Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
»Har du det bättre nu?» sade hon. Aldrig i hela sitt lif hade han känt sig så lugn. Men sofva kunde han dock ej, utan låg och såg upp i hennes ansikte, som var gulhvitt och genomskinligt. Sådana ögon hade han aldrig förr sett. De sågo ständigt långt, långt bort, blickade in i en annan värld, allt under det hon satt alldeles orörlig för att ej störa hans sömn. »Du sofver inte, Nicola Tungo,» sade hon och såg orolig ut. »Jag kan inte sofva,» svarade han, »därför att jag ligger och undrar öfver hvem du är.» »Jag är dotter till Luca Benincasa, färgaren, och hans hustru, Lapa,» sade hon. »Vårt hus ligger i dalsänkan under dominikanerklostret.» »Jag vet,» sade han, »och jag vet äfven, att du går och predikar på gatorna. Och att du tagit nunnedräkt och afgett kyskhetslöfte, det vet jag. Men jag vet ändock icke hvem du är.» Hon vände bort hufvudet något litet. Så sade hon hviskande, liksom en som bekänner sin första kärlek: »Jag är Kristi brud.» Han skrattade icke; i dess ställe kände han ett sting i hjärtat alldeles som af svartsjuka. »Ah Kristus?» sade han, som om hon kastat bort sig. Hon hörde, att det låg förakt i tonen, men hon tog det, som om han menade, att hon varit förmäten. »Jag förstår det ej själf, sade hon, »men det är så.» »Det är en inbillning, eller en dröm,» sade han. Hon vände ansiktet mot honom. Det lyste skärt af blodet, som stigit upp bakom den genomskinliga hyn. Han tyckte med ens, att hon var vacker som en blomma, och han fick henne kär. Hon rörde läpparna som för att tala, men det kom ej ett ljud öfver dem. »Hur skall jag kunna tro det?» sade han envist. »Är det dig ej nog, att jag är hos dig i fängelset?» frågade hon med höjd röst. »Är det glädje för en ungmö som jag att gå till dig och andra brottslingar i deras skumma fängelsehålor, som jag gör, och vara ett bespottelsens tecken?
77:0. ben 6 SPooember, angåenbe af åtfTillige ^jer.pemån vib £anbS# ©faten i (2Beperbotfen/ ©fåne cd) <2Bepmanlanb, foft tillöfning i beraS lo# m'ngS#f6rmåner: t 78:o% ben 9 Sftooember, angåenbe f. b. Slllmånna ^agajin^#3nråft# mngenS förvaltning od) utrebning; 79to. angåenbe ett beroil/abt ferfFilbt anpag för ben noa elementar# eller ^}rof#©fclan i ©tocffjclm; 80:0. ben ii ^ooember, angåenbe beffribbet utgifter ety bevil/abe af# fltyifningar å éfverjfotten af ©tatSverfefS infomper; 8 no. angåenbe beviljab belöning åt Ekenmarkska dag# ten, för forbåttringar i våfnabSFonPen; 82:0. i anlebning af Äongl. SOfaptS 9?åbiga fKemijj å ©ef Q3efaIlningSljafvanbeS i SfBepmanlanbS Sån unberbåniga fjempållan om afdrifning af ett £anbt#9lånterietS förfPotf till ©urpuS#anpalterne berpåbeS; 83:0.^ ben 18 Sftooember, angåenbe ©pFeri#£ompagnietS befrielfe tilis vibare från 33evillningS utgoranbe; 84:0. ben 2?
OLOF (släcker ljusen). LARS. Huru dog hon? Talade du vid henne? Förlät hon dig? Fråga mig icke, jag mins ingenting! Jag är nöjd att hon dog, eljes hade hon fått mig till att tillbedja helgonben, ty jag måtte ha älskat henne ändå! (Sätter sig vid det öppna fönstret.) Vår mor fins icke mer! jag vill glömma henne! Så länge blodets röst kan tala Blodet känner jag blott i dess urspung hjertat! Du har feber! Ja! Hvarför kom du icke förr? LARS. OLOF. LARS. OLOF. OLOF. LARS. OLOF. Jag talade i gillet! Du känner icke Ursula! Gerdt är en stor man, men jäg hatar honom, ty jag blir så liten i hans sällskap! Turificati kallades de som tände rökelse åt hedningarne! Se efter ljusen, Lars! Det ligger flera i skrinet! (Han somnar med hufvudet på fönsterposten. Lars betraktar honom med ömhet.) Stackars broder! LARS. Lars går ut och stänger efter sig. Scenen står ett ögonblick tom.). (Det knackar på fonddörren. Lars öppnar; Mårten och Göran blifva synliga; Scen VI. CHRISTINA in, OLOF. Olof Han sofver! Äfven du, den starke, kunde icke vaka! Du svala morgonvind, du far ej smeka så hans panna, ty du förer döden blott på dina läppar! (Lägger sin duk om Olof och stänger fönstret. Basslet af en tung kärra höres på gatan.) CHRISTINA. Klockan är redan fem och jag skall i morgonbön! Hon är blott fyra, Olof! CHRISTINA. OLOF. OLOF (vaknar). Var det icke bagarens kärra jag hörde? (Ser ut genom fönstret.) Bödeln ute och åker så tidigt! (Märker Christina.) Christina! (Tar henne i famn.) Du är här och jag visste det icke. Du har vakat öfver min mor! Hon är död nu! Död Jag beklagar din förlust! CHRISTINA. OLOF. Jag har ju dig, eller är du också borta? Har du så snart glömt en så stor kärlek som hennes?
Angående väckt Motion, om expediering af Rikets Ständers beslut i afseende på Kongl. CanzhStyrelsens HandCassa. 26 H. ao 3o6 Den 29 Maji. 4:o Fastställande för framtida iakttagande och efterlefnad af hvad Ståndets Protocoll den 12 December 1823 vid då varande Riksmöte, om huru vid ledigheter emellan Riksdagarne så val af Suppleanter som Directeurer vid ProvinceLåneContoren skall förhållas, stadgar och bestämmer. 5:o Instämmande uti BorgareSlåndets genom ProtocollsUtdrag PresteStåndet meddelade beslut om remiss till StatsUtskottet dels af Herr Ålunds anförande med hemställan, att Rikets Ständers Utskotts Tjenstemän och Betjening under innevarande Riksmöte måtte vid hvarje månads slut utbekomma de dem beviljade arfvoden och tractamenten; och dels af Herr Ståhles, i anledning deraf, gjorde framställning att Ståndens Secreterare, Canzlier och Yaktbetjente må af enahanda förmån blifva i åtnjutande. 6:0 Fägran att instämma uti BondeStåndets till MedSlånden gjorde,inbjudning, att sig förena uti BondeStåndets beslut, att anmoda StatsUtskottet inom en månad till RiksStåuden inkomma med de Belänkanden , som hafva Statsregleringen till föremål, enär upplyst blifvit, att ifrågavarandeBetänkanden med första från Utskottet voro att förvänta. 7:0 Beroende vid StatsUtskottets Memorial, i återremitterade frågan, angående ett Lunds Academie frånhändt Tiondeanslag. Den 2g Maj i. 8:0 Läggande till Handlingarne dels of Kongl. Majrts Nådiga Skrifvelse, angående Hennes Kongl. Höghet Prinsessan Sophia Albertinas dödliga frånfälle; och dels af nedannämnde Utskotts Memorial och Utlåtanden : ConstitutionsUtskottets:
Vid föredragning af Stats Utskottets den 2 dennes på bordet lagda Utlåtande, N:o 270, i anledning af Kongl. Majrts nådiga Skrifvelse (N:o 853 till Rikets Ständer, angående väckt fråga om fyranläggning å Gottska Sandön ellef utläggande af ett fyrfartyg vid det i närheten deraf belägna grundet Kopparstenarne, biföll Ridderskapet och Adeln hvad Utskottet i detta Utlåtande hemställt, med den förändring, att uti den föreslagna underdåniga skrifvelsen skulle, näst efter ordet ”beredas,” tilläggas orden: ''och Kongl. Maj:l finnér beliofvet sådant påkalla.” S. D. Beslöt Ridderskapet och Adeln, uppå derom nu väckt fråga, det skulle de öfrige Riks-Stånden genom utdrag af Protokollet vänligen inbjudas att instämma i det under förmiddagens plenum vid föredragningen af Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 270, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående väckt fråga om fyranläggning å Gottska Sandön eller utläggande af ett fvrfartyg vid det i närheten deraf belägna grundet ”Kopparstenarne,” af Ridderskapet och Adeln fattade beslut att bifalla hvad Utskottet i berörde Utlåtande hemställt, med den förändring, att uti den föreslagna underdåniga skrifvelsen skulle näst efter ordet ”beredas,” tilläggas orden: ”och Kongl. Maj:t finner behofvet sådant påkalla.” Från Höge. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets nedannämnda Memorial: N:o 257, med förslag till jemkning i anledning af Riks-Ståndens beslut uti Skatteförenklings-frågan. Bifölls. N:o 258, med förslag till voterings-proposition, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, rörande ett ytterligare lån till staden Christianstad. Med vidblifvande af sitt vid pröfning af Utskottets Utlåtande N:o 156 fatttade beslut, godkände Preste-Ståndet den föreslagna voterings-propositionen.
Ot^äende knän den ssiAt» stt den i nuvsrsnds OsA med^ikns testsments-kniilet etten 8tsds-nstt vone slltkön inslinsnlit, oell bonde sslunds utstnseliss, stt msn sliulle vsns l>enstti»scl Zenom te8tsmente liontAikvs lislkten sk ^vsnlstenslis^en, om bnöst-snkvin^e letver ekten, ssmt eljest slltssmmsns, ilvilken Os^-könsnclninA snsä^s konsnleds, dels nsnmsne Ilestsmmelsen till könmon lön testsments^ikvsnes bann, ds detts sn omyndjot, otsndi^t, meci svän sjulidom bellsktsdt ellen litet vetsnde, ctels veik snclnin^ sk86s^itlet, 3 l mom. donds-Lsllien, lsskveu 3, mecleist uudendsniA 8linikveise cien «2 sistliclne Oeeemben, unden äirenojlsnde sk liident sensliildts tonsls^ om lilis ^iktonstt oell lilis snksnstt kön l»6A»e liönen, i köljd Ilvsnsk cle i Os^en nu be»s^nsde uttr^eli ''lsndsnstt" oell "stsdsnstt", snsä^oz ej liunn» Ism^- li^en bibellsllss, lönesls^it, stt, meci ujljlliskvsnde sk l^on^I.
Statsoch BankoUtskottens: om inrättande af ett LåneContor till understödjande af utflyttningar efter skeende egoskiften; angående förbättrade anstalter i Landsorterne, för in växling af förslitne Bankooch Riksgäldssedlar; om utvägar till ömsesidig förväxling af Svenska och Norrska Myntsorter; om rättighet för SparBankerne i Riket, att, emot ränta, i BankoDisconten insätta en del af deras Fond. Stats-j Bankosamt Allmänna Besvärs-och EkonomiUtskottens: om inrättande af ett JordbruksContor; angående låns meddelande å spannemål. Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens : i anledning af väckta frågor om förändradt användande af den frdels procent, som af Sterbhus inom Carlstads Stift nu erlägges till Carlstads Hospital; om yrkad försäljning af en Hemmanet Tofta förut tillhörig skog; om lindring af roteringsbördorne inom de Småländske Länen. Bevil/ningssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUts kottens: angående högre Tull å vissa från Ryssland och Finland inkommande varor. 6G H. 2i 322 % Den 18 Mars f. m. Bevillningsj Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens: angående begagnandet af Pistoriska BränneriVerk. BankoUtskottets: i anledning af förrättad revision öfver BankoDiscontVerkets räkenskaper och förvaltning; om nödvändigheten af jemkning i Stadgarne för Rikets DiscontVerk; om Silfvers uppköp och invexling i Banken. LagUtskottets: angående förändring uti a5 Cap. i § RättegångsBalken; om BergsTingsRätternes bibehållande i sitt nuvarande skick; angående sättet för överklagande af UnderRätts beslut; angående förvandling till fängelse vid vatten och bröd af böter; om anstalt till beredande af noggrann efterlefnad af Kongl. Förklaringen den Maji i8o5; om fastställande af grunder för en ny BrottmålsLag; om införande af en edsvuren Nämnd eller Jury i brottmål; rörande förmonsrätt för Upsala Academi hos dess Uppbördsman.
FRAN NUNNEKRIGETS SLAGFÄLT: BARACKERNA. Friherrinnan Knorring var ovanligt produkt i v u n d e r alla d e tre p e r i o d e r, friskhetens, mattighetens o c h sjuMighetens, i hvilka förut citerade biograf indelade hennes författareskap. Sverdrup, s o m föddes den 27 mars 1845, blef präst o c h k o m som kyrkoherde i Lekanger i Sogn år 1878 in i stortinget. Där anslöt han sig till farbrodern, den kände Johan Sverdrup, o c h arbetade m e d kraft för dennes politik. Han bidrog väsentligt till genomdrifvande af det af Johan Sverdrup föreslagna » 9-junibeslutet » 1880, s o m blef inledningen till de våldsamma kampåren, hvilka mynnade ut i 1884 års riksJ A K O B SVERDRTJP. rätt. — I början af förlidet år utnämndes Sverdrup till biskop i Bergens stift. DE POLITISKA OCH RÄTTSLIGA SKAN^ D A L E R N A S STAD, Paris, meddela vi i dag en bild af den uppseendeväckande händelsen vid kapplöpningarna i Auteuil, då grefve Christiani, en af medlemmarne i den mindre välkrediterade parisiska adelsklubben » D e hvita nejlikorna », strax före löpningarnas början rusade u p p på tribunen o c h riktade ett knölpåkslag m o t franska regeringens öfverhufvud, presidenten Loubet. ' pade gånger hade han utsatt en dag, då han skulle besöka Mårten, eftersom ingen hördes af därifrån. Men för hvarje han stod i b e g r e p p att gå, vaknade i hans bröst återstoden af det gamla styfva sinnelaget, som tillhviskade h o n o m att ej taga första steget; till dels påverkades han äfven af systerns oböjliga stränghet — den var som en oöfverstiglig mur kring hans gård. — gåEg Det blef en välsignadt vacker försommar.
hur jag välsignade den barmhertige som gifvit oss det. Du store Gud, hvad man ändock kan få upplefva mycket! Ej hälften af födan var förtärd, då rättstjenare stodo inför vår dörr. barnet hade stulit det för att stilla min hunger! Från den tiden var det våra sorger började. Jag blef snart nog återstäld från min sjukdom, men gossens lifslycka den var bruten. Tjuf kallades han öfverallt, intet arbete ville man gifva honom. så följde han med en båt till Paris, han var borta en afton, när jag kom hem från mitt arbete. Jag var ensam igen, förfärligt ensam. men det var också oroligt för mig ha ' honom så långt borta. Bref kommo med litet penningar — de voro ej slulna — han hade sjelf förtjent dem, hade fått sig lö- nande arbete, skref han och jag fick vara lycklig för en tid, men det var ej länge. Ett par år gick som jag ej hörde någonting från honom, så kom han hem en dag — Gud, min Gud hur förfärligt! Man kom snart nog för att hernta honom, poliserna menar jag — mitt barn, mitt arma, arma barn! » Öfverväldigad af rörelse gömde hon ansigtet i händerna. Det dröjde en stund, innan berättelsen fortsattes. » Det var afundsjuka menniskor som hade störtat honom i olycka den gången. De voro här ifrån staden och kände till den gamla historien som skulle dragas fram igen. så förlorade han modet och det samma började äfven jag göra vid den tiden. Jag blef så bitter och så hård mot både Gud och menniskor, att jag hatade allt och alla. ja, så kan sorgen ibland förvända sinnet. » » Ni återsåg sedan ej er son? » » Jo, då han kom till mig för att dö, kroppskrafterna hade brutits i fängelset. Tio dagar jemt fingo vi då vara tillsammans, dag och natt tillbringade jag vid hans hufvudgärd. De tio dagarne förstår jag väl var en skänk till mig från Gud, ty hur han talade barnet mitt, gingo hans ord rakt till hjertat, det töade der inne och så lärde han mig sent omsider två saker: att förlåta och lida med undergifvenhei. Dock gjorde jag vid denna tid något som Gud
Och dii samma grundenheter, löten och skålpundet, hvilka hittills under århundraden af folket begagnats, således blifvit allmänt kända, samt följaktligen förhållandet emellan öfrige nu bruklige mått och vigter och de löreslagne med största lätthet bör kunna af hvar och en utrönas, är det att förmoda, ali det ifrågavarande systemet skall, utan särdeles stora svårigheter och oredor, inom förloppet af en kort lid fullkomligen uttränga bruket af de gamla, såsom öfverllödiga eller olämplige ansedde måtten och vigterue. Enligt hvad Utskotten förut uppgifvit, synes folmättet hafva under åtminstone två hundrade femtio är bibehållit sig oförändradt till sin storlek öfver hela riket; och Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Utlåtande, N:o 4. 21 då nämnde mått under berörde tidrymd för geometriska behof städse varit indeladt i 10 decimaltum å 10 decimallinier, hvardera motsvarande, ungefärligen £ verktum, måste lietta förhållande bidraga till att, vid antagande af decimal-systemet, göra foten lämplig såsom enhet för längdmåttet. Hvad nu blifvit sagdt om foten såsom enbet för längdmåttet, gäller, i fråga om vigten, äfven skålpundet, som, på sätt redan är vordet anmärkt, från längre tider tillbaka, jemte-marken, varit vigtenhet och uti allmänna författningar rörande mått och \igt uteslutande blifvit anväudt angående viktualievigt, på samma gång benämningen mark är vorden nyttjad i afseende å jernvigterne. Dä nu emellertid afsigten mäste vara alt afskaffa dessa särskilda vigt-slag, synes det Utskotten, att benämningen skålpund är att föredraga framför benämningen mark, helst genom användandet af förstberörde ord det missförstånd undvikes, som eljest kunde uppkomma i de flere främmande länder, der marken begagnas, men endast innehåller hälften af skålpundet.
Bcw'klning, tilläggas: efter 2 §:n; och som Ständet dcsiutom fann» att detta Moments twetpdiga sammansättning kunde leda till den origtiga slutföljd, som ffUlle wanföre och bräcklige personer, Utan skillnad pä större eller mindre arbets-förs rnäga, wara frän Bewillning frie-, sä ansäg Ständet detta Moment böra till meningens förtydligande undfä en säledes förändrad rcdaction: Utom fängar och fattighjon, hwilka nägoN Lewillning ester 2 §. icke kan päföras, befrias jeniwäl derifrän sädane wanföre, swagstnte ekler bräcklige, som äro utur ständ att förtjena sitt uppehälle. Uti 8 och ro Momenten, ansäg Ständet ordett: till nästa Riksdag, med fullkomlig tydlighet utmärka den termin, som i besia Moment bör bestämmas., och att följakteligen de dermed sammanbundne orden: pä 5 ävs tid eller, böra utgä. Till följe af Ständels förut fattade beslut, om befrielse frän Bewillning :ör sä wäl Allmänna Castor, som ej mindre Publike än Priwate Hus i Städerne, skulle "-te Momentet redigerapä följande sätt : M Den 17 April. 755 All afkomst af Lös och fast Egendom, tillhörande Allmänna Castor, penningerverk, Arbetshus, FattigLörsörjnings - Scholä - Hospitals - och Allmänna Un-erwisnings-Inrättningar, samt i öfrigt alla fromma Stiftelser och Stipendier, stol» icke med nägon stags Bewrllning beswäras. Lldra Artikeln.
Denna föreskrift stöde då i fullkomlig öfverensstämmelse med det stadgande, som Utsk. föreslagit, sid. 1 g, i afseende på s. k. Probenreuter, ty de skola vid ankomsten erlägga 100 r:dr, som betalas i gränsorten, der resepasset påtecknas. Om samma föreskrift infördes i afseende på dem, hvarom nu är fråga, så torde det verkligen vara det lämpligaste. Frih. Nauckhoff: Att tillämpa en sådan föreskrift på en theatertrupp eller skådespelare i allmänhet, tror jag icke vara det rälta, af det skäl, att när de komma till gränsorten, veta de ej huru många representationer de komma alt gifva, hvarföre man ej heller med rättvisa kan bestämma någon viss summa derför. Det rälta blir endast att erlägga en viss afgift för hvarje representation, af hvilken vederbör., genast efter det biljettförsäljningen är slutad, kan sätta sig i besittning. Hvad Hr von Hartmansdorff nyss nämnde afsåg handelsexpeditör, som resa omkring i landet för alt sälja sina varor eller lemna prof derå. I afseende å sådana personer är det rätt att bestämma och vid gränsorten, dit de först anlända, affordra dem en viss afgift för rättigheten att här vistas, hvilkens utkräfvande bör förnyas, 0111 vistandet blir längre än som vid gränsorten uppgifvits; men detta låter icke göra sig med bibehållande af rättvisa , då fråga är om skådespelare, hvilkas hela förtjenst beror på antalet af representationer och frequencen af spectaleurer. Jag förnyar min anhållan örn den propos. att utländske skådespelare för de representationer, som sådana kunna komma att gifva, må åläggas en afgift, som motsvarar hvad inhemska skådespelare för året kunna komma att erlägga, och att punkten måtte slutas med orden 'blifvit er lagd.” Hr von Rosen:
Derjemte får jag, till underlättande af den allmänna rörelsen, när deraf göres behof, föreslå: 3:o att BankoFullmäktige må berättigas, att, då sådant, utan fara för Bankens säkerhet, myntvärdets uprätlhållande och metalliska kassans tillräcklighet, kan pröfvas lämpligt, förstärka fonden till diskontering och utlåning för handel och näringar samt till kassakreditiv åt enskilde personer med så stort belopp af den behållning, tillhörande allmänna verk och inrättningar samt bolag och enskilde personer, hvilken på depositionsräkning innestår, som för tillfället anses erforderligt. Då denna behållning, som vid 1856 års början upgick till mer än 10 milkr r:dr b:ko och som, äfven under nuvar:de penningeförlägenhet, utgjorde d. 15 sisth Nov. mer än 5^ milkr, alltid, fastän icke utelöpande, anses och beräknas såsom sedelstock, så synes mig icke någon våda för Banken kunna af dess utlånande upstå, enär denna behållning är af samma natur som de medel, hvilka inflyta på upoch afskrifnings-räkningen, hvars behållningar få af Fullmäktige användas i de lånerörelsegrenar, som jag önskar måtte kunna ytterligare förstärkas. Om remiss till BankoUtsk. anhålles vördsamt. Remitterades till BankoUtsk. Gr. Taube, Henning Ed v., upläste 3 motioner, så lydande : l:o. Uti 23 § af K. Förordn. d. 18 Jan., »ang:de vilkoren för försäljning af bränvin eller andra brända och distilleradespirituösa drycker», stadgas i 3:dje morn., att den stadgade afgiften för utskänkning och utminutering skall i Stockholm hel och hållen tillfalla staden.
Gården låg mycket ensligt, i en skogstrakt, nära afrättsplatsen, och utom Sefa fans ingen lefvande själ i huset undantagandes tre gamla käringar, med gråa, rankande hufvuden; de läto sina spinnrockar surra, hostade, grälade och drucko bränvin. Då hände det ofta, särskildt under vinternätterna när vinden skakade de gamla ekarne der utanför, och den stora fladdrande kaminen gaf ifrån sig sådana underbara ljud — att den stackars Sefa kände sig helt hemsk till mods i det ensamma huset; ty då fruktade man till på köpet att få besök af tjufvar, icke lefvande, utan döda, hängda tjufvar, som slitit sig lösa från galgen och nu klappade på fönsterluckorna och begärde att få komma in för att värma sig en smula. De gjorde sådana ömkligt-frusna grimacer. Man kan icke bli af med dem på annat sätt, än genom att hemta ett skarprättarsvärd från jernkammaren och hota dem dermed; då försvinna de hastigt som hvirfvelvinden. Ibland lockas de till huset icke blott af elden, som flammar på härden, utan också för att stjäla tillbaka fingrarne, som skarprättaren stulit. Har man då icke säkra riglar för dörren, så duka de ännu i döden under för sin tjufnadslusta och stjäla lakanen ur skåp och bäddar. En af de gamla käringarne, som en gång i god tid lade märke till ett sådant tillgrepp, sprang efter den döda tjufven, som lät det stulna lakanet fladdra i vinden, grep tag i dess ena snibb och slet rofvet ifrån honom just som han uppnått galgen och stod i begrepp att rädda sig upp på dess bjelkar. Endast vid de tillfällen, då farfadern beredde sig till någon större afrättning, kommo hans embetsbröder från grannskapet på besök, och då brassades och stektes det, åts och dracks; men man talade föga och sjöng aldrig. Man drack ur silfverbägare. På värdshusen, der en skarprättare eller någon af hans drängar togo in, fingo de alltid nöja sig med en kanna af trä, medan de öfriga gästerna drucko ur tennstop.
M. i underd. anhållit om utfärdande af den förklaring öfver den nya lagen, att genom densamma ingen rubbning skett i makars rättigheter och skyldigheter i bo uti de äktenskap, hvilka äro ingångna förr än berörde nya lag blef till efterlefnad kungjord. Nu hafva skatteman under de lagar, sorn hittills varit och ännu äro gällande ang. grundräntornes belopp och beskaffenhet, köpt deras hemman till skalle, och jag frågar då huru det vill blifva möjligt, att, utan kränkning af de rättsförhållanden, som redan existera och som tillkommit under skydd af omförmälte lagar, ålägga den med hvilken Staten om sin jord konlraheral, andra förbindelser än dem, hvilka voro gällande när köpeaftalen ingingos. Skall således uti förevaride fall en lagförändring vidtagas, hvartill jag icke vill bestrida Konung och Ständer rättigheten, så kan denna lag åtminstone icke sträckas längre än till så dana hemman, öfver hvilka Staten äger att fritt disponera, sä att icke någon annans än Kronans rätt under lagförändringen är beroende. Det ankommer sedan på individen sjelf om han vill mot den förändrade grundskatten hemmanet emottaga och skatterätt derå förvärfva, och han har ingen rätt alt beklaga sig öfver de olika vilkor emot förr, som dervid blifvit föreskrifne. Men har skatteköpet tillkommit före den sålunda stiftade nya lagen, så skall man förgäfves söka något stöd för den satsen, att Slaten äger rätt att påtvinga köparen andra förbindelser än dem lian enl. de äldre lagarne sig åtagit. Hr Sandströmer har till bemötande upptagit en af mig förliden gårdag framställd anmärkn., och jag vill, för att nyttja talarens egna ord, härå icke blifva skyldig honom svar. Jag medgifver visserligen att hvar och en ledamot af detta Ständ äger att, på sätt grundlagen och Riddarh.Ordn. bjuda, från sin bänk yttra sig öfver alla förekommande ämnen, han må uti dem hysa hvilka åsigter som helst.