Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har, liksom förmodligen alla R. o. Adis närvarande ledamöter, med den största tillfredsställelse afhört det vackra föredrag, som Hr FinansMinistern hållit, och kan blott beklaga, att det är riksdagens nedgående och icke dess uppgående sol, som belyser detsamma, ty hade det sednare varit fallet, hade (rågan kanske fått en helt annan utgång, än den tilläfventyrs nu kan få. Den hade åtminstone fått den uppmärksamhet, den förtjenar. Jag beklagar derföre, att det icke varit möjligt för regeringen att afgifva förslag i denna vigtiga fråga, som omfattar tusentals menniskors välfärd och millioners värde. Då så icke varit förhållandet, är jag likväl Hr Finans-Ministern tack skyldig för de upplysningar i ämnet, han lemnat det Höglofl. Ståndet. Denna fråga är en af de svåraste, son) kunna blifva debatterade, och den har sin största svårighet derföre att den omgifves på alla sidor af okunnigheten, och behandlas af den stundom t. o. m. med icke den bästa vilja. Den omfattar en élendu af landet, som är så stor och har så olika klimatiska förhållanden, att den derigenom icke kan på en gång behandlas. Skogs-styrelsen har äfven i sitt Utlåt, afklippt den i olika stycken, och det är för närvide fråga om Norrland. Jag har varit närvide vid de sammankomster, som egt rum, och jag får vitsorda, hvad Hr von Koch yttrat om den bitterhet, som gjort sig gällande dervid. Jag tror således att man här bör fatta ett sådant beslut, som kan vinna framgång i de öfriga Stånden, och ansluter mig derföre fullkomligt till den nyssnämnde talarens åsigter i saken, samt hoppas att man icke deri må göra allt för stora redaktionsförändringar, ty då är det säkert att intet blir vid denna riksdag åtgjordt i afseende å frågan. Här har mycket talats om nybyggena i Norrland, och att det vore orätt att hindra kolonisationen. Afven jag delar denna mening; äfven jag hyser en from önskan att de norra delarne af Sverige måtte blifva odlade, ty odlade är här icke detsamma som bebyggda. Jag har kommit till denna öfvertygelse genom en lång erfarenhet. Att i Lappland anlägga nybyggen för odlingens skull, vore nästan en omöjlighet.
Ingen hederlig man lider något hvarken till sin ära eller lill sitt anseende, om han angripes af samma press. Det är alltså fullkomligen likgiltigt hvad pressen kan säga om förslaget; för min del afser jag endast det korrektiv, som sjelva offentliggörandet innebär, enär denna åtgärd alltid utgör den säkraste kontroll på hvarje offentlig handling, hvarföre man också, och det med rätta, ansett tryckfriheten såsom ett palladium för ett sjelfständigt samhällsskick. Derigenom afslöjas missbruken, och om en tjensteman någon gång skulle tveka emellan sin skyldighet och tillfredsställandet af enskildte mindre lofliga afsigter, så skall fruktan för offentliggörandet af hans oriktiga handlingssätt, alltid hålla honom tillbaka, och leda honom på bättre vägar. Från denna grundsats utgår jag äfven i afseende på taxeringsmännen; ty förtjena deras handlingar att af pressen klandrande bedömas, så må Hrr taxeringsman också, såsom Gr. Gyldenstolpe yttrat, skämmas för hvad de gjort. Handla dé deremot efter samvete och pligt, då behöfva de icke blygas; och sådant är förhållandet med hvarje ärlig och samvetsgrann medborgare. Den nu ifrågaställda kontrollen skulle bestå deruti, att hela den läsande allmänheten finge genom tryckpressen erfara huru det tillgår inom Taxerings-komitéerna. Om der rikligt förfares, så erhålla dessa myndigheter allmänhetens bifall; men handlade i motsatt riktning, så skola de icke undgå att blifva föremål för det allmänna ogillandet. Häruti ligger nyttan af tryckningen utaf ifrågavande handlingar, och jag fortfar att yrka bifall till det i berörde hänseende gjorda förslaget. Gr. af Ugglas: Jag har hört några af de talare, som yrkat afslag. å Hr von Hartmansdorffs förslag, framkasta den förmodan, att det möjligen icke skulle utgöra ett verksamt korrektiv mot den öfverklagade olägenheten. Jag har i början varit af samma mening; men sedan jag hört Hr Prinstzenskölds sista anförande börjar jag nästan tro, att det icke skulle innebära något slags korrektiv. Hr Printzensköld sade, att han icke ansåg någon så feghjertad, att han skulle bry sig om hvad tryckpressen säger.
Majit anhålläj det täcktes Eders Kongl. Majit till Eders Kongl. Majits och Rikets Kammar - Collegium samt Kammar* Rätt låta utfärda Nådig befallning, att vederbörande härom till efterrättelse och iakttagande förständiga. Riksens Ständer framhärda med djup undersåtlig vördnad* trohet och nit \ Stormägtigsté Allernådigste KonUng! Eders Kongl. Majit# undera H7? Den 14 Juli. underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåter På Ridd. och Adelns vägnar Carl Mörner, h. t. Landtmarsk. På Prest-Ståndets vägnar J. A. Lindblom , n. v. Talman. På Borgare-Ståndets vägnar H. Schwan, h. t. Talman. På Bonde-Ståndets vägnar Lars Olsson, n. v. Talman» Uppläst hos Samtliga Riks-Stånden den 14 Juli» Stormägtigste Allernådigste Konung!
N.o 38. vederlagda beräkningar, att äfven med tillägg af det nu erforderliga ytterligare bidrag, Canal-byggnaden skulle kosta vida mindre än andra dylika företag, oaktadt nödvändigheten påkallat att, genom anläggningen af Motala Mechaniska Verkstad, som af Arbets-Cassan medtagit nära S5,ooo R:dr, eller i procent af de hittills för Canalarbetet använda tillgångar, bereda utväg till flera vid Canalen erforderliga instrumentaliers och machinefs förfärdigande, hvilka vid Canal-byggnader i andra länder endast behöfva reqvireras från redan inrättade Verkstäder, har Directionen, som för öfrigt funnit denna Verkstad kraftigt böra medverka till Canalens framtida bestånd och underhåll samt otvifvelaktigt bereda nya utsigter för den inhemska industrien, i underdånighet förmält, att, enligt under hösten innevarande år verkställda nya uppmätningar, och på grund deraf upprättade förslag, hela Canalverket skulle uqder loppet af trenne år kunna fullbordas med en Kostnads-Summa af 807,594 R:dr, så framt ej så beskaffade hinder, som under de n:ne sistförflutna åren inträffat, genom otjenlig väderlek och arbetsmanskapets mindre goda helsotillstånd skulle ännu ett år förlänga arbets-tiden, i hvilket fall kostnaden komme att uppgå till 845,334 R:dr; förmodande Directionen att några andra okända hinder för Canal-arbelets utförande Kongl. Maj. ts Nådiga Propos. N.-o 38. 11 hädanefter icke skola förekomma, da arbetet nu så nära nalkats målet, ,att det återstående på många ställen redan är på - Då emedlertid någon annan tillgång för bestridandet af ofvannämnda kostnader icke funnits för bolaget öfrig, än värdet af Canal-verkets nu befintliga förråder i Instrumentalier och Inventarier, hvilka åter, såsom för arbetets utförande oumbärliga, icke kunna förr än efter dess slut realiseras; har Dircctionen, på Bolagets vägnar, i underdånighet anhållit om Kongl. Majrts
Då nu S nyo föredrogs Stats-Utskottets, den 17 dennes, under N:o 5o4, aflåtna och , den ig derpåföljde e. m., på bordet lagda Memorial, i anledning af skiljaktiga beslut inom Riks-Stånden i vissa der lar af Stats-Regleringen; stannade Ridder** skåpet och Adeln i följande beslut: 1:0 att Ridderskapet och Adeln, i afseende å Fördelnings-Generalernes lönevilkor, instämde uti Preste-' och Borgare-Ståndens derom fattade beslut, att nemligen lönen för hvarje Fördelnings - General fastställdes till 3000 R:dr, samt Taffelpenningar, Resekostnadsoch Fourragemedel till 3ooo Ridr eller tillsammans 6000 R:dr B:co; ato att, i frågan om lönevilkoren för de öfriga Tre Generalerne, Cavalleri-Inspecteuren, General-Fält-Tygmästaren och Generalén för Fortificationen, Ridderskapet och Adeln, under förblifvande vid dess derom fat* Prot. Utdrag den 26 October 1829. 187 tade beslut, nu fann för godt bestämma lönen för hvardera af bemälde 3 Generaler till 3ooo R‘.dr, samt Taffelpenningar och Fourragemedel till 2000 R'dr eller tillsammans 5000 R;dr B:co; 3:0 att Ridderskapet och Adeln, under förblifvande i allt öfrigt vid dess, i afseende å Tredje, Fjerde och Sjette Hufvud Tullarne fattade beslut, godkände de af StatsUtskottet uti berörde Memorial föreslagna Voterings-propositioner, S« D. Föredrogs å nyo och bifölls Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie Utskottens, den 15 dennes, under N:o 61, afgifna och, den 19 derpåföljde e. m., på bordet lagda Utlåtande, rörande väckt fråga, att 1827 års Skiftes-stadga icke måtte tillämpas på de Enskiften, hvilka vid Stadgans utgifvande voro påbörjade, men ännu icke hunnit fulländas.
Jag anser att långt ifrån att hafva en stor personal föga sysselsatt, föga öfvad, är det bättre att hafva en mindre personal, väl öfvad och strängt sysselsatt; det är denna princip som jag förordat och hvilken jag vill att den skall göra sig gällande, och då jag finner att StatsUtsk. ehuruväl på ett något mildt sätt hyllat denna åsigt samt öfverlemnat reorganisationen åt K. M., har jag på denna grund yrkat bifall till Utsk:s Betänk. Gr. von Bosén: Det kan omöjligen hafva varit Gr. von Plåtens mening att jag skulle-så upfattat hans yttrande, som ville han icke understödja det scientifika elementet. Jag liar för länge känt Gr. Platen för att icke veta att sådant ingalunda är förhållandet, men jag tror att Gral missförstått mig samt måhända äfven sträckt sin önskan att hushålla något för långt. Jag vet icke på hvad grund man kan påstå att den Corps är för stor som består af 14 individer då det är 3:ne varf, hvarvid de i händelse af verklig rustning måste tjeustgöra. Om man tänker sig att 1 eller 2 af dem sjukna, och då vid en rustning en mängd arbeten måste nödvändigt forceras, huru skall det då blifva möjligt att samtidigt utföra dessa arbeten med 14 Officerare? För att nu återkomma till det scientifika elementet, så menade jag dermed att på den tid då jag var i Carlskrona, hände det mången gång att just emedan Kon8truktions0orpsen var så fåtalig och hade så liten betydenhet, förändringar blifva vidtagna med Fartyg i afseende på deras konstruktion, deras utredning, som bestämdt voro lör desamma ofördelaktiga. Derom vittna åtskilliga skepp, hvilka blefvo så öfverlastade med Artilleri att de ingalunda motsvara sitt ändamål och det var bestämdt mot IConstruktionsCorpsens önskan och omdöme. Jag tror således ingalunda att 14 Officerare utgöra en för stor Corps, såvida vi någonsin få en rustning; om vi deremot alltid kunna påräkna en lika fredlig tid som nu, då kan man måhända hafva rätt härutinnan. 174 Den 8 Jnni f. m. Hr Eåfelt, Anton: Då Gr.
Den föreställning finnes, att Under-styrelsen utan en återhållande kraft mot förhastade åtgärder af Öfver-styrelsen i frågor, de der afse realisationens upprätthållande och framtida bestånd, och, än mera, att Under-styrelsens frånvaro kunde Banko-Utskottets Memorial JM 55. 5 åt Öfver-styrelsen lemna en frihet i dessa hänseenden, som, okontrollerad af Understyrelsen, möjligen till Bankens skada missbrukades. Denna föreställning saknar emellertid all grund. Under-styrelsen är, hvad dylika ärenden angår, blott verkställare af Fullmägtiges beslut och har alltid varit samt kommer fortfarande att vara fullkomligt ansvarsfri, beträffande alla dylika ärenden, hvilka för åtminstone flertalet af Under styrelsens ledamöter äro så fullkomligen främmande, att det, utan tvifvel, skulle försätta Under-styrelsen i förlägenhet, om Fullmägtige infordrade Under-styrelsens utlåtande i någon af de många financiela frågorna, som behandlas till Fullmägtiges särskilda protokoll, och hvilka komme att erhålla enahanda handläggning hädanefter som hitintills, ehvad Under-styrelsen, såsom kollegial myndighet, qvarstår eller icke. Det bör föröfrigt ej förbises, att då de Chefer, som bilda Understyrelsen, bibehållas och desse Chefer fortfarande skola besörja hufvudsakligen enahanda göromål, som nu tillkomma dem, i egenskap af ledamöter i Under-styrelsen, kontrollen å göromålen inom Verket, i stället att förminskas, skall skärpas, då Fullmägtige, genom en af dem utsedd deputerad, blifva i tillfälle att städse med uppmärksamhet följa samma göromål. En annan föreställning har ock hos mången föranledt obenägenhet mot Utskottets förslag om Under-styrelsens upphörande, den nemligen att, derigenom, vården af Bankens redbarheter skulle undergå någon förändring, hvaraf äfventyr för Banken vore att befara. Äfven denna föreställning är fullkomligen oriktig. Understyrelsen har, såsom kollegial myndighet, icke det ringaste att skaffa med vården af Bankens redbarheter eller med någon annan slags vård Banko-reglementets 33 § innehåller i mom. 1.:
Län, att hemsökas af fyra på hvarandra följande missväxtår, och då en sträng indrifning af meddelade undsättningar, efter ordalydelsen af giildenärernes åtagne förbindelser, skulle dels bereda mångas fullkomliga undergång, dels förorsaka förluster för Staten, fun - 390 Expeditions-Utskottcts Förslag till und. Skrifvelse IV.o 2/3. nit sig ega all anledning, att hos Rikets Ständer understödja de gjorda framställningarne om afskrifning till en del af dessa Läns skuldbelopp, och lindring vid betalningen af återstoden; men E. K. M. har tillika för Sin del öaskat, att, vid sådan eftergift och lindring, det uttryckliga viltor må fästas, att invånarne sjelfve skola medverka till anstalter, som, på sätt här nedan omförmälas, kunna trygga Staten emot nödvändigheten att, vid framdeles inträffande missväxter, tillhandagå med direcla undsättningar; hvadan E. K. M., enär local-förhållandena inom Westerbottens och Norrbottens Län, dit afsändningar af spanmål ifrån andra orter ej kunna under största delen af året sjöledes verkställas, och der endast säd af ortens växt kan till utsäde användas, serskildt påkalla inrättandet af Sockneeller District-Magasin, oberoende af hvad i andra, mera af naturen gynnade och förmonligare belägne delar af Riket må anses af nöden, föreslagit: 1:0 att afskrifning må beviljas af en tredjedel utaf Westerbottens och Norrbottens Läns skuldbelopp för erhållna undsättningar efter i83o och påföljande årens missväxter, sådant det befanns vid sistlidet års slut, och med afdrag derjemte, hvad Norrbottens Län beträffar, af den, genom högre pris å utborgad spanmål, uppkomna skilnad emellan Statens bidrag och Länets skuldsumma; 2:0 att denna afskrifning, i bägge Länen, varder emellan undsättningstagarne fördelad, på sätt af Landshöfdingen i Norrbottens
Hela landets penningeförtjenft härleder sig frän skogskörsler: det är genom sågtimmer-hyggste. genom kolning för Iernbruken, genom tjärubränning och nägon afkastning af ladu - Den 12 Junit. 663 ladugärden, som Westerbotten skal erhälla medel at inköpa spannemäl til upblandning af sit barkbröd och til alla utlagors afbördanoe; men dä nu genom foderbrist samt utffrifningar af bö och kött, boffapen ar til witzt hälften förminffad, och genom dagcliga kronoffjutsninqar allt skogsarbete och alla enffildta körslor försummadcs täckes Riksens Högloft. Stander högt uplpst in e, at för det narwarande och intiftdesi nägra ar förbigä, detta land icke kan med nägra bewillningar betungas. Allmogens wanmagt medför äfwen Stadernes och andra näringsidkares: der waror icke pro6„Lsi r8, der är ingen Zandel möjelig: blott npa förffotter fordras af Ägendomö- och Bruksägare samt handlande, med ris^uo at förlora bäde dem och de förr gjorda. Alla Jern - och Säg-Werk mäste föda sina arbetare, ehuru allmogen, i brist pä dragare och arbets - tilfällen ej kunnat skafta rucUinLteric-rns til Werkens drift Alla löningstagare, som af allmogen in natura upbära sina aflöningar, kunna icke utan omensklighet utpresia af en utarmad allmoge det den icke äger at qifwa, hwarigenom inkomsterne för defte Ämbetsmän mycket och wida utöfwer alla utftplders bechpp förminftas. Det är af detze ffäl wi ödiujukast wäga bönfalla, at Riksens Högloft Ständer Läckas til Bewillnings - Utskottet detta märt ..ic-moriu rsinittei-L med näd - och höggunstigt förordnande, at Westerbottens
Det fingo vi aldrig veta, men för att vara fullt säkra om våra egna redo vi nästa morgon i mycket god tid därifrån. DAVID ANTTILAS ÖDE. Det fria, vilda lifvet i den aflägsna västern i Förenta Staterna hör numera i det närmaste helt och hållet till det förflutna, till det, som gått för att aldrig mera återkomma. Icke ens i de mest otillgängliga trakterna inne bland bärgen, i nordvästerns djupaste skogar, eller längst borta på de ödsligaste slätterna, där grannskap räknas på många tiotal mil, råder numera full frihet i samma bemärkelse som fordom i gränsmarkerna. Allt är kartlagdt, allt uppmätt, allestädes råder någon lag, om den så också blott skipas af själfvalda domare. Samhället herskar numera öfverallt, där individen fordom var egen herre, och till och med de vildaste af de forna gränsmarksborna ha tvungits att i allt väsentligt underkasta sig dess makt. Förändringen har varit otroligt snabb och otroligt stor under de senaste tre till fyra årtiondena. Indianerna de, som finnas kvar, ha drifvits ihop i olika delar af den stora västern och bevakas så noga inom de områden, som tilldelats dem, att de numera icke kunna åstadkomma nämnvärdt ondt. De vilda djuren, de hvilka det hälst i någon mån kunde löna sig för kulturmänniskorna att förfölja, ha försvunnit in i de otillgängligaste vrårna af bärgsoch skogstrakterna. Själfva de ogästvänliga, vattenfattiga slätterna, där för endast: några få år sedan boskap i tio och hundratusental ströfvade kring nästan lika fritt som bufflarna fordom, äro nu till dags indelade i lotter. Och lotterna äro i regeln inhägnade medels tiotal mil ståltrådsstängsel, så att prärin icke mera öfverallt är öppen ens såsom väg. Den romantiska äfventyrligheten, den som förlänade gränsmarkslifvet ett sådant lockande sagoskimmer, har i det närmaste helt och hållet försvunnit, men faror och mödor erbjuder gränsmarken ännu i dag i rikaste mått.
Med afslag å Utskottets hemställan i detta memorial, förklarade Ståndet sig vidblifva sitt, vid behandlingen af Betänkandet JVs 55, rörande förevarande fråga fattade beslut. S. D. Föredrogos och remitterades till Stats Utskottet följande, denna dag emottagna Kongl. Maj:ts nådiga Propositioner: l:o, angående afsöndring af jord från majorsbostället Hammar vid Wermlands regemente till begrafningsplats åt Hammarö församling i Wermlands län; 2:o, om anvisande af anslag till betäckande af kostnaderna för Sveriges deltagande dels i 1862 års allmänna industrioch konstexposition i London, dels ock i den för landtbruks-alster och redskap innevarande sommar anordnade internationela utställning i Hamburg; 3:o, angående anvisande af medel till betäckande af kostnaden för istånd sättandet af åtskilliga broar å den s. k. Carl Johans-vägen i Jemtland, m m.; och 4:o, angående pension å allmänna indragningsstaten åt aflidne Navigationsskole-iuspektören C. A. Petterssons enka, Hilda Amanda Catharina Lundberg. Prot.-Utdrag den 12 Augusti 1803. 511 Den 13 Angnst!. Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet Kongl. Maj:ts den 8 dennes bordlagda nådiga Propositioner: l:o, angående pension å allmänna indragningsstaten åt aflidne Navigationsskole-inspektören m. m, C. A. Petterssons enka, Hilda Amanda Lundberg; 2:o, om anvisande af anslag till betäckande af kostnaderna för Sveriges deltagande i 1862 års allmänna industrioch konstexposition i London, dels ock i den för laridtbruks-alsler och redskap under innevarande sommar anordnade internationela utställning i Hamburg; 3:o, angående anvisande af medel till betäckande af kostnaden för iståndsättandet af åtskilliga broar å den s. k. Carl Johans-vägen i Jemtland, m. m.; samt 4:o, angående afsöndring af jord från majorsboställe!
R. F. och 3 §. R. O., hvarigenom Konungen skulle lemnäs rättighet att, före hvarje Riksdag, bestämma orten för Rikets Ständers sammanträde och, efter samråd med deras Fullmägtige i Banken och Riksgälds-Contoret, dertill välja den stad, som, med hänsigt till Rikets Ständers frihet och säkerhet samt landets oeconomiska nytta, funnes tjenligast vara. Motionairen anser nemligen Riksdagarnes öfverklagade längd förnämligast härröra från det nästan ovilkorliga stadgandet, att de skola hållas i Hufvudstaden, der Representantens tid och hog ofta egnas åt personliga angelägenheter eller omvexlande förströelser, hvartill åter en annan Riksdagsort erbjöde inga eller få anledningar: han tror sig böra antaga, att de allmänna och enskilda Riksdagskostnaderne vanligen stiga till omkring 3ooo R:dr R:co dagligen, eller till minst en million, om Riksdagen räcker ett år, och att provincerne sällan eller aldrig återliemta något ceconomiskt gagn af dessa, egentligen genom deras bidrag i Hufvudsladen samlade summor; han öfvergår vidare till frågans politiska sida, och antyder möjligheten af de inflytelser, sorn, inom Riksdagarnes nuvarande local, motverka ett sannt och sjelfständigt uttryck af folkets tänkesätt; han söker slutligen att på förhand vederlägga de mötande inkast, som kunde grundas på materiela förmoner eller svårigheter af på stället tillgängliga eller bristande samlingsrum och handlingar, men drager från jémförelsen ett resultat till det allmännas ofelbara vinst genom den åsyftade förändringens införande. Constitutions-Utskottet, som ej tvekat att, i sjelfva grundideen med Motionairen instämma, har likväl trott Riksdagarnes hållande i Hufvudstaden böra, såsom allmän regel, bevaras, och deras förläggande, skiftevis, till andra orter endast kunna medgifvas såsom tillfälligt undantag, påkalladt af serskilda omständigheter, vare sig politiska eller oeconomiska, — ett verkligt tvingande behof, eller en klart öfvervägande nytta. Bihang till R. S. Prot. 1834. 3:rJje Sami. 23\dje Håjlet.
Samma onödiga möda är dem nu äfven ålagd i den nya projecterade Förordningen; och då deras besvär genom mångfaldiga nya stadgar nu blifvit ansenligen ökadt, — sorn blott synes af en flygtig jemförelse mellan io §. i i83o års Förordning och samma §. i den nu projecterade njm, — så tyckes det vara ganska billigt och i sin ordning, att desse Embetsman, hvilka årligen få ökade göromål, åtminstone förskonas för sådane, hvilka, enligt min öfvertygelse, äro utan all nytta och ändamål. Invänder man, att mången bränvinsbrännare, genom ofvannämnde förteckning, åtminstone får den underrättelse, att han haft rättighet att begagna större bran vinspanna, i händelse han i behörig tid och ordning sig dertill anmält, så är äfven denna invändning utan grund, ty denna förteckning kommer, enligt stadgandet i oftanämnde io §., icke att uppspikas i Socknestugan till vederbörandes efterrättelse, utan ingår blott till Konungens Befallningshafvande. Jag reserverar mig emot de sammansatta Utskottens beslut, som uti 55 §. af 5 Art. icke tillåtit köpare af bränvin, som olofligen minuteras, att sjelfve derom vittna, oaktadt flera Ledamöter det uttryckligen yrkat. Ehuru än flere kunnige och skicklige Domare påstå, hvad erfarenheten dessutom så ofta besannar, att lönnkrögaren nästan alltid undgår ansvar och välförtjent näpst, just derföre att icke köparen får vittna, så vill man likväl äfven framgent fortfara att icke begagna detta enda verksamma correctiv emot de mer och mer tilltagande lönnkrögeri-brotten. Till stöd härföre anförer man, att ett dylikt stadgande skulle leda till jemt spioneri, till dagliga försåt och stämplingar, till oenighat och kif emellan grannar och till mycket annat ondt, som man i sin uppskrämda inbillning förespeglar, men som likväl, enligt min förmodan, i de flesta fallen är mera skenbart Bev.-j Lagsamt Allm. JBesv.- och Oecon.- Utsl:s Utlåtande N:o 8. 49 skenbart än verkligt.