Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj;ts nådiga Resolution i Besvärsmål, samt N:o 6g, Angående föreslagen ändring uti 24 §. af Kongl. Förordningen den 13 Julii 1818» rörande inteckning i fast egendom. Från Vällofl. Borgareståndet. S. D. På derom väckt motion beslöt Borga* reStåndet: att af de Tableauer öfver BancoVerkets ställning, upprättade enligt Räken* skaperne från och med år 1776, om hvilkas tryckning BancoUtskottet, enligt samtlige % RiksStåndens förordnande, besörjer, bör uppläggas ett så tillräckligt antal Exemplar, att Vrot. tltdr. cl. 6 Junii 1(323. de kunna icke allenast utdelas bland Ståndens Ledamöter, utan ock särskildt mot betalning hållas Allmänheten tillhanda, samt dessutom användas till Ståndens Protocoll, på det någon förnyad tryckning af desse Tableauer i och för Bihanget icke må behöfvas; Och skulle de öfrige RiksStånden inbjudas, att uti detta Beslut sig med BorgareStåndet förena. S. D. BancoUtskottets Betänkande N;o 17 med upplysningar angående de i Banken, mot deposition af Banco-Sedlar, lyftade Piastrar, föredrogs ånyo och lades till handlingarne. S. D, Återremitterades, vid nu förnyad föredragning, N:o 66, LagUtskottets Betänkande öfver motioner angående dels ändring i 13 §. af Kougl. Förordningen den 13 Julii 18x8, om inteckning 1 Fast Egendom, dels och tillägg till samma Författning. N:o 73, Lagoch Ekonomiutskottens Utlåtande örn rättighet till Grustägt å andres egor för underhållande af allmänna vägarne. S. D. Föredrogs ånyo och biföllos följande Memorialer och Betänkanden: 319 Prot. Utdr. d. 6 Junii 1923. StatsUtskottets N:o 178- I frågan om NummerLotteriets in. dragning.
bJa, jay jag vet&gt;), sa hiisan, och aB linkade hon f r m till ett skSp och tog frsm on stor knif. Nu foll flickan pA kna, kniippte ihop de liljehvita handenin. och bad for sitt unga lif. ~ V a r inte durn&gt;&gt;, sniiste hiisan;; .nien manniskorna iiro alltitl dumme. Ditt lif! Ha ha ha! Det iir cl_vi * barare fiir mig t i fijr dig. Nen en triins a£ ditt gyllene htrir ocli ett mttt af ditt rosenriidii blod och en af dine sm&amp; s6te piirletiioder, det 141 jag Iia., Plickan var s i riidd, att hon i ~ t e vlgnde s5iga ett ord, o d i sB tog h h a n de tre bladen ur hennes skonhets luanu, men det s i hastigt och nSitt att flickan inte risade lninsta sp8r efter rdldet. ~ D e t var skont, ha hii h i i! ~ sade hiixan. ~ O c h nn ska ' dn fft hora: SDU har sju hjiirt&amp; i stiillet for ett - det ar en sviir 5kom1iia, men inte obotlig. Ser du den har brnklon? SBr jag ristat ses smfi kors i ditt finn hull med den, kan du ge hort dessa ses iifverfliidiga hjiirtan, om du bara finner niigon att ge den1 At. Hii liii hii! Xe11 lrasta bort dem f i r dn inte, ty d t dor d n pii fllick! Ocli nu marscli med dig! Jag har bridtom; jag ska ' gvra toalett!
Domstolen rättighet att utfärda Lagförklaringar, titan att underlydande Domare och Embetsmän sådane begärt; hvilket synes mig vådligt och skadligt. Enligt nuvarande stadgande, kan Lagförklaring komma i fråga endast, då fallet existerar; hvaremot den nya redactionen skulle föranleda till ett skadligt sträfvande hos Domstolen att jemnt förändra och söka förbättra Lagar och Författningar. Det är vigtigt, att Domstolen inskränkes till att blott tolka och tillämpa lagen, men icke medgifves att förklara den, och sålunda 8 Den 23 Februarii f. m. lagstifta, innan fallet är uppkommit. Så snart lagtolkning öfvergår från en förklaring, huru man bör döma, till Lagstiftning, kommer man ur det verkliga samhällslifvet in i tankeverlden, funderar oftast ut nya otydligheter, och gör onödiga förändringar. Af desse skäl anser jag den nya redactionen af 19 §. RegeringsFormen ej kunna antagas. — Sluteligen föranledes jag äfven till hela Förslagets förkastande af den föreslagna ändringen i 88 §. RegeringsForjnen, att ”om Rikets Ständer inom ”de Fyra första månaderne af den, efter ”dessa Lagförklaringars utfärdande, påföljande Riksdag, intet beslut i afseende på ”deras uphäfvande fattat, fortfare de allt ”framgent att såsom allmän Lag vara gäldande. ” Jag borde kanske ej i detta fall vara sträng Domare, då jag sjelf nyligen framställt önskan om beskattningsrättens bestämmande inom de Fyra första manaderne af Riksdagen; men skillnaden mellan detta mitt förslag och nya redactionen af 88 §. RegeringsFormen är den, att i sednare fallet ett misstag af Ständerne, en glömska af deras Justitieombudsman eller ett förseende af något Utskott, hvarigenom återremiss af dess Utlåtande föranleddes, eller långsamt arbete lios Stånden eller Utskotten, med mera dylikt, kunde verka derhän, att Lagförklaringarne ej blefvo af Ständerne inom de fyra första månaderne af en Riksdag pröfvade. Du skulle upstå Den a3 Februarii f. rn. 9 det orimliga fall, att Svenska Lagstiftningen skulle antaga kanske origtiga Lagar, för det att ej tid vore till deras pröfning.
Då nu å nyo föredrogs Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 6 dennes, under N:o 197 afgifne, samt den i5 derpå följde e. m. på bordet lagde Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, öfver väckt fråga, angående förändring i allmänna Skjutsnings-anstalterne, Postvagnars inrättande och Skjutslegans nedsättning; fann Ridderskapct och Adeln för godt, att samma Utlåtande gilla, endast med undantag of Utskottets tillstyrkande, att Bonden måtte förklarasnberättigad att sjelf köra, då man begagnar hans åkdon; hvilket tillstyrkande af Ridderskapet och Adeln förkastades. S. D. e. m. Föredrogs å nyo och bifölls Statssamt allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 6 dennes under N:o 5a8 afgifne samt den i5 derpå följde e. m. på bordet lagde Utlåtande, öfver åtskillige Motioner, dels om all jords lika beskattning, dels om förändring i sättet för skatternes utgörande. Prot. Utdr. d. 20 October 1823. 1161 S, D. e. m. Vid förnyad föredragning af Lag-Utskottets den 2g sistl. September under N:o iq4 afgifne, samt den i5 dennes e. m. på bordet lagde Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, om upphäfvande af de Författningar, som hindra Sakegares fria val af Rättegångs-ombud; blef samma Utlåtande af Ridderskapet och Adeln afslaget. S. D. e. m. Yid förnyad föredragning af Constitutions-Utskotlets den 8 dennes under N:o 58 aflåtne, samt den 11 derpå följde e. m. på bordet lagde Memorial, i anledning af Herr C. G.
Utskottet, som åt förevarande vigtiga fråga egnat sorgfällig uppmärksamhet får till en början derom lemna följande upplysningar: Sedan Rikets åren 1847 —1848 församlade Ständer vunnit den öfvertygelse, att flerfaldiga brister, uti hospitalsväsendet förefunnos, hvilka skulle kunna i väsendtlig mån afhjelpas, om förbättringar komme att efter en för hela riket gemensamt uppgjord plan verkställas samt bestämda sladganden och föreskrifter för förvaltningen i dess helhet blefvo meddelade, men för erhållande af fullständig utredning såväl af de brister, hvarmed de nuvarande hospitals-mrältningarne och den i detta ämne gällande lagstiftning voro behäftade, som af sättet för deras ändamålsenliga afhjelpande, ansett en noggrann undersökning af alla härmed gemenskap egande förhållanden och ett derpå grundadt fullständigt förslag till ett systematiskt ordnande af dessa anstalter vara af behofvet påkalladt, har hemställan i un - 6 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, Jtfs 124. derdänighet blifvit gjord, watt Kongl. Majit täcktes låta genom dertill skicklige, i »ämnets särskilda detaljer sakkunnige, män upprätta förslag till de förbättringar i »hospitalsväsendet i Sverige, så val i medicinskt som administrativt hänseende, »hvilka utan Statsverkets stora betungande kunde utföras och befinnas nödiga», samt, »att Kongl. Majit derefter måtte täckas
Ty om ifrån dessa 1000 R:dr afdrages den löneförbättring, som oundgängeligen erfordras för ringare betjente, så återstå blott 3oo R:dr åt hvardera af Cheferne. Jag minnes väl ej bestämdt, till huru högt belopp deras nu varande löneför26 H. 3 34 Den aa Maji. måner bestiga sig, men att de utgöra mellan 12 å i3oo R:dr, är hvad jag med visshet erinrar mig. Med ett tillägg af blott 3oo R:dr skulle StuteriCliefernes löner ej uppgå till mer än omkring 1600 R:dr B:co, alla förmoner inberäknade, och således blifva 3oo R:dr mindre, än hvad Utskottet föreslagit för en Andra Major vid indeldta Cavalleriet. Jag öfverlemnar nu till livar och en med kännedom af förhållanderne att döma, om dessa båda Tjenstemäns tjensteåligganden ens kunna jemföras, och om en Chef för ett Stuteri, med dagliga, ja stundeliga tjenstegöromål, och meden oundviklig Representations-skyldighet, kan anses född med 1,600 R:drs löneinkomst. Huru skola skicklige, kunnige och oegennyttige StuteriChefer erhållas, om de ej kunna påräkna åtminstone en tarflig utkomst. Utskottet säger slutligen: ”1 afseende på Ottenby f. d. Stuteri, får Utskottet upplysa, ”att Arrendet å Kungsgården först med Mid”faslan år 1842 tilländagår; hvadan Utskot”tet, då frågan om dess upphörande dessförinnan icke i behörig ordning blifvit ”väckt, anser sig om Stuteriinrättningens ”återupplifvande derstädes nu icke kunna ”afgifva yttrande.”
De handlingar, sorn, jemte denna motion, blifvit Slats-utskottet tillställda, ådagalägga, att brandskade-ersättningen i anledning af omförmälde eldsvåda endast utgjorde 480 r:dr., samt att den nedbrunna qvarnens egare genom samma eldsvåda blifvit beröfvad utvägen lill sin äfvensom hustrus och barns försörjning, hvarföre den allmänna välgörenheten derefter mäst för dem anlitas. På sätt motionären erinrat, hafva visserligen åtskilliga af eldsvådor hemsökta städer under sednare tider erhållit betydliga lån utaf statens medel till understöd för de ödelagde tomternas bebyggande; men dessa understöd kunna icke anses vara beviljade med hänsigt lill de enskilda förluster, sådana olyckor alltid medföra, utan måste egentligen tillskrifvas angelägenheten för det allmänna att söka förekomma den förlägenhet, hvilken otvifvelaktig! skulle för vidsträckta landsorter uppstått, derest från äldre tider tillbaka begagnade afsättningsoch upphandlingsslällen kommit att derstädes framgent saknas. Utskottet anser för öfrigt dylika understöd från det allmännas sida hädanefter böra allt mer och mer minskas och, så vidt omständigheterna möjligen medgifva, belt och hållet upphöra, sedan städernas husegande invånare hunnit förberedas på nödvändigheten att genom enskild omtanka söka skydda sig mot de mest betänkliga och kännbara följderna af inträffande eldsvådor. För alt icke, tverlemot den af Utskottet nu yttrade åsigt, genom en utsträckning äfven till landsbyggden af dylika låneunderstöd, föranleda nya eller ökade anspråk på det allmännas mellankomst till lindrande af de vid dylika olyckstillfällen förorsakade, i enskildt hänseende, ej sällan synnerligen behjertansvärda förluster, linner Utskottet sig föranlåtet hemställa, att det föreslagna lånet för återuppbyggandet af Hackefors qvarn icke må af Rikets Ständer beviljas. Stockholm den 19 Juni 1851. Stats-Utskotlets Memorial, N.o 193. Ank. till Exp.-Utsk. den 21 Juni 1851, kl. 10 f. m.
Da det emedlertid vore omöjligt för prest att känna andra lägersmål, än de, Indika hos honom blifvit anmälda, eller sådana, som efter skedd lagföring, blifvit lagligen styrkte; då han således ej hör ådraga sig det i 12 § förenämnde Capitel bestämda stränga ansvar, derest han viger personer, hvilka, eenom för honom okändt lägersmål, öro hindrade alt ingå äktenskap, och då ifrågaslällde stadgande, enligt motionärens åsigt, blott har till föremål att förekomma sådana sedligheten sårande förhållanden, som vore en följd afen föregången uppenbar lastelig lefnad; har motionären, som ansett beiöide stadgande i omförmälde hänseende mindre klart, hemställt, om icke, föi dess förtydligande, detsamma borde erhålla följande förändrade lydelse: Vaie ock äktenskap lika förbudet, om blodsbandet kommer af äktenskap eller föie lysningen lagbeifradt lägersmål.” Denna motion har Utskottet tagit i öfvervägande; och vidkommande först frågan om svskonebnrns rätt, att utan Konungens lof ingå äktenskap; så tvekar icke Utskottet, att i denna del understödja motionären. Den fordna föreställningen, att könsförbindelser emellan syskonbarn skulle strida emot religionen, har redan längesedan försvunnit tillika med alla deipa giundade tvifvel om tillåtligheten af dylika förbindelser. Man har dock anmärkt, att nödvändigheten af Konungens tillåtelse till dessa förbindelser skulle tjena alt vårda åldriga tänkesätt, som bevara sedligheten hos personer, hvilka, i följd af shigtföi hållanden, lefva i större förtrolighet tillsamman; men man synes härvid hafva förgätit, att berörde tänkesätt, lemningar från en lagstiftning, hvilken ansåg äktenskap emellan syskoneharn stridande emot religionen, icke mera finnas till, sedan en längre tids erfarenhet, att Konungen, så vidt Utskottet känd t är, aldrig vägrar omförmälde tillåtelse, vant allmänheten alt betrakta ingåendet af aktens'ap emellan syskoneharn, ej blott såsom vilkorligen lofgifne', utan snart sagdt såsom en medborgerlig rättighet, endast förbunden med iagttagandet af en viss formalitet.
Derom öfwertygad, at Keplebentationen för Adeln hos ost, likaledes efter nämnde förhållande con^ituersä, närmast upnär sitt föremal, har jag i det hänseende afwen yrkar, at kiclei l^om. mis» Stiftelser för enskild och allmän nytta böra tillätas, samt lil sin kraft och werkan fortfara, hwarföruran i allmänhet aberopas hwad jag, jämte flere Ridderssapecs och Adelns wärde Ledamöter, förut anfort för hesgden deraf, at i wäre för hyfsning och frihet kände Fädernesland, fä efter Sekler gammal Swensk Lag anwända wära förwarfda lljsponible fastigheter, hwilket Lag-Utskottet icke annat bordt an medgifwa, sä widt der amages, at säkerhet om hwad man redeligen förwärfwat, utgör, jemtt rättigheten at kunna förordna deröfwer, nägot aldeles oskiljaktigt frän ägande-rätts begreper; inskränkning deri blir för Samhället mera äfventyrlig och wäldsam, an den farhagan äger rum eller är at suponerg, det all jord möjligen kan öfwergä til kiclei Lommi^ser. Hos ost sinnes mera jord obebodd och ocultivoi-acl, an som för meranamnde Stiftelser i Sekler medhinnes ar occuperg. Lag-Utffottet medgifwer i öfrigt frad:len deraf, at De af Adel, som aga säte och stamma pä Riks - 986
Universal angående upphörandet av den i Kongl Förordningen den 24 mars 1748 stadgade bestraffningen av spö eller ris för dem som kringstryka utan pass. Stockholm 3 februari 1824 En del domare och landshövdingar åberopar förordningen av den 24 mars 1748, där personer som stryker omkring utan pass skall straffas med spö eller ris. Denna förordning har redan förfallit genom förordningar av 1804, 1814 och 1819 då andra föreskrifter i anseende till lösdrivares behandling blivit meddelade. Hovrätten uppmanas att meddela domare att 1748 års förordning inte längre gäller. Stockholm den 3 februari 1824 H A v STROKIRCH Kungörelse angående sättet att verkställa penninginsättningar i Bankens kassor. Stockholm den 4 februari 1824 Då Ständerna granskat den nu gällande författningen rörande vad allmänheten har att iakttaga vid insättningar i banken, har de funnit vissa brister, både i säkerheten för insättarna och banken. Därför upphävs kungörelsen från den 9 februari 1739. Nu gäller att en kassör i banken förlorar sin tjänst, om han utger några enskilda eller annorlunda beskaffade bevis över medel, än det på bankens tryckta formulär. När pengar blivit insatta hos en kassör och vederbörlig attest utfärdats, skall den ovillkorligen samma dag företes till anteckning och påskrift i kassakontoret, vilket håller öppet till klockan ett middagstid för detta ändamål. Stockholm den 4 februari 1824 CARL JOHAN Kungörelse angående det pris, vartill silver år 1824 i banken inväxlas. Stockholm den 4 februari 1824 Då Ständerna beslutat, att det är tillåtet för var och en att växla myntbara metaller till sedlar beräknade till det förhållande mot speciemynt, som Bankofullmäktige enligt stadgade grunder för varje år bestämmer, tillkännager Bankofullmäktige att priset i år är 124 skillingar för varje Riksdaler Specie i silver och i övrigt iakttas följande: 1: o Alla slags svenska silvermynt får avlämnas i bankens kassor för lånebankens räkning mot attest som betalning hos lånebanken. 2: o Verksilver med svenska kontrollstämplar mottas och värderas så att 20 skillingar silver specie beräknas för varje lod.
På det hvarken Uppbördsman^ nen må ådraga sig balance, eller den skattskyldige åsamka sig flere års rester, skall det åligga KammaiColiegium, hvilket, jemnlikt Instruetion och Författningar, inseendet öfver Uppbördsverket i hela dess vidd är uppdra» get, att, enär af de årligen inkommande berättelser intages, eller af Fullmägtige i RiksgäldsContoiret anmäles, att restantierne på något ställe, utan uppgifven särdeles giltig orsak, stigit till mer än vanlig höjd, genast lå. t| genom Konungens Befallningshafvande i BevillnxngsUtskottets Betänkanden 755 Orten, eller annan vederbörligen förordnad person, behörige rest-ransakningar anställa, samt, derest vårdslöshet, fel eller försummelser hos någon Uppbördsman förmärkes, utan allt uppehåll låta den felaktige tilltala och till lagligt ansvar befordra; äfvensom Collegium åligger vidtaga sådana anstalter, att de befunne rer stantierne med möjligaste skyndsamhet in» drifvas. §• 5* Om skydd för Taxeringsman, Ledamöter af BeredningsTaxeringsoch’ PröfningsComitté, njute i och för deras be* fattning samma säkerhet och hägn, som i Regeringsformen och Riksdagsordningen är åt Riksdagsmän försäkrad. Bihang till samtliga Riks-Ståndens Protocoll år 1823* FEMTE SAMLINGEN, innehållande Eevillnings-Utskottets Betänkanderti Sednare Bandet. STOCKHOLM, Tryckt hos Johan Hörberg, 1824* Ånkom d. a4 Oct. i8a3. N:o 49- Memorial angående Voterings-Propositioner, i afseende på deomTullBevillningens utgörande Respective Riks-Stånden emellan yppade skiljaktiga meningar.
Lusten för sådana föreställningar underhölls, och de sjelfva utbildades under inflytandet af de upptåg, som, enligt hvad ofvan blifvit sagdt, vid marknader och fester utfördes utaf gyckelmakare af yrket, hvilka också säkerligen vid fastlagsnöjena och de kyrkligt-komiska festerna voro folkets tjenstvilliga ledare. I Italien framgick ur karnavalsupptågen och de gamles mimer det improviserade folklustspelet med stående masker: Comedia del arte. Utbildadt tyckes det ej hafva blifvit förr än i medlet af 15:de århundradet, sedan mimerna blifvit lösta från allt samband med det religiösa dramat127. I Frankrike funnos redan i äldre tider farser vid hvarje glad fest; och som i viss mån beslägtade med dem kan man anse de ”Querelles” eller ”Disputaisons,” hvilka, utförda af två eller tre personer, framställdes af Minstrels vid de stores fester under 13:de århundradet. Den egentliga farsen synes dock leda sitt ursprung från de urgamla narrfesterna. Farserna utfördes helst vid karnavalstiden och bestod i maskeradupptåg, beledsagade af satiriska sånger och föredrag, stundom äfven af små teatraliska föreställningar på en i processionen medförd Thespiskärra. Sådana farser spelades af Basoche, innan detta sällskap ännu fått privilegium på moraliteterna. Snart uppkom en ny art af komiska spel. Ett narrsällskap, ”Sottise,” bestående af ungt folk, till större delen af goda familjer, bildade sig under namnet: ”Enfans sans souci.” De hade till öfverhufvud en Prince des Sots och erhöllo af Karl VI (1380—1422) privilegium på uppförandet af satiriska dramer, kallade ”Sotties,” hvilka skilde sig från farserna derigenom att de voro af satirisk natur och hade, om ej helt och hållet, så delvis en allegorisk form. Antingen vände de sig mot en bestämd tilldragelse, en politisk, en familje-skandal, eller voro de riktade emot de sedliga bristerna och dårskaperna öfverhufvud.
Stats-Utskottets Betänkandeh. i/\i Såsom en handling af hufvudsakligt inflytande i denna fråga har man nu äfven åberopat den underdåniga skrifvelse, som Rikets Ständer den 22 Maji 1810, uppå deras Ekonomi-Utskott» tillstyrkande till Kongl. Maj:t aflåto af innehåll: att då de Fartyg och varor, sorn vid utbrottet af ett krig i Svenska Hamnar scqvestreras icke skulle kunna på ett med billighet mera öfverensstämmande sått användas, ån att Svenske undersåter, hvilkas egendom på förrberörde sått kan falla i fiendens händer derigenom i möjligaste måtto hållas skadeslöse, Rikets Ständer ansågo sig böra hos Kongl. Maj:t anhålla, att ali fiendtlig, på Regeringens befallning seqvestrerad Egendom måtte såsom ersättning tillhandahållas dem, som antingen i fiendens Hamnar eller genom Uppbringningar förlorat och blifva lidande. Denna underdåniga skrifvelse, icke omförmäld uti K:gl. Maj:ts Nådiga proposition af den 3 Junii 1812, som ligger till grund för hela denna ersättningsfråga eller i öfrigt hvarken då eller sedermera förr ån nu vid ärendets återremitterande åberopad, innefattar utan tvifvel ett uttryck af då varande Rikets Ständers önskan, att i Ri^ ket seqvestrerade Utländske varor skulle få användas till godtgörande af Svenske ■j‘4'2 Stats-Utskottets Betänkan den.
I sammanhang med den Kongl. Propositionen har Utskottet till handläggning förehaft följande hos Ridd. och Adeln samt Bonde-Ståndet väckte och till Utskottet remitterade motioner, nemi.: l:o af Herr Klingstedt, G. F., som, hufvudsakligen på de skäl, hvilka uti Kammar-Rätts-Rådet Winroths ofvannämnde böneskrift finnas upptagne, hemställt, att befrielse från det i målet ådömde ersättningsansvår måtte Winroth förunnas ; och 2:o af Riksdagsfullmägligen Johan Jacob Rutberg från Norrbottens Län, hvilken, jemte framställning af de förhållanden, som, efter hans åsigt, syntes ådagalägga, att anspråk pä eftergift af hvad i målet ådöindt blifvit vore för de lägre tjenstemännen åtminstone lika stort, som för de högre, yrkat, alt antingen ingen af bemälde fyra embelsoch tjenstemän eller ock alla, som sådant förljente, måtte erhålla afskrifning af det dem i ba lance-målet till betalning ålagde belopp. Enligt hvad handlingarne utvisa, hafva de förseelser, hvilka föranledt det emot Controliören Middendorff, Kammar-Rätts-Rådet Winroth, Presi denten af Billbergh och Canzli-Kådet Valerius i detta mål väckte åtal, egentligen beslått, för Middendorff, i uragtlåtenhet att behörigen jemnföra inkommande Sjötullskammarens vecko-rapporter med Uppbörds-Tullförvaltarens uppbörds-journaler och, i händelse af skiljaktighet dem emellan, sådant bos Boksluts-kamereraren tillkännagifva; för Winroth, i underlåtenhet att, oaktadt inkommande Sjötullskammarens och Cassörs-Contorets månadsförslag och årsräkningar icke vid stadgade tider ingått, derom hos General-Tull-Styrelsengöra anmälan, äfvensom i åsidosatt controll derå, att Cassörs-contorets förskotts reqvisitioner varit af behofvet påkallade, samt för af Billbergh och Valerius, Bih. till R.
Hvarifrån kommen J, lömske hundar! och med hvilken rätt vågen J här tala om häkte För hvad anklagar man oss? Länsmannen. För tredubbelt mord – å den för sex år sedan försvunna Kustbevakaren Jaktlöjtnanten Arnman och hans tvenne underlydande följeslagare; – samt för borrandet och sänkning af Kronans Tulljakt. (Erika synes utom sig.) Haraldson (ursinnig). J ljugen, J förbannelsens afföda! hvar hafven J bevisen för dessa edra skändligt hopspunna upptåger Packa er fort hädan! – eller, vid helfvetets svafvellågor! – jag skall eljest stänka kring väggarna, den usla drägg i hafven till hjerna (Mummel bland Stadstjenarne.) Birger (afsides till Haraldson). Fatta er, far! våld tjenar här till intet; – vi måste duka under för öfvermakten, eller begå flera mord, – och utgjuta mera blod skall jag aldrig Så länge ännu bevis saknas, kunna vi kanske reda oss. (Till Länsmannen.) Hvem har angifvit oss för detta lika mycket osannolika som obestyrkta brott? eller genom hvilka vittnen och bevis, kunnen J anse oss fällda? Länsmannen. Det hör allena Domstolen till, att öfverbevisa och döma er; – oss endast, att på de välgrundade skäl och misstankar vi erhållit, med godo eller våld, föra er i fängelse! – Vi kommo hit, för att efterspana några förrymda brottslingar, – men finna i stället andra, lika värdiga offer för den hämnande rättvisan – ty er timma hade slagit! – (öppnar fonddörren och insläpper Anton.) Här sen J er angifvare – ...