Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Friherre Manderström, Stats-råden JVallcnsteen, Gripenstedt, Almqvist, Ehnemark, Herr Grefve Hamilton, Lagerstråle, Björnstjerna och Malmsten. Slutligen uppläste Departements-chefen till justering följande, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts förut lättade beslut uppsatta, förslag till nådiga propositioner till Rikets Ständer, nemligen: samt f) om anvisande af ett lån af 230,000 R:dr Riksmynt till förbättring och utvidgning af Helsingborgs hamn. Enligt Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande behagade Kongl. Maj:t dessa förslag i nåder gilla, samt. befallde att, i öfverensstämmelse dermed, nådiga propositioner, sådana de finnas detta protokoll bilagda, skulle till Rikets Ständer allåtas. Ex protocollo. Rudolf Adelgren. Kongl. Ank. till Exp.-Ufsk. ilen 21 Nov. 1859, kl. 11 f. m. Kongl. MajUs Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående hegardt ytterligare statsbidrag, till fullbordande af hamnoch kanalbyggnaden vid staden Carlstad; Gifven Stockholms Slolt den 4 November 4859. S^dnn, med anledning al en utaf Direktionen för Carlstads Hamnoch Kanal-bolag å bolagets vägnar hos Kongl. Maj:t gjord och af Kongl. AIaj:t genom nådig skrifvelse den 18 Februari 1857 till Rikets då församlade Ständer öfverlemnad underdånig framställning om anvisande af ett anslag å Ett Hundra Tusen Riksdaler R:mt till utvidgande och förbättrande af hamnen vid nämnde stad, i enlighet med en af Chefen för vestra väg-och vattenbyggnads-distriktet, Majoren D. W.
En kvinna i fattigvArdsstyrelse. E n draktreform. Meddelanden frHn Fredrika-Bremer-Fiirbundet. F r h skilda hHll. Pris pr Hsg ' ng: F6r F6rbundets medlernrnar kr. Fredrika-Bremer-Forbundets adr,: Drot tninggatan 54, SY enska Dr ' akt reformforeningens Unde&amp;liida -. i K. M. Lundbergs Bosittningsmagasin och Almedahls Fabriks Firsdiljningsmagasin - - V &amp; r a underkl&amp;der1) vu genialiske doktor Lrthnlcrtn i Dr~sclen. e f o m a t o r p i dietens ocll ldiladnads£r&amp;gan~ omrhde, t ' ramh8ller sitson1 en grwliiflordran att v i r a kleder m$ste lemns fri passage db alltc de iirnnen: aom. genom hndela .at ' siinhas, d. a. kliiderna ~ &amp; t e vnm ge~iomtriingliga. 3fen dlirjeulte Imr hall f~uinit, n t t en ~mderdragt af glle, the11 ti&amp; den susom t. ex. den Jeger$ka i viss r n k m o t s e a r dmna fordran, likafullt iir helsoskadlig, emedan den retar Imdtw och nerrsystemet. I dew stiille har han uppfunnit (leu s. k. Refornrbomallen, som har trikhdretens ah i ' ijrdelar nr an nagon af dess olsgenheter. t r: i n l i I~esknff enhet miijliggor en god hadntdanut - geno~n ning, or11 swt.ten uppsnges och afdunstar, u t m, att uiigon afkplniug af l n d e n eger rmn. Reformbomllllen iSr det basta skyddmnt fiirkylning.
Majit täcktes utfärda nådig förordning i de afseenden, der, till följd af näringsfriheten, ordningsstadganden och försigtighetsmått kunna erfordras; 4:o af Carl Johan Svensén från Calmar län (motionen Nio 208 i 4:de serien), som föreslagit, att stadgandena i Haudels-ordningen den 22 December 1846, § 6 och i Kongl. Kungörelsen den 7 Februari 1852 om visst afstånd från stad eller köping, hvarinom öppen salubod på landet icke finge anläggas, måtte upphöra att vara gällande; och att tillstånd till anläggande af sådan handelsbod må lemnäs utan afseende på afståndet från stad eller köping, eller, om detta icke anses lämpligt, att åtminstone det afstånd från stad, som nu är för salubods anläggning bestämdt, måtte till en mil förkortas, och förbudet emot landthandel inom visst afstånd från köping helt och hållet borttagas; att föreskriften om ovilkorlig skyldighet att hafva vunnit burskap å handel för vinnande af rättighet att idka handelsrörelse i stad måtte upphöra; att stadgandet i Fabriksoch Handtverks-ordningen den 22 December 1846 om mästerskaps förvärfvande må uteslutas; att föreskriften om burskaps förvärfvande för anläggande af handtverksverkstad, äfvensom för idkande af bageri-, bryggerieller slagteri-handtering i stad, må upphöra att vara gällande; att bagerioch bryggeri-handtering jemväl må kunna af tjenstemän idkas; samt att rättigheten att såsom försörjningsmedel med egna händer eller med biträde af hustru och hemmavarande barn till afsalu åstadkomma handtverksarbeten eller andra tillverkningar må vinnas utan tillståndsansökning och således blott efter föregången anmälan till vederbörande myndighet kunna utöfvas; 5:o af Per Ostman från Wester-Norrlands län (motionen Nio 215 i 4:de serien), med hemställan, att Rikets
Den besparing, som, vid jemförelse med det nuvarande anslaget till RevisionsSekreterares aflöning, genom godkännande af mitt nu framställda förslag, skulle vinnas, komme sålunda att till en början inskränka sig till 4,000 R:dr, derest icke före början af nästa statsregleringsperiod något Revisions-Sekreterareembete blefve ledigt och lemnadt otillsatt, men komme i mån af afgång att slutligen uppgå till 11,000 Ridr årligen. För den händelse åter, att Rikets Ständer icke skulle bevilja den för Hof-Rätterna begärda löneförhöjningen, böra Revisions-Sekreterarnes arfvoden utgå till enahanda belopp med nuvarande löner och arfvoden. 5:o. Svea Hof-lliitt, med derunder lydande Justitie-Stat. Med förmälan, hurusom Hof-Rättens ledamöter, hvilka varit betänkta att i HofRätten fatta beslut om en underdånig framställning till Kongl. Majit, afseende att bereda dess ledamöter en tillökning i inkomster, åtminstone i de fal), der deras otillräcklighet nu visat sig mest tryckande, sedermera, med frångående af denna form, öfverlemna! åt Hof-Rättens President att genom Justitie-Stats-Ministern till Kongl. Majit framföra deras önskningar, har bemälde President till mig i afskrift aflemnat och med sitt förord understödt det förslag till underdånig skrifvelse i ämnet, som blifvit godkändt af Hof-Rättens President och samtlige i tjenstgöring varande ordinarie ledamöter. Berörde förslag till skrifvelse är af följande innehåll: »Då, till följd af Eders Kongl. Majits nådiga proposition till Rikets Ständer år 1856, vid nämnde Riksdag för Statens embetsman i allmänhet, Hof-Rätternes deri jBil. N:o 1 a) till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, orri Statsverket 1862. 9 jemväl inbegripne, en icke obetydlig löneförhöjning fastställdes, kunde det väl synas nog tidigt att nu å nyo väcka fråga om högre löneanslag för denna Hofrätts ledamöter. Det är ej eller utan tvekan Hofrätten beslutat til Eders Kongl.
Att så icke skett eller sker hoppas jag skall vara något, som är alldeles uppenbart och derföre icke behöfver styrkas med framdragande af några enskildta fakta; förhållandet är tyvärr lika inom alla de norra länen. Då en vanligen utfattig man, som icke kunnat komma åt någon egen jordtorfva, på annat sätt sökt rättighet att på ett uppgifvet ställe få nedsätta sig såsom nybyggare, så börjar han att låta syna en viss trakt, der han nedsätter sig i vilda ödemarken, då han från sin nya bostad vanligen kan hafva hela milen och ofta mera till närmaste granne eller förut bebyggda by. Då nybyggaren sutit der några år och uppodlat så mycket att han kan utså mången gång endast några kappar korn och potatis samt på kringliggande myrar kunnat berga så mycket foder att han öfver några vintrar kunnat framföda en eller annan ko och småkreatur, får och getter, samt i bästa fall någon gång en häst, då kommer Kronans afvittringslandtmätare för att skattlägga herrligheten, som, om den insynta trakten består af 500 till 2,500 tunnland så kallad duglig mark, hvilken då vanligen skattlägges till ett gärdemantal eller helt hemman med ålagd skyldighet att, innan frihetsåren tilländagå, hafva uppodlade från 16 till 30 tunnland åker på mantalet och äng i förhållande derefter Om lämpligt odlingsland, sådant mången gång till och med icke medgifves, så kärt det honom är att vilja bibehållas vid besittningsrätten af lägenheten, frihetsår, befrielse från skatt och ränta, beviljas i Jemtland från 15 till 30 år, i de öfriga länen från 25 till 50 år, hvilka räknas från det år afvittringen vunnit laga kraft; dock så, att sedan hälften eller tre fjerdelar tilländagått, halfva räntan skall utgöras, det vill säga betala för detta nya hemman, som måhända är 20 å 30 år gammalt, i alla möjliga så väl 396 Motioner i Bonde-Ståndet 18ti5. N:o 271. kronosom andra utskylder 200 å 300
L id detta tilfälle tror jag mig bora hemställa til Ridderffapels och Adelns ömmaste behjertande, huruwida i den likstämmighet, som nu räder i tänkesätten all fräga om wottrang Lör säsom olämpelig förfalla. Den är stridande emot den Furstes märdighct, som wi snart torde romma at wörda såsom wär Kronprins; -en kunde möjligen af honom anses säsom riktad ernst Desi Person, ehuru den i sjelfwa merkel ej har afseende pä annat än tiden till dest utwäljande Den är oförenlig med wigtcn af sjelfwa ämnet. Don bör fluteligen mara hmarje E menst Riddersman motbjudande, som häldre lärer wälja at högt gifma utrymme ät hwad dest hjerta känner, (om det ock skulle wara stridande emot allmänna tänkesätten) än at pä et fordäidt sätt framföra sina tankar. Ridderstaxet och Adeln yttrade Härwid sit Ltfal. Herr Den' 18 Julik. 325 Hevi.' Lilverstolpe, 6u3t!)k ^brLliLM uplä fie följande yttrande til Protokollet: Under en wandel, som, ehuru korrt, likwäl warit utmärkt mera af missöden än af njutningar, tror jag mig hafwa ädagalagt', at mura högsta ändamål warit at befordra sanning och rättwisa, at jag alltid föga tänkt pä min egen nar jag -ett mig kunna 'werka nägon allmän nytta. Jag bör derföre blifwa trodd när jag nu förklarar min glädje at frägan icke är hwilkcn wi böre wälja til den Swensta Kronans Arftagare, utan endast när denne Arftagare bör wäljas. I det förra fallet hade jag utan all twifwel, genom en total tystnad, gömt mig undan deus upmärk ömhet, til hwars upbojande min röst skulle hafwa bidragit.
Om man dä betänker huru enskilda medborgares välfärd och allmän ordning inom Rikets statsförvaltning bero på dessa handlingars tillvaro och åtkomlighet; så kan man icke annat än sörja öfver deras vanvård. Om man nu inköpte ett hus så stort, alt både arcliivets handlingar kunde der inrymmas och dessutom från collegierna ditflyttas en mängd handlingar, sorn de kunna umbära och vilja slippa, sä vore det sä mycket bättre. Sådana finnas lill och med i R. Sl:s hus till betydlig mängd, tillhörande Riksg.cont. Dessa kunde dä jemväl boitllyttas; och emedan man derstädes är, såsom hvar och en vet, trångbodd under riksdagarne; sä erliölles derigenom mera utrymme för R. St:s Utsk. Man liar sagt, att om Utskts förslag icke bifalles, så kunde det lätteligen inträffa, att Riksarchivet linge intet. Jag förmodar tvertom, att återremiss beslutas i motsatt syftning hos några af de andra Stånden. Då hjelper det icke, alt R. o. Ad. bifaller Ulskts förslag. Beviljar Ståndet deremot återremissen, sä hoppas jair, att SlatsUtsk., med sitt nit så väl för della, som för andra dess åligganden, visserligen skall påskynda åtgärden. I alla fall tror jag icke någon fara uppkomma af dröjsmålet. Slutligen får jag anmärka, att del lius, som Riksg.cont. för närvarande innehar, icke är fristående på sätt som Bergstrahlska huset, utan förbundet med andra hus, och alt elt betydligt upplag af hö finnes nära bredvid, till följd hvaraf eldsfara der är mycket större. Agde man äter det Bergstrahlska huset, och det ät gränden och gatan vöre försedt nied jernluckor för fönster oell dörrar; sä kunde man vara försäkrad alt någon olycka svårligen kunde inträffa. Jag förnyar således min anhållan att R. o. Ad. mätte återförvisa Ulskts betänk. Öfverläggningen förklarades härmed vara fulländad, hvarefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge Dea 7 Mars. 475 de emot StalsUlsk:s ullål.
Alla öfriga vid fästningen anställda tjenstemän fiugo då författningsenligt behålla sina innehafvande löneinkomster på indragniugsstat; endast Broman kunde ej komma i åtnjutande af en sådan földel, enär lian icke innehade någon tjenst på stat. Att under sådana förhållanden Broman icke har några lagliga anspråk att åberopa är tydligt. Billighetsäkäl synas mig dock icke utan skäl kunna framställas till hans fördel. Men äfven dessa vill jag ställa i andra rummet, och i det första deremot åberopa de ömmande omständigheter, uti hvilka han blifvit försatt genom den omnämde förändringen. Det är nu på dessa skäl jag vördsamt hos R. St:r får anhålla, att Doktor Broman måtte för siu återstående lifstid få sig tillagd en årlig pension af 75 rdr rint, svarande mot den förlust af påräknad inkomst, som genom fästningens upphörande tillskyndats honom. Doktor Bromans tjensteförteckuing och tjenstgöringsintyg bifogas härjemte. Remitterades till StalsUtskit. Hr Carlheim-G yllens kjöld, Henrik Adolf Oscar, afgaf följande motion: 128 Den 1 December e. rn. Enligt K. M:ts d. 21 sistl. Okf. aflåtna nåd. propos. til! R. St;r (n:o 38), ang:de dels ändring i gällande bestämmelser om ausvar för den, som träder till eller utsprider villfarande lära, dels ock främmande trosbekännare oell deras religionsöfning, skal) det, om K. St:r bifalla hvad K. M:t i sådant hänseende föreslagit, framdeles varda Kristna trosbekännare af annan lära, än den rena Evangeliska, tillåtet att, med K. M:ts nåd. tillåtelse, förena sig i församling, samt hvarje sådan nybildad församling ega rätt till fri religionsöfning inom de af lag och sedlighet bestämda gränser, samt vara oförhindrad att sjelf kalla prest eller lärare. Man vet, att de vida flesta, som från vår kyrka affaliit, gjort det icke på grund af skiljaktighet i läran, utan derföre, att de antingen trott sig inom
Och jungfru Sigrid, nå si hvad J har blifvit fager och vuxit. Förlåt, förlåt, så jag är djerf och pratar, men för gu, när jag såg herr Erik smälla till pojken der och skratta med detsamma, då kunde jag icke längre tveka, att det icke var J. Så många gånger jag, vettvilling och ostyriga pojke, gjorde eder harm och retade ert fromma sinne att ge mig en smäll, skulle jag inte känna igen er!” Herr Erik log och sade: ”Nå Elias, du lär ha tyckt att det bestods för mycket af slaget, efter du rymde ifrån mig.” Elias steg ett steg tillbaka och nedlutade sitt hufvud. ”Herre, si sådan är jag, icke ett strå bättre än förr. Gud hjelpe mig, fattige syndare. Här står jag, pratar i glädjen att se er frisk och sund, och går fram så djerft som om jag ingenting hade på mitt samvete. Och huru många tusende gånger har jag ej tänkt mig den stunden, då jag skulle få se eder och komma inför ert ansigte, och huru jag då skulle gå fram till eder och säga eder, som jag nu gör: Herre förlåt mig.” ”Nå, men hvarföre har du ej kommit och sagt det då?” ”Kunde jag väl det? Ni hade tagit mig fattige, faderoch moderlösa barn, gifvit mig kläder och föda, och ville lära mig allt hvad godt och nyttigt var, men allt vildare och öfverdådigare blef jag. Nu var jag ren femton år gammal, men aldrig ville det bli folk af mig. Väl kunde jag arbeta när så föll sig; men mitt odygdiga sinne tänkte på intet annat än upptåg. En dag, då jag skulle föra den präktiga tyska ridhästen, som herr Klas hade gett er, ut för att svalka sig efter er hastiga ridt, då tog mig en oemotståndlig lust att försöka rida på den. I början lät jag den gå helt sagta, men allt ifrigare blef jag, allt mer dref jag på hästen, allt vildare for den framåt. Jag skrek och hojtade som en besatt. Vi blefvo snart lika vilda begge, hästen och jag. Slutligen hade jag ingen makt med den, den rusade framåt med mig, utan att jag kunde styra den, så ned på insjön. Isen var svag, den brast.
Den främmande monarken är mycket populär i Paris, och hvar han visar sig på gator och offentliga platser, stimmar folket hurrande omkring honom, ty han kommer som Jupiter till Danaë, och det franska folket är entusiastiskt af naturen, men hänförelsen stegras då det regnar guld. Teaterprinsessorna niga och niga. Där är den mycket begåfvade m:lle Dumesnil, där är Voltaires gamla väninna m:lle Gaussin, där är den mörkögda m:lle d’Oligny; där är den lättfotade m:lle Dubois och den bedårande m:lle Vestris – äldre och yngre ryktbara konstnärinnor och än mera beryktade galanta damer på modet. Men hvar är den mest begåfvade och mest beryktade af dem alla – hvar är Clairon? Melpomene har i misshumör lämnat Théâtre Français och dragit sig tillbaka till privatlifvet, men den omättliga Frétillon gäspar i sin alkov och längtar alltjämt efter nya äfventyr. Det är fest hos hertiginnan de Villeroy, m:lle Clairon spelar »Dido» på den lilla salongteatern i palatset, och bland åskådarna är grefven af Gottorp med sitt följe. Den berömda tragediennen bländar alla med sin konst, ty hon deklamerar icke sin roll, hon lefver i den, och när förhänget gömmer henne efter sista akten, härskar andlös tystnad i salongen. Det var den stora Clairon. Grefven af Gottorp tummar nervöst en dyrbar guldring, som han i afton bär för första och sista gången. Han anade redan då han klädde sig till festen, att han i afton skulle få ett af sina frikostiga infall, och hur skulle han väl kunna hylla den stora konsten på ett värdigare sätt, än genom att taga en ring från sitt eget finger och fästa den på Clairons? Där nalkas en dam med plastisk hållning, ledsagad af värdinnan, som föreställer: m:lle Clairon.
Mits förslag om denna nedsättning, som derigenom undvikes olägenheter håde för allmänheten och för Postverket af denna algifts utgörande, uppbörd och redovisning i brutet tal; hvarförutan, eller hvad Rikets Ständer inhemta!, algiften af 12 öre hällre, än den af \%\ öre, lämpar sig til! de porto-satser, som i ii re I a I komma ali gälla för utrikes brefvexlingen, samt skulle göra särskilda frimärken för denna brefvexling obehöflig». Då tiden för den nya mvntberäkningens tillämpning emedlertid nu är inne och Postverket icke förr lin lill den 1 nästkommande Juli lärer hinna anskaffa och tillhandahålla allmänheten frimärken å 12 öre, blifver det nödigt alt nu gällande frimärken, lydande å 4 skillingar b:ko eller 12j öre, intill samma tid få begagnas oell ali, likasom vid sistlidne Riksdag, i afseende å införandet uf elt medelporto, beslöts, tillämpningen af den förändrade afgifls-bestämmelsen inträder först ett halft år efter den nya stalsreglcrings-periodens ingång. Med Expeditions-Utskottets förslag till underd. Med iakttagande häraf hafva Rikets Ständer, i Öfrigt instämmande i E. K. M:ts Nådiga förslag, funnit annan förändring af portot för inrikes så kallade porto-bref ieke böra vidtagas, än alt detsamma, fr,ån och med den 1 nästkommande Juli, må nedsättas från Tolf oell elt halft öre till Tolf öre för bref af enkel vigt, med fortfarande fördubbling och fördubbling af portot för tyngre bref.
Sedan Rikets sist församlade Ständer beslutat, att den af GeneralAssistance-Contoret i Hufvudstaden utöfvade låne-rörelse skulle år i832 upphöra att för Statens räkning bedrifvas, men tillika yttrat den önskan, att denna lånerörelse måtte antingen af Stockholms Stads Styrelse, eller af enskilde personer öfvertagas och fortsättas, i hvilket afseende Rikets Ständer jemväl förordnat, alt en summa af Elthundradetusen Riksdaler Banco skulle under vissa föreskrifna vilkor uti Riksgälds-Contoret hållas Stadens Styrelse tillhanda, för att under en tid af 10 år, räknad fränden 1 Junii i83a, räntefritt begagnas, samt Stockholms Stads Drätsel-Commission hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmält, att ifrågavarande lånerörelse icke kunde, på hvad vilkor som helst, af Commissionen förvaltas, men alt, i händelse densamma af enskild person öfvertoges, Commisssionen erbjudit sig att, under 10 års tid, antingen lemna ett visst hyresbidrag, motsvarande 5 procents årlig ränta å ett Capital af 5o ä 60,000 R:dr Banco, eller ock hålla den blifvande Enlrepreneuren någon passande local hyresfritt tillhanda; så har, uti en till Kongl. Majit ingifven skrift, Secreteraren vid Öfver-Slåthållure-Embetet G. A. Stridsberg i underdånighet förklarat sig villig att öfvertaga och bedrifva ifrågakomne Pant-låne-inrättning', med den förbindelse och det syftemål, som Rikets Ständer fästat vid anbudet af lånefonden, i hvilket afseende Stridsberg i underdånighet framlagt, så väl ett förslag till Reglemente, som en utveckling af planen för Inrättningen; hvarjemte han, vid anbudet att öfvertaga och bedrifva meranämnde Låne-inrättning, fästat det förbehåll, alt den egendom, som nu afGeneral-Assistance-Contoret begagnas, skulle, med alla tillhörande byggnader, till honom för ifrågavarande ändamål upplåtas. Bihang till R. St.
Hos Kongl. Majrt hafva Rikets Ständer i underdånig skrifvelse den 4 Februari 1837 anmält, hurusom hos Rikets Ständer skett framställning om behofvet att för de härstädes förlagda garnisonstrupper erhålla lokaler, så väl för gemensam Gudstjenst, sorn ock till skola, der minderåriga personer, tillhörande garnisonsförsamlingarna, kunde åtnjuta gemensam undervisning; varande detta behof, så vidt det afser kyrka för ifrågavarande församlingar, vitsordadt af både HofKonsistorium och Garnisonsbefälen, samt ådagalagdt deraf, att nämnda församlingar af närmare 4,000 personer för närvarande icke hade annan lokal att för sin Gudstjenst tillgå, än en hyrd läktare i Hedvig Eleonora kyrka med högst 200 platser, hvadan en person af garnisonsförsamlingarna ej mer än tre till fyra gånger om året kunde påräkna tillträde till den söndagliga högmessogudstjensten: och förekommer för öfrigt härvid, att, utom det Hedvig Eleonora församling, innefattande en folkmängd af omkring 15,000 personer, sjelf hade behof af allt det utrymme, dess kyrka kunde lemna, samt religionsvården inom denna församling ingalunda knnde anses befordrad genom den omvexlande verksamheten af ett talrikt främmande presterskap, de åt regementsförsamlingarna upplåtna platser vore ej blott af allt för inskränkt utrymme, utan ock belägna i kyrkans mera aflägsna delar, hvarigenom för dervarande åhörare försvårades uppfattningen af det från altare och predikstol förkunnade ordet; att svårigheter icke sällan mötte för ordnande af nattvardsgångarna inom de olika församlingarna på sådana sätt och tider, som för församlingsmedlemmarna vore de tjenligaste; och att Hedvig Eleonora församling vore oförhindrad att när som helst uppsäga de om platsernas upplåtande i dess kyrka på obestämd tid afslutade kontrakt, med undantag af hvad angår Svea artilleriregemente, hvilket möjligen torde kunna göra särskilda anspråk gällande.
Fördelen för den ogifta qvinnan att härvid alltid vara biträdd af en utaf domaren lör tillfället förordnad förmyndare i stället för en af henne sjelf vald rådgifvare, kan svårligen uppskattas så högt att den uppväger det äfventyr och den osäkerhet, som härigenom lätt kan uppkomma för hvar och en, som efter kortare eller längre tid inlåter sig i nya afhandlingar om den egendom, som henne tillhör, eller emotlager en deruti meddelad inteckning; och jag hyser till följd häraf den öfvertvgelsen, att några inskränkande vilkor ej heller i delta afseende erfordras, särdeles då i betraktande tages, att det rum den fasta egendomen numera intager i den enskilda för mögenheten, icke har samma vigt, som den tillförene haft. Deremot anser jag angeläget, att giftomannarätten, äfven i hvad dertill hörer rättigheten att göra äktenskaps-förord, förblifver orubbad. Det ligger i qvinnans natur att hon vid ingående af äktenskap låter så öfvervägande leda sig af sin känsla, att hon lätt åsidosätter den försigtighet i fråga om sina materiela intressen, som eljest tillhör benne, kanske framför mannen; och ett sådant åsidosättande är vid dessa tillfällen desto förklarligare äfven hos mera omtänksamma qvinnor, som det gäller alt bevaka sin rätt emot den blifvande maken, hvarföre det ock synes vara af så mycket större vigt, att lagen här ej lemnar henne utan en rådgifvare, hvil ken icke allenast pröfvar hennes val af make, utan äfven eger att iakttaga de försigtighetsmått i afseende på hennes förmögenhet, som hennes framtida väl kan kräfva. Att ogift qvinna vid 25 års ålder må af lagen förklaras myndig att sjelf råda öfver sig och sin egendom, men utan rubbning af den rätt enligt förut gällande lag giftomannen tillkommer, är alltså hvad jag anser mig böra tillstyrka; och för att icke nödga dem, som redan hunnit en mera framskriden ålder, att äfven mot sin vilja sjelfve öfvertaga bestyret med sin egendoms förvaltning, torde härjemte ett uttryckligt stadgande vara erforderligt om rättighet för de till myndig ålder komna Bih. till R. St.