Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maij afgifne sarnt den 30 i Samma månad på bordet lagda Utlåtande öfver gjorde Anmärkningar vid Utskottets den 6 sisth April meddelte betänkande, så val i anledning äf Riksens Ständers Revisorers Berättelse, sorn den af Utskottet verkställde granskning, rörande Banko-Verkets Styrelse och Förvaltning, efter sednaste Riksdag; beslöt Ridderskapet och Adeln att samma Utlåtande gilla, med undantag af de tocit Götha Cänal-Diskont Direktion' framstälde Irenne anmärkningar, hvaröfver Ridderskapet och Adeln ville i sammanhang med den pl Statsöch Banko-Utskottens Handläggning, för närvarande beroende fråga, angående behörig undersökning af Diskont-Directionens förhållande, sig utlåta. S. D. Då nu ånyo föredrogs Allmänna Besvärsoch Ekonomie-Utskottets den 22 sistl. Maj afgifne samt den 30 i samma måhad på bordet lagde 2:ne Utlåtanden, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddelte Betänkanden: 1. Rörande inskränkning i exclusiva PrivU legiers meddelande. Om inrättande af en Besparing9-Bank till förman för fattige arbetare; Fann Ridderskapet och Adeln, att enär sistnämnde Betänkanden redan blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallne, Utskottets ifrågavarande Utlåtanden borde läggas till handlingarne. S. D. Då nu ånyo föredrogs Allmänna Besvärsoch Ekonomie-Utskottets den 22 sistlidne Maj aflåtne samt den 30 i samma månad på bordet lagde Memorial, i anledning af de hos Ridderskapet och Adeln gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddelte Betänkande , rörande väckt motion om frihet för Eandtmannen, att mot lag eller ingen Tull få exportera sine producter , fann Ridderskapet och Adeln för godt, au enär sistnämnde Betänkande redan blifvit af de öfrige gtne Respective Riks-Stånden bifallet, dervid nu mera låta bero. S. D.
Aromasia hörde alla dessa för henne smickrande utrop och önskningar. Hennes denna dag förut så sorgsna ansigte uppklarnade åter. Hon vinkade till sig en af nyhetskrämarne, samtalade några ögonblick med honom, tog upp några bankanvisningar och stack dem i hans hand, hvarefter krämaren vände sig till några yrkesbröder och gjorde dem något kort meddelande. »Stor luktföreställning!» ropade den förste nyhetskrämaren helt plötsligt, och ropet upprepades på flera ställen i trädgården. Gästerna lyssnade till ropet och sågo på hvar andra med förvånade blickar. »Stor luktföreställning!» skallade det ännu en gång. »Fröken Doftman-Ozodes kommer att uppträda i morgon afton!» tillade roparne. »Hvad är det för dåligt skämt?» frågade gästerne. »Det är icke skämt, mina herrar och damer,» förklarade Oxygen hvilken trädde fram och förtäljde, att fröken Doftman-Ozodes ingalunda omkommit, utan att han haft den äran att rädda henne föregående afton. Man ville i början icke tro på den uppgiften. Man hade ju från flera håll mottagit de mest bestämda underrättelser om olyckan i Göteborg och om konstnärinnans beklagansvärda död. »Hvem är den där herrn?» frågade man och betraktade Oxygen med misstroende. En af de öfriga känd person upplyste, att det vore Warm-Blasius, den öfver hela Skandinavien väl bekante väderlekstillverkaren som försett äfven Sjæland med många uppfriskande regnskurar. Man kunde fullkomligt lita på hans ord, ty han vore en högst aktningvärd man. Ett sorl af glad öfverraskning hördes på taket af »Danmarks Wilde». Alla fröjdade sig öfver den lyckliga händelsen. Alla ville visa konstnärinnan sitt glädjefulla deltagande. Alla ville infinna sig på hennes föreställning. Ingen enda fruktade för att därigenom utsätta sig för någon olycka. Och från taket steg den glada öfverraskningen ned i alla våningarne af gästhuset, och från huset ned på Blegedamstorv, och från torget rundt omkring i hela det stora Köbenhavn, långt ut på Amager och ända bort åt Roskilde och till Hillerödkvarteret och alla andra utkanter och in i de minsta gränder och de lägsta, tiovåningars hus.
Jag vill ej eller påstå, att det forcerade EnskiftesVerket bragt de personer till förmögenhet, som det gamma antagit, och hvilka gjort ansträngning, stundom utöfver deras krafter, för att odla, stänga, Ridd. o. Ad. Prot. VII B, I Afd. 25. 58$ Den 8 Junti /. m. bygga och bättra. Meri allmänt gagn är derigenom vunnit, och jag trör, att andra orter, som behöft tillita dess Spännemåis-producter, deraf åtminstone hittills haft största vinsten, genom nedsatte Spannemålspris, åtminstone för mindre pris, än om samma partie Spannemål skolat hämtas utifrån, och dea allmänna vinsten, att penniögarne för Inköpet stadtlat i landet, må äfven komma i någon beräkning. Jag ber, att få fästa uppmärksamheten på re-1 sultatet af berörde orts nu varande förhållande mot fordom tid; då Skåne för 25 å. 3-0 år tillbaka högst kunde aflåta omkring 30 å 40,000 Tunnor Spannemål utom eget behof, har derifrån 18 16 blifvit sjöledes utfördt 1 32,000 Tunfior, och år 1817, 134,000 Tunnor, utom hvad landvågen till nästgränsande Län blifvit af~ båmtadt, jemte 230,000 kannor Bränvin, egentligen tillverkadt af Potatoes* och då hvad Malmö
Derutinnan vill jag icke följa dem längre än som kan vara oundgängligt för att undanrödja de villfarelser, hvari de möjligen kunna hafva inledt vissa åhörare. I det förevarande ämnet är första frågan den: Hvartill tjenar en stor handelsflotta? Frih. Bonde har framställt en slags strid emellan den stora och lilla handelsflottan, liknande den som beklagligen i många år egt rum emellan den stora och lilla örlogsflottan; men Hr Rosenblad har uplyst alt en sådan strid i verkligheten icke förefinnes, och att den lilla handelsflottan icke har alt beklaga sig öfver något intrång af den stora. När en frihandelns försvarare, en understödjare af Frih. Bondes åsigter, yttrat sig på detta sätt och med den sakkännedom som en medlem af Commerce-colhra bör ega, så torde jag icke behöfva vidare ingå i den saken. Dock vill jag förklara, det jag anser förhållandet mellan den stora och lilla handelsflottan vara sådant, som mellan den stora och lilla örlogsflottan, nemi. att man behöfver dem begge, allt efter olika omständigheter. Ifall Sverige saknade stora handelsfartyg och blott hade små, skulle förhållandet hädanefter förmodligen blifva sådant det var före Gustaf Wasas lid, det nemi., att Sverige, om det råkade i ovänskap med någon handelsstat, hvarifrån dess nödvändighetsvaror hitfördes, svårligen kunde sådana erhålla. De utgjorde på den tiden salt, öhl, kål och råtter m. m. dylikt, hvilket man nu kan till största delen inom riket frambringa. Men då var man, så att säga, satt på svältkur, när man var nog olycklig att blifva ovän med Liibeck. Att f. n. icke för erhållandet af vin, kaffe, socker och tobak m. m., onödigtvis sätta oss i beroende af utlänningen, bör naturligtvis höra till en klok handelspolitik. Följaktligen böra vi bemöda oss att underhålla en stor, likaväl som en liten, handelsflotta. Om den slota fördenskull behöfves, så äro äfven tull-lindringarne nödiga, ty Frih.
N:o 52 behandlade frågan om indragning af lagmans-, kämnersoch riddaresyne-rälter; och N:o 99, i anledn. af väckte motioner om stiftande af lag för actiebolag. H. R. o. Ad. åtskildes kl. £ till 3 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck. Onsdagen den IG April 1845. Plenum kl. 6 e. m. Justerades ett prot.utdr. för denna dag f. m. Fortsattes pröfningen af BaucoUtsk:s utlåt. N:o 44 öfver de inom RiksStm gjorde anmärkn:r vid betänk. N:o 29, med förslag till en i vissa delar förändrad reglering af Bankens lånerörelse m. m. § 51. Hr Rosenblad, Bernh.: Jag anhåller att Högv. PresteSt:s beslut i afseende på denna § måtte blifva uppläst. II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att något prot.utdr. i ämnet ännu icke från Högv. PresteSt. ankommit, men att nämnde Stånd, enligt i dess Cancelli meddelad uppgift, bifallit 51 § med tillägg, att dervid borde fogas det villkor, att Bancofullm. bemyndigas öka sedelstocken, i händelse någon eller några privatbanker komma alt indragas. Hr Rosenblad: Verksamme ledamöter inom BancoUtsk. hafva sagt mig, att det tillägg, som Högv. PresteSt. gjort vid denna §, legat inom Utsk:s afsigt; men då det icke finnes uttryckligen omnämndt, och en bestämmelse i detta fall torde vara af nöden, så tager jag mig vördsamt friheten föreslå, det R. o. Ad. ville instämma i PresteSt:s beslut. Om jag icke yrkar någon annan förändring i denna §, så är det icke derföre, att jag gillar densamma, sådan den af Utsk. blifvit uppställd, utan af den orsak, att jag icke anser mig böra yrka saker, som icke kunna för anleda till några resultater. Ilr von Hartmansdorff, Aug.:
Den 4 Augusti 1812 349 sådana frågor och derå till Plena afgifva Förslag; vidare, att då Utskottet icke funnit skäl att gilla och lill Riksens Ständers pröfning öfverlemna något Förslag till ändring m. m., som Utskottet af en Riksdagsman emottagit, vare Utskottet skyldigt, om Författaren det yrkar, att meddela, honom sitt yttrande, m. m. Silverstolpe hemstälde om andra meningar ur dessa stadganden kunde dragas, än de, att ingen af en Riksdagsman väckt grundlagsfråga kunde någonsin utan detta Utskotts befinnande komma till Riksens Ständers ompröfning, enär å ena sidan den ej finge väckas i Plena, och å den andra, af Utskottet ej gillad, stadnade utan all följd ej blott till förändring men äfven till offentlig anmälan; att om en sådan till Ständerna öfverlemnades, måste den bestämdt innefatta ett förslag; och att det första vilkoret för anmälningen till Plena af en Riksdagsmans förslag vore att detsamma skulle vara af Const. Utsk: gilladt. Kunde man nu efter en riktig slutkonst säga att detta första vilkor vore uppfylldt i afseende på förslaget om det nuvarande Adelskapets förändring? Hade man kommit till ett gillande, genom paria vota öfver den sist af Utskottet öfverenskomna voterings-proposition; hvartill Herr Öfver Intendenten Ed-elcrantz föreslagit1 och Silverstolpe understödt den nekande meningen? Dessa paria vota innebure visserligen ej ett i sjelfva uttrycken liggande formligt ogillande af förslagen om Adelskapets förändrande; de innebure allenast att förslagen icke blifvit gillade. Herr Bisk.
Utskits Ledamöter hafva likväl ej alla varit af denna mening. Minoriteten yrkar, att ogift qvinna, som fyllt 25 år och i laga ordning anmält att hon myndigheten sjelf utöfva vill, icke längre skall stå under giftomans inseende. Bland de vid Betänkandet fogade reservationer är det egentligen Frih. Armfelts, sorn här blifvit besvarad och synes hafva vuu - I)«n 25 Jannarl {. m. nit mångas bifall. Jag beder de.rföre att med några ord få bemöta de skäl, som af honom och med honom lika tänkande hufvudsakligen anförts. Frih. Armfelt säger, att, emedan 1734 års lagstiftare med gåfvo enka — »den enda myndiga qvinna, den då stiftade lagen kände» — att träda i äktenskap utan samtycke af giftoman, samt stadgade, att förmyndare under vissa omständigheter kunde vara mös giftoman; så »synes dea tanke ej ligga långt borta, att qvin »na, som är sin egen förmyndare, äfven bör vara sitt egen gifto »man. » — Om än en sådan tanke ej ligger långt borta, så torde dock medgifva», att denna blotta »tanke* ej är detsamma, som gällande skäl till förändring af urgammal, i folkets heta lif och föreställningssätt djupt rot fästad lag. Friherren åberopar Lagkomitéen och sägeT, att Lagberedningen, »utan allt gendrifvande af Komitéens skäl», frångått deas iörslag. — Det må ursäktas Lagberedningen, att den ej gendrifvit skäl, som aldrig blifvit anförde; och några sådana finnas åtminstone icke uti Lagkomitéens från trycket utgifne motiver, der komitéen, med särskildt afseende A föreslagen inskränkning r gfftomannarätten, endast yttrar, att, »då komitéen ansett qvinna, sedan Ivon fyllt 25 år, skicklig att råda öfver sin egendom, har också den följd deraf blifvit antagen, att hon, elter denria ålder, ej vidare bör stå under förmynderskap i frågor, som röra hennes person.» Hvilka äro, i dessa uttryck, de skäl, som skola bemötas?
Detta har jag ansett vara en grundsats, som man icke för tidigt kan yttra. Frih. Palmstjerna: Jag för min del har alltid föreställt mig, att, då man uppgör en statsreglering, man dervid äfven skall uppgöra de grundsatser, hvarefter densamma skall ske, och att, sedan grundsatserna äro efter öfvertygelse godkända, nian äfven skall följa dem. Jag tror icke, att man vid hvarje förekommande fall skall rätta sig efter förefallande omständigheter och på det sättet hjelpa sig fram och fatta ett beslut i dag, som strider mot de beslut, man fattat i går eller ämnar fatta i morgon; och fastän jag, till följd af den utgång voteringen erhöll i förra frågan, icke bör hafva stort förtroende till min urskillning i denna fråga, kan jag likväl icke neka, att jag vidblifver den grundsats, som Den 8 Augusti f. m. uti andra punkten är uttryckt, hvilken grundsats, efter mitt omdöme, icke skall kunna vederläggas af den, som läser deduetionen i denna puukt. Att en grundsats skall hvila, kan jag lika med Gr. Frölich icke finna riktigt; men att deremot beslutet om grundsatsens verkställande skall hvila, finner jag vara möjligt; dock ser jag ingen orsak dertill vid detta tillfälle. Här är fråga om att bestämma en grundsats, hvarpå statsreglcringen skall hvila, den grundsats nemi., att inga statsutgifter böra anvisas på öfverskotten. Men grundsatsen i detta fall är, att alla statsutgifter, sorn man känner, skola anvisas på tillgångar, sorn man känner; att de tillgångar, som ännu äro okända, skola ingå på ett visst och säkert sätt till statens nytta, d. ä. de skola ingå till Riksg.- cont. En annan regel är, att på Riksg.cont. böra anvisas alla obestämda utgifter, sorn komma i fråga, sedan statsregleringen är uppgjord, och för hvilka Riksg.cont. äger tillgång, antingen uti öfverskotten på statsverkets inkomster, såvida sådana öfverskott äga rum, men på motsatsen hvaraf vi sett exempel uti Puksg.contts bokslut för åren i8jo, i831 och i8j2, eller ock, vid ett sådant förhållande, uti den Riksg.- cont. genom R.
Landtm, icke anse förhållandet vara sådant, utan tror sig kunna meddela särskilda propostr på de särskilda begge punkterna, som uti förslaget förekomma, så yrkar jag ej återremiss; men i annat fall nödgas jag begära återremiss för att icke bryta mot den form, sorn möjligtvis äfven Hr Frih. o. Landtm, anser här böra iakttagas, såsom varande det rätta då ett Utskts betänk, första gången är före. Gr. Anckarsvärd, Garl Henr.: Hr Lefren har så fullständigt förekommit mig u!i hvad jag skulle hafva alt yttra, att det är öfverflödigt för mig att vidare uppträda i denna fråga; men jag får hemställa till Hr von Hartmansdorff, huruvida egentligen något alternativt förslag i Utskts betänk, förefinnes. Jag vill icke bestrida möjligheten af en bättre uppställning i detta hänseende; men jag tror icke att något annat förslag egentligen här är framlagdt till R. Sirs pröfning, än blott den framställning att till K, M. ingå med und. anhållan att K. M. läcktes taga alla dessa förhållanden i öfvervägande. Jag anser icke Const.Utsk. i delta inemot', hafva framlagt till grundlagsenlig behandling sjelfva den frågan om periodiska förmyndareval. Jag tror att Utsk. blott omnämnt det såsom varande en stor principfråga och utgörande en djupt ingripande grundsats, som påkallade behandlingen af sjelfva målet; men om R. o. Ad. godkänner Utsk:s föreslagna åtgärd, om R. o. Ad. erkänner riktigheten af grunderna för Const.Utskts förslag till en und. skrifvelse i detta fall; så kan jag så mycket mindre inse att någon återremiss vore behöflig, som det i alla fall blir F.xped.- Utsk., som kommer att uppsätta förslaget till den und. skrifvelsen, hvari följaktligen utan återremiss kan blifva infördt allt hvad R. o. Ad. önskar.
Utskottet farhågan för minnets öfveransträngning genom densammas utanläsning vara i hög grad opåkallad. Tvärtemot all erfarenhet påstår Utskottet, att så lång och svår än den antagna läroboken är, inläres den på temligen kort tid af hvarje barn, som kan läsa väl utantill. Det går så långt, att det upphöjer denna utanläsning till en institution och varnar för att kasta bort det bestående goda för att i stället införa något sämre. Man hänvisar till det uppgjorda katekesförslag, som är öfverlemnadt till Preste-Ståndets granskning. Men hvarje annat, om än mera lyckadt, försök i samma riktning som den Lindblomska katekesen, skall dock säkert icke förmå att höja den låga ståndpunkt, hvarpå kristendomskunskapen nu står i vårt land. Det torde dessutom kunna ifrågasättas, huruvida den föreslagna katekes-förklaringen är ändamålsenligare än den Lindblomska. Att döma af Biskop Allmänna Besvärsoch Ekonurni-Ulskol/etx Betänkande iY:o 28. 9 af Biskop Agardhs olvanberörda underdåniga yttrande, synes detta icke vara förhållandet. Från tillvaron af ifrågavarande förslag kan således icke hemtas något skäl till afslyrkande af Lundahls motion och att i afbidan på ett annat förslag förlänga det närvarande tillståndet, finnér jag högst betänkligt; och får jag derföre, i anledning af berörda motion, vördsamt tillstyrka att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att vid den första christendoms-undervisningen endast må användas Luthers lilla katekes jemte nödig bibelförklaring, och följaktligen all utanläsning af den Lindblomska katekesförklaringen upphöra och denna i stället blott till ledning för läraren och såsom läsebok för barnen begagnas.
Kär man ihågkommer, ätt Jemtlands regrle från början icke varit annat än ett landtvärn, som icke lundecommenderas utom lånegränsen; att den ersättning af 20 daler s. m., rotehållare erhöllo för hvarje sådan landtvärnist, svarade under Konung Carl XI:s tid emot 10 silfver-r:dr, hvarföre lunde köpas 10 tunnor korn; alt betalningen då var så förmånlig, att ägare funnos af helt hemman, som åtogo sig att hålla 6 till 7 soldater; att dessa 20 daler s. m. utgöra nu blott 6 r:dr 32 sk. bancosediar, hvarföre i Jemtland icke köpes en tunna korn: så lan man ej undgå finna, att en lin - Den 4 April. 75 dring i roteringen är af bchofvet högt påkallad. — Huru litet elen nedsättning af 200 nian, som skett i regrtets numerär, svarar emot hvad som lätteligen erfordras, upplyses bäst af följande jemförelse!*: När man beräknar ett medium för det öfriga Riket, hålles en soldat för ett taxeradt jord värde af 8,3.3g r:dr b:co; men i Jemtland hålles, efter den skedda nedsätlningen, en soldat för ett jordvärde of 1,278 r:dr b.*co. Circa hvar rq:de mantalsskrifven karl är soldat, när ett medium tages för det öfriga Sverige; men hvar g:de mantalsskrifven karl är soldat uti Jemtland. För eli jordvärde of 4>2^7 r:dr bc:o betalas uti stats;- bidrag i det öfriga Sverige 177 r:dr b:co, men för samma jordvärde erlägges i Jemtland 4^4 r:dr, i anseende till den stränga rustoch roterings-skyldigheten.
Men då tillverkningskostnaden icke minskas i samma mån som priset å råämnet, har det angifna förhållandet emellan afgifterna å dessa väfnadsslag blifvit tillämpadt icke på tullsatsen i dess helhet, utan på nedsättningen deri, hvilken senare sålunda fortgått med hälften för halfsidenväfnader mot för helsidenväfnader, eller för nu afsedda perioder med 25 öre mot 50 öre, hvadan halfsidentullen i fråga, på sätt jemnväl skett i Traktaten med Frankrike, blifvit upptagen till respektive 1 rdr 25 öre och 1 rdr pr skålpund. Under helsidenväfnader förekomma i öfrigt, såsom särskildt rubricerade, Felb och Plys, med en tull af 1 rdr 50 öre, äfvensom Sammet, med en afgift af 4 rdr 50 öre pr skålpund, samt under halfsidenväfnader Felb och Plys äfvensom Filtar, med enahanda tull som å helsidenfelb, eller 1 rdr 50 öre pr skålpund. Afven i afseende på dessa artiklar hafva Komiterade, i förevarande hänseende, tillämpat den bestämningsgrund, som i ett föregående Betänkande blifvit antydd. Då nemligen efter inträdandet af de betydliga nedsättningar i tullen å sidenväfnader i allmänhet, som af Komiterade blifvit föreslagna och genom oftabemälda Traktat antagits, skäl icke synts förefinnas att i mån deraf äfven stadga särskildt lägre tull å Silkessammet, har rubrikafdelningen för denna artikel blifvit utesluten, hvarigenom varan kommer att ingå under afdelningen »andra slag» af helsidenväfnader.
485,000: hvadan postmedlens sammanräknade belopp allisa utföres med 600,000: 4:o Chartce sigillat eeafgift en. Då, enligt Rikets Ständer meddelade uppgift,levererade charta; sigillatae-afgiften för år 1846 uppgått till 552,893 Transport 9,191,380: 69* Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N;ö 2^2. Transport 9,191)380: r:dr 25 sk. 3 rst, samt några sådane förändringar uti nu gällande charlas sigillatas-författning icke blifvit under innevarande riksdag beslutade, alt väsendtlig rubbning i inkomstbeloppet deraf kan härflyta, har denna afgift, som, efter de skärpta kontroller, hvilka blifvit till efterlefnad från och med år 1847 påbjudna, sannolikt kommer att snarare öfverskjuta än understiga ofvan upptagne belopp, ansetts med säkerhet kunna beräknas till . 550,000: — —* 5:o Husbehofsbränner i-medlen. Enär Rikets Ständer vid innevarande riksdag förhöjt bränvinsbrännings-bevillningen i allmänhet med 25 procent och för redskap, som drifves medelst ånga, med 33 ^ procent, samt denna bevillning under de sednast förflutna fem åren i medeltal uppgått till 635,000 r:dr, hvilket belopp med 25 procent förhöjning utgör 793,750 r:dr, hafva Rikets Ständer ansett sig kunna upptaga ifrågavarande bevillning till. 700,000: Summa b:ko r:dr 10,441,380: — —■ Restantier hafva, i enlighet med E. K.
"Ack! så skönt! så skönt!" skallade hennes högljudda utrop; i synnerhet förtjuste henne den verkeligen ovanligt vackra blomsterkransen; hon sprang till spegeln, lade den på sina lockar, dansande, under innerlig förnöjelse, kring rummet; Hofrådinnan berömde det rara tyget, complimenterade öfver Friherrinnans oförväntade godhet, brydde Rosa för hennes danslust, och säkra förväntan på den Grefliga bjudningen, hvilken möjligen kunde uteblifva; då Rosa till denna sista invändning immerfort åberopade sig de meningsfulla blickar Grefvinnan tillsändt så väl henne, som mig. Jag lemnade nu Rosa åt sin lifliga glädje, ännu öfverenskommande om ett sammanträde före den vigtiga dagen, samt afreste. På eftermiddagen: fortsättning med läsning af Schiller; och tankar vidare på dig Emilia. "Vivat!" skref Rosa på en liten rosenfärgad papperslapp, hvilken, af hennes fina fingrar bildad till en sirlig biljett, tidigt i dag morgons mötte mina blickar, "Vivat! bjudning till Grefvinnan X., att den 13 hos henne dricka thé och passera afton." "Hvad säger nu mamma om allt detta?" triumferade Rosa, då hon en timme derefter i egen hög person till mig inträdde, att för de herrliga presenterne hos Friherrinnan aflägga sin skyldiga tacksägelse; "hvad säger nu mamma tror du, då hon oaktadt sitt bryderi till mig i går, straxt efter det du lemnade oss, genom Grefvinnans betjening emottog invitationskorten?" "Hon säger väl, att ymnigt vatten fallit på din qvarn kära Rosa", inföll jag, "men tror du ej, att mera skämt än ofvertygelse låg under detta din mammas yttrande?" "Jo, jag tror nästan så", återtog Rosa, "ty mamma roar sig verkeligen lätt ofta, att i dylika fall raillera." Nu ingick Rosa frimodigt till Friherrinnan och återkom snart nog, sedan, enligt sin utsago, hon med möda fått tillfälle tacka för gåfvorne. Friherrinnan hade alltid behändigt undvikit detta ämne. Rosa uppehöll sig ej länge hos mig, emedan några af hennes far väntade middagsgäster fordrade hennes hemmavaro.