Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Prot. 1862 cj1863. 8 Sami. 32 Iläft. 1 2 Allmänna Besvärsoch Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 119. 2:o af Friherre Raab, Carl Adam (Nio 35 i l:sta motionsserien), som, efter att hafva i allmänhet antydt de väsendtliga vilkoren för en Stats förkofran i materielt hänseende, beträffande de hos oss existerande förhållanden och särskildt hvad anginge näringsväsendet anfört, att enda sättet att göra näringarne till ett verksamt befordringsmedel för nationelt välstånd vore tillstädjande af full frihet för deras utveckling; med anledning hvaraf motionären föreslagit, att hvarje Svensk medborgare måtte, utan några i förväg lagda hinder, och utan skyldighet att uppvisa mästarebref eller annat betyg öfver läroår och skicklighet, vara berättigad att idka hvarje ärligt näringsfång, så framt han anmäler sig hos vederbörlig myndighet i ändamål att för sin rörelse blifva lagligen beskattad; hvadan all skilnad emellan landtmannaoch stadsmanna-näringar inför lagen borde försvinna; 3:o af Carl Ifvarsson från Hallands län (motionen Nio 10 i 4:de serien), hvilken föreslagit, att Rikets Ständer måtte för sin del besluta, att hvarje Svensk medborgare, utan afseende på ort, person eller hittills innehafvande yrke, hädanefter må ega utöfva det i öfrigt lofliga näringsfång, han finner för sig bäst och nyttigast, vare sig att detta består i handel eller arbete, med eller utan biträde, samt att alla häremot stridande lagrum måtte i allo upphäfvas; äfvensom att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, derest detta beslut vinner Kongl. Maj:ts godkännande, Kongl.
Den andra frågan lär vara; Hvarför StatsContoiret, för att bestrida en del utgifter, anti* tiperat på det följande årets inkomster, då dessa såsom Ofver skottsmedel voro temnade till Kongl, Maj:ts disposition j — Orsaken härtill är helt enkelt den , att mynt af samma valeur uträttar detsamma hvarifrån det tages, och att Statsverkets tillgångar skola användas icke blott i mån sorn de inflyta, men som behofven och de dertill bestämda anslag skola utgå. Om Statsverket får in större summor på en gång än sorn på en kort tid kunna åtgå, är det väl lika mycket hvilken del deraf användes, men det vore dåraktigt att ge ut allt på en gång och att hafva intet sedan. Om nu ett inträffadt öfverskott medgifvit att en del af dessa medel kunde på en längre tid vara odisponerade, och de under tiden blifvit Rentbärande, vore det väl ingen skada för Staten att låta dem blifva orörde och använda en lika summa som icke vore Rentgifvande. Då medlen i alla fall Den 8 Augusti e. m. kunna af StatsContérret efter behof reqvireras, då de äro lätt och säkert att tillgå, är förhållandet det samma utur hvilken kassa de blifvit bestridde, då alla tillhöra samma Verk, skola der redovisas och blifva , enligt faststäldta anslag och i ordentlig väg gifna anordningar, ctbetalde. Den tredje frågan lär hafva angått skillnaden imellan den första och den sednare uppgiften af Tullinkomsten, och hvarifrån det sista öfverskott tet af ^4,000 R:dr uppkommit; I anledning häraf får jag erinra att vid en Uppbörd som går öfver 3,000,000 R:dr, som skall hämtas genom levereringar ifrån Tullkammare i alla Landsorter, som ofta inflyter i små summor, och som derför fordrar vidlöftiga räkenskaper, är det icke underligt om en skillnad uppkommer uti en uppgift som är gjord innan alla räkenskaper äro afslutade samt levereringar och restantier indrifne, samt en som är gjord efteråt sedfyi allt detta är utredt, och beloppet således på siffran bestämdt. Den första uppgiften var gjord i för lidne December månad, innan ännu alla hufvudböcker voro afslutade:
Bland sådana anser jag den ifrågavarande. Skulle denna åsigt delas af Rikets Ständer, så måste medel utfinnas till dess gäldande. Af friherre von Kramer samt herrar Bildt, D. G., Montgomery, R. A7. G., och von Rosen, G. STOCKHOLM 1848, hos J. A. Walldén. Siats-Utskottets Utlåtande, N:o 194. 1 N:o 194. Ank. till Esp. Utsk. d. SI Maj, kl. 10 f. m. Utlåtandeangående ifrågaställde extra statsanslag till föremål, tillhörande Civil-departementets handläggning. (U. A.) I sammanhang med afgifvet förslag till reglering af utgifteme under riksstatens Sjette hufvudtitel, har Kongl. Maj:t uti Dess nådiga proposition om statsverkets tillstånd och behof, med anledning af serskilda hos Kongl. Majit i underdånighet anmälde frågor om anslag dels för vissa år, dels för en gång, till föremål, som tillhöra Civil-departementets handläggning, och under åberopande, hvad allmänna arbeten anginge, af styrelsens för allmänna vägoch vattenbyggnader under den 19:de Oktober sistlidet år afgifne underdåniga förslag, hos Rikets Ständer gjort framställning angående dem bland ifrågavarande anslag, hvilka Kongl. Majit funnit företrädesvis böra beviljas; hvarförutan Stats-utskottet genom remisser från riksstånden till behandling emottagit ett betydligt antal motioner, rörande anvisandet af statsbidrag till likartade föremål; och får Utskottet, i öfverensstämmelse med hvad uti 25 punkten af betänkandet Nio 90 blifvit yttradt, nu angående förenämnde frågor sig utlåta.
För att undanrödja möjligheten af en sådan tolkning och befria från besväret att göra anmälan om redskapens försegling förr än han fått den i sin vård, hafva Utsk:n föreslagit den nya ordalydelsen. Under öfverläggningen inom Utsk:n härom, var det Hr ByråChefen för bränvinsärendena som fästade upmärksamheten vid föreskriftens otydlighet och anhöll att det måtte blifva bestämdt föreskrifvet, antingen att redskapen skall förseglas innan den föres från handtverkaren, eller ock att förseglingen skall äga rum först då redskapen kommit dess ägare tillhanda. Ulsk:n delade ByråChefens åsigt, att meningen ej var fullkomligt klar och tydlig samt föreslogo derföre den förändrade lydelse förslaget innehåller. Hr Adelborg, Anders Otto: Till hvad Gr. af Ugglas nu omnämnt ber jag att få tillägga, att det inom Utsk:n blifvit uplyst, att en rättegång blifvit väckt just till följd af denna §:s otydlighet. Förhållandet var det, att en bonde som hämtat sin bränvinspanna från en kopparslagare i Christianstad, anhölls utanför tullen och pannan togs i beslag såsom varande oförseglad. Utgången af saken lärer hafva blifvit den, att beslaget gillades och bonden dömdes till ansvar för innehafvande af oförseglad redskap. Detta torde bevisa att §:n verkligen är otydlig och således bör undergå en redaktions-förändring. Frih. Raab: Det är för mig en fullkomlig nyhet, att någon domstol kunnat tolka denna § på det sätt Hr Adelborg omnämnt. Då jag emellertid hört det af honom upgifvas vill jag icke draga upgiftens riktighet i tvifvel, men jag måste förklara, att mig före - 600 Den 6 Maj f. m. faller §:ns otvetydiga mening vara den, att sedan bränvinstillverkaren fått sin redskap hemförd från handtverkaren skall han anmäla den till försegling, så vida han ej är berättigad att inom 8 dagar densamma begagna.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt* Marskalken föreslog, att Friherre Boijes anförande måtte få åtfölja den af Ridderskapet och Adeln den 529 sistlidne Maji beslutade återre. miss af BevillningsUtskottets Betänkande, an-: gående förslag till en blifvande BevillningsFÖr-^ ordning; Hvilket bifölls. Föredrogs å nyo BevillningsUtskottets den 30 sistlidne Maji aflåtne, och den 2 dennes på bordet lögde, Betänkande angående grundern» för de blifvande Tullafgifterne. Herr af Brinkman, Gustaf hade inlämnat ett Memorial, hvilket upplåstes, så lyr dande: Genom händelser, som icke stått i min förmåga att förekomma, har det blifvit mig betaget, att i Högloflige Bevillningsutskottet skrif Ridd. 0. Ad. Prat. VII. B. I, Afd. 9. Den 3 Junii, teligen aflåmna den reservation, sorn jag tilldess Protocoll anmält emot Utskottets Betänkande, om grunderna för de blifvande Tullafgifterne, och jag begagnar derföre den mig tillhöriga rätt, att inför Högloflige Ridderskapet och Adeln framställa de anledningar, på hvilka jag ifrån Högloflige Utskottets pluralitet varit skilja aktig. Denna skiljagtighet har ingalunda ägt rum, i afseende på den grundsatts, att ju mera productionen kan uppmuntras, och dess afsättning lättas, ju mera måste Näringsfliten inom Landet , och i sammanhang dermed den inre välmågan tillväxa; inen jag har trott, att dessa föremål egentligen böra sökas i sådane alster, 6om genom omtanka, industri och konstflit, kunna åstadkommas, icke i blotta nedfåilningar af skog och dess oförådlade utförsel. Då detta sker öfver en viss ordning, år det mindre såsom en production ån såsom en consumtion af Landets tillgångar att anse, hvilka endast långj samt, i den ordning Naturens Herre utstakat, kunna ersättas.
Hofrätten öfver Skåne och Blekinge, som genom utslag den 21 påföljande Oktober förklarade, att, emedan Tryckfrihetsförordningen, hvilken, i egenskap af Grundlag, jemlikt stadgandet uti 83 § af Regeringsformen den 6 Juni 1809, måste efter dess ordalydelse i hvarje förekommande fall tillämpas, icke innehölle, att talan emot Underdomstols i rättegången gifna beslut al beskaffenhet som ifrågavarande finge i Hofrätt särskildt fullföljas, samt då vid behandlingen af åtal för missbruk af tryckfriheten allmänna lagens rättegångsordning i de fall, för hvilka nyss åberopade förordning icke innefattar särskilda stadganden, måste lända till efterrättelse, Rosenschölds besvär, enär Rådstufvurätten ännu icke i hufvudsaken dömt, ej kunde till pröfning upptagas. Uti detta Hofrättens utslag sökte Munck af Rosenschöld i underdånighet ändring, och Kongl, Maj:t meddelade den 12 Januari 1854 nådigt utslag af innehåll: att då Rådstufvurättens utaf Munck af Rosenschöld hos Hofrätten öfverklagade utslag icke innefattade hufvudsakligt beslut i målet, hvad Munck af Rosenschöld till vinnande af ändring i Hoträttens utslag anfört, icke kunde till vidare pröfning upptagas. — Från detta beslut, som fattades af fyra bland Högsta Domstolens Ledamöter, voro likväl tre Ledamöter skiljaktige och ansågo den fråga, huruvida Hofrätten ägt upptaga derstädes anförda besvären eller icke, vara al beskaffenhet att lagligen kunna genom särskilda besvär till Kongl. Majit fullföljas, och funno således klagandens underdåniga besvär böra komma under pröfning, samt förklarade sig beredde alt vidare yttrande i målet afgifva. Emellertid hade Kongl. Hofrättens merberörda utslag blifvit til! Rådstufvurätten inlemnadt, och tryckfrihetsmålet företogs der å nyo den 3 November 1853, då Rosenschöld, med tillkännagifvande, att han vore beredd att aflemna Artikelförfattarens namnsedel, ingal ett i form af bref hopviket med lack och namnstämpeln H. Å. försegladt papper, hvarå fanns teeknadt: »att författarens namnsedel till skrifterna »Professor
Majit blifvit i underdånighet anmäldt, att den till Jemtlands Hästjägareoch Fälljägare-korpser å Frösön nära Östersunds stad upplåtna mötesplats, nu innehållande en vidd af 42 tunnland och 16 kappland, vore för dessa korpsers samtidigt inträffande vapen-öfningar så otillräcklig, att å densamma saknades nödigt utrymme ej allenast för målskjutnings-banor och skottvallar, ulan ock för koksläder, marketenteri, väg lill vattningsställe m. m.; samt i anledning häraf föreslagits, dels alt en Regements-pastors-bostället Westerhus tillhörande skogstrakt, hvarå, elter öfverenskommelse med nuvarande boslällshafvaren, Hästjägare-korpsens lägerplats och vattningsväg samt begge korpsernas målskjutnings-banor nu finnas inrättade, äfvensom ock en under samma boställe lydande torplägenhet norr om berörda skogstrakt samt den odlingsmark, som ligger norr om Fältjägare-korpsens baracker, eller samtliga å en häröfver upprättad kanta med Lill. B. tecknade lägenheter. måtte vid nuvarande boställsinnehafvarens afgång, då bostället kommer alt för lönings-fomlons räkning utarrenderas, få ifrån bostället afskiljas och med korpsernas mötesplats sammanläggas, dels ock att för den minskning i jord och afkastning, bostället sålunda koni me att vidkännas, ersättning måtte af allmänna medel varda anvisad: så hade Kongl. Majit, som funnit behofvel att utvidga Frösö lägerplats, vara so Kongl. Maj:ts Nild. Skrifvelse N:o 41. ådagalagdt och det i sådant afseende framställda förslag jemväl vara ändamålsenligt, medelst nådigt bref den 2G Januari 1858 uppdragit å!
Och sa skulle han ge henne det och försöka att icke hlygas öfrer sin egen vänlighet, och icke kraxa bort sin välniening med en sarkasm. Han skulle vara enkel och naturlig som dessa menniskor han sett i qvall. 285 &gt;Aah !s - drog han ut med I h g t viiibehag och kastade sig i sin sang, efter gamla vanan SS handlöst som en fallande stock, och han s5g l) &amp; Ijusct ett ögonblick, fr3nvarande, initviindt, innan han kunde niiniias art sliicka det. den lille, som var sh tung Nu Iig han i sin sang, den lille, att lyfta. den lille, som skulle växa upp och vara ung och stor, 1151 herr ' I ' obiasson ISg och blef till intet i sin graf. Den lille, som kanske skulle bli en gainmal man, ocksa han. Men inte en gammal enstöring: - en gammal man med bam och b ?rnabam. Si blaste herr ' robiasson lit sitt ljus och somnade sjelf som ett barn fr3.n sin julghdje: somnade frin tanken p3 den lille, och med ' I ' ildas ylleväst under sin hufvudgiird. - Till frAgan om arbetslönen. I. Huilhet är att fdrcdraga: Arbctc for ficrtalct mot svälrlun, eller arbetc jur cfi mindn antal mut en lön, som mokvarar arbetets vän&amp;- och @ r &amp; t mo~I&amp;t f&amp; &amp; n arbctandt att lcfa cii anstarli@ och Iicdcrligt Iv? Detta spörsma har jemte m h g a andra framkastats vid de engelska arbetarföreningames (trades-unions) nyligen i Huil samlade kongress, samt derefter debatterats inom den engelska pressen, särskildt af The Spcctatur och Times.
Rättegångs-Balken, har Jag insett denna ändring blifva mindre lämplig för RådstufvuRätterne uti de af Rikets mindre städer, der vanligen ej någon af Ledamöterne, utom Ordföranden , är lagfaren, helst det med Berättelsers författande i lagvadde och instämde Mål åsyftade ändamål icke synes kunna vinnas, om ett sådant göromål, hvar - Kongl. Maj.ts Nådiga Skrif v. N.o 7 i3 med jemväl är förenad skyldigheten att efter föredragningen sig först i Målet yttra, skulle, i följd af den föreslagna ovil korliga lottningen, uppdragas åt en Ledamot, hvilken, såsom icke studerad man, dertill kan sakna skicklighet och förmåga. Uppå dessa grunder har Jag funnit mig föranlåten att vägra bifall åt Edert i detta amne i underdånighet framställde förslag. J håfven äfven, Gode Herrar och Svenske Män, uti underdånig Skrifvelse af den 16 sistl. Martii, anfört, hurusom skiljaktiga meningar om gränsen för Hof-Rätts skärskådande och pröfning af Under-Rätts ransakning och Utslag i så kallade Underställningsmål, icke blott hos serskilde Hof-Rätter, ulan ock hos serskilda afdelningar af en och samma Hof-Rätt, skola egarum, i följd hvaraf olikhet i dylika Måls behandling jemväl uppstått, samt att J icke tvekat att gifva företrädet åt deras tanke, som anse Öfver-Domarens pröfning af Underställningsmål ej böra inskränkas till endast den del af Under-Rättens Utslag, hvilken angår det eller de brott, hvaraf underställn.ingsegenskapen bestämmes, utan sträckes till alla de delar af Målet, som i större eller mindre mon verka på den tilltalades sam - i4 Kongl. Maj.ts. Nacliga Skri/v. N.-o 7ff. manlagda bestraffning; på hvilken grund J bos Mig i underdånighet föreslagit, att, uti ^5:te Capitlet 5:te §.
Om Hufvud Böckers författande serskildt för Magazins*Directionens 2;iie serskiidte befattningar, I sammanhang med denna föreslagna för* ändring i sjelfva Special-Räkningarne, och dä Magazins - DirectiönenS befattning utgjörés af tvänne serskildta åligganden* det ena innefat* tande Inrättningens skyldighet att emottaga och utlefverera Spannmål för Stats Verkets räkningi öch det andra Magazins-Inrättningens befattning såsom nationel Handels anstalt betracktad, tror Sstafs-Utskottet det vara nödigt att serskildta HufvUdböcker för dessa olika detailler uppgöras j Som sedermera i enGeneral Capital räkning iunua sammandragas. Genom detta Bokförings - StatS^XJtskottctg Betankandm'. 1519 Satt, komme utslagen af Verkets serskild? befattningar att visas, till en i mänga fall nyttig och nödvändig kännedom, och genom de pä dessa Hufvudböcker grundade vinst och förlust afräkningar sä inrättade i afseende pä Verkets handelsrörelse, att å eria sidan upptogs till hvad pris den af Landet uppköpte säd Uppgått, fraktkostnader och öfrige i och för Spannmålen hafde utgifter inberäknade, och å den andra till hvad belopp Spannmålen afyttrats, skulle all upplysning erhällas om Magazins-Inrättningens tillstånd och dess förvaltning och Revisionen af Verkets Räkenskaper med mera lättnad kunna verkställas. Om förluster ä utlemnad Säd till Stockholms Bagare-Ämbete m. m. och dessa förlusters afskrifning i Räkenskaperna. &:o Lika med Revisorerne, finnér oek StatsUtskottet, att så beskaffade förluster, sorn dem Magazins-Inrättriingen fått vidkännas dels ä gjorde utlefvereringar till Stockholms Stads BagarejLmbete, Maria Fattighus m. m. dels ock å öfvertagandet af den Spannmål som genom Stats-Rädt t m m.
Frölii hs framställning, så hade det icke kunnat undfalla honom, att den allmänna frågan vidlåder 2tne enskilda med den allmänna, snart sagdt, sammanflätade. Den allmänna frågan må vara den; förbättras den stora allmänhetens belägenhet genom del ifrågavar. canalarbetet? Vinner allmänna 4°4 Den 27 Mars f. ni. industrien något derpå? så lyder den allmänna frågan. Den enskilda frågan, som, man må säga hvad man vill, man icke kunnat undgå att framställa, den är å ena sidan: hvilka ofantliga fördelar skall icke Uddeholms bolag vinna, derigenom att Staten åstadkommer hvad bolaget måhända sjelft kunde tillvägabringa? Detta bolag, som jag visserligen icke anser förnärma det allmänna intresset, bör man icke förtänka, att det utsträcker sitt eget, och ulan att hafva mycken enskild kännedom om locala förhållanden, har jag dock för mycket hört, för att alldeles kunna betvifla möjligheten, alt uti sjelfva den styrka, som bolaget redan äger, ligger någonting hotande för allmogens sjelfständighet. Detta är den enskilda frågan på ena sidan. På den andra är frågan följande: hvem kan neka, att den railväg, som Hr Dickson anlagt, skulle gå under om canalen komme att äga rum? Jag har icke omnämnt dessa särskildta intressen i annan afsigt, un för att erinra den ädle Grefven, att i den allmänna frågan ingå tvänne enskilda, hvarandra alldeles motsatta. Jag lyckönskar Gr. Anckarsvärd till hans öfvertygelse, om han är nöjd att hemta den från Gr. Frölichs yttrande. Jag har redan sagt, att jag funnit mycket af hvad Gr. Frölich framställt förtjena uppmärksamhet, och hafva, om jag så får yttra mig, mycken trovärdighet för sig; men af det skäl, som verkar på mig, nemi. saknad af localkännedom, hvaraf Gr. Anckersvärd äfven sagt sig vara i saknad, afgör jag icke hvad som här är rätt eller icke. Jag vågar icke på egen liand göra det urskiljande, som är nödigt af dessa enskildta intressens inflytande på det allmänna.
Behandlingen är på sina ställen onekligen något excentrisk liksom sjelfva ämnet, och skildringen slår under stundom öfver i karrikatyr och espriten i jargon, men flere delar af boken äro af värde och låta ännu läsa sig med icke ringa nöje; det är i synnerhet de satiriska skildringarna från hufvudstadens teaterverld och sommarnöjena i skärgården, der hon visar sig både ega skarp iakttagelseförmåga och en liflig och pointerad stil. Som enskild person egde fröken Lundberg flere sympatiska sidor. Hon var snäll, vänfast och ijenstvillig samt utrustad med ett visst orduingssinne och praktisk arrangeringsförmåga. Erik Thyselius. Ett underbart land. Fragment ur en otryckt reseskildring, skänkt åt Ave. ag gick en dag, jag gick två, jag gick en vecka och väntade på, att skolorna skulle hålla årsexamen, ty den vanliga tiden för dessa var inne, och jag ville då begagna mig af tillfället att döma öfver barnens och ungdomens kunskaper, liksom det alltid sker hemma i Sverige. Men ingenstä- des, vare sig i staden eller på landet, såg jag barn belastade med denna aktningsvärda bokstapel, som erbjuder en osviklig borgen för ett beundransvärdt undervisningssystem. Och hvad som gjorde mig ännu mera misslänksam mot detta folks bildning var, att jag ingenstädes, vare sig ute detta oefterhärmligt entoniga kan åstadkommas af barn, lexor till andlig vägkost för Tidningen innehåller nästan uteslutande originalbidrag. — Uppgif å närmaste postanstalt namn och adress samt erlägg en krona, sa ereller inne, hörde sorl, som endast hvilka få utanlifvet. Jag blef ytterligare viss på min sak, att man här ej hade något begrepp om de stora kulturländernas — vårt eget inbegripet — konstmässiga skolsystem, ty ingenstädes kunde jag påträffa någon byggnad, ur hvilken ofantliga barnskaror utvältra med larmet af en ström, som brutit sina dammar; här tycktes barnen ännu anses som föräldrarnes tillhörighet, och det såg ut, som om dessa iklädt sig ansvaret för deras uppfostran.
Därför låtom oss tidigt söka vänja våra döttrar vid arbetsamhet och enkla seder samt genom ord och exempel visa dem, att lifvets lycka icke ligger i nöjen och bekvämlighet. Låtom oss framhålla för dem, att ett lif i själfviskhet är människans största olycka, då ett sådant endast ger näring åt det onda, som bor inom henne, och förkväfver de välsignelsebringande frön, som under andra förhållanden spirat upp och burit rika skördar. V i skola på det sättet söka bilda dem till starka, sunda och samvetsgranna kvinnor, som ej för glitter och flärd vilja förnedra sig själfva, och om än vårt arbete mången gång för våra ögon synes fåfängt, så hafva vi åtminstone det medvetandet, att vi ej genom oförstånd och klemighet gjort dem odugliga att fylla de kraf, som lifvet ställer på den älskande, själfuppoffrande kvinnan. J. A — r. På panoptikon. ^feXriherrinnan v o n Adelberg hade kommit till Stockholm för att hämta sin sextonåriga L * T) dotter Lilly ur pensionen och — efter att ^~ ' ^ ha tagit hufvudstadens sevärdheter i betraktande — återvända med henne till hemmet på det sörmländska landtgodset. Sedan mor o c h dotter lyckligt genomgått det tårerika afskedet från de hulda pensionatsvårdarinnorna, föreslog Lilly, att de skulle besöka panoptikon, o c h snart vandrade de omkring bland vaxfigurerna, öfver hvilka Lilly röjde en äkta barnslig förtjusning. De vandrade genom den ena salen efter den andra, beundrade den kungliga familjen, de furstar, artister o c h upptäcktsresande, som förvillande naturliga stodo framför dem i vax, och kunde knappast se sig mätta. Deras förtjusning nådde sin höjdpunkt, då de i en af de sista salarne fingo syn på en sjöofficer i guldstrålande paraduniform, s o m var så naturtroget framställd, där han satt, att han nästan tycktes andas. Mor och dotter trädde närmare o c h beskådade h o n o m frän alla sidor. Lilly särskildt tycktes omöjligen kunna slita sig från den ståtlige kaptenen. » Får jag säga dig, hvad jag tänker, mamma lilla, » sade hon.