Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skrift, N.-o 4a8, T6 finge både emottaga och gifva skogshem sättning, hafva Rikets Ständer ansett sig böra i underdånighet hemställa, att §:n kun* de erhålla följande förändrade redaction: Mister delegare jord, hvarå han skog fredat, eller plantering gjort, och får i stället annan jord, derå ingen eller sämre skpg eller plantering finnes , eller varder samfälld skog skiftad, och finnes ej å alla lotterna lika god ståndskog; gånge jemväl derföre ersättning ut, efter ty, sorn skäligt prof vas. I detta afseende bör en allmän \ippskaUning den växande skogen emellan samtlige del* egarne i skiftes-laget, innan någon af brukning deraf får ega rwn, så att endast af den eller de lotter, sorn erhållit växande skog utöfver hvad derå belöper, ersättning bör utgå och tilläggas den eller de lott* egare} hvilka erhållit mindre skog än dem rätteligen tillkomma bordt. Ersättning för Vilstad skog skall i visst belopp af skogs* förnödenheter gäldas, der den, som ersätt* ningen gifvep eller lager, så fordrar; och ty bör den, efter föregången besigtning af skogens och markens beskaffenhet, ut* sättas i visst antal Sågeller Byggnads* timmer, Stafrum Ved eller Kalmil or, till af brukning på viss tid, högst 10 år, för fen eller de delegare, sorn lenmat sina sporda, skogs-lotter och i stället fått aft Exp.-rUtsk, Förslag lill und.
Bank af enskilda bankers sedlar m. m.; Den 10 Mars f, m. 201 N:o 19, i ani. af Riks-Ståndens beslut i fråga om Betänkt N:o 10, med förslag till reglering af Bankens lårieoch kreditivrörelse samt om användande af upplupen bankovinst; Lag-Utskottet: N:o 32, i ani. af återremiss af Lag-Utsk:ts Betänk. N:o 11, öfver väckt motion om arfsrätt för efterlefvande maka; N:o 33, i ani. af återremiss af Lag-Utsk:ts Betänk. N:o 13, öfver dels K. M:ts Nåd. Propos. till B. St:r om antagande af en författning ang:de arfsrätt för oäkta barn, dels ock enskild motion i samma ämne; Sammansatta Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekonomiutskottet: N:o 3, i ani. af vackt motion om antagande af ny Kyrkolag; Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottet: N:o 64, i ani. af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut vid förehafvande af Ulsk:ts Betänk. N:o 36, ang:de väckta motioner i fråga om ej mindre Norrmäns och Danskars, än äfven andra utländningars rätt att i Sverige idka handel, handtverk och andra yrken; N:o 65, i ani. af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utsk:ts Betänk. N:o 43, ang:de väckt motion om tilldelande åt ordföranden i kommunalstyrelse af ett exemplar utaf Svensk Författningssamling; samt N:o 66, med förslag till voterings-propos. i ani. af RiksStåndens lättade skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utsk:ts Mern. N:o 46, innefattande förslag till sammanjemkning af RiksStåndens beslut i ani. af Utsk:ts Betänk. N:o 12, ang:de väckt motion om upphörande af de s. k. prebendepastoraten.
— Deremot, såsom sådan, vidtagen i ofvanberörde goda ändamål, eller för mindre jordbrukares temporära bispringande, skulle anstalten utan tvifvel kunna blifva högst välgörande, isynnerhet för de län och orter, som nu, genom läget afskiijda fran bankens lånecontor, jemväl sakna, och måhända länge elier för alltid måste komma att sakna privatbanken; ty jordbrukande allmogen i dessa län och orter kan icke tillita samma låneinrättningar, utan att vidkännas dryga kostnader för vederhäftighetsbevis, commissionsarfvode och postporto, m. m. oberäknad! äfventyret att raka i händerna på osäkra commissionärer, hvilket ofta handt till Tånlagarnes skada. — Så mycket synes åtminstone afgjordt, att jordbruket icke kan, med någon väsendtlig fördel, begagna varande låneinrättningar i det särskildta ändamål, som åfsyftas med den utlåningsanstalt Baron von Krsemer föreslagit. Om med solidarisk ansvarighet för de länsvis skeende låneanslagens återbetalning til! R. Sits Bank, skulle menas de personers borgensansvar, en för alla och alla för en, hvilka borde öfvertaga förvaltningen; så blefve ansvarigheten vidsträcktare och äfventyrligare, än den som åligger bankens egne fullmäktige samt ledamöterna i styrelsen af bankens lånecontor; och det är icke till förmodande, att något1 hushålinings-sällskaps utskott, eller någon annan sammansättning af personal, skulle godvilligt emottaga förvaltningsbestyret. Alt söka dertill genom lag förbinda bushållnings-sällskapernas utskott, står dessutom ej väl tillsammans med begreppet om rätt, och skulle, efter min förmening, föga tjena till annat, än att upplösa utskotten, der ingen kan tvingas att qvarstanna emot sin vilja. Kommer en utlåhings-anstalt i föreslagen syftning till verkställighet, lärer man således ej böra af de förvaltande fordra annan eller större ansvarighet, än sorn för sådant fall i allmänhet gäller enligt lag och reglementen. Frih. von Krajmer, Robert: Jag uther mig alt i korthet få upptaga några anmärkningar, som dels nu och dels i ett föregående plenum blifvit gjorda emot min förevar. motion.
Preste-Siåndet d. 23 Borgare-Ståndet d. 23 —- — Bonde-Ståndet d. 23 Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, rorande Spannemdls-anslag till Rone-fyllnad f ör Stockholms Scholce-Lärare. S. A. K. tios Riksens Ständer har blifvit anmäldt, hurusom, efter den med Stockholms UndervisningsWerk nyligen vidtagne totala förändring, så alt, i stället för en Stor-Schola och sju Kyrko-Scholor, blifvit inrättade 1 Gymnasium, 2 Trivial-, 6 Kyrkooch 5 nya allmänna Barn-Scholor, det, utan tillökning, fortfarande Stats-bidraget af 940 T:r Spannemål blifvit otillräckligt, egenteligen derigenom att 375 T:r måst användas till Löner för de Lärare, sorn, vid den nya organisa» tionen, antingen ej erhållit någon beställning, eller, i anseende till ålderdom och sjuklighet, sökt och erhållit afsked; Oell då häraf skall uppkommit den följd, att flere af de nu antagne Lärare måste tjena med vida mindre Löner, än som för deras befattningar finnas bestämde i Stat, har det förslag blifvit gjordt, att nämnde qvantum, 375 T:r Spannemål måtte af indragen behaglig tids förläning» - spannemål anslås för Läro-Werken i Stockholm, för alt tilldelas de Underdåniga Skrifvelser. 7 ii - yngre Lärare, som nu äro i mistning af full Lön, samt att detta anslag kunde i Fem år eller på behaglig tid få fortfara. I anledning af E. K. M:ts Nådiga Proposition om anslående af nödige medel till förbättring i de allmänna Undervisnings-Werken, blefvo af Riksens Ständer, vid senaste Riksdag, enligt underd.
Hr Horn söker klandra det sätt, hvarpå man gått till väga vid fästningens uppförande, och uppger ett sätt, hvarigenom man enligt hans dunkelt uttryckta mening hade kunnat bespara sig ”en större summa penningar, ett oräkneligt autal dagsverken och mycken tid”; lian vill nemi. alt den stora casern, hvilken först i sommar blifvit grundlagd, borde uppförts genast, hvarigenom de många provisionella byggnaderne blifvit besparade; men han betänker eller känner ej, att förenämnde casern, ämnad att utgöra ett inre retranchement jemte boning för större delen af besättningen, blifvit först i det sednare förslaget öfver Carlsborg föreslagen, i st. f. de förut långs fästningens vallgator gående, mindre lill försvar afsedde casernen — han vet ej, att innan denna casern kunde anläggas, hela byggnadsplatsen måste afschaktas 8 fot djupt, för att nedkomma på den nnvar. marken. Anläggningen af denna casern var således omöjlig i början af fästn.arbetet. Hr Horn har mot byggnadernas ”soliditet” anmärkt, att sprickor yppats å tyghuset och verkstadsflygeln. Härvid får jag nämna, att när med så brutna former som husbyggnader fordra, stora Den 25 0 c t o b e r. 319 massör af murverk uppföras å sammantrycklig grund, är öfverallt oundvikligt att sättningar inträffa; men dä de, såsom på Carlsborg, efter byggnadernas fleråriga bestånd, äfven för den noggrant spejande äro knappast upptäckbara, sä äro de bestämdt icke af någon vigt, minst vittnande om oriktiga beräkningar eller värdelöst arbete; endast den illasinnade finnér i dylika förhållanden skäl för anklagelse om oduglighet eller vårdslöshet.” Ungefär af samma halt äro de öfriga exempel Hr Horn framlagt, för att bevisa det återstående af sitt klander samt motivera det förslag han önskat blifva understäldt K. M.: ”att befästningsbyggnaderne så väl på Carlsborg, som äfven andra Statens byggnader måtte utföras af entreprenörer.” Jag vill ej upptaga mera tid för att vederlägga dess osannfärdiga uppgifter.
»Jag hoppas att det är i sin ordning,» sade han slutligen. »Eller skulle det möjligtvis vara någon inkorrekthet med namnet,» tillade han med ett skyggt försök till ett smålöje. Konsuln drog ut en låda, där han hade en del lösa sedlar, och lämnade honom summan. »Väg edra ord,» sade han lågt, med ett likgiltigt tonfall. »Papperet är fullkomligt i sin ordning. – God middag.» Tegelhandlaren bugade lätt, förbindligt, och försvann. Konsul Arvidson satt länge tankfull med papperet i handen. Han ville ännu icke tro sina ögon. »Thérèse Webers son,» mumlade han för sig själf. Och han upprepade det gång på gång, medan han trummade med fingrarne på bordsskifvan: »Thérèse Webers son ...» Slutligen vek han omsorgsfullt papperet i fyra lika stora delar, skar sönder det med en pappersknif och gömde bitarne i plånboken. Därefter tömde han sitt glas, fyllde det å nyo till brädden med mörkt rödt portvin och tömde det åter i ett drag. Johannes Hall gick af och an i sin dublett och rökte. Emellanåt stod han stilla och lyssnade: hördes det inga steg i trappan? Gardinerna voro nedrullade, och i kakelugnen flammade en stor brasa. Lampan hade han ställt ut i entréen. Han väntade Greta. Han hade fått hennes löfte, att hon skulle komma upp och prata med honom en liten stund och se på fotografierna från hans resor och på en samling gravyrer efter en mängd märkvärdiga taflor. Men skulle hon nu också komma ... Hon var så oberäknelig. Han hade kysst henne en gång, en enda gång, inne på ett konditori en eftermiddag; men sedan dess hade hon varit så skygg, så lättskrämd. Hall gick till fönstret och lyfte upp gardinen ett stycke, så att han kunde se ut. Det snöade åter, och vinden pep kring husknutarne. En gammal fru kom långsamt seglande i medvind med den rundskurna kappan utspänd af blåsten och paraplyn bakom nacken.
Icke heller anser jag det sätt, hvarpå Utsk. löst frågan, ang:de liqviden, vara lyckligt, då Utsk. föreslagit att, för att anskaffa penningar till i fråga vande utgift, redskapen ovilkorligen skall vara såld så tidigt, att medlen derförskola inom viss tid vara influtne, hvilket gör, att kopparn under de fleste förhållanden måste säljas till bättre pris, än den bordt, i fall icke någon preskriptionstid varit utsatt. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag har, vid ett föregående tillfälle, yttrat samma mening i detta ämne, som Frih. Raab, och har ej funnit skäl att frånträda henne. Hr von Koch, Nils Samuel: Jag vill icke yrka på återremiss af ifrågavar:de Betänk., då det redan lärer vara afgjordt i de andra Stånden; men jag anhåller att få förena mig med Frih. Raab och Hr von Hartmansdorff. Den 29 November. Då härefter propos. till bifall å förevande Utlåt, framstäldes, ropades starka Ja, jemte några Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig hafva funnit Ja öfvervägande. Föredrogs, men bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter, sammansatte Statsoch Särskildta Utsk:ns den 28 dennes på bordet lagda Mern. N:o 28, om ersättning och belöning för upfinning af instrument för bränvins mätning och profning. Föredrogs och bifölls LagUtsk:s den 28 dennes på bordet lagda Mern. N:o 65, med förslag till sammanjemkning af RiksSt:ns skiljaktiga beslut, i ani. af ötsk:s Retänk. N:o 61, ang:de den rätt, hvarmed de utaf allmänna medel, till vatten-aflappningar och andra förberedande åtgärder för större odlings-företag, beviljade lån böra utgå.
Skall då denna underhållsskyldighet intecknas i sterbhuset, eller på hvad sätt skall detta stadgande i sådant fall tillämpas? Samma fråga uppstår, om en indelningshafvare, som intagit ett fattigt hushåll, flyttar till en annan indelning; om t. ex. en officer vid ett Skånskt reg:te flyttar till Westerbotten, skall han då sörja för ett sådant hushåll i Skåne? Med ett ord, jag finner så många svårigheter för tillämpningen af denna § med dess nuvar. innehåll, att jag blott derföre tror bäst vara, att icke låta honom qvarstå. Skall han det likväl, får jag erinra, att det icke går an att antaga den sådan den är, utan måste, i följd af R. o. Ad:s sisth gårdag fattade beslut, orden ”utöfver redan stadgad ansvarighet såsom husbonde,” utgå; men bäst är att låta hela §:n försvinna. Hr Ed en hjelm, Gillis: Ehuru jag gerna skulle önska, att de fastighetsägare, hvilka från andra församlingar intaga fattigt folk, måtte vara förbundne att i vidsträcktare mån, än §:n föreslår, ansvara för deras försörjning; så vill jag dock 21 H. 52 De n i3 Mars f. m. i delta hänseende icke framkomma med något nytt förslag, utan förenar mig med Hr von Hohenhausen i anhållan om bifall till hvad Utskai i detta hänseende tillstyrkt. Frih. Boye, Ludv.: Till de herrar, som försvara denna §, anhåller jag vördsamt att i förnuftets och mensklighetens namn få ställa denna fråga: med hvad rätt, vare sig juridisk eller moralisk, viljen J att man skall antaga en lag-§, hvaraf följden kan blifva, att den fattige funne ingen bostad inom Sveriges rike? Agen J något annat land, dit J kunnen hänvisa honom? eller får han icke tillgodonjuta 16 §:n Reg.Ftn lika väl, som den rike ? Hvad blir följden af ett sådant stadgande?
R:dr, hvpothiserad i Handelsoch Närings-diskonten för år 1846 Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 50. 3 afvikne grosshandlaren Henrik östermans den 23 Januari 1847 förfallna lån på lika belopp; oell k) bendikla enkas borgen såsom för egen skuld, jemte Henrik Österman, för Robert Östermans lån i Banko-diskon len på 1,600 R:dr, förfallet den 20 Februari sistnämnde år, numera blifvit till kapitalen fullt betalde, cj mindre enkan Djurberg, än äfven förre bryggaren Robert Österman, uti serskilda till Utskottet ingifne skrifter, sökt befrielse från erläggande af de å lånen upplupna öfverräntor, utgörande å Ilandels-diskontlånet 232 R:dr och å Banko-diskontlånet 197 R:dr 38 sk., allt banko; hvilka ansökningar Diskont-direktionen, uti deröfver infordradt utlåtande, till bifall förordat. Af nämnde utlåtande bar Utskottet inhemtat, att Diskont-verket, såsom utdelning från bröderne Henrik och Robert Östermans konkurser, erhållit den 21 Augusti 1848 utur den förres massa 156 R:dr 24 sk., och den 15 April nästlidet år utur den sednares 806 R:dr, samt att Robert Österman, efter konkursens afslutande, efter hand inbetalt 229 R:dr 26 sk. 8 rst. banko; men att hvad, sorn i öfrigt erfordrats för kapital-liqviderna, blifvit erlagdt af enkan Djurberg; sedan bon, i följd af det medgifna betalningssättet, kommit i tillfälle återkalla sin bos Stockholms Rådhus-rätt anbängiggjorda afträdes-ansökan.
(Stats-Utskottets Utlåtande N:o 176.) S. A. K. Sedan uti underdånig skrifvelse den 24 Oktober 1857 Rikets då församlade Ständer, — med anmälan, hurusom de i nådiga Kungörelsen den 11 Augusti 1854 meddelade föreskrifter, att nämndemän vid sådana boställsoch torpsyner samt andra extra förrättningar, för hvilka do dittills icko varit till någon godtgörelse berättigade, egde tillgodonjuta skjutsersättning enligt stadgad grund, äfvensom i allmänhet för dem åliggande syner och öfriga extra förrättningar beräkna dagtraktamente efter resereglementet, skulle förorsakat villrådighet vid tillämpningen, i det att de sålunda omförmålda “andra extra förrättningar" icke blifvit närmare uppgifna, hvaraf ock hade inträffat att nämndemän för biträde vid urtima ting, indrifvande af kronoutskylder och hemmansräntor samt värderingar icke erhållit ersättning, samt att, i anledning häraf, hos Rikets Ständer blifvit föreslaget, att ifrågavarande kungörelse måtte erhålla sådant förtydligande, att med orden “andra extra förrättningar" borde förstås all annan, utom ordinarie ting och vägsyncr, redan förekommande eller möjligen framdeles blifvande förrättning, der nämndemäns eller fjerdingsmans tjenstebiträde äskades, anhållit, att, då det syntes vara med billighet öfverensstämmande, att nämndemän och fjerdingsmän undfingo reseoch traktamentsersättning för deras inställelse vid dom åliggande extra förrättningar, men Rikets Ständer icko vore i tillfälle att med erforderlig noggrannhet antyda alla de fall, som dertill borde hänföras, E. K. Majit täcktes, etter ärendets behöriga utredning, till Rikets Ständer göra nådig framställning, om Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 177. 7 och i hvilka fall reseoch traktamentsersättning måtte tillerkännas nämndemän och fjerdingsman för extra förrättningar i Kronans ärenden; så har E. K. Majit uti nådig skrifvelse af den 27
StatsUtskotteta r * . • i ■* r Mjo 139, Om rättighet för Åboer 2 de till Uppsala Akademi donerade, äfvensom på Preste, Klockare, Anexe och Mensal-Hemman, att lösa dem tili Skatte. S. D. f, m. Återrcmittarades Lag-Utskottets Betänkande N:o 3% ifråga om Sakegares fria val af Rättegångsombud, S. D. f. m. Föredrogs ånyo och lades till Handhngarne, Statsoch Banco-Utskottens Utlåtande N;o 137, i anledning af gjord Motion, angående erinran till Utskotten, att tili RiksStånden afgifva förslag till grunderne för den blifvande financc-planen. S. D. f. m. Sedan efter förnyad föredrag* ning af ConstitutionsUtskottets Memorial N;o lo, innefattande förslag till upphäfvande af 8 Morn. 4 §. TryckfribetsFörordningen, åtskilliga anmärkningar deremot anfördes, hvilka Ståndet förklarade utgöra dess gemensamma tanka blefvo de samma jemnlikt 56 §. Regeringsformen till förenämnde Utskott hänvisade. S. D. e. m. I anledning af gjorde anmärkningar återremitterades Bevillnings-Utskot - *45 Trot. Vt år, 3. 13 Maj 1823. tets Betänkande N:o 6, rörande granderne för den blifvande Bevillningen. Fan Vällofl. BorgareStåndet. S. D. Med bifall till Stats-Utskottets yttrande N:o 146, uppå RiksdagsFullmägtigen Johan Olsson Longbergs Memorial, om större frihet i Jsrntillverkning och försäljning, fann Borgare.Ståndet nämnde Memorial böra till Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets vidare handläggning öfverlemnas. S. D. Blföllos vid förnyad föredragning nedannämnda Betänkanden: BancoUtskottets N;o ii, Om Skådepenning, i anledning af H. K. H. Kronprinsens förestående Biläger.
Pröfvas brott, som i 7 § sagdt är, hafva af obetänk samhet skett; vare straffet böter eller fängelse på högst 6 månader. 9 g. Pådiktar mau annan, såsom i 7 § sägs, gerning eller last, som ej efter lag straffbar, men eljest för hans ära, goda namn och rykte, medborgerliga ans:de, yrke, näring eller fortkomst menlig är, eller utsprider man af arghet sådan dikt; straffes med fängelse på högst ti månader eller böter. 10 g. Pörolämpar man annan med smädligt yttrande i tal eller skrift, eller med hotelse eller annan gerning, som missfirmlig är, och sker det å tid, ort eller sätt, att ärekränkningen väcker synnerligt upseende, eller är den eljest af svår beskaffenhet ; straffes gerningsmaunen med böter eller fängelse på 1 till högst 6 månader. 11 g. Böter, som efter någon af föreg:de gg ådömas, må till 200 rdr sättas. 12 §. För smädliga yttranden, hotelser eller missfirmlig» ger ningar, i andra fall, lin förut sagda äro, botes till 50 rdr. 13 g. Förgriper sig någon med ärekränkning mot skyldeman i rätt upstigande led, straffes med 1 till 6 månaders fängelse, der gerningen eljest med böter beläggas skulle; sker det mot stjufeller svärföräldrar, fosterföräldrar, förmyndare, husbonde, lärare eller annan, under hvars lydnad man står; varde den omständighet såsom försvårande ansedd. 14 g. Den, som för ärekränkning tilltalas, må ej med bevis ning om sanningen af gjordt tillmäle sig från ansvar fria, utom i de fall, då han tillvitt annan bestämdt brott, eller visst slag af brott, eller ock missgerning, som i 9 g sägs.
Raab yttrat, icke någon inbjudning till R. o. Ad. skelt med anledn. af det beslut som de öfriga Stånden fattat, kommer sig deraf, att detta Betänk, stöder sig på helt annan grund än det förra förslaget om stationshus inrättande på Södermalm. Dessutom hafva de andra Stånden upgifvit helt olika skäl för det sätt hvarpå de ansett frågan böra behandlas. Någon inbjudning kunde således svårligen komma i fråga, utan förslaget måste omgöras med afseende på summan. I det första Betänk., som, rörande jernvägsfrågan, till Ständerna afgafs, föreslogs till en station på Södermalm 160,000 Rdr och 200,000 Rdr till en reparationsverkstad i Stockholm eller tillsammans 360,000 Rdr. Nu äro föreslagna 321,000 Rdr för ett stationshus, som således blir större än den först föreslagna anhaltsstationen, och för en reparations-verkstad, som åter torde blifva mindre än den från början afsedda. Att beräkna kostnaden för dylika dyra anläggningar torde vara vanskligt; och i följd af den förändring frågan fått genom Ständernas beslut blef det nödigt att ändra förslaget om stationen på det sätt, att då förut varit afsedd en mindre station på Söder med beräknad sammanbindning af banorna, så skulle nu ingen sammanbindning komma i fråga, men i stället stationen på Söder blifva större. Jag skulle således tro, att i afseende på summan förekommer ingenting att anmärka, och då dessutom genom förslaget vinnes, att det till jernvägsanläggningar föreslagna lån upgår till jemna 20 millioner Rdr, som förut varit afsedde, har man ansett lämpligt att bestämma nu ifrågav:de belopp till 321,000 Rdr. Gr. af Ugglas, Carl Fredr. Ludvig: Jag anhåller att få instämma med Frih. Raab.
Sabina igen hos sin syster och prinsen, hvilka ingendera syntes ha märkt hvad hon gjort, och prinsen var öfvermåttan artig mot fröken, och så var den spatserfärden slut. Nu var det fröken Melicertas tur, och länge satt hon för spegeln, och grann var hon, och hennes blonda hår var så högt friseradt, som den största blårtott på gamla Gretas spinnrock, och de blå blommorna klädde henne så väl. Nu var prinsen redan nere i trädgården, när fröken Melicerta och Sabina kommo, och åter helsade prinsen så artigt och förde fröken omkring, och Sabina gick efter. Men så föreslog prinsen, att de skulle spatsera utåt parken, och allt längre gingo de, och fröken Melicerta var så glad, och tänkte: „se så, mig vill han visst ha, efter han går så långt“. Litet rädd såg hon visst på de tjocka molnen, som skockade sig, men hon tänkte: „lappri på hvita similéklädningen och blå blommorna, nog får jag bättre när jag blir prinsessa“. Sabina gick vänligt fram och sade: „monne vi ej borde vända om, vi få visst regn“; men i detsamma började det redan regna så starkt, att prinsen bjöd fruntimmerna stiga in i en liten jagtkoja i skogen, tills ovädret skulle gå förbi. Men ovädret gick ej förbi, utan det hällregnade, och åskan gick allt värre, och fröken Melicerta var så fin och skrek och gömde hufvudet i sina vackra händer för hvar skräll, och gret och låg matt på tältsängen med händerna lagda på vackraste sätt. Men nu blef det middagstid; prinsen visste, att det fanns thé uti ett skåp och Sabina fäste nätt sin näsduk framför sig, tände upp eld, kokte thé och bjöd ikring med skorpor ur skåpet. Och fröken Melicerta åt rätt raskt, fast hon var så rädd att hon ej skulle få ned en bit. Men så klarnade vädret, och alla gingo nu hem, och så var den promenaden slut.