Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mcn som Christines helsotillstand kräfrle den största möjliga stillhet, miste hon hädanefter lefva skild fran sin faniilj. Bland de ljusglimtar, soiii da och da kastade sitt sken öfver Christine Hermanns för det inesta pl8gadc lif, riiknacle hon .Uven det besök, Sveriges adla drottning, under sin vistelse i Heidelberg, aflade hos henne. För tvniine Sr sedan brefvexlade Christine med en värderad v I ' nstor \ Verner, &gt;Fader Werner&gt;, soiii hon alltid kallar hononi. Hennes vemodiga medilelanden rörde honom sa, att hin företog sig att resa till Heidelberg för att personligen sammanträffa med henne. Vid ett tillhlle anmodade hon hononi att bedja för henne och att dervid särskildi i3sta nfseende vid hennes kroppsliga lid; uide. I1ett.i gjorde han afven pa ett sätt, soni fullkomligt tillfredsstfillcle henne, i det han i synnerhet syftade pS hvad som fordrades för hennes urrksa~nhct. Sedaii han gå.tt, försökte hon att satta ned foten p i golfvet och stöcljljn sig derpf; under sexton ars tid hadr hon ej förm h t att gora detta, och det var af brist p i rörelse, som heniies lidanden nu tilltagit s9 mycket. Störlil p5 sin broders starka arm. gjorde hon detta första försök. och det förnyades dag för dag, oaktadt föttenin svullnade och värkt&lt;: svart; Iivnrken mod eller talamod sveko patienten. Med tiden kom det ända clerhän, att hon ej blott kunde lemna sjukrunimet, utan af \, en göra ratt langa vandringar till fots. Med förtjusning talar hon om hur herrligt det är i skogen; ilit tar hon nicd sig de man@ bref hon ständigt får inotttgn; sittmilc IX? den mjuka mossan, laser hon dessa, ej utan möda, ty hennes synförniaga ar och förblir ganska svag. Under tiden stickar hennes \ .än p i sin, hos tyska damer sällan saknade stickstrumpa.
Dcu 7 December c. ni. 3oi hela priserne här äro högre än utrikes, återtransport in i landet skulle komma att äga ruin. Det är ju klart, att det då hade varit klokare, att låta spannemålen ligga der den var. Jag tror mig nu hafva bevisat, att spanmålsbelåning uti publika fonder icke vore i något afseende gagneligt att antaga, och yrkar derföre afslag. Herr Rosenqvist, Fredrik Leonhard: Fullkomligt delande BancoUtskottets åsigt af ämnet; och fullkomligt öfvertygad att motionairen mera afsett enskild förmon, än allmänt gagn, anhåller jag om bifall till BancoUtskottets Betänkande. Ett ogillande af EkonomiUtskottets Betänkande måste nödvändigt blifva en följd af BancoUtskottets grundeliga skäl för afstyrkande af ett för Banken så äfventyrligt låneförsök. Att Ekonomiutskottet tillstyrkt en sådan låneanstalt, utan att först genom BancoUtskottet göra sig underrättadt om möjligheten att utan Bankens förlust kunna bringa saken i verkställighet, skall ännu mera bidraga att fästa den allmänna uppmärksamheten på detta Utskotts behandlande af allmänna ärender. Friherre Cederström: Det var verke ligen oväntadt att få höra det Spannemålsexporten är ett ondt. Jag trodde snarare alt den är välgörande för landtman nen, och att man bordt befordra den, för att ej för - 3o2 Den 7 December e. ra. svåra afsättningen af Spannemål, hvarigenom denna skulle falla till ett vanpris. Af en ökad afsättning följer en ökad production, och deraf en ökad boskapsskötsel. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970
Herr Ofverste - Eieutenanten och Riddaren Pahlman samt Herr Prosten Almqvist instämde uti de af Herr Borgmästaren Ekstrand och Herr Assessoren Lagerhjelm yttrade tankar, med det tillägg af Herr Prosten Almqvist, att han icke kunde föreställa sig huru det uti Utskottets förra Utlåtande, öfver detta ämne föreslagne Correctiv kunde medföra någon våda för Ean* det; men trodde deremot att detta stadgande skulle bereda Allmänheten mycksn tillfredsstäl - 1920 Stats-Utskottels Eetänkandenl leise I afseende på förvaltningen af de stora Sumtnor, som för denna Inrättning blifvit från Hanken beviljade. Och skulle dessa reservationer, enligt begå* rån, medfölja det till Rikets Höglofl. Ständer afgående Utlåtande. Som ofvan. Riksens Höglofl. Ständers Stats - Utskotts Utlåtande öfver Kongl. Maj:ts, under den 23 December 1317, till Utskottet aflåtne Nådiga Skrifvelse om Liqviden af Rikets Utländske Gäld. fJ^i 11 Stats-Utskottet har ankommit följande Kongl. Majlts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständers Stais-Utskott om Liqviden om Rikets Utländske Gäld; Gifven Stockholms Slott den 23 Decem ber 1817. I anledning af Kongl. Maj:ts PropositionJ beslöto Riksens Ständer, vid Riksdagen år 1812, att Rikets Capipal-Gäld i Holland, Babrant och Genua till två tredjedelar af dess belopp genast skulle försvinna; hvarjemte Rikets Ständer, uti underdånig(
Denna skulle väl bestå deruti, att Banken koper vexlar till lägre pris, än hvartill sådane sedermera försäljas. Detta kallas vanligen vexelrytteri, men har sällan gifvit sine idkare verklig avanee och tyckes såsom industrigren ej böra vara föremål för Svenska Bankens åtgärder. Tager man i betraktande, att en särskild expedition och nya löner tolde för planens verkställande erfordras, samt de omkostnader och provisioner, som åtfölja en sådan vexelrörelsé, torde det ock visa sig att vinsten hlifver föga lockande, kanske ingen. Den egentliga fördelen tyckes man vilja finna deruti, att om Banken, när conjuncturen hlifver så missgynnande att silfver skulle komma alt uttagas utur Banken och föras utur Riket, hade en fond, hvarå vexlar kunde lemnäs, skulle derigenom si 1 frets utförande hämmas. Detta vore visserligen förhållandet, om Banken kunde fortfara att draga vexlar sä länge den missgynnande conjuncturen varar. Men då försäljningen upphörer, när den uppköpta vexeltiilgåugen är uttömd, dä hlifver elfccten densamma som i fall intet uppköp hade ägt rum, ty nog hade denna vexell i llgång ändock hittat vägen att fylla ett kommande större vexelbehof. Skulle åter Bancolullm. bemyndigas att utöfver den fond Banken sjelf ägt utrikes, ytterligare draga vexlar på blancocredit, då öfvergår operationen ifrån vexelrytteri till vexelvingleri oell skulle möjligen kunna slutas med alt Banken finge sjelf utföra sitt silfver till betalande af sin skuld, i fall öfverskott å handelsvågen ej lemnade tillgång dertill. Den andra fördelen för Banken anses väl ligga deruti, alt om Banken för uppköpte vexlar hade intagit silfver, och detta åter utfördes, vore transportkostnaden förlorad, hvilken åter besparas om vexel lemnäs.
samt att provisionela öfvertäckningar af tunna bräder måste för en icke obetydlig kostnad anbringas, för att under pågående orneringsoch målningsarbeten skydda marmoroch parkettgolfven samt marmortrapporna; och har, i anledning af Öfver-intendents-embetets ofvanberörda yttrande och Kongl. Maj:ts derpå grundade nådiga framställning rörande de föreslagna byggnadsarbetena, Herr General-majoren af Kléen, uti en Utskottet delgifven promemoria hufvudsakligen förmält, att ifrågavarande arbeten ingalunda finge betraktas såsom varande af honom, i egenskap af byggnadschef, åsidosatte, utan vöre dessa sådana arbeten, som antingen bemälda Embete för sin del ansett nödige, men hvilka icke varit till utförande förut upptagne, eller ock att medel funnes till dessa arbetens fullbordan af den summa som återstode, sedan alla ännu icke inkomna räkningar blifvit liqviderade; att stensättning af källargolfven samt vindarnes förseende med golf med mera icke funnos upptagne uti den kostnadsberäkning, som den 4 April 1860 uppgjorts öfver då ännu återstående arbeten å National-museibyggnaden, detta sednare arbete af den anledning att detsamma ansågs icke nödvändigt; att skiljemurar och jorndörrar emellan källrarne med mera icke funnes på planritningen, utan vore en ny tillkomst beroende på inredningen; att rökförbrännares anbringande på varmapparaten vore ett tillägg, som först tillkommit efter profeldningen och tillhörde följaktligen icke byggnadschefen; samt att pannmurarne, som blifvit utförde efter entreprenörens ritning, icke, enligt General-majorens åsigt, behöfde helt och hållet ombyggas; att deremot två spiraltrappors uppdragande på afsedda ställen äfvensom terrasstrappor vid östra porten vore arbeten, som ålegat byggnadschefen och att tillgångar för bestridande af dertill erforderliga kostnader funnos i den summa, sorn komme att till Öfver-intendents-embetet aflemnas, men att alla öfriga arbeten, mattor på golfven, slipning af pelare m. m. vore sådane, sorn icke tillhörde byggnaden.
Jag hyser ännu samma öfvertygelse, som jag sedan en lång tid tillbaka alltid hyst, nemi. att, om alla de kostnader, som, enligt min fasta öfvertygelse, ändamålslöst blifvit använda på OrlogsFlottan, i stället blifvit nedlagda på vårt landtförsvar och vår SkärgårdsFlotta, hade vårt försvarsverk varit vida fullständigare och bättre ordnadt än nu, och detta mitt påstående har icke heller blifvit vederlagdt. Jag har vidare yttrat, att jag ansåge tiden vara inne att åtminstone bilda sig ett bestämdt omdöme, på hvilkendera vägen vi borde framgå, och att jag derföre hade trott det vara lämpligt, om StatsUtsk. gifvit R. St:r en ledning för det omdöme, som måste bildas. Jag har trott, att det vöre fruktlöst att sträfva efter ernåendet af en stor LinieFlotta och att man i det stället borde anskaffa en med vida mindre kostnader erhållen talrik SkärgårdsFlotta. Jag förklarar mitt yttrande, att denna Flotta blifvit tillbakasatt, sålunda, att vi, just till följd af vårt fruktlösa sträfvande efter en stor OrlogsFlotta, blifvit urståndsätta att, såsom det vederbordt, upbringa vår SkärgårdsFlotta till behörig storlek. Om vi för 40 år sedan upgjort och sedermera oafbrutet fullföljt en plan i detta hänseende, så hade vi säkerligen vid inträffandet af 1853 års politiska förvecklingar varit i en vida bättre ställning än vi då voro. Månne detta mitt yttrande blifvit nöjaktigt besvaradt? Man har sagt, att Sverige icke borde afstå ifrån att vara en sjömakt. Om detta låter sig göra, nå väl, gerna för mig. Jag tror mig ega lika mycken nationell sjelfkänsla som någon annan och säkerligen tryter mig icke det högmod, hvarför vi i detta hänseende förebrås, och jag skulle derföre ganska gerna se, att Sverige, sedan det förlorat -|:delar af sina kuster, ändock kunde bibehålla sig i den ställning det förut intagit, men mitt förnuft säger mig, att detta numera är en omöjlighet, och derföre har jag ansett oss böra öfvergifva ett sträfvande utan mål.
Det är den naturliga rättskänslan, som afhållit fäder från ett annat bruk af friheten; och denna känsla, rättvisans sannaste uttryck, är lagstiftarens säkraste ledstjerna. Också hafva alla civiliserade länders lagstiftare, utom Englands, gjort inskränkningar i enahanda syftning; och den friare dispositions-rätten i England modifieras af för samma land egendomliga förhållanden, seder och opinioner. Derifrån kan derföre ej hemtas ledning; men deremot torde det ej vara utan betydelse, att den princip, som Utskottet antagit, blifvit tillämpad hos brödrafolket i dess år 1854 utfärdade arfslag, hvilken dock inskränker egares frihet i denna del till en fjerdedel af hans förmögenhet, om han efterlemnar bröstarfvinge, samt adopterad af såväl Lag-kommittéen, hvars förslag i denna del blifvit af Konungens Högsta Domstol förordadt, som Lag-beredningen. Då emellertid medgifvits, att den naturliga rättskänslan sätter sig emot barns förfördelande genom testamente, kan Utskottet sannerligen ej inse, hvarför man funnit inskränkningen anmärkningsvärd. Blotta medvetandet af att ega en frihet, hvars begagnande samvetet förbjuder, lärer ej vara någon förmån. Men lagstiftaren - Lag-VIskollels Utlåtande A:o 32. 17 tarén måste inlägga ett uttryck af den allmänna rättsuppfattningen och såmedelst söka förekomma deremot stridande handlingar. Ser man rätt på saken, så kan ock ifrågasättas, huruvida inskränkning i sjelfva verket skulle ega rum. Att testaments-rätten efter stads-rätt i betydlig mån utvidgas, är ostridigt; och den fria dispositions-rätten öfver arfvejord torde kunna motsvara en inskränkning af ifrågavarande beskaffenhet. Vill man ordna testaments-rätten principenligt, står derföre annan utväg, än den Utskottet anvisat, ej till buds; och att borttaga det principvidriga samt det, i följd deraf, osammanhängande och invecklade i vår testaments-lagstiftning, måste utgöra en af lagstiftningens vigtigaste omsorger.
I anledning af återremiss å förslaget till underdånig skrifvelse och § i Riksdagsbeslutet — 10 2 5 — g. 2 Juni a. a. 31 Maj g. 6 Juni a. a. 7 Juni 33 1 » om ändring af 17, 77 och 78 §§ till öfverensstämmelse med strafflagen — 3 — 3 — 9 Dec. b. 9 Dec. b. 4 Dec. 9 Dec. 5 » om den ändring i 18 §, att mosaiska trosbekännare må erhålla rättighet att deltaga i riksdagsmannaval — 3 — 3 — f. f. 9 Dec. a. 9 Dec b. 4 Dec. a. 9 Dec. Riksgäldskontoret, angående fortfarande understöd för enkeoch pupillkassan vid . J 4 1 123 — b. 31 Maj b. 31 Maj g. 2 Juni b. 31 Maj » angående ökadt anslag till begrafningshjelp och understöd för sterbhusen efter tjenstemän och vaktbetjenter vid 4 1 124 b. 31 Maj b. 31 Maj g. 2 Juni b. 31 Maj R. Rilcsgälds-Kontorets hus, angående sammanbindningsbanans ledning öfver tomten till Rilcsgälds-Kontorets Reglemente, förslag till stadganden, angående Kontorets skulder oell fordringar » förslag till stadganden, angående åtskilliga vid föregående riksdagar beviljade, men ännu icke verkställda utbetalningar » förslag till stadganden, angående de under sistförflutna riksdag för jernvägsbyggnader beviljade, ännu innestående anslag och lån » förslag till stadganden, angående de under nuvarande riksdag anvisade statsutgifter äfvensom angående de för jernvägsbyggnader ochjernvägsmateriel beviljade anslag . » förslag till gående <L W 3. d £_ih& N:o stadganden, ande med ordinarie statsregleringen gemenskap egande utgifter samt de på Kontoret anvisade kreditiver och derifrån utgående riksdagsoch revisionskostnader, aflöningar m. m., äfvensom angående Riksgälds-Kontorets inkomster samt uppbörden af dit ingående bevillningsm. fl. medel — förslag till stadganden, angående styrelsen öfver Riksgälds-Kontoret, samt angående Kontorets betjening . — förslag till aflöningsoch pensions-stater vid RiksRegister öfv.
Reservationer: af Herr Henschen. af Riksdagsfullmägtigen Sven Rosenberg från Christianstads län: »Då jag icke i allo kunnat instämma i de åsigter, som ligga till grund för förestående Betänkande, så Bih. till R. St. 7 Höft. 4 22 Lag-Utskottets Betänkande M 27. anser jag nödvändigt att deremot anmäla min reservation. Jag tror nemligen — dels att kyrka och stat måste uppfatta nattvardsfrågan från helt olika synpunkter och alt således det af molionärerne afsedda ändamål kunnat uppnås på annan väg än genom upphäfvande af en enda paragraf i Kyrkolagen, hvilken åtgärd ändå efter mitt förmenande icke gör lill fyllest, och dels att, då den heliga nattvarden är en nådegåfva, som erbjudes åt alla Kristi läras bekännare, hvarje skymt af tvång eller påtrugande, vare sig under hvilken menniskans ålder som helst, bör derifrån strängt afskiljas, således icke ens första nattvardsgången vara obligatorisk, aldraminst för uppnående af medborgerliga rättigheter. Deremot anser jag att i ett kristligt samhälle statskyrkans ungdom bör af församlingslärarne så undervisas att den vid 14 å 16 års ålder kan af presterskapet förklaras vara i detta afseende till den heliga nattvardens åtnjutande oförhindrad. Sannolikt skola icke många af ungdomen afhålla sig från nattvardsgången sedan nattvardsundervisningen blifvit afslutad; och blir den sednare obligatorisk, icke behöfver den förra vara det, hvilket dessutom uppenbarligen strider mot nattvardens både instiftelse, egenskap och ändamål.» Herr Biskopen Doktor Bring och Herr Domprosten Doktor Björling hafva begärt få antecknadt, att de ej i detta ärende deltagit. STOCKHOLM, tryckt hos Eric Westrell, 1863. Ank. till Exp.-Utsk. den 13 Mars 1863, kl. 2 c. m. Betänkande, i anledning af väckta motioner om ändring i föreskrifterna rörande ogift qvinnas myndighet.
Dä i de mäl, der Riksens Fyra Ständ besluti:, nägon Rätt, att, med gällande kraft nägot stadga, icke kan för Banco-Utskottet äga rum; dä i sädant fall de Fyra Riks StändenS Beslut i närwarande fräga äro de enda, säsoni Lag för otz gällande förestrifter; dä desie före, skrifter finnas intagne, ej allenast i Riksens Ständers underdäniga Skrifwelse till Kongl. Maj:t, utan ock i det pä Riks-Salen offente. ligen kungjorde Riksdags. Beflutet, som för sam Den 10 September. 369 samtelige Landets innewänare gäller, och dä desiutom Banco-Utskottets föreskrift tillskyndar Banco.Werket intill är 1812 en ärlig förlust af inbetalningar, dem Riksens Högloft Ständer bewiljat, och uti Bewillnings. Summan inberäkna!; sä anser jag mig ej swara emot det hedrande förtroende, som Riksens Ständer mig lemnat genom mitt utnämnande till deras Fullmäktig i Banken, med mindre jag wid detta tillfälle willig! underkastar mig det answar, som följer uppsäteligt brott emot Banco Utskottets. Reglemente, och fär jag förklara, att sedan ej denna §. i Reglementet är öfwerensstämmande med Riksdags. Beflutet, anser jag den utan all bindande kraft, och tror min första skyldighet, säsom Fullmäktig, wara, att uppfylla, hwad Riksens Ständer offenteligen stadgat, enär de klarligen äro sä wäl Banco-Utskottets, som wära principaler. Ingen irring, intet misiförfländ, kan i denna fräga äga rum. Riksens Ständers Epp-dition till Hans Maj:t Konungen, Riksdags-Beflutet, (hwaraf härwid bifogas ett vidimeradt Transumt» och Jnstructionen för Fullmäktige i RiksgäldS-Contoiret, hwilken redan finnes tryckt, sammanstämma alla deruti, att Banken, för det den ätagit sig, att hälla Stats-Weiket tillhanda 1,971,040.
Jag sprang hem och snyggade upp min yttre menniska. Då jag kom igen var det redan en lätt sommarskymning, och i den belysningen presenterades jag för gästerna. De sade åt Ida att de tyckte jag såg ”treflig” ut. Och så ung se’n. Såg inte ut som om jag vore mer än 25 år. Der ser man hur fördelaktigt det kan vara om folk vänta sig att få se en urgammal tranhaspa. Och skymning se’n! Som det syns af almanackan var A. L. här med ”Moln” den 30de. När han skulle gå sade han: ”Samtalet går trögt nu för tiden.” Vi började en utredning af orsakerna. Kommo till det resultat att trögheten hade sin rot i forceringen, det att just vilja tala och vara intressant en hel timma. Det att han kommer enda ärende för att tala och höra mig tala.77 ”Jag väntade mig så mycket,” sade han. ”Hvad väntade ni er då?” ”Att ni skulle ha så mycket att säga mig, att jag skulle ha så god nytta af att höra ert omdöme om hvad jag skrifvit. Ni säger ju nästan ingenting om det.” ”Men hvad skulle jag väl säga!” ”Allt möjligt. Jag har ju så många anmärkningar att göra angående ert, och håller aldrig inne med något, jag har rätt att bli behandlad på samma sätt.” Det låg någonting friskt i hans ord, som gjorde mig godt. ”Jag skall försöka,” svarade jag och så skildes vi. På qvällen voro Chr. och jag ute och ”promenerade”, som han kallar det. Sedan sutto vi på kyrkogården. Vi två för oss sjelfva under det skaran af ungdom drog oss förbi. Han satt der gammal och hopsjunken med långt grått hår som såg ut som hade det ej berörts af sax under det sista halfåret. Det var dödande tråkigt. Chr. melankolisk, men teg ännu. Jag såg A. gå förbi på vägen, men han kom inte in på kyrkogården till ungdomen den qvällen, utan gick uppåt marknadsbacken. Sedan vi voro gångna hade också han kommit in på kyrkogården, hörde jag sedan. Dagen efter kom han icke. Var och hemtade posten.
Utsk:ts hemställanden bilöllos. § 24. Hr von Francken, Georg Wolfgang: Då R. St:r ingå till K. M:t med en skrifvelse, bör den väl handla om saker af mera vigt, än några toffsar och fransar. Enligt min tanke, hade Utsk:t bort låta bero vid revisorernas anmärkning och hofrätternas deröfver afgifne förklaringar, som synas mig vara fullt tillfredsställande. Jag yrkar afslag af denna punkt, och att den gjorda framställningen må förklaras icke till någon åtgärd föranleda. Frih. Liljencrantz, Joban: För min del kari jag icke instämma i den förre värde telarens åsigt. Jag anser att om revisorerna hafva fog för en framställning, bör den af R. St:r godkännas. Jag anhåller, att punkten måtte bifallas. Hr von Francken: Jag har icke nekat att revisorerna haft fog för sin anmärkning, men då förklaring deröfver inkommit, kunna R. St:r lemna den uppmärksamhet åt saken, som den förtjenar. Rörande de i Svea hofrätt anskaffade stolarne, synes mig hofrättens svar derom fullt tillfredsställande, och hvad angår de i Skånska hofrätten anbringande fransar och toffsar, måste man väl vid en reparation se till att det ena blir i öfver ensstämmelse med det andra. Då således nöjaktiga förklaringar blifvit afgifna öfver revisorernas anmärkningar häri, anhåller jag att saken måtte få förfalla. Hr Fåhrajus, Olof Immanuel: Inom Utsk:t har jag varit af samma åsigt som Hr von Francken nu uttalat; och jag inskränker mig derför nu till att understölja Hr von Franckens förslag, att frågan måtte förfalla. Hr Nordenfelt, Enar Wilhelm: Frågan är i sig sjelf af den ringa vigt, att det icke är skäl att derpå spilla många ord. Men ett enkelt afslag skulle kunna föranleda revisorerna att hädanefter lemna sådana saker utan uppmärksamhet. Till förekommande häraf, skulle jag önska att R. o. Ad. måtte besluta, att, med godkännande af syftet i den gjorda anmärkningen, densamma dock icke må till någon åtgärd föranleda. Frih. af Ugglas, Gustaf: Jag ber att i denna punkt få instämma med Hr von Francken.
Skomakare arbeten: af siden I skålj). 3 af andra tyger, samt af saflians-, karduans-, färgade, pressade och tryckta skinn 1 skålp. ] becksömsoch s. k. sjöslöflor 1 par — 50 andra slag . \ skålp. — 75; 38 Förslag till Tull-taxa. Qvantitet för i Införselstull. Tullberäkningen. Riksmynt. Skor af yllefilt utan lädersulor; förtullas såsom vllefilt Skriftaflor, alla slag R:dr. Fria öre. Skrubblor; hänföras till Redskap och Machinerier. Skyfflar och Skåror af jern; hänföras till Verktyg. Sköldpadd: oarbetad Fri arbetad 1 skålp. 2 — Slöjdvaror, eller Fabriks-, Handtverkerioch Manufakturvaror, i taxan ej nämnda, för tullas lika med det ämne, arbetadt, hvaraf de hufvudsakligen bestå, eller, om detta ej kan bestämdt urskiljas R:drlOOR:mt. 15 Smergel Smink och Sminkflor, utan afdrag i viglen för det tyg, porslin, glas eller annat ämne, hvarå varan finnes anbringad 1 skålp. Fri 50 Smör Fritt. Snickare-arbeten; se Träd varor, arbetade, ej specificerade. Snus; se Tobak. Snäckor; se Naturalier. Snören; se Gulddragareoch Snörmakare-arbelen. tarm-; se Strängar, andra slag. Snörmalcare-arbelen, såsom fransar, galoner, gramaner, aiguilletter, snoddar, snören m. fl., ej specificerade. af heloch halfsiden 1 skålp. 4 andra slag 1 skålp. 1 50 Socker: raffineradt, alla slag. såsom topp-, kandioch kale-, samt krossadt eller pulveriseradt socker 1 skålp.
Er i herren trodde förhållandena riu nästan tvingade dertill; att, om emedlertid än desse Inrättningar kunde Bestå utan något bidrag af Staten, densammas mellankomst dock skulle åt dem gifva mera styrka och säkerhet; alt jordbruket för närvarande vore den enda näring, som ej bade någon bestämd hjelp, med undantag af de så kallade fastighetslånen i Banken; alt dessa lån, som redan stöde i Hypotheksform, kunde anses såsom en typ för den stora planen; och att Herr Friherren vore försäkrad, att, så vida Banco-Utskottet toge i öfvervägande det nyttiga inflytande dessa Inrättningar skul - Banco-Utskottets Betänkande JY.-o 5Q. 3 Je hafva på jordbruket, Utskottet icke skulle tveka att bidraga till förslagets antagande i den mon det syntes möjligt, utan att på något vis inverka på myntvärdets bestånd; samt af Herr Rosenblad, Bernhard, aLL lian ej heller insåge, huru Hypotbeksföreningar, äfven väl inrättade, kunde snart vinna fortgång, utan biträde af Statens credit, och att, då denna credit kunde lemnäs utan våda, han icke hade någon betänklighet vid dess begagnande blott man tillsåge, att förlust för Staten icke uppkomme. 2:0 En af Herr Gunther, Carl: afgifven motion, deruti hufvudsakligen anföres, att, sedan grunderna för realisationen voro af förra Ständer bestämda, första och vigtigaste föremålet för närvarande