Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vidkommande slutligen frågan om krono-effecters transporterande sjöledes, så anse Utskotten äfvenledes underdånig framställning till Kongl. Majit i detta afseende helt och hållet obehöflig, enär 109 §. af meranämnde förslag innehåller: ”transporter af kronopersedlar skola helst verkställas sjöledes, på det ”landet ej må med onödiga kronoskjutser besväras,” samt vidare: ”när omständigheterna förbjuda sjölägenhets begagnande, ske dylika transporter land vägen ”med kronoskjuts, hvarvid efter möjligheten vinterföre bör begagnas.” Statssamt Allm. Besv. och Ekon. Utsk. Betänkande, N.o 58. i5 Utskotten hemställa alltså, att hvad af molionärerne i sistberörde afseenden blifvit yrka dl ej må lill någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm de 6 November 1840. Reservation af Riksdags-fullmägtigen Gastaf Bernhard äppelqvist från Blekinge: ”Mot sammansatta Utskottens beslut i anledning af min motion, rörande Rendez-vouz-platser inom Blekinge Läns Båtmans-Compagnier samt förskaffande derifrån af Båtsmännen vid deras inoch afmönstring i Carlskrona, får jag härmedelst aflämna min reservation. Jag hade trott, att Östra och Medelstads Härads invånare inom Blekinge skulle vara berättigade till lika fördelar, som öfriga oiter i landtl. Listers och Bräkne Härader i samma Län tillvunno sig Rendez-vous-platser vid hvarje gästgifvaregård derinom viii 1823 eller 1828 års Riksdag, och då synes det ej vara för tidigt, om Östra och Medelslads lläradsboer, genom Rikets Ständers bemedling, kunde komma i åtnjutande af denna lindring vid 1840 års Riksdag.
Riksgälds-l)ire<ttiEN8 Handlingar förblifwer un. der tteZi8rrato,n8 ward., Honom aligger det också/ at dä eescistsrarsn af Sjukdom eller annat laga förfall är hindrad, at närmast företräda Lecrstei'Lrsn8 ställe. En Ls,nt?li8t och En doyi8t för renjkrifning, och hwilka tillika biträda wid alla andra wid Fullmägtiges Lxxeclition förefallande göromäl, hwarcil de förordnas. OmbudSmansLontoirst. En Ombudsman bcsörjer och bewakar alla Riksgälds-(.'onloi,s!8 Rättegängs-ärender, efterser ar Betjeningen under de wanliga arbets-timmarne utan wederbörligt Ulftand icke ar fränwarande, m.m. 2 §- izz4 Den 29 Mars. e. m. 2 §. Riksgälds-Merker kommer ar aömmiZti-erag af Fem Lommi^8Äner, enligt de allmänna grunder, hwilka uti bilagde af Riksens Ständer redan fastställde instiuSion finnas utstakade. Och aga desse Lommi<i8Liie>- at sins emellan öfwerenskomma om fördelningen af de dem rilhörande göromål, hwilka äro af sadan bessaffenhet, ar de icke fordra samteliges elier flores gemensamma argärd och handläggning. Under Lommissariern68 närmaste inseende äro ställdte nedannämnde vepartemeuter, utom Lommislcliierr>L8 Lxpeclition, bestående af En l^ekerenäarius och En Lsut?gist. BvkslUts-Loritoirst. Hwarest Hufwud Redogörelsen för Riksgäldscontoiret8 ^oncter, Inkomster och Utgifter hålles, bestär af: En Kammererare. En Bokhallare. En Kamm ar skrifware. Tre Loutoiis-Skrifware. 6a883-LontoirLt.
Melcherson, du känner ju honom, han gick med sina vingliga ögon omkring bland bönderna, och retade opp folket, så de begynte skrika och begära sina förra kyrkobruk igen, med ljus och sallt och kalkens upphöjelse och dylikt, som blifvit aflagt såsom påfviska villfarelser. ”Ja”, menade fru Metta, ”nog har det varit si och så med den saken, ty visst är, att sämre har årsväxten varit allt sen de välsignade ceremonierna ej fingo iakttagas vid gudstjensten.” ”Nå, lika mycket hur dermed var, men det vissa är, att biskopen han stod på sig och försvarade sina gerningar, och herr Klas, som du vet ej har långt efter vrede, blef så ond, att han blef helt svart i syna. Nå han är nu just ej så ljuslätt eljest heller. Och han redde af biskopen så jag fruktade han skulle slå till honom. Men der voro många af adelsherrarne som ville komma åt herr Klas, och deribland någre hans fränder, som äro honom hätske, och de påstodo att förakt för god sed och religion utbredt sig bland folket, och att herr Klas icke borde vara den, som skulle hålla med folket i att illa bemöta presterna. Så kom der en som påstod att herr Klases ryttare hade kommit i delo med en prest, och så hade de kastat honom ut öfver kyrkogårdsmuren. Herr Klas for opp med knuten näfve, men satte sig åter ned och kastade nacken bakut och såg tankfull och ledsen ut. ”Sannerligen jag det kan hjelpa”, sade han. ”Gjord gerning är gjord.” Ännu funderade han litet på saken, men sade sedan skrattande: ”Ja inte vet jag bättre råd, än att de kasta honom in igen samma väg, ty sannerligen jag kan annorlunda hjelpat.” ”Sådan gudsförsmädare”, sade fru Metta och lyfte ögon och händer. ”Nå inte var det så farligt heller! Men så började alla att påstå det herr Klas skulle straffa sina knektar. Om de finge medhåll vid sådant barbari, blefve snart hela landet en röfvarehåla och dylikt, och nu blef herr Klas så ond, att han sprang opp.
Stockholm den 25 oktober 1825 CARL JOHAN Kungörelse angående förbud mot älgars dödande. Stockholm den 6 december 1825 Till förekommande av älgsläktets utödande har Vi funnit för gott att i likhet med Artikel 4 § 3 i Stadgan om Jakt och Djurfång av den 13 april 1808, stadgat att älg under tio års tid, alltså till den 1 januari 1836 inte får dödas annat än i inhägnade djurgårdar. Ansvar för överträdelse blir vad som står i Artikel 5 av nämnda stadga. Stockholm den 6 december 1825 CARL JOHAN Förordning och Reglemente angående Styrelsen och Förvaltningen av Amiralitets Krigsmans Kassa. Stockholm den 20 december 1825 På Vår befallning har deputerade av Vår flotta sammanträtt, utarbetat och till oss överlämnat projekt till ett nytt Reglemente för Amiralitetets Krigsmans kassa. Efter prövning har Vi gillat och stadfäst följande Reglemente. Artikel I Om kassans inkomster och utgifter. § 1 Amiralitetets krigsmanskassa grundades 1642 genom sammanskott av Amiralitets Staterna. Sedan av Sveriges forna regenter med synnerlig nåd omfattad, med donationer understödd och genom Kongl Författningar, som Staternas egen kassa ansedd och försäkrad om skydd och hägn för allt intrång och sammanblandning med andra verk och stater. De bibehålls oförkränkt nu och i framtiden vid dess fonder och inkomster till understöd för Vår Flottas Stater, deras i fäderneslandets tjänst förlamade, vanföra, gamla och orkeslösa ämbetsoch tjänstemän samt deras änkor och oförsörjda barn jämte Lotsoch Fyrings Staterna samt all Gemenskapen vid Vår Flotta. § 2 Av krigsmans kassans behållning kommer 250.000 riksdaler varje år att utgå till änkeoch gratialskassan. Särskild redogörelse skall upprättas Den övriga behållningen tillhör Pensionskassan. § 3 Inkomsterna till pensionskassan består i: 1: o Räntan på utlånat kapital. 2: o Våra och Kronans anslag av Lotsverket. 3: o Avgifter av båtsmanshållen i riket bestående av böter för försummade generalmönstrings avräkning, underlåten rekrytering, förverkade båtsmanslöner bl a.
Dä enligt Hemliga Utskottets Betänkande all skuld pä privat egendom fär komma i conliäeration, sä blir wäl förhälisndet enahanda för den pä tjenster, och dä denna afdragés, jämte hwad som owilkorligcn fordras tij Tjenstemannens anständiga bergning, sä Air i sarl^ ning öfweiflstkct ej warbt at taxera. 4:0 Mm ak, i synnerhet witz en förmögenhets taxering, den obestämda iijutningsförmon af et Boställe aldrig kan romma at anses lika med wcrkelig äganderätt tji jord eller egendom, den ägaren för stg och stna arfwingar ej allenast under alla Lagars helgd oruböcligm besitter, utan ock med fria händer til sin förmon ester godtycke anwänder, 5:0 At den ej heller kan lämpas til det flags deltagande, som Presterskapek sig för sina Boställen ätagit: ty, mom at desias löner äro bättre an de öfriga Tjenstemännens, inom motsvarande graäer sä tilkommer det ej sina tjenster genom tjensteköp, kräfva wida mindre utgifter Lil deras bestridande, bibchälla Sysiiorna lil högsta Alder, fast de ock blifwa alldeles orkeslösa, och njuta lil och med efter döden 2 a z ärs inkomst til godo för hustru och barm Deija omständigheter, med mänga flera, gör all jämnchrelse emellan besia t,vänne Stånds förmoner falsk och obillig. Preste-Ständet i öfrigt, fjelsi lagstiftande, kan göra hwatz upoffringar det bobagar, da Ä.nbetSmanna Clasien, som ej äger flenna rättighet, har blott den, at af sina lagstiftande med bröder förwanta rättwisa och billighet. Jrg medgifwer billigheten af de grunoer.Friherre äVreäo anfört; men skulle antagas, sä borde Le gälla för alla, och dä skulle det wara obilligt om nägv» eontridiation älades Löntagare. Någon yttrade, at LonirlbutiyL ksnde läggaS xa de högre löner.
Dä jag anser det wara utön: all fråga» att Zerrar Fnllmägtige af Rndderstapet och Adeln, endast i underdånighet gifwit wika för Äongl NastS Nädiga befallning, Utan. allt afseende pä de irenne StändenS, till stöd för densamma äberopade Skr ifwe! se, hade jag wäntat, att desto 8ullmägtige skulle lätit deras yttrande derom i prowcollet in» ftyta. Slutligen och i sammanhang med den wigtiga staga som nu föremarit samt derutinnan erhällne uplysningar, anser jag Mia säson, Ledainot af Ridderstapet och Adeln, icke kunna undgä, att fästa min upmärksamhet derwid akt sedan Ridderfkapet och Adeln wid Resdagen r-8oo, jemte de öfrige Respeelive Ständen, gjordt sammanstokter till utgörande af en Förmögenhets - afgift tillen Realisation, hwar, vid den dä antagne Nealisations-planens grunder L förening med summans utstakande werkst lika pä bifallet lill samina Realifations-plan ) hafwa likwäl, Ridderfkapet och Adeln oalspordt, andra grunder för 36 Den 14 November. för Realisationen blifwit fasistäldle, men det af Ridderstapet och Adeln i sammanhang med den förre planen, mgifne sammanstött, icke deffmindre blif»vit dertill begagnat. Följden af denna förändring hwartill som sagt ar Ridderstapcrs och Adelns sammanstotter afwen bidragit, har blifwit den, akt ivid denna tidpunkt, dä annu Credit-Sedlarne alle» na äro i rörelsen gängse, Ridderstapet och Adeln L denna Myntsort, erlaggec en sjettedel mera i Krono-Utstylder, an de, i öfwerensstammelse med dm af detta Stand antagne Realisatlons-plan, sig ätagit; uran att ens såsom Riks-Ständ kanna, hmav lill denna förhöjning och Realismions-planens förändring föranledt.
Men Dom Pedro sökte ständiga undanflykter: än var hans sorg för ny och anständigheten fordrade uppskof: än ville han icke stöta sig med partierna, utan önskade afbida lugnare tider, jemte tusen andra svepskäl, som jag icke mer erinrar mig. Sålunda gäckade han mig månader och år; jag bar min olycka med tålamod, ty ni känner mitt saktmod, – och jag anade intet bedrägeri, emedan jag älskade honom ännu. Omsider, men småningom, började jag misstänka, att han aldrig haft något allvar med detta bedrägliga giftermål och att han aldrig ämnade uppfylla löftet om dess legalisation. Jag började då, som ni kan föreställa er, med mera allvarsamhet påyrka mina rättigheter, men efter hvarje sådant uppträde blef Dom Pedro mera kall, mera förbehållsam, mera besvärad af mina föreställningar. Slutligen upptäckte jag, att han alldeles icke mer älskade mig, ja, att han underhandlade om en utländsk prinsessa, och att man ämnade afspisa mig med en usel pension af 50,000 guld-cruzader. Det är er nedrige onkel, denne Oliveira Brant, denne såkallade marquez Barbacena, som åtagit sig denna skamliga beskickning, som hitfört denna tyska prinsessa med ett namn, som ingen civiliserad tunga kan uttala. Jag blef ursinnig, som ni lätt begriper, och sparade icke välförtjenta förebråelser. Det uppstod mellan kejsarn och mig en scène, och slutet derpå blef det, att jag förvistes hofvet och hufvudstaden, och till och med det eländiga pensionsbrefvet ref han sönder, den krönte förrädaren. Dock, det sista var mig likgilltigt; jag skulle i alla fall aldrig af honom emottagit den ringaste almosa. Markisinnans röst qväfdes här af harmfulla snyftningar. Agostinho hade hört minsta delen af dessa utgjutelser. Han betraktade henne stum, och jemförde hennes drag med Clementinas. En familjelikhet fanns visserligen mellan dem båda, ehuru Elvira var äldre och mörkare, och hennes ansigte härjadt af häftiga och brottsliga lidelser. Men denna likhet försvann, ju mer hon talade, och ju mer hennes annars vackra anlete lifvades af hatets och harmens känslor.
Skulle nu detta hemman beröfvas åkern, så hade det endast skogen qvar, men då i sednare tider stora inskränkningar blifvit gjorda i rättigheten att afverka skog, blir ägaren af detta hemman reducerad nära nog till intet, i fråga om hemmanets afkastning. På grund af dessa och de förut anförda skälen, anhåller jag om bifall till K. M:s Propos. i denna del. Gr. Sparre: Tacksamt erkännande den omtanka, som uttalar sig i det Nåd. förslaget, hyser jag likväl någon tvekan om lämpligheten deraf, att den Svenska brukshandteringen nu skall beröfvas en förmån, som den under tvenne sekler åtnjutit, och hvarpå flere sådane anläggningar varit byggd. Frih. Tersmeden har anmärkt, att inmutningsrätten i Sverige grundar sig på och har sitt ursprung i det regale, som grufvorna i allmänhet ansetts vara. R. o. Ad. har sig bekant, ali denna grundsats sedan 1300-talet varit uttalad. Den har sedermera bibehållits och vunnit den utbildning, alt Kronan gjort concessioner lill upoffring af en del af detta regale. Ett sådant regale i fråga om malmer, metaller och mineralier finnes icke ensamt i Sverige, utan äfven i andra länder, såsom t. ex. i Frankrike. Staten har der åt enskildte upfinriare uplälit begagnandet af detta Kronans regale, och i Tyskland har Staten lemnat samma rätt jemväl i fråga om kalkstensbrott och de bergarter, hvarom här blifvit ordadt. Om nu i Tyskland, med de dervar:de lättade kommunikationer, det ansetts nödvändigt, att Staten lemnat en sådan rättighet till begagnande af detta regale, så frågar jag, är det val i Sverige, med vår brist på kommunikationsanstalter och på hvars afhjelpande vi äro betänkte, är det väl lämpligt, säger jag, i Sverige, hvars bergsrörelse redan lider af konkurrensen 14 H. 3 34 Den 27 Oktober. med andra länder, att beröfva denna rörelse den förmån den har och otvifvelaktigt behöfver.
Sedermera har detta förhållande ytterligare utvecklat sig och ärenderna hafva hopat sig uti allt för stora massor, så att del blifvit en nödvändighet att skilja jemväl de qvarvarande besvärsmålen ifrån Konungens afgörande, såvida icke ali Regering skall drunkna i denna mängd af småsaker. Jag anhåller att utur de prot:r, hvilka Const.Utsk. nu sednast granskat, få anföra blott ett enda exempel för att visa med hvilket skräp Regeringen är öfverlastad. K, M. har nemi. t. ex. Sjelf måst afgöra huruvida ett fenster skulle få finnas eller icke på ett plank i Norrköping. För att afhjelpa en sådan orimlighet, som att de verkliga Regerings-göromålen skola stå efter för dylika småsaker, hafva irenne sätt blifvit föreslagne. Det första är, att öfverflytta dessa mål till Högsta Domstolen, hvars ledamöters antal i detta fall skulle förökas ; — det andra är, att, på sätt Hr Stjerngranat föreslagit, öka de konsultativa Stats-Rådens antal, samt något ändra sältet för ärendernas beredning och föredragning i konseljen; ■— och det tredje åter är det som Utsk. föreslagit. 1 afseende på det första sättet, så har vid 1S44— 1845 årens Riksdag en K. Propos. derom varit till R. St:r afbiten, men blef då af dem afslagen, såsom mig synes, med rätta, ty utom det, att denna Propos. var behäftad med åtskilliga felaktigheter i detaljerna, så lärer det icke kunna nekas, att dessa besvärsmål äro af en annan beskaffenhet än de rena juridiska ärenderna, och att jurister, som i hela sin lefnad varit med dessa sednare sysselsatte, komma in på ett teipligen nytt fält, om de skola behandla dessa slags besvärsmål, med hvilka administrativa embetsmän hittills alltid varit sysselsatte.
Hvad Herr von Hartmansdorff yttrat, att betydliga balancer blifvit upptäckta, bevisar detta endast, att Kammar-Rätten under en lång tid icke sträckt sin granskning till annat än ziifran , och endast periodiskt granskat sjelfva Förvaltningen; ty eljest skulle aldrig balancerna kunnat blifva så stora. Församlingarne hafva åter icke å sin sida kunnatanmätka något dervid, då de ej hörde Kammar-Rätten anmärka , och detta bevisar ytterligare nödvändigheten deraf, att Församlingarne sjelfve få revidera. I Utskottens förslag är ganska visligen skillnad gjord Ridd. o. Ad. Prot. XI. Band. 33 5i4 Den 10 December c, m. emellan Statsmedel , och Kyrkornas egna medel , hvilka äro de enda Utskotten undantaget från Kammar-Rättens granskning , och det anser jag ganska billigt, då jag ej kan förmå mig att afse provisionen för Kammar - Rättens Tjenstemän , utan sakens generela nytta. Herr Uggla , Göran Gustaf: En värd Ledamot, Grefve von Schwerin, har anmärkt, att Revisionen i Kongl. Kammar Rätten kunde en Längre tid, ja ända till tio år fösdröjas. I likhet med hvad Herr von Hartmansdorff redan yttrat, får jag häremot erinra, att den, enligt Kammar-Rättens Instruction, bör vara fulländad inom ett år och en månad, sedan Räkenskaperna till Kongl. Kammar-Collegium inkommit, eller, då räkningarne ingifvas directe till Kammar-Rätten, inom ett år derefter, och att, hvad ifrågavarande räkenskaper angår , sådant alltid blifvit iakttaget. En annan värd Ledamot, Herr Hjerta, har anfört, att nämnde revision blott iträcker sig till ziffran. Jag får 1 anledning deraf upplysa, att, den Kammar-Rättens Revisions - Contoir tillhörande granskningspligt i afseende på alla dit inkomne räkenskaper för Kronans eller andra allmänna medel och persedlar icke inskränker sig till ziffran. Den mäste deremot , enligt de för KammarRätten gällande författningar, synnerligast omfatta sjelfva medlens förvaltning , och de dispositioner , som dervid blifvit följde.
Huru goda och giltiga skälen än må vara, vågar man, till följd af erfarenhetens sedvanliga vittnesbörd, ej föreställa sig det de vinna nog kraftigt gehör hos de upprörda sinnena, såvida de icke understödjas af en allvarlig och stridsfärdig hållning hos fredsmedlaren sjelf. — Dä K. M. ”till skyddande af Sveriges egna dyrbara intressen samt för lemnandet af det understöd, som från grannriket blifvit begärdt”, otvifvelaktig! till fredens återställande, har äskat en anslagssumma af 2 millioner r:dr, och häruti inbegripet så väl förberedande rustningar, som öfrige af behofvet påkallade åtgärder, så synes mig beloppet af nämnde äskade anslag just utgöra måttet af de med detta företag förenade uppoffringar, hvarom K. M. velat inhemta R. St:s åsigter, huruvida nationen må vara villig att för det omförmälda ändamålet underkasta sig deras utgörande. Till några uppoffringar derutöfver har man alltså, genom bifall lill detta förslag, icke förbundit sig, helst StatsUtsk., under yttrad öfvertygelse om ”Svenska folkets vilja och förmåga att, för upprätthållande af fosterlandets sanna ära och betryggande af dess sjelfbestånd” åtaga sig att utgifva hvad ”omsorgen för dessa nationens dyrba - Den 11 Maj. 525 raste intressen kan påkalla”, tillstyrkt beviljandet af det begärda beloppet. Dä Ulsk. härjemte förklarat sig hysa ”full tillförsigt till K. M:s visa bedömande af de åtgärder, som för uppnående af det vigtiga ändamålet må vara behöflig» eller lämpliga”; sä har ju Ulsk., efter min tanke, redan uppfyllt den fordran, att R. St. ej må åläggas afgifvandel af något eget bedömande utaf frågan, i vidsträcktare mån, än hvad dem rätteligen tillhörer, nemi. huruvida det äskade anslaget bör beviljas eller icke. Pä dessa skäl anser jag en återremiss icke böra äga rum.
Å Statens vägnar lärer ock, enligt hvad för mig uppgifvits, en dylik besigtning å maiken hållits, i enahanda ändamål, och också ledi till eli godt resultat, ålan bör således kunna antaga, att något naturhinder icke möler för den ifrågavarande bibanan. Dock medgifver jag, att en enda tvistepunkt rörande banans sträckning linnes, och det är om platsen hvarest densamma bör möta vestra stambanan, i Wretstorp, Hallsberg eller annorstädes. I denna fråga nedlägger jag mitt eget omdöme, lemnande afgörandet deraf åt sakkunnigare personer. Bufvudsaken är ju i allt fall den, att en bibana, med Askersunds stad till utgångspunkt, anlägges i rigtuing mot vestra stambanan. Det återstår nu, att visa om denna bana är i allmänhet så vidsträckt gagnande, att densamma bör■ af Staten omhuldas och på dess bekostnad bringas till stånd? Dervid åberopar jag först, alt det intresse Staten visat för banan, genom åtgärden att vidtaga den undersökning å marken, hvarom jag här ofvan uämiidt, bör ensamt berättiga til! det antagandet, uti densamma, i den sträckning jag antydt, Motioner i Bondeståndet 1862. 605 blefve såväl för rike!, sorn särskildt för de banan närliggande och till Weltern angränsande orter och provinser af stort gagn; och då jag härjemte öfverväger den omständigheten, att denna jernväg eu gång varit inlagen i det stora jernvägsnätet för hela riket, så vågar jag trygga mig dervid, ali jag redan anfört tvänne skäl, de der i icke obetydlig uiån tala för anläggandet på del allmännas bekostnad af den bibana, jag nu tänker lill byggande föreslå. Men (lera dylika skäl finnas, af hvilka jag vill, ehuru i korthet beröra de vigligaste. Askersunds stads läge i Wellerns norra hörn, med numera öppen sjöväg öfver sig hela året om, vintertiden genom s. k. isbrytare, hvilka redan äro i verksamhet, är en fördel som icke bör glömmas.
Bestoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 46. utgående |:delar af personliga skyddsafgiften att utgöra ett belopp af 800,000 R:dr, så att den erforderliga tillökningen i anslag sålunda uppginge blott till en jemn summa af 2,000,000 R:dr. 2:o. An dam åls e n lig ar e skolorganisation. Författaren har, under åberopande af förhållandena i våra flesta landsbygder, såsom regel uppställt: En småskola för 50 barn; En fast sockenskola för 7 5 barn; En högre folkskola för 50 barn. Och borde, enligt författarens beräkning, samt under antagande af kommunens befolkning till jemnade belopp och Rikets folkmängd till 4 millioner, uti riket finnas: Den första klassen af dessa skolor borde ledas af en examinerad lärare, som med heder genomgått sin lärokurs; borde tillika utgöra ett trappsteg för befordran, och borde lönen för denne lärare bestämmas till minst 1,000 R:dr. Den andra klassen borde ledas af examinerad lärare eller lärarinna, och borde lönen här bestämmas till minst 500 R:dr. Småskolorna kunde ledas af oexaminerade, dock af skolstyrelserna godkända lärarinnor, eller, i särskilda fall, lärare, och borde minsta lönen här vara 200 R:dr, Härförutan borde samtlige lärare och lärarinnor hafva fri bostad. Härmed sammanhänga de i Ola Olssons förut omförmälda motion, N:o 180. framställda förslag, att l:o. Hela landsorten, oberoende af sockne-indelningen, indelas i skoldistrikter, med hvardera 1,500 till 3,000 invånare, efter befolkningens täthet; 2:o. I hvarje sådant skoldistrikt väljes en skolstyrelse, som det tillkommer att tillsätta skollärare, och vaka öfver att desse fullgöra sin skyldighet; 3:o. I hvarje skoldistrikt skall, utom nödiga småskolor, vara en lägre folkskola, med 2:ne lärare, en öfveroch en underlärare