Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon stod stilla ett ögonblick flämtande och orörlig, derefter kastade hon sig ned vid sidan at den fallne och betäckte hans ansigte, hans hår, hans händer och kläder med kyssar. Hon vred sina händer i vild förtviflan, hon slet i sitt långa svarta hår och snyftade och tjöt som en varginna, hvars unge man dödat. Det förefaller mig, som om detta utbrott af en gränslös och ohejdad smärta hade räckt mycket länge, kanhända också att jag somnade in derunder, men jag väcktes hastigt deraf, att hon med häftighet ryckte mig upp ifrån marken, kastade mig på sin rygg och flydde från stället med snabbheten af en jagad räfhona, i hvars spår hundarne gläfsa, ehuru ingen förföljde oss, och ingen enda af de sofvande omkring elden ens märkt eller brytt sig om den blodiga scen, som nyss spelats några steg ifrån dem. Jag vet icke, huru gammal jag då kunde vara, kanhända tre eller fyra år, det finnes sedan ett långt tomrum i mitt minne. Orediga bilder sväfva för mig af ensliga tysta skogar, gröna fält och bruna ljunghedar, der jag vandrade ensam med min mor, hvilken sjöng vilda sånger, som skrämde mig mera, än de roade mig, och kommo mig att med dubbel ömhet, och liksom för att söka skydd, trycka den lilla bruna apan till mitt hjerta, som ömsom trippande bredvid mig, ömsom sittande på min axel, var vårt enda sällskap. En känsla af hunger, köld och trötthet är det öfvervägande intrycket af denna tid, och derimellan nöjet att dela en eller annan läckerhet med min bruna vän eller stoltheten öfver några sammantiggda silfverslantar och lyckan att någon gång få sofva på en halmkärfve i en varm stuga för en natt. Så förgingo troligen flera år. Zigenaren räknar icke tiden, och då alla dagar äro lika, då man vandrar, oupphörligt vandrar, så synas veckor och dagar på en gång mycket långa och oändligt korta, hvarje timme är lång, men summan af dem alla är lika med noll, ty den innebär ingenting, den har ingen betydelse.
Nu gällande stadganden i fråga om omyndigs näringsrättighet innehålla, att, då omyndig varder egare till redan anlagd fabrik, samt då handlande, fabrikseller handtverks-idkare varder ställd under förmyndare, rörelsen må kunna fortsättas med förmyndarens samtycke och ansvarighet. Häraf synes följa, att omyndig i allmänhet icke skulle vara lika berättigad med den handlande eller bandtverksidkare, hvars omyndighetstillstånd inträdt, sedan rörelsen blifvit börjad och någon tid fortsatt. Men då förmyndaren i allt fall åligger ansvarighet för rörelsens bedrifvande, har Utskottet trott sig ega anledning föreslå en mera allmän utsträckning af den åt omyndige medgifna näringsrättighet. I fråga om rättighet för vanfrejdade att utöfva näring, så, enär Utskottet anser god frejd böra vara ett af vilkoren för vinnande af näringsrättighet i vidsträcktare omfång, följer äfven deraf, att den, som blifvit genom laga kraftvunnet beslut sakfälld för vanfrejdaude brott, måste anses vara en dylik näringsrättighet förlustig; men då den, som blifvit dömd och straffad för brott, icke bör betagas utväg att genom arbete försörja sig och såmedelst kunna blifva en nyttig samhällsmedlem, har Utskottet ansett, att han, som, enligt Utskottets förslag, är berättigad till idkande af sådan handel eller handtverksrörelse, dertill ej fordras anmälan, jemväl må kunna återvinna en vidsträcktare rättighet att till afsalu idka fabriksoch handtverksrörelse, så vidt, vid pröfning af derom gjord ansökning, vederbörande finna honom dertill lämplig. Uti 18 § 2 mom.
Det var mig visserligen icke oväntadt, att min motion kunde missförstås; men oväntadt förekommer det mig, att den af Friherre Anckarswärd blifvit ansedd, som en anklagelseact. Här är ej fråga om någon enskild persons papper, utan om Statens, och det torde tillåtas mig alt uppläsa hvad 17 §. af CanzliOrdningen derom stadgar. Der står bland Sekreterarens i RiksArchivet åligganden: ”Äfven bör ”han söka att göra nyttiga Samlingar till ”Archivets förökande, samt i sådant afseen”de så utaf Bok-Cataloger, som i Sterbhus, ”sig underrätta om Böcker och Skrifter, sorn ”lill Arcliivet förtjena att inköpas, hvar”om han hos HofCanzleren anmälan gör. ”Skulle deribland något finnas, sorn förut RiksArchivet bevisligen tillhört, äger han ”att sådant utan betalning återfordra Jag har uppgifvit exempel på, att sådane papper, som rätteligen tillhöra RiksArchivet, ehuru de kommit att qvarstadna i Tidö Archiv, nu äro i fråga, och jag tror således, att dispositionsrätten öfver dem icke kan vara alldeles fri. Friherre Anckarswärd: Jag misskänner ej grunderne för Friherre Boyes yttrande; men jag tager mig friheten hemställa, Den a3 Mars f. m. om ett sådant förhållande, som nu är i fråga, kan i grundlagsenlig väg af något Riksstånd upptagas. På denna grund Bestrider jag remiss af motionen. Om sådane Handlingar här äro i fråga, som RiksArchifvet äger rätt att reclamera, bör nitet att återställa dem i lagenlig väggöra sig gällande, och jag finner ingen annan utväg dertill, än att motionären directe vänder sig till HofCanzleren. Men omöjligen kan det blifva fattligt för min föreställning, att sådane frågor inom RiksStånden kunna väckas. Ty jag är ännu i den öfvertygelse, att frågan icke är allmän, utan enskild.
Föredrogs inför Kongl. Regeringen den 24 Februari 1845, samt Statskontoret, till följd af Regeringens beslut, förständigadt om innehållet af Rikets Ständers förrberörde underdåniga skrifvelse. 249:o af den 7 Maj 1845, i anledning af Rikets Ständers Revisorers berättelser för åren 1838, 1839, 1840 och 1841, hvaraf 12:te punkten, rörande besparing af de för embeten och tjenster fastställda löner vid de tillfällen, då embetenas eller tjensternas innehafvare varda i diplomatiska befattningar anställda, blifvit genom Utrikes-departementet i underdånighet föredragen (173). Föredrogs i Statsrådet den 31 Juli 1845, dervid Kongl. Maj:t behagade besluta, att Kongl. Maj:t vid förekommande frågor, då sådane förhållanden inträffade, ville pröfva och tillse i hvad mån ilen af Rikets Ständer i berörde afseende framställda grundsats, den Kongl. Maj;t i allmänhet gillade, kunde vinna tillämpning. Stockholm den 10 November 1847. L. Manderström, Kabinelts-Sekreteiare. Tillägg och rättelser uLi förestående Förteckningar: 25»:o Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den 11 Januari 1845, angående förbättring i Lotsslatens lönevilkor (65). Fortsättning från N:o 80. Den 9 November 1847, uppå underdånig föredragning genom Sjöförsvarsdepartementet, belöts nådig proposition i ämnet lill Rikets Ständer. 251:o af d en 15 Februari 1845, angående framtida bestämmelser, i afseende på handelsoch sjöfarts-förhållandena mellan Sverige och Norrige (105). Fortsättning från N:o 104. Efter det, enligt Kongl. Maj:ts genom Civil-departementet meddelade beslut, förevarande fråga utgjort föremål för behandling af en särskild Kommitté, bestå - Bil. lill R. St. Justitie-ombudsmans
I 18 §■ 3 Mom. har Utskottet stadgat: att den Tilltalade ovilkorligen skall inför Under-Domstolen personligen till svars stånda — Det synes böra kunna få ankomma på Domstolens pröfning, huruvida den tilltalade nödvändigt skall personligen inställa sig, eller må kunna tillåtas att afgifva sin förklaring skriftligen. Det vore nemligen orimligt och allt. för hårdt, om t. ex. en Författare, som bodde i Torneå, skulle för vrång framställning i en Skrift, som han låtit trycka i Malmö, nödgas resa llere hundrade mil, för att erlägga en plikt af 5o R:dr. Slutligen stadgar Utskottet i 47 §., att Tryckfrihetsmål skola, "då fråga kunde uppstå om bestraffning af flere olika för bry”telser, särskilt, behandlas” &. — liela detta stadgande anser jag alldeles öfverflödigt. Huru flera särskilta brottmål skola behandlas, föreskrifves i Allmänna Lagen. Och denna särskilta föreskrift skulle derföre lätt kunna föranleda till missförstånd , i synnerhet sorn här icke är bestämdt ufiryckt, om med de olika förbrytelser, sorn skola särskilt behandlas, menas särskilta tryckfrihetsbrott, eller ock sädaue tillsammans med andra brott. 58 Bil. till Coristit. Utsk'.s Memorial N:o 5i. Af Herr Bruncrona : Vid pröfningen af nedanstående §§. af Förslaget har jag icke instämt med Utskottet i åtskilige deruti förekomne ämnen, hvarföre , så vidt Utskottets fattade beslut emot min mening finnes stridande , jag deremot föranlåtes mig reservera. §, 5, 4tele Morn. Ehuru jag icke älskar definitioner i Lag, i anseende till så väl deras umbärlighet i allmänhet , sorn svårigheten att dem upställa på ett sätt, sorn bestämdt och egentligt upfatlar begreppet om den sak, som skall definieras, finner jag dock, att undantag i detta afseende någon gång måste äga rum. Detta gäller hvad angår de så kallade Periodiska Skrifterna, örn hvilkas rätta egenskap man icke till alla delar torde vara ense, men hvarom en gifven bestämmelse synes vara ett oeftergiflig^ vilkor för all pröfning i frågor, som angå dessa Skrifter.
Komité borde aflemnas enahanda uppgifter, som vid mantalsskrifningen skulle meddelas; hvarjemte den skattskyldige borde uppgifva hela sin behållna inkomst för det nästföregående året, hvilken inkomst skulle utgöra grunden för hans taxering efter tariffen n:o I; då deremot bevillningsafgiften efter tariffen n:o °2 skulle grunda sig på manlalsförteckningen. Taxeringskomité!), som utgjorde andra instantien vid behandlingen af ifrågavarande beskattningsärenden, skulle på landet beslå af nio af samt inom socknarnas Beredningskomitéer valde ledamöter, nemligen: två af Bidderskapet och Adeln, två af Presteslåndet, två ofrälse ståndspersoner och tre af Bondeståndet. Större härader skulle af Landshöfdingen indelas i tvä eller flera taxeringsdistrikt; men bestode häradet blott äfen socken eller ett pastorat, kunde församlingen, i stället för Berednings-, omedelbart utse Taxeringskomité. Landshöfdingen eller den, han utsåge att å sina vägnar dervid vara tillstädes, skulle vara ordförande Hvad för öfrigt i 4 810 års bevillningsförordning finnes stadgadt, rörande Taxeringskomitéernas åligganden samt taxeringarnas förrättande sä väl på landet som i städerna, är hufvudsakligen öfverensstämmande med derom ännu gällande föreskrifter; men i afseende på förfaringssättet för erhållande af ändring eller rättelse i de vid taxeringsförrättningarna vidtagna åtgärder och beslut skiljer sig den bevillnmgsstadga, hvarom nu är fråga, från både föregående och efterföljande bevillningsförfattningar. Den, som vore missnöjd med Taxeringskomiténs tillgörande i fråga om den honom påförda bevillningsafgift, egde nemligen, enligt denna bevillnmgsstadga, att inom fjorton dagar, efter det debetsedeln kunnat afhemtas, antingen i förut vanlig ordning vända sig till Konungens Befallningshafvande i länet med sina besvär och dem vidare fullfölja, eller ock i stad hos Magistraten, eller på landet hos Häradsskrifvaren anmäla sig om Kompromissrätts sammankallande. Likaså kunde å kronans vägnar rättelse i taxeringsbeslut sökas hos Kompromissrält.
Directionen, att ofvanstående förbindelse, i Föreningens namn och å dess vägnar, utfärda. Vidkommande slutligen det uti ofvanberörde utlåtande tillika uppgjorda förslag till formulaire för den garantie, som Fullmägtige i Riksgälds-Contoret ega att å Hypotheks-Föreningarnes utfärdade skuldförbindelser meddela, så har Utskottet, som detta förslag i allo vidblifver, skolat detsamma till Rikets Ständers bepröfvande å nyo öfverlemna, helst ingen anmärkning inom Riks-Stånden deremot blifvit gjord. Stockholm den i5 April 1835. Reservation: af Herr Halling: "Emot detta beslut får jag reservera mig, underåberopande af hvad Utskottets Betänkande N:o 4a5 innehåller, jemte förklarande, det jag anser intet medel kunna blifva hvarken för kostsamt eller för besvärligt, då derigenom Riksgälds-Contoret erhåller en säker tillgång för ersättande af de förluster, Coniord, till följd af den beslu - 4 Stats-Utskotlets Memorial N.o 449• tade garantien kan komma alt vidkännas, och tillika måste slyrka crediten till den garanlie man ansell Riksgälds-Contoret böra sig ikläda. Häruti hafva Prosten Svedelius och Herr Ekerman instämt. N:o 44.9’ Ankom till Exp.-Utsl. den 16 April. Memorial, i anledning af erhållen äterre/niss å Stats-Utsh. Utlåtande JY:o 4-2/- (RGS Afd.) Ifrån Borgare-Ståndet har Utskottet erhållit återremiss å dess under N:o 437 afgifne Utlåtande, öfver en af Herr Falhem väckt motion, rörande sättet för betäckande af den förlust Rikets Ständers RiksgäldsContor kan komma att vidkännas i och för meddelande garanlie å de af Hypotheks-föreningar upptagande lån.
N:o 282, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse till Rikets Ständers Statsutskott, angående eftergift af den en del skattskyldige inom Götheborgs fögderi af Götheborgs och Bohus län ådömda ersättnings-skyldighet i följd af förre Kronofogden Chr. Oboms balans; bifölls. S. D. Föredrogos ånyo Konstitutions-UIskottets följande Memorialer till Rikets Ständer: N:o 18, med förslag till ändring i 3 mom. 14 § Riksdags-ordningen, rörande grunderna för röstberäkningen vid riksdagsmannaval i städerna. Antogs att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästkommande riksdag. N:o 19, med förslag till ändring i l:sta mom. 14 § Riksdags-ordningen, rörande representations-rättigheten för Stockholm. Prot-Utdrag den 2 Augusti 1851. 447 Antogs att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästkommande riksdag. N:o 20, i anledning af återremisserna af de uti Memorialet N:o 9, afgifna förslag till ändringar och tillagg i 28 § Regerings-formen. Lades tili handlin g arne, med förklarande, att Preste-Ståndet vidblifver sina i afseende på så väl första alternativet af förslaget sub N:o 1, som förslaget sub N:o 2, fattade beslut. S. D Föredrogos å nvo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets följande Utlåtanden : N:o 128, i anledning af väckt motion, att rasering af någon rikets fästning icke måtte vidtagas innan Rikets Ständer kommit i tillfälle att sig deröfver yttra; afslogs. N:o 127, i anledning af väckta motioner om inrättande af socken-bibliothek.
En trofast man varder mycket välsignad; men den der fiker efter att varda rik, han skall icke oskyldig blifva. Anse personen är icke godt; ty han gjorde väl illa för ett stycke bröd. Den som hastar efter rikedom, och är nidsk, han vet icke, att honom skall nöd uppåkomma. Den ena mennisko straffar, han skall sedan ynnest finna, mer än den der smekrar. Den som tager ifrå fader eller moder, och säger: Det är icke synd; han är förderfvarens stallbroder. En högmodig man uppväcker träto; men den som förlåter sig uppå Herran, han varder fet. Den sig uppå sitt hjerta förlåter, han är en dåre; men den som går med vishet, han skall friad varda. Den som den fattiga gifver, honom skall intet fattas; men den som sin ögon afvänder, med honom skall det fast tillbakagå. När de ogudaktige uppkomma, så förgömmer sig folket; men när de förgås, så varda de rättfärdige månge. Hvilken som emot straff genstörtig är, han skall med hast förderfvad varda, utan all hjelp. När de rättfärdige månge äro, så glädes folket; men när den ogudaktige regerar, så suckar folket. Den som vishet älskar, han gläder sin fader; men den som skökor uppehåller, han mister sina ägodelar. En Konung upprätter landet genom rätt; men en girig förderfvar det. Den som smekrar med sin nästa, han utbreder ett nät för hans fötter. När en ond syndar, besnärjer han sig sjelf; men en rättfärdig fröjdar sig, och hafver glädje. Den rättfärdige känner den fattigas sak; den ogudaktige aktar ingen förnuft. De bespottare föra en stad i olycko; men de vise stilla vrede. När en vis med en dåra till handel kommer, han vare vred eller glad, så hafver han dock ingen ro. De blodgirige hata den fromma; men de rättfärdige vårda sig om hans själ. En dåre gjuter sin anda allan ut; men en vis man håller tillbaka. En herre, som till lögn lust hafver, hans tjenare äro alle ogudaktige.
Raabs anmärkntr i öfrigt förtjena all upmärksamhet. Frih. Alströmer: Vidblifvande min åsigt att de ifrågavartde föreskrifterna böra blifva gällande äfven i afseende på arbetsföretag, som bekostas af enskilda personer, ber jag få tillägga att då desamma endast behöfva tillämpas på arbeten af större omfång, så ligger deri en säkerhet för att de icke skola komma i fråga vid mindre företag. Det ligger t sakens natur att de endast erfordras der en större massa arbetare är församlad från allägsnare orter. Inom Utsk. uplysles, att vid det jernvägsföretag i trakten af Söderhanm, som nu är till hälldén fullbordadt, är en stor massa arbetare från skilj da orter församlad, och deras sysselsättning från Lördags-afton till Måndags-morgon består i att begifva sig in till Söderhamn, der de tillställa betydliga oordningar. Förekommandet af dylika oordningar bör väl äfven afses, då man hos K. 51. anhåller om föreskrifters meddelande i afseende på arbetares tillsyn och vård. Till K. MtSj Beftshtde kan ju öfverlemnas alt bestämma, huruvida ett arbetsföretag är af den omfattning, eller an - Den 11 Februari. 363 ledn:r eljest förekomma att den stadga, som kan blifva i Nåder utfärdad, bör äga tillämpning eller icke. Frill. Cederström, Rudolf: Förevaride ämne synes mig till sin beskaffenhet vara af alldeles för stor vigt, för att de af llr Nordenfelt anförda, underordnade betänkligheter borde kunna verka till alslag å Utslr.s gjorda hemställan, llr Nordenfelt bar ansett att man skulle träda auktoriteter och jernvägsbestyrelser allt för nära genom att lenina bifall till de framställningar den högvördige motionären afgifvit. Möjligt är att dessa framställningar äro i någon män allt för bjert utmålade; men äfven om R. St. behagade bifalla hvad Utsk. hemställt, blir alldeles icke någon följd, alt R. St. i sin öfver detta ämne afgifvande skrifvelse behöfva uptaga allt hvad motionären påyrkat.
Detta manskaps lämplighet för den ifrågavarande tjenstgöringen är dock af mången sakkunnig bestridd, och det torde icke vara för mycket sagdt, att alla, hvilka äro i tillfälle att derom uttala ett omdöme, äro ense derom, att Båtsmanshållet icke hittills motsvarat flottans behof af sjövandt manskap. De olika meningarne angå således icke huruvida förhållandet hittills varit nöjaktigt eller icke, ty alla öfverensstämma deri, att Båtsmännen i allmänhet och med den öfning de erhållit, icke äro lämplige för sjötjensten å de seglande fartygen, men deremot har det af pluraliteten inom Komitén blifvit antaget, att Båtsmännen skulle kunna blifva fullt användbare för bemanningen af de större fartygen, om de erhölle den derför erforderliga öfning, hvars åstadkommande Komitén alltså ansett såsom en uppgift för dess blifvande förslag. För min del har jag trott det föresätta ändamålet icke kunna ernås, och försöket att vinna 8 1 58 det vara alltför dyrköpt i förhållande till vinsten; ty äfven om det icke kan nekas, att en person, som vid några och tjugo års ålder egnar sig till sjöman, kan under årens lopp blifva en duglig sådan, är det dock tydligt, att sådant icke kan ske, utan att han under flera år hålles i oafbruten tjenstgöring å sjögående fartyg. För att bemanna den nuvarande sjögående flottan har erfordrats ett betydligt antal Båtsmän, och efter det af Komitén uppgjorda förslag skulle det behöfliga antalet Båtsmän för den blifvande sjögående flottan föga minskas. Om nu detta antal skulle hållas i sådan tjenstgöring, att åtminstone större delen skulle erhålla den öfning, som erfordras fölen befaren Båtsman, så skulle det blifva nödvändigt att hålla så många fartyg i sjön, att kostnaden derför skulle medtaga vida mera medel, än hvad som möjligen derför kan påräknas, och det skulle dock alltid bero på de särskilda personernes egenskaper, om sjömanskap i verkligheten kunde dem bibringas, då de i mångå fall måste antagas utan allt afseende på särskild duglighet och fallenhet för yrket.
Vidkommande slutligen Mats Ericssons från Stockholms Län motion , deruti han , på framställde skäl, föreslagit, att s:te §. % Capitlet i Jorda-Balken , lydande : ”nu kan ”Skattejord utom börd säljas: är det Kronog 5,Skatte, hembjude thet Kronan, och thet, ’’äom Frälse Skatte är, honom som Frälse ”rätt therå eger, innan atdje uppbud therå wtages, och håfve the makt then jord att ”lösa och sedan Lagfarten fullfölja låta som ”sagdt är,” måtte, sedan detta stadgande, genom Kongl. Förordningen den 5i Februarii 178g, 5 §., är vordet för Krano-Skaltehemman upphäfvet, jemväl i afseende på Frälseg Allmi Be sv. o.’ Otc, U/si. Uti. N:o 172' rag Skalle ändras sålunda, all, med upphäfvandé af senare Mom. af 11 §. i Ridderskapets och Adelns Privilegier al den 16 October 1723, 4;de Cap. 5 §.
Då för öfrigt en fråga blifvit väckt, som jag tror icke kan falla, nemi. att göra qvinnan myndig, så måtte det väl vara Statens skyldighet att tillse, det hon kan upfylla de åligganden, som tillhöra henne. Hvad slutligen sjelfva hufvudfrågan beträffar, så förenar jag mig med Hr Bildt, och instämmer i det af honom framställda förslaget, endast med tillägg af följande ord nemi.: »med synnerligt fästa/it afs:de på bildandel af en normalskola.» Jag afstår således från mitt förra yrkande, eller att medlen genast borde ställas till K. M:ä disposition, och anhåller om propos. på bifall till Hr Bildts förslag, med det amendement dertill, som jag tagit mig friheten föreslå. Hr Cederschiöld, Fredr. Au g.: Det skulle utvisa en hög grad af egenkärlek, om jag envist skulle fasthålla vid det förslag, jag framställt; jag är tvertom tacksam emot Hr Bildt, som uplyst mig om den rätta vägen, på hvilken man kan nå det föresätta målet, och denna tacksamhetskänsla delas icke blott af mig, utan af hvar och en, som intresserar sig för framgången af denna sak. •Jag ville derför afstå från det yrkande, som mitt förslag innehåller, och förenar mig med Hr Bildt, dervid dock anseende det af den förre talaren framställda tillägg icke vara af behofvet påkalladt, utan om något tillägg skall göras, tror jag att det bör innefatta att synnerligt afs:de fästes på bildandet af lärarinnor. Sedan må det bero på K. M., huruvida detta skall vinnas medelst inrättande af en normalskola eller på annat sätt. Innan jag slutar, ber jag att med några få ord få uptaga de anmärkmr, som af Hr Lilljehöök och Frih. Cederström blifvit gjorda emot flickskolor i allmänhet. De hafva sagt, att den qviuliga upfostran bör ske i hemmet. Detta är en sann och vacker tanke, och det är ingen som icke hyser samma åsigt.
Följaktligen instämmer jag med de ledamöter, som på föregående och denna punkt yrkat afslag. 336 Den 27 September f. m. Frill. Rehbinder: Jag anhåller endast alt få nämna att jag icke bilrädt det af Disk. i denna punkt framställda förslag, ehuru jag icke ansett det löna mödan att emot detsamma mig reservera, till följe hvaraf jag också instämmer med de talare, som yrka afslag å förevande punkt. Hr Flach: Jag fruktår Frill. Cederström missförstått mig, då han yttrade, att jag sagt ali det vore en i lagen grundad rättighet, som nu vore i fråga. Så är icke förhållandet, utan det är i den af mig åberopade författning, som denna rättighet existerar. Jag skulle kunna upläsa ett af Svea Hof-Rätt utgifvet utslag, som, i strid med polisens beslut, tillägger handlande ifrågavar:de rättighet, men som jag icke för närvande har detta utslag tillhands, har jag skickat bud till EkonomiUtsk. efter det, och, om diskussionen fortfar till dess utslaget hinner hit förskaffas, skall jag hafva äran upläsa detsamma. Hr Gr. o. Landtm:s först till bifall å Utsk:s förevande tillstyrkande framställda propus, besvarades med Nej, hvarefter detsamma af R. o. Ad. afslogs. §. 3 mom. 2. Hr von Hartmansdorff: Jag anser Hr Hesselgren hafva haft ganska rätt. Följden af ntivande HandelsFörordning är den, att handelsrättigheten blifvit utminuterad oell att, i stället för betydliga bodar, så ser man nu å Munkbron, Kornhamn eller hvar, som helst, en mängd småhandlande, som under bar himmel eller tak af lärft utbjuda sina varor. Detta slags handlande i städerna hvilka den nya författningen tillskapat, motsvara backstugusittare pä landet. På förenämnde platser är derföre stundom så trångt, att åkande, äfven om de köra i gående, svårligen kunna komma fram. Jag hörer nu en ledamot anmäla sig, hvilken förmodligen kommer att upträda mot mig.