Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då hade icke sådane kursfluktuationer, sorn nu ofta inträffat, kunnat ega rum och den betydliga silfverexport, som emellanåt förekommit, uteblifvit, ty det säger sig sjelf att kursen på Hamburg då i allmänhet kommit att hållas lägre och derigenom den handlande haft mera fördel att köpa vexlar än ur Banken taga silfret. Så som Banken nu drifvit sin vexelrörelse, har den tvungit köpmannen att erlägga ofta ända till 2 procent högre kurs för vexlar å Hamburg, än hvad Hamburgermyntet är värdt, hvarigenom den belagt allmänheten med en motsvarande konsumtionsskatt för alla artiklar, som från utlandet införskrifvas, utan att dock denna skatt alltid kommit Banken tillgodo; — en stor del deraf torde ha stadnat i småbankernas och enskilda personers fickor, hvilka sålunda, med Bankens tillhjelp, fått på den stora allmänhetens bekostnad rikta sig. Att Banken sjelf har en uppenbar fördel, att äfven till det lägre priset af 36J R:dr utlemna omyntadt silfver, i stället för myntad t, framgår af följande beräkning. Enligt den kalkyl, som blifvit uppgjord och uti Rikets Ständers Revisorers berättelse öfver Banko-verket af 1860 förekommer, måste Banken, då den från Hamburg införskrifver silfver, för att här till mynt förvandla, vidkännas en kost nad, i ett för allt, för hvarje Silfverspecie af 9öre, eller för hvarje M:k Hamb. banco, 3T-n öre. Om nu Banken från Hamburg indrager 100,000 M:k banco i silfver och detta till mynt förvandlar; så får Banken, efter förenämde afkortning, derför R:mt 130,253. Om åter Banken intager detta silfver, för att samina i omyntad form allmänheten tillhandahålla, efter det förutsatta lägre priset af 36£ Ruut, • sfi får Banken, efter beräkning af 27 M:k 12 sk.
Det ligger, efter min tro, antingen en känsla af oförmåga eller något af de obotfärdiges förhinder hos representationen deruti, att ovilkorligt vilja skjuta ifrån sig pröfvandet af nya idéer, nya frågor blott derföre att Regeringen icke först omfattat dem; man bör i denna punkt hafva något öfverseende med Regeringen; ty dess ledamöter äro, efter det sätt hvarpå Förvaltningen hos oss är inrättad, så uptagne med en mängd kuranta mål, att de hafva anspråk på det icke allt för stora fordringar göras i afside på de ärender som röra allmänna förfallninningar och stats-inrättningens organisation, så att de väl behöfva den ledning som Ständerna kunna gifva, sådan den ock må vara. Jag vill således icke underkänna det beslut, hvartill Utsk. i denna fråga kommit, blott på den grund att Regeringen icke framställt förslaget härom; ej eller förklara saken absolut onödig. En sådan invändning vore ock till en viss grad undanröjd, då Chefen för Landtförsvaret understödt Utskrs hemställan; ehuru man äfven naturligt kan förklara detta så att det synes vara svårt för en Chef för Landtförsvaret, att, när ett Utsk. föreslår medels anvisande i och för ett befästnings arbete, säga å Regeringens vägnar: »Vi bry oss icke om det der, vi vilja icke att det nu skall beviljas.» Men jag ber att få framställa några skäl hvarföre det anslag som nu är tillstyrkt, och hvilket i alla händelser endast kan betraktas såsom en mindre betydlig handpenning på hvad som framdeles komma skall och hvars belopp man icke känner, enligt mitt omdöme bör kunna upskjutas åtminstone till nästa Riksdag. Först vill jag likväl anmärka att likasom man vet det byggmästare gerna bygga hus, likaså vilja fortifikations-olficerare gerna både för egen heder och nytta och af nit för den sak som utgör deras special itet, gerna bygga fästningar. Vid sådana tillfällen må det ock icke förtänkas, om kärleken till yrket ikläder sig skepnaden af kärlek till fäderneslandet, helst när fråga är om en sak, hvars nytta ifrån vissa synpunkter icke kan bestridas. Den omfattas då af dem som höra till yrket med en enthusiasm som genom bearbetningar åstadkommer en möjligt verkande impuls äfven på oinvigde. Jag bänskjuter till
Om man å ena sidan skulle medgifva, att Skeppsredaren möjligen vid valet af Skeppare kun-, de försäkra sig om en så pålitlig person, att en försummelse, af i frågavarande beskaffenhet, icke skulle vara att befara, och då 1 annat fall Skeppsredaren kunde anses blifva rättvist straffad, för bristande urskilning, så bör man å en annan sida icke glömma, att en stor del godsägare alldeles icke äro Skeppsredare, och att dessa således äro utur stånd att förekomma en så oskyldig förlust. Utskottet får derjemte anföra, att Utskottet icke kan inse de eftertänkliga missbruk och försnillningar, som genom den föreslagna förändringen skola uppkomma, helst godsägaren icke kan utbekomma sin vara, innan genom Connoissementets ankomst blifvit styrkt, att han dertill är ägare. I stöd af dessa grunder, kan Utskottet icke annat än förblifva vid dess i Betänkandet yttrade mening, men har, till befordrande af mera tydlighet, velat göra den förändring och tillägg i ordalydelsen vid slutet af det återremitterade Betänkandet: att Godsägaren med Ed skulle få styrka, det Facturån och Connoissemcntet ej anhommit ; kommande han, i allt fall, icke att utbekomma sin vara, innan genom Connoissementets ankomst och uppvisande blifvit behräftadt, ate Besv. och Ekon, Utsfc. Bctänkandcn. han dertill1 är ågare. Stockholm den Maj 1818. Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärs« och Ekonomi-Utskotts Betänkande, i anledning af väckta motioner om motsvarande skyldigheters uppfyllande af de 3- boer, hvilka med bristande t-ackjernsblåslling vilja bibehålla de åt Bergsmanshemman från ålder beviljade förmoner, samt om inrättandet af en Bergslag i Norr* bottens Län. T lil detta Utskotts åtgärd hafva, rörande dessa ämnen, blifvit remitterade : 1:0 Fi •ån Högloft.
Marit Vallkulla skall säkert ej heller läsas och glömmas såsom vanlig jul-literatur, utan småningom tillvinna sig en allt mera fast plats p5 lierninens bokhylla, såsoin hon i rikt mått förtjenar. Modet att utgifva salongsupplagor af gamla eller nya lyriska dikter eller diktsamlingar, omklädda i granna praktband, prunkande med halft religiösa titlar i stora guldbokstäfver, samt beledsagade af mer och mindre lyckade illustrationer, har från utlandet upptagits med begärlighet äfven hos oss, men äro i vår enfaldiga smak en afart af jul-literatur, ett slags bastard af sällskapsnöje och andaktskänsla, som hvarken tillfredsställer sällskaplighetens eller andaktens kraf. Lyrikens omklädande i bild är visst också en af konstnärens vanskligaste uppgifter, helst när det händer att humoristen får sig ålagdt att illustrera det sublima, eller när en talent, som utmärkt sig i återgifvandet af barnanaturens skälmska gratie eller i ornamentikens fina och fyndiga konst, tvingas att intränga pA den stora konstens otnråde med symbolisk figurskildring. Carl Larsson och Jenny Nyström niå göra sitt allra bästa, så läser den, som älskar äkta poesi för dess eget värde, Wallins Dödens engel 235 och W i r s h m. fl. innerliga stämningsdikter lieldre i de gamla slitna exernplaren, än han uppsöker dem i de prunkande salongsupplagorna, hvilkas bilder kanske alls icke motsvara de ljufva intryck, ornöjliga att fånga på ritstiftets spets, soin han erfor vi deras första läsning och som ännu, osynliga för andra, skyin ta fram för honom nieilan hvardagsuypIagans nötta blad. Helt annat med berättande skaldestycken süsoni Frithiofs saga, Fänrik Ståls sägner, Humleplockningen, m. fl. De hehöfva ingen särskild stämning för att njutas, och de helsas derför med glädje i salongen så väl som i hvardagsrniiimet af gamla och unga.
Genom 3 Stånds beslut är likväl således ifrågakomne Anslag beviljadt samt, genom alla 4 Ståndens godkännande, den i senare Utlåtandet af Utskottet föreslagne hemställan rörande Ottenby Kungsgård bifallen. I förening härmed är affi. o. A. det tillägg gjordt: att underd. anhållan hos K. M.t af R. St.r görasj att K. M.t vid nästa Riksdag framlägger en utarbetad plan, som ej mindre upptager det tillstånd hvari de för hästafvelns befrämjande varande anstalter sig befinna , än äfven hvilka åtgärder K. M.t kan anse böra för framtiden följas , till vinnande af de i Economiskt och Militäriskt hänseende sä högst vigtiga ändamål, som med dessa anstalter åsyftas, samt af BorgareStåndet beslutad en underdånig Skrifvelse till K. M:t af B. St:r, med anhållan, att inventering Öfver Kronans pä Arrenderade Kungsgårdar varande inventarier och effecter anbefalles och att undersökning , rörande Kungsgårdarnes förvaltning må ske, till utrönande deraf, huruvida , Pörfattningarne angående denna Förvaltning äro idkltagne. Betänkan cl en, N:o 315. 563 Om något af desse tillägg hafva icke de öfrige RiksStånden sig förenat, så att ett R. St:rs beslut derom kunnat uppkomma. Och anser Utskottet derföre samma tillägg förfalla. Vid 2:a Puncten af Betänkanderne N:s i5i och 253 till kostnaderne vid öfningar för Flottans bemanning af Utskottet föreslagne Anslag, i5ooo R:dr, har blifvit bifallet af V. B or gare Ståndet samt II. BondeStundet, hvaremot H. B. o. A. samt II. PrästeStåndet beviljat den af K. M:t i dess Nådiga Proposition äskade anslagssumma af 25ooo R:dr, för att uteslutande till detta ändamål användas.
Men då antagas bör, att i eldighet med grunderna för de i denna § förekommande stadganden, en handtverkares afgift till stadskassan i den stad der han är bosatt, påföres till mindre belopp i samma mån, som han inom annan stad utöfvar sitt yrke och till följe deraf derstädes erlägger enahanda slags afgift; alltså och då borttagandet af en sådan afgift kunde föranleda, att handtverks-idkare, bosatt i en stad, koinme att förrätta .sitt mesta arbete i en annan, utan att derföre erlägga ens några utskvlder, tillstyrker Utskottet, att berörde yrkande må förfalla. 23 i mom. Jemte framställning om den svårighet, hvarmed det ofta vore förenadt för tvenne personer att oafbrutet öfvervara ett mästerprofs genomförande från början till detsammas slut, och om deraf följande nödvändighet, att desse personer, genom aktgifvelse på en sökandes handlag, satte sig i tillfälle att bedöma, huruvida han ensam, utan biträde af andra, åstadkommit flera eller färre delar af arbetet, har Herr Bosceus yrkat den ändring uti delta moment, att åtminstone den ene af de tvenne trovärdige och oväldige män, hvilka skola intyga, att ett mästareprof blifvit af sökanden sjelf utfördt, skall vara sakkunnig i det yrke, hvarom fråga är, äfvensom och enär de fem personer, hvilka enligt berörde moment skulle 6 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 106. bedöma, huru ett mästerprof blifvit utfördt, sällan, åtminstone i de mindre städerna, kunde påräknas ega föreskrifven sakkännedom uti alla slags handtverkerier, som kunde ifrågakomma, Herr Bosceus föreslagit: att der så ske kunde bland de '"feni rättskaffens män " hvilka egde bedöma mästareprofs giltighet, minst tvänne böra vara mästare i det handtverk, hvari mästerskap sökes. På sätt motionären anmärkt, kunna de personer, som skola intyga, att den, som företer mästareprof, sjelf förfär färdigat delta, icke utan särdeles stor svårighet öfvervara genomförandet af hela profvet.
Colleginm behagat förklara, att, enär Krönans bibehållne hö- och halmränta i allmänhet, i Stockholms län, ifrån äldre tider varit anslaget till utfodring vid Kongl. Hofstallet och dit levererats in Natura, hvilket grundat sig på Kronans rätt, så väl att erhålla räntepersedlarné, i den mån kronan deraf varit i behof, som ock att inom lagsagan få dem transporterade, dit de erfordrats, så hade Kongl. Maj:t ansett klaganderne från en slik leveteringsskyldighet, i afseende på deras kronan behållna ströpersedlar, dä Sadant för kronans behof påfordra , och hvilket, hvad räntehalm angår, nu inträffat, icke kunna befrias; dock att det må ankomma på Hofstallet och dem sjelfve att bestämma, antingen dessa persedlar böra levereras in natura eller lösas efter det pris, Hofstallet uppger och räntegilvarne godkänna. Vid ett sådant förhållande finner Utskottet val hemmansinnehafvarne i Stockholms län ostridigt åligga, att till anvist ställe inom lagsagan forsla och utgöra den på deras hemman indelda hö- och halmräntan, enär den samma är kronan itumsdiate behållen; men, alldenstund räntegifvarne härigenom erfara en dubbel tunga, nemligen ej mindre af sjelfva forslingsbesväret än sjelfva räntans utgörande,föranlåtes Utskottet vördsamt tillstyrka Riksens Höglofl. Ständer, att i underdånighet an® Bcsvi och Ekon. Vtsk. Betcinkanäen. 207 hålla, det Kongl. Maj:t, som i allmänhet behagat afse vederbörandes lättnad och, beqvämlighet vid utgörandet af de kroman immediate behållna räntor, täcktes lemna aflägse boende räntegifvare inom Stockholms län Nådig tillåtelse, att sina ströpersedlar till Kongl, hofstallet efter markegångspria få lösa, och dessa räntegifvare såmedelst befrias från skyldigheten, att i Stockholm leverera hö och halm in natura, i andra fall än då hofstallets behof af dessa persedlar sådant ovägerligen påkallar.
Tag hvarje qväll heta handbad och använd för öfrigt den behandling, som föreskrifvits för Ina i n:r 9. Rådlös. Använd en längre tid konseqvent den behandliDg, som tillrådts Lilly i n:r 13. Hvarje morgon kan ni lämpligen fortfarande begagna Hebras säpsprit, men utspädd med dubbla qvantiteter varmt vatten. — Dylika » blodrenande medel » känna läkare ej. Har ni deremot någon sjukdom, säsom bleksot, magkatarr, underlifslidande eller dylikt, så bör denna samtidigt behandlas, för den händelse er hudåkomma stulle stå i samband dermed. Harald. Medel fmnas angifna i svaret till Flickan Kajsa i lv.r 5. Gustafva. N i bör vara glad, att ni blifvit qvitt detta besvärliga onda, i stället för att önska er det tillbaka. Troligen har nägon inbillat eder, att dcfc skulle vara farligt att » fördrifva fotsvett ». Detta är dock utan hvarje fara: deraf uppstår icke någon sjukdom. Vermländska. Se svar till X. Y. i n:r 13. E. A. N. Detta vore helt visst bortkastade pengar. Kan ni ej genom viljekraft öfvervinna denna passion, bör ni försöka låta latare behandla er medels hypnotism. 1) I allmänhet icke. 2) Använd den behandling, som finnes föreskrifven för Lilly i n:r 13. Tvätta hufvudet grundligt minst tva qvällar i veckan med grönsåpa och varmt vätte u. En qvinllg prenumerant. 1) Den beskrifning, ni lemnar på svullnaden, tyckes antyda, att det ar s. k. struma. Utan undersökning kunna vi dock ej yttra oss med bestämdhet härom. Vänd er till närmaste lasarcttsläkare. 2) Se svar till Ina i n:r 9. Augusta. Mycket torde ni i detta fall ej hafva att hoppas af hypnotisk behandling. — Ni frågar om bot för » magkatarr »; det är nödvändigt, att ni närmare redogör för er sjukdom och noga beskrifver symptomen deraf, för att vi skola kunna ge er något råd. Frågor.
Ilar har såsom skäl mot Utskottens förslag blifvit yttradt, att pröfjöings-rätten i Skiftesmålen icke borde öfverlämnäs åt Domaren, emedan sådant skulle kunna vara af skadlig följd för deras behandlingj men för min del ser jag så mycket mindre våda häruti, med den sammansättning och organisation af Agodelnings Rätte» sorn Utskotten tillstyrkt, att målen skola afgöras genom votering och de öfrige Ledamörerne äga de fleste rösterne. I alla fall tror jag, att det kommer hädanefter att blifva,sorn hittills, att det hufvudsakligen är Gode Männen och Landtmälarne, som bestämma Skiftes-förrättningens utgång, och på deras duglighet beror det således till största delen, alt kloka och lämpliga skiften erhållas. Uppå derefter af Herr Grefven och L a n‘d t - Mar ska 1 ken gjord proposition, Den %•) November e, rn 669 fann Ridderskapet och Adeln för godt, att Utskottens förevarande Utlåtande bifalla, Föredrogs å nyo och bifölls Lagsamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens den ai dennes under N:o a3g afgifne , samt den aa derpåföljde e. m. på Bordet lagde, Utlåtande, öfver väckte motioner, angående Arbetsoch CorrectionsInrättningen i Wadstena. Föredrogs å nyo Herr von Hartmansdorffs, August, den aa dennes f. m. på bordet lagde motion, angående Riddarhusets Brandförsäkrande. Herr von Hartmansdorff uppläste följande : » (Se Bilagan N:o 3.) Herr Bergman, Ambrosius Magnus:
"En hvar lärer lätt inse, att de "tvifvelsmål och de betänkligheter, jag i det föregående har "ärifört, icke blifvit till fullo hafna genom den förändring "i Vexltrtgsgrunden, sorn jag der föreslagit, och jag erkänner, att detta ät en halfmesure, föreslagen för att vinna "rättvisa vid myntbestämningen och lugna opinionen om "Bankens ställning och för att åtminstone försöka att så "länge fördröja den catastroph, som måste blifva en följd af "de felaktiga Bank-organisationer, sorn vi ännu icke synas "Vilja förbättra, till dess att enskilda föreningar kunna hin"na bilda sig och erbjuda landet räddning — —, eller till "dess att mera rationella ide'er hunnit blifva gällande.” Häruti, mine Herrar! ligger min tro, som jag närmare Vill förklara: Jag önskar ärligt en stadga uti myntet; men jag vill, att man skall låta den enskilda crediten fritt utveckla sig och tillfredsställa näringarnas behof af ökadt rörelsecapital; men jag önskar ej, att man, för att stödja en isolerad Statsbank, icke allenast skall låta den förtära sin egen vinst, utan jemväl indraga Nationen i ett skuldsättningssystem. Jag vill, att man från början af de nya Organisationerna skall erkänna ett af de tvenne systeroer, sorn man har att välja på; ty jag kan icke gilla Hr Rosenblads yttrande, att man först skall sätta sig uti ett rättstillstånd, hvarmed han måste mena, att man först skall oriigärda dea gamla Bänken med sina prerogativer och sin D c ii 20 Fcbruärii f. m. 5 statsskuld, för att kunna börja vexlingen, innan man får påtänka något bättre. Är först det ena gjordt, lärer det sednare ej' sä lätt tillvägabringas. Detta uttryck, ätt vi befinna oss uti ett så laglöst tillstånd, att vi icke kunna verkställa den nya organisationen af landets crédit-väsende, låter i sanning mera rysvärd, än den är. Jag finnér icke Staten vara i ett sådant tillstånd af upplösning; i landet skipas lag och rätt, och sjelfva StatsUtskottet sysselsätter sig med beräkningar i landets mynt.
S. D. Föredrogos ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande : N:o 63, i anledning af väckt motion om förbud för utrikes, hit till landet ankomne Läkare, att här practisera, utan att hafva fullgjort de prof, som för ett sådant ändamål äro föreskrifne. Bifölls. N:o 65, i anledning af väckt motion, att Advocat-Fiscalerne i Rikets Hof-Rälter och Collegier måga upphöra att vara beroende af de Embets-verk, vid hvilka de äro anställde. Bifölls. N:o 66, om föreslaget förbud för andra, än infödde Svenska män, att innehafva tjenster, som af Embets-verken tillsättas. Bifölls. N:o 67, i anledning af väckt motion om Roschildska fredsfördragets öfversättning på Svenska språket, och dess utgifvande från trycket. Bifölls. N:o 68, i anledning af väckt motion om Elementar-Läro-Verkens organisation och utvidgning af Frösö skola i Jemtland. Bifölls. N:o 69, i anledning af väckt motion om en förändrad organisation af Sundhets-Collegium. Bifölls. N:o 70, Prot. TJtdr. d. 19 Juli t84<>. il N:o 70, i anledning af väckt motion om förändring af grunderne för befordran inom Preste-Ståndet. Bifölls. N:o 71, i anledning af väckt motion om utnämningar till Kyrkoherdar vid regala pastorat. Bifölls. N:o 72, i anledning af väckt motion, att hälften af Ecclesiastik-staten måtte indragas. Bifölls. N:o 73, i anledning af väckt motion om utvidgandet af Calmar Stift. Af slogs. N:o 74, i anledning af väckt motion om utfärdande af Köpings-privilegier för Trelleborgs by. Återremitterades. N:o 75, i anledning af väckt motion om inrättande af Sparbanker mera allmänt, än hittills. Bifölls.
En gång hade han tänkt att sätta eld på gården, och en annan gång hade han ämnat lägga sig i försåt för husbonden och slå honom ihjel, men det hade stannat vid tomma tankar, och han hade känt det som om han så kunde göra eller låta bli; det berodde af honom sjelf. Men så var det icke nu. Om han skulle lida helvetets pina för det, så måste det ändå bli som det var utsedt: — antingen han sjelf eller hon. Han blef led vid att stå, och kastade sig i höet. Den som blott kunnat sofva! En sådan natt så lång! Han hade hunnit att tänka igenom hela sitt lif på nytt, och allt hvad han nu skulle göra, och allt som skulle komma, och när han såg på klockan, hade det icke gått mer än fem minuter, och han började på nytt med det samma igen. Till sist var det som om han legat i en myrstack, och han ville stöna af vånda, men han kunde icke bli qvitt sina tankar, och de ville taga andan ifrån honom. Nej, det tjenade ingenting till att ligga. Han stälde sig åter vid gluggen. Det hände ofta att han icke kunde sofva. Mången natt hade han — liksom nu — stält sig att se ut i rymden, ensam med sina onda tankar. Då hade himlen stått vid och hög öfver hans hufvud, öfver hans tinningar hade det strukit sval vind, och att inandas nattkylan var som att väckas ur en elak dröm. Icke så nu. Han såg undrande upp emot himlen, den stod trång och grå som en tilltäppt låda. Det han andades in var icke luft: det var någonting ljumt, qvalmigt, som gaf äckel och som qväljde. En underlig natt! Det fans ingenting som lefde. Icke ett moln, som drog öfver himlen, icke en fogels pip, icke flägten af en vind. Och inom honom sjelf fans det något, som han icke kunde komma ifrån, något som vuxit sig pösande stort likt en oformlig svamp, något som kunde förstöras i dag och skjuta upp större i morgon. Han hade en förnimmelse af, att något borde kunnat hjelpa honom, men han visste också att det icke skulle komma. Det var för sent nu. Fans det då ingen hjelp?
&gt;Hon tillhör dessa psykologiskt intressanta qvinnonaturer, hvilkas inre existens utgör en blandning af andliga ingredienser, som aldrig nå till klarhst utan hela lifvet igenom förblifva * i ett sväfvande tillstånd, hvilket gör, att de hvarken nå till någon kraft i det afgjordt goda eller afgjordt dåliga. » Det sjelfbedrägeri, som detta medför, får, som man kan finna, gent emot andra lätt dragen af hypokrisi, och det är att antaga, attÄfven i hans yttre ställning iuverkade umgänget med romantikerna på ett sätt, som här i förbigående må vidröras, då det mer än mycket annat bidrar till hans karakteristik. Han var under dessa år de förnäma salongernas hjelte. » Le petit Litz », underbarnet, som en gång öfver-hopats med bonbons och smekningar, som efter konsertens slut giort ronden kring logerna för att låta sig kyssa af hertiginnor och grefvinnor, hade nu blifvit » le grand prodige », som från piaöot till dem talade romantikens språk, som med sitt blixtrande snille, sin bländande konversation af Ltazt med sin djupare natur mycket snart insSg, såväl detta som det osanna i deras inbördes ställning. Härtill kommo äfven andra omstän * digheter, som orsakade slitningar och slutligen ledde till skilsmessa, bland annat helt visst icke minst den, att grefvinnan med sin öfverspändhet och tillika fåfänga, envisades att vifja utöfva ett bestämmande inflytande på Liszts konstnärskap. Hon drömde om ingenting mindre än att blifva hans Musa, som skulle beherska hans inspiration och lysa honom framåt på konstens bana .. Detta irriterade hans nervösa ömtålighet om sin konstnärliga sjelfständighet, och hvaije sådant försök afvisades af honom med den förkrossande ironi, han » hade till sitt förfogande, hvilket åter naturligtvis ledde till obehagliga divergenser. Sålunda berättas det, att då vid en dylik scen den unge diktaren de Konchaud entusiastiskt utropade: » Hon har rätt! Vi skola böja oss, endast qvinnan kan förädla mannen.