Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enligt mitt omdöme är betydlig skilnad i viglen af kyrkoboks-anteckningarne då de gälla bekräftandet af härkomsten för barn af lagligen vigda makar, och i de fall, då ett muntligen gjordt och med orden spårlöst försvinnande maternitets-förklarande för oäkta, i all med föreskrifterna i Kongl. Brefvet den 17 Oktober 17 78 förenlig hemlighet framfödl barn skall upplagas och genom anteckning i kyrkoboken förvaras åt framtiden. Svårligen lärer, utom måhända för en aflägsnare framtid, något i äktenskap framfödl barns härkomst spårlöst förloras derigenom, att anleckningarne i kyrkoboken föras vårdslöst eller med missförstånd; men det obegränsade, från kontroll undantagna notariatsvitsordet åt kyrkoboks-anteckningarne angående ett möjligen långt eller det oäkta barnets födelse afgifvel maternitels-erkännande af den förut okända modren kan medföra mången villfarelse, måhända äfven sådan förbistring, att den gifta qvinnan finge sig i kyrkoboken påtvingad en oäkta afkomling, från hvilken hon, i anseende till svårigheten att vederlägga kyrkobokens anteckning om hennes förmenta muntliga erkännande inför kyrkoherden, icke kan frigöras. Särdeles kunna misstag uppstå i de troligen icke sällsynta fall, der den vid födseln biträdande barnmorskan haft uppdrag att för barnets befordrande till dopet göra anmälan hos presterskapet. På en sådan budbäi erskas ord kunna origtiga anteckningar i kyrkoboken tillkomma.
Arbetshusets fond har uppkommit genom donationer och blifvit ökad, dels genom årlig uttaxering af vid pass 500 R:dr och dels genom kännbara afgifter, hvilka, i enlighet med Kongl. Maj:ts nådiga bref den 27 April 1809, ännu utgå till viss procent af fastighets köpeskillingar, af auktiousmedel, af bouppteekningsbehållning och af testamenten. Utgifterna hafva i medeltal uppgått till 2,462 R:dr årligen, och fonden utgjorde vid 1841 års slut 7,739 Rdr. Den så kallade November-kassan, grundlagd genom enskilda sammanskott ocb donationer för att uppfostra barn af pauvres honteux, lemnar årligen understöd åt ungefär 15 barn. Dess fond, som vid 1836 års slut utgjorde 5,700 R:dr, har under påföljande fem åren ökats till 8,122 R:dr. Under stadens egentliga Fattigvårds-Direktions disposition äro fastigheter och kapital, sorn af enskilda blifvit gifna. Hvad afkastningen af dessa tillgångar, jemte andra intrader, ej förslår till fattigkassans utgifter, nära 4,000 R:dr, för fattighus-personalens och an* 21 dra fattighjons försörjning, fylles genom uttaxering, vanligen uppgående tili 1,500 R:dr. Uti sparbanken i Örebro, sorn äfven är tillgänglig för kringliggande landsbygd, hade vid slutet af 16:de förvaltningsåret 1841, 622 deponenter en innestående behållning af 36,316 R:dr 5 sk. 8 rst.; och voro de till arbetsklassen hörande deponenter, ungefär halfva antalet, delaktige uti insättningarne för vid pass 40^ procent. Sparbankens egen fond hade en behållning af 1,818 R:dr 4 sk. n rst. samt en för tjenstehjons belöning särskildt afsatt fond 230 R:dr 41 sk. nrrst., sedan under året två tjenstehjon blifvit för flerårig trogen tjenst belönade.
Betänkande i anledning af väckt motion om stiftande af en lag ' angående flyttning i och ur hus på landet. Denna af Herr Grefve Mörner, C. G. väckta motion har Högloft. Ridderskapet och Adeln öfverlemnat till Lag-Utskottets behandling. Deruti anmärker Herr Grefven att behofvet af en lag uti ifrågaställde syftning uppkommit genom de särskilda förhållanden, som framkallats genom de förändringar som stadgarne rörande fattigvården och näringsfriheten i sednare tider undergått. Genom dessa förändringar hade nemligen personer vunnit en utvidgad frihet i valet af vistelseort och försörjningssätt, oansedt kommunernes åliggande att förse deras behöfvande medlemmar med »oundgängliga erforderligheter» blifvit skärpt. Anspråk på bostad hördes ock nu mera oftare från hjelpbehöfvande, och dylika anspråk voro desto svårare att tillfredsställa, som mången, hvilken hade en obegagnad lokal att upplåta, derifrån af hölls af fruktan att blifva besvärad med en inqvartering för lifstiden, hvilket äfven vallade att den fattige och husville sjelf hade svårt att afhjelpa sitt behof. Nu hade emedlertid motionären tyckt säg finna att mindre svårighet mött för obemedlade att sjelfve bereda sig bostad i städerne i följd af der medgifna fria flyttningen i och ur hus, utau någon skyldighet för hyresvärden att ansvara för hyresgästens allmänna eller personliga utskylder; och det syntes derföre som om en likartad frihet å landet borde der medföra enahanda verkan, hvilket blefve båtande för så väl de obemedlade, som kommunerne.
F r å n Högl Ofl. RiBDERSKAPET OCH A DEUS. S. D. "Vid förnyad föredragning af Stats-Utskoltets den 3 och 13 sisth Mars på bordet lagde Utlåtande N:o 435, Litt. E. i anledning af erhållna återremisser å Utlåtandet N:o 354, Litt. E., blef Utlåtandet N:o 435 Litt. E. af Ridderskapet och Adeln bifallet med följande förändringar: l:o att till Lunds Universitet anvisas för uppförande af nödige byggnanader det af Kongl. Majit äskade anslag 25,000 R:dr samt för Upsala Universitet en summa af 25,000 R:dr, att användas i första rummet till uppförande af en ny Obser vatorii-byggnad samt i öfrigt till andra nödige ansedde Universitets-byggnader; och skulle de öfiiga Riks-Slånden vänligen inbjudas att i detta beslut sig med Ridderskapet och Adeln förena; 2:o att till utvidgning af Carlstads Läroverk beviljas ett lån af 8,000 R:dr, hvilket lån skall, beräknadt ifrån lyftningsdagen, återbetalas med 5 procent å det primitiva beloppet årligen, af hvilka procent 3 procent utgöra ränta och återstoden afgår å eapitalet. S. D. Då nu ånyo föredrogs Stats-Utskottets den 3 och 15 sistlidne Mars på bordet lagde Utlåtande IS:o 435 Litt. F.» i anledning af erhållna å - Prot. Uidr. d. i April 184,1* 369 terremisser å Utlåtandet Nio 354-, Litt. F., biföll Ridderskapet oell Adeln det i / punkten af Utskottet föreslagna tillägg, men lade Utlåtandet i öfrigt till liand lingarne. S. D. 1. och e. m.
I afseende å förändringar i Psalmbok, Evangeliibok och Katekes, bör man gå till väga med den yttersta varsamhet, och har kyrkolagskomitéen tillstyrkt ett särskildt stadgande i detta fall, som innehåller, att ett sådant beslut ej må blifva gällande förr än församlingarne godkänt detsamma. 442 Den 1 April. Frih. Armfelt: För att gä Preste-St:s önskan till mötes så långt som möjligt, var jag för min del af den mening, att man i I0:de §:n kunde och borde ingå på inbjudningen och således stadga, att den presterliga afdelningens af mötet utlåt, borde infordras, innan mötet förehade frågan om antagande af ny bibelförklaring, ej mindre än frågorna om Psalmbok, Evangeliibok, Kyrkohandbok eller Katekes; och jag understödde detta gerna, ehuru jag ej anser att presterna lika väl behöfva yttra sig om bibclöfversättning, som öfver bekännelseskrifterna. Hvad åter beträffar att man skulle inrymma bibelöfversättningen här i 11:te §:n bland de öfverläggningsämnen, till hvilkas afgörande fordras § af ledamöternes pluralitet, anser jag detta vara ganska olämpligt, emedan, der fråga är om Psalmbok etc., d. v. s. de lithurgiska skrifter, som vid kyrkomötena antagas, det är klart och naturligt att äfven känslan kommer att uttala sig, under det att bibelöfversättningen bör grunda sig på filologisk forskning och kritik, utan afseende på känslan. Jag får således anhålla, att R. o. Ad., utan afseende på hvad Preste-St. härutinnan beslutat, måtte godkänna Utskits förslag. Hr Lagergren, Anders: Jag kan icke rätt förstå, hvarföre Frih. Armfelt motsätter sig den här begärda förändring. Här är ju icke meningen, att man skall låta den omständigheten uppkomma, att vi erhölle en sämre bibelölversättning än den vi nu hafva. Det finnes väl icke någon, som tviflar på att, i denna afdelning af kyrkomötet, åtminstone man kunde hoppas, att män med de största kunskaper i ämnet skulle finnas; och det torde väl då icke vara öfverflödigt att dessa personer öfver detta ämne finge afgifva sina yttranden.
Emot Utskottets beslut om den så kallade ersättnings-månaden under de första tre månaderna 1855 får jag mig reservera, emedan jag icke kan göra mig rätt begripligt, hvem som berörde ersättning träffar, fabrikseller husbehofs-brännaren, eller måhända drinkaren; jag tror verkligen, alt det är fabriks-brännaren, som ensam kommer att skörda vinsten häraf; och tvärt emot Utskottets förr uttalade åsigter att befrämja nykterheten har nu den segrande majoriteten kommit till det beslut, som befrämjar bränvinsflodens förökande, hvaremot den jordbrukande eller husbehofs-brännaren är ur stånd satt alt kunna begagna sig af berörde bränningstid. Stockholm den 12 Julii 1854. J. Å. Walldén. Särskilda Utskottets Betänkande, N:o 45. 4 M 13. Ankom till .Eip.-Utsk. den 19 Juli 1854, kl. S e. m. 1 anledning af åtskilliga motioner om vilkoren för bränvins försäljning. Då det af Rikets Ständer tillsatta Särskilda Utskott för bränvins-frågans behandling, efter alt hafva afgifvit sitt betänkande (N:o 8) om första afdelningen af denna fråga, eller tillverkningen, nu går att yttra sig om dess sednare del, försäljning en, saknar Utskottet ledning af Kongl. Maj:ts nåd. Proposition, som blott omfattade den första afdelningen; men från Stånden hafva flera motioner blifvit remitterade, hvilka innehålla förslag angående frågans sista afdelning. Åtskilliga af dessa motioner vidröra äfven tillverkningen och hafva sålunda, vid dess behandling, redan blifvit omnämnda; några andra åter hafva inkommit, som endast behandla försäljnings-frågan.
Posse har uttalat den sauna åsigten, att tjenstehjonet måste betraktas såsom en medlem af, familjen, och deraf följer, att tjcnaren bör behandlas såsom Den 7 Januari. 3 familjemedlem. Men nu torde det svårligen ifrågakomma, att någon förnuftig husfader eller husmoder, vid barnens upfostran, vid ledningen af deras förmögenheter, vid handhafvandet af deras seder, använder kroppslig aga, sedan barnet uttrampat barnskorna och hunnit den ålder, då förnuftet och religionen borde vara dess enda ledare. Om husaga användes på tjenstehjonet, sedan det upnått 16 å 18 års ålder, kan denna bestraffning, i min tanke, icke åstadkomma något annat an demoralisation å ömse sidor. Man kan omöjligt tänka sig, att riset eller käppen skall hos en fullvuxen menniska väcka ambition, men väl låter motsatsen tänka sig. Det' enda medel, som en förnuftig husfäder eller husmoder använder, är goda ord och kristliga förmaningar. Utsk. har uttalat den satsen, att det icke är bruket, utan missbruket af husagan, som är fördömligt. Jag hemställer dock, huruvida icke bruket af kroppsliga straff emot fullvuxna tjenare alltid måste betraktas såsom missbruk af husbondeväldet, och jag åtminstone anser, att husagansqvarstående i vår lag stämplar densamma såsom saknande den rätta kristliga andan. Enligt denna min fasta öfvertygelse, får jag nu vördsamt anhålla om punktens återremitterande. Hr Prytz, Lars Adolf: Afven jag vill i ett kort anförande komma till samma resultat som Hr Tham. Denne värde ledamot har åberopat Frih. Posses reservation, i hvilken flere goda skäl för husagans afskaffande äro framlagde. Om jag icke fruktade att taga It. o. Ad:s tid för mycket i anspråk, skulle jag upläsa en annan reservation, afgifven af Hr Hasselrot, hvari Utsk:s motiver äro klart och fullständigt vederlagde. Jag kan verkligen icke förstå, huru Utsk. kunnat komma till det resultat, att husagans bibehållande är nödvändigt för uprätthållandet af familjebandet emellan husbonde och tjenare.
Sedan Hr Landtm, nu förklarat, att ja-propos. skalf blifva återremiss, $å har jag ingenting dereippt; men i händelse contra-propos. eljest skulle blifva afslag och icke bifall, får jag anhålla, att vi i sadant fall måtte få votera om contra-propos., hvilket jcke kan förvägra;. Hr Dalman: Mig synes det vara en särdeles marquant afvikelse från den vanliga ordningen, atl icke bifall till betänk. blir ja-propos., när votering är begärd öfver denna proposition. För min enskilda del har jag begärt, att bifall mätte blifva ja-propos., och då Hr Landtm, icke förklarat huru Hr Landtm, uppfattat R. o. Ad:s svar på de särskilda propos:r till bifall och återremiss, som af Hr Landtm, blit - Den a September e. tn. vit framställda, så skulle jag tro, att en hvars af R. o. Ad. rätt vore, att begära iakttagande af den vanliga ordningen, nemi. den att betänk, framställes först lill bifall, och att sedermera voteras, för alt afgöra huruvida återremiss eller afstag skall blifva contra-propos. Jag kan således icke undgå att yrka, det bifall må blifva ja-propos., emedan det förefaller särdeles oformligt, att återremiss skulle blifva japropos. och ilian sedan skulle votera om huruvida bilall eller afslag borde blifva contra-proposition. Hr Frih. o. Landtm, erinrade, i anledn. af Hr Dalmans yttrande, att Hr Landtm, först framställt propos tili bifall å betänk., hvilken propos. blifvit med ja och nej besvarad, utan att Hr Landtm, kunnat göra för sig klart h v i!— ketdera ropet varit öfvervägande. Derefter hade Hr Landtm, framställt propos. till återremiss, och dervid begärdes votering, och torde R. o.
Direktionen samma år lät verkställa nära hälften af det föreslagna arbetet, och derjemte ombesörjde, alt jordägarne i de närmast belägne socknar, med begagnande af den lyckliga tillfällighet, att vattnet i elfven, i följd af uppdämning vid Skalkarike, var ovanligt lågt, upprensade sjelfva Kottholmsfallel samt afschacktade en utskjutande udde ofvanför detsamma, hvarigenom vattnet fick synbart friare lopp. 2:0. Bolaget för sjön Långens sänkning och Kräftans upprensning har, sedan det, på sält ofvan är nämndt, blifvit skiljdt från Bolaget för Kottholmskanalen, för sig uppgjort särsk il te bolagsreglor samt beslutat, att vidtaga så kraftiga åtgärder, att 2,882 tunneland mark, som nu i allmänhet dels står under vatten, dels ock är så vattensjuk, alt den gifver högst obetydlig afkastning, skall blifva lill och med odlingsbar, samt, att båtled erhålles från sjön Långens stränder till Kottholmen. Förste Landtmätaren Friberger har härtill uppgjort en, af Eders Kongl. Maj:t den 5 Juli i843 fastställd plan jemte kostnadsförslag, slutande sig på 27,304 R-dr 27 sk. 6 r:st. B:ko, af hvilket belopp Eders Kongl. Majrt genom Högstberörde Nådiga Bref beviljat af allmänna medel 7,700 R:dr såsom lån och 6,000 R:dr 5 såsom anslag, utan återbetalningsskyldighet. Detta arbete är dock ännu ej påbörjad t. 3:o Den 5 April 1842 boll Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande sammanträde med dem, som kunde draga fördel af sjön Östens sänkning, hvarvid jordägarne omkring densamma beslöto, alt den vid tillfället valda
Men då häraderna för längesedan förlorat sin administrativa betydelse och ett försök att återupplifva den nu, sedan århundraden stadgade vanan att i socknen söka den kommunala enheten, torde möta alltför stora hinder uti häfdvunna förhållanden, har Utskottet för sin del ingenting att påminna vid de Kommitterades förslag att, enligt regeln, hvarje socken skall bilda en kommun för sig, helst de Kommitterade tillika, för att bereda tillfälle till bildande af större kommuner, der sådant af innevånarne sjelfva kunde finnas önskligt, meddelat bestämmelser dels om bibehållande af redan befintliga större kommunal-föreningar tilldess deras upplösning påyrkas och dels om rätt för flera socknar att under vissa förbehåll förena sig till gemensam kommunal-förvaltning. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 161. 3 Omfånget af den sjelfstyrelse, som blifvit hvarje sådan kommun tillerkänd, bestämmes af de Kommitterade, så att kommunen sjelf skall ombesörja vården om sina gemensamma ordningsoch hushållnings-angelägenheter samt derjemte eger att till bekostande af de företag, som i sådant afseende beslutas, dels använda kommunens tillhörigheter och dels af sina medlemmar utkräfva erforderliga skattebidrag. Och är äfven, enligt Utskottets tanke, härigenom ett tillräckligt vidsträckt fält lemnadt öppet för kommunens sjelfverksamhet, hvaruti stadgandet, att kommunen icke eger befatta sig med någon verkställighetsåtgärd, som tillhörer offentlig myndighet, endast gör en af sakens natur påkallad inskränkning. Rättigheten att inom hvarje kommun deltaga i öfverläggningar och beslut om dess angelägenheter står vidare, enligt de Kommitterades förslag, likasom hittills, i sammanhang med skyldigheten att bidraga till kommunens behof, så att de i allmänhet utgöra hvarandras vilkor och förutsättning och att röstvärdet beräknas efter bidragets storlek.
Banko-Fullmägtige i öfrigt vid togo ytterligare, kontrollerande anstallter i afseende pä sjelfva» Administrationen, samt exempelvis hvar I4:de dag erhölle rapporter om den förändring i tillståndet som genom liqvidationer sig tilldragit, för att deraf erfara huruvida deras mer eller mindre betydlighet fordrade andra åtgärder, skulle dervid till en början kunnat bero. Och har Banko-Utskottet fått en ytterligare stadga för sin öfvertygelse i denne del af hvad Herr Grefve v. Platen samt Herr Leffler anfört, att nemligen utaf förfallne Lån, liqvidationen till fullo, förhåller sig till omsättningar, som i. till 50.» j till 25, elier högst 1 till 80. Det Banko-Utskottets Betänk anden. 43 Det Iean nogsamt föreses till hvilken mangel af Rättegångsfrågor det närvarande tillståndet med Diskonterna och deras behandling må k anna gifva anledning, i synnerhet om icke någon allmän Reglering mellankornrner; rnen derföre är det ock af vigt, att Ranko-Styreisen icke i förhand utsträcker sine åtgärder utöfver hvad elen anser sig sorn Fordringsägare kunna och böra vidtaga. Härigenom anser Utskottet sig hafva besvarat de uti ö:te, 7tde, 8:de, gäle, ao:de, it:te, I2:te och I3:de Momenterne upptagne Anmärk, ningar. I anledning af hvad i4:de och i 5 de Momenterne innefatta, torde få erindras, att Utskottet, sorn insett fördelen al den liqvidation Banko-Fullmägtige föreskrifva så länge den kunde fullföljas, likväl, just derföre att detta förordnande stod i motsägelse till Lagens stadgande, funnit sig föranTåtit tillstyrka af Fullmägtiges beslut, emedan ej hindras kunnat, det de Gäldskyldige icke desto mindre fått till fullo liqvidera sine förfallne Skulder med D iskonternes egne papper.
Då gruriderne för Utgifts-Utlåtanderne redan äro discuterade och återremitterade, samt detta endast är en resumé' af nämnde Utlåtanden, anser jag härvid ej annat vara att göra, än att äfven återremittera detta. Den 39 Maji. Herr Skogmanj Carl David, uppläste följande: Jag anser för min del öfverflödigt, alt nu ingå i en omständlig granskning af hvad. StatsUtskottet yttrat, rörande de vid Statsregleringen förekorane allmänna frågor. Tiden synes ej vara inne, att i sättet för skatters och löningars utgörande tillvägabringa de förändringar, som ett förbättradt samhällsskick påkallar; men jagar öfvertygad, alt, sedan ett stadgadt myntvärde blifvit infördt, och ändamålsenliga åtgärder vidtagne för dess bibehållande, förändringar, som nu möta många inkast och svårigheter, snart skola med allmänt bifall påbjudas, såsom naturliga följder af rhyntbestämningens fördelar. Må det blott tillåtas mig, att anmärka olämpligheten af nuvarande spanmålsberäkning under penningelöner, så vida den betraktas såsom ett correctiv emot myntvärdets omvexling, och icke såsom en tillfällig löneförbättring. Ty om ock spanmålens medelpris under en längre tidrymd utgör en tjenlig måttstock för andra värden; så är dock dess pris ifrån det ena året till det andra underkastadt större föränderlighet, än sjelfva det Pappersmynt, emot hvars ombytlighet spanmåls - beräkningen skulle trygga löntagarne; och intet skäl finnes, hvarföre, endast i följd af några Riksdalers högre pris på en vara, som föga verkar å Tjenstemannens utgifts-summa i det hela, 2i6 Den 29 Maji. lians aflöning skall ifrån ett år till ett annat stiga 20 till 3o procent. Herr von Hartmansdorff, August: Jag anhåller, att få reservera mig mot den grundsats, som i Utlåtandet sid. 19 är yttrad, att någon förändring i skatternas beräkning ej borde ega rum från sedeltill silfvermynt. Det är detsamma som att förklara sig för det ostadiga, och mot det stadiga i allmänna beräkningar.
Åsigterna, hvarefter, detta projeet till en förnyad Bevillnts-stadga blifvit utarbetadt, hafva, isynnerhet hvad föreskrifternas uppställning och deras utförande betra tiar, varit alltför afvikande från hvad 1835 års Bevillnts-förordn., i dessa afseenden, företer, för att medgifva, det de projecterade nya §§, hela arbetet igenom, frainginge i bredd med Bevillnts-stadgans. Så länge behandlingen af de sistnämnde kunde inskränkas till omflyttning §:s-vis och en redaclionsförändring, var en redig jemförelse lätt att bibehålla; men då i samma § träffades flera föreskrifter, hvilka, enligt deras egenskap, tillhörde och borde förflyttas på olika ställen, blef, med sjelfva §:ns upplösning, den speciella anmärkningsmetoden icke längre användbar. Detta förhållande vidtog redan vid § m Bevillnts-förordn., men synnerligast från § 133 till § i43, hvarunder anmärknings-serien måst förvandlas till en total omarbetning. Anmärkningen, som här alltså riktas emot hela den nämnda perioden, består deri, att föreskrifterna sakna ordning i uppställningen, naturligt samband och fullständighet. Hufvudsak liga innehållet af den anmärkta perioden, 118 Den t Februari. hvilken kan antagas börja med § 134 och sluta med § 142 ]Sevilln:s-förordn., är likväl intaget på den nya Art. X, från och med § i3g, till § 153- Bland föreskrifter, som saknats uti denna del af Beviilnrs-stadgan, må nämnas det fall, då ledamot af Pröfntscomite' uteblifver från sammanträdet. Emedan Bevillntsförordn. med böter belägger ledamots uteblifvande från de andra Bevilln:s-comite'erna, har man icke funnit skäl att annorledes anse slikt förhållande, då frågan angår Pröfn:s-comite'; hvadan ett stadgande härom blifvit ulfördt uti ny § 166, Art. X. Den afbrutna speciella anmärknings-serien återtager sin reguliera gång med § 143.
I bästa fallet eller då fordringsegaren sjelf är i god tro, bevisas likväl genom edgången icke något annat, än att varorna verkligen blifvit för den i boken antecknade gäldenärens räkning utiemnade; men om sådant skett till honom sjelf, eller till någon, som han till uppköpet bemyndigat, är efter edgången, sådan den efter ifrågavarande lagens rum bestämmes, lika Lag-TJtskottels Betänkande N o 92. 7 oulredt, som förut. Detta stora vitsord eger handelsbok icke blott i afseende på hvad som blifvit boigadt, utan äfven om hvad som blifvit på räkning afbetala!. I sednare fallet häfves visserligen bokens vitsord genom företeende af fordringsegarens qvitto; men qvittencer vårdas icke alltid i så lång tid och med den noggrannhet, som under dylika förhållanden kunde behöfvas, och exempel saknas icke, att personer, serdeles efter antingen säljarens eller köparens frånfälle, blifvit lagsökte för bokskulder, som, efter all anledning, förut blifvit guldne, ehuru qvitlencerne ej kunnat tillrättaskaffas. Ett lagstadgande, som i tillämpningen gifver anledning till vådor och missbruk, och i sina verkningar visat sig vålla oredor och oordningar, är i behof af förändring. Men denna förändring bör ej, såsom af några motionärer blifvit yrkadt, sträcka sig ända derhän, att afhända handlandes och varutillverkares böcker all bevisningskraft. Handeln hvilar på förtroende, och till dess natur höra raskhet och enkelhet i formerna för aftal och köpslut. Antingen dessa aftal och köpslut muntligen eller genom brefvexling uppgöras, kommer säljarens bokföring nödvändigtvis att innefatta den första bevisningen om affärens fullbordan genom varans utlemnande eller afsändning. Men verkan af denna bevisning bör bestämmas olika, allt efter som den vill göras gällande emot annan handlande, eller emot personer, som icke äro handlande.