Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
"Nå, om du ej har skulder, så har du en framtid du bör ej afslå mitt anbud." "Jag afslår det också icke, ehuru jag ej nu anlitar det, ty för ögonblicket behöfver jag ingenting såvida ej farbror, till besparande af mina fötter och dito stöttar, vill ge mig respenningar men för den händelse att jag får fast fot i pappas fögderi, skall jag med största tacksamhet erinra mig farbrors löfte." "Gör det jag lofvar dig ha godt minne." "Ännu ett ord, farbror! Blottställ ej den hederliga qvinnan hon blir ändå aldrig farbrors byte." Vid dessa ord gick en askfärg öfver patron Fabians anlete, och det var med ett slags fasa han såg sig omkring. "Åh, icke ha väggarna öron... Farbror behjertar ju min bön?" "Helt visst... Denna qvinna har gjort mig tokig, men jag tror att den ångest, som jag utstått sedan i går afton, nu botat mig. I alla fall går jag ej mera dit." Visst sjöngo fåglarna i "la Fontaines dal" ljufligare än vanligt, visst doftade rosorna och lavendeln friskare än någonsin, då unge herr Gottlieb i triumf återförde familjens öfverhufvud åtminstone tyckte alla så. Och när, utom vid Ragnars hemkomst, firades väl i det lilla röda huset en sådan högtid! Det var ju ett riktigt kalas! Sötgröt, fisk och kaka ... gubben i högsätet... Gottlieb, som af reskassan släppt till välfägnaden, bredvid Nanny ... barnen ätande liksom de ärnat göra undan den saken för ett helt år... Calle i högtids-väslen, som Magda sytt, och med en ros i knapphålet på tröjan, en ros, som Magda brutit... Magda sjelf uppassande den gamle husfadern med ögon, händer och hela sin varelse ... och ändtligen lill-Kerstin, som gick omkring och var värdinna för gullstjernan, Karo, fåren, de begge getterna och den antika svarta katten... Det var makalöst! "Och för allt detta tacka vi, näst Gud, herr Gottlieb!" sade gubben, i det han med rörelse betraktade ynglingen.
Han läste bönerna och hällde mull på kistan och märkte alltjämt ingenting. Men så tog klockaren upp en psalm. Inte vågade jag tro, att den grofva rösten, som annars alltid brukade sjunga ensam, skulle kunna väcka prosten ur hans drömmar. Familjen i dalen FAMILJEN I DALEN Berättelse Af EMILIE FLYGARE-CARLÈN Rylander Bazarn & Norrbro. Stockholm, Hörbergska boktryckeriet, 1849. INNEHÅLL: Förod. Förra afdelingen: 1. I dalen. 2. Inom hus. 3. Ett äkta par. 4. Kammaren och Loftet. 5. Den första otåligheten. t. En öfverenskommelse. 7. Jägaren i skogen och vid hemkomsten. 9. Köpet. Två slags gnabb. 11. Fisket. Sednare afdelningen: 12. En förvisning och ett återseende. 14. En högtid. 17. En timmas regering. 19. Syskonen. Slutet. FÖRORD. Då jag för elfva år sedan skref mitt första arbete, kunde det naturligtvis icke skickas ut i verlden utan förord. Sedan dess har jag ej vågat vädja till allmänhetens tålamod, ty utan fråga är det för mycket begärdt att en öfverseende läsare skall sysselsätta sig icke blott med författarens verk, utan äfven med honom sjelf. Men vid närvarande tillfälle, då några ord icke torde vara ur vägen, ser jag mig nödsakad att ännu en gång anlita detta vädjande, likväl med bifogad försäkran att derest ingen tvingande nödvändighet inställer sig jag icke på ytterligare elfva år skall återkomma med något förord. Ett sådant löfte vill egentligen säga detsamma som att aldrig återkomma ... ty hvilken författare skulle ej efter tjugutvå år vara så totalt ammalmodig, att han tryggt kunde skrifva hvad som helst utan fara att bli läst! Men för att icke borttappa detta nu vederbörligen förordade förord, så torde vara skäl att omnämna anledningen till detsamma. Hvem har ej sett dessa elegant utstyrda skåderätter, som i julveckan presentera sig i de litterära charcuterierna, hvem har ej köpt dem och hvem har ej kastat en nyfiken blick på de grannlåter, hvarmed de äro ornerade.
Pä dessa skäl skulle jag för min del icke anse otjenlig!, om Betänk, återremitterades, på del att, med bibehållen slutlig hemställan, likväl deruti mätte inflyta några ord af den syftning, Hr Boman önskat. Skulle likväl R. o. Ad. anse hufvudtankan vara ej blott så riklig, men ock så vigtig, att Ståndet, i afsigt alt främja denna hufvudtanka, icke vill fästa sig vid någonting, som kan anses vara en i annan rigtning afvikande biomständighet, sä återstår för mig blott alt trygga mig vid den förhoppning, Frill. Alströmer nyss uttalat, att nemi., vid frågans behandling bos Regeringen, Westerås stad, oaktadt R. Stis förbigående af denna omständighet, icke kommer att blifva ohörd. Frih. Rehbinder: Med anledn. af Frih. Cederströms sednaste yttrande bar jag begärt ordet. Jag vill dervid blott hafva äran an - Den 9 September. 303 märka, alt det är en cura poslerior huruvida någon ersättning skall beredas Westerås stad eller icke, hvilken K. M. icke lärer underlåta alt draga försorg om. Dock raedgifver jag, att jag icke anser någon sådan ersättning höra komma i fråga. Om denna afgift tages hort, sa blir det icke något undantag för Westerås, ulan undantagen blir de städer, der afgiften kommer att finnas qvar, ty den finnes icke i allmänhet. Så t. ex. vågar jag uästau påstå, alt den icke finnes i någon af Östergöthlands alla städer, bestämdt icke i Norrköping, icke i Söderköping, icke i Linköping. Jag kan icke se något skäl hvarföre denna afgift skulle bibehållas för Westerås. Att icke afgiften är behöflig, synes deraf, att K. M. år 1823 borttog denna afgift för Stockholms stad, nemi. för sådaue varor, som icke vägas och mätas. Att, på sätt Hr Arnell anfört, betala en sådan afgift derföre att man genom staden för säd till förmälning på annan ort, är ju alldeles orimligt. Jag fortfar alt anhålla om bifall till Betänk. Hr von Hartmansdorff:
Preste-ståndet ingifvet och till Lag-Utskottets behandling öfverlemnadt memorial andragit, att bland de mest oroväckande företeelser bär i landet vore onekligen brottens tilltagande, så väl till antal som beskaffenhet. Nästan dagligen inlöpte underrättelser om våldsgerningar, som förr varit sällsynte. Det utmärkande deri vore emedlertid i synnerhet den omständigheten, alt sällan någon oenighet uppstod utan att knif eller andra lifsfarliga vapen tillgrepos och öfverdådigt begagnades. Nu ehuru det till grunden gående botemedlet emot brott vore en högre civilisation, och samhället följaktligen borde söka att befordra densamma, måste likväl lagstiftaren äfven å sin sida motverka det onda. Detta skedde genom stadgandet af lämpliga oc<h ändamålsenliga straff. Såsom sådant syntes, enligt motionärens omdöme, det sena 24 Kap. 8 §:n Missgernings-Balken bestämmer för vapens dragan - Lag-Utshotlels Betänkande } N\o 46. 3 de och begagnande dock ej kunna betraktas, enär det vore alltför mildt emot brottets art och ej eller ländande till den brottsliges förbättring, 11 vilket likväl alltid borde afses med alla straff. Motionären, som således fann en förändring härutinnan af nöden, samt ansåg den vara af behofvet så påkallad, att den ej borde uppskjutas i afvaktan på den nya Criminallagen, emedan osäkert vore om det ej kunde komma att dröja många år innan samma lag blefve gällande, har på grund häraf föreslagit, att, med ändring af ofvauåberopade lagrum, enligt hvilket den, som oträngd af vredesmode drager knif eller svärd m. m., skall bota tjugu daler, äfven för det fall Kongl. Brefvet den 20 September 1786 afser, stadgas måtte, att den brottslige i stället skall straffas med fängelse eller fästning från tre till sex månader. 1 sammanhang härmed har Utskottet förehaft ett ifrån Hederv.
Byggnader i Landsorterne, anse Revisorerne sig ega anledning, att till Rikets Ständer öfverlemna, om icke hos Kongl. Maj-.t må i underdånighet anhållas, att den utgift för inköp af Boställshus åt Biskopen i Götheborg, som Arbetshus-Fonden, i följd af högstberörde Kongl. Bref, fått vidkännas, kunde öfverflyttas på Statsanslaget för publika Byggnader i Landsorterne, och följaktligen derifrån till Arbetshus-Fonden ersättas. Vid Revision af sjelfva Råkenskaperne öfver Manufactur-Discontoch Ull-Discont-Fon - i6o Riksens Ständers derne, Manufacturoch Eskilstuna Fr Istadsmedlen , samt Spinnhusoch Allmanna Arbetshus Fonderne, äfvensom vid Kongl. CommerceCollega åtgärder i afseende på förvaltningen af dessa Fonder och Medel för åren 1817» 1818 och 181g, hafva Revisorerne ej funnit något att anmärka eller påminna. Revisorerne hafva likaledes granskat de till nämnde Fonder hörande Säkerhets-handlingar, och funnit allt i behörigt skick; hvarjemte Revisorerne, vid genomseende af Advocat-Fiscalens Diarium öfver anställde Lagsökningar, funnit desamma vara med all erforderlig drift handlagde. Slutligen få Revisorerne, för att lemna en kort öfversigt af behållningar, inkomster och utgifter å ifrågavarande Fonder och Medel för nämnde år, bilägga, så väl de General-Slut, hvilka för dessa år blifvit öfver Manufactur-Discontoch UU-Discont-Fondeme upprättade och Revisorerne meddelade, som ock ett Utdrag af Räkenskaperne öfver Manufacturoch Eskilstuna Fristads-medlen samt Spinnhus och Arbetshus-Fonderne för samma år; hvarjemte bifogas ett Protocolls-Utdrag innefattande den af en bland Revisorerne, i frågan om anslaget af Arbetshus-Fonden till inköp af Biskopshus i Götheborg, yttrade särskilda mening. Och hafva Revisorerne, med anledning af deras In - Revisorers Berättelse. 161 Instruction, till Kongl.
Den lista § innehåller: ”Till allmänt kyrkomöte sammanträde Svenska kyrkans ombud, då Konungen nödigt pröfvar, å tid och ort, som Han utsätter.” Detta är således en envåldsmakt, lagd uti Konungens hand, men nti det verldsliga regementet har han icke någon sådan makt, utan sammankallar R. St. hvart 3:dje år. Billigheten borde väl då fordra, att samma åtgärder vidtoges äfven i afseende på det andliga regementet, så att de af landets innevånare, som nitälska för Christendomens spridande inom fosterbygden, äfven måtte få sammankomma för att diskutera om kyrkans angelägenheter, helst det väl alltid bör vara ifrån församlingens sida, som initiativet tages uti alla kyrkan rör:de mål. På denna grund anser jag, i likhet med Hr v. Hartmansdorff, att en viss tid bör bestämmas, inom hvilken kyrkomöten skola hållas. Ligger detta bestämmande i Konungens hand allena, så är jag öfvertygad om att, på sätt hittills tillgått, inga kyrkomöten komma att blifva utaf, ty allt sedan Protestantismens införande i Sverige har Konungen egt rättighet alt sammankalla kyrkomöten, hvilket dock icke skett ända sedan år 1593, hvarföre jag misstänker att samma förhållande äfven fortfaride kommer att ega rum. Jag anser derföre Hr von Hartmansdorffs yrkande, att kyrkomöten hvart 6:te år skola hållas, böra uti lista § lämpligen införas, hvarföre jag förenar mig uti det redaktions-förslag Hr von Hartmansdorff nyss upläst, anhållande om Hr Gr. o. Landtm:s propos. på bifall till detsamma. Hr von Hartmansdorff: Jag tackar Hr Carleson derföre att han sagt ordet fullt ut och yrkat afslag på hela Betänk., hvarigenom man kommit på ren fot med frågan och kan upplaga henne från grunden, punkt för punkt.
Vid öfvervägande af denna Motion, hafva Utskotten ansett sig destomindre för närvarande kunna uppgöra förslag lill ett Statshushållnings-System, som Utskotten icke tilltro sig nu ega erforderlig kännedom af alla de detailler och särskildte grenar af Hushållningen, hvilka löpa in i det hela, och af de allmänna grunderna för Systemet böra omfattas, samt tiden för Riksdagen dessutom så framskridit, att ändamålet med den skyndsamhet för ärendets behandling, som Motionen åsyftar , helt och hållet förfelades, enär Koungens sanction af det antagande Systemet erfordrades, innan besluten egde kraft och i detailler kunde 5ia Stats-Utskottets Betänkanden. tillämpas af Riksens Ständers Utskott, hvilka emedlertid voro försatte i overksamhet i alla ämnen, som med de föreslague grunde rne egde gemenskap. Utskotten hafva dock, å andra sidan med vitsord åt de brister, hvilka Herr Friherre Cederström anmärkt, såsom följder af ett saknadt Statshushållnings-System, icke kunnat förbise så väl den allmänna nytta och ledning, som för Ständer och enskildte Medborgare vore att hemta från ett dylikt System , som ock möjligheten att från verkställande Magten eller Styrelsen det samma åstadkomma, heldst denna magt är bäst i tillfälle att öfverskåda, samla och ordna alla de spridde delar af Statshushållningen och ur deras sammanhang framdraga grunderne för förvaltningen af det hela. Genom fastställandet af sådane grunder skola Riksens Ständer erhålla en tillförlitlig ledning vid bearbetningen af Stats-Ekonomiska mål, vare sig vid pröfningen af nya frågor, eller upphäfvande eller förändring af redan stadgade åtgärder. Derigenom skola enahanda grundsatser kunna följas och likstämmiga slutföljder beredas, både i de mål, som bero af Konungs och Ständers gemensamma beslut, och i sådane, sorn ensamme ankomma på Ständernas åtgärder. Och då Utskotten antaga, att Riksens Ständer - Stats-Vtskottets Retänkariden.
En serskild anledning upmanar mig att taga till ordet i detta ämne, den nemi. att frågan om förändring i stängselskyldigheten blifvit afhandlad vid sistlidet års landtbruksmöte inom Calmare län, hvarest jag är bosatt, och föranledt beslutet om en underd. petition i ämnet, hvilken petition blifvit framförd och understödd af länets hushållningssällskap, som äfven inbjudit öfriga hushållningssällskap i riket att häri deltaga, hvarpå de i allmänhet gifvit till svar att de gillade de åsigter, som uttalat sig inom Calmar län, ehuru de icke kunde i petitionen deltaga, sedan K. M:s Nådiga svar i frågan redan var meddeladt. Ehuru gerna jag vill befrämja en reform i stängselförfattningen, kan jag likväl ej understödja Frih. Flemings förslag, som synes mig vara allt för radikalt. Han har nemi. föreslagit, att en lag måtte stiftas, som förbjuder gärdesgårdars upförande. Visserligen är det en gammal taktik vid våra Riksdagar att fordra mycket för att åtminstone få något, men jag fruktar att denna taktik ofta leder derhän, att man får intet. Antager jag, att motionären verkligen menat hvad han föreslagit, så mäste jag deremot göra den anmärkn:n, att den föreslagna åtgärden icke vore nyttig eller ens utförbar. I ett land, som vårt, der vi, utom några få slättbygder, hafva en blandning af skog, hagmark och slättland, kunna, såsom Gr. af Ugglas redan anmärkt, gärdesgårdar icke umbäras; men behofvet deraf borde ganska betydligt kunna inskränkas, så att hägnadsskyldigheten nedginge till ungefär hälften af hvad den f. n. är. K. M. har visserligen utgifvit en författning, som tillförsäkrar de samliälligheter, hvilka kunna träffa frivillig öfverenskommelse att ej hålla stängsel å dem tillhörig mark om nådig fastställelse af sådana öfverenskommelse!-. Men denna författning torde icke vinna tillämpning ä andra orter, än slättland, der den måhända kan gagna.
Vid behandlingen af denna fråga har emellertid Utskottet icke kunnat förbise, att för uppförandet af ofvanberörde hospitals-byggnader de af Rikets Ständer dertill anvisade tillgångar blifvit ganska betydligt öfverskridna; och om än, på sätt ofvan är antydt, anledningen dertill hufvudsakligen är att finna uti tillfälliga omständigheter, hvilka synas icke hafva varit beroende af den eller de myndigheter, som med samma byggnader haft befattning, samt följaktligen Utskottet, som icke haft tillfälle att taga kännedom om redovisningen för berörda byggnadsföretag eller att närmare granska de vidtagna åtgärderna, saknar skäl att emot dessa myndigheter i omförmälde hänseende framställa någon anmärkning; — har Utskottet likväl i afseende å den nuvarande öfverstyrelsen för hospitalerna i riket, Serafimerordensgillet, funnit sig ega grund för den åsigt, att denna styrelse till följd af dess mindre lämpliga organisation svårligen torde kunna, i afseende å den ekono miska och administrativa förvaltningen, utöfva den på samma gång noggranna och 14 Stats-Utskottets Utlåtande M 123 (Fortsättning). omfattande kontroll, som för åstadkommandet af en ändamålsenlig hushållning erfordras, och hvilken, enligt Utskottets tanke, snarare skulle vinnas, om denna del af hospitals-vården blefve• till något af rikets förvaltande embetsverk öfverlemnad, hvarförutan jemväl kan ifrågasättas, huruvida Ordensgillet, beträffande sjelfva sjukvården, hvilken påkallar en genom speciela studier grundlagd och genom vidsträckt praktisk erfarenhet ytterligare utbildad kännedom om sinnes-sjukdomarnes art och beskaffenhet samt olika yttringar i särskilda stadier, förmår att utveckla en fullt gagnande verksamhet. I följd häraf har Utskottet funnit sig böra hemställa b) att Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes i nåder tillse, huruvida icke hospitaterna i riket må kunna ställas under annan öfverstyrelse, än den nuvarande, samt att Kongl. Majit i sådant hänseende måtte vidtaga de åtgärder, hvartill omständigheterna anses föranleda. 99.0.
Men jag är ledsen att jag är så sjuk, ty det kommer mig ibland att tänka, att jag är så lugn och sval mera af fysiska grunder än af medvetenhet. Och jag tror dock så mycket på medvetenheten, på sjelfbeherskningen och intelligensens makt. – Ja, mycket riktigt, jag har rätt att tro på den, ty jag är egentligen bara utmärglad, men inte sjuk, och dessutom, innan frossan kom var jag ju så frisk att helsan lyste omkring mig, – hela det året under vårt fria kringströfvarlif – jag var inte så medveten som nu, men det vidriga var ju dock nog att komma min vilja att strama sig upp till full motvigt både mot min egen naturmenniska å ena sidan och de lagenliga anspråken å den andra.)289 Fy en så lång parentes! Och så får jag också komma ihåg att om min man varit en för mig tilldragande personlighet med hvilken jag haft gemensamma intressen och lifsåskådning, samt han varit obetydligt äldre än jag, så hade jag nog varit så lagom lugn. Han skulle fått ha sin frihet, just af politik – det vet jag – men nog hitte jag på ett hu[n]dratal små koketteriers konster, när jag hade så full rättighet och så många förträffliga tillfällen. Det ligger således i sjelfva min vilja. Men vidare i texten. ”Tror du det är möjligt för unga män att i längden förbli återhållsamma, om de icke gifvit vika för det första vaknande begäret?” ”Nej.” ”Men hvad predikar man då moral för dem! Det som är en omöjlighet att hålla har man heller ingen rätt att fordra.” ”Det står heller inte i bibeln något förbud för ogifta.” Hvilka läror! Aldrig trodde jag att jag skulle få höra det af min respektabla gumma. Men sina fria åsigter skall hon ändå svepa in i bibelns judekåpa. Hon hade svarat med den yttersta bestämdhet; jag satt som slagen. Hon berättade sedan om Axel hvad jag visste förut, att han fått sitt onda af en ung flicka, som tjenade på stället der han bodde, och som såg frisk ut. Sedan började hon, jag vet icke af hvad anledning berätta om sig sjelf och sitt äktenskapliga lif, hur det varit vid tidpunkten före och efter Sofis födelse. Ida hade en syster som dog i vansinne.
&amp; c ?i eioiTV * ty * ocR CEå gamman » tg ReDjaDe t aiti olott, ett Då, ttj.rn.Defc » maPte Rop RPangpuEEfc juBeEtop, ocR jxiDet, R a g n a t uatPDat » mipuaDet! » taPjet, att Den anDe, » ont ÏFtan RtmCaRxtDen » p t a R t ttCP j-otDen Rorn, ojtg RaPj ?t fotEo » » aD RanDe n c i » t a n 0cR » åg på JCan tingen RantpaDe îFofc oatPDen » ÉX.PP ftöj-D, » om ej / m e t på af Cunipna a t a som vata ßojot, oto bate ... fufP cCPet guEP. RttttCE » R à g t a t P^ot Ran » itånaD, ^9afc RaEffc | ?ötGPeRnaD eCPefc ReEt utpPånaD. Som ÎFë * Den, ii Ränt uätEDat * dan » oånDEtgReten » oeR fEaRfc » oPat » anDeDtaRt; tiden » pEuRt ocR tinaEigReten » ua » en £BEott » o m ett utnDDtag ofuet. Paga g t a » e n.
Gyllenstjerna af Lundholm, Nils Christopher; N:o 84- H'' Örntlycht, follin. Hr Reuterskjöld' Christian Herbert; N:o 1848. Hr Wirgin, Claes Ludvig, under den ledighet, sorn blifvit beviljad åt N:o i84a. Hr Eden lije lin, Gillis, på i4 dagars tid, räknad ifrån den 19, och åt N:o igög. Hr von Kraemer, follin. Hr Ribbing, Bengt, på lie veckors lid, från och med den 22 dennes, samt efter N:o 2165. Hr Nordenstjerna, Henr. David, hvilken afsagt sig att i permitterad ledamots ställe inträda i Utskottet. BancoUtskottet: N:o >35. Frih. von Duben, fullm. Frih. Thott, Erik; N:o i586. Hr Raab, Carl Willi., efter N:o 291. Hr De Gere, fullm. Hr von Törne, Gustaf Otto, och N:o 1543 Hr. Hederstjerna, Erland, hvilka afsagt sig att i permitterade ledamöters ställe inträda i Utskottet. Allm. Besvärs och E k o 11. Hr Wernstedt, Johan Otto, under den ledighet, som blifvit beviljad åt N:o 277. Frih. Mannerheim, fullm. Hr Tersmeden, Gustaf Reinh., från och med den 20 dennes. Frih. Hamilton, Hugo, hade inlemna! ett anförande, som upplästes, så lydande: Ekon.Utsk., sorn ej/kunnat tillstyrka en motionärs förslag röi:de, användande af H. K. H. Prins Carls palais fil 1 ett national-museum, har likväl erkänt behofvet af ett sådant museum, samt uttryckt sin önskan alt detta behof måtte på en annan väg kunna fyllas. Dan 32 Juli f. m.
Statsrådet föreslog i underdånighet till arbetande ledamöter i Lagberedningen fem lagkunnige män, som ansågos för det vigtiga lagstiftarekallet äga de vidsträcktaste insigter, och bland dessa personer äfven den äldre Lag-komiteens ännu qvarlefvande tvenne medlemmar. Kongl. Maj:t behagade, med de sistnämndes uteslutande, i nåder antaga endast tvenne af de föreslagne, samt i öfrigt förordna tre andra och bland dessa en, mot hvars användbarhet för sådan befattning Irenne Stalsråd uti kraftiga föreställningar afgåfvo underdåniga påminnelser. 2:o. Riksens Ständers underdåniga skrifvelse, angående upplösning af Invalid-inrättningen å Ulriksdal. (Landtförsvars-Departementets Protokoll den 2/ December 1840-) Af Statsrådet hemställdes i underdånighet, att utdrag af Riksens Ständers skrifvelse, i hvad den anginge frågans ekonomiska detaljer, måtte få meddelas Kongl. Stats-Kontoret, under hvars hufvudsakliga förvaltning Invalid-fonden är ställd, samt Direktionen öfver Invalid-inrättningen, med nådig befallning, att, såsom förberedande åtgärd för ärendets slutliga behandling, till Kongl. Maj:t inkomma med alla de upplysningar om Invalid-inrättningens och dess fonders tillstånd med det mera, som af Riksens Ständers underdåniga yttranden och förslag påkallades. — Kongl. Maj:t förklarade dock en sådan åtgärd icke vara erforderlig, och fann på anförda skäl godt att vägra sitt nådiga bifall till Riksens Ständers underdåniga anhållan i ämnet. 3:o. Stockholms Drätsel-kommissions underdåniga anhållan om återställande till stadens disposition af de i Kastenhoffshuset åt Sekund-Chefen vid Svea Lif-gardet till boställe upplåtna lägenheter. (LandtförsvarsDepartementets Protokoll den y December i843-J Med afseende derpå att, genom berörde lägenheters öfverlåtande till stadens fria disposition, åtskillige uppgifne betydliga fördelar skulle förstaden vinnas, och då den af
Under åren från och med 1843 till och med 1847 har Kongl. Kammar-Kollegium fastställt mantal och ränta för de Gysinge, Mackmyra, Oslättfors och Iggesunds bruk anslagne rekognitions-skogar, samt utfärdat skattebref för trenne af dem och för Axmars bruks rekognitions-skog, hvarigenom 6s nya mantal tillkommit. Den 17 Ugglebo-Jernverken anslagne rekognitions-skog är den enda inom länet, å hvilken skattläggnings-åtgärder ännu icke kunnat vidtagas, emedan de uppehållits af oafgjor da tvister om äganderätt till en mängd å skogen befintliga torp och lägenheter. Bollnäs norra skogs-allmänning, som Svartnäs bruksägare emot rekognitions-afgift förut innehaft, har, genom Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes utslag af den 29 Oktober 1847, blifvit bruksägarne fråndömd, hvarigenom en ökad skatt för gamla hemman af f mantal uppkommer. Skogs-afvittringen emellan Kronan och enskilde har oafbrutet fortgått, dervid mätningen af Hogdahls socken till en areal af 259,027 tunnland blifvit fulländad, samt afvittringsoch skattläggnings-förslag blifvit upprättade: för Bollnäs socken, hvarest någon öfverloppsmark icke tillfallit Kronan, utan de gamla hemmanen blifvit vid all marken bibehållna, emot ökad skatt till 2|-Jmantal, utom ett skattlagdt nybygge om -it mantal; för Arberå allmänning, der 6 hemman och ett nybygge blifvit till områden föreslagna, samt utom förr åsätta ljif mantal tillökta med lTtbmantal; och för Bjuråkers krono-allmänning, å hvilken 7 hemman, 5 nybyggen och 3 fäbode-lägenheter blifvit utbrutne med åsätta 3ii mantal, hvaraf den gamla skatten utgör $£ och den tillökta 2fyv mantal. A Ofvanåkers krono-allmänning har, sedan Eders Kongl.