Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Upplästes prot.utdr., ankomna från de öfriga RiksSCn nemi. från PresteSt. af den i5 och ig dennes, från BorgareSt. af den 19 och 22 dennes, samt från BondeSt. af den 12, l5 och ig dennes. Lades till handlingarna. Dcm 26 Februari f. m. 355 Hr Frill. o. Landtm, yttrade, att, till undvikande af missförstånd örn motionstidens beräknande, i protocollet borde intagas, att, då K. M:s nåd. proposition örn statsverkets tillstånd och behof blifvit af StatsUtsk. emottagen den 6 dennes, den 7 instundande Mars blefve den sista dag, då nya motioner i allmänhet kunna väckas. Remitterades till StatsUtsk. Ilr von Knorrings, Carl Henr, den 19 dennes e. m. på bordet lagda motion, ang:de afskalfande af permanent inqvarterings-sky Idig bet under fredstid. Företogs till pröfning BondeSlrs den 19 och 11 dennes på bordet lagda prot.utdr. af den r5 i denna månad, innehållande inbjudning till de öfriga RiksSltn att förena sig uti en af BondeSt. beslutad und. skrifvelse till K. M., i anleda. af H. M:s tal till R. St. på Rikssalen vid riksdagens öppnande. Gr. Frölich, David, uppläste följande: Jag hoppas ingen måtte stöta sig, att jag begärt ordet först uti denna fråga. Den är ibland dem, som kunde blifva möjligen för Exped.Utsk. kinkiga, och jag bör således icke undandraga mig att i tid derom lemna mitt yttrande, och det skriftligen, för att mera bestämdt uttrycka min mening. Ämnet delar sig naturligen i trenne frågor, en principfråga, en annan till hälften sakoch redactionsfråga, och för det tredje, en verkställighetsfråga. I den första, eller huruvida R.
Hvem har tid i dag? Går. SALLY till Malin, som skrattar. Nåja, hon kan ha rätt. Kors min Gud bakelserna! MALIN sysslande vid bordet. Hur ska' jag nu ta emot honom, det är just frågan. Inte går det an så som förr när jag var bara barnet, men om jag inte är vänlig, så blir han visst ledsen igen. Nå bevars det får bero af honom sjelf. Ser han lugn ut, när jag går emot honom, så blir jag lika trankil som han, men blir han alldeles rysligt glad då... Tänk om det vore sannt att han tillber mig, om jag visste att det vore jag, som lifvat hans ansträngningar, om det vore mitt verk, att han vunne en lysande framgång...? Men att omfamna honom går inte an. Och kyssar... Åjo på hand, förstås... SALLY smyger sig in med en stoldyna. Hör nu, Malin. Stolen ha vi halfverat om, men i allsköns tysthet har jag gjort den här dynan, medan Monika oupphörligen sprang in och käxade på Axel. Eftersom stolen nu är grönklädd och gentil, så lägga vi dit dynan, men laga du så att Monika inte får se den innan Axel är kommen. Adjö så länge. Går ut. MONIKA kommer in och tager fram en dyna ur en af fönsterlufterna. Malin lilla! Stolen måste vi repartisera om, det ville hon nödvändigt. Men se den här dynan, den är då mitt verk. Tag nu och lägg den på stolen, men för all del, låt Edvard Bäckström, Samlade Skrifter. 322 inte Sally få notis om den, för då blir hon tröstlös, den stackarn. Hvad skrattar du åt? MALIN med en dyna i hvardera handen. Har tant sett på maken? MONIKA ropar förargad. Sally, Sally! Otäcka menniska! Sally kommer in. Hur understår du dig att sitta här i smyg och göra presenter? SALLY. Nå, det ska' söta syster säga! Än du sjelf då? MONIKA. Jaha, ser du och nu ska' min ligga ofvanpå. SALLY. Men min har fransar. MONIKA. Hjelper inte MALIN.
Deruti föreskrefs, att de landtsocknar, som lågo nära intill städerna skulle taga sig Klockare af stads-skolornas lärjungar, och låta dem få lönen såsom hjelp för studiers idkande. Denna föreskrift var likväl i så måtto obestämd, att den endast gällde de närmast städerna belägne socknar; och då till följd häraf önskningar yppades, att få denna demarkations-linie mera begränsad, beslöts år 1568, att alla församlingar, som lågo på tvenne mils afstånd från städerna, skulle dit aflemna sin helgonskyld, mot det vilkor likväl, att skolorna skulle förse dessa församlingar med Klockare. Redan då väckte emellertid detta stadgande mycken missbelåtenhet, så väl inom församlingarne som skolorna. Det var gifvet, att de förra erhöllo en temligen dålig kyrkosång och en ännu sämre barna-undervisning, emedan de lärjungar, som utsändes, icke alltid voro de lämpligaste. A sin sida åter voro äfven kyrkoföreståndarne missnöjde deröfver, att de s. k. skolepil tärne, som om Lördagarne afreste från skolan, vande sig vid ett kringsväfvande lefnadssätt, som både för deras seder och deras studier den tiden ansågs serdeles oljenligt; och klagomål läto fördenskull tidt och ofta höra sig mot hela stadgandet. För att härutinnan bibringa någon rättelse, tillätos församlingarne år 1618, att taga sig Klockaresubstituter utom skolorna. Men dessa substituter skulle det oaktadt till skolorna aflemna nästan hela helgonskylden, oeh deras aflöning måste bestridas af församlingarne sjelfva. Vilkoret för städerne uphörde sålunda, men socknarnes åliggande att betala helgonskylden qvarstod likväl. Äfven användandet af denna skatt, undergick så småningom förändringar. I 1539 års Ordinanlie föreskrefs till en början, alt helgonskylden skulle användas till stipendier åt skolungdomen; men snart nog förvandlades den lill löner åt skoltärarne.
Man skall måhända häremot invända: »men detta sker ju icke» och derföre kan påbudet om passinnehafvande fortfara, emedan det lemnar Statskassan någon inkomst. Jag missunnar icke Staten hvad den på hederligt sätt kan vinna, men likasom Staten afstått förtjensten på toma titlar och lotterier, emedan de underhöllo fåfängan och vinningslystnaden, så bör den äfven afsäga sig Den 1 December e. m. alla sådane inkomster, hvilka endast kunna vinnas genom den enskildes kränkning, så mycket mer, som Statens egen fasthet beror ej litet på bevarandet af individernas hederskänsla. Men just denna ambition såras på det allra djupaste, då den måste vara försedd med andras videtur, om hvad och hvem jag är, för att fritt få passera såsom en ärlig menniska. Ur dessa skäl anhåller jag att hela passväsendet måtte uphäfvas, och ingen, hvarken hög eller låg, fattig eller rik, blifva antastad af främmande personer, eller någon vara förbunden till skyldighet att för sin person, ålder, stånd eller vilkor göra redo, förr än man genom ett brottsligt upförande dertill gifvit anledning. Ur detta skäl har också England borttagit »förpassningen» och i det fria Amerika skulle ett försök, att roed pockrätt få veta hvem eller hvad en resande är, så länge han hederligt upför sig, blifva betraktadt såsom den grofsta förolämpning. Remittérades till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:t. Slutligen upläste Frih. Creutz följande C motioner: 1:0 Att R. St. måtte besluta uphäfvande af det uti TjenstgöringsReglementet för Arméen, l:a Delen, anbefalda tvånget för Soldater »att Söndagligen bevista den allmänna Gudstjensten i sina Sockenkyrkor», hvilket nu är till ett allmänt missnöje, och mera i den mån, som på sednare tider åtskilliga Reg:ten så strängt tillämpa denna regleinentariska föreskrift, att det med skäl kan kallas för Soldatens största onus. 2;o. Att R. St. måtte ingå till K.
Uti det vigliga ämne, sorn utgör föremålet för detta Betänkande, liar Oeconomie-Utskottet fått emottaga motioner. från Höglofl. Ridderskapet och Adeln: af Herr Cederschjöldj P., som, till upplysningens befrämjande bland allmogen, föreslår Folkskolor och allmänna Läroböcker. Huru dessa Skolor böra inrättas, anser Herr Cederschjöld kunna öfverlemnas till Kongl. Majit att bestämma, äfvensom vederbörligt Utskott må uppgifva, huru medel dertill skola erhållas. Om skatten på bränvin lemnar betydligt öfverskott, skulle den icke kunna till bättre ändamål användas. Det borde åligga Staten att skaffa tillgång på tjenlige Lärare, der denna befattning icke kan uppdragas åt Comministrarne och Adjuncterne. Till en början kunde läsningstiderne inrättas så, att lärare-plalserne finge bestridas af lorftige Studenter, som härigenom skulle sammanspara bidra"- till deras underhåll vid Universitetet. Slutligen åberopar Herr Cederschjöld, till vidare utveckling af ämnet, sina, från trycket utgifna, underdåniga anmärkningar vid Läroverks-Comitens Betänkande af den 20 Från Högv. Preste-Ståndet: af Herr Prosten Hallström; i hvars tanka behofvet af Folkskolor är omisskänneligt; samt att; Statens mellankomst för deras stiftande erfordras. *— 600,000 R:dr af den vid denna Riksdag förökade bran vinsskatten borde årligen afsättas för detta ändamål. Dessa medel, förvaltade af Riksgälds-Contoret, skulle, efter 5 år, uppgå till tre millioner Riksdaler, då de borde till församlingarne utdelas i mon af folkmängden, och under vilkor, alt de, inom förelagd tid, sjelfve besörjde inrättandet af Skolor. Vid discussionen härom inom Ståndet, har Herr Biskop Faxe yrkat nödvändigheten af ett stadgande, som ålade hvarje Socken att draga för Bih. lill R. 2 Statssamt Allm. Besv.- och Oecon.-Ulsk.
Men när jag blir trött vid hela det här virrvarret, återstår mig att uppsöka en kast, som jag mycket älskar, nemligen Italiens lazaroner. Sedan jag skrattat ut i Frankrike, skall jag lägga mig på en solig trappa inom den heliga staden och hvila ut, medan jag orörligt betraktar ruinerna efter den högsta menskliga storhet. Jag fick aldrig något slags egentlig reda på hans enskilta förhållanden, förmögenhets-vilkor eller sysselsättningar, i ty, hvad medicinen beträffade, han åt den egnade blott »lediga stunder». Men jag tror att han var anställd i någon tidningsbyrå, emedan det ett par gånger hände mig att i ett blad läsa omdömen, hvilka han fällt dagen förut i redogörelser för teatrarne och nyheter inom de sköna konsternas verld. Jag hade fått hans adress och sökte honom några gånger, fyra trappor upp i ett hus vid Rue S:t André des Arts. Men två gånger bultade jag förgäfves på dörren, tredje gången öppnades den af ett ungt, särdeles friskt och täckt fruntimmer, som utan alltför mycken förtviflan förklarade att han ej legat hemma på tre nätter, och fjerde gången underrättade mig portvaktaren om att han flyttat. Sjelf kom han aldrig hem till mig, utan träffades vi vanligen i Palais-Royal, dit jag ofta nog styrde mina steg, emedan det låg helt nära det hus, der jag bodde, eller på något kafé eller promenad. Och vanan vid hans samtal hade redan på den korta tiden blifvit mig så dyrbar att jag just kände en lättnad, då jag, ett par timmar efter det jag möttes af underrättelsen om hans flyttning, åter fann honom sjelf på det kafé, der vi båda bäst trifdes. Vid detta tillfälle lofvade han mig intressanta och fullkomligt äkta anekdoter om PalaisRoyals öden, och vi satte möte till två dagar senare på en viss plats inom denna verld för sig. Under mellantiden träffades vi ett par gånger. Palais-Royal är icke mera hvad det fordom var. Det är mest främlingar eller provinsbor som promenera i dess galerier, och den stora borggården upplifvas hufvudsakligen af lekande barn. Men glädja sig kan det åt sina rika minnen. Det har ombytt namn lika många gånger som någon grånad skälm. Grundlagdt af kardinal
Den 5 Augusti e, m. 85 skall då bestå underhåll för nämnde personer, till dess ChefsEmbetet hinner få svar om andra karlars permitterande? Som de fleste landtpermitterade bestå af Torpare, Handtverkare och Arbetskarlar, som till största delen hafva sina hustrur och barn i de Socknar der de äro födde och uppvuxne, och dit de söka permission för att försörja sig och de sina; så kan ju hända; att om en Socken skulle höras innan karlen finge gå dit, att det blefve honom vågradt, i förmodan att kans hustru och barn då nödgades skiljas från 6in hembygd och vara sin man och fader följaktig© till Garnizonen. Nu frågas, på hvad sått denna ofta talrika familj skulle kunna försörjas på en för dem okänd ort; der mannen under exercice-tiden icke kan något förtjena, utom sitt gage, som blott för honom ensamt är tillräckeligt; och som dylika Soldater få afsked efter uttjent capitulation, så hemstålles derjemte, hvarest denna familj skall taga vägen, eller om Gai'nizons-orten i sin Fattigvård skall emottaga dem, om dess egne Sockenboar indirect bidragit att försätta dem i fattighjons-tillstånd, ifrån att på Landet vara nyttige medlemmar i Staten. Flere af Statens medborgare, till större antal ån den vårfvade Arméen, få årligen gå till Landsorterne och Sjöstäderne, för att söka arbete och idka handel samt sjöfart, utan att Herrar Landshöfdingar i de orter dit de komma, blifvit hörde, om de der åro behöflige eller icke; och få återvända till sin hemort, u*an att vara ansedde såsom skiljde från Församlingarne, oaktadt de längre tid varit frånvarande. Hvarföre skall det då göras svårigheter för ett mindre ar tal med3 86 Ven 5 Augusti t, m. borgare, som i stället gå till Regementerne och exercera tvänne månader om året, och hvarföre skola de förlora sin rätt att tillhöra de Församlingar, der de äro födde och' uppvuxne.
Julen detta år – 1884 – tillbragte hon i Berlin och det var vid återkomsten därifrån, som hon för första gången sade den fras, som hon sedan hvarje år upprepade och som sårade och smärtade hennes vänner. Vägen från Stockholm till Malmö, sade hon, synes mig en af de vackraste järnvägslinier, jag någonsin känt. Men vägen från Malmö till Stockholm är den fulaste, långsammaste, mest mördande resa jag vet. Hjärtat sammansnöres mig i bröstet, då jag tänker på hur många gånger hon måst göra denna resa med alltid växande bitterhet, tills den slutligen skulle föra henne till hennes förtidiga graf. Ett bref till min bror från denna jul i Berlin visar hur djupt melankolisk hennes grundstämning ofta var oaktadt all yttre munterhet. Hennes vänner berätta huru hon under detta samma vinterbesök i Berlin var gladare och mer lefnadslustig, än de någonsin sett henne. Hon beklagade, att hon under sin egentliga ungdomstid försummat alla ungdomens vanliga nöjen och ville nu ta igen skadan, hvarför hon begynte taga lektioner i dans och skridskogång. Som hon icke ville visa sina första osäkra steg på skridskor på en offentlig bana, anordnade en af hennes vänner och beundrare en enskild skridskobana för henne i sin egen trädgård i ett af Berlins moderna villakvarter. Danslektionerna togos på samma sätt i en enskild salong med ett par beundrare till kavaljerer. Hon jagade från det ena nöjet till det andra och var mycket firad, hvilket alltid behagade henne. Men denna glädtiga stämning räckte ej länge. Redan efter en månad hade den förträngts af en annan, framkallad dels af underrättelserna om hennes systers sjukdom, dels ock af en liten hjärteangelägenhet hvilken såsom nästan alltid tagit en för henne föga lycklig vändning, och hvilken var den djupaste grunden både till hennes så starkt uppflammande lifslust och den därpå följande, djupa modlösheten. Hon skrifver den 27 december: »Jag är vid ett mycket nedstämdt lynne, ty jag har så dåliga underrättelser från min syster. Sjukdomen gör fruktansvärda framsteg. Nu är det synen, som har lidit, hon kan hvarken läsa eller skrifva. Orsaken är alltid densamma, hjärtat funktionerar illa, hvaraf följa partiella blodstockningar och förlamningar.
Ämnets vigt, det lifliga interesse det väckt, ökar ännu mera denna betänklighet, om ock den inom dessa murar städse visade grannlagenhet försäkrar mig om några ögonblicks uppmärksamhet. Öfvertygad att i ämnen, hvilka, likt det nu ifrågavarande, blifvit betraktade på så olika sätt, äfven de ringare bidragen till deras framställande äro nyttiga, har allt detta likväl ej kunnat afhålla mig från att anföra de anmärkningar vid Förenade Statsoch BancoUtskottens Utlåtande, hvartill det efter min öfvertygelse gifver anledning. Kongl. Majrts Nådiga Proposition om ytterligare anslag till Götha Canal, som till Utskotten från Högloft. RiksStånden blifvit remitterad, föreslår, att till det återstående af detta arbete må anslås en summa af 845,000 R:dr B:co, och fäster dessutom serskildt Rikets Högloft. Ständers uppmärksamhet på angelägenheten af, att frågan om de 100,000 R:dr, som förskottsvis erfordras, varder, oberoende af hufvudsumman, till skyndsam pröfning företagen och afgjord. Dessa begär te 100,000 R:dr bor - 38 Den 26 Mars f. m. de således betraktas afskildt, det är, i min tanka, på annat sätt än de 845,000 R:dr, hvilket ock genom ordet förskott antydes. Ett förskott innebär, efter det begrepp jag derom äger, alltid skyldigheten att redovisa, och om det, såsom i närvarande fall, äskas, innan hufvudsaken blifvit bestämd, synes det tydligen, att återbetalningen af de förskottsvis gifne medlen blifver en följd af hufvudsakens, eller det begärda anslagets af 845,000 R:dr afsläende. Förskottet kan och bör således ej annorlunda anses, än som en af Directionen för Götha Canal begärd försträckning, intill dess Rikets Ständers beslut i hufvudsaken blifver kändt, och innebär, i fall detsamma beviljas, skjddigheten att återbetalas, i följd hvaraf denna förskottseller för sträckningssumma ej kan komma under rubriken:
Vid jo:de punkten, angående Fourragerihgen för Värfvade Cavalleriets och Artilleriets hästar, beslöt Ståndet, att,— med bifall till den af Utskottet föreslagna förökade årliga anslagssumma och gjorda hemställan, att Rikets Ständer hos Kongl. Majit matte i underdånighet anhålla, att Passevolance om dessa utgifters bestridande må, så vidt kan ske, på billiga vilkor, med vederbörande uppgöras,— den brist, sorn genom förhöjning i priset å Fourrageringspersedlar något år kan uppkomma, borde af RiksgäldsContoirets medel ersättas, emot det, att den besparing, som genom låga pris ett annat ar kan ega rum, till samma Verk ingår, I afseende ater på den brist i Fourrageringsanslagen, som uppkommit sedan sista Riksdagen, bifölls Utskottets Utlåtande. Bih. lillR.-Se.Prot. 1S28 och 182g, qSarnl. 2Band, S.tc iIJL itj t * y 66 Prot. Utdrag den Pb Sept. iSag. 2 r:a punkten, anslaget för Lif-BeväringsRegeinentet; 22:a punkten, anslaget för Gottlands Natiorial-Beväring; 2 3:dje punkten, Sta^ ten för Hallands Bevärings-Bataillons-Befäl; och 24:de punkten, anslaget för Beväringsmanskapets Vapenöfningar ; — bifollos. 2 5ite punkten. Ståndet biföll den af Utskottet för Krigs-Collegii Departement till Försvars-Verkets Mäteriela behof föreslagna årliga anslagssumma, 626,000 Rdr; och fann fördelningen deraf till serskilda behof bero på Kongl. Maj.-ts Nådiga godtfinnande. 2 6:te punkten, angående Lif-Monderingen för Indelta Infanterien; 27:de punkten, diverse allmänna anslag; 2«:de punkten, anslaget till oförutsedda Militairebehof; 2g:de punkten, angående Hof-Rättens Stat, samt 3o:de punkten, angående Spannmåls-beräkningen under penningelönernet •—• bifollos.
Derjemte bar Utskottet, genom ankomna Protokolls-Utdrag erhållit del af de anmärkningar, yttranden och serskilda förslag, hvartill ofvan omförmälde motioner inom Riks-Stånden gifvit anledning; och anmärkes deraf, bland annat, dels att Herrar Doetorerne Björkman och Sandberg samt Herr Prosten Ahnqtist hufvudsakligen instämt i syftningen af Herr Leclor Wallrnans förslag, under hemställan likväl, om icke deri omförmälda ansvarsbestämmelse vore mindre lämplig, om icke tiden för köpeafhandlings uppvisande inför vederbörande myndigheter fortfarande borde blifva åtta dagar, och om icke en viss prsescriptionstid efter afhandlingens kungörande borde bestämmas för anställande af klander derå, dermed Herr Doctor Sandberg dock förenat den önskan, att, derest föreslagne åtgärderne ej skulle anses uppfylla åsyftade ändamålet, sjelfva författningen måtte upphäfvas; dels ock att Riksdagsfullmäktigen Johan Fredrik Dah/löf från Elfsborgs Län, såsom sin egen, upptagit Herr Bergs ofvanberörde inom Vällofl. BorgareStåndet väckta och 11 r.ag-TJt skot le Is Betänkande, N.-o 69. med öfrige Riks-Stånden kommunicerade motion, den der jemväl blifvit understödd af Riksdagsfullmäktigen Johan August Zetterberg från Stockholms Län, hvilken likväl ytterligare föreslagit, att försåld lösegen lom, som förblifver i säljarens vård, icke skall vara Jri från utmätning fur dennes gäld, förr än sex månader förflutit efter det ifrågasatta kungörandet till fullo eu rum; dermed flere bland ledämöterne af Hederv.
Lommelanda Hogdal Näsinge Skee Kärnö Lur Tanum Qville Svenneby Bottna Tossene Askum Grafvarne och Kongshamn Bro Brasta Lyse Lysekihl Håbv Forss Skredsvik Bäfve Herresta Högås Bokenäs Dragsmark Fiskebäckskil Grundsund Torp Myckleby Röra Morlanda Gullholmen 24 Kongl. May.ts Nåd. Proposition, N:o 20. Län. Götheborgs och Bohus Hallands Fögderi. Oroust och Tjörn Inlands Götheborgs Fjäre Socken. Tegneby Långeland Stala Käringön Mollösund Walla Klöfvedal Stenkyrka Tjörns hufvud eller Klädesholm Forshälla Restered Ljung Ödsmål Norum Jorlanda Solberga Holta Lycke Häresta Thorsby Alla socknarne i sings härad Alla socknarne i sings härad Carl Johan Frölunda Askim Styrsjö Släp Walda Tölö Hanhals Onsala Ölnevalla Landa Rönnängen Vestra HiÖstra Hi - Fril - Län. Hallands Christianstads nih. im k. st. Prof. Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 20. Fögderi. Fjäre Warbergs Halmstads Laholms Norra och Södra Åsbo samt Bjäre Ingelsta och Järresta Socken. Frillesås Wäsö Stråvalla Åhs Torpa Lindberg Träslöf Tvååker Morup Stafsinge Skrea Estra Steninge Harplinge Söndram Wapnö Snöstorp Trönninge Edsberga Laholms Landtförsamling Skummeslöf Ostra Karup Tjärby Båstad Vestra Karup Houf Torekow Grefvie Förslöf Barkåkra Höja Ströfvelstorp Köpinge Ingelstorp Walleberga 1847 och 1848. 1 Sami. 1 Afd. 4 Haft. 2fi Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 20. Län. Christianstads Malmöhus Fögderi. Socken.
Missgernings-Balken omförmälas, icke öfverensstämde med andra bestraffningar i Lagen, hvaribland kunde anföras, att, enligt 18 Capitlet 8 §. samma Balk, minsta våld å Embetsman i tjensten straffas med lifvets förlust, och rycktens utspridande i argt uppsåt, som röra medborgares ära, efter omständighelerne, med det ansvar, som komme dödsstraffet närmast, eller landsflykt, hvilken bestraffning jemväl, enligt Tryckfrihets-Förordningen, eger rum för smädelser mot främmande Öfverhet, framför hvilken det likväl syntes, som borde landets egen Öfverhet vara af Lagen helgad; och detta omdöme finner äfven nuvarande Lag-Utskott sig böra biträda. För öfrigt skulle Utskottet hysa mycken betänklighet, att ibland straffbestämmelserne för ifrågavarande brott upptaga ärans förlust, utan att närmare, än i Propositionen finnes föreslaget, utmärka, i hvilka fall en sådan påföljd måtte ega rum. Det bör visserligen erkännas, att förgripelsen kan vara så nedrig och grof, att densamma förtjenar ärelöshet, om icke för att gifva upprättelse åt de förolämpade höga föremålen, hvilka böra anses vara öfver behofvet deraf, likväl med afseende å förbrytarens låga afsigter och samhällets anspråk; men på denna svåra brottslighet måste, efter Utskottets åsigt, dödsstraffet ega tillämpning; och för de lindrigare arterne af brottet åter tyckes ärans förlust, hvilken rätteligen endast bör åtfölja en, genom sitt motiv, verkligen infamerande handling, icke utgöra något lämpligt ansvar. Af dessa förenade skäl anser Utskottet sig hindrådt att utan förändring tillstyrka antagande af Kongl. Maj:ts ifrågavarande Nådiga Proposition. Lag-Utskottets betänkande N:o 165, !9 Men som, efter hvad Konung och Ständer ömsesidigt insett och förklarat, dödsstraffets bibehållande, såsom enda påföljden af det brott, hvarom 5 Capitlet i §.