Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under tillämpning af de i sådant hänseende gällande föreskrifter, böra här nedan uppgifna, i Riksgälds-kontoret innestående summor utaf de, under sagdo riksdag, anvisade statsbidrag för hamnbyggnader, kanaler och strömrensningar, äfvensom vattenajtappningsoch andra förberedande odling sföretag, i föreskrifven ordning, af Riksgälds-kontoret utbetalas: l:o utaf anslaget, 126,937 R:dr 50 öre, för fullbordande af hamnbyggnaden vid Wisby, medelst vågbrytarens förstärkning och grundläggningen af 2:ne landtarmar, Sju tusen femhundra R:dr; 2:o utaf anslaget, 53,079 R:dr, för hamnbyggnaden vid Kalmar, Ett tusen femhundra R:dr; 3:o utaf anslaget, 12,000 R:dr, för öppnande af en kanal genom Tjufholmssundet vid farleden till Lxdeå, Två tusen R:dr; 4:o utaf anslaget, högst 30,000 R:dr, för mindre strömeller årensning sarbeten samt smärre hamnbyggnader, Ett tusen femhundra tolf R:dr 50 öre; 5:o utaf de, dels såsom lån och dels såsom anslag utan återbetalningsskyldighet, beviljade statsbidrag, 150,000 R:dr, för utdikning och aftappning af sanka trakter och sjöar till beredande af odlingsföretag, Sex tusen etthundra sjuttiofem R:dr. § 84. Det i Riksgälds-kontoret ännu innestående beloppet, Femton tusen R:dr, utaf det för anläggning af jernväg mellan städerna Örebro och Nora, såsom anslag utan återbetalningsskyldighet under 1850 och 1851 års riksdag anvisade statsbidrag af 112,500 R:dr, bör, sedan jernvägsanlägguingen blifvit af Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader till alla delar godkänd, utbetalas till Nora-Ervalla Jernvägs-bolags direktion. E) Under 1853 och 1854 års riksdag beviljade och i Riksgälds-kontoret ännu innestående anslagssummor. §85.
Utskottet, som finner den framställda planen till en ändamålsenligare och för behofvet mera tillräcklig anordning af ifrågavarande sjukvårds-inrättningar i hög grad förtjent att med ett bidrag af allmänna medel understödjas, får, på grund deraf, tillstyrka, att Rikets Ständer för åvägabringandet af erforderliga nybyggnader och förändringar i husen på den Upsala universitet tillhöriga gård, der kemiska institutionen förut var belägen, samt dess inrättande till lokal för exercitii-mästarne och deras institutioner, måtte bevilja ett anslag å 32,000 R:dr, att från Riks gälds-kontoret för en gång utgå.» Häruti instämde Friherre Åkerhielm, Herr Bildt, Biskop Annerstedt, Doktor Schram, Doktor Nordström, Professor Carlson, Doktor Gumcelius, Doktor Malmstedt, Prosten Ljunggren, Doktor Tellbom och Prosten Berlin, hvilka ansågo, att det af Kongl. Majit för omförmälda ändamål äskade anslag, 32,000 R:dr, bort af Utskottet tillstyrkas. Emot 9Lsta punkten, mom. litt. a. (angående anslag för Veterinär-inrättningen i Skara): af Herr Björck: »Anslaget till nya byggnaden vid Veterinär-inrättningen i Skara synes icke böra beviljas, förrän efter det genom en fullständig undersökning blifvit utredt, att nämnde inrättning bör såsom offentlig undervisnings-anstalt bibehållas, och att den donation, hvarpå inrättningen är grundad, medgifver, att densamma erhåller den organisation, som för ändamålet erfordras. Inskränkt till sjukvårds-anstalt eger den icke anspråk att af Staten underhållas. På grund häraf, och då förenämnda utredning saknas, anmäles reservation mot Utskottets beslut i denna del.» Häri instämde Herrar Hierta, Rinman och Berger samt Riksdags-fullmägtige C. J. Svensén, Nils Larsson, And. Ericsson, Pehr Nilsson och Erik Ersson. af Riksdags-fullmägtigen C. E. Sköldberg.
De tvänne sednare momenten, eller det andra och tredje, med kursiv stil betecknade, ansågos böra förenas uti ett enda moment så lydande: ”Den, som, innan han destil Prot.-Utdrag den 15 Juli 1854. 303 lering, enligt 20'8, utöfvar, icke erlägger den afgift, sorn derför utgå bör, böte från och med 3 R:dr 16 sk. till och med 33 R:dr 16 sk.” Slutligen anmärkes, att nummerföljden af paragraferne uti Författnings-förslaget bör förändras, i den mån sådant blifver nödvändigt, efter dels uteslutånde af fyra 88, dels införande af en ny 8- f Från Ilederv. Bonde-Ståndet. S.*D. Föredrogs ånyo och punktvis Bevillnings-Utskottets Utlåtande N:o 15, i anledning af erhållen återremiss i vissa delar af Betänkandet N:o 3, angående tull-bevillningen. Samtlige de under litt. a. rörande tarifen för införsels-tullen upptagne moment bi föllos, med undantag af det å pag. 7 af Utlåtandet förekommande, angående införsels tullen å vin, hvars behandling förklarades böra anstå intill dess Rikets Ständer fattat beslut i fråga om den blifvande bränvins-beskattningen. I afseende på momentet under litt. b, samt första morn. under litt. c, vidblef Ståndet sina förut i ämnet fattade beslut samt lades Utlåtandet i denna del till handlingarne, hvaremot 2:dra mom. af sistnämnda litt. bijölls. De under litt. d, angående underrättelserna om hvad vid tulltaxans verkställighet iakttagas bör, upptagne moment blefvo alla bifallna, med undantag af dels Utskottets anmälan å pag.' 46, rörande 15 8 i tulltaxe-underrättelserna, i fråga hvarom
» Din fästman väntar — det är bäst vi gå hem. » Det var första gången hon tänkte på honom med något liknande deltagande eller välvilja. Lilly såg alldeles förskrämd ut. » Det är mitt fel, och jag ber er om förlåtelse, » sade den unge mannen och blottade sitt hufvud. » Hon är ett barn, o c h o m ni är en man borde ni » » Ingen kan vara räddare om henne än jag. » Först nu såg Agnes upp på honom, tilltalad af hans vackra stämma. Hvilket allvarligt, godt, uttrycksfullt ansikte! Han hade fattat Lillys hand och höll den i sin. Hon stod med nedslagna ögon och ett skimmer af lycka öfver sig. Agnes såg frågande på de båda unga, medan vreden försvann för en varm medkänsla. » Vi lärde känna hvarandra i somras. — Mitt namn är Möller. » » Åh! » sade hon och räckte fram sin hand. Det var i hans hem Lilly vistats under sommaren, o c h hon hade hört så mycket godt om honom. Bland annat alt han var en god son och en driftig jordbrukare, som arbetade upp sin lilla gård till en mönsterfarm. » Vi skildes så hastigt, » fortsatte han. » Kanske hade vi inte riktigt klart för oss, hvad vi kände. Jag hann i alla fall inte säga det — • o c h så kom underrättelsen om förlofningen. » Lilly lutade sig emot h o n o m liksom för att bedja om förlåtelse. » Men att stämma möte var inte rätt, » sade Agnes med ett misslyckadt försök till stränghet, ty det var henne omöjligt att ej känna glädje öfver hvad som skett. » Vi träffades händelsevis i går — bara ett ögonblick. Jas; visste inte, att Edvin var i staden ens, och jag hade aldrig tänkt att träffa honom mera, » snyftade Lilly och såg upp på Agnes liksom för att bedja om förlåtelse. » Jag måste tala med henne o c h höra om — o m det inte kunde göras om, » sade han med darrande röst. » Göras o m? » upprepade Agnes, medan allt det svåra, som förestod, trädde fram för hennes inre blick. » Göras o m! » Ja, — så måste det bli — men att det var hon själf, som skulle komma att gå främst i striden, det visste hon.
November, utgår från den länge misskända sanningen, att bränvins-bränningen icke är nödvändig, icke ens nyttig för jordbrukets fullkomligare utveckling till varaktig vinst,att ”intet land med högt uppdrif”ven boskaps-skötsel och lönande åkerbruk finnes, som för en sådan lycklig ställning har att tacka bränvins-bränningen, och att tron på dennas nödvändighet för ”jord-bruket saknar allt stöd af den erfarenhet, som vunnits, så väl inom, som ”utom fäderneslandet;” och den s. k. husbehofs-bränningen har varit den, som minst gifvit vinst åt sina idkare. De ekonomiska förlusterne äro imedlertid, enligt den i Kongl. Propositionen yttrade åsigt, icke de fördärfligaste verkningarne af den öfverflödiga bränvins-tiilgången; förfärligare är den moraliska förnedringen och den förstörda helsan hos människorna. ”Det är en vid rikets domstolar lika ”allmän, som sorglig erfarenhet, att de flesta dråp och sjelf-mord och största de”len af de öfriga gröfre brott, som där äro föremål för åtal, föröfvats under öf”verlastadt tillstånd. För drinkaren är, under rus-dryckens inflytande, ingenting hejigt; och sedan han slitit mänsklighetens starkaste band, slutar han ofta sitt brottsliga ”lif antingen igenom lagens arm, eller träffad af naturens lika hämnande hand, som ”ändtligen beröfvar honom det förnuft, han länge sökt tillintetgöra, och låter ho”nom sluta sitt lif i ett tillstånd af fullkomligt förstörda både kroppsocb själs ”förmögenheter. ” Utskottet har icke kunnat afhålla sig att återgifva denna, lika sanna, som sorgliga tafla. Det är icke blott de inom en trång krets kringskådande enskilda betraktare, som sett tillståndet i mörka färger; det är Sveriges Konung sjelf, som så uppfattat det från sin höga stånd-punkt, hvilken tillåter att se vidt omkring och i stort, och hvars medel att blifva väl underrättad äro så oändligen öfver den enskildes. Utskottet behöfver sjelft ej anföra något annat eller mera, för att visa den trängande nödvändigheten af ovanliga ansträngningar för nationens räddning undan en större fara, än hvaraf hon kanske någonsin varit hotad.
Till Linköping kommer äfven mycket varor landvägen från Norrköping, ehuru sjövägen är öppen, Dessa förhållanden äro i sig sjelft en förlust af vid forslingen använd arbetskraft, hvars besparande har utgjort ett af ändamålen för Göta Kanal, och hvars fortfarande är att söka uti de band, hvilka betunga handelsrörelsen, eller uti de svårigheter som ännu möta anlöpandet af den konstgjorda farleden. De äro en så mycket större förlust, som forsling ingalunda utgör någon naturligen fördelaktig binäring för någon del af detta Län, utan är den, der den ännu finnes, skadlig för åkerbrukets och boskapsskötselns förkofran. Gårdfarihandlande besöka ofta detta Län och bespara de aflägsna boende qvinnor mången resa åt staden. Någon betydligare olägenhet af deras kringvandrande har icke försports, Så mycket mera olägenhet förspörjes af Gesällvandringarne, Detta tillägg till närjngarnes närvarande skråförfattningar, har urartat till en tunga för alla dem hvilka bo nära landsvägarne, och hvarom något begrepp kan uppfattas utaf den enda omständighet, att förmodligen få dagar på året förbigå utan att 100 Gesäller, såsom resande, inom detta Län fordra sitt herberge af den som bor invid det ställe der de finna sig trötte, eller hungrige och törstige. Noga beräkning häraf är omöjlig; men missbruket visar sig tydligen, och en mängd af dessa resande tillbringa hela sitt lif på sådane vandringar genom Rikets särskildte provinser. 4_:o Politisk Författning, Kammarverk. Under loppet af åren 1833 till och med 1837, hafva någre nya hemman icke blifvit inom Länet till anläggning beviljade, eller 31 ränta efter föregången skattläggning hvarken å hemman, eller å afsöndrad lägenhet från skattskyldig jord, fastställd, eller till fastställelse hos Konungens Befallningshafvande, anmäldt; hvaremot sex stycken valtentull-m jölqvarnar med tillsammans 7 par stenar, samt en väder-tullmjölqvarn med 2:ne par stenar blifvit med vederbörligt tillstånd anlagde, och ränta till Kongl. Maj:t och Kronan åsatte.
Detta hindrar likväl icke honom att se saken annorlunda, och deraf hafva fördel, om det möjligen inträffar, att han åter kommer att öfvergå på indelta Arméen. Remitterades till StatsUtsk. Föredrogs Hr S tj e r n s v ä r ds, Gust. Mauritz, d. 3 dennes f. m. på bordet lagda motion, om anslag till understöd för Svenska Officerare, som ingå i utländsk krigstjenst. Hr Björnstjerna, Oscar Magnus Fredr.: I motsats mot hvad förhållandet varit med den förra motionen, kan jag deremot icke annat än på det högsta tillstyrka hvad den nu förev:de innehåller. Sedan en mer än 40-årig fred utgallrat nästan alla veteraner, som deltagit i de krig, hvari vårt land var inveckladt vid början af detta århundrade, torde det vara högst nödvändigt att vidtaga någon åtgärd för att icke helt och hållet låta Arméen vara blottad på krigsvana Officerare. Under ett föregående sekel, då Sverige var en stormakt och då Svenska Arméen var en bland de första i Europa, upmuntrades Officerare att gå i främmande krigstjenst. Frankrikes, Nederländernas och Tysklands krig voro de skolor, der våra förnämsta generaler hemtade sin bildning, deraf fäderneslandet sedermera skördade frukterna. Redan under Carl X och Carl Xf erböllo Officerarno löfte, att vid sin återkomst från främmande krigstjenst komma i åtanka vid befordran till lönande platser. Det är endast på sednare tider, som ingen dylik upmuntran gifvits Officerare att söka sig in i främmande tjenst, ehuru den nu är vida mer af behofvet påkallad. Fordom var det ganska lätt att hos utländska makter vinna lönad anställning, hvarmed man kunde bekosta utgifterna för resan samt försörja sig lika väl som hemma. Nu är deremot detta med få undantag icke förhållandet. Vid de sednaste krigen, hafva de stridande makterna icke mottagit främmande Officerare under annat vilkor, än att de skulle tjena utan aflöning. Att underhålla sig sjelf vid en utländsk
Det är logiskt rikligt, då man talar 0111 en jemförelse, ali det skall vara något att jemföra med; men man har icke då bestämt att jemförelsen skal! göras blott med de nästgränsande länen, utan man har öfverlemnat till domareus skön att finna med hvilka den bör ske. Just derföre att det är omöjligt i afseende på localiteterne alt träffa någonting, som kan innefatta en sä beskaffad inslruction, att K. Kammarcoll. kan blindvis skrifva samma ord blott, som finnas i författningen, sä mäste en pröfning äga rum, och örn denna pröfning är förnuftig och rättvis, så lärer icke skäl kunna uppstå att deruti yrka någon förändring. Jag hemställer till Hr Ordf. i StalsUtsk. Frih. Palmstjerna, örn han icke tror, alt detta vore en utväg att förena meningarne, att slippa en återremiss och alt fa frågan något så när suart afgjord. Frih. Raab: Då Gr. Frölich uppträdde, trodde jag san nerligen att jag hos honom skulle finna medhåll för min mening, men det förslag Grefven framställt har verkligen förskräckt mig; ty det omfattar en vida större latitud, än någonsin den bestämmelse medgifver, som förut finnes. Nu heter det nemi. alt ”jemförelse skall anställas af det ena länets uppgifna pris med det andra, hvarest lika omständigheter inträffa”. Grefven föreslog deremot, att stadgandet skulle komma att lyda så, alt jemförelsen skulle ske med ”andra län.” K. Kammarcoll, skulle då kunna anställa jemförelsen med hvilka län som helst, och måhända taga i allmänhet till sitt rättesnöre prisen i Blekinge, ehuru, såsom nyss sagdl är, markegångsprisen alltid der äro högre än i andra län. Jag får således på det aldra högsta undanbedja mig det förslag, som den värde Grefven kommit fram med. 24 De n 4 Janua ri f. m. Frih. Hermelin, Au g. Söderling:
Föreståndare och tillsyningsman vid sådane, Kommunen tillhörande, inrättningar, som afse allmänhetens nytta och beqvämlighet, samt ledamöter i de särskilda kommissioner, hvilka deltaga i någon Kommunen rörande förvaltning. 3:o. Läkare, ehirnrger och djurläkare, hvilka Kommunal-rådet kan finna för godt, att för Kommunens räkning tillsätta. Detta stadgande är icke tillämpligt på läkare, ehirnrger och andra, som för sjukvården äro anställde vid sjukhus, fattighus och andra barmhertighets-inrättningar, och hvilka, med Iiommunal-rådels bifall, utnämnas och entledigas af de särskilda styrelser, af hvilka de äro beroende. 6:o. Professorer och lärare, anställde vid Kommunen tillhörande offentliga undervisningsverk. 7:o. Alla andra till den kommunala förvaltningen lydande tjenstemän och betjente, hvilkas tillsättande Kommunal-rådet icke uttryckligen öfverlålit åt Magistraten, eller hvilkas utnämning icke, i kraft af denna lag, tillhör nyssnämnde eller högre myndighet. [.XXXV. Rådet eger att entlediga eller suspendera de tjenstemän, sorn aflönas af Kommunen och hvilkas tillsättande tillhör Rådet. Guvernören eger makt att uppehålla verkställigheten af Kommunal-rådels beslut, när det antingen strider mot det allmänna bästa eller öfverskrider gränserna för Rådets behörighet. f denna händelse afgör Provins rådets Ständiga Utskott om inställandet skall ega bestånd; med rättighet likväl både för Guvernören och Kommunal-rådet, att hos Konungen söka ändring. De skäl, som föranledt inställandet af Ivommunal-rådets beslut, skola genast delgifvas Rådet. Om oj resolution, som ogillar Rådets beslut, mellankommer inom 40 dagar, räknade från den, då inställandet af samma beslut kungjordes Rådet, anses sistnämnde åtgärd vara upphäfd. I.XXXVIL Konungen kan, genom en motiverad resolution, upphäfva kommunala myndigheters åtgärder och beslut, hvilka öfverskrida deras behörighet, stå i strid med hagarne eller äro för det allmänna bästa menliga.
Där hemma skall man aldrig glömma hennes fromma vägar och vanor. Där komma alla Sienas fattiga och klappa på porten, eftersom de veta, att detta är den lilla jungfruns bröllopsdag. Och där finnas stora högar af bröd färdiga för dem, som om hon ännu vore kvar i hemmet. De få korgar och fickor fulla. Hon skulle ej kunnat sända bort dem mer tungt lastade, om hon varit där själf. Det är en sådan saknad efter den bortdragna, att man knappast förstår hur brudgummen hade hjärta att föra bort henne. Inne i de små kapellen, som äro inrättade i hvarje vrå af huset, läsas mässor hela dagen och man åkallar bruden och sjunger hymner till henne. »Heliga Caterina», säga de, »på denna din dödsdag, som är din himmelska bröllopsdag: Bed för oss! »Heliga Caterina, du, som ingen annan kärlek hade än Kristus, du, som i lifvet var hans trolofvade brud och i döden mottogs af honom i paradiset: Bed för oss! »Heliga Caterina, du strålande himlabrud, du allra lycksaligaste jungfru, du, som Guds moder upphöjde till sonens sida, du, som på denna dag af änglar burits till härlighetens rike: Bed för oss.» Det är underligt hur man kommer till att älska henne, hur hemmet och taflorna och de gamles och fattiges kärlek göra henne lefvande. Och man börjar grubbla öfver henne, hurudan hon verkligen var, om hon bara var ett helgon, bara en himlabrud, om det är sant detta, att hon var ur stånd att älska någon annan än Kristus. Och då kommer en gammal historia, som värmt ens hjärta för länge sedan, uppdykande ur minnet. Först är den alldeles obestämd och formlös, men, medan man sitter kvar under loggian i det festsmyckade hemmet och ser de fattiga vandra bort med sina fyllda korgar och hör det döfva mumlandet från kapellen, blir den allt tydligare och står med ens alldeles klar för tanken. Nicola Tungo var en ung adelsman från Perugia, som ofta kom till Siena för kapplöpningarnas skull.
Om Tolag. Den omständigheten, att Utskottet ansett det inskränkta antalet af sex varu-artiklar böra befrias från Tolag , har äfven föranledt anmärkningar inom Högloft. Ridderskapet och Adeln af en Ledamot, som ifrågasatt, huruvida Ständerne kunna taga Tolag ifrån Städerna, om denna förmon åtnjutes i grund af privilegier ; och inom JTällofl. Borgare-Ståndet af åtskillige Ledamöter dels af samma skäl, och att Utskottets handläggning af detta ämne sålunda skulle vara grundlags-stridig, då den ej skall varit förenlig med 114 §• RegeringsFormen , som försäkrar Borgerskapet om bibehållandet af sina privilegier, och dels emedan hvarken Tolag vore Bevillning, eller Utskottets hemställan varit föranledd af någon Kongl. Proposition , eller vid Riksdagen väckt Motion; hvarförutan Hr Poppius inom Ilögvördiga Preste-Ståndet an - rjo Bevillnings-Utskottets Utlåtande N.o 44- sett lämpligast, att Tolagen helt och hållet upphörde, och städerne finge ersättning af Tullmedlen , svarande emot hvad Tolagen för io, i5 eller 20 år utgjort, för hvilken ersättning, sannolikt uppgående till i5o,ooo R:dr, Tullverket kunde hållas skadeslöst genom motsvarande tullförhöjning; anförande såsom skäl härföre : att Tolagen utgår efter olika procent af varornas värde; att den i flere städer å vissa varor öfversliger sjelfva tullen; alt Tull-Taxan kunde då säkrare än nu regleras; och att städerna alla Ar hade lika inkomst. Hvad först privilegii-frågan angår, så bar Utskottet icke vunnit någon tillförlitlig upplysning, att Tolagen verkligen är i städernas privilegier dem försäkrad, men för visst kan antagas , att i dessa privilegier icke stadgas, det Tolag skall erläggas för alla varor , helst i förra tider och intill år i8a3 mångfalldiga varor varit från Tolag fritagna , och att således Utskottets hemställan om undantag för några få artiklar alltför väl kan stå tillsammans med, ytan att förnärma, privilegierna.
Om nu verkligen en sådan ställning skulle inträffa, då det kunde se betänkligt ut med bolagets credit och debet, d. v. s., då den solidariska ansvarigheten verkligen kunde behöfva tillämpas; så erfordrades endast, att bolagsmännen, med uppoffring af de hypolheker för lottandelarna, som i alla fall d å icke kunde räddas, komma öfverens att medgifva hvarandra öfverlåtelsen på 5o trashankar; och hela deras solidariska ansvarighet och foidringsägarnes derpå grundade säkerhet vore förbi. Men om Utsktn emot öfriga delägare varit milda i tydningen af de skyldigheter, som komma alt åtfölja den solidariska ansvarigheten, hafva de varit så mycket strängare emot directeurerna, emot hvilka i i6:de §:n denna ansvarighet i all sin stränghet blifvit tillämpad. Denna stränghet vore icke olämplig, örn directeurerne, såsom vanligen i England, och vid ett enda tillfälle förhållandet varit i Sverige, voro hufvud-delägare i banken: men då, med delta enda un - a36 Deri 22 Augusti f. m. dantag, directionerna bär lära vara sammansatta af män, som med små andelar i hanken, hufvudsakligen af nit och välvilja för sin ort, åtagit sig detta uppdrag; så fruktar jag för, alt ett sådant stadgande skulle från dessa platser bortskrämma många af dessa män och sålunda beröfva ifrågavar. hanker just den hästa garantien för sin förvaltning, en god dii edion. Många flera anmärknrr kunde vid lagförslaget göras, men då jag anser att ingen ny lag nu hör ifrågakomma, inskränker jag mig till att, under åberopande af hvad jag yttrat, yrka åter re miss. Gr. Frölich, David:
En Konungens proposition, den må kallas proposition eller communication eller skrifvelse, — i en frarns tid skulle man kanske vilja bruka ordet or dre t får icke omedelbarligen till afgörande i Stånden upptagas; den skall 611 Utskott remitteras; på ett förslag af Utskott skall Ståndet grunda sitt beslut, och alla dessa omgångar"hafva blifvit anbefallda, på det ej känslan måtte besvara •n föreslagen mesure, eller med andra ord, på det ingen öfverraskning må äga rum, som beröfvar våra efterkommande den frihet och d* rättigheter, som våra fäder föryärfvat. Här taltes i förrgår om vådor, om hvad aom hinda knnde mot Ridderskapets och A~ delns frihet i händelse Ridderskopet och Adeln skulle tillåta främmande att från läktaren åhöra dess öfverlåggningar. För att kunna tänka sig dessa vådor såsom möjliga , skulle man först tänka sig såsom möjligt, ett Svenskt folk utan Gud, en Svensk Adel utan mod. Men vill man på det sättet beräkna möjligheter, så skall man också kunna tänka sig vådor af ett Den Martil. 56 5 annat slag. Man kan tänka sig såsom möjligt; •n Ministére som icke känner, kanske icke en gång läst de Grundlagar, som den besvurit; en Ministére, som finner oangenämt att Folkets Representanter på vissa tider sammanträda, och då jemväl tillkännagifva deras tanka om visheten af de rådslag, hvarefter Folket styres; man kan tänka sig såsom möjlig: en Ministére, hvilken, sedan den sagt åt sin Konung att han kan höja sig öfver samtidens omdöme, och i och med detsamma sagt, att han kan höja sig öfver de för hans samtid gällande lagar, tillstyrker honom såsom ett medel att förvärfva samtidens lof, att föreslå en oinskränkt dictatur på fem år. Friherre Boije; Jag anser nödvändigt att leda Höglofl. Ridderskapets och Adelns eftersinnande på de olika följder , hvartill dessa olika meningar skola föra. Såsom blott en temporair anstalt, har Konungen framställt sin begäran.