Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har visserligen erfarit, att Preste-St. afslagit den ifrågasatta pensionen, men detta har måhända skett derföre, att Ignell ansetts icke nog orthodox, och hindrar icke mig att biträda motionen. Jag hoppas också att K. o. Ad. skall anse enkan vara nog orthodox för att kunna få den lilla pensionen. Gr. Mörner: Jag kan ingalunda anse, att en prestenka bör vara berättigad till pension derföre att hon icke fått något extra nådår. För Frih. Klinckowström, likakom för Husets öfriga ledamöter, torde vara bekant, att samtliga prestenkor åtnjuta ett ordinarie nådår. Denna rätt kan icke betagas någon prestenka, och följaktligen kan för alldeles gifvet antagas att äfven den ifrågav:de haft denna förmån. Då härtill kommer, att hennes man efterlemnat större tillgångar än öfrige prestman, om hvilkas enkor fråga varit, finnes icke något skäl att frångå den allmänna principen. Preste-St:s beslut, som eljest tyckes hafva utöfvat en så kraftig inverkan, kan icke i detta fall åberopas såsom stöd för bifall. Jag vidblifver mitt förra yrkande. Hr von Knorring: Frågan afser icke pension åt presenkan Ignell, utan åt enkan efter en utmärkt forskare och vetenskapsman, som gjort Svenska litteraturen heder. Skulle man nu följa Preste-St:s beslut, innebure detta, om jag så får säga, en förföljelse mot minnet af den utmärkte mannen. Jag måste derföre, oaktadt jag icke gillar syftet af Ignells skrifter, förena mig i anhållan om bifall till Utsk:ts hemställan. Frih. Klinckowström: Jag vill endast nämna, att inkomsterna af en komministratur i Katharina församling Den 0 Maj e. ra. 180 icke kunna i någon mån vara jemförliga med de inkomster, Prosten Berlins enka, om hvilken fråga var i närmast föregrde punkt, åtnjutit under nådårstiden af det pastorat hennes man i lifstiden innehaft. Sistnämnde pastorat, beläget i Skåne, lärer nemi. gifvit sin innehafvare en årlig inkomst af 10 å 12,000 rdr årlig behållning.
Stats-Kontoret får härvid i underdånighet upplysa, att Sekreterarelönen icke var ledig under år 1840, utan innehades af ordinarie Sekreteraren, som af Eders Kongl. Maj:t var i nåder förordnad att förrätta ett Revisions-Sekreterare-embete. Den af Revisorerne i Berättelsen införda specifikation å anordningar på anslaget för extra utgifter, åren 1840 och 1841, instämmer med räkenskapen. Revisorernes erinran dervid, att ränteoch kapital-betalning å skulden för Lejonbackens ombyggnad äfven åren 1840 och 1841 blifvit anordnad å anslaget för Kongl. Slottets underhåll, är lika med den, som gjordes under granskningen af 1838 och 1839 årens räkenskaper. Uti Stals-Kontorets, i anledning deraf, afgifna underdåniga Utlåtande, hvilket här åberopas, är upplyst, ej allenast af hvad orsak förrberörde betalning blifvit anvisad att utgå af byggnads-anslaget för Kongl. Slottet, utan ock hvarföre, enligt Stats-Kontorets underdåniga förmodan, den återstående skulden för berörde ombyggnad icke blef i Eders Kongl. Maj:ts nådiga Proposition till Rikets Ständer vid sistförflutna Riksdag omförmäld. Bland anslagen å 7:de Hufvudtiteln äro, till byggnader och reparationer af Kronans hus i Stockholm, 62,000 R:dr uppförda, derunder 25,000 R:dr för Kongl. Slottet. Lika med Revisorerne, anser ock StatsKontoret, att detta sistnämnde belopp bör, vid skeende Statsreglering, öfverflyttas till l:sta Hufvudtiteln. Öfver hvad i Revisions-Berätlelsen förekommer, angående Liqvid förhållandet med Höganäs Stenkolsverk, Utbetalningen af 2,000 R:dr för Sjömätningar, Anslaget af 3,333 R:dr 16 sk. för en väganläggning från Näs Socken i Dalarne till Wermland, Premier för Tjärnoch Pottaske-tillverkningen i Wermlands och Westerbottens
Af samma skäl, som nyss anfördes, anhåller jag att äfven detta må hvila, tills BondeStåndet förehaft detsamma; mig synes detta vara en följd af deri agtning och det vänskapsförhållande, som bör råda Stånden emellan, särdeles i mål, som ensamt röra det ena, utan att på något sätt förnärma det andras rätt. Herr Tham, Wolrath, förenade sig med Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie. I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken förklarade, att ConstitutionsUtskottels berörde Memorial komme att, enligt 4p §• Riksdagsordningen, ytterligare hvila på bordet. 12 Den 8 Maji. Å nyo föredrogos oell hiföllos följande Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens den a3 sistlidne April afgifne, och den 4 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtanden: N:o i3. I anledning af väckt fråga om odeladt användande af Wisby Hospitals Inkomster för hälsovården på Gottland; N:o 14. I anledning af väckt fråga om lindring för de hemman i Blekinge, hvilka blifvit till Lotsars underhåll indeldte; N:o 16. I anledning af väckt fråga om förändring i de om MilitiaeBoställens tillträdande gällande Författningar; N:o 17. I anledning af väckt fråga om uppförande afen MagazinsByggnad i Thorshälla; N:o 1 g. I anledning af Kongl. Maj:ts till Rikets Ständer aflåtne Nådiga Proposition om förhöjning i Rotehjelpen för svaga Rotar inom Kronobergs och Calmare Län; N:o 20. Med anledning af väckt fråga om tillökadt anslag för Bergsskolan i Fahlun; N:o 31. I anledning af flere väckte motioner om behofvet af nya ProvincialLäkares tillsättande i åtskillige delar af Riket.
»Var gerningsmannen, ulan egen skuld, genom svår förolämpning eller synnerlig misshandel, af den drapne till vrede retad, eller äro omständigheterna eljest synnerligen mildrande; då må tiden för straffarbetet till sex år nedsättas.» »Har någon genom uppsåtlig misshandel dödat annan, och skedde den missfiandel med berådt mod, men utan afsigt att dräpa; dömes gerningsmannen till straffarbete på lifstid eller från och med åtta till och med tio år. Äro omständigheterna synnerligen mildrande; då må straffet nedsättas till straffarbete i fyra år.» »Varder någon dräpen, såsom i 4 § sägs, men skedde misshandeln af hastigt mod; dömes dråparen till straffarbete från och med fyra till och med åtta år. Var gerningsmannen, utan egen skuld, till vrede af den drapne retad, såsom i 3 § sägs, eller förekomma eljest synnerligen mildrande omständigheter; då må straffet nedsättas till straffarbete i två år.» förra delen af '10 §. »Har någon misshandlat annan så, att han deraf fått svår kroppsskada, och var sådan skada åsyftad; dömes, om skadan skedde med berådt mod, till straffarbete från och med sex till och med tio år, och om den skedde af hastigt mod, till straffarbete från och roed två lill och med sex år.» 14 Lag-Ulskottets Memorial M 70. 11 §. »Har någon misshandlat annan såsom i 10 § sägs, utan uppsåt att åstadkomma sådan skada, som i samma § nämnd är, då skall gernmgsrnannen dömas, om misshandeln skedde med berådt mod, till straffarbete från och med två till och med sex år, och om den skedde af hastigt mod, till straffarbete i högst två år.» 38 § / punkten. »Hafva tvänne, efter aftal, inlåtit sig i envig med hvarandra, och varder någon deri dödad; dömes dråparen till straffarbete från och med sex till och med tio år.» 45 §. Utskottets förslag härutinnan är godkändt af Borgareoch Bonde-Stånden; hvaremot Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet antagit denna §, sådan den är uppställd i Kongl. Maj:ts Proposition.
Då begge statsmakterne, med anledning af fattade beslut, anslagit medel till ett visst ändamål mot bestämda villkor, att till en del utgå som statsanslag, till en del som lån, med ä ler be täln ingssk y Idighe t, och Konungen derom, som sagdt är, låtit upprätta contracter med menigheten, samt borgensförbindelscrne, granskade och godkände, blifvit jemte alla öfriga till ärendet hörande handlingar till Riksg.- cont.. aflemnade för verkställighet af medlens utbetalning till arbetets företag; — då, säger jag, skulle det förundra mig, om, på grund deraf att vederbörande, i anledning af mötande svårigheter lill arbetets företagande, sins emellan icke komma öfverens, att samtlige vilja undandraga sig fullgörandet af de villkor, som äro bestämda, genom protesters afgifvande till Riksg.cont. mot medels utbetalning till ett företag, hvilket desse likväl vid allmän sockenstämma biträdt, lagliga medel ej skulle finnas att tvinga dem till fullgörande af sina skyldigheter. För min del skulle jag anse, att ett bifall lill denna första punkt skulle bestämdt hafva till följd, att man ifrån alla orter, som erhållit understöd medelst lån till fullbordande af allmänt nyttiga företag, såsom väganläggningar, sjöaftappningar m. m. skulle komma in med begäran, att deras låne-anslag måtte förvandlas lill statsanslag och blifva en skänk. Vill samhället med framgång bedrifva allmänt nyttiga företag, så måste det ej bortskänka sina medel, utan återfå dem, för att på andra Den 21 December f. m. 607 liäll kunna lemnäs lill understöd för gagneliga arbeten. Detla är den enda utvägen för att i framtiden icke sakna tillgångar till hvad som är nyttigt. Jag kan ej annat än yrka afsla-g å den föredragna punkten. Detta anförande, hvaruti Ilr Westfelt, Nils, instämde, hade blifvit afbrutet genom ankomsten af H. Ex. Hr Just. Statsministern, Fi ib. Lars Herrman Gyllenhaal, som å K. M:s höga vägnar aflemnade 3:ne Dess nåd. propos-.r till R. St. Hr af Harmens, Henrik Otto:
Strömsholms canal af 5o,ooo r:dr årligen intill nästa riksdag, eller för fem år tillsammans a5o,ooo r:dr. Om nuetl RiksSt. kan, utan klander af StatsUtskrs medlemmar, besluta ett extraanslag för fem år till canahmläggning, så synes äfven R. o. Ad. böra kunni oklandradt besluta extra-anslag för feni år, till Rikets försvar. En talare har här yttrat, att man borde tillse, del man icke, genom det femte årets tilläggande, ansloge så stora utgifter, att inkomsterna ej räckte lill. Den värde ledamoten har deruti ganska rätt, men lian synes hafva motsagt sig sjelf, då han yttrat, att R. St. borde ja.6; Den 20 Mars f. m. besluta för hvarje särskildt fall, oberoende af hvad sorn följer. Om fl. St. på det sältet ginge till väga, så skulle de e-i tillse, huruvida til Igå.ngarne vöre öfverskridna, eller icke. För nain del anser jag dem vara mer än tillräckliga, i thy ali, om jag blott håller mig till Strömsholms canal, för hvilken SlatsUtsk. föreslagit t,25o,ooo r:dr, så har BorgareSt, derpå besparat till ytterligare disposition 1,000,000 rtdr, och PresteSt, sorn åt denna canal beviljat 600,000 r:dr, bar besparat åtminstone 65o,ooo r:dr. Det är ej troligt, att BondeSt. öfverträiFar PresteSt. i frikostighet emot detta arbete, I sådant fall finnas tillräckliga tillgångar, åtminstone för de militära arbetena, och jag har ej hort Frih. Cederström yrka anslagens utsträckande till fern år för andra än dessa.
— Pliarmaceutiska » 50. — Skogs» 34. —• Teknologiska » 170—171. Intendents-afdelnings, Krigs-kollegii, räkenskaper » 62—63, 65—66. Inventering af de i Räntekammaren förvarade säkerhetshandlingar » 19. — af materialförråden i Carls krona » 92—93. Isberqska pensionsfonden, bilagan litt. P. vid » 98. Kad ett-korp sen » 78—79. Kalmar navigationsskola » 97. Bilagan litt. O. vid » 96. — Stifts Konsistorii räkenskaper » 244—246. Kammar-rättens aktoratsräkning » 175—177. Kansli-styrelsens handkassa » 17. Karantänsinråttningarne » 57. Karteverk, Topograf ska Korpsens » 84. — sucken» 36—37. Kolonien S:t Bartlielemys räkenskaper » 268—269. Kommando-expedition, Sjöförsvars-de partementets » 95—96. Kommerse-kollegii expensmedels-räkning, » 177—178. — redogörelse för karan täns-medlen » 57. Kommissariatet, Konvoy» 58—59. Kungsbacka pedagogis räkenskap » 244. Konsistoriernas räkenskaper Kontrollverket Konvoy-kommissariatet Kopparbergs läns afvittring sverk Krig s-akademiens räkenskaper Krigsarkiv-fonden Krigs-kollegii räkenskaper Bilagorna litt. H, I, K, L, M och N vid — Aflönings-afdelnings räken skaper — Artilleri-afdelnings dito Bilagan litt. — Fortifikations-af delnings rä kenskaper Bilagan litt. K vid — förvaltning, särskilda kas sor och fonder under Bilagan litt. M vid — hufvudbok och bokföring .. — inkomster och utgifter, bi lagorna litt.
Med anledn. häraf vågar jag således vördsamt föreslå: det måtte E. St:r åt EnkeFru Friherrinnan Lucie Margrethe Mörner, född Liljenstolpe, å Allmänna IndragningsStaten bevilja för hennes återstående lifstid en årlig pension af 1200 lt:dr r:mt, samt att, vid Hennes frånfälle, hvardera af Hennes trenne oförsörjda döttrar måtte, så länge de lefva ogifta och befinna sig i medellösa omständigheter, få såsom årlig pension sig tilldelade 300 lLdr samma mynt. Om remiss af denna min vördsamma motion till StatsUtsk. anhålles. Begärdes på bordet. Hr Hagströmer, Joh. Jakob, anförde skriftligen: Jag får vördsamt hemställa till Högloft. B. o. Ad. samt öfrige B. St., huruvida det ej vore af behofvet påkalladt, att en lag stiftades, som med straff belade misshandling af husdjuren■ Som jag ej är lagkunnig, så har jag ej ens ansett det tillständigt att uptaga Ständernas dyrbara tid med ett förslag till nämnde lag, aldrahelst som detta förslag skulle hafva blifvit ytterst ofullständigt samt måhända äfven stridande mot en eller flera af våra nu gällande författningar och möjligen derigenom mera skadat än gagnat den sak, hvarföre jag nu begärt ordet. Jag hoppas och tror, att jag ej behöfver upgifva några motiver för nödvändigheten af en sådan lags införande. Jag är öfvertygad om att få, kanhända ingen, ej någon gång varit i tillfälle att till sin harm se huru gamla och utsvultna hästar tvingas att öfver sin förmåga framsläpa tunga lass, huru de obarmhertigt piskas och misshandlas af sina körare och mången gång af ingen annan orsak än den, att den usling, i hvars händer det arma kreaturet är lemnadt, ej haft någon annan, på hvilken han vågat eller kunnat låta sitt raseri utbryta. Hitintills har han äfven opåtaldt kunnat utföra detta, ty mig veterligen finnes intet lagrum, som bestraffar ett sådant nedrigt och fegt upförande.
Maj 1812 justerade svar å berörde proposition och 10 mom. i ofvanåberopade § af Riksdagsbeslutet, hade Ständerna för sin del bestämt, »att den indelta arméen vid utbrottet af ett krig bör, enligt för densamma nu gällande författningar, kompletteras, hvarefter rustoch rotehållares rekryterings-skyldighet försvinner endast under så lång tid kriget varar, och vidtager, efter återställd fred, 3 månader sedan trupperna återkommit till hemorten» ; samt c) den ytterligare förklaring, som Ständerna, genom den ganska underdåniga skrifvelsen af den 3 Juli 1812 gåfvo i ämnet, innehåller, bland mycket annat, följande strof: »På det i en framtid ingen tvetydighet om rättigheter och skyldigheter »må kunna uppstå; hafva Rikets Ständer trott sig böra anmäla en underdånig ön»skan om ett noga bestämmande, att ifall en egare af indelt båtsmans-, rytlareneller ständigt knektehåll, som för Sill Hildimer Ilar vakans och är i ulskrifnings»åldern, sjelf utgår för sin rote, det måtte vara honom ovilkorligen förbehållet, att »efter fyllda 23 år nyttja de konskriberades rätt alt ifrån krigstjensten afgå, derest »han för roten sätter karl i sitt ställe. Riksens Ständer hafva ansett det så myc»ket angelägnare att af Eder Kongl. Maj:t utbedja sig ett sådant stadgande, sorn »dessförutan den händelse kunde inträffa, att, om lagens och kontrakternas innehåll »bokstafligen följdes, mången hemmansegare, inom konskriptionsåldern, då han ej på »en gång kunde tjena för rolen och såsom konskriberad, kunde nödsakas gå från »sin åborätt, eller qvarblifva i krigstjenst längre än hans med andra medborgare »gemensamma pligt honom ålägger.» Detta allt visar mer än tillräckligt, att Rikets Ständer ingalunda åsyftat att med beväringen ersätta den indelta arméen, eller med en börda, kastad på nästan hela manliga befolkningen, gynna en klass af hemmansegare. Beskaffenheten af premisserna till Utskottets tillstyrkande visar, mera än allt annat, att giltiga skäl till beslutet icke funnits.
Nai:t frnner döra läggas till grund för en framgent utfärdande n^ författning om dränvins-dränningen i llidet. llvacl således dessa grunder deträlfade, lrvste föredraganden den öfvertygelse, att ett förslag till dränvins-drännings-rättigdetens sdiljande ifrån jordin ulcet, eller till alsdallände af den egentligen sa lcallade dusdedofs-dränvinsdränningen, om ocd utur dadé rnoralislc oell stats-edonomisd s^npundt önslcvärdt, lili val, under de ännu räclancle fördällanden med jorddrudet oelr såsom varande i strid med den större allmogens vanor oelr dojelser, svärligen Icunde pärädnas lalifva vid nu pågående kidsmöte gillaclt oell antaget; dvarföre föredraganden, elmru erdännande förclelarne af liusdedofs-dränningens uppdörancle, nu allenast trodde sig döra tillstyrda sädana förändringar i 1835 6 Mr/:kr dko Z2> äi'8 författning, dvilka kunde dilds en successiv, men säker öfvergång till ett mer körnuktsenligt oell för landet dstande system för denna del sk elen ekonomiska lagstiftningen. I säelsnt afseende tillstyrkte föredraganden underdsnigst, att såsom lmkvudgrunder kör en dlikvaude ny författning i ämnet ms antydas följande: 1:o att säsoin ett verksamt medel till fylleri-lastens dämmande ett, i möjligaste mätto, kordöjdt pris s dränviuet ms genom författningen skses; 2:o att cletta ändamål ms dekordras, ej minclre genom l)ränvinet8 kördöjda deskattning, än oek genom dränningens inskränkning till möjligen kortaste tiel ak äret.
Sedermera hafva upplysningar blifvit från vederbörande infordrade, utan alt Styrelsen ännu, i anseende till dagligen förefallande och angelägna göromål, fått rådrum att till granskning företaga de högst vidlyftiga handlingarne, ännu mindre att utarbeta ett förslag till nj^a utspisningsstaler, hvarvid jemväl bör i betraktande komma: huru stort qvantum af föda möjligtvis tarfvas för en persons nödtorftiga underhåll under olika förhållanden; om de matvaror, som i hvarje landsort hufvudsakligen ingå i menighetens vanliga föda; om födoämnenas nutritiva förhållanden sins emellan o. s. v. Sedan Rikets Ständers Revisorer utur Styrelsens Protokoll inhemta t, att den, under loppet afår 1841, afslagit ett af Fabrikören August Bergman gjordt anbud att låta vid Norra Koriektionsinrättningen spinna 30,000 W 1 1 strängs bomullsgarn, hvilket anbuds antagande Föreståndaren vid Inrättningen tillstyrkt, af det skäl att behöfligt tillfälle lill arbete skulle derigenom beredas, hafva Revisorerne, då sysselsättning utgör villkoret for en dylik Inrättnings bestånd, och den ej alltid finnes att tillgå för fångarne vid Norra Korreklionsinrältningen, samt då afseende bordt mera fästas på vinsten för Inrättningen att erhålla en beställning, som på två års Lid kunnat bereda ett passandeoch säkert arbetstillfälle, än på en lindrig nedsättning i priset, anmärkt detta Styrelsens förfarande; men innan en sådan anmärkning lärer få antagas såsom grundad, måste det ulan tvifvel först vara ådagalagdt, att en sådan brist på arbete ägt, under loppet af åren 1841 och 1842, rum vid Norra Korreklionsinrättningen, att Styrelsen kunnat derifrån hemta skäl för en nedsättning under det vanliga arbetspriset.
Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer af den 27 Februarii, hvilka ock Höglofi. Utskottens alla öfrige Ledamöter funnit hafva tillräckligen utredt denna omständighet, och berättigat Directionen så förfara som de gjort. Och med anledning af Herr Doctor Hedre'ns i dess reservation gjorda framställning, att Bolaget eller dess Direction begärt både ränta till Actie-egarne under byggnadstiden, och Betänkande?!. och särskildt att få disponera den under samma tid fallande inkomst af Canaien, får jag iterera mitt till Utskottens gårdags-Protocoll lemnade förklarande, att, då Directionen och Bolaget ej hittills ansett, eller ännu kan anse den förra, eiler räntan under byggnadsåren, kunna emot gällande Försäkringar och Privilegier Actie-egarne fråntagas, så har Directionen deremot aldrig satt i fråga någon annan disposition af Canal-afkomsten under samma tid, än på sätt hittills alltid skett, att den redovisats till Byggnads-Cassan, hvadan nämnde framställan , saknar all grund. När emedlertid Höglofl. Utskotten , såsom någon ersättning åt Actie-egarne, för den frånkända räntan, från och med 1825, tillerkänt dem inkomsten, af den under tiden färdigblifvande delen af Canaien, och så medelst ansett Actie-egarne, från och med nämnde år, höra tillträda den rätt, 1815 års Ständer förklarat Bolaget ega, efter Canalens färdigblifvande, att deraf taga oafkortade 5 procents ränta , innan någon Capitaleller Ränte-Betalning å Statens fordran ifrågasättes, nödgas jag , som ett Redactionsfel, anmärka, att Höglofl.
Vidare kvinnans uppfostran och kviniian soiii lärarinna, kvinnan p&amp; litteraturens och konstens områdeii, kvinnan i statens och konimunens tjänst, i den koininiinala fattigvården, i ile praktiska s k o l o ~ a, i handel och niiringar, vid landtbriiket, niejeriIiandteringen m. m., vid biilsooch sjukrarden, i rälgörenhetsarI&gt;et~t, i nykterhetsarbetet. D e sista afdelningarne handla om sedlighetsiwbetet, tjaimrinnans ställning, kvinnan i föreningar, hvarjiirnte arbetet gtföljes. af en bilaga: välgörande föreningar och inrättningar i Einland 1892)). Bristen på utrymme hindrar oss att inga ' i en narniare granskning af dessa hkda arbeten och de ininga viirdefulla uppgifter de iiinelfilla, Iivilka icke iiro minst intressanta för oss gecom dc jainförelsepiiiiktcr. de erbjuda med motsvariga förhållanden i Srerige. l ' i ~ i l j a dock, innan vi slutar vår öfversikt, frbn reformarbetet för höjandc af kvinnans rättsliga ställning i de tre grannliinderma anföra nkgra ' årtal, hvilka visa, att en viss samtidighet r i d t i afseende pk reforiiierm inom lagstiftningen i de tre länderna. I Svecige hade ständerna 1810 tillerkänt k. m: t riitt att a 11i.deviig förklara ogift kviuna myndig, genoni en kungl. förordning af i r 1858 blef ogift kvinna myndig rid 1 3 ars ålder efter anmalaii hos vederbörande domstol, 1863 blef hon vid 25 Hrs ålder myndig utan att särskild anmidan behöfdes, och 1881 intriidde myndigliets %ldern redan vid 2 1 år.
Jag hembär den siste talaren min tacksamhet för berättelsen om den Engelska Amiralen, som medgifvit, att han icke tålt vid mera än ett bombskott på ett 74-kanoners liniefartyg, emedan jag derifrån hemtar ytterligare stöd för min sats. Om nemi. detta kunnat hända, då Dardanellerna bombarderades af Engelsmännen, elier år 1807, är det gifvet, att detsamma desto snarare kan inträffa numera, sedan man uppfunnit projéctiler af vida svårare och mera förstörande verkan; och just härpå grundar jag min öfvertygelse, att ett fattigt land icke bör bekosta ettså dyrt, men tillika så lätt förstördt försvar. Hr Munck af Rosenschöld, Eberh. Zach.: Jag skall blott uppehålla mig vid den medicinska delen af ämnet, och vill ej heller borttaga liden med ursägter för det jag blandar mig i ett militäriskt ämne. Alan har sagt, att våra matroser först behöfva genomgå en medicinsk curs, om jag hört rätt, innan de blifva dugliga sjömän, och det kan icke nekas, alt besättningarna pä våra krigsfartyg i förra krigen ofta till hälften sjuknat; men deremot är det också ett factum, att Svenska matroser på Engelska skepp icke äro me - Den aS Maj f. m. ra sjuka äu Engelsmännen sjelfva, d. v. s. icke i någon betydlig nian, och orsaken ligger i den olika lefnadsordning och dietetiska förhållanden, sorn om bord iakttagas på de Engelska skeppen och på våra. För öfrigt bar det i sednare åren icke heller varit ovanligt, att en ringa sjuklighet ägt ruin på våra krigsfartyg. Jag tager således vårt sjöfolk i försvar emot den beskyllningen eller fördomen, att det icke skulle lika väl uthärda strapatser på sjön som andra nationers. Gr. Cronhjelm: I anledning af den siste talarens yttrande får jag erinra, att jag icke talat om någon medicinsk curs, ty cn sådan tilltror jag icke våra båtsmän att 1; tinn a genomgå, ulan jag har nämnt en medicinsk cur.