Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utan förhöjdt anslag torde således ej detta verk förmå verkställa Utpräglingen af ett så kostsamt skiljemynt, som det nu föreslagna, på samma gång man beröfvar detsamma en del af dess vinst på kopparutmyntningen, hvarigenom allenast det hitintills blifvit istånd, att uppfylla dess åligganden. Derjemte måste jag anse det mindre välbetänkt att tillstyrka antagandet af ett kostsamt skilje-mynt i en tidpunkt, då man har grundade anledningar motse väsendtliga förändringar i vårt myntväsende och sedan sådana blifvit af Rikets Ständer beslutade vid sistförflutna riksdag. Om en dylik-förändring genomföres, synnerligen om decimal-systemet skulle antagas, blefve måhända det nya myntet i hög grad otjenligt, såsom utgörande bråk af riksdalerns undera/delningar. © Bill. till R. St. Östmjkd & Banko-Utskottets l (låtande, Avo 30. 1 \:o 3©. Alik. till Exp.-dUk. d. 15 April 1851, kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af Kommendanten, Majoren F. Bergenstråhles ansökning om eftergift af skuld till BankoDiskontverket. Hos Utskottet har Kommendanten på Carlsborgs fästning, F. Bergenstråhle, anhållit om afskrifning af den skuld, hvarför han till Diskontveiket häftar i följd af ingången borgen för ett af f. d. Majoren C. A. Bergenstråhle år 1829 derstädes upptaget lån å 1,000 r:dr banko, samt såsom stöd härför anfört, att låntagaren uppgifvit sig hafva obegagnad sönderrifva den för lånet utfärdade förbindelse, hvadan sökanden om tillvaron af densamma icke skall egt kännedom, förr än han år 1836 derför lagsöktes, samt sålunda varit förhindrad att uti låntagarens, äfvensom andre löftesrnannens, Premier-löjtnanten Friherre P. Cronhjelms, konkurser sin rätt bevaka.
Jag, Cousine, och det agaceras, och det badineras, och jag pressar den lilla foten bakom prostfruns rygg ... och så handen i kjortelsäcken för att hjälpa upp gästkammarnyckeln, – et s’il n’y a pas une demoiselle dans la maison, il y a toujours une gentille petite Kajsa ou Brita ... som hjälper af med stöflarna och kommer på morgonen med kaffebrickan. Och alla occasioner vid gästgifvaregården och när man väntar på skjuts. Och den stora trädgården, när det är pique-niquer i det gröna, bal champêtre et cetera. Oh, mon cher, har mon cher aldrig varit med om midsommarsvaka? Men när det blir tristesse eller gråt eller tanter som ondskas, fouette cocher, och borta är man. Mon cher, ni ser en mentor, som reser i släde och rack i vinter och sommar och hälsar på fruar och flickor i Västmanland ...» Det var tydligt, att baron hade en florshufva. »Jag undrar, hur baronessan Gyllenbåga skulle tycka om herr barons jugement om damer i hennes och min hembygd,» sade jag och fixerade honom. Han gjorde en grimace. – »Mon cher, baronessan Gyllenbåga, hon är en exception, hon är kall som is och inconsolable. Berättelser och skizzer ”BURSTRÖMSKA MÅLET.” Madam Jonson kände sig litet tung och nedslagen till lynnet, trots det härliga vårvädret, som kom skogarna att svälla af en saftig grönska och trots solskenet, som gassade öfver fält och ängar, så att det grodde och spirade i jorden. Madamen trodde fast på skrock och spådomar och sådant der; det slog aldrig fel, menade hon, att om en skata skrattade åt henne eller en ekorre sprang öfver hennes väg, skulle någonting gå på tok före dagens slut. Och i dag på morgonen, då hon drog ned tvätten till sjön, hade en stor, rödhårig filur till ekorre sprungit tvärs öfver vägen, alldeles tätt framför kärran.
— Och har Utskottet från Ridderskapet och Adeln erhållit remiss å ett anförande af Herr von Hedenberg, C. A. , deruti hän, jemte afstyrkande af den ifrågaställde nédsättningen i bidraget, tillika upplyst, att den tillfälliga behållningen i Vesterbottens Regementes Beklädnads-Cassa uppkommit derigenom, att Regementet} som år 183o bort förses med så väl ny tjenstgörings-, som Rotekist-mundering, icke kunnat desamma erhålla förr än sistlidet år, tili hvilken tid likväl blott en mundering hunnit förfärdigas, samt att den andra, eller Rotekistmunderingen, väl blifvit beställd, men att Beklädnads-Direetionen ansett Dih. till R St. Prat. i83/f. 4 Sami. 1.'Ajd. a Band. j, gede Häftet, State-TJtskotietsUtlåtande N:o i$Q. sig för närvarande nödsakad inställa förfärdigandet af åtskillige dertill höjande persedlar, af blist på behöflige medeL Utskottet, som, i ofvanåberopade aärdje punkt af Betänkandet N:o8r, i: afseende på Stats-Verkets bidrag till lifmundferiogen för indelta Infanteriet, tillstyrkt, att detsamma må uppföras till samma belopp* sorn vid sistli. dne Riksdag bestämdes, eller till 71,000 Rdr, och hvilket tillstyrkande lern näts, ulan anmärkning hos Ridderskapet och Adeln» Prestesamt Borgare-Stånden, får nu, under åberopande af hvad Herr von Hedenberg upplyst serskildt om Vesterbottens Fält jägare-Regementes Beklädnads-Cassa, samt hvad Kongl.. Maj:ts högstberörde Skrifvelse innehåller 0111 vigten deraf, att, sedan Beklädnads-bidraget vid sista Riksdag nedsattes från ifd till 1 fS om året, någon ytterligare nedsättning i nu utgående anslag icke gores, afstyrka den af ofvanbemälde
Debattens gång eller åhör ar nes uppförande. Utskotttet föreslår att ett plenum må kunna förvandlas till slutet så vida under varande session, LandtMarskalken eller en Ledamot från sin plats äskar slutedt Plenum, och LandtMarskalken jemte en annan Ledamot eller ock a:ne andre Ledamöter med honom deri instämma, utan att de, på tillfrågan af Landt - Dm ii Martii, Marskalken från en dylik begäran vilja afstå; Utskottet har, å en sida, i denna, Ridderskapet och Adelns ordförande och Ledamöter, lemnade rätt trott sig finna ett Correctiv emot all möjligen befarad olägenhet af offentlighet vid Ridderskapet och Adelns sammanträden, och å en annan sida, i offentligheten af denna rätts ntöfvande funnit skydd emot des» missbruk. I den senare tanke styrkes Utskottet af hvad erfarenheten visat i ett annat land, der offentlighet vid Lagstiftningens sammanträden, ej genom Lag, utan tvärtemot Lag vunnit häfd, der således blott en enda rösts påminnelse om Lagens verkställighet behöfves, för att aflägsna alla åhörare, och der likväl denna röst så 6ällan höres, * • ' 3:0. Att för ordningens lättare vidmagth°llaude, platserne på Läktaren böra mimereras och ett lika antal numererade Billeter vara att “tillgå som platser. Att en Billett, gällanda för hela Riksdagen, öfverlemnas åt Redactionen af hvar-> je utkommande Tidning, då denna Redaction sig derom anmäler. Genom denna företrädesrätt för Tidning», redactioner att erhålla tillträde vid Ståndets sammankomster tror Utskottet sig hafva undanröjt de inkast, som blifvit väckte mot motionen deri, att den föreslagna publiciteten vo - 6gS Den ii Murtu, re för inskränkt att förtjena detta namn Och att kunna medföra den dermed åsyftade nytta.
Ständer såsom med billighet instämmande tillstyrka, att intill nästa Riksdag må åt Taxeringsmännen öfverlemnas att pröfva, hvilka af desse Städers innevånare^ förmå att erlägga den Bevillnings-Utskottets Betänkande^ 359 personella afgift, som kan komma att bestämmas, eller liviIke .sorn befinnas i en så utblottad beil lägenhet eller i tryckande omständigheter, att de från denna Bevillning bora åtnjuta befrielse. Vidkommande åter Bevillningens utgörande af Fastigheter i berörde Städer, har Utskottet ansett sig derjemte böra föreslå, dels att ej mindre de tomter och hus i Norrköping , hvilke blifvit afbrände eller af elden skadade, än ock de derå uppförde hus och byggnader, måtte från Bevillning intill nästa Riksdag fritagas, dels ock attén lika fornari må under samma tid tillgodo komma hela Borås Stad utan undantag, och således ej allenast dem elden öfvergått, utan jemväl den ringa del deraf, som bifvit räddad från förstörelsen, så vida de få innevånare, som undsluppit densamma, likväl vid en så allmän olycka ofelbart måst vidkändas indirecta förluster samt med betydliga uppoffringar understödja sina mera lidande Medborgare. Dock varder detta allt till Riksens Högloft» Ständers pröfning vördsamligen öfverlemnadt. Vtlåtände i anledning af vackt motion, om m enda Taxerings förrättning emellan, hvarje Riksdag. j^Till Riksens Högloft.
Hwar och en Ledamot af Ridderskapet och A» deln äger, att genom skrjftcligt Memorial, som genast efter uppläsandet kill Protokollet aflämnas -bör, träcka alla sädane frägor rörande Rikets styrelse och allmän, na författningar, som uti Regerings - Formen tillätne äro; med sädane Memorialcr, sä wida de ej angä ändringar uti Constitulioiicn» dä de ej in stlsn», usan i dct dertill satte wskott först böra anmälas, kommer att efter Riksdags - Ordningen förhällas, tvid iagtta, gande af den ordning föredragnings» listan utmärker. Ej mä nägot skrjftcligt Memorial hoS Ridderskapet och Adeln uppläsas eller upptagas till bfwcrläggning, utan att författaren, när sädant sker, sjelf är pä Riddar, huset-närwarande. Ridderskapet och Adeln likwäl för, bchället, att wid särdeles händelser, kunna härtill bj, fall lämna» § 44. Alla sädana Memorialcr hwarom föregäende § handlar, böra, pä dct RiksdagS-göromälcn i tid mä kunna bestämde och afgjordt blifwa, alstingen uti Con stitu. Den Zo October. 4759 stitukions ' Utskottet eller Riddcrskapcts och Adelns plenum wara ingifne, sist inom l6:de bagen frän ben dag räknadt dä enligt loy H i Regerings »Formen, Riksdagen egenteligcn är börjad, och mä derefter inga nya srägor wäckis eller deras nptagandc af Landt-Mar, ikalkc» tillätas, dock med undantag af sädant, som Riddcrffapet och Adelns enskilda Economie röra kan.
Experimentalfält, Landtbruks-akademiens » 147—149. Revisionsberättelsen. Utlåtandena don år 1862, Sveriges deltagande i sid. 261—262. Se reservationerna ä sid. 281. Expositionen (landtbruks-) i Hamburg år 1863, Sveriges deltagande i » 263. Extra statsanslag till landtförsvaret » 66—67, 77—81. Bilagorna litt. M. och O. vid » 60, 66. — statsregleringsfonden för år 1863 » 4. Bilagan litt. Se reservationerna å sid. 270, 271—274. Fahlu bergsskola » 170. Farsoters och smittosamma sjukdomars botande, anslaget till. Bilagan litt. L. vid » 51. Femte hufvudtitelns anslag och raken, - g g g H-12 skaPer » I ’ 91-ioo’ Se reservationerna å sid. 276—278. {j* £* Q Q 1 n 2q ’ H .o..agunia m., «„ v/., n., v*. och R. vid » 60, 66, 77. Filéenska testamentsfonden » 19. Fisker i-når ing en i Bohuslänska skärgården, anslaget till » 260. Flottans räkenskaper » 11—12, 91—100. Se reservationerna å sid. 276—278. Flygsandens hämmande i vissa län, an slagne medel till « 20-21,257-259. Flyinge och Dahlby kungsgårdar samt stuteri-inrättning » 141, 143—144. Fonder och kassor, särskilda, under Krigs kollegii förvaltning » 12, 68—77. Bilagorna litt. M., N., P. och Q, vid » 60, 77. under Stats-konto rets förvaltning Formulär till hufvudböcker för Förvaltningen af sjö-ärendena och Flottans stationer » 93.
Du säger, att du kan med dina känselorgan bekräfta synsinnets vittnesbörd. Men därmed kommer du i alla fall icke längre än till, att något framträder så eller så för dig, hvilket alldeles icke bevisar, att det är så. Själfva frågan gäller just: Hvad är det som för dig utom gränsen för din personliga uppfattning och till ett vara, till ett: »det är så icke för mig blott, utan alldeles oberoende af, om jag händelsevis uppfattar det eller ej», och huru är ett sådant utgående öfver det egna medvetandet till något, som tänkes förefintligt utom det samma, möjligt? Då vi icke ha något annat att hålla oss till än din egen uppfattning, fråga vi: hvad är det i denna, som gör den till kunskap om en verklighet? Vi se då först, att den utmärker sig till skillnad från t. ex. blotta fantasier, därigenom att den oemotståndligt tränger sig på medvetandet: du kan icke uppfatta trädet huru som helst, om din uppfattning skall vara kunskap, utan det tvingar sig på dig; du måste förnimma det såsom ägande en viss höjd, en viss form etc. Din förnimmelse har sålunda en bestämd karakter eller en viss nödvändighet. Och tänker du nogare efter, så gäller denna dess nödvändighet ej blott för dig, utan för allt mänskligt medvetande. Alltså finns det i din uppfattning en för mänskligt medvetande öfverhufvud gällande nödvändighet, och det är väl just denna allmängiltiga nödvändighet, som gör den till kunskap och för dig ut till en verklighet utom och oberoende af ditt individuella medvetande. Därefter fråga vi: hvarifrån kommer den berörda allmängiltiga nödvändigheten? Först är det tydligt, att den ej kan komma från en verklighet, som är förefintlig utom ditt medvetande. En sådan kan visserligen tänkas, men icke omedelbart uppfattas, just emedan den skulle finnas utom medvetandet. Vidare kan nödvändigheten ej härledas blott och bart ur ditt individuella medvetande, ty detta har giltighet blott för dig. Det återstår då endast, att det är ett i dig närvarande allmänt mänskligt medvetande, som gifver din uppfattning dess allmängiltiga nödvändighet och sålunda gör den till kunskap. — På samma sätt kan det också visas, att om det för ditt handlande gifves några verkligen giltiga regler eller något verkligen eftersträfvansvärdt mål, har detta sin grund i samma medvetande, betraktadt ur den synpunkten, att det gifver ditt handlande på något sätt en dylik nödvändighet.
Horns och den siste värde talarens häntydning derpå, att StatsUtsk. innan de öfriga Stånden yttrat sig öfver BondeStts inbjudning, likväl skyndat att besluta om voterings anställande i förstärkta Utsk., får jag för min del tillkännagifva, att, så vidt jag påminner mig, beslöts, alt intet afgörande skulle komma i fråga i sjelfva saken, förrän Utsk. inväntat prot.utdr. ifrån de öfriga Stånden, rör.de deras beslut om BondeSt:s inbjudning, och att Utsk. således icke fattat något beslut, förrän dessa prot.utdr. blifvit för Utsk. föredragna. Gr. Frölich: Då Gr. Horn sist hade ordet och tillis ä n n a ga f de skäl, på grund hvaraf han ansett att StatsUtsk. grundlagsvidrigt förfarit, så väntade jag verkligen att Frih. Sprengtporten skulle besvara detta yttrande. Orsaken hvarför han icke gjort det, lärer egentligen hafva varit den, alt det icke behöfdes något svar derpå, och den siste värde ledamoten har upplyst huru denna fråga inom Utsk. egentligen blifvit betraktad. Då det nu lider till slutet af riksdagen, och det således kan vara godt, att i afseende på hvad som tilldragit sig under hela riksdagen gifva tillkänna sin opinion, så kan jag icke underlåta att anhålla att få till prot. antecknadt, att det nu för mig synes klart, att dessa inbjudningar leda till intet annat, än att man blir bedragen. Jag föreställer mig, att BondeSt., då det aflät sin inbjudning, förutsatte först och främst, att StatsUtsk. skulle genom denna anmälan endast begagna sin lagliga rätt och fullgöra en ovillkorlig skyldighet, och att de andra Stånden skulle få ett tillfälle att, på grund af denna inbjudning, äfven rätta sitt förfarande; men, mine herrar! iubjudningarne öro vanligen icke annat än lomma complimenter.
1 fall man möjligen anser frågan om lokalen vara tillräckligt omtalad och olägenheterne af Utsk:s förslag nöjaktigt framdragna: hemställer jag, om icke del uplästa stycket mätte fördelas i 2 morn., så att det första kommer att sluta med orden ”2 trappor upp i Bankoluisel”, hvilket mom. jag anhåller måtte serskildt företagas till afgörande och afslås, samt att det följande mom. måtte läggas lill handlingarne, nemi. det, som börjar med orden: ”samt att vid expedition och redovisning” etc. och slutar med orden: ”i redovisning och göromål” etc. Jag hemställer till en hvar, om man så noga vet, hvad man beslutar, derest man oförändradt antasfer hvad Utsk. föreslagit. Afgörandet här torde inverka icke blott på denna punkt, utan äfven på den följande, som börjas med orden: ”att det af Fullm:ge framlagda förslag” etc. Jag anhåller alltså om bifall till hvad jag nu haft äran anfifra. Hr Arneli, Gust. Fredr.: Det förefaller mig i sanning besynnerligt, att en organisationsfråga, hvarmed hufvudsakligen afses allmänhetens beqvämlighet, skall röna så mycket motstånd. Jag skulle önska, alt de, som tro, att man ej kan sköta en större rörelse utan de tunga kontrollerne, kunde en dag, då rörelsen är liflig vid insättningar i Hypotheks-föreningar, eller då marknad är i en stad, der Privat-banker finnas, kunde, säger jag, komma till dessa ställen för att se, huru der tillgår, utan att något missnöje upstår, hvarken å de trafikerandes eller de betjenandes sida. Med all säkerhet kan jag försäkra, att expeditionerna der upgå lill vida högre belopp än det Frih. Tersmeden upgifvit utgå dagligen per medium frän Banken, och de öfverstiga jemväl det belopp, Hr von Hartmansdorff upgifvit, men dessa expeditioner utlemnas likväl inom samma tid, som inom Riks-Banken, eller ifrån kl. 9 till kl. 2 af en till antalet ganska inskränkt personal. Jag kan således icke annat än anse, att den långsamhet, som nu i Banken råder med expeditioners utfärdande, härleder sig ifrån en felaktig organisation. Den 14 Oktober e. m.
Hr Bildt har förmält, att StatsUtsk:t handlat rätt och försigtigt, då samma Utsk., på sätt Utlåtulet utvisar, icke ingått i närmare granskning och bedömande af frågan. Detta yttrande framkallar hos mig den förmodan, att möjligen, vid detta ärendes behandling i Utsk-.t, icke någon person der tillstädesvarit, som verkligen intresserat sig i frågan eller som varit i tillfälle att lemna några detaljerade upgifter i ämnet. Dessa upgifter äro icke så lätta att erhålla, ty, på sätt kändt är, ligger denna vägstriickning på ett ganska betydligt afstånd härifrån. Min tro är dock, att om Utsk:t inlåtit sig i någon närmare granskning af frågan och icke gått så försigtigt till väga, så skulle det för frågans rigtiga lösning varit vida fördelaktigare. Om man nemi. uti Utsk:t sökt vederlägga de skäl, som möjligen derstädes framställdes för ifrågav-. de anslag, så skulle man uti de respektive RiksStånden bättre varit i tillfälle såväl att granska denna vederläggning som att komplettera de för väganläggningens utförande framlaggde skäl. Utsk:t åter har endast anfört, att undersökningarne ännu icke blifvit fullbordade. Detta oaktadt känner Utsk:t, atl desamma redan fortgått under 2 somrars tid, och Utsk:t borde, till följd deraf, haft ali anledning att förutsätta, att de under loppet af detta år blifva fulländade. Vid sådant förhide skulle jag tro att Utsk:t haft skäl att ingå i något närmare bedömande af frågan, i stället för att afvisa den på ett så snöpligt sätt, som nu skett. Jag är för mia enskilda i» 20 Den 27 Juni e. m det uti denna fråga i intet hänseende intresserad, och har inga relationer i den orten; men jag har för många år sedan under flere somrar vistats i dessa trakter och sjelf rest den nu omhandlade dåliga vägen mellan Sollefteå och Ostersund. Jag är förvissad derom, att StatsUtslcts respektive ledamöter, för den händelse de måst färdas denna väg, icke skulle hafva följt en sådan princip, att man ovilkorligen skall se ett kostnadsförslag innan man beviljar ett anslag.
Jag skulle vilja veta om han dermed menar, att till de lägre stånden höra brottslingarne förnämligast. Mig synes deremot frågan röra en hvar, som något äger, och den mest, som äger det mesta och dyrbaraste. R. o. Ad. äger visserligon icke det mesta här i landet, ty jorden är hufvudsakligen i BondeSt:s händer; men de dyrbaraste håfvor, eller sådan egendom, som kan bortstjälas, äger R. o. Ad. ulan tvifvel mera än någon annan, och de flesta förbrytare äro tjufvar. Gr. Anckarsvärd har sagt, att Borgareoch BondeSlm är» de som betala mest. Hvar och en vet, alt R. o. Ad. betalar, näst BondeSt., det mesta till Slaten. Uppgiften är följakteligen icke riktig. Hr Dalman har yttrat, ett det, reaktionära partiet, förestäldt af PresteSt. och mig, vore det som nu gjorde motstånd; äfvensom Gr. Anckarsvärd begagnat det reactionära uttrycket, alt R. o. Ad. icke borde gå i PresteSt:s kölvatten. För egen del kari jag ej annat, än tacka den, som gjort mig den hedern att jemföra mitt handlingssätt med PresteSt:s i detta hänseende. Jag fruktar hvarken för samtidens eller eflerverldens dom i delta fall, emedan jag uttalat min mening efter bästa förstånd. Framtiden skall i alla händelser snart afgöra hvilkendera som haft rätt. Alt Gr. Anckarsvärd icke vill hålla sig i PresteSt:s kölvatten, är ganska naturligt, enär, om jag är representant af stillaståendet, och det likväl tillätes mig att säga min mening, han representerar det obetänkta framrusandet, och detta lika mycket som någonsin Hr Dalman, hvilken jag tror att han verkligen skyndar förbi i delta kapplöpande. Hr Gunther yrkar, att man bör säga ut hvad man tänker. Hr Silfverstolpe yttrade, att PresteSt:s af mig förordade förslag vore ett förklädt afslag och, om jag icke oriktigt hörde, att ärligheten fordrat af PresteSt. en bestämd utsago.
Att i täflan med den ständiga frestelsen till utgifter tillvänja folket att i stället, så ofta de kunna, afsätta något till framtiden och såmedelst väcka och underhålla håg och sinne till sparsamhet, lärer — det torde icke af någon kunna bestridas — vara ett mål förtjent af Statsmagternas uppmärksamhet och bemödande. Med en allmän håg till sparsamhet skulle visserligen ganska stora kapital årligen kunna sammanläggas och stora företag kunna utföras utan utländsk skuldsättning. Sverige är visserligen icke ett rikt land, men för dess befolkning af omkring 4 millioner och för arbeten samt andra företag konsumeras med visshet årligen åtminstone 1,000 millioner. Vid sådant förhållande skulle af hvarje individ icke erfordras stor inbesparing i utgifter för att bilda en rätt ansenlig årlig besparing. Man ihågkomme nemligen att En procent af nämnda konsumtionsbelopp motsvarar 10 millioner Riksdaler. Sparbankerna visa under tiden från 1834—1859 en årlig kapitaltillvext af omkring en million och under denna tid hafva sådana inrättningar funnits till allenast på några få spridda ställen inom riket; de hafva varit leinnade. åt sig sjelfva, utan någon synnerlig uppmuntran eller understöd från det allmännas sida. Funnos nu sådana besparingsinrättningar ändamålsenligt organiserade med tillfälle till besparingars aflemnande inom hvarje kommun inom landet, egnades mera uppmärksamhet åt sådana besparingsinrättningar, och ville de mera bemedlade lifva och understödja hågen hos underlydande och omgifning att genom insättningar i sparbanker eller ränteförsäkrings-anstalter afsätta något för framtiden, skulle derigenom ej blott sammanbringas betydliga kapital utan ock nationen småningom få sinne och vana för sparsamhet. Den enes erfarenhet deraf att en annan-med lika inskränkt förtjenst lyckats genom små besparingar bilda sig ett litet kapital och 393 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. /V-' 206. lägga grunden till ekonomiskt oberoende och välstånd, skulle icke förfela sin helsosamma inverkan. Det är kändt att det lilla Holland är ett af de rikaste länder i Europa. Dess rikedom ar visserligen icke förnämligast hemtad utifrån. Folkets flit, ordentlighet, och sparsamhet hafva vida mer dertill medverkat.