Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Orientens folk stodo framför en snar undergång, voro de sorglösa som barn; Vesterlandets deremot, som väntade en stor framtid, voro knarriga och lifströtta som sjuka gubbar. För österländingen var lidandet endast ett nödvändigt ondt; vesterländingen upphöjde lidandet till religion, ty han insåg att det oftast var lyckans köpeskilling och hela hans åskådning gick ut på att uppoffra det närvarande för ett tillkommande bättre. Med tiden hade han dock ställt saken på hufvudet så till vida, att han börjat älska lidandet blott och bart för dess egen skull, och han lyckades till och med att aftvinga jemrandet och klagandet sympatiska sidor. Det hade i synnerhet varit fallet vid den tid, då Vesterlandet träffades af något högst karaktäristiskt vesterländskt, som kallades verldssmärtan. Verldssmärtan eller tyska sjukan, som den också kunde benämnas, hade på djupet innehållit allt för mycket stort och upprigtigt för att icke snart taga jätteproportioner och utbreda sig hastigt som en pest. Verldssmärtan hade öppnat nutidens aera inom det vesterländska lidandets historia. Nu var isen bruten. Nu kunde den mest jovialiska hvardagsmenniska gå hem och lida hela verldens smärta. Ensam grät han vid källan i skogen eller sökte tröst i flaskan. Då han slutligen fann detta ovärdigt, slog han sig på att arbeta; men för att bedöfva ett så mystiskt och outredt lidande, måste han arbeta ända till öfverretning och uppnådde på så sätt endast en ny plåga. Lidandets filosofi hade nu så genomsyrat hans tankegång, att han började ringakta eller misstänka allt som icke hade en svart kolorit. Flädermöss och flera andra nattdjur lockas med hvitt; vesterländingen lockades bäst med svart. Allt som förbittrade tillvaron höll han i ära och han skröt af sitt »sköna hat». Gjorde han lycka, pekade han med stolthet på sin ungdoms umbäranden och lidanden. Dramer, hvilka uppskakade åhörarne, som tjurfäktningar eller slagt, vunno ett oerhördt anseende. Den största tjenst man kunde göra en författare var att påpeka det lidande, som röjde sig i hans arbeten.
Ständer för utförande af de ifrågasatta omläggningsarbetena på landsvägen mellan Hvetlanda och Serarps gästgifvaregårdar i Östra härad af Jönköpings län anvisa ett anslag utan återbetal ningsskyldighet af Fyratiotusen Riksdaler, att under år 1867 utgå med halfva beloppet eller Tjugutusen Riksdaler, under de vilkor, som varda stadgade för tillgodonjutande af sådana statsbidrag, hvilka vid denna riksdag för andra dylika företag beviljats, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Bih. till B. St. Vinner Nej, är, i enlighet med Ridderskapet och Adelns samt Bonde-Ståndets beslxit, omförmälda framställning af Rikets Ständer afslagen. Stockholm den 28 Maj 1866. Ank. till Exp.-Utak. den 29 Maj 18f>6, kl. 11 f m Memorial, med förslag till voteringsproposition, i fråga om anvisande af anslag för norra jernvägsstambanans fortsättning. (Rgs-Afd.) Uti 2:dra punkten af sitt under N:o 80 afgifna Utlåtande hade Utskottet hemställt, att något anslag för fortsättning af ifrågavarande stambanas anläggande icke vid denna riksdag mätte af Rikets Ständer beviljas. Denna hemställan har bifallits af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, hvaremot Borgareoch Bonde-Stånden, med atslag å Utskottets framställning, beslutat att, för norra stambanans fortsättande från Upsala i rigtning till Sala, anvisa 500,000 R:dr att, i mån af behof, under år 1867 från Riksgälds-kontoret utgå. För den omröstning i Förstärkt Stats-Utskott, som i följd häraf måste för frågans afgörande anställas, får Utskottet föreslå följande voteringsproposition:
Jag vill dock icke gå ända derhän, att påstå det ingen Realisation skall för Svenska Folket bära andra än bittra, ehuru män af erfarenhet och af financiella kunskaper yttrat det Nordens Folk räkna sina olyckor från a:ne snart sagt medfödda, origtiga idéer, den ena att i Norden söka det öfverflöd och de njutningar som Södern erbjuder, och den andra att anse Guldoch Silfvermynt för detta Folk oumbärligt, ehuru hvad öfverflödet angår Naturen sjelf ådagalagt, att det ej åt Norden är ämnadt, och i afseende på verldsmyntet, dess bibehållande i rörelsen måste bero af ett stäni 282 Den i4 Julii. digt fluxus & refluxus, som ej är möjligt förekomma med en 4 å 5 månader om året hämmad Sjöfart. De betänkligheter jag förut anfört, jemte minnet deraf att missväxter kunna påkalla en hastigt ökad import af Spannemål, till och med blott fruktan för missväxt så som år 1819» då 376,677 Tunnor säd, mjöl oberäknadt, infördes, torde vara skäl nog för den mening, att Utskotten rätteligen förfarit då de för när-, varande afstyrkt Realisation. Bland de förslag HufvudBetänkandet innehåller, har intet med så mycken bitterhet anfallits, som det att nu bestämma grunden så för invexling af silfver mot sedlar, som för framtida utvexlingen af specie-mynt och jag skall derföre, sedan jag nu yttrat mig i frågan om Realisationen inskränka mig blott till besvarande af de inkast, som mot detta Utskottens Förslag blifvit gjordt. För min del har jag ansedt antagandet af samma Förslag vara enda sättet, hvarigenom striden mellan Penningeägares och de Gäldskyldiges intressen kunde, i sakernes nu varande skick, upphöra, meri man synes häldre vilja fortsätta en strid, hvars verkningar Sveriges Financehistoria visat hafva varit så bedröfliga. Mati vill på ingendera sidan gifva hoppet förloradt om vinst på hvarandras bekostnad. Penningeägaren kunde om Utskottens Förslag antogs ej erhålla 48 sk; i Silfver för Den l4 Julii.
Det är conflicten mellan den fordran på utveckling, som tiden gjort nödvändig, och nationens oförmåga att med sina disponibla tillgångar uppfylla denna fordran, som framkallat stadsskuldssystemet i dess nuvar. form. Regeringarna hafva deruti funnit ett medel, att på en gång uppfylla civilisationens fordringar oell skona nationerna. Denna tillgång är ofantlig. En statsskuld behöfver nästan ingen ansträngning alt återbetalas; d. ä. alt man kan återbetala den med så liten ansträngning man behagar. Med lika utskylder kunna således staterne åstadkomma 16, 20, 3o gånger större verkan, om de använda ett statsskulds-systeme, än 0111 de utkräfva af nationerna det contanta capitalet. England utförde ett tjuguårigt krig på det sätt, att det ökade sin statsskuld med 4°° millioner, eller per medium med 20 millioner om året. I stället att de skattskyldige skulle årligen skaffat dessa 20 millioner, behöfde de nu blott anskaffa första året 600,000 pund sterling, andra året dubbelt, och först det sista behöfde de anskaffa 12 millioner. Och under alla 20 åren kunde "England förskona de skattskyIdige med en utskyld af 270 millioner. Sjelfva de summor, som kriget kostade, tryckte landet föga. De återgingo genom Statens räntor, och landet, i stället för att utmattas genom krigets omkostnader, 3 II. 46 36a Den j Mars c. m. ökade sin industri genom det med 4oo millioner Ökade rörelse-capitalet. England befann sig således mäktigare vid krigets slut Un vid dess början. Annorlunda handlade Sverige under ungerfärl. samma period. Det betalte en krigsskuld af omkring 12 millioner, dymedelst att det försämrade sitt mynt. Det anlade en canal, sorn kostade-nära en lika summa. Det betalte sin statsskuld af omkring i5 millioner, i stället att gifva den en produetiv form. In summa, Sverige utbetalte i capital omkring 60 millioner i närvar, mynt, under en period, då det af kriget redan var utarmadt, och då det som mest behöfde dessa millioner för sin vaknande industri. Hvad blef följden?
Utskottet åtminstone bort något närmare belysa frågan, så att en hvar kunnat mera klart betrakta den från sin rätta synpunkt. Af Utskottets utredning vill det synas som Statens uppoffring i berörda hänseende skulle vara ytterst ringa, om ens någon; men enligt min uppfattning af saken är den icke så obetydlig, oaktadt den af Utskottet tillstyrkta, ganska befogade inskränkning i hvad Kongl. Maj:t nådigst behagat i ämnet föreslå. Den torde i allt fall kunna beräknas till minst 75,000 Riksdaler. 10 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 13. Det af Kongl. Majitföreslagna årliga arrendet, 12,000 R:dr, är grundadt på Statens nuvarande inkomster af egendomen och i det närmaste lika med dem; men då dessa äro till större delen beroende af arrenden, hvilka antingen redan upphört eller före 1870 upphöra och som således lära fortfarit i 20 å 30 års tid, under hvilken tid arrendeafgifter och egendomspriser i allmänhet ganska betydligt stigit, är det destomera påtagligt, att vid ny utarrendering, om den nu komme att ega rum, vida högre inkomster kunde påräknas, än de hittills varande, som det icke är obekant att nuvarande arreridatorerne af de elfva skogslägenheterna och af Hufvudgården skulle anse det för goda affärer, om de finge med 10 års sammanräknadt arrendebelopp skatteköpa dessa delar emot skyldighet i öfrigt att såsom ränta oafkortadt erlägga enahanda afgift som hittills. Af de elfva skogslägenheterna skulle skatteköpeskillingen efter denna beräkningsgrund utgöra 37,753 R:dr 70 öre och af Hufvudgården 37,888 „ — „ eller tillsammans 75,641 R:dr 70 öre. Till detta belopp tror jag att man åtminstone kan uppskatta den uppoffring Staten gör för det ifrågavarande ändamålet. Anser man nu detta böra ske, så är visserligen ingenting vidare att derom säga. I annat fall torde frågan — om man ej anser någon åtgärd erforderlig för ett närmare betryggande af lägenhetsinnehafvarnes bästa — kunna lösas på ett ganska enkelt sätt.
Med stöd af hvad jag sålunda anfört, anhåller jag nu, att Hr Gr. o. Landtm, behagade hemställa till R. o. Ad.: att, på grund dels af beräkningar, som i K. M:ts Propos. äro angifna, dels äfven på grund af hvad jag anfört, en summa af 35,000 rdr för instundande statsregleringstid till slöjdskolans behof måtte anvisas, med rättighet etc. etc. (se Utsk:ts Utlåtrde N:o 60, mom. 52). Hr Skogman: Gerna erkänner jag det stora gagn sjöjd skolan åstadkommit, äfvensom jag till fullo uppskattar omtankan och nitet hos de personer, som i egenskap af föreståndare eller lärare egnat den sin tjenst, men jag tror, att med den omfatt - 336 Den 14 April e. m. ning skolan numera erhållit, måste man vara betänksam vid beviljandet af anslag åt densamma. Från att vara en enskild inrättning, har deri först lyckats erhålla ett statsanslag om 15,000 rdr; derefter har den fått ett palats, och nu framlägger den en årlig utgiftsstat, slutande sig å den lilla nätta summan af 105,000 rdr. När man så tager kännedom om de sträfvanden, som uttalas i en af föreståndaren nyligen utgifven skrift, så måste man komma till den åsigt, att det är bäst att vara försigtig. Der skall undervisas i juridik, statsekonomi, grundlagarne etc., och om anspråken stiga i samma progression, få vi snart i slöjdskolan ett universitet, omfattande nästan hela skalan af menskligt vetande, från renskrifning till universitetsstudierna. Redan nu förefaller det mig, som om man allt för mycket slösade med utrymmet i skolan. Man finnér nemligen, att 2 ä 300 lärjungar sysselsättas med att skrifva efter förskrift. Detta är dock ett ämne, som tyckes snarare tillhöra folkskolan än slöjdskolan.
Likväl får jag anmärka att de extra ordinarie sammorne, åro uti slutsumman upp. tagne och beräknade samt med de ordinari® sammanslagne. Jag ser ej något sorn kan hindra StatsUtskottet att uppgöra utgiftsberåkningen, når det sorn brister, i alla fall skall fyllas genom bevillning. Hvarföre också StatsUt* Ridd. o. Ad. Prof. 5 Band. / 36. 552 Den a5 April r. ml skottet icke hade behöft upptaga de extra or-* dinarie inkomsterne. Bevillningssummorne kunna ej upptagas i någon säker berikning, förr ån hela behofvet år gifvet. Hvad praxis hittills varit, kan jag ej bedonia, emedan jag ej som verksam Riksdagsman, förut varit närvarande vid någon Riksdag; men jag tror att upptagandet af de extra ordinarie inkomsterne, hårleder sig från tiden före 1809; då ansågos Brännvinsbrännings» fgiften, ChartaeSigiliatse-afgiften, Postoch Tullmedlen icke såsom bevillning, utan såsom StatsVerkets inkomster, och då skulle de uti StatsUtskottets inkomstbetänkande upptagas. Det var först vid 1809 års Statshvälfning, som dessa artiklar blefvo ansedde såsom hörande till bevillningen, och såsom sådane af Riksens Ständer fastställde; men den praxis som förut varit nyttjad, fortfor och har allt sedan blifvit följd, ehuru den derföre icke år riktig. Herr von Qvanten'. Jag anhåller blott att med några ord få besvara Friherre af Nordins anmärkning emot mitt anförande. Jag har ej talat om StatsVerkets räntor, dem känner jag ej, utan om Bankens räntor, och dessa tror jag höra hit; men det kan vara möjligt att StatsUtskottet ej ensamt kan yttra sig, rörande detta ämne, och att BancoUtskottet äfven bör deröfver höras, ehuru utgiftsförslagen, alltid blifvit remitterade till StatsUtskottet, äfven de som angått publika arbeten. Jag tror således, att Statsoch BancoUtskotten böra gemensamt yttra sig öfver detta ämne. Den 25 April e. m. ' 565 Friherre af Nordin:
St:r, för den händelse och när K. M. finner för godt att vidtaga någon så beskaffad åtgärd, som här blifvit föreslagen, äro ■beredvillige att lemna det anslag, som erfordras. Vill man nemi, saken, finnas medel dertill nedlagde i min motion; och man behöfver ej frukta alla de betänkligheter, som här äro framställde. Afven har man påstått att jag i min motion åberopat Ecole de France. Jag har dock icke med min motion åsyitat annat än att få en anstalt, hvarest den bildade samhällsklassen skulle kunna inhemta kunskap i vissa vetenskapsgrenar. Min afsigt med inrättandet af en sådan anstalt var, att densamma skulle vara frigjord från all Akademisk småsinthet, från alla Akademiska professorers inverkningar på den studerande ungdomen. Man har sagt att behofvet af denna institution ej är konstateradt. Kan man då blunda för den begärlighet, hvarmed de föreläsningar, som någon gång hållits här i hufvudstaden, blifvit omfattade? Jag föreställer mig för öfrigt att Utsk:t, utan att frånträda den åsigt, jag i högsta måtto gillar, nemi. att icke förorda förslagsanslag, skulle kunna tillstyrka bifall till min motion, ty jag har ju endast begärt att R. St,:r måtte för ifrågavrde ändamål till K. M:s disposition anvisa tillräckliga medel att från Riksg.- Kont. utgå. Hvad de öfriga RiksSt.-n besluta, är mig likgiltigt; men hvad som ligger mig om hjertat, är att R. o. Ad. erkänner behofvet af offentliga föreläsningars hållande här i hufvudstaden . och i följd deraf beslutar vidtagande af nödiga åtgärder för ändamålets vinnande. Frih. Raab, Adam Christian: Då jag är en af dem. som både känner och erkänner behofvet af hvad Gr. Anckarsvärd i sin motion uttalat, ber jag att få yttra några ord. Förslaget tycke3 hafva väckt sympathier icke blott hos dem, som tala för detsamma, utan äfven hos dem, som yttrat sig deremot. Utsk:t har af formela skäl kommit till det resultat, att icke kunna tillstyrka motionen.
— Nto 445. med förslag till en förändrad redaction af io3 §. uti i83o års Reglemente för RiksgäldsContoret. XXI. B. i58. å. 192. XXII. — Nto 446. i anledning af väckt motion, att Rikets Ständers Bank må tillhandahålla RiksgäldsContoret ett serskildt så kalladt CassaCreditiv. XXI. B. l58. — Nto 449- * anledning af återremiss å Nto 427- XXI. B. i58. A. 206. — Nto 45o. i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till StatsUtskottet, angående en uppkommande brist i StatsYerkets tillgångar för år 1335 genom Rikets Ständers beräkning af Tulloch Bränvins-Inkomsterne. XXI. B. i58, 206. A. 353. XXII. E. 22. U. 109. A. 115. — Nto 451. med anmälan af RiksStåndens fattade olika beslut, i fråga om en årlig nådegåfva till förre t. f. ÖfverCommissarien vid GeneralAssistanceContoret P. J. Åhman. XXI. B. 153. A. 206. XXII. B. 108, A. n5. — N:o 452' med anmälan om ankomsten till Utskottet af en Nådig Skrifvelse från Kongl. Maj:t angående Colonien S:t Barthelemy. XXI. B. 158. A. 207. — N:o 4^3. i anledning af återremiss å N:o 429‘ XXI. B. i58, 192. A. 213. XXII. B. 83. A. 84. E. io5. B. ion. A. 115. — N:o 4-54- ■ anledning af återremiss å N:o 432- XXII, B. 83. A. 90.
Andersson betalt. S. A. Asklund betalt. F. W. Lindhagen betalt. K. R. Andersson betalt. S. S. K. Kinnander medellös. S. R. Egnell betalt. D. T. Egnell betalt. J. L. Brogren betalt. Dähn betalt. G. A. E. Scharin betalt. J. O. M. Waldner betalt. C. L. A. Blomberg medellös. B. 0. Fagerström medellös. Hugo Wiklander medellös. A. Y. Lindvall betalt. A. F. H. Ljungblom betalt. H. J. L. Westman betalt. E. C. Wallin betalt. J. G. Gylling betalt. T. H. Trybom betalt. C. G. Sköld . betalt. 48 — 378 — Ått utåt' ofvan nämnde ynglingar, hvilka dels våroch dels höstterminen 1862 blifvit vid Linköpings högre elementarläroverk inskrifn e, följande, nemligen: C. A. Lindstedt. A. J. Hjelm. G. Hjertberg. J. Andersson Neander. P. J. Petterson. G. G. Allard. A. Dahlqvist. 8. S K. Kinnander. C. L. A. Blomberg. B. O. Fagerström. Hugo Wiklander. Summa II. enligt vid inskrifningen bifogade prestbetyg, äro fattige och me dellöse, intyga; Linköping den 6 December. L. Fr. Isander. E. W. Ilunek, £. Widrnaik. Wexiö stift> Konsistorii underdåniga utlåtande öfver en af Rikets Ständers Revisorer framställd anmärkning vid stiftets bibliothekskassas räkenskaper för ar 1862. Stormäktigste, A 11 ernådigste Konung! Vid granskning af redogörelsen för W exiö stifts-bibliotheks räkenskaper för åi 1862, hafva Rikets Ständers Revisorer anmärkt, att 3:dje och 4:de häftena afMandelgrens planchverk »Monuments
Högvörd. Prest-Ståndet d, 2 9 — "Vällofl. Borgare-Ståndet d. 29 — Hederv. Bonde-Ståndet d. 29 — Vördsamt Memorial! Bevillnings-Utskottet, som af Hedervärda Bonde-Ståndets Protocolls-Utdrag den 25 i denna månad funnit -saipma Stånd icke vi ja frångå dess yrkande, att i stället för orden Grufvehjelp och Mantalskol bör tecknas Grufvehjelp eller Mantalskol, har utrönt förhållandet vara sådant, att så länge de så kallade Mantalskol af vissa Hemman i Kopparbergs Uän utgöras, hvilka tillika vidlåda Kungsgård» - Den * 8 Juft. gårds-hjelp, uppgå dessa onera nära till samma belopp, som de sednare vidkännas, hvilka, belagde med allenast Grufvehjelp, njuta derföre befrielse i Bevillningen till hälften efter usta och 2 idi a Aitiklarria: och vid detta ut rönta förhållande tillstyrker Utskottet Respectiva Stånden den jemkning i meningen, att den i likhet med år 1812 projecterade Redactionen af 5 Morn. får följande lydelse: Allmogen i Härjeådalen, den del deraf inom Stora Kopparbergs Län, som utgör Grufvehjelp till Stora Kopparberget, eller Mantalskol, samt Osterpch Vester-Dahls Fögderier i samma Län varde frän Bevillning efter l.-sta och %-dra Art till hälften frikallade; Hvarjemte de, som utan att deltaga i dessa onera och utgöra Grufvehjelp till Löfås Silfververk, samt dm så kallade Kungsgårdshjelpen , sä länge dessa onera fortfara, för En Fjerdedel förskonas. Stockholm den 28 Juli 1815. På Höglofl. Riddersk. På Högvördiga Prest och Adelns Ledarn. Ståndets Ledarn, vägnar vägnar Carl Uggla. Jarob Michael Svedelius På Vällofl. BorgarePå Hedervärda BondeStåndets Ledarn. Ståndets Ledam, vägnar vagnar Hils Limnelius.
Intecknings-Förordningen måtte göras följande tillägg: ”Äro fasligheterne uti serskilde egares händer, må ej heller borgenär, som har den gemensamma inteckningen, låta densamma i någondera fastigheten serskildt dödas eller förfalla, utan samtycke af den öfriga fastighetens egare; sker det, njute ej borgenären rätt till någon betalning utur sistberörde fastighet, med mindre egaren deraf sjelf gjort skulden, eller den samma å sig tagit.” Beträffande slutligen 1 g §.; så hafva Rikets Ständer inhemta!, att, vid tillämpning af berörde §., den skiljaktighet i åsigter sig yppat, att flere ansett samma logrum endast vara gällande så vida de intecknade fastigheterne befinnas uti gäldenärens eller en egares hand, hvaremot andre funnit dess ovilkorliga ordalydelse desto hellre böra lända till efterrättelse, jemväl för den händelse, att de serskilde panterne, efter den gemensamma inteckningens meddelande, tillfallit olika egare, sorn. ett sådant ganska ofta inträffande fall icke blifvit på något sätt undantaget och ej borde förmodas vara af Lagstiftaren alldeles för bi sed t; och Rikets Ständer hafva funnit denna skiljaktighet vara af beskaffenhet att i hög grad påkalla deras uppmärksamhet, till beredande af ea tolkning, som förekomme en olika och obillig tillämpning af Lag. Så länge de faslighets-delar, hvilka till säkerhet för ett visst skuldbelopp blifvit på samma gång gemensamt intecknade, innehafva* under en persons ego, är ifrågavarande §. billig lill sin princip, Deri uttryc - Ejcpedilions-Utskotlets Förslag Ull und. Skrifvelse N.o 268.
Om pä sådant säte arbetet utsträckes på en längre tid, lider National-äran derigenom ingenting, och Sveriges Sjelfständighet vågar jag tro kunna försvaras lika så väl, om Götha Canal blifver färdig 10 år förr eller sednare. Många yttrade härtill deras bifall. Herr von Hansswolff, Carl Gustaf: Ehuru icke nu beredd att tala i förevarande ämne, som jag förrnodat icke kunna eller böra i dag till någon pröfning härstädes förekomma} finner jag mig dock befogad till följande anmärkning. __ Nyligen hördes, af en värd Ledamot, ordspråket jamais ropas. Men vid fråga om hushållning med och användandet af Statens Medel och Tillgångar, anser jag alla iöretag och beslut, hvilka icke grunda sig på en säker Calcul och lämpas efter Statens förmåga, vådeliga och följ a kteligen obehöriga: jag tror således, att man bör öfverlägga, icke blott om kostnaderna till Götha Canals utförande, utan ock om Resulta - 3*5 Den 2 Martil» tett af detta företag: Och om, vid en sådan pröfning, det befinnes att de sednare icke kunna svara emot de förra, eller att Utgifterne, som erfordras, antingen öfverstiga Statens krafter, att dem förskjuta , eller medtaga penningar, hvilka på gagn digare sätt för det Allmänna kunna användas, ser jag för min del icke någon anledning, att, i stöd af nyssnämnde Ordspråk, för taget fortsätta; och kan således destomindre förena mig med de Herrar, hvilka pås'å att nuvarande Ständer icke äga frihet omändra hvad vid 1S09 och 1815 årens föregående Riksmöten blifvit i denna del beslutadt, som å ena sidan de Kostnadsförslag., hvilka till upplysning och Basis vid öfverläggtiingarne blifvit företedde, varit, efter hvad tnedgifvit är och erfarenheten ådagalagt, ganska fel» aktige: Och å den andra, frågan ostridigt är Oeconomisk, sorn vid hvarje Riksmöte efter tidernes skick och förefallande omständigheter kan behandlas, utan att i Constitutionen något hinder derföre kan åberopas. Men enär
Då Kongl. Kungörelsen angående Odlings-Lån af den ao Januarii i8a4, uti a Art. 6 §., uttryckeligen föreskrifver, att, till enskild person', såsom årligt biträde för större Odlingsföretag, icke får utgå högre Summa än 2000 R:dr, och 1 Art. 8 §. 2 mom. i berörde Kongl. Kungörelse för - mår, att Låntagare, som vill lyfta ytterligare andel af ett beviljadt OdlingsLån, skall hos Banken förete Landlhushållnings-Sällskapets (Konungens Befallningshafvandes) bevis, alt så mycket af Odlingen blifvit fullgjordt, sorn efter de vid Lånets beviljande följde grunder motsvarar hvad deraf redan utgått, men så beskaffade bevis icke blifvit företedde, så hafva Revisorerue häruti funnit en afvikelse från de Baneo-Styrelsen i dessa hänseenden gifna bestämda och ovillkorliga föreskrifter, den Revisorerne ej ansett sig kunna undgå att hos Rikets Ständer anmäla. 9:0 /Ingående en uppstådd fråga „ om Banco-Fulhn ägt iges rätt och behörighet att förordna om den inre förvaltningen af Banco-DiscontVerket j i juli behof vet af förändring ej utaf Directionen framställes eller erkännes. Sedan en Ledamot af Banco-Fullmäglige, till .deras Protocoll för den 29 sisth April, ingifvit ett Betänkande med motiverade förslag till någre behöflige ansedde tillägg och förändringar i Banco-Discon t-Verkets Arbetsordning samt de vid Låns meddelande och omsättning derstädes iakttagne controllör, har Directionen, efter erhållen del af samma Betänkande, uti deröfver afgifvet Utlåtande, ingått i en utredning af det förhållande hvari Banco-Discont-Yerket och dess Direction, enligt gällande Reglementen och Författningar, befunne sig till Rikets Ständers Bank och dess af BancoFullmäglige utgjorda Öfver-Styrelse; genom hvilken undersökning