Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ropades Nej. Hvarefter Hans Excellence gjorde proposition till bifall å berörde Memorial; hvilken proposition med Ja besvarades. Den 23 Mars f. m. 269 Föredrogs å nyo och bifölls BancoUtskottets den 3 dennes under N:o a3 aflåtne, samt den i3 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Memorial; angående nödvändigheten att Banken måtte från Avestad förses med behöfligt Koppar-skiljemynt för vexlingens oafbrutna underhållande. Herr af BillberghJohan Petter: Jag anhåller få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derå, att då under senaste plenum discussion förevar i anledning af Lagoch EkonomiUtskottens utlåtande, angående Herr von Hartmansdorffs motion om ändring uti Kongl. 'Brefvet den 20 October 1824, sorn i vissa delar förändrar 2 §. uti Kongl. KammarRåttens Instruclion, fann Herr Hjerta sig befogad att derifrån hämta anledning till anmärkning emot elt GeneralTullStyrelsens Circulaire af den 2.4 Augusti 1825, angående särskild behandling af mål rörande ouppsåtelige Öfverträdelser af Tullförfattningarna, och då jug derå lemnade det svar, att detta Circulaire grundade sig på ett Konungens nådiga Bref, och att jag förmodade antalet af så beskaffade anmälanden, hvartill ofvanberörde Circulaire föranledt, icke öfverstiga 10 stycken, hvilka alla voro af mindre betydenhet i afseende på föremålens vigt, behagade Herr Hjerta förklara, att han icke kände, att Circulairet grundade sig på ett Ko - 270 Den 23 Mars f. m. nungabref, och att lian trodde dylika anmälanden hafva varit manga och angått vigligare saker.
— Det vore nemligen kändt att den ifver, hvarmed man förut sökte organisera nya folkskolor med examinerade lärare, sedan sista riksdagen betydligen afsvalnat, och på ett och annat ställe, der man hade mer än den folkskola, som enligt stadgan bör finnas, hade fråga uppstått att upphäfva den för att efter någon tid med Statens medel i stället organisera en eller två småskolor, hvilka dock i afseende å folkbildningen icke kunde i någon mån ställas i jemnbredd med do egentliga folkskolorna; och har motionären med anförande af åtskilliga omständigheter, sorn uti Kontraktsprosten Rundgrens framställning i ämnet blifvit vidrörda, och med förklarande, att han i syftet af denna framställning instämde, föreslagit: att hälften af den personliga skyddsafgiften, i mån af bevillningens belopp inom de särskilda skoldistrikten, måtte ställas till vederbörande skolstyrelsers disposition; — att dessa medel företrädesvis borde användas till förbättring i examinerade folkskolelärares aflöning, så att denna måtte blifva minst 400 R:dr; — att Domkapitlet, med eller utan biträde af reseinspektör, egde kontrollera att medlen för folkskolans ändamål användas; — samt att do i Kongl. Maj:ts nådiga Proposition till folkundervisningens befrämjande äskade anslag, så vida de afse andra ändamål, måtte, i hvad de af Rikets Ständer bifallas, uppföras såsom statsanslag å Åttonde Hufvud-titeln. Uti denna framställning hafva Prostarne Älmqvist och Melén instämt, äfvensom i liufvudsyftet deraf Doktor Björkman och Prosten Carlander, hvaremot Professor - Stais-Utskottets Utlåtande JY:o 123. 105 fessor Carlson yttrat den åsigt, att det icke vore lämpligt att nu söka upprifva det vid förra riksdagen i folkskolefrågan fattade beslut, enär småskolorna, hvilka nu klandrades, långt ifrån att vara fiendtliga emot den fasta skolan, tvertom vore ett nyttigt och på flera ställen ett nödvändigt underlag för densamma. Af det för folkskolan äskade anslag vore en summa af 50,000 Riksdaler disponible.
Utskottet har tagit ifrågavarande motion i öfvervägande, och med afseende å de flera för bifall till den deri gjorda framställning anförda talande skäl, ansett aig böra tillstyrka, det Rikets Ständer i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes i nåder föranstalta, att vederbörande menigheter och embetsmyndigheter må i ämnet varda hörda, samt att, i händelse Kongl. Maj:t derefter skulle finna den ifrågasatta förändringen lämplig och ändamålsenlig, densamma då måtte nådigst bifallas. Stockholm den 21 Januari 1848. STOCKHOLM 1848, hos J. A. Walldén. Allm. Bcsv-jch Ekon.-UtskotUts Betänkande, N'.o 17. 1 M IT. Ank. lill. Exp. Utsk. den 29 Jan., kl. 11 f. m. Betänkande, i anledning af väckt motion, om fyr-anläggningar å Agön samt ä skäret Skomakaren. Uti en hos vällofl. Borgare-Ståndet väckt och till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet remitterad motion har herr Norin, med anledning deraf, att, i motionärens tanka, befogade klagomål ofta försports deröfver, att fyr-inrättningar saknas dels å nordöstra delen af Agön, belägen vid inloppet till Hudiksvall, till följd hvaraf det s. k. Kråksundet ofta måste anlitas såsom nödhamn, och dels å skäret Skomakaren, som ligger uti inloppet till Stockholms norra skärgård, önskat, att en undersökning i berörde afseenden målte, så snart som möjligt, företagas, på det att de uppgifna behofven kunde varda tillförlitligen pröfvade, och att Rikets Ständer ville hos Kongl. Majrt i underdånighet göra den framställning i detta ämne, ”att ”en sådan undersökning finge ske, och att sedermera, och i anledning der”af, de åtgärder, hvartill omständigheterna kunde föranleda, måtte nådigst vidtagas;” och hafva, vid motionens föredragning uti Borgareståndet, Herrar IValley och Muren m. fl. deruti instämt.
Nu deremot löper hvarje socken fara, att få personer lill fattigvård, som icke tillhöra densamma, och detr socken, som häst ordnar sina fattigvårdsanstaller, får vidkännas större tunga af inflyttande medellösa, hvilka snart falla fattigvården lill last, än den som vårdslöst gatt till väga med dessa anstalters ordnande, ty dit vill ingen inflytta. Jag bifogar dessa allmänna anmärkmr, emedan jag tror att i dem ligger en väsendtlig grundsats, som ofta blir förbisedd. Frih. Raab: Jag vill visserligen icke bidraga till diskussioners onödiga förlängande vid remiss af motioner, men jag anser den tanka, som Hr Lefrén nyss yttrat, så ingripande och tillika så farlig, alt jag ej kan underlåta att beledsaga den med några 76 Den 8 Januari. få ord. Den värde talaren liar sagt, att den enda rätta grund för fattigvårdens utgörande vore, att hvar och en skulle tillhöra den socken der han vore född. Jag ber alt få fästa upmärksamheten på hvilka olägenheter det skulle medföra. Det ligger visst en sanning i den af talaren yttrade satsen, att fattigvården skall, så vidt möjligt är, närma sig till, eller vara ett verk af den christ liga barmhertigheten; men föga står hans förslag om grunden för fattigvårdens utgörande, dermed tillsammans, ty om man nu tänker sig huru fattigvården ombesörjes, om man erinrar sig att den i allmänhet utgöres af personer, som äro närskyllde till eller förut bekanta med dem som behöfva vård, så vore det i sanning en förskräcklig obarmhertighet mot en sådan usling, att rycka honom från dem, med hvilka han haft beröring under hela eller åtminstone största delen af sin lifstid, och förpassa honom ifrån den ena landsändan till den andra, för att, vid 50 å 60 års ålder eller mera, vårdas af för honom alldeles obekanta personer. Dessutom är det en känd sak, att olyckliga qvinnor i den belägenhet, då de som häst behöfva vård, hafva svårt nog ändå att finna en hemort, ty exempel saknas beklagligen icke, att sådana forslas från socken till socken, på rict att man må slippa dem och deras afföda.
Huru har den Högste, huru en verklig Försyn, kunnat tillåta sina afsigter och lagar så gäckas? tillåta, att en upprorisk ande så fått härja hans menniskoverld, med uppsåt att underkasta den sitt tyranni? Är ej planen af hans uppenbarelse dermed förstörd? och hvilken Honom värdig utveckling af verlds-skådespelet är numera tänkbar? Förekomma dessa vansinniga och brottsliga tilltag hade han visserligen kunnat: men endast, om han velat, i stället för andar och menniskor, skapa machiner. Hindra deras fortsättning kunde han visserligen också; men endast genom att tillintetgörande vända sig, ej blott mot deras anförare, utan ock mot alla de väsenden, som deltagit i dennes dårskap och brott. Också kunde hans rättfärdighet, eller den lefvande lagen af hans vishets eviga ordning, ej undgå, att mot all denna oordning antaga en hämmande och straffande ställning; hvars förhållande till de varelser, som blefvo dess föremål, oundvikligen måste af dem erfaras såsom vrede, fastän den i sig sjelf var blott den eviga Ordningens lagskipande sjelfnödvändighet. Men se! mellan hans åskor, och dessa föremål, kastade sig då hans Kärlek: hans Enfödde, eller den af allt, som lefver, först födde; från evighet, och före verldens skapelse, af honom aflad; eller ur hans innersta framgången, för att emellan Gud, och ett Annat än Gud, vara det evigt förmedlande och evigt förenande sambandet. Detta ”Andra än Gud” är, först och främst, Guds egen Himmel, och vidare den med Natur omklädda Andeverld, hvars sins emellan motsatta väsende-hälfter likaledes blott genom denna Kärlek samverka, i ett af det gudomliga verlds-ändamålet anordnadt sammanhang. Nu var just detta sammanhang brutet, genom det sätt, hvarpå den förutbeskrifne lägre Medlaren, den egentligen till Naturens och Fantasiens Genius ämnade Anden, hade uppfyllt sitt värf; och för den Högste skulle således intet annat hafva återstått, än att dömma allt det, som från Honom affallit, till den eviga dödens natt – så framt ej hans Kärlek hade kommit emellan.
Härefter blef, uppå Hr Gr:ns o. Landtmilis framställning, den vidare föredragningen af förevarande Utlåt, uppskjuten till nästa plenum. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 11 e. m. In fidem, O. Brakel. Plenum kl. 10 f. m. Justerades prol:t för den 7:de sisth Februari e. m. Fortsattes föredragningen af Stats-Utsk:ts Utlåt. N:o 51, arig:de regleringen af utgifterna under Riksstatens Fjerde Hufvudtitel. 45:te punkten. Utsk:ts hemställan bifölls. 46-.te punkten. Mom. a. Hr Reuterskiöld, Fabian: Då det visat sig, att militie boställskassans tillgångar icke medgifva uppförande af karaktershus å de ifrågav:de kompanichefsboställena, och då den hyresersätlning, som i stället utgår till kompanicheferna, är så knapp, att man rimligtvis icke kan säga, att de kunna för densamma förskaffa sig passande bostäder, kan jag för min del icke finna annat än, att det af K. M:t äskade anslaget är högst behöfligt; men då frågan redan lärer vara afgjord i de andra Stånden, vill jag dock icke framställa något yrkande om ogillande af Utsk:ts hemställan. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. blef Utsk:ts förev:de hemställan af R. o. Ad. bifallen. Mom. b. Frih. Greutz, Steffan: Den indelta arméen bör vara motionären, Hr Liljenstolpe, särdeles tacksam derför, att han egnat sin omtanke åt denna så svagt aflönade armée.
Deputerade hafva för öfrigt anfört: att exporthandeln på Brasilien visat sig i märkbart altagande, den Ostindiska handeln åter i märkbart tilltagande, till resultaten förmånligare i afseende på import, mindre gynnande, jemförelsevis, för export: att handeln på England betydligt aftagit; äfvensom ställningen i Norra America, i följd af der inträffade brytningar i handelsoch credit-förhållanden, föranledt minskad varu-export till denna Verldsdel: och att( i det hela, handelsförhållandet de sednare åren varit mindre fördelaktigt; hvarjemte Deputerade fästat uppmärksamheten på den stora import, som ägt ram, af manufacturvaror och i allmänhet luxe-artiklar. Coopvaerdie-Skeppare-Societetens Hufvudman har uppgifvit: att ungefärligen en fjerdedel af Societetens Ledamöter äro ulan Fartyg, och deribland flere personer utfattiga: att omkring en fjerdedel af de öfrige Ledamöterne föra Fartyg ifrån andra Städer, så att knappt flere, än hälften af Societetens hela personal, äro sysselsatte såsom Befälhafvare på Stockholms Fartyg: att, så vidt Hufvud mannen hade sig bekant, allenast fyrra af Ledamöterne voro helt och hållet, och sju eller åtta till mindre del ägare af de fartyg, som de förde: samt att ungefärligen hälften af de Stockholms Skepps-Rederier tillhöriga Fartygen föras af Skeppare, som äro Borgare uti andra Städer; och har Societetens Hufvudman ansett dessa förhållanden lika litet antyda någon stigande välmåga hos enskilde Ledamöter, som någon förkofran inom Societeten 13 i allmänhet, hvilket icke eller kunnat vara att förvänta, då Svenska handeln och sjöfarten, ehuru en för deni gynnsammare period syntes uppkomma åren 1838, 1839 och 1840, under hvilken tid en, jemförelsevis emot föregående år, ganska betydlig mängd Fartyg byggdes och utrustades, sedermera återgått till sin förra vanmakt, likasom handelsoch sjöfarts-conjuncturen i allmänhet äfven uti andia Länder de tvänne påföljde åren försämrats.
Statens bidrag till en församling af 1,500 personer blott utgöra 468 R:dr R:mt samt församlingen i alla fall komma att at egna medel för samma ändamål tillskjuta 532 R:dr förutom kostnaden för skolhusens byggande och underhåll, skolmateriels anskaffande, natura-prestationer, m. in. Enär den antagna aflöningskostnaden, 1,000 R:dr R:mt, gerna ej kan beräknas lägre för lärarepersonalen inom en sådan församling och, enligt hvad visadt är, kommunen i alla fall måste dertill bidraga med minst lika stort belopp, så torde vigten af det skäl, som ligger till grund för Rikets Ständers förra beslut i frågan, försvinna; men till ytterligare betryggande mot missbruk synes det mig lämpligt att vid beviljandet af nu åter ifrågasatta anslag fästades det vilkor, att kommunerna ovilkorligen skola bidraga till folkskolelärares aflöning, med minst lika stor summa som genom skyddsafgiftens erhållande kommit dem till del. Då härigenom kommunerna i och för folkskolan äfven måste vidkännas en högre utgift än hvad hittills varit händelsen, vore önskligt om Rikets Ständer närmare ville bestämma den grund hvarefter deras bidrag af egna medel bör uttaxeras. Enligt 1842 års skolstadga får minst 2 och högst 6 sk. banko uttaxeras af hvarje skattskyldig person i församlingen för aflöning till folkskolelärare. I likhet med inneslutna betänkande ber jag härutinnan få föreslå att den personela afgiften höjes till 50 öre för man och 25 öre för qvinna, hvilket med de förhållanden som nu äro gällande, ej torde kunna anses obilligt. Det belopp som sedan återstår att fylla torde böra utdebiteras efter de i 2:dra Art. Bevillningsförordningen stadgade grunder, eller efter fyrk. Slutligen ber jag få påpeka den fördel som genom den nuvarande personliga skyddsafgiftens afstående till kommunerna skulle vinnas genom att Statens anslag på sådant sätt blefve fördelade efter en obestridligen rättvis grund och att hvarje kommun kunde med säkerhet derpå grunda sina beräkningar.
På de stal lern åter, der entreprenad icke kan åstadkommas ensamt mot förmonen af den förhöjda legal), borde de skjutsskyldige, för befrielse från denna skyldighet, sammanskjuta det ytterligare tillskott, antingen i, penningar eller varor, som för entreprenadens betingande kunde erfordras. Det torde vara så mycket billigare att de skjutsskyldige vidkännas ett sådant tillskott, sorn skjutsningsskyldigheten ostridigt är ett åliggande för dem, och de följaktligen böra. erlägga någon afgift för befrielsen derifrån. Utskottet finner icke heller obilligt, hvarken att landets invånare i allmänhet, då de resa, komma att bidraga till det vigliga ändamålets befordran, genom kostnaden, af em ökad skjutslega, ej heller att Staten derföre får vidkännas den högre utgift för embetsresor, sorn häraf uppstår; men deremot anser Utskottet det blifva ett oeftergifligt vilkor, att förhöjning i skjutslegan, utöfver den nuvarande, endast må beviljas på de orter, eller inom de skjutsdistrict, der entreprenader genom frivilliga Contraet blifHilm. Besvärsoch OcccnomreTJi skol tels Betänkande N'jo q8. j-3 vit tillvägabragte, och följaktligen skjutsskyldighelen i-sitt närvarande skick upphörer. Att deremot förhöja skjutslega!!- i allmänhet och utan detta bestämda förbehåi 1, skulle vara att befordra det så mycket öfverklagade skjulshesväreis bibehållande, och att missleda hemmansbrukarens begrepp om verklig fördel af sin arbetskraft, samt derjemte, att försvåra entreprenaders liilvägabringande. Man bör således fast hellre begagna det, kanske aldrig mer återkommande, tillfället, att medgifva denna förmon, såsom ett uteslutande vilkor, för alt pä en gäng befordra den tvungna skjuts-praestationens upphörande, och det frivilliga åtagandet af skjutsnings-bestyret.
De fleste i BytesContoiret anmärkte Bytesbrister liqvideras genom Kronofordringar, hvilka oftast med mycken tjenstfärdighet af Verkets Embetsman Herr Kamreraren Stenberij anvisas eller anskaffas. Att Kronan deraf har någon vinst, kan jag ej,finna; deremot färdén enskildte, som nödgas ersätta en anmärkt brist, vidkännas den mest orättmätiga förlust; ty 1:0 är bristen, genom beräkningssättet af interessen på interessen, i den mängd af år sora förflutit sedan bytet gjordes, uppstigen till en orimlig högd; och 2:0 utkräfves skulden icke hos den som gjort den, eller dess descendenter, utan hos närvarande innehafvaren af jorden. Visserligen lemnäs tillstånd att från man Den 3 Jani. e-, till man söka sin ersättning; men rättegången blir så vidlyftig, att den skulle kosta kanske ännu så mycket som sjelfva bytesbristen; och tilläfventyrs kunde den, sorn egentligen är skyldig att betala bristen, befinnas ur stånd att göra det. Då Riksens Ständers rätt att eftergifva alla Kronoiordringar är obestridliga så är frågan ensamt^ om Riksens Ständer och Konungen gemensamt kunna Upphäfva en Författning, hvars skadlighet blifvit erkänd; ehuru några få personer äga interesse i dess bibehållande. För att rigtigt kunna besvara den* fordras t 1:0 Att undersöka, onl ägande räti ten derigenom förnärmas; 2:0 om en eller flere enskildtes individuella vinst tillåter en pä rätta grunder byggd samhällsordning att utkräfva skulder hos andra, än dem som gjort skulderna eller deras arfvingar. Kan inom ett samhälle en person erkännas ägande rätt till en fordran på Staten, hvilken aldrig i affskiften blifvit beräknad, och hvarför inga sädafle afgifter någonsin af närvarande innehafvare blifvit erlagde, som vid arf åtfölja fordringar i allmänhet? Eller kan, med någon billighet, Lagen i ett samhälle tillåta, att en person ålägges betalningsskyldighet derför, att han ej kan framte bevis på att icke vara skyldig? Är icke principen för all skuldfordring, att Borgenären skall bevisa sin fordran?
Om sådant i flera fall sker, torde detta endast hafva sin ursäkt deruti att så länge skett, att statsbehofven måste fyllas och att man ej vill pålägga andra medborgare nya skatter. Men i fråga om de flesta pensioner, har i sjelfva verket ingen bevillning af dem utgått förr än i år. Genom stadgandet att, när delegare sjelf bidragit till pensionen, befrielse egde rum, halva alla pensioner från arméens-, amiralitetseller civil-statens pensionskassor förr varit undantagne från bevillning. Denna skatt utgår i år för första gången och kännes otvifvelaktigt, såsom alla opåräknade och nya skatter, tung, i synnerhet som de flesta pensioner vanligen icke öfverstiga de oundgängligaste lefnadsbehof. Af dessa skäl vill jag föreslå att paragrafen finge ett tillägg och att näst efter andra punkten i 8 §:n af bevillnings-stadgan införes: »Af pension eller årligt understöd (gratifikation), som utgår af staten eller af sådan anstalt eiler inrättning, hviken åtnjuter statsanslag, erlägges icke bevillning.» Frih. Stael von Holstein: Vid flere föregående riksdagar hafva motioner blifvit väckte om upphörande af bevillning å löner, som utgå af staten, men dessa motioner hafva hittils aldrig vunnit R. St:rs bifall, och så länge bevillningen å löner således qvarstår, och man fortfarande gifver med ena handen och återtager med den andra, så kan jag ej finna att det är mera oriktigt att pensioner, vare sig att de utgå från statsmedel eller från fonder, bildade genom egna tillskott, äro belagde med bevillning. Skulle pensionen vara det enda pensionären har att subsistera utaf, och den då icke belöper sig till mera än 400 rdr, så är ju den i allt fall fri från bevillnings-afgift, och att pensioner till hvad belopp som helst skulle vara fria derifrån, kan jag icke finna vara rätt. Ofverläggningen förklarades slutad och motionen jemte yttranderne remitterades till Bevilln.-Utsk:t. 108 Den 19 November. Föredrogs Frih.
St. till bestämdt belopp sig åtagit — och hvilken jag förmodar då kommer alt endast utgöra omkring en million r:dr — endast kommer att utgå enligt de öfriga beviflningsgrunder, nemi. af andra Artikeln: embetsoch tjenstemäns bevillning och centonaI;för gästgifveri-, fabriks-, handels-, manufactur-, handtverkerisamt öfrig borgerlig rörelse, grunds katts-afgift för frälseegendomar; för postoch lotshemman; för kolningsfrihet; för tillverkning vid krutoch svafvelbruk; för fjerdepartsrevenuer af Stora Kopparberget; för gåfvor och testamenten; för t bea ter - represént a ti o ner; af kyrkornas behållna tionde; för recognitionsskogar; för kr onofisk en; bevillning af lotterivinster, i fall alt lotteriet skulle komma att fortfara; af J er n-co n to re t och Sjö-försäkrings-bolaget; samt af tredje Artikeln: för ka r a k ters-f u 11 ma k ter; hörandes då äfven , såsom hittills, ti dn i ngsst äm p e 1 - a f gi f t och k or tstämplings-afgift, observationsmede], skatterätts medel och lösen för ekskog fortfarande uppbäras och redovisas. 5. Sedan jag i föregående motioner om hem man talsräntans upphäfvande och nedsättning i städernas ali - Den i Februari. manna bevillning för borgerlig rörelse m. m. visat nödvändigheten att förutse möjligheten af Regeringsmaktens grundlagsvidriga vägran till verkställighet af ett sådant R. St:s beslut; får jag af de skäl, som redan blifvit i nämnde motioner andragna, vördsamt föreslå, att i reglementet för Riksg:s-contorets styrelse och förvaltning måtte intagas den föreskrift för ofvannämnde händelse, att Riksg:s-contorets fullmäktige skola vara skyldige alt vägra all utbetalning till statsverket af den del af allmänna bevillningen, som möjligen redan, innan Konungens påbud, kan vara influten å de irsta och 2:dra Artrnes uppbörd, utöfver det minimum, hvartill R.
Ar 1850 expedierade det Svenska postverket, enl. Frih. Hugo Hamiltons nyss utgifna brochyr öfver postförvaltnigen, 3,499,462 st. bref, således ungefär eli bref på hvarje innevånare; deremot voro i England år 1849 brefveus aulai ungefär 11 bref på hvarje innevånare; i Schweitz 5 bref, i Frankrike och i Preussen cirka 3 bref på hvarje innevånare. Då man nu tager i betraktande att få länder finnas, der skrifkunskapen arsa allmänt utbredd som i Sverige, så äro slutsatserna lätt dragna. För all styrka detta Sveriges företräde, hvad den mera allmänt utbredda skrifkunskapen vidkommer, så citerar jag blott, att enl. ett officiel t dokument, som vi för icke längedan sågo i de Engelska lidningarne, funnos af år 1845 i London vigda par omkring 35 af 100 eller öfver en tredjedel, af hvilka den ena kontrahenten icke kunde skrifva. Som vi veta är skrifkunskapen i Frankrike ännu mindre allmän än i England och Tyskland; och framom dessa länder i denna punkt slår Sverige. För dem af Ståndets ledamöter, som möjligen skulle anse de begge föreslagna systemerna poststämplarne och medelportot oskiljbara, får jag äran nämna, att så alldeles icke är förhållandet, utan ali del ena systemet ganska väl kan tillämpas utan det andra. För närvarande har man i Preussen och i heta det Tyska postförbundet, som under namn af Deutsch-Oeslerreichischcr Postverein förlidet år afslutades, infört det s. k. Zonesystemet, eller på franska le systéme des Zones, jemte poststämplarne. Detta systém vill säga att man indelar hela post - Den 5 A pril. 259 området i några få, vissa afstånd, och beräknar liela afgiften efter dessa afstånd eller zoner. Det är det gamla allmänna systemet, endast förenklad! genom minskning af afslåndens antal. Denna Postvereins nya tariff är indelad i frenne zoner, nemi. 10,20 mil och deröfver.