Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Således tror jag att, når Ridderskapet och Adeln beståmt, det, in växlingen i Banken skall ske efter en cours mellan 120 och 128, borde 120 skillingar vara den norm som Ridderskapet och Adeln bestämmer för silfveroch guldbelåning. Hvad åter betråfj Den 12 September e. ml 607 far det stadgande i punkten, att belåningen skall ske efter de Författningar som nu åro gällande, så hemställer jag, om sådant år låmpeligt. Jag hemställer nemligen, om icke räntan på sådana lån bör bestämmas till en procent, men deremot, att ingen förändring göres, i afseende på de åtgärder, som skola vidtagas, i händelse de åro försuttne. Så långe räntan ordenteligen betalas bör ägaren hafva rått att uttaga panten mot valuta, som insåttes, men uraktlåter han att betala räntan, bör han ej återfå sitt silfver mot det pris, till hvilket han insatt det. Jag anhåller om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition å denna redactionsföråndring, hvarigenom jag tror, att Herr Hjertås framställning äfven torde vara besvarad. Herr von Hohenhausen: Jag tror att det skulle inveckla oss uti en vidlyftig discussion, om vi nu ville företaga detta ämne. Jag finner det vara på goda grunder, sorn Herr Hjerta föreslagit bestämmandet af 116 skillingars cours, och Friherre Cedrrströms yttrande torde bäst såsom anmärkning kunna åtfölja Herr Hjertås förslag till BaucoUtskottet. Herr Hjerta: Jag tror mig vara skyldig tillkännagifva att det år just de svårigheter, hvilka varit förknippade med lån på guldoch silfverpant, som gjort att de icke kunnat begagnas; dels emedan man ej för dem erhållit verkeliga värdet, dels emedan man så noga på dagen måst påpassa omsåtfningarne.
Den 17 2Jugufit 1804 om jforfftften m. m. i ©tora kopparbergl £än; 36:o af Den 3 September famma år, om änDring i SjcpeDitionä»©tpan. §. 5G. ©en af Dfj, i öfmerenöftämmelfe rneD jtaDganDet uti 103 § 9tegeringö SeDamöter förtjente att i fitt wig» tiga fall marDa bibei)åDne. § 57. 5^eD iafttaganDe af förejfrifterne uti 96, 97 od) 98 §§ fKegeringé^ormen fantt 63 § SKif$Dagé»£)rDningen, i)afme 9H5i, genom ©eftovér, till <2B5r 3m flitie DrDen och SXiDDaren af kongl. ^orDfljerne»DrDen, ©refmc Sarl ©öran ©etlof förner, att efterträda c2öår 3uftitie»DmbuDSman, i f>änöelfe hatt innan näfifommanDe DltföDag jfulle meD DöDen afgå. Sifafå hufme ^JBi, på grund af 108 § SKegering&gormen och 65 § Svifé* Dag&DrDningen, förorDnat ©ep för funjfaper och lärdom fdtiDe män att, jemte ^öår 3ujtiticsDmbuD$man, om ©rpeffriheten hafton voårD. §. 58. 3 öfroerenéffämmelfe meD 66 och 67 §§ i fKiféDagé©rDningen, hufme QBi malt <3öåve gullmägtige i Söanfen och 3ufögä(Dö»kontoret fann för Dem 56
Jag har ansett mig vara skyldig min hög6ta principal, det Svenska Folket, att i öppen dag framlägga, om jag tom Representant ömt vårdat den heligaste garantien, för dess frihet: Rikets Lagarj jag har trott mig skyldig, att inför det Riksstånd, af hvars dyrbara förtroende jag ännu njuter den lyckan, att innehafva ett medborgerligt Embete inom ett af Rikets Ständers Verk, behörigen redovisa, om jag, som Deras Fullmägtig, fuiigjordt min pligt; och det är för mitt handlingssätt under utöfningen af detta Enbet!, jag sökt att mig försvaraHöglofl; Ridderskapets och Adelns egen rättskänsla Den 5 October J, m. 15 bestämmer nu resultatet. Striden är redan spelad in på den allmänna opinionens stora, stormiga område. Med o»örfäradt lugn och oföränderlig öfvertygelse afvaklar jagdese dom. N:0 3. I 1 “T Herr Munck af Rofenfchjnld, Eberhard: För mig som 6Ökt till att med uppmärksamhet, köld och oväld skärskåda det ifrågavarande ämnet, är det klart, att då våra Grundlagar författades, förutsåg man ej, och tänkte ej på den nu inträffade händelse, då Justitieombudsmannen dör under Riksdagens lopp. Jag tror derföre att för detta färskildtä fall intet finnes stadgadt i våra Grundlagar, eller något stadgande ämnadt och be/låmdt för detta fall. Men Riksens Ständer behöfva derföre icke komma i någon förlägenhet, ty de hafva redan då de valt en suppleant äfven valt dmi sora i fall den på samma gång valde JustitiEeOmbudsmannen innan nästa Riksdag dör eller af annan orsak afgår, skulle efterträda honom. Om Riksens Ständer sjelfve eller deras Fulimägtige i Banken och RiksgäldsContoiret utfärda förordnandet till denna Suppleant, är en formalitet, som i anfeende till refultatet är likgiltigt ty i begge fallen förblifver den redan valde Suppleanten Justitiac-Ombudsman. Nämnde
Detta, med hvad i öfrigt uti ärendet förekommit och af bandlingarne inhemtas, hafva Rikets Ständer tagit i öfvervägande, hvarvid, på grund af de i den Nådiga Propositionen anförda omständigheter och med afseende på billigheten af en nedsättning i det för amorteringsliqviden stadgade årliga belopp, 1,020 R:dr, hvilket måste anses särdeles drygt och betungande, i förhållande till landshöfdinge-lönen, beräknad genom Kongl. Rrefvet den 24 Februari 1837 till 4,500 R:dr årligen, Rikets Ständer lemnat bifall till hvad E. K. M:t i förevarande hänseende Nådigst föreslagit. Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. M:t i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 22 Februari 1854. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 22 Febr. 18S4. Preste-Ståndet den 22 —- — Borgare-Ståndet den 22 Bonde-Ståndet den 22 Rikets Stäv ders underdåniga Skrifvelse, angående ändring i sältet för folkskole-af giftens Öfverlemnande till skols/yrelserne. (Allm. Resv.- och Ekon.-Utsk:ts Bet:de, N:o 27.) S. A. K. Sedan hos Rikets Ständer erinran förekommit derom, huruledes, då stadgadt blifvit att folkskole-afgiften skall, hvad angår städerna, utom Stockholm, och landsförsamlingarne, från hvarje läns ränteri, efter skeende reqvisitioner, till skolstyrelserne aflemnas, denna ordning för uppbärande af nämnde afgift, hvarigenom densamma icke finge omedelbart i hemorten vederbörande myndigheter tillhandahållas, understundom Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Dii nu Hr presidenten Skogman uti sitt ifrågavar. arbete pä ett särdeles förtjenstfullt sätt framställer ofvannämnde förhållanden, kan jag icke annat än på det högsta tillstyrka bifall till hvad BankoUtsk. uti sitt förevar, mern. tillstyrkt. R. o. Ad. biföll BankoUtsk:s förevar, mern. N:o 3. Föredrogs BankoUtskis d. 12 dennes på bordet lagda mern. N:o 4, om utseende af revisorer för granskning af låne-kont:ns räkenskaper m. m. Detta mern. företogs punktvis till afgörande: lista punkten, ang:de utseende af revisorer och suppleanter för granskning af lune-kont:ns i Götheborg och Malmö 106 Den 15 Januari. räkenskaper för nästlidet och följande arén intill nästa riksdag. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Sä vidt jag kan erinra mig hafva revisorerne för granskning af Malmö och Götheborgs diskontverk alltid blifvit utsedde genom Ridd.-Direkt. och icke omedelbarligen af R. o. Ad. sjelft. Jag hemställer derföre, om icke Ståndet äfven nu skulle behaga åt nämnde Direkt, uppdraga att på vanligt sätt utse dessa revisorer. R. o. Ad. beslöt att åt Ridd.Direkt., som, enligt för densamma utfärdad instruktion, har att emellan riksd:ne hvarje år välja en revisor och en suppleant vid hvart de ra af förenämnde låne-kontor, uppdraga att jemväl nu utse sädane revisorer och suppleanter. 2:dra punkten, ang:de bestämmande af grunderne f ör vaI af revisorer och suppleanter i och för granskningen af banko-diskont-vcrkets räkenskaper och förvaltning för 1848 och puföljande uren till nästa riksdag. Hr von Hartmansdorff: Jag vill påminna mig att vid val af revisorer till granskning af liärvar. diskont-kontors förvaltning m. m. har hittills förfarits på samma sätt, som nyss nämndes oin val af dylika revisorer för lånekontoren i Malmö och Götheborg. Jag hemställer derföre att R. o. Ad. nu mätte fatta enahanda beslut, som det nyss vidtagna.
Mag asins-fonden Magasins-årendena, allmänna Malmö Karantäns-kommission Navigationsskola — straffoch arbetsfängelse Medico-kirurgiska institutet Militieboställs-kassan Mindre kreditivet, utbetalningar af Museibyggnaden, NationalMuseum, Kongl — Riks(naturhistoriska) Musikaliska Akademiens räkenskap er ... Myntverket Mötespassevolans-fonderna, förenade ... Nationalmusei-byggnaden Naturhistoriska Riksmuseum Navigationsskolorna Bilagan litt. K. vid Neutralitets-kreditivet Nockeby bro, anslag för Norbergs jernv ägs-aktiebolag Norénska testaments-fonden Norling, S. A., f. d. Ofver-direktör ... Normalskola, Vexelundervisning ens Norrbottens hästjägare-sqvadrons fond — län, afvittringar i Norrköpings hospital Revisions-berättelsen. Olficerare och underofficerare, fonden för blesserade : * 18, 20—21. Optiska telegraf-inrättningen ti 111—112. Ordbok öfver Svenska språket, anslag för dess utarbetande 192—193. 295—296. Ordensgillet, Serafimer» 199—204. 298—302. Paketpost-inrättningen . ij 46—47. Pariser-exposition, Sveriges deltagande i » 178. Bilagan litt. L. vid »» 125. Publika hus och byggnader i Stockholm 71 63. Reservationer å stats-anslagen » 15. Restantier n 11. Revision, tiden för nästa 71 243. Riksgälds-kontoret, liqvider med n 14—15. — tdlgodoförda besparingar n 12. Rikshufvudbokens kapitalräkningar, bilagan litt. Riksmuseum, Naturhistoriska n 189-191, 242 293-295 Riksstatens anslag, brister och besparingar å .i 12—14, 16—17, 24—27. 246—247. — fjerde Imfvudtitel, anslagen derå, bilagorna litt.
Man och Iiiistni böra d ' et väl besinna, att de iiigiitt i det s tbnd, diir deras genieiisainina sallliet Äktenskapet är af Gud sjalf instiftadt, d % lian i begynnelsen skapade man och kvinna och välsignade dem, att d e sasom akta makar s k d a lef va tillsaminans till inbördes hj alp och till v %rt släktes förökelse och iippfostran. Helig är därför denna stiftelse, och akta makar böra väl besinna, att i deras äktenskap Guds. välsignelse och sannskyldig lycka bero därpå, att de, under obrottslig trohet mot Iivarandra samt inbördes karlek, allt iner söka uppbygga sitt Ilein till en Herrans boning, där han varder kand ocli ärad och där med. leinmar uppfostras f ör hans liiininelska rike. Fördenskull ligger det vikt uppå att bedja Glid om en sidan inaka, soin lefver i Jesu Kristi tro ocli ined ett lijiirta helgadt af liam. 33 fordrar, att de å ömse sidor obrottsligen hålla deras äkteiiskapsförbiiiid, genoin en sorgf allig uppmärksainhet på sig själfva ocli sina plikter söka att förtjäna livarandras aktning och karlek, samt städse förelysa livarandra i en sann gudsfruktan. Ty ligger det niakt uppå att bedja Gud oin en sådan maka, livilkens hjärta, öppet för sanning och dygd, lciinner sina plikter och sälllieteii i deras utöfning. Då begynnes och. fortsattes äktenskapet efter Glids vilja. D i frainjas geuoni denna förening den högsta lycksalighet på jorden. DKrtill vi ock öfver detta brudpar bedje den Allsinäktige om nåd ocli viilsignelse! ande, vill redligt vaiidra på Guds budords viig. Hvarest aktenskapet sh begyimes och fortsattes efter Guds vilja, dar varder åt makarne beskärd en sällliet, som outsägligt förlj iif var lifvets mödor och inildrar dess lidanden.
• — • en sonsons son till en af den store kejsarens bröder — visar genom sitt illusoriska sätt att bära en egyptiers turban, att han studerat rasen på närmare håll, liksom mexikanaren, hvilken väcker beundran för sin rikt broderade läderkostym, ovillkorligen förråder, att de gamla astekernas land icke är honom främmande. En vacker steppernas dotter har haft den lyckliga ingifvelsen att klä sig i den gammalryska dräkten, och en ung judinna bär sina egyptiska anförvanters vackra och pittoreska kostym. m Medan denna brokiga värld skrattar, pratar och säger artigheter, vagga de innerligt drömmande tonerna af Waldteufelds » Seutiers fleuris » genom salongen. Det är taflelmusiken som spelar upp: prinsessan är serverad. Genom de mångfärgade kuporna, hvilka stråla likt mystiska själflysande blommor, faller det elektriska ljuset öfver bord, blommor och kvinnofägring, öfver den breda spegelskifvan, som, höljd af rosor, täcker dukens midt, öfver silfverservisen, hvarpå man för 25 år sedan serverade vid Tuilerierna, och öfver den dyrbara servisen af Sévres porslin, som likaledes tillhört Napoleon den tredje. Men ingen tänker på den glans, som försvunnit, man nöjer sig med att beundra hvad ögonblicket bjuder: unga ögon, som tindra, och unga läppar, som le, och plötsligt reser sig en egyptier, som sitter vid prinsessans vänstra sida — icke en förkäldd, utan en äkta, en köpman ifrån Nilstranden — och börjar att hålla ett hyllningstal till skönheten på sitt hemlands underliga, ljudrika, men likväl så enformigt klingande språk. Man urskiljer ingenting annat än » Allah, Allah », men han är en poet och han säger inspirerande, .oöfversättliga ting, om man får tro hans landsman, Aboud Noudarra, den landsförviste bekäuoparen af engelsmännens politik i Egypten, hvilken reser sig upp för att på sin lediga, lättflytande franska tolka hans tal. i Nilens son har diktat om kvinnorna, om parisiskan, som han beundrar, han har diktat om sin saknad att — en främling — snart nödgas lämna så mycken skönhet och så mycken tjusning.
Om 2:ne nya Landshöfdingar och en temporär vice Landshöfding tillkommit samt en ny HofRäti blifvit tillsatt, så bevisar detta icke derföre att dessa tjenster äro onödige; men att de flerfalldige förhållanden och mera invecklade angelägenheter, som utaf en stigande civilisation och ökad folkmängd, samt en i samma mon tilltagande näringsflit och omtanka äro en följd, fordrat en jernnare uppmärksamhet, att Regeringen följt bebofvens anvisning och trott, att några 1000 R:drs utgift icke kunde jeranföras med fördelarne af en stigande cultur och af rättsökande parters lindring i kostnader och besvär, då de på närmare håll fingo njuta rättvisan. Men det är ej blott öfver de verkliga Embetsmännens antal, utan också öfver mängden af utdelta titlar, som Friherre Anckarsvärd kia-! gar. Dessa senare kosta likväl Staten ingenting, och de äro icke de9s mindre ett sätt att 365 Den 17 April e6 mi visa Regeringens tillfredsställelse och Statens erkänsla tor gjorda tjenster, eller ådagalagde nitfulla bemödanden till allmänt gagn. Uti ett samhälle der Regenten och det Allmänna hafva inskränkta tillgångar och få utvägar att belöna, tror jag icke man borde klandra att denna utväg begagnas och hvad angår att man icke nog hushållat dermed, tror jag det borde ihågkommas, att tidehvarfvets fordringar nu äro andra än fordom; att i moa medelclassen närmas de högre, och samhällsskillnaderne blifva mindre märkbara, i samma moa blifva också anspråken på uppmärksamhet hos Styrelsen mera vidsträckta och att billighet och klokhet fordra ofta att deruppå göres afseen* de. Jag säger detta ifall det verkligen kunde bevisas, att mera än fordom man varit frikostig med hederstitlars utdelaode. Men vid en närmare undersökning, tror jag detskall kunna ådagaläggas, att saken förhåller sig just tvertom, och att nästan med hvarje år antalet af sådane nådebetygelser blifvit mera inskränkt. Friherre Anckarsvärds anmärkning blir i sådant fall i alla afseenden origtig.
Troligen för alt vara rolig, erindrade Frih. Palmstjerna äfven om Sesemans räkenskapssätt, sorn något hvar har sig bekant; men kanske Frih. glömt, att Seseman, ehuru skicklig räknemästare på förmiddagen, dock på eftermiddagen alltid räknade temmeligen klent. Detta hör verkligen till historien. Nu förhåller det sig verkligen så med sifferuppgifterna i Frih. Hamiltons förslag, alt Frih. Palmstjerna, troligen för ro skull, velat missförstå Frih. Hamiltons alternativa siffror, och när man ställer upp alternativa siffror, af hvilka man ej allena öfverlemnar valet till Utsk. utan äfven att taga en annan siffra, liggande midt emellan de nämnde, så är det naturligt, att, om man å la Seseman summerar upp de siffror, som för sådant ändamål, men alls icke för att arithmetiskt behandlas, blifvit uppställde midt emot hvarandra, så kommer man till de aldra besynnerligaste resultater, deri besynnerligheten dock drabbar den som räknar å la Seseman. Huru det går an att komma till sådana resultater, har Frih. Palmstjerna mycket väl utredt; men för mig, som förstod Frih. Hamiltons mening, var det icke svårt att begripa, att Frih. Hamilton hade ställt upp sådana alternativa siffror, på det att Utsk. icke af bans förslag skulle vara förhindradt att uppställa de siffror, dem Utsk. ansåg i alla afseenden vara de bästa. Efter detta yttrande bör jag likväl med min vanliga öppenhjertighet tillstå, att Frih. 142 Den 11 Mars e, m. Hamiltons redaction, som blifvit utarbetad på dagen — icke på natten — råkat att icke blifva särdeles lycklig. Åtminstone hade jag för min del önskat, att den varit annorlunda. Jag vet allt för väl, att det nu skulle mig förvägras att föreslå en annan redaction, och vill också icke göra det; men jag vill hafva äran förklara, att i nästan alla de punkter, der åtminstone Frih.
Under det att man ifrån alla håll hölen rättmätig klagan öfver den stora bristen i våra credillagar, hvarigenom all credit nära nog försvunnit, så synes mig, som hade man hort, för dess återupprättande, göra mer än hvad Ulsk:s förslag innehåller. 1835 års författning om lösöreköp vidlogs, och man beredde derigenom ett alldeles förträffligt medel för den oredligc gäldenärcn alt bedraga sine borgenärer. Man var dock icke nöjd härmed. Uppå R. Sl:s förslag vid 1840 års riksdag utfärdades den författning, hvarom uu är fråga och hvilken utgör ett ordentligt jernbref till förmån för den gäldskyldige. Erfarenheten under de få år, som sedan dess förllutit, har också tillräckligen ådagalagt, det denna sisla författning, i förening med den af mig nyss omförmälda af år 1835, i grund förstört den sisla qvarlefvan af credit, som fans i vårt land hvilket förhållande också måst uppslå, när man, såsom här, helt och hållet fästat sig vid gäldenärens person oell förmåner, utan att å andra sidan hafva gjort det ringaste afseende på for dringsägaren oell hans rättigheter. Man har vid stiftandet af 1841 års författning utgått från en, i miu tanka, alldeles oriktig synpunkt, i det man ålagt fordringsägaren ett onus probandi, som är för honom rent af omöjligt att fullgöra, lietta onus består deruti, att fordringsägaren skall vara pligtig att, för vinnande af bysätlningsrätt emot en bankrutterad gäldenär, visa skälig anledn. det denne har tillgångar, som af honom blifvit undersluckne. Jag frågar en hvar, som aldrig så litet varit med i allmänna lifvet och som jemväl kan äga någon kännedom om juridik, huru sådan bevisning skall blifva verkställbar. Det är svårt ali öfvertyga tjulven, att han verkligen stulit det gods, som han är misstänkt för alt hafva tillgripit; och huru mycket svårare är det icke då att bevisa, det cu person Den 30 Januari. uudandöljer egendom, sorn lian ärligen förvärfva!.
Det var törhanda för att fA sina favoritratter, tuppkammar och jordartskocksbottnar, val anrattade, som hon lat införskrifva nigra italienska kockar, hvilka blefvo förebidare för en ny tid. Arhundradets fine satiriker, Montaigne, gisslar likval desse italienske kockar, hvilka tala lika allvarligt om s h e r och stufningar, som doktorer och statsman om, teologiska och politiska spörsmAl. Oset af den ' italienska renllssansens förfiningar inom det kulinariska omradet kom naturligtvis ingalunda till Tyskland och till Sverige. Vaaakonungarnes hof, i s&amp; mycket annat verkliga rentissanshof, fbrblefvo i detta fall oberörda. Man endast ökade kvantiteten, kvaliteten blef oförandrad - eller genom k ' ryddornas ökande, försiimrad. Att man till och med hos den hushAllsaktige Gustaf Vasa mildde rtitt godt, kan bevisas genom flere exempel. Hans dotter Elisabet fick omkring 3 stop renskt vin dagligen och förtarde irligen med sina systrar omkring 368 B socker. Ja, till och med papegojorna mitte haft. det ratt bra, d&amp; p i deras rakning upptages pA ett Ar 28 Q russin och 23 8; - mandlar. Gustaf Vasa delade dock ej sin samtids tro, att sötsaker var nigon s&amp; nyttig föda. Tvtirtom skrifver han till sin dotter, sedan hon blef gift och var klen till halsan: " Sh kunna vi val tanka, att du inte hAller niigot godt regemente med atande, men hAller annu samma sed, som du gjorde, d&amp; du var Fröken, och ater allehanda skal, som a r applen och frusna nötter, desslikes socker och annat, som farderfvar magemn Dagnys begransade utrymme tvingar oss dock, att ej langre dröja vid denna period, utan skynda vidare p&amp; vAr kulinariska fard! Voro 1500-talets svenskar vanner af ett rikt bord, s % voro 1600. talets det icke mindre.
Föroch eftermiddagarna äro de tillsammans, och icke sällan till kl. 10 å r 1 på aftnarna; ja, om det icke är plenum i Utskrn, arbeta afdelningarna. Att förneka Utsk:n den rättvisa, att de icke göra allt, hvad de kunna, för att påskynda göromålens afslutande, vore en verklig orättvisa; och jag begagnar detta tillfälle för att vitsorda detta, då jag är ledamot af ett Utskott, som vet att hålla efter sina ledamöter så, att man aldrig är ledig mer än rastetimmarna. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag kan icke tro, att det * varit PresteSt:s mening med dess beslut och inbjudning att tillkännagifva den opinion, att Utsk:n på något sätt brustit i deras skyldighet att arbeta så mycket de kunnat. Jag tror, att PresteSt:s afsigt varit att bereda den opinion, att en öfverflödig cancellibetjening icke borde bibehållas, sedan göromålen aftagit. Så hafva åtminstone ledamöter inom PresteSt. förklarat meningen; men det hindrar icke, att jag önskar, alt beslutet blifvit annorlunda uppstäldt, än det är. Jag får nemi. fästa B. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att det vore orätt att bifalla PresteSt:s inbjudning att förständiga Utsktn att efter d. i5 nästk. Dec. inskränka cancellipersonalen till en cancellist i hvarje Utsk , emedan sådana arbeten inom flera Utsk. efter den tiden kunna uppstå, som göra efterkommandet af inbjudningen omöjligt. Dessutom linnes det Utsk., som hafva rättighet att väcka motioner, och inträffande händelser kunna göra det nödvändigt att ånyo påbörja arbeten, som nu synas i det närmaste fullbordade, hvarföre således skulle erfordras tillsättandet af ny cancellibetjening. Men i allt fall tror jag, att Utskrn vidtagit den utvägen att afskeda så stor del af cancellibetjeningen, som ansetts kunna undvaras, hvilket åtminstone är förhållandet inom det Utsk., der jag har äran vara ledamot, hvarest »ned månadens slut alne notarier komma att afgå. På dessa grunder anhåller jag, att inbjudn. må lemnäs utan afseende. Hr Stuart, Carl Gust.:
Frih. Cederström, Thure: Sedan jag begärde ordet, har Hr Nordenfelt yttrat sig och outtalat samma åsigter, som dem jag hyser i afseende på Hr Åkermans förslag. Jag ber dock att få nämna ännu några skäl, hvarför jag icke anser det vara lämpligt att ifrågavarande tillägg antages. Det skulle då lätteligen kunna uppstå ganska stora svårigheter, emedan, då fullmägtige utgöras af 4 ledamöter från hvarje Stånd, skulle det ganska ofta kunna inträffa att somlige voro så konservativa att de ansågo att banken aldrig bör utlemna några guldeller silfverplantsar, under det att de öfriga voro af en motsatt åsigt. Jag är dessutom af den mening, att alla förslag, som angå bankens förvaltning, böra så litet som möjligt reglementeras, utan bör man lemna så fria händer som möjligt åt dem, som hafva sig denna förvaltning anförtrodd. Såsom ännu ett skäl mot ifrågakomna tillägg, får jag slutligen nämna, att jag för min del icke kan finna att bankens Dea 4 Mars f. m. 29 uppgift är att bereda sig enskild vinst, utan den bör anses såsom en nationell inrättning, hvars ändamål är både att upprätthålla myntvärdet och att underlätta handeln och rörelsen. På grund af hvad jag sålunda anfört, får jag anhålla om bifall till Utsk:ts förslag. Hr Nordenfelt: En talare här midt emot har fästat uppmärksamheten på att i en reghts-paragraf icke bör kunna ingå annat än hvad som genom R. St:rs beslut är stadgadt. Detta är visserligen sannt, så vidt det rör sjelfva saken; men då ett sådant beslut, som Utsk:t begär af R. St:r, afser en förändring, hvilken i allmänhet möter stora hinder att göra för ett särskildt fall, emedan denna § kan hafva sammanhang både med de föregående och med de efterföljande §§:na, så anser jag att en viss förändring i redaktionen icke kan ega rum. — Vidare har samme talare yttrat, att man gerna kunde bibehålla en föreskrift, som stått i det gamla Ranko-regktet.