Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den l4 Julli. yttra den öfvertygelse, att en Realisation af Bancosedlame till deras nuvarande Silfvervärde, att stadga, och ordning i penningeverket äro bade möjlige och lätte att återställa och bibehålla; kanske utan, oeh säkert utan betydlig förstärkning af Bankens nuvarande silfverforråd. Jag åberopar såsom grund för denna min öfvertygelse allt hvad så väl Kongl. FinanceComitéen uti sitt underdåniga Betänkande, som jag i egenskap af dess Ledamot särskildt, i detta ämne yttrat och sökt bevisa; och den upplysning vi nu vunnit om Bankens tillstånd, bestyrker den tanka jag hyst om dess förmåga att reda sig; endast man med allvar vill att den skall göra det. Blotta förberedande anstallter, under det man från Riksdag till Riksdag uppskjuter verkställigheten, skola endast, fruktar jag, bereda stadga åt den opinion att ingen stadga i penm'ngevärdet, åtminstone icke i vår tid, är att hoppas, eller efter andras åsigter att befara. Att för Bankens räkning uppköpa silfver, när det behöfves, är visserligen angelägit och nyttigt; men att fastställa ett visst Sedelpris, hvartill silfver emottages i Banken, utan tillika fastställd förbindelse, att efter samma beräkningsgrund utgifva sillver för Sedlar, är en anstallt som, så framt den skall vara något annat än ett simpelt lån på silfver, synes mig ingen ting kunna uträtta; aldramiust gifva styrka åt Bankens credit och hoppet om en •68 V)cn i4 Julii. snart tillstundande realisation. Derigenom sättes väl en gräns för myntförbättring; men lemnäs ett öppet fält för myntförsämringen. Det tyckes dessutom vara en förvänd ordning att bestämma hvad det redbara myntet eller metallen skall gälla i sedlar, då det tvertom kommer an på att bestämma hvad sedeln är värd i verkligt mynt eller metall. Om silfver skall köpas, tror jag vara bäst att BancoStyrelsen uppdrages derom besörja och på det för Banken förmonligaste sätt dertill använda det anslag, som af Bankens4årliga vinst eller inkomst, tilt detta ändamål bestämmes; men icke att Sedelstocken okas för att köpa silfver.
Lagerbjelkes yttrande i afseende pä det förslag, han framställt, ang. den punkt, som nu är under öfverläggning. Deremot har jag följt Gr:ns fortsättning af sitt anförande med större uppmärksamhet, och jag inhemtade deraf, hurusom Gr:n sökte docera i fråga om sältet huru nuvar:de indelningsverk uppkommit. Gr:n har dervid erinrat, huruledes rikets drätselverk pä den tiden indelningsverket tillkom, var i sin linda, och att Staten icke hade annan utväg, än att lemna vissa embetsmän indelningar, såsom det lättaste aflöningssältet. Men det förhåller sig icke sä, som Gr:n uppgifvit. Sveriges drätselverk var icke på 1000-talet i sin linda, tvertoni erhöll det då en utveckling, som Carl XI bragle lill fullkomlighet. Och denne Konungs historia visar, att, vid den tid indelningsverket inrättades, penningetillgängen var relativt lika stor som nu, så att Carl XI kunnat, om flan ansett det nyttigt, utan ringaste svårighet lika väl bestämma alla löner i penningar sora i räntor hvilket äfven visar sig deraf, att de löntagare, som begärde utbyte af sina indelningsränlor emot kontanta löner, erhöllo detta byte, ehuru Konungen yttrade, att de icke visste hvad de begärde. Man kan således icke med något hopp om framgång åberopa landets ställning, vid den tid indelningsverket inrättades, för att deraf draga den slutsats, att man då var nödsakad att handla annorlunda än nu. Gr:n har ytterligare upprepat hvad här så ofta förut blifvit sagdt, att eftersom R. St. vid 1830 års riksdag efterskänkt forsellönen för all kronans behållna tionde och afradsspannemål, så fordrar rättvisan, att forsellönen efterskänkes äfven för den spannemål, som är anslagen vissa embetsmän inom landet. Jag bestrider 246 Den 11 September f. m. och skall alllid bestrida riktigheten af denna satts, emedan jag ännu icke lärt mig begripa, att för det jag gjort en present till en person, jag skall vara skyldig, att göra en lika present till en annan.
Larmet lockat ut från båln, Snart hans pipa hela striden Sveper som i krutröksmoln. I den fodrade talàrn Vördnadsbjudande att skåda, Frågar han de vackra båda: »Men hvad är det, kära barn?» Malin all sin harm och smärta Gråter ut i morfars famn: »Det är hon der, kusin Märtha, Som har gett mig vedernamn. Må hon heta hatt för mig, Blott jag slipper bli förhånad, Derför att jag väf och spånad Anser båta mer än krig.» »Tappra Märtha», morfar säger, »Gud bevars, hvad krigisk brand! Jag har haft min lust i läger, Men det föll sig surt ibland. Pris ske en och hvar, som kom Att med balsam läka såren – Var du glad för de der fåren, Du så hånligt talar om. »Söta Malin, lilla dufva, Som här vid mitt bröst sökt värn, Finner du din näpna hufva Mer beqväm än hatt af jern, Glöm dock icke, att det fans Förr en mö, som hette Blenda; Hon i rättan tid sin slända Bytte ut mot sköld och lans. »Skam få alla nya, fula Namn, som söndra våra hem! Väl jag unnade en kula Den, som först kom upp med dem. Svensk, helt rätt och slätt, må bli Bästa, endaste benämning, Aska varde hvarje lemning Utaf allt, som nämns parti!» Carolus Linnæus. Ett hundraårsminne, den 19 Jan. 1878. Gamla Sverge, mins du ännu förra seklets morgonväkt? Mulen morgon, blodig morgon: hjeltekungens värja bräckt, Härar slagna, fästen tagna, ångestfull ur folkets själ Till den fagra storhetsdrömmen ett förtvifladt, vildt farväl! Svea-moder, van att sända ut i kyller och bantler Sina segerglada söner under svajande banér, Nu hur ängsligt intill barmen tryckte hon de sista få, Medan vinden dref från skären mordbrandsrök till värnlös vrå! Fred! det ljöd från bleka läppar – från förblödda hjertan: fred! Ack, men i de öppna såren som af eldrödt jern det sved:
Det ifrågavar. uttrycket har en allvarsam, en skämtsam bemärkelse. Hvem berättigar mina motståndare att påtvinga uttrycket en syftning, som det beror af mig att förneka? Jag älskar ej advocatur, mina Hrr, jag skulle mera tycka om alt öppet säga: jag menade allvarsamt, jag ämnade allvarsamt förfäkta min mening, ej för att såra någon personligen, mindre för att suddin någons enskilda rykte, men derföre, att en inre drift alltid ställer mig på den sidan, mot hvilken öfvermagten riktar sina vapen, men för att göra slut på dessa oändliga ordkrig, oändliga just derföre, att facta ej blifvit i ett sammanhang framställda i ljuset. Jag skulle försökt, att genom det begrundansvärda i sak öfverskyla det mer eller mindre bristfälliga i form. Men då man börjar med att kränka riksdagsmannens grundlagliga yttranderätt och sedermera vill begagna frukten af sjelfva denna kränkning såsom ett försåt mot riksdagsmannens personlighet, då måste R. o. Ad. ursägta, att jag, å min sida, använder ett lagligt vapdn till mitt försvar, det, att sjelf tyda mina ord. Jag förklarar i kraft deraf, att jag med ordet "skälmstycken,” hvilket, såsom redan är anmärkt, har en dubbel betydelse, menar identiskt detsamma, som den för Frih. af Nordin måhända ej alldeles obekanta tidningen Svenska Minerva med sitt uttryck : ”de habilas habilitet," hvilket förekommer i N:o 47 d. uti innev. månad. Samma tidnings redaetion har i N:o 18 den ii sisth Febr. Öfversatt ordet ”nefas" ined "skurkstreck,” utan att, mig veterligen, hvarken aclion eller indragning blifvit i anledning deraf förordnad, oaktadt det, utan gensägelse, var mer än djerft (den bristande grannlagenheten oberäknadt) att så skymfligt tyda en riksdagsmans ord, hvars sann - Den 3o April f. m. 32g sannskyldiga betydelse just då befanns under omtvistande.
Proposition, Nio 66. är förhållandet, det må ankomma på pröfning i hvarje serskildt fall, om, vid verkställighet af sådan reglering, förändring hör ega ram, så att löneanslagen en gång för alla bestämmas tili visst belopp i kontant, enligt de utaf kommitterade i detta afseende föreslagna grunder; äfvensom att, hvad angår sådane utarrenderade boställen, hvilkas arrenden äro anvisade tili aflöning, frågan om indragning deraf likaledes må blif va beroende, på pröfning i sammanhang med de serskilde iöneregleringarne; börande på sätt Rikets Ständer för deras del beslutat och äfven synes vara lämpligt, de tili regementerne anslagne utarrenderade boställen, intilldess en slik lönereglering i afseende å indelta armeen egt rum, eller åtminstone tills vidare, förblifva under vederbörandes disposition och alltså regementslöningsdirektionerna fortfarande ombesörja uppbörden och fördelningen emellan vederbörande löntagare af de inflytande arrendeafgifterne. För öfrigt skulle iakttagas, att hvaije skeende förändring med de indelte lönerne för de ordinarie embetsoch tjenstemän, uti hvilkas fullmakter eller konstitutorialer serskildt förbehåll ej blifvit gjordt, först vid deras afgång från tjensten verkställes, så vida de icke sjelfve förklara sig nöjde, att den dessförinnan försiggår; i hvilket afseende yttrande borde hvar och en affordras; att uti regleringen härmed icke inbegripas sådane tjenstebefattningar, hvilka åtnjuta aflöning af de till serskilde inrättningars disposition ställde anslag; samt att de] anslag, hvilka framdeles kunna | varda anvisade i stället lör indragne indelningar, erhålla lika helgd som indelningsverket, så att de icke utan Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers sammanstämmande beslut må kunna förändras. Beträffande åter de indeldta anslag, som äro anvisade, dels till åtskilliga allmänna verk och inrättningar, kyrkor och fromma stiftelser, dels till enskilda inrättningar och personer, äfvensom räntor och tionde, som tillgodonjutas i följd af vissa hemman åtföljande besvär, så tillstyrkte
— - 3:o samt en årlig tillökning från den tid HofmarskalksEm betet blifvit honom uppdraget 47^ 16. - hvilken Summa anordnas directe från K, StatsContoret. 1 Kammarherre, lön x LifMedicus, lön 166: 32. - Arfvode för Läkarevården om Stallbetjeningen 5o. — - 1 HandSecreterare, lön 1 KammarPage, lön 1 HofKamererare, lön 1 Kammarfru, lön 133: 16. - Ersättning för bröd och dricka 66: 32. - Kostptgr 1 stället förKammarbordå 1 Rtdrdagl. 365. — - 1 Dito, likalades . .. 1 Kammartjenare, lön , , . , 1 Tvätterska, eller Åltfru för Fatburen och Tvätten, lön , , 1 Städerska, lön 1 Kammarvaktmästare, lön , 4°- Kostpenningar ä 12 R:dr i månaden i44- — “ Skopenningar i4. Strumppenningar^ 5. — - 1 Löpare, lön 4°- — - Kostpenningar å 12 R:dr i månaden i44- Skopenningar 16. — - Strumppenningar . 10. — - I Lakej, lön . 25. Kostpenningar å 12 R:dr i månaden 144* — “ Skopenningar , , i4- — - Strumppenningar 5. — - II Lakejer likaledes å 188 R:dr , , , i Munskänk, lön i Skaffare, lön i Conditor, lön ... för en piga i Conditeriet « , , i SkafferiDräng, lö‘n . För vården af kopparen i Silfvertvätterska, lön i Kopparskurerska, lön i Bonare, oafkortadt Arfvode ... l Hjelpkarl i köket, å io R:dr Arfvode i månaden i Dito i Källaren, likaledes Skooch Strumppenningar 1 Lifförridare, lön .. Kostpenningar å 12 R:dr i månaden i Hingstridare, lön Kostpenningar å 12 R:dr 1 månaden 1 Dito, likaledes 1 CavaljersKusk, lön .
Ohra i mannaminne icke blifvit af Bruksegaren tillitad, och han ej eiler, på många år .fått köpa någon ved utaf Hemmansegarne inom Bruks-Linien, men Aluntillverkningen, det oagtadt, fortgått minst med det antal Pannor, hvarföre Bruket, ifrån början, varit priviligeradt, anser StaLs-Utskottet fullkomligen vara upplyst, att Bruksegaren uti användandet af sine egne Skogar och Torfmossar, jemte Krono-Parkerne Maglehems Ohra och De Dödas Lott, samt utibegagnandet af frivillig öfverrenskommelse med kringliggande andre Hemmansegare, icke saknar utväg att Bruket behörigen bedrifva ; Och, på sådan grund, samt med anledning af hvad Kongl. Kammaroch Bergs-Collegierne jemnväl tillstyrkt, hemställer Utskottet, att, emot det att den skyldighet från nästa års början upphör, som hittills ålegat Inneliafvarne af de inom 2 mil från Andrarums Bruk belägne Kronooch Skatte-Hemman, att hålla Bruksegaren tillhanda hvad de af sine Skogar, utöfver eget behof, hafva 1708 Stats-Utskottets Betänkanden. att afyttra, Bruksegaren i stället , såsom en billig ersättning för saknaden af nämnde köperätt, samt till nödigt understöd för Bruksrörelsen, matte upplåtas de andelar af Krono-Parkerne Maglehems Ohra och De Död as Dott, hvilka efter Rågångstvisternes slut, och sedan de, om dispositions-råtten af der verkstälde odlingar och Intagor, anhäugige frågor blifvit afgjorde, kunna af Kongl. Maj:t och Kronan disponeras, dock med villkor, att Bruksegaren för detta, i anseende till ofvananförde orsaker, nu först ordentligen medgifne begagnande af Maglehems Ohra och De Dödas Dott, erlägger en skälig recognitions afgift, derest han ej heldre skulle åstunda att, genom Skatteköp, uppå de för orten i allmänhet gällande grunder, egande rätten dertill sig förvärfva, hvilket då må vara honom obetaget, samt med förbindelse i bägge fallen, att alltid underhålla Alun-Verket i dess närvarande skick , så att Stats-Verket må kunna, i Tionde deraf, påräkna minst 3o Tunnor årligen.
Det är sant, att förra tiders exempel nogsamt utvisa, huru vissa personer i sin ungdom, med förgätande af sin pligt och sitt Fädernesland, sålt sitt biträde till gerningar, som för evigt stämplat dem med det förakt dylika handlingssätt förtjena, och hvilket, med antagande af hvad masque som helst, aldrig låter sig fullkomligen utplånas, men detta är ej allenast tillämpligt lill ynglingar, utan äfven till äldre och mognade män, hvilka vid särdeles tillfällen lånat sina namn till sådane underskrifter, hvarifrån äfven det svagaste begrepp om heder och ära bordt dem afhålla. Huru är det tänkbart, att hos den, för hvilken hedersoch pligtkänslan ända till 25 års ålder varit främmande, samma känsla sedermera någonsin skall kunna uppväckas. För min del tror jag alt ändamålet skulle lättare tillvägabriu - Den 2 7 Maji. 399 gas om Ridderskapet oell Adeln, sedan det har blifvit samladt, ibland sig utsåge 200 personer, att representionsratten utöfva, och hvilka med ett passande Iractamente borde förses. De åtskillige detaillerne i detta ämne fordra längre och vidlyftigare öfverläggningar, och som en värd Ledamot upplyst, att ConstitutionsUtskoltet just derföre mera lösligen vidrört det, som angår Ridderskapets och Adelns representations-sätt, att Utskottet förmodat denna fråga böra af RiddarhusUtskoltet närmare utvecklas, vågar jag vördsamt anhålla, att den måtte till sistnämnde Utskott förvisas, men att målet i öfriga fall med dervid gjorde anmärkningar må till ConslitutionsUtskottet återremitteras. Hans Excellence-j Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att sedan han lemnat tillräcklig tid åt alla dem, hvilka anmält sig att tala i ämnet, och ingen vidare anhållit, att få något anföra, hade Hans Excellence fästat Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på förevarande ämnes behandling, enligt 56 §.
Schiltxercrantzs dit ingifne Memorial, hvaruti Herr Contre - Amiralen anfört, det Riksens Ständer, den 10 April 1810, beslutit ej mindre, att den för Sjö-Artilleri-Manskapet bestådde inqvartering måtte ökas för de i Stockholm Stationerade ifrån 2 R:dr 32 sk. till 4 R:dr och för dem, som i Uandsorterne äro förlagde, ifrån 2 till’ 3 R.dr om året för hvarje nummer Spel och Profoss, än ock att Under-Officerame vid Örlogsoch Armens Flottor borde erhålla lika beklädshje'p, sorn Under - Officerare vid de värfvade Regementerne åtnjuta: och, då hvarken Underofficerare eller Manskapet desse förmåner ännu ernått, föreslår jemväl Herr Contre - Amiralen att miedel dertill nu måtte varda anslagne; "hvarförutan Herr Contre-Amiralen uti serskildt till Utskottet äfven remitteradt Memorial andragit, huruledes Flottornes Officerare äro nästan de ende, som hittills saknar, den tillökning uti Gotl - 1028 Stats-Vtskottets Belänkanden. tant inqvartering andre Regementer långt före detta åtnjutit och sådant af den orsak, att Statsverket bestrider utgifterne för de förstnämnde, dl deremot Städerne betala inq var teringen för de sednare. Den Contante inqvartering Kong!. Maj:ts och Kronan nu årligen består, är i Slockholm för En Öfverste 177: 37. 4. Öfverste .Lieutenant 133: 16. — Och |:del mindre för dem i Landsorterne; hvaremot den inqvartering i Cdntant, som Stockholms Stad nu utgör till Garnizons - Regementerne härstädes, är till En Öfverste-Lieutenant 236: 21. 4. Major . -133: 16. — Capitaine 53: 16.
Och syntes alltså billigt att, sedan myntet de sednare åren undergått en för Riket oell hvarje Räntetagare betydlig och kännbar försämring, väl Kronan som alla de, hvilka fått sig sådane Contante Penninge-Räntor anslagne, må ega rättighet uppbära 'deni i det värde de egde från och med 1777 till och med 180g; då Banken upphörde att inlösa sina afgifne Sedlar, och hvarigenom uppkom det agio som nu eger rum emellan Silfvermynt och Banco-Sedlarne. Skulle åter detta ej vinna bifall, ankomine det på Kongl. Majrts Nådiga bepröfvande, huruvida Indelningshafvarne vid Skånska Carabinier-Regementet, enligt Chefens derom gjode anhållan, må afStats-med len - Stats-Utskottets Betänkanden. g55 len erhålla ersättning för det lidande de fått vidkännas, i anseende till Myntets försämring, då, efter Kongl. Krigs-Colleqii underdåniga tanka , en sådan ersät O C ’ liing borde meddelas, endast af de dem på Lön anslagne Hemmanen. Hvad sålunda förekommit och handlingarne för öfrigt innehålla, har StatsUtskottet ansett fordra ett så mycket noggrannare skärskådande, som fråga alltså nu uppstått, att icke blott det till Skånska Carabinier-Regementet anslagne Hästoch Fördels -HemmansRäntorne, utan äfven Kronans öfrige Indeldte och behållne Räntor i Skåne, Blekinge och Bohus Län, borde utgå in natura eller efter förvandling, och Markegångspris, hvilken tillökning på det hela, skulle enligt förslagsvis uppgjord beräkning bestiga: å Kronans behållne Räntor, hvilka nu efter Krono-värdiet utgöra 13,3 61 R:dr 28 sk. 3 rst. till .■••••'«•• 3g,64*3. o 9® och å de tili Regementer med flere Indeldte Stater eller för andra behof disponerade 07,o43 R:dr ig sk. 7 rst. till 268,653:
Det bar visserligen ej undgått min uppmärksamhet, att om det är en sanning, att berörde afgift, i följd af enskilte contracter emellan Rotar och Rusthåll samt deras karlar, blifvit en gifven nödvändighet, samt sålunda på sätt och vis inverkat på de öfrige contracter, som karlarne med roten ingå, så att denna, när karlen är bättre hållen, ej behöfver betala så hög le - Den i3 Mars f. m. 107 ga sorn eljest, är det likväl en gifven sak, att aldrig [af ålder ett sådant åliggande, som det ifrågavarande, tillhört jorden. Det finnes ej uti Rothållets Contracter omnämdt annorlunda, än såsom ett karlens åliggande blott för de då bruklige Compagnie-möten, hvilka sällan varade längre, än 2 å 3 dagar. Vid dessa möten nyttjades matsäck, det är sannt; men aldrig ålåg det, såsom en stadgad skyldighet, roten att gifva matsäcken, och således tillhörde det icke jorden. Detta åliggande har varit ett missbruk emot Författningarne, men ej en laglig skatt på jorden. Den andra frågan är, om denna tungan ingått i jordens värde. Det kan icke undfalla någon, att, i fråga om alla med Indelningsverket förenade kostnader, en skillnad finnes emellan tiderne före revolutionen och efter densamma. I sednare tider hafva större läger, mera än förr, sammandragits. Karlens beklädnad m. m. har blifvit vida dyrare. Mångå förhållanden hafva gjort, att allt varit känbarare och kostsammare de sednare tiderne. Förr varade Regements-möten 10, 12 å t4 dagar och ofta kortare tid; i sednare tider 20, 24 dygn, och marcher stundom en hel månad. Häraf finnes, att om någon förändring i värdet skulle hafva uppkommit, har en sådan förändring först kunnat ske genom de i sednare tider uppkomne förhöjningar i kostnaderne. Således är det först sedan år 1811 och 1812, som sådant i58 Den i3 Mars f. m. lunde inflyta i värdet.
De stego in; och åstad bar det genom de tomma gatorna i en sofvande stad, hvilken just höll på att morna sig. Nedrulladt framför alla fönster, hvilka icke voro kritade; och bullret från den ensamma vagnen ekade i morgonstunden. Ut genom Homansbyen, villastaden; ut på landet; in i skogen; uppför berget. Solen gick upp, men morgonkylan blef kvar i luften. Uppför, uppför, ständigt uppför; först sakta sluttning, så stigning, till sist tvärbrant; vägen måste gå i zigzag, och hästarne kunde bara gå i skridt samt behöfde allt då och då stanna för att pusta ut; den yppiga växtligheten, med forsande stupbäckar öfver knotiga alrötter, öfvergick i tallskog, dvärgskog; – tills vagnen med en smäll och en sväng for in på en gårdsplats framför den hvita byggning, hvilken alltsomoftast under färden skymtat fram uppe öfver deras hufvuden. Hästarne stallades in för att fodras; och sjelfva skyndade de in i huset, hungriga och förfrusna. Det var halft säter, halft värdshus. Man bullade upp frukost, med snaps och bier, kaffe och gräddfet mjölk samt en oändlighet af smörgåsar. Efter måltiden satte de sig i gång vidare uppåt bakom sätern, för att till fots nå sjelfva toppen. De gingo fram genom skogar och öfver öppna ängsplatser, genom grindar och förbi ett par hus, der hundar skälde emot dem, samt kommo slutligen ut på en vid grön platå. I dennas midt reste sig ett kolossalt träåbäke, med många tvärafsatser och trappor, som förde från den ena till den andra, från marken och ända upp till krönet. Dit upp klättrade det unga paret, – en svindlande höjd, från hvilken man kunde se ut öfver halfva Norge, ända upp till snöfjällen; bergsrygg bakom bergsrygg, beklädda med tallborst, en ocean med mörkgröna och svartbruna stormvågor; nere i djupet Kristiania såsom en medeltida fågelperspektivisk teckning af en stad, samt – ringlande sig söder ut – en smal flod, som var sjelfva stora fjorden.
Jag tror derföre, att beslutet nu hör inskränkas till liufvudfrågans afgörande, om förskott skall teviljas, eller ej, och Utlåtandet, i sådant afseende, afslås eller bifallas. Allt annat torde det nu vara för tidigt att besluta. Herr Hjerta: Mitt första yttrande innefattade, såsom jag hoppas, en så fullständig utredning af skälen, hvarföre jag ansåg summan kunna af RiksgäldsContoiret utgå, och sättet för liqviden sedermera bestämmas, och alla Talare hafva sedan på ett eller annat sätt yttrat sig om behörigheten eller obehörigheten af min framställning, alt jag ej kan förklara mig, huru man kan påstå, att ämnet ej blifvit discuteradt. För mig har det blifvit det ända till trötthet. Jag anhåller endast att, till följe af hvad Herr Grefven och LandtMarskalken förklarat, såsom enligt både med Grundlagen och vanligheten, vi nu måtte få votera om ContraPropositionen. Den i3 April, a5i Herr von Hartmansdorff: Herr Stråle har ganska riktigt anmärkt, att frågan om sättet väl torde behöfva utredas af Utskotten, innan den här förekommer. Det toi’- de eljest gå dermed, som med frågan om ersättning för skeppsuppbringningar under sista Riksdag. Utskottet hade afstyrkt saken, och derföre icke yttrat sig om sättet. Icke destomindre gjordes, sedan ersättningen blifvit bifallen, sättet till föremål för Ståndets beslut, utan någon föregående utredning från StatsUtskottet, Hurudant afgörandet fördenskull blef, det vet RiksgäldsContoiret, som haft att göra med utbetalningarne. Vid detta tillfälle är det jemväl så mycket angelägnare, att på Riddarhuset närmare afhandla sättet, som ingen sådan utredning föregått i Utskotten. Jag tror således, att man ej bör fästa särdeles afseende vid den siste Talarens yttrande, och anhåller att Herr Grefven och LandtMarskalken ville inhämta Ståndets mening, om ej Ståndet godkänner den ContraProposition Friherre Anckarsvärd föreslagit. I annat fall få vi votera om de båda andra ContraPropositionerne. Undertecknad Riddarhus-Sekreterare: