Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mina barns lycka är mig så nära, att det vore det rysligaste, om de genom mitt förvållande finge sådana sorger. Sjelf har jag aldrig haft att skaffa med olycklig kärlek ... vi voro ju ändå alltid lyckliga i hoppet ... men jag förstår så väl, huru svårt det måste vara. Isynnerhet för en qvinna tillade prosten qvinnan, som inte har tillfälle att ute i verldsbullret förskingra sin sorg, utan är inkilad emellan hemmets väggar, af hvilka hon har föga tröst att vänta Men låt oss inte mera tala i det ämnet mån' det icke vara klokare att somna in, min gumma! I ett närgränsande rum vilja vi äfven göra ett besök. Clara är sysselsatt att kläda af sig. Helena sitter i en gungstol med en bok i hand. Hennes tankar följa dock icke med boken, ty hon säger helt hastigt: Vet du Clara, första gången i mitt lif ville jag vara i någon annans ställe. Denna dag hade kunnat bli så glad; men nu är det inom mig, som jag hade gjort något mycket ondt. Du är min syster, derföre vill jag för dig säga, hvad du redan länge anat och i dag såg tydligare bekräftadt. Jag håller af Otto alltförmycket, jag älskar Otto. Och ändå säger du dig vilja vara i någon annans ställe. Ja Clara, ty Otto älskar inte mig, hvad skulle han det? Att han redan älskar dig, det vill jag inte säga, men skulle han inte göra det i en framtid, du som är så snäll och god och äfven litet vacker. Du söker ingjuta behagliga ord i min själ och jag tackar dig, ty du menar mig så väl, men det är någonting inom mig, som bjuder mig att inte hoppas alltförmycket och minns du det plågsamma ögonblicket med den olycksaliga börsen, då jag, liksom styrd af ett oblidt öde, rodnade och bar mig så tafatt åt vid en sådan lapprisak. Jag är som öfverhöljd af blygsel. Vara den första, som inte kan dölja utan blottar sin kärlek, och vara qvinna det är ett dåligt förebud. Medlidande blir det enda han kan skänka mig; medlidande eller afsmak och förakt. Helena, min syster, gråt inte! Att rodna betyder ju inte alltid så mycket.
Utlätande i anledning af gjorde anmärkningen wid Utffottets den 24 sistledne October afgifne Betänkande, angäende rättighet för Allmogen att fritt fä inrätta och begagna Wäderoch Wakten Qwarnar, m. m; och fann Bonde-Ständet sig icke kunna Utffottets yttrande i denna sräga godkänna, utan beflöt att i stället hos Kongl. Maj:t undercänigst anhälla, det hwar och en Jordägare mä wara tillätit dylika Qwarnar till egit Husbehof uppföra och nyttja, utan hinder af dem som hafwa Skattlagde Säg-eller Mjöl Qwarnar, hwilka deremot böra berättigas, att i wedrrbörlig ordning söka och erhälla förmedling i deras Qwarn-ränta, om Laga ffäl dertill skulle föresinnas; wid hwilken beskaffenhet de af Utffortet föreflague Lwarn-Commisiioner icke äro nödige, hälst sädane Mäl af Ortcrnes wanliga Embetsman, kunna enligt Författningarne behandlas, vt suxr-i. S. D. Ven 2 Mas. 1O8L SD. Lämnade Bonde-Ständet sitt bifall till Allmänna Beswärsoch Oeconomie-Utskottets den i i denna Mänåd afgifne yttrande öfwer Registrator Herr von llvllstcins Memorial rörande präscriptionstid i afseende pä de räkenskaper hwilka till Kongl. Kammar-Rättens granskning blifwa inlämnade, llt supra. S. D. Till alla delar gillade Bonde-Ständet hwad Allmänna Beswärsoch Oeconomie-Utflottet i ProtocollsUtdrag den i dennes tillstyrkt i afseende pä exclusiva Privilegiers afjkaffande. vt supra. S. D.
Tvertom är den, om också ej uttryckligen, dock lika mycket förutsatt såsom nödvändig i dessa skolor, som den redan ifrån äldre tider varit vanlig i de lärda skolorna; utan de hafva endast, med fästa dit afseende på föräldrarnes mera allmänna oförmögenhet att sjelfve undervisa barnen, ansett sig böra göra den dagliga läsningen i skolan till regel, samt eftergiften deri till undantag; och få Utskotten nu, efter ett närmare öfvervägande af berörde anmärkningar, för att göra sin mening tydligare, föreslå följande tillägg uti 2:dra punkten af denna §:s sista morn. : J’I de församlingar, der skolstyrelserne, i anseende till localförhållanden eller andra omständigheter, finna en mera utsträckt hemläsning nödvändig, må detta stadgande ej anses derföre lägga något hinder i vägen; dock med det förbehåll, att de barn, för hvilka hemläsning medgifves, icke desto mindre anses skyldiga, att å de dagar i veckan, sorn dertill bestämmas, infinna sig i skolan vid samma ansvarspåföljd för uraktlåtenhet deraf, sorn i allmänhet är bestämd för försummelse af skolgångs-skyldigheten. Mot i'4 §• har man i synnerhet anmärkt, alt de föreslagna söndags(§ i4-) skolorna^ vore en tillökning i presternes göromål,den de ej kunde medhinna, helst flere af dem ofta hade att förrätta gudstjenst på lvärmeställen å samma dag, och ej slutade de dertill hörande göromål förr an på eftermiddagarne, samt att de i allt fall vanligen hade den öfriga delen afsöndagarne upptagen af andra Embelsförrättningar; och slutligen att ordet sockne-bibliotek mätte förändras till skole-bibliolek, uti hvilket vissa bestämda böcker borde finnas att tillgå. Jemte det Utskotten anse sig höra, till följd af dessa anmärkningar, ytterligare fästa uppmärksamheten derpå, att de uti denna §. föreslagne förhör om söndagarne ej blott äro beräknade att i minnet bibehålla och städse å nyo uppfriska de under skoltiden mhemtadie kunskaper, utan oek att deni i möjligaste måtto ytterligare utveckla, få Utskotten tillika förklara, dels att 30 [[Ståtssamt Allm.
tiondedelen af ett hjärta, och du tror att jag med hela min ungdom skall vara färdig att kasta bort mig till dig, så omedveten och så svag? Ha, ha, ha! blott du ger tillkänna att det vore dig kärt.. Du tror mig DIREKTÖR BRUHN. Saima! Jag älskar dig. SAIMA. sin hvarje år. Ditt hjärta skall göra bankrutt. Mig som de andra af hvilka du »älskar» ett dus 98 DIREKTÖR BRUHN. Nej detta är något annat, Saima! SAIMA. ner formeln? Men jag vill inte dela din kärlek med första bästa. Bah så säger du till alla. Tror du inte jag kän DIREKTÖR BRUHN. Hvad begär du? SAIMA. En motsvarighet till mig själf. En människa för hvilken dygder. En djärf natur, som icke ger deladt, utan helt; en brutal kraft, som kan slita alla band; en hänsynslös blott att han älskar och måste äga. Ty kärleken är egoistisk; den söker icke andras, utan sitt eget. Det är det enda jag tror på. Någonting annat än dig. Någonting som icke fins. det icke gifs dessa småhänsyn och småskrupler och små- egoism, som icke frågar efter hvem som trampas ned, utan DIREKTÖR BRUHN. hennes skuldror och drar henne till sig) ville du då bli min? SAIMA Men om jag gåfve mig helt, (lägger sin arm kring axel; slår långsamt upp ögonen emot honom och ler). Hvem vet! DIREKTÖR BRUHN. (med hufvudet mot hans Du vill? Om du vore fri kanske. Stenströms och grosshandlare Hollgrens bullersamma skrattsalvor.) (Sorl höres utifrån salongen, damernas gälla prat, DIREKTÖR BRUHN. man kan komma i hvilket ögonblick som hälst. Säg, säg! (Han omsluter henne också med sin andra arm och gör en rörelse liksom för att kyssa henne.) SAIMA När jag blir fri Hör, de sorla redan därute, mot fonden; vänder sig om). (gör sig lös och går hastigt och jag kommer icke att hjälpa dig. Men jag väntar. (Ut.) Gör dig inga illusioner! Frihetskampen blir hård,
Till befordrande af Boskaps-skötseln hafva Riksens Ständer, som ansett oundgängeiigea nödigt att inrikes Handeln med Victualie-va ror och Kreatur lemnäs fri och öppen, funnit nödigt i underdånighet tillstyrka, att Tuli-afgifterna på dylika varor, då de från andra främmande orter, än Finland, inkomma, dela till en början regleras i det förhållande till varans pris, sorn 1799 års Sjö-Tulls Taxa utsätter, och dels sedermera småningom förhöjas i mån af den inhemska productionens tillväxt, och att i sådant afseende ny Tul-l.taxa å dem årligen upprättas, s.amt att slutelrgen all införsel förbjuden, så snart belrofvet af någon artikel kan genom inrikes Productioneh fyllas. Hvad åter införseln från Finland angar, hafva Riksens Ständer redan åt Eders Kongl. Majit 1 underdånighet öfverlemnat, att vidtaga do författningar, hvarigenom importen af Finska Rroducter ej må, till hinder för de inhemska näringarna, underlättas. I betraktande af de stora fördelar, sora National-Sjöfart och Activ - handel tillskyndar en Den 7 Augusti en Stat; hafva Riksens Ständer ansett Sveriges sjöfart förtjena skydd och omvårdnad, och att den skulle för det allmänna ofelbart blifva annu mer båtande i den man Sveriges utländska Handels-relationer kunde komma att utStrapkaa till Levanten, Amerika och Vest-Inr dien, hvilka ändamål borde genom lämpliga förmoner oph tjenliga Tull-forfattningar befordras. Deremot hafya Riksens Ständer ansett impprtationen af utländska öfverflöds artiklar böra föpsväras och motarbetas, samt en tilltagande förderflig smyghandel dermed böra hammas; och hafva Riksens Ständer härvid velat i underdånighet tillstyrka , att den tillåtelse, som genprp Kong}, lirefyen den 3 Maj 1803 och den 27 juli 1807 blifvit leornad till anhållne pch förbrutne dömda utländska Manufactur-va-! fors försäljning till qvarblifvande i Riket, må upphpra.
Det synes af den calcul öfver Rid. darhuskassan som för Ridderskapet och Adeln blifvit framlagd, att dertill ej kunnat finnas tillgång. Det har blifvit sagdt att Directionens åtgärder äro både af elen vigt Och den mängd att de förtjena honorarier. Jag bestrider det ej, och jag tror att, om Kassan förmådde, vore det väl om man kunde gifva dem ännu högre; Men RiddarhusUtskottet har befunnit sig i den belägenheten att finna Kassan klen, en förhöjning för Riddarhusets Embetsoch Tjenst, män föreslagen, och sig aniilodadt att dertill söka utvägar. Det är i följe deraf Utskottet gjort sitt förslag. Utskottet har varit öfvertygädt att Directeurerne fordom haft lika möda och ansvar vid sin befattning som nu. Man ersatte då icke detta med något penninganslag; Man gaf blott en liten gåfva, ej för att löna, nien för att ge ett prof af aktning och välvilja. Sakerna gingo också då, och utmärkte män funno sig hedrade af detta förtroende. Man må icke tvifla att icke Riddarhusets ärender äfven nu skulle kunna förvaltas utan att lönanslag funnes, och att icke ännu finnas personer af anseende och välförtjent aktning som i detta afseende kunde Vinna Ridderskapet och Adelns förtroende, och äfven gerna åtoge sig detsamma. Jag kan ej finna att det af Utskottet gjorda förslag kan vara förolämpande för någon. Orsaken hvarför man ej föreslagit indragning af alla Difecteurernes arfvoden har varit den, att de två undantagne Directeurerne verkligen hafva mera både ansvar och arbete åin d« öfriga. Man har såsom skäl för bibs* Den i Augusti. 3* hållande af arfvodena, anställt en jemnförelse imellan RiddarhusDireotionen, Brandoch ftörsäkringsKassans, samt Arméens Pensionskassas Directioner. Jag tror mig böra erinra att de bägge sistnämnde
Då det ej är möjligt att i förevarande hänseende vinna fullständighet i föreskrifterna, torde ändamålet bäst ernås genom angifvandet af den allmänna grundsatsen: att vid straffmätning skall gerningens mer eller mindre svåra beskaffenhet och den större eller mindre brottslighet i viljan, gerningsmannen ådagalagt, så ock öfriga omständigheter, som försvårande eller mildrande äro, tagas i öfvervägande, — samt följaktligen hvad 1 § derutöfver innehåller böra utgå. Efter det Utskottet sålunda redogjort för den granskning Utskottet verkställt ej mindre af föreslagna Strafflagens 2 och 6 Kap, hvilka egentligen innefatta de hufvudgrunder, hvarpå Lagen blifvit byggd, än äfven den i sammanhang med 2 Kap. upprättade serskilda Lagen om verkställighet af fängelsestraff, anser sig Utskottet böra tillkännagifva, att ehuru Utskottets åsigler vid denna granskning i några få mindre väsendtiiga delar skiljt sig från dem, som i Lagförslagen finnas uttryckta, är det likväl ingalunda Utskottets afsigt alt göra dessa skiljaktigheter till föremål för Rikets Ständers pröfning, likasom ej eller att till Riks-Slåndens antagande framlägga alla de mera till lagens detaljer, än till dess grunder, hörande frågor, deri Utskottet för sin del Lagförslagen godkänt. Sådant bör ej komma i fråga, förr än förslagen, efter fulländad granskning deraf, till både grunder, detaljbestämmelser ock redaktion, kunna framställas i sin helhet, hvilket nu icke kan ske.
Sedan, vid föredragning den 4 innevarande månad, af Statssaint Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 48, i anledning af väckta motioner, angående lindring i båtsmans-roteringen och dermed sammanhang egande frågor, Bonde-Ståndet, för dess del, med afslag å Utlåtandet, såsom sitt beslut i ämnet antagit det förslag till beslut, som upplages uti ilen Utlåtandet bifogade reservation af Jöns Pehrsson från Blekinge län; så beslöts nu att Med-Stånden skulle vördsamt oell vänligen inbjudas, att i det af Bonde-Ståndet fattade beslut sig förena. S. D. Föredrogs och bifölls Lag-Utskottets Betänkande N:o 03, i anledning af väckta motioner, angående dels införandet al en allmän Notariats-institulion, dels inrättandet af ett Notariats-embete vid Uärads-rätten, dels ock stillande af en lag i afseende på Notarii—publici—befattningen. S. D. Godkändes Expeditions-Ulskoltets Förslag N:o 196, till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående reglering af utgifterna under Riks-statens Sjette Hufvud—titel. Den 10 Februari. Frän Höglo/i. Ridderskapet och Adeln. S. 1).
Med anledning af den anbefallda uppmaningen till öfverskotts-räntegifvarne i Blekinge att efter befogenhet söka ränte-nedsättning för deras hemman, hade Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i länet uti serskild underdånig skrifvelse af den 13 Februari 1854 anmält, att ansökningar om sådan förmån inkommit för 283 räntegifvande hemman, utgörande 273 båtsmans-rusthåil och tillika sig yttrat i afseende på sättet och grunden för dessa ansökningars pröfning, samt dervid, enär några för nu ifrågavarande fall af ränte-nedsättning eller förmedling tillämpliga föreskrifter ej funnes, underdånigst föreslagit: l:o) Att då en jemförelse allenast emellan sökandernes och af dem uppgifna eller visse andra hemman blefve ofullständig, helst det kunde anses för nära nog omöjligt att bestämma, hvilket eller hvilka hemman, både i anseende till förmåner och derefter lämpad ränta, vore så beskaffade, att jemförelsen dermed uppfyllde hvad som åsyftades, eller att utröna, om och i hvad mån giltig anledning före - Siats-Utskottets Utlåtande M 39. il funnes till ränte-nedsättning för sökandernes hemman, samt dessutom en undersökning efter skattläggnings-method eller eljest serskildt rörande hvarje hemmans beskaffenhet och godhet skulle, äfven om vissa hemman loges till jemförelse, blifva af det omfäng, att den sannolikt ej på flera år hunne fullbordas och jemväl komma att medföra högst betydliga kostnader, vid dessa förhållanden hemmanens nuvarande penningevärde måtte förklaras skola blifva grunden för jemförelsens verkställande; 2:o)
Och enär denna Votering utfallit med 44 >^a oc^ 74 Nej, jemte 1 lapp, hvilken, såsom varande dubbel, måst casseras, samt Nej alltså vunnit, har Votering i sjelfva hufvudsaken blifvit anställd öfver följande Proposition: Den, som bifaller, att, i och för anskaffning af Gevär, ett’extra anslag må beviljas med tillsammans 180,000 R:dr, voterar Ja, Den det ej vill, Nej, Vinner Nej, kommer för nämnde ändamål något anslag icke att *- ga rum. Voteringen har utfallit med 60 Ja och 5q Nej; och enär Ja, vunnit, så kommer, i och för anskaffning af Gevär, att beviljas ett extra anslag med tillsammans 180,000 R:dr Förs tarkt a Stats-Utskottets Memorial N.O J78 3 Fjerde Voteringen, Den, som vill, alt i fråga om anslag till Carlskronas befästning Contra-Propositionen skall, enligt Ridderskapets och Adelns beslut, upptaga hela det i Kongl. Maj:ls Nådiga Proposition för sagde ändamål äskade anslag, 200,000 R:dr, voterar Ja; Den det ej vill, Nej; Vinner Nej; kommer Contra-Propositionen att innefatta afslag å det för ifrågavarande ändamål äskade anslag. Och som Voteringen utfallit med 4§ Ja och 70 Nej} jemte en dubbel lappsom blifvit casserad, samt Nej således vunnit; så har Votering i hufvudsaken anställts öfver följande, så lydande Proposition: Den, som för befästnings-arbetenas fulländning vid Carlskrona åt sjösidan, beviljar ett extra anslag af 170,000 R:dr, voterar Ja; Den det ej vill, Nej; Vinner Nejs afslås allt anslag för befästnings-arbetena vid Carlskrona. Denna Votering har utfallit med 56 Ja och 63 Nej; hvadan och som Nej vunnit, alltså kommer att, för befästnings-arbetenas fulländning vid Carlskrona åt sjösidan, något extra anslag icke att beviljas. Femte Voteringen.
Idslröms förtjenstfull» verksamhet ej mindre under de 16 år (1822—1838) han beslridt Adjunkts-tjenst vid Carolinska Medjco-Chirurgiska Institutet och Allmänna Barnbördshuset, än under den lid han sedermera, allt intill sin år 1854 inträffade död, med sällsynt oegennytta egnat sig ål en föga lönande enskild praktik, alltid i främsta rummet tillgänglig för de fattiga, hvilkas nöd och bekvmmer han olla med egna ringa tillgångar bidragit alt lindra, — har blifvit föreslaget, all Rikets Ständer måtte bevilja lämpligt understöd åt Doktor Idströms eflerlemnade enka, Johanna Wilhelmina Sandberg, som med fyra oförsörjda barn befunne sig i behöfvande omständigheter; och har, med afseende å hvad härvid förekommit, bemäld» enka blifvit å Allmänna (ndragningsstaten uppförd lill åtnjutande af 300 R:dr Runt i årlig pension. 73:o. Jemväl har hos Rikets Ständer blifvit yrkadt, alt förre Balaljons-läkaren vid Kongl. Norra Skånska Infanteri-regementet Chr. 11.
Det var blott för en kort stund solen blänkte fram, ty molnen tätnade mer och mer. Ett ofantligt bomullshvitt moln, liknande en jätteballong, som slitit sig lös från sin gondol och utan förare slungats ut på någon äfventyrlig irrfärd i rymden, kom långsamt seglande från öster, eröfrade trakt efter trakt af himmelskartan och lade parken i grå skymning. Tomas och Märta stodo lutade mot ett gammalt kastanjeträd, ur hvars grenar vinden skakade ned ett regn af bleka gula blad öfver deras skuldror. Och det var icke blott kastanjeträdets löf, som fläktade om deras hufvuden och fastnade i deras kläder: vinden förde i deras armar och till deras fötter alla slags blad från alla slags träd – lönnarnes röda, asparnes svarta, bokarnes bruna och almarnes hvitgula blad. Ett af de allra största, ett bjärtrödt lönnblad med mörka ådror, fladdrade länge hit och dit för deras ögon. De stodo båda och betraktade det. »Hvar skall det stanna ...» Plötsligt fördes det af en häftig vindstöt rakt mot Tomas’ ansikte. Han ville taga bort det, men Märta böjde sig fram och tryckte det fast öfver hans ögon med båda sina händer, och under tiden kysste hon hans mun. Tomas rörde sig icke. Han stod stilla och lät henne göra med honom hvad hon ville, medan dagern lyste rosenröd in i hans ögon genom bladets tunna väfnad, liksom solljuset någon gång kan skimra rödt genom ett barns eller en ung kvinnas späda hand. Hon kysste honom långt och länge ... Men då han till sist i lidelse slog armarne om hennes hals för att trycka henne till sig och hålla henne fången, vred hon sig pilsnabbt ur hans armar och tog till flykten nedåt parken. »Tag mig om du kan,» ropade hon, »och gör sedan med mig hvad du vill!» Innan han lyckades hinna henne, var hon redan försvunnen djupt inne bland irrgångarne i en slingrande fransk labyrint af klippta häckar. Han fann henne icke, och han fick intet svar, då han ropade hennes namn.
Merändels kommer hon en gång om dagen, sällan två, för att se, dömma och korrigera de arbeten Natinka och jag ha under händer. Sjelf sysselsätter hon sig endast med romanläsning och musik; jag tror hon äfven gör anspråk på att vara vitter, åtminstone inbillar hon sig vara en kompetent domare öfver vitterhet och poesi. Hon är väl icke ovänlig emot mig, men i hennes väsende ligger en kyla, som hindrar all förtrolighet. "Men huru ge dig en skildring af Natinka? denna lifliga, ombytliga varelse, som ej i tvenne minuter. kan tänka på något allvarligt. Hon fattar allting lätt, och begynner allt, utan att fullborda något. Lättrörd, har hon känsla för en olycklig like; men i nästa ögonblick kan hon vara i stånd att skratta åt den, ty hennes nyckfulla fantasi finner alltid något att förlöjliga. Det värsta är, att tant tror henne vara ett geni, och hon är sjelf icke sällan af samma tanke. Det är hon som begynt alla dessa arbeten, och hvarje dag faller hon på en ny idée. Vill du ha en förteckning på de arbeten jag måste förfärdiga, så se här: tvenne soffdynor åt tant; en nattsäck för onkel; en eldskärm för salongen ock en skjutväska åt kusin Ferdinand, häradshöfdingen; alla dessa äro på långt när icke halffärdige ännu. Utom allt detta vore ännu mycket annat; men man börjar inse omöjligheten att få det färdigt. Likväl började Natinka i går en börs, sydd med perlor på spetstyg, den hon ärnade häradshöfdingen, men i dag var hon mätt på saken. Inom mig har jag likväl beslutat, att om också något annat måste lemnas, så skall denna börs bli färdig, skulle jag ock försaka hvilan en hel natt: ty vet du, han är den enda person, hvars närvaro stundom gör lifvet drägligt här i huset. Jag träffar honom visst icke oftare än vid frukosten, och då tilltalar han mig aldrig, men alltid ger han konversationen en sådan vändning, att den har och ger mig intresse; derigenom försvinner månget obehag, som tants odrägliga frågor och anmärkningar eljest förorsaka mig. "Efter jag har tid och papper, vill jag meddela dig en liten scen under frukosttimman i förgår, medan vi väntade på tant.
St. ansett det vara nyttigt, om likstämmighet i Författningarnes föreskrift, rörande byggnadsskyldighet å boställen i allmänhet, vunnes, så vida en sådan, utan förnärmande af enskild rätt, kunde tillvägahringas, hafva R. St. skolat i underd. anhålla, det E. K. M-, sedan en förnyad MilitiaeBoställsoch Husesyns-Ordning blifvit utfärdad, och i händelse föreskrifterna deruti till större eller mindre del pröfvas tillämpliga jemväl för andra boställen, samt ändringar i allmänna Lagen af sådan orsak erfordras, i Nåder täcktes Proposition derom till R. St. aflåta. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 5 Mars i835. Bih. till R. St. 4 Expedilions-Utskoltcts Förslag lill und. Skrifvelse N:o 3o3 Uppläst och godkänd hos Ridd. och Adeln den 2 Mars 1835. Preste-Ståndet den 1 Borgare-Ståndet den 1 Bonde-Ståndet den 5 Rikets Ständers underd. Skrifvelse, angående förklaring af 26 Cap. 2 §. Byggn. Balken (Xagsamt Allm. Besvärsoch Oecou.-Utsk. N:o 47O S. A. K. Då, efter li vad Rikets Ständer erfarit, olika tillämpning af 26 Cap. 2 §. Byggn. Balken vid Domstolarne egt rum i så måtto, att en del Domare ansett