Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Visserligen kom Mari — mammas gamla Mari, som i tjugu år varit kokerska » därhemma » — hvarje dag in i kabinettet, redogjorde för föregående dagens utgifter och frågade pliktskyldigast, hvad frun ville hafva till frukost och middag. Men som frun vanligen ' ieke visste hvad hon ville hafva eller kunde få, och Mari dessutom alltid på förhand hade programmet uppgjordt, så var den rådplägningen snart öfverstökad. Den utmärkta huspigan, som tant Jeanette skaffat, och som fem år tjänat hos presidenten Y:s, visste sina åligganden så väl och fullgjorde dem så noga, att fru Elly ej heller här hade något fält för sin verksamhet eller någonting att hålla uppsikt öfver. » Mamma ville veta, hvad jag önskar mig till julklapp, » sade Elly halfhögt och såg sig omkring. » Jag undrar just hvad det skulle vara! » tillade hon småleende, men ändå med en liten suck. » Jag kan inte upptänka något, som jag kunde vilja hafva, om inte det skulle vara ett spann mjölkhvita hästar och en sjuglasvagn!! Och om jag finge det, så vet jag knappt, hvad jag skulle med det att göra! » Och så gäspade hon igen och sträckte på sig. Men på en gång var det som om hon fått nytt lif. Hon sprang upp och gick med spänstiga steg in i mannens rum. Hon. skulle ju arbeta någon julklapp åt honom, och nu, medan han var borta, passade det så bra att gå dit in och se efter, om något felades, som hon kunde ersätta. Men därinne var det på samma sätt: toiletten. överlastad med lyxartiklar, skrifbordet likaså, rökbordet, bokskåpet, klädskåpet — allt fullständigt försedt och luxuriöst utstyrdt. Ingenting kunde upptänkas för att öka trefnaden eller bekvämligheten i dessa rum. Taflor och dekorationer på väggar och i hörn, blommor och vaser och makartbuketter — alldeles som i alla de andra rummen Nej, hon må- ste ut och se, hvad som fauns i butikerna, och då skulle hon väl också kunna finna på något att » önska » sig till julen!
Men som i denna sak är anmärkt och åtaladt, att, i följd af de flera öfverklagade åtgärder, betydliga summor af Statens medel blifvit använda, på sätt, sorn ansetts emot Grundlagens föreskrifter stridande, och derför ansvar å vederbörande blifvit påstådt med tillämpning af 5 och 10 §§ Ansvarighetslagen, samt härvid förekommer, att förstnämnda §, som för dylika förseelser stadgar Embetets förlust, tillika i sednare momentet förmår, att, om genom förseelsen någon skada eller förlust vållas, den sakfällde äfven skall anses efter 1 Kap. 12 § Rättegångsbalken, hvilket lagrum bjuder, det skadan skall af den skyldige fyllas, ett åliggande för den sakfällde, som, enligt allmänna rättsgrunder, alltid betraktas såsom en ifrån förseelsen oskiljaktig påföljd, om icke af Lagen undantag derifrån för vissa fall göras; kan jag icke undgå alt vördsamt förnya mitt redan framställda påstående i bela dess vidd, följaktligen äfven om respektive Svarandernes förpligtande att hvar i sin mån till Staten gälda ersättning. För öfrigt och ehuru grunderna för denna ersättnings utgörande äro ådagalagde genom redan företedda handlingar, nemligen dels Str.tsRådsProlokollen, till deras innehåll omständligen uppfattade i mitt anmärkningsmemorial, dels ock de vid slutpåståendet bilagda Kongl. Bref, hvari verkställighetsåtgärderna för hvarje fall igenfinnas; — ehuru å svarande sidan icke blifvit ifrågasatt, utan fastmera är medgifvet, att vederbörandes rådslag och yttranden vid hvarje anmärkt tillfälle öfverensstämma med verkställighetsåtgärderna, så att någon stridighet härom eller om grunderna för en ersättningsskyldighet
Om jag utgår från samma princip som den siste värde talaren, men kommer till ett motsatt resultat, så får han förlåta mig det. Jag vill likasom han, att Jånerättigheten skall blifva så förmånlig och så lätt att begagna som möjligt. Man säger , att då jern icke belånas till mer än -£:delar af dess värde, kan icke Banken blifva lidande derpå, emedan en så stor skillnad i pris ej kan uppstå, att det nedsattes med 25 proc. Jag skulle önska, att man belånade jernet till dess fulla värde, och sådan har äfven meningen varit, fastän man, då skillnad på olika qua1 itet ej göres, nödgats nedsätta belåningspriset, så att det ej må öfverstiga det sämsta jernets värde. Ben andre värde talaren, som uppträdt emot mig, tyckes vara öfvertygad derom, att när en gång en betydligare skillnad i stångjernets försäljningsvärde kommer att äga rum, afseende derpå vid belåningen måste göras. Nu är således fråga om att göra en förändring, som måste återtagas och följaktligen göra en annan förändring nödig vid en blifvande riksdag; ty i fall en till 25 proc. uppgående skillnad i värdet af olika slångjernssorter uppstår, måste en sådan förändring äga rum, såvida man ej skall utsätta så lågt belaningspris, att Banken derigenom alltid blir försäkrad mot förluster. Men nu är jag inne på den punkt, som förer mig till ett motsatt resultat emot Hr Stuarts. Jag vill, att Bancostyrelsen skall kunna belåna jernet så högt, som det kan ske, utan att Banken äfventyrar förluster, hvilket synes mig vara fördelaktigast för näringarna; men om belåningsprincipen är falsk, måste man så lågt nedsätta belåningen, att Banken derigenom blir säker, och det skadar näringarna. Jag tror mig således hafva framställt dubbla eller trefaldiga skäl för återremiss af detta betänk. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, örn B., o. Ad. ansåg de vid BancoUtsk:s Betänk. N:o 119 gjorda anmärkn:r hindra dess antagande samt betänk, således böra återremitteras. Hopades ja och nej. BancoUtskrs betänk.
Utdrag åter, att det ”varit krono-hemman af Herr Baltzar von Neuman köpt till frälse3 men inlöst till Kronan, enligt Stats-Contorets Bref, år 1691.” Hof-Rätten förklarade, i Utslag den i4:de sistlidne Maj, att, som, genom den uti förevarande mål ultagne stämning, åsyftades att få utredt och bestämdt, huruvida Rusthållet Hästerås eller Cathrinaeberg må vara af Kronoeller Skatte-natur, samt om egande-rätten dertill, Kongl. Maj:t och Kronan eller Bataillons-Adjutanten von Björnberg tillhör; så ock emedan berörde egande-rätts tvist måste bedömas, utan hänseende dertill, att nämnde Egendom är vorden till Rikets Ständers Banks säkerhet, för lemnad försträckning, intecknad, samt följakteligen icke vore beroende af den talan, som vederbörande må finna sig ega befogenhet att, angående beståndet och verkan af samma Inteckning, i laga ordning, inför Hof-Rätten utföra; funne Hof-Rätten, i förmågo af 10 Cap. i4 §• Rättegångs-Balken och Kongl. Resolutionen på Allmogens besvär den 29 November 1756, sig icke vara behörig Domstol, att omförmälde egande-rätts tvist till pröfning uppLaga. Öfver detta Hof-Rättens Utslag hafva underdåniga besvär blifvit anförde, hvarjemte Advocat-Fiscals-Embetet i Hof-Rätten i underdånighet anhållit, att, i händelse Hof-Rättens Utslag skulle gillas, Kongl. Majit måtte i Nåder undanrödja den laga kraft och verkan, sorn åkommit Kinds Härads-Rälts, den 26 April sistlidet år, gifne Utslag, så att sistbemälde Rätt måtte blifva i tillfälle, att tvisten om egande-rätten ånyo handlägga; och är detta mål ännu beroende på Kongl. Majit Nådiga pröfning.
Den, som i afsigt att göra verklig, ej begränsad, skada, genom annor mans öppna fenster inkastar sten eller stör, och dervid träffar samt förderfva!’ speglar eller andra dyrbara möbler, pliktar således endast 5 daler; men den deremot, som inskränker sig till att med blotta banden sönderslå en fönsterruta, skulle komma alt, efter Utskottets förslag, böta från 10 till 40 daler. Den, som, af ondsko och öfverdåd, hugger sönder eller förderf var annors gärdesgård eller grind, böter endast 10 daler; den deremot, som af samma orsaker sönderslår annars fensterruta, kan komma att, efter Utskottets förslag, gälda denna förseelsen med fyrdubbla beloppet —flere exempel att förtiga.—» Af det anförda tror jag mig tillräckligt hafva ådagalagt, alt den af Utskottet föreslagna straffbestämmelsen ej är i conseqvens med lagens stadganden i allmänhet för dylika fall. Dessutom kommer Domaren, om Utskottets förslag antages och blir gällande, i ej ringa förlägenhet, antingen han skall tillämpa 20 Cap. 6 §. Missgernings-Balken eller den författning, sorn uppkommit, i följd af ofvannämilde förslag, eller ock begge förenade, lör de fall, då fenster sönderslås medelst inkastning af sten, stång eller dylikt. Det blir alltid svårt, ofta omöjligt, att med full visshet bestämma, om, vid fenster-inslagning på detta vis, annan skada åsyftats, än den, som sjelfva factum gifver vid handen. Skall Domaren alltid för dessa fall tillämpa 20 Cap. 6 §. Missgernings-Balken, eller endast ådöma från 10 till 40 dalers böter, eller för fenster-inslagningen serskildt ådöma från 10 till 40 dalers böter och för begagnandet af sten eller stång 5 daler? Besvarandet af dessa frågor torde blifva ganska olika hos olika Domare.
Bonde-Ståndet torde äfven finna skäl till ett sådant instämmande, emedan förslaget mera, än hvad Preste-Ståndet beslutat, närmar sig till öfverensstämmelse med det beslut, hvari Bonde-Ståndet Bih. till R. St. Brot. 184° och 1841• 4 Sami. 2 Afd. 3g:de Haft. 2 40 Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskoltens Förslag, N.-o t§o. stannat. Härefter återstår blott en enda skiljag tighet, nemligen elen, att Ridderskapet och Adeln jemte Bonde-Ståndet ansett orden ”Kyrkoherden oelf höra utgå, då deremot Presteoch Borgare-Stånden antagit Utskottens förslag oförändradt i denna del. Som 16 §. innehåller, att Kyrkoherden alltid är Ordförande i Skol-Styrelsen , och han således är inbegripen under den sistnämnde benämningen, har skiijagligheten icke afseende på hufvudsaklig» innehållet; och det torde äfven synas öfverflödigt, att han här serskildt utmärkes, derföre Presteoch Borgare-Stånden torde förena sig med de öfrige Stånden om den föreslagna uteslutningen. Utskotten hemställa således om antagande af följande lydelse af 2 mom. I hvarje Pastorat hör finnas minst en fast Skola, under in seende af Skol-styrelsen. 3 mom. Ridderskapet och Adeln, jemte Borgare-Ståndet, hafva gillat Utskottens förslag, med uteslutande af orden ”minimi-fordran af”, äfvensom förslaget är af Bonde-Ståndet antaget, med uteslutande af ordet ”fästa”; men Preste-Ståndet har, i stället för detta morn., beslutat en så sydande föreskrift: ”Lärares anskaffande och Skolors inrättande bör sättas i verket inom loppet af fem år, räknade från det Författning i ämnet blifvit kungjord. Der om folk-undervisningen redan , genom vederbörligen fastställde Reglementen, är stadgadt, må dervid förblifva."
Nej, kommer ofvannämnde tillägg att förfalla. 1 mom. Utskottets förslag är godkändt af Borgareoch B onde-Stånden; hvaremot Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet beslutat, att uti detta moment, näst efter orden ”betjente vid Tullverket’', skulle tilläggas: ”beslagare-andelar för förbrutet dömdt, i Riket olof igen infördt gods’’, med iagttagande, enligt Preste-Ståndets jemväl lemnade föreskrift, af den förändrade redaction af samma moment, som i följd af tillägget kunde bl ifva nödig. Då någon sammanjemkning af de stridiga besluten icke lärer ega rum; så föreslår Utskottet följande voterings-proposition: 13:o. Den, som bifaller, alt uti delta moment, näst efter orden: betjente vid Tullverket” må tilläggas: ”beslagare-andelar för förbrutet dömdt, i Riket olof igen infördt gods”, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej, kommer ofvannämnde tillägg att förfalla. 4. morn. Utskottets förslag är bifallet af Ridderskapet och Adeln samt Presteech Bonde-Stånden; men som Borgare-Ståndet, med ogillande af förslaget Bevillnings-Utskottets Memorial, 1Y.0 21. 21 till 4:de momentets första period, antagit för densamma en redaction, så lydande: ”Kronans, Statens och andra till allmänt behof anslagna byggnader, verk och inrättningar, jemte de Corporationers, hvilkas hela afkastning bevisligen användes till fattigas understöd”; så, i händelse detta beslut icke skulle af sistnämnde Riks-Stånd frånträdas, lärer votering böra anställas öfver följande proposition: 14.o.
Jag anhåller derföre, att Hr Frih. o. Landtm, täcktes framställa propos. i öfverensstämmelse med Hr von Troils reservation, deruti han föreslår uppförande på indragningsstat af ett pensionsbelopp af halfva lönen eller 2000 r:dr b:co. Hr Edenh jelin, Gillis, förenade sig i Frih. Boyes begäran om bifall till Konungens proposition. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla StatsUtskts utlåt. Ropades nej. Hr Frih. o. Land tm. yttrade, att 2tne meningar här sökt göra sig gällande, den ena hade tillstyrkt bifall å K. M:s nåd. propos., hvaruti blifvit föreslaget att R. St. åt f. d. Statsråden Frih. Åkerhjelm och Gr. Hård måtte bevilja pensioner, för den förre af 4>5oo r:dr, och för den sednare af 4)000 r:dr årligen; den andra meningen hade yrkat, att de hvardera skulle erhålla en pension motsvarande halfva Statsråds-lönen, eller af 2,25o r:dr årligen. Då den förra meningen först sökt att göra sig gällande, ansåg Hr Landtm, sig försl derå böra framställa propos., hemställande alltså om R. o. Ad. behagade bifalla hvad K. M. ronde pensio - Dea 2 December f. cn 5i ner för Statsråden Frih. Åkerhjelm och Gr. Hård föreslagit. Ropades ja. Ånyo föredrogs Statssamt Allm. Besvärsoch Elton.- Utsk:ns på bordet lagda utlåt. N:o 81, i anledn. af återremiss å utlåt. Begärdes ånyo på hordet af Hr Bildt, Knut, och Hr von Knorring. Likaledes begärdes ånyo på bordet af Hr von Hartmansdorff, Aug., Edenhjelm, Gillis, m. fl. ledamöter Statssamt Allm.
Han har ansett Rikets Ständer icke värdigt att, genom ett, gång efter annat, gifvit förklarande, det frågan icke vore tillräckligen utredd, uppskjuta slutliga liqviderandet af fordran, men jag förundrar mig att samma reservant ansett det vara Rikets Ständer värdigt, att söka få afprutning på hvad Staten är skyldig Marstrand, och att således begagna stadens nöd, för 8o Den 15 Februari i f. m. att fä en afskrifning å den obestridliga fordran , som Marstrand äger. Jag tillstyrker bifall å Utlåtandet, äfven emedan det icke utesluter möjligheten för Staden, att få sin fordran till fullo godtgjord. Friherre Sprengtporten: För min del skall jag ej lägga vidare hinder i vägen för utöfningen af Ridderskapets och Adelns ädelmod. Med Herr von Hartmansdorff skulle jag instämma, om det vore fråga om en utredning utan förskott; men staden är belåten med att emottaga den summa, hvarom fråga är. Den Riksdagsmart, som representerar staden, har ej väckt anspråk på mera än 5 af den uppgjorde fordran. Af desse skäl har jag ansett mig böra instämma i Grefve von Schwerins reservation. Det kunde vara möjligt, att, då frågan blir utredd, man komme till det resultat, att fordran kanske blir mindre. Af desse skäl har reservanten trott, att den kunde uppgöras genom accord; men jag får förklara, att jag ej ytterligare skall bestrida anslaget. Hans Excellence Herr Grefven och Lan dt Marskalken förklarade, det han tyckt sig finna, att Ridderskapet och Adelli bifallit den senast af Hans Excellence framställda poposition till afslag å Utskottets Utlåtande, och instämmande uti Grefve von Schwerins förslag. Herr Den 15 F e b r u a r i i f. m. 81 Herr von Hartmansdorff ytlrade, att han i sådant fall begärde votering. Grefve von Rosen j Axel: Då jag i detta Stånd, när Utlåtandet återremitterades, var orsaken att icke någon mindre summa kommit i fråga än den af 35,ooo R:dr, så tillhör det mig
UtskoLten, som tagit berörde förslag i öfvervägande, få i anledning deraf erinra, att, då Kongl. Brefvet den 29 Juni 1833 innehåller bestämda föreskrifter, huru och i hvad ordning försvarslöse och vanfrejdade personer få emottaga dem erbjuden tjenst, med stadgad skyldighet för den, som vanfrejdad person i tjenst antager, att om dess uppförande sig vårda och att skriftlig förbindelse derom till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande utgifva, samt att, om försvarslös person, som från arbetsinrättning till tjenst eller arbete utbegäres, skulle under sitt vistande å inrättningen hafva ådagalagt serdeles okynne och så våldsamma eller brottsliga anlag, att dess personliga frihet kunde anses vådlig för allmän säkerhet, den blifvande husbonden skall ställa borgen för de böter och ersättningsbelopp, som under ett år derefter möjligen kunna den utreqvirerade personen ådömas, i följd af olofligt tillgrepp eller annan allmänna säkerheten störande förbrytelse; samt Kongl. Kungörelsen den 5 December 1788, angående skyldigheten att underhålla sådana, från den ena till den andra församlingen inflyttande, personer, hvilka sedermera blifvit vanföre och icke kunna sig sjelfva försörja, tillag - 9 Lagsamt Allm.
— N:o 57. lill Rikets Ständer, angående inqvarterings-skyldigheten i Stockholm. I. 410. R. 494. VII. B. 188. A. 222. E. 421. — N:o 58. till Rikets Ständer, angående Rusthållarnes inom det så kallade Kungsöhrs Län befrielse från erläggande af nu utgående lösen för de räntedagsverken, hvilka af deras egande stomhemman skola utgöras. I. 410. R. 494. U. 79. A. 144. E. 371. — N:o 59. till Rikets Ständer, i fråga om restitution af hvad utaf hemmansinnehafvarne å Oland blifvit i ränta för den å hemmanen på öu fördelade utmark, från och med år 1841, till Kronan erlagdt utöfver det nedsatta belopp, hvarmed berörde ränta eller sä kallade utmarks skatt numera utgöres. I. 409. R. 493. IV. B. 467, 506. A. 553. V. E. 194. — N:o 60. till Rikets Ständer, angående afskrifning af de, såsom bidrag till kostnaden vid ny tomlreglering i städerna Wexiö, Amål och Kungsbacka, efter de dessa städer öfvergångna eldsvådor, af mindre creditivet anvisade belopp. I. 409. R. 494. II. B. 223. A. 228. E. 364. — N:o 61. till Rikets Ständer, i fråga om arfvode till skeppsorabudsmannen vid Stockholms sjömanshus för uppbörden och redovisningen af det under berörde sjömanshus hörande sjöfolks krouo-utskylder. I. 410. R. 494. V. B. 139. Å. 159.
Maj:t täcktes i nåder bevilja skolan ett till 5000 r:dr förökadt årligt anslag; och har Kongl. Maj:ts befallningshafvande för egen del, med vitsordande af behofvet utaf det i underdånighet sökta anslaget, till nådigt bifall hemställt ifrågavarande underdåniga ansökning. e) Kongl. Maj:ts befallningshafvandes i Jönköpings län underdåniga skrifvelse af den 4 November 1845, deruti, såsom underdånig berättelse för nästföregående år angående den vid egendomen Bjädessjöholm i nämnde län inrättade landtbruksskola, öfverlemnats det, vid sammanträde å berörde egendom den 11 Oktober 1845 emellan skolans Direktion och aktieägarne i skolan hällne protokoll, innehållande, bland annat, anteckning derom, hurusom sig visat, att den vid skolan bestämda lärotid af endast ett år icke lemnade eleverne tillfälle att inhemta alla de för dem behöflige kunskaper, äfvensom att den för elev fastställda årsafgift af 66 r:dr 32 sk. banko vore för hög, men att, till afhjelpande af dessa olägenheter, oundgängeligen erfordrades en tillökning i det för skolan beviljade anslag; och har Kongl Maj:ts befallningshafvande, med vitsordande af berörde förhållanden, underdånigst anhållit, det Kongl. Majit täcktes till Rikets nästsammanträdande
Yid 1854 års riksdag beslöto Rikets Ständer att snatteri andra gången föröfvadt skulle bestraffas såsom stöld. Jag anser denna grundsats, som i Kongl. Maj:ts Proposition finnes bibehållen, vara att föredraga den af Utskottet antagna, att först 3:dje resan snatteri bör så bestraffas. Om den mildare tillrättavisning snatteriboten innebär icke väckt förbrytaren till besinning, så är det bättre att genom ett allvarsammare straff söka åstadkomma denna väckelse, än att vänja honom vid att begå förbrytelser med ringa påföljd. Olämpligheten af Utskottets förslag bevisas ock genom följande exempel. A. och B. begå tillsammans ett snatteri af gods värdt 14 R:dr. A. upptäckes och 40 Lag-Utskottets Betänkande N:o 35. straffas; men B. kan ej ertappas. De förnya samma dåd och tillgripa samma summa samt ertappas begge. Nu skall, enligt Utskottets förslag, i fullkomlig strid med grundsatsen i 4 Kap. 11 §, att man för iteration straffas strängare, sedan man undergått straff utan att deraf låta sig rätta, A. dömas för snatteri, men B. för stöld. 24 Kap. Den länge omtvistade frågan, huruvida fällning och tillgrepp af annans skog bör bestraffas såsom annat tillgrepp, besvarades af Rikets Ständer redan vid 1853—54 års riksdag jakande. Likaså af den år 1855 af Kongl. Maj:t förordnade komité till afgifvande af förslag angående åtgärder för befrämjande af en förbättrad skogshushållning samt, så vidt mig veterligt är, vid alla de tillfällen, då frågan sedan dess blifvit bragt å bane. Första vilkoret för förbättrande af denna för vårt land måhända företrädesvis vigtiga hushållsgren är, efter min åsigt, att eganderätten till skogen tillerkännes samma skydd som annan egendom. Förgäfves väntar man att den enskilde skall vårda sin skog så länge lagstiftaren icke ens tillerkänner honom samma skydd i eganderätten dertill, som till annan egendom. Så länge denna eganderätt icke af lagstiftaren tillerkännes detta skydd, så respekteras den icke heller af folket.
Ut Supra, Föredrogså nyo och biföllos följande från nedannämnde Utskott inkomne samt den i5 och 20 dennes på bordet lagde Utlåtanden, nemligen: 1:0 Från Lagutskottet af den 16 sistledrie December, angående Riksens Ständers Justi tiasOmhudsmans EmbetsBerättelser för den sedan sista Riksmöte förflutne tid. 2:0 Från StatsUtskottet af den 17 dennes, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, om uppförande afen Minnesvård öfver Svea Rikes utkorade KronPrins, Carl August, på Qvidinge Hed i Skåne. 3:o Från StatsUtskottet af den 17 dennes, i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Proposition om eftergift af en Statens fordran i afledne Landshöfdingen V011 Echstedts Sterbhus, Herr Grefven och LandtMarskalken tillkänna gaf att Friherre Wrangel, Henning, den 5 dennes förmiddagen till Protocollet förbehållit sig, alt, efter erhållne nödiga upplysningar, huruvida LandtbruksAcademiens CentralYerkstad uppfyllde sitt ändamål eller icke, få i sednare 262 Den Januarii. fallet äga öppen rätt. alt sina tankar i detta ämne utveckla, hvilket förbehåll ej mindre sistnämde dag än den 10 dennes förmiddagen blifvit lagdt på bordet. Då Herr Grefven och Landt Mar skalken härefter uppropade Friherre Wrangel, Henning, uppläste bemälte Friherre följande: I saknad af de upplysningar, som fordrades för att utveckla mina tankar,rörande LandtbruksAcademeins CentralYerkstad, har jag ej förr än nu kunnat vidröra detta ämne. Af de underrättelser jag kunnat inhämta, äger mig veterligen LandtbruksAcademien ingen annan fond än den som Hans Kongl. Höghet KronPrinsen i Nåder lemnat, hvarföre det egenteligen ej tillhör Riksens Ständer, att härom ventilera; men i den öfvertygelsen af Hans Kongl. Höghet
Ol:br 7,700: od> för ©tato*Srpebitionerne od) öfrige afbelningar af ^ongl. 20taj:to Sanjli omfring .. 29,650: ^idfammano 37,350: meb ben för en riftig lönreglering finberliga ojemnhet i Beloppet för färffilta af* betningar, att fportlerne mib .£rige*Sppebitionett uppgå tid ontfring 14,500 8i:bt om året, men wib Jpanbelo* ocf ginance*Sjrpebitionen tid enbafi otnfring 1,700 9t:br. ®å genom fportlerneö förwanbling tid en Sfartas*@igidatce afgift ingen förluft eder tidof t utgift för ©tatowerfet uppfommer, enär S^artae*©igidatae;infomflen meb motfmaranbe Belopp förf>öjeö, ocf bå för*öfrigt fportlerneo afffaffanbe inom -Sfongl. SDtaj:te Sanjli ffude icfe adenafl, på fätt efwan är anmärft, Befrämja töninge* ftaferneö reglering, utan ocf i anbra fänfeenben mebföra förbefar; få förejTåt 5 — Äongl. 9Raj:t att benna åtgärb må af SKifetö ©tänber Bifattae, unber iafttaganbe af be milfor odj föreffrifter, forn Somntittetabee unberbåniga Betänfanbe röranbe merffiädigfeten bcraf innefåder. ^ongl. 9Jlaj:t förejlår ber jemte, att be tidof ttingar, font, enligt utaf Sommit* terabe uppgjorbe Beräfningar, wib ftaterneo reglering