Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Har du den förra till hands? » » Ja, den är nere på mitt arbetsrum — jag skall gå efter den. » Medan baronen var borta, gick fursten af och an på golfvet, försjunken i tankar. Huru det var, kommo hans ögon att falla på dokumentväskan, som baronen lämnat kvar stående på en stol. » Hvad nu? Hvad är detta? » mumlade fursten, då han såg ett litet ludet, spetsigt föremål sticka fram ur henne. Som han var något närsynt, lutade han sig ned för att taga föremålet närmare i betraktande. Sannerligen var det icke en liten luden svans! Knäppet på väskan hade gått upp, så att hennes båda halfvor stodo på glänt. Han förde dem försiktigt litet mer åtskilda, och där låg — ja, verkligen låg där inte en liten död kattunge! Furst Wilhelm såg genast helt häpen ut, men så började hans mun draga sig till ett leende, och då han erinrade sig det uppträde nere på Slottsplanen, som han nyss hade bevittnat, och nu förstod orsaken, brast han ut i ett hjärtligt skratt. Hvad i all världen kunde meningen vara med allt detta? Han skrattade så, att han måste kasta sig ned i en soffa. Hvad pappa vred åt friarn sade. Hvad finnes på ett smörgåsbord? Hvad jungfrun alltid skulle vara; I gamla visor nämns hon så. Hvarpå hon bodde. Dödlig fara. Om man är hvad? man knappt kan gå. Bidrag mottagas med tacksamhet. Logogryf. Uti din barndoms lugna dagar, När allt var ljust och gladt och godt, Jag var dig kär, fast nu du klagar, Att stenar, icke bröd du fått. Hur lätt det ondas makt betvinga, Hur lätt emot en värld man stred, Hur lätt till ärans höjd sig svinga, Men ack! Hur lätt att falla ned! Och hvad är jag, när åren svunnit, I ålderdomens sena höst? Ett grusadt hopp, en dröm, som hunnit Att drömmas slut i sviket bröst! Ett mått, som nu ej finnes mera, Men som man ständigt med sig för. Ett namn på två, men icke flera. Hvaraf man ofta strumpor gör. Hvad uti skolan var det bästa. Och hvad för det man hade då. Och hvad i skolan var det värsta.
Vare i öfrigt långt ifrån mig att vilja minska de förbindelser, hvaruti vissa ledamöter anse sig halva stannat hos Frih. Cederström; delar i sanning den minsta trösten, som de kunna gifva motionären såsom en politisk vän, sedan de icke varit i stånd alt kunna understödja sjelfva motionen; men jag hemställer likväl, om man ej å ömse sidor lagt långt större vigt på denna sak, än dea föi tjenar. Visserligen kan det vara både vackert och uppbyggligt att (å höra sköna uttryck och förnimma huruledes ' issa ledamöters fantasier höja sig, snart sagdt till en dithyrambisk flygt, hvarifrån de sedan fallit så mycket mera pladask till intet, i samma mån sorn flygten varit liiftsväfvande; men jag tror att man redan kostat alldeles för mycket krut på detta villebrådet. Föröfrigt vill jag, i afseende på formen för StatsUtskrs meddelande tiII Coust.Utsk., tillägga en anmärkning i anledning af den tolkning, sorn Frih. Boye och Hr von Hartmansdorff gjort af Tr yck fr i h et slö rörd 11., med hänsigt till publicerandet af Const.- Utskrs prot. Fi ili. Boye har uppläst en §, sorn förbjuder publieei ande af Statsrådets prot., likasom vore Const.Ulskrs prot. i anmärkningsmål desamma som Statsrådets, och desse ledamöter, som naturligtvis alltid varit ytterst samvetsömIrie att grnndlagarne skola efter ordalydelsen tillämpas, hafva ansett att den, som trycker Const.Utsk;s prot., skall derföre stånda författareansvar; ja! Frih. Böye har dessutom gifvit oss en för den lagfarne mannen högst originel tydning af författareansvar. För min del lager jag mig friheten fästa uppmärksamheten derpå, alt möjligt är, det ett Const.- Utsk:s prot. i anmärkningsmål, sorn innehåller Utskts öfver - 4«4 Den a6
Värdet, 16,809 R:dr 35 sk. 9 r., på den Håkansson tillhörige lösegendom, som vid eldsvådan gåttförlorad, och hvilken bestått dels af betydlige qvantiteteF Spannemål och foder, dels af kreatur, inventarier, matvaror oell diverse persedlar, ar af Sex i orten boende personer år 1825 bestyrkt, såsom icke annorlunda eller högre upptagit, än i förhållande till vanliga priser i orten, sedan både Spannemål, Hö och Halm blifvit beräknade efter förutgångne årets Markegångsvärde; äfvensom 12 särskildte i Orten bosatte Landthushållare vitsordat, att den summa 7289 R:dr 38 sk., hvartill Håkansson beräknadt sine förluster, genom saknaden af Uthus till inbergning af i8a5 års gröda och kosluaderne lill inköp af nödigt foder för kreatu - Betänkanden, N.‘f> 178. 6 r rens framfödande m. ni., icke vore, vid jemförelse med ortens gångbara och Markegångspriser, för högt upptagen. Enär det således blifvit utredt, alt Inspectoren Håkansson, utan något sitt eget förvållande, och utan att kunna sådant förekomma, genom omförmäldte eldsvåda blifvit förlustig sin betydligaste Egendom, och såmedelst är vorden betagen möjligheten att, medorasorgsskyldighet för en talrik famille, kunna det nu ifrågavarande för Gripsholms KungsLadugård ännu oguldne arrende afbörda; samt härtill äfven kommer, att, enligt hvad ett af SlottsFörvaltaren på Gripsholm utgifvit bevis innehåller , de 333 R:dr 16 sk.
Jag får derföre vördsamt föreslå, att sista delen af §:n må erhålla följande förändrade lydelse: »Befinnes dessa öfverensstämma med denna lag, samt lag och förordningar i öfrigt, och finner Iv. M. skäl att den sökta stadfästelsen meddela, lemnäs tillåtelse till bankrörelsens drifvande under en tid af högst 10 år, räknade från bankens öppnande. Hr Dalman: Jag beklagar att Gr. Sparre hvarken för (Jtsk:t framlagt sina betänkligheter emot denna §, och ej heller reserverat sig deremot. Det hade varit önskligt att frågan, huruvida K. M. bör i förev:de hänseende ega en mera vidsträckt pröfningsrätt, blifvit inom Utsk:t diskuterad, hvarigenom §:n möjligen kunnat erhålla en lämpligare lydelse, och således de icke-sedelutgifvande banker ej blifvit ställda i paritet med de sedclutgifvande. Om 11. o. Ad. nu tvekar godkänna Utsk:ts förslag, hvilket jag för min del anser tillfyllestgörande, anhåller jag om propos. på återremiss, på det Utsk:t må blifva i tillfälle att rådslå såväl om saken, som om formen. 256 Den 12 September e. m. Gr. Sparre: Jag ber att få svara den siste värde talaren, att jag inom Utsk:t framställt samma yrkande, som här, men att jag icke reserverat mig på grund deraf, att jag icke ville belasta Betänlct med alltför många reservationer, och måst i en annan punkt vidlyftigt motivera min mening. Emellertid kan väl icke den omständigheten förringa vigten af mitt yrkande. Hr Fahnehjelm: Jag har visserligen icke något emot att denna § omredigeras, så att ifrågav:de bankbolag komma i öfverensstämmelse med andra bolag i allmänhet; men jag vågar hemställa, huruvida det kan vara lämpligt att fatta ett sådant beslut, då det är ganska ringa probabilitet att de andra Stånden afgöra frågan i den af Gr. Sparre föreslagna syltning, så mycket mera, som vid gårdagens gemensamma öfverläggningar ingen röst höjde sig för förändring i l'örev:de hänseende.
JDen 16 Juli. och Oeconomie-Utskottet remitteradtMemorial,'har Riksdagsmannen Anders Joachimsson frän Östergöthland omförmält de åtskilliga olägenheter, sorn Jordbrukare af den dem ålagde skjutsningsskyldigheten måste 'vidkännas, bestående uti hinder för jordens ans och skötsel, samt grödans inbergning, enär Ländtmannen ofta drages ifrån dessa göromål på den tid, då de oumgängeligen böra förrättas, till deras forthjelpande, sorn ofta i mindre angelägna, värf färdas på vägarna , hvarvid ej sällan skall hända, att de till hållskjuts indelte rnåste resa flera mil till Gästgifvaregården , vara med kreatur flera dygn borta och sluteligen h<j(Tikomma , stundom utan att hafva fått skjutsa samt dymedelst något förtjena, men alltid med en mycket mindre förtjenst, än sorn svarat mot deras möda och tidspillan, jemte föda för folk och kreatur. I anseende hvartill föreslås, att visse Entrepreneurer måtte åtaga sig skjutsningsskyldigheten, åtmindstone på de Orter, der de skjutsande icke af locala omständigheter heldre åstunda den gamla skjuts-författningens bibehållande, och att, till dessa entreprenaders befrämjande, det vore nödigt, att skjutslegan förhöjdes till 24 sk. Exo för milen, samt tillika belopp för Landet och Städerna, hvilka Riksdagsmannen icke ansåg-vara berättigade till högre skjutslega än Landsboerne, heldst de icke behöfva resa till skjutsningsstället; förmenande Riksdagsmannen, att den af honom föreslagne skjutslegan ej vore för högt tilltagen , utan en ersättning, endast någorlunda svarande mot det nu för tiden gällande peuninge-och varu-värde, jem fördt - Ven 16 Juli. fördt med det pris, sorn Markegångs-Taxorsra utsätta för ökeoch drängedags-verken.
Makt visats hafva upphört, trooch huldhetsed ut Sveriges Konung aflagtj må i förenämnde hänseende anses lika med infödd Svensk Man, dock utan att kunna till Ledamot af Konungens Stats-Råd eller till Commendant i Fästning, utnämnas. 2. (Det föreslagna andra tillägget, som, derest det lörsta antages, skulle införas omedelbart efter ordet ”utnämnas ” har följande lydelse :) Till Lärarebeställningar vid Undervisningsverken må, under iakttagande af de för dylika tjensters tillsättning i allmänhet stadgade vilkor, kunna kallas och befordrasUtländske Män af utmärkt förtjenst. Konungen vare äfven obetaget, att uti Militära Embeten nyttja Utländske Män af sällsynt skicklighet, men icke 20 Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 2. till Commenclanter i Fästningarne. Konungen fäste, vid alla Befordringar, afseende endast å de sökandes förtjenst och skicklighet, men icke på deras börd. Till Civile Embetsman inom Riket och till Domare må sådane Män endast nämnas, som äro af den rena Evangeliska läran. Hvarje Departements-Chef skall föredraga och expediera alla ärenden, rörande befordringar, förordnanden, tjenstledighet och afsked, till och ifrån Embeten och Tjenster, vid de Verk och Stater, som under Departementet höra. Antages icke ofvanstående första tillägg, skulle det nu anförda andra tillägget intagas omedelbart efter orden ”hittills ägt rum.” Anm. 2. Antages icke det andra tillägget, följer efter det första tilllägget det återstående af §:n, dock med förändring af begynnelse-orden: ”Vare likväl Konungen obetaget” till Konungen vare äfven obetaget.) Hänvisningar : Bih. III. Sami. Const.-Utsk. j Mern, N:ris 34, 41* Ridd. och Ad. Preste-St. Prot. B. IV. 42I> 829* Bonde-St.
Stockholm den 24 Juli 1851. Stats-Utsliottets Memorial, IV.-o 284. Ank. till Exp.-Utsk. d. 28 Juli 1851, kl. 2 e. m. Memoriali anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet N:o % 41‘ (I. A.) Till Stats-Utskottet har Bonde-Ståndet återremitterat förenämnde utlåtande, i fråga om nedsättning uti afgiften till Wadstena Krigsmanshussamt Amiralitets-krigsmans-kassorna vid köp af rusthåll eller båtsmans-rotehemman; men då samma utlåtande blifvit af de 3:ne öfriga Riksstånden, enligt derifrån erhållna protokolls-utdrag, bifallet, och ärendet alltså, likmätigt 75 8 af Riksdags-ordningen, är af Rikets Ständer afgjordt, kari den erhållna återremissen icke till någon vidare åtgärd föranleda. Ank. till Exp.-Ulsk. den 28 Juli 1851, kl. 2 e. m. Memorial, i anledning af erhållen ulerremiss å Utlåtandet N:o 2^2. (I. A.) Frän Bonde-Ståndet har till Stats-Utskottet blifvit ålerremitteradt dess förberörde utlåtande i anledning af väckt motion, om Wisby Hospitals öfverskottsmedels ingående till samma hospital, i stället för till allmänna hospitalsfonden. Då likväl de öfriga 3:ne Riksstånden, enligt derifrån meddelade protokolls-utdrag, bifallit utlåtandet, oell frågan sålunda, jemlikt Riksdags-ordningens 75 §, är af Rikets Ständer afgjord, kan Utskottet icke dermed taga vidare befattning. Stockholm den 21 Juli 1851. Ank. till Exp.-Utsk. den 28 Juli 1851, kl. 2 e. m.
Han vrider sig som i en mara under denna tankegång. Hvad vore lifvet, beröfvadt allt detta som hittills utgjort hela dess innehåll? Intet att se fram till, intet att önska annat än det, att hans tid snart vore tilländalupen Mor och syster — de hade båda gått bort för längesedan. Vänner? det ägde han nog, men de hade alla hvar sitt intresse, och hvad förmå väl vänner väcka till lif i själsoch kroppsstrider sådana som hans? Ett eget hem • — ja, det kunde ha varit en hvilopunkt, en lugn hamn, men nu ägde han ju intet, — hade ej skapat sig något, medan ännu tid var. Hvad band honom väl mer vid lifvet? Plikten endast, — plikten att lefva lifvet ut Och ånyo genombäfvas han af den gnagande smärtfyllda tanken: » hvad har jag väl hunnit, jämfördt med livad jag velat hinna —? hur litet spår — snart utplånadt — är det icke, som jag lämnar efter mig — • » - • ^ * / » Vi måste rycka upp honom ur hans apati, det är absolut nödvändigt, » utbrast med kraftfull stämma doktor Evald Holm och kastade sig tillbaka i hvilstolen, medan hans blickar pröfvande gledo från hustrun, som satt midt emot honom vid det lilla runda trädgårdsbordet, till den unga fröken Aina Beijer, som för tillfället utgjorde » tredje man » i doktorns lilla kaffecirkel. » Vi måste uttänka någon ny plan, » fortsatte doktorn ifrigt och lät röken från den fina havannan glida långsamt och med välbehag genom de halföppna läpparna. » De första tre veckorna hade jag verkligen så godt hopp om honom, han tycktes ha återfått en viss grad af spänstighet och lefnadsmod, och jag hörjade just räkna honom till en af mina mest löf vande patienter — relativt naturligtvis, med hänsyn till hans vid hitkomsten ytterst nedsatta krafter, — tänkte just litet smått skryta med min lyckade kur, då han så här ett, tu, tre spelar mig det sprattet att totalt förlora lusten att lefva.
Härmed hafva förenat sig Riksdags-Fullmäglige Eric Harlsson från örebro Län, samt Nils Insulin, Jan Peter Jansson och Olof Pehrsson frän Stockholms Län, hvaremot Riksdags-Fullmäg tigen JSils Strindlund från Wester-Norrlands Län yttrat den mening, hvari många ai' Bonde-Ståndet hörts instämma, att verkan af lagakraftvunnet utslag i skuldfordringsmål icke borde vara beroende af någon praescriptionstid, utan att sådant utslag skulle gälla inlill dess betalning sker, om än dermed komme att i hur» lång tid som helst fördröjas.
Det var således med ledsnad jag i sista plenum, vid behandling af StatsUtsk:s Utlåt, om preliminära anslag till byggnad af Jernvägs - 39« Don 25 April. stambanor, hörde 2:ne ledamöter inblanda anmärkn:r, för att begagna ett lindrigare uttryck, på hvilka de icke yrkade någon propos., dervid de således endast hade för afsigt att afleda öfverläggningen från den stråt den, enl. vanlig ordning, bordt hafva följt. Nu kommer såsom en Nemesis, jag vet ej om den är Divina, Hr Cederschiöld med sin motion och begär, att man ytterligare skall bygga tillgöranden af obestämd art på denna osäkra grund. Af dessa 2:ne nu af mig omnämnda ledamöter säger sig den ene vara sjuk, och den andre lärer hafva seglat sinkos: men för att icke synas retirera annorlunda än i god ordning, har den såsom sjuk upgifne ledamoten förklarat, det han icke har något emot att hans i förra plenum afgifna yttrande remitteras till StatsUtsk. ; men det är emellertid stor skillnad emellan ett sådant medgifvande och ett bestämdt yrkande. Hr Cederschiöld, som i hufvudsaken synes vara af alldeles olika tanke med Hr Gripenstedt, är likväl densamme, som har yrkat att saken skall remitteras till StatsUtsk. Jag finner detta hvarken följdriktigt eller formenligt. Vid ett föreg:de tillfälle afhöll jag mig ifrån att deltaga i discussionen, emedan jag icke ville uptaga tiden med något, som så föga hörde till det föredragna ämnet, men då frågan ånyo blifvit bringad å bane, må det tillåtas mig förklara, hurusom jag, för min del, fann Gr. Lagerbjelkes och Hr Printzenskjölds försvar välgrundadt, och detta så mycket mera, som detsamma stöddes på gifna föreskrifter, hvars beskaffenhet är mig nogsamt bekant, emedan jag vid förra liiksdagen var ledamot i StatsUtsk. och deltog i deras utarbetande. Jag kan således intyga att dessa föreskrifter icke, såsom Frih.
Det har vidare blifvit sagdt, att Utskottens opinion i detta ämne är så orubblig att ingen ändring deruti skulle genom en återretniss stå att ÖOS D en 5l October e. m, » vinna. Den värde Ledamot som yttrat detta, har förbisett att örn Betänkandet återkommer oförändradt, Riksens Ständer dock ej äro förbundne att göra afseende på Utskottens envishet, utan kunna lämpa och ' rätta det efter godtfinnande. Nu deremot miste Riksens Ständer antingen bi. falla Betänkandet i dess närvarande oantagliga skick, eller afslå detsamma, och i sådant fall ingenting besluta. Jag tror derföre att Riksens Ständer göra bäst , att återremittera Betänkandet, och såmedelst öppna vägen, att, när det återkommer, fatta det beslut de anse vara nyttigast. Man har äfven yttrat, att om Flottans per} sonal öfvertog Dykeriet, skulle det i Jcrigstid blifva i brist af nödig betjening; och att om det öfverläts åt Statens Embetsman blefvo de skepps, brutne underkastade plundring. Jag hemställer till hvar och en att dömma, huruvida Statens Embetsmän hafva lättare tillfälle att anställa plundring, än enskilda personer och corporationer. Jag tror motsattsen. Då ett sådant verk skall organiseras, kunde i alla fall ej andra Embetsman, som äro i tjenst användas, än de som hafva ledighet, att uteslutande sysselsätta sig med inrättningen. Med samma organisation som Bolaget nu bedrifver den, kunde hon af Staten öfvertagas. Det medför ingen rubbning i verket, om Staten successive använder vinstén till complettering af instrumenter, som behöfvas. Jag yrkar således återremiss. Herr Den 31 October e. m, 609 Herr Mannerhjerta:
Den allmänna tankan för Tryckfrihet har äfwen ingiswit ett skags föragt för den gamla forntiden , dä likwäl wi ägt sä goda hufwuden som nu. De san, na uptäckterne arv sa fä och gä med sä långsamma och små steg, att pä en period af go a 40 är är det icke sannolikt, att alt gammalt skulle inte mera duga; men alt nytt stall wara bra. Jag kommer derföre nu till projectet om Tryck frihets-Förordningen min tanka är i korthet den; — att den sista war nu warande Konungs Förordning som Förmyndare 1792 borde älenagas. Endast med utesiutande af prologuen, som numera icke behöfives ruan börjar med Wi XIII. i stället för 6ullak och sedan; efter de orden i z:le raden: wi gjöre wetterligt att som tVL medtaga och befrämja alla sadane mätt och steg (har öfwergär man till 4 stdan raden ,c>) Lr det i sädan — afsigt etc. Och härefter bibehäller förordningen vsrbotim. Med denna korta och dä endast twäbladiga Förordning kror jag ändamälek wara upfyldt att hwarken hafwa inskränkt Tryckfriheten för mycket eller för Litet; Och har jag derföre den äran att begära ater Aplifwandek af 1792 ärs Förordning af den n Jujii — pä sätt jag nu tagit mig den friheten att förestå. Den 12 Zebruclri!. 429 6err Grefwen och Landtmarstalken gjorde proposition kill bifall pä förftaget till TryckfrihetsLag, jemte de deri nu upläste ändringar, samt de i Constitulions-Urskottels Betänkande deröfwer gjorde hemställningsr» Bifölls. Grefwe von I^antinAslrautsn, Albreckt, Utbad sig till Protocollet fä förklara, att han till denna Lag ej kunde lemna sitt bifall. Erfarenheten skulle en gäng wisa, att den stall gifwa anledning till sä mänga missbruk, att den ej kän besiä.
Det ä' synd om de stackars flickorna. Nå, Kerstin, då, vill inte du bli gift? KERSTIN. för det, åtminstone. Det är detsamma. Inte tänker jag göra något ­ 10 ­ FRU BERG (storskrattande). Tänker du inte göra någonting för det! (Hotar henne med fingret.) Det gör alla flickor. Säg inte det, min lilla vän. det, tant menar. Inte jag! Jag ä' ingen kokett, om det ä' DAHLMAN (smeker henne på hakan). MATTSSON. KERSTIN. Jaså, du lilla! göra någonting för det. Fröken Kerstin vet nog, att hon inte behöfver KERSTIN. hos pappa. Det har jag kommit hem för, och (Makar sig närmare intill sin far.) Jag vet ingenting annat än att jag ska vara jag bryr mig inte om några sådana där dumheter. FRU BERG. Vänta bara! Vi få väl se. karaff och glas.) (Karolina kommer in med en bricka, besatt med konjaksDAHLMAN. Karolina, då, lägger hon socker i koppen, innan hon slår i kaffet? KAROLINA. DAHLMAN. Så där ja, det var bra. (Slår i glasen.) Nå, än Jag dricker på bit, jag. Aj, aj, aj. det ä' inte rätta sättet. ­ 11 ­ KAROLINA. ser fabrikörn. Jo, då, det ä' en så'n drygsel med sockret, DAHLMAN. kaffet slås på, för att man ska bli gift. KAROLINA. Men det ska läggas i först, och se'n ska Kors då, det var väl inget att stå efter. DAHLMAN. KAROLINA. Inte det! tackar man allt för. Gå och kasta bort sig åt en karl! Nej, det FRU BERG. KAROLINA. Så där lät det nog inte, när Karolina var ung. När man ä' ung, kan det väl hända, att man har ondt om förståndet. Men gudskelof och tack, för jag kom lyckligt från det eländet. Ska det vara mera kaffe? FRU BERG. Åh nej. Det räcker. (Karolina går.) FRU BERG. Hon ä' rolig, Karolina! ä' underligt, det där, att höra menniskor lyckönska
Ändra tänkesätt, andra seder, måste därförinnan hufva utbildat sig, och öfvergången till dessa beredas, genom handläggning af sådana communal-ärenden, som i det de ega ett nära samband med hvars och ens enskilda omständigheter, dock tillika oförmärkt höja sinnet utöfver den trånga!e krets, hvari dessa, serdeles under i<lheliga näringsomsorger, vilja innestänga. — Det har emedlertid varit Stånds-Representationens lott att få uppbära många föredråelser, som den i sig sjelf torde mindre förtjent, och som utan tvifvel kunnat med mera rätt vigtas enrot den rådande bristen af en allmän anda. Måhända har till och med denna afsaknad blifvit i någon nion mildrad just igenom dessa öfverklagade stånds-intressen, hvilka, såsom utgångna från lägre samhällsbildningar, torde åter kunna sägas hafva i samma förhållande vikit tillbaka, åtminstone förlorat i sin skärpa, som en högre associations-, en verklig samfunds-anda, begynt utbilda sig. — Finnas likväl ännu samma Stånds-intressen, och kunna de ej, upphöra att i samhället mer eller mindre fortverka,. så skola de visst ieke gå sin död till mötes genom socknevis utsedda valmäns samfälda omröstning. Kränkte igenom förlusten af hvad de hitintills innehaft, icke vidare i oqv ld besittning af en serskildt, dem tillförsäkrad, representationsrätt, skola de, enligt tingens vanliga lopp, deraf ägg as, uppretas och blott — frodigare uppskjuta, — Härtill kommer en ny våda genom sjelfva stridsplatsens förändring.
Mantalsfrie å landet 68,264. D:o i städerna 9,668. 81,124. ZZ^i_l 59,056. och inhemtas, vid jemförelse med sista femårs-berättelsen, att folkmängden på de fem åren från och med 1836 ökat sig med 4,005 personer på landet och med 1,451 personer i städerna. I sedlighet och bildning har folket icke tilltagit under årens lopp. Väl hafva auktoriteterna sökt befordra nyttiga inrättningar, men för kommunal-institu.tioner är allmogen icke böjd; inga sockne-magaziner, brandstods-bolag, förliknings-domstolar, eller andra anstalter till befrämjande af säkerhet och ordning förefinnas, utan hafva försök till deras införande strandat mot ovilja. Här, likasom öfverallt bland en större folkmängd, äro laster och brott icke sällsporda, och tili och med besutna bönder inom vissa delar af Länet skydda de genomstrykande hofvar, hvilka åt Norrige öfverföra hvad här och i andra Län tillgripes och föryttras. Alla Svenska samhällens kräfta, bränvinet, utöfvar det skadligaste inflytande i aila rigtningar, och mängden af de laster, af hvilka Länet beklagligtvis öfverflödas, utgår från det oförnuft och den vildsinthet, dess omåttliga njutning förorsaka. Näringar. Jordbruket är ej hvad det i Bohuslän utan allt tvifvel borde vara : hufvudnäringen. Jordmånen å de små arealer, som finnas mellan de kala klipporna, är i allmänhet af utmärkt beskaffenhet, men jordbruket på sä « 3 låg ståndpunkt, att afkaslningen icke på långt när uppgår till hvad man borde vänta. Felaktigt brukningssätt, uraktlåten dikning och försummad foderväxt-odling äro hufvudsakligen föremålen för anmärkningar mot Bohuslänningens jordbruk. Temligen allmän odling af böner och andra skidfrukter förljenar åter beröm.
— N:o 16. i anledning af väckt motion om upphörande för fram tiden af den stångjerns-bruken åliggande skyldighet att deltaga i kyrkooch prestgårds-byggnad: B. 511. 272. 357, A. 357. — N:o 17. i anledning af väckt motion om utfärdande af förbud emot elgjagt under 10 års tid: B. VII, 272. 357; VIII. 7, A. 7; E. IX. lil. — N:o 18. i anledning af väckta motioner om förändrade föreskrifter rörande tillsättandet af klockare, organister och folkskolelärare, m m.: B. VII. 272, 357, A. 357: U. XI. 116, 251, A. 251.