Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Väl har billigheten af det föreslagna tillägget i afseende ä bevillningens beräkning för indelta arméens löner icke blifvit bestridd, utan yrkanden hafva å ena sidan framställts derom ätt äfven de universitetslärare, hvilkas löner utgå af akademiernas hemman och lägenheter, måtte komma i åtnjutande af samma förmån som indelta arméen, och tillägg i denna syftning i § 7 införas. A andra sidan har man ansett lämpligare att sjelfva institutionerna befriades från bevillningen, än att en hel samhällsklass frikallades från bördor, som andra fortfarande måste bära. Utskottets yttrande angående Herr Olivecronas motion är emellertid godkändt af de tre öfriga Riks-Stånden. På grund häraf och då det i §7 ifrågaställda tillägget i afseende å universitetslärarnes löner skulle förvissa af dessa lärare, medföra en förmån, pä hvars tillgodonjutande de hittills, i likhet med andra löntagare, icke kunnat hafva anspråk och hvilken förmän dessutom icke skulle tillfalla de andre universitetslärarne, hvilka genom statsanslag aflönas, har Utskottet, med erinran att förhållandet emellan indelta arméens och universitetslärarnes aflöningssätt lör öfrigt icke i grunden är detsamma, och i betraktande jemväl deraf, att tjenstemän vid skolor, barmhertighetsin. fl. inrättningar, hvilkas inkomster för allöningars bestridande äfven härflyta från egande fastigheter på landet, skulle, om den yrkade befrielsen eller lindringen för universitetslärarne medgåfves, kunna med stöd af det gilna prejudikatet framställa enahanda anspråk, som då vore svåra att afvisa, ansett sig, med vidblifvande af sitt yttrande, angående Herr Olivecronas motion, icke ega skäl att i § 7 föreslå något tillägg i den syftning, Preste-Ständets återremiss innefattar.
– Djupare än någonsin, känner jag i denna stund, olyckan af att vara en svag qvinna men jag kan inte uppoffra mig. Mitt hjerta vill brista af ångest (med bedjande blickar.) Huru kan ni vilja, att jag i detta ögonblick skall gifva ett löfte, ... på det att långa år sedan, skall komma att gälda, hvad stundens nöd aftvungit mig. Birger. Jag vill inte dölja för er, att vårt tilltänkta företag i natt, är af äfventyrligaste beskaffenhet. En köpman i Götheborg, har redan i en hel veckas tid, väntat på några packor sidenvaror, som vi förbundit oss, att inom en viss tid, oantastade skaffa honom tillhanda. Den nye Tull-löjtnanten har erhållit spaning härom, och i sex dygn legat på sjön, med bestämd föresats att gripa både varorna och oss. I morgon är tiden ute, och om då inte packorna framkommit, är Gubben skyldig, att utbetala en stor summa penningar. Han har derföre svurit, att våga försöket i natt, ty han tror, att den förfärliga väderleken skall gynna oss, och att Jaktlöjtnanten inte vågar utsätta sig för October-stormens raseri, den vi deremot äro vuxna att bekämpa. Men jag fruktar, att han häruti missräknar sig, och att Jaktlöjtnanten anar vår list. Komma vi i handgemäng med honom, vete Gud, huru det går. Jag anar något ondt, och vill derföre ännu afböja det olyckliga företaget, om ni samtycker att bli min hustru. Ni ser nu er makt, i detta ögonblick, Erika, ... Samtyck och ni är en räddningens Engel. Erika (i samma qvalfulla ångest). Gud! hvad jag är olycklig Bed, Birger, bed Och Gud skall utan mig bistå er. Han är nådig, ... fly till Honom! jag kan inte efterkomma er önskan. Birger (ångestfull, bedjande). Ännu är det tid, ... ni kan! ni kan! men ni vill inte. Se, Erika, jag är så eländig! så förhäxad! att jag, på mina knän, tigger er, om förbarmande Samtycker ni att bli min hustru Erika.
Vid de svåra backarne på allmänna vägen mellan Kohlbäcks och Ståltorps gästgifvaregårdar vid egendomen Näs, vanligen kallade Näsbackarne, har med bidrag af statsmedel vägen blifvit omlagd, så att backarne undvikas. Anläggning af jernväg ifrån Måssgrufvan inom Norbergs jernmalmsfält i Norbergs socken genom Karbennings socken förbi _ Högforss Bruk och genom Wester-Wåhla socken förbi Engelsbergs Bruk till sjön Amänningen, som står i förening med Strömsholms kanal, har under ifrågavarande qvinqvennium blifvit företagen. Denna jernvägs hela sträckning är 28,300 alnar eller nära 64 fjerdingsväg. I farbart och färdigt skick voro redan år 1853 8,500 alnar, nemligen ifrån Kärrgrufvan till Trätsbo, hvarå med lokomotiv malmtransporter då skedde. I följd af oriktiga beräkningar vid de första kostnadsförslagens uppgörande, dels ock stegrade pris på jernskenor med mera, blef det Bolag, som först bildat sig för utförandet af denna jernväg, nödsakadt att försätta sig i konkurstillstånd, hufvudsakligast för att lagligen kunna förmå de personer, hvilka tecknat sig för aktier i Bolaget och undandragit sig fullgörandet af föreskrifna utbetalningar, att likväl deltaga i Bolagets skulder och ansvarighet. Jern vägs-arbetet afstannade för någon tid; men sedan ett nytt Bolag bildat sig, som på förmånliga vilkor fått låneunderstöd af statsmedel, har arbetet blifvit fortsatt och under ifrågavarande qvinqvennium avancerat så långt, att dess fullbordande inträffar innevarande år. Vid denna jei nvägsanläggning användas för det mesta Svenska rails, fabricerade vid Finspång, hvilka väl äro något dyrare än Engelska rails, men också hafva det stora företräde, att de äro betydligt starkare och efter utslitning af något värde, då jernet kan omsmältas, hvaremot utslitna Engelska rails, i anseende till jernets mindre goda beskaffenhet, sakna allt värde.
Att ålägga brännvinsbränna 18 II. 25 Den a6 Januari. ren kostnaden för statens controll å missbruket vore hästan detsamma, som ville man ålägga tjufven att betala hand-* klofvarna, hvarmed han fängslas. Hr Peyrons Jag begärde ordet för att endast i korthet besvara en talare i afseende derpå, huruvida kostnaden för förseglingen skulle vara obetydlig eller icke. Den är obetydlig för den enskilde, men deremot ganska betydlig för Kronan, hvilket jag erfarit den tid jag varit landshöfding, dä kostnaden uppgått till betydliga summor. Jag vidhåller derföre mitt yrkande om propos. på ett tillägg till denna §, i likhet med hvad PresteSt. beslutat. Hr von Qvanten: Jag medgifver visserligen rättvisan af den sats, som Frih. Boye tillika med flera andra talare framställt rör:de skyldigheten för enskilda, som försegla sina pannor under den tid brännvinsbränningen är tillåten, att sjelfva bestrida kostnaden för förseglingen. Sådant påkallar billigheten derföre, att kostnaden blir större, då kronobetjeningen skall företaga resor till ett och annat ställe för att verkställa försegling å en och annan panna, hvarmed brännvinsbränning endast under halfva tiden vill utöfvas, än då, efter hela bränningsterminens förlopp, allm. försegling äger rum. Deremot måste jag anföra en vigtig omständighet, som gör, att jag nödgas yrka bifall till § utan något tillägg dervid, den nemi., att då Ständerna åsyfta en inskränkning i brännvinsbränningen samt all deras diktan och traktan går ut på att fördyra varan och förminska tillverkningen deraf, jag tinner det vara inconsequent att ålägga den, som endast vill begagna halfva bränningsterminen, att sjelf bekosta förseglingen, derföre att den, som har en mindre panna, måste finna sin uträkning vid att hellre fortsätta bränningen hela terminen, än underkasta sig en kostnad för förseglingen, som, om deras länsman har långt att resa, kan blifva vida drygare än afgiften för rättigheten att få utöfva bränningen äfven under återstående delen af terminen.
Denna fråga har dock ej sammanhang med det af RiddarhusUtskottet framställte förslag till 4 §. i RiddarhusOrdningen och bör således särskilt behandlas. Grefve De la Gardie lärer följakteligen böra vända sig dirocte till ConstitutionsUtskottet, ty frågor om ändring af Constitutionen kunna icke hos Ridderskapet och Adeln väckas eller ventileras. Jag anhåller således om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition att målet icke måtte upptagas. 234 Den ii junii e. m. Undertecknad RiddarhufSecreterare : I anled ning af Herr Grefve De la Gardies anförande, anser jag det vara min pligt, att, i egenskap af tjensteman vid Riddarhuset anmäla det svårigheten att i ordning hålla de sedan 1809 adlade ätters genealogier, är högst betydlig. RiddarhusDireCtionen får icke från Prestenkapet uppgift på andra personer än dem sorn äro födde Frälsemän j och man saknar således all kunskap om barnen af den nyare Adeln. RiddarhusDireCtionen har väl uti dess vid början af denna Riksdag afgifne berättelse hemställt, att Presterskapet måtte åläggas att äfven upptaga barnen af den nyare Adeln, men om ock detta bifalles, får man derigenom endast känna de först adlades barn, samt förblif ver likväl i okunnighet om deras barnbarn och öfrige efterkommande, hvilka således icke kunna å genealogierne antecknas. Häraf skall ovillkorligen hända att efter en längre tids förlopp, och tilläfventyrs redan efter ett halft Sekel, det torde blifva omöjligt att af de uti RiddarhusArchivet befintlige genealogier utreda, hvilka äro närmast berättigade att inträda såsom representanter för de sedan 1809 adlade ätter. Det vore följaktligen högst önskligt om denna svårighet på ett eller annat sätt kunde undanrödjas. 37 §:n i Regeringsformen kan med allt skäl anses otydelig och de förklaringar, man efter 1809 deröfver gjort, hafva i stället för att göra stadgandet mera tydligt, snarare gjort det mera inveckladt och ökat det mörka deruti. Den ii Juni i t. m.
Fattigföreståndaren Pehr Olsson i Foglö, begärte tillökning hädanefter på betalningen för lik-kista och graf-öpning för fattigstugu-hjon; Och fant församlingen billigt at bevilja honom 40 s (sk) B(an)co. § 11. Med sockne-Skomakaren Anders Stenqvist i Finntorp förklarade sig församlingen missnöjd, hvarföre han afsattes, och i dess ställe antogs drängen Eric Ersson i Gersnäs. Till sockenskräddare antogs drängen Anders Rehn i Lasstorp — Bägge desse sistnämnde, som nu voro närvarande, förklarade sig nöjda at emottaga de erbjudna tjenstenna, och skulle de, efter undfångit protocolls utdrag häröfver, begära H:(ögväl-borne) H:(err) Landshöfdingens fullmagt. § 12. Olof Ersson i Tible begärte och erhöll församlingens tillåtelse, at taga till sig sin 75 åriga moder. § 13. Blott för denna gången beviljade församlingen hvar sitt lis-pund mjöl af förrådet i fattighuset åt sold:(aten) Vallströms son i Stensjöstugan, Enkan Maija Ersd(otte)r i Karinbo, Olofs son i Gri-beckstugan, samt den sjuke skräddaren Lars Olsson hos sold:(aten) Roth. Äfven biföllo socknemännen, at de efter sammanskottet till Anna Nybergs underhåll öfverblefne 3 Rdr (Riksdaler) 40 s (sk) R:Gds (Riksgäldsmynt), skulle efter hand af sexman i Mauritstorp, så hos Herr Prosten uttagas och användas till understöd för nyssnämnde Lars Olsson. § 14. Till församlingens underrättelse nämndes, at församlingen enligt kyrko räkningen häftar för en skuld af 23 Rdr:l:l. Rgs (Riksgäldsmynt) til kyrko cassan, hvilka pänningar kyrko cassan vid flere tillfällen förskottsvis erlagt sedan 1799 — Likväl yrkades icke at denna summa i år skulle inbetalas. § 15.
Sedan hans rike sålunda blifvit sammansatt af idel fåvitskor, som dock anse sig för visheter, äfven när deras yrsel stigit ända till ursinnighet, – förstås af sig sjelft, att medlemmarne af detta samfund icke känna och värdera några andra godheter, än physiska angenämheter, inga andra behof och begär, än flättjor och brånader, inga andra sällheter, än kroppens och dess sinnens njutningar; och vid sin gudomlighet, som är deras sjelfmedvetande, svärja de högt och dyrt, att intet dåraktigare vurmeri gifves, än det, att föreställa sig något annat och högre slag af godt och sällt. På sin inkräktade thron vakar äfven sorgfälligt ärke-sykophanten, att ej någonting skall insmyga sig ofvanifrån, som medbringar en strimma af himmelskt ljus. Sker ändock sådant: då tänder han genast sina facklor, af underjordisk eld, och utsläcker den; sedan utfärdar han till alla sig hängifna intelligenser och sinnen en kungörelse, att nu äro de försatta i frihet. Men hvilken frihet! Under godtyckets irrsken, den hårdaste träldom, – alltsedan Tanksjälen sjelf upphört vara fri. Ty ingenting är i sanning vårt och fritt, utom vår förnuftigt tänkande själ och dess vilja; deraf endast kallas vi Menniskor, och särskiljas från Djuren. Mellertid är han dock i ständig farhåga: det är honom ej obekant, att de sanna intelligenserna dragit sig undan i ett för honom oåtkomligt fäste. Han lyssnar orolig, om de tilläfventyrs föra något hviskande samtal med hans: ty han vet, att ehuru oskyldiga och enfaldiga de äro, skall en enda från dem kommande sanning upplösa tusen af hans sophismer till munväder, en enda gnista från deras ljus släcka tusen af hans lampor. Derföre befaller han ock sina förtrognaste nymfer, att med möjligaste skicklighet harma de himmelska visheternas utseenden, och aldrig annorlunda visa sig i det allmänna, än prydda i hvit och skinande klädnad.
Det är delta förhållande jag åberopar såsom stöd för mina åsigter, ulan att vilja fästa mig vid de anraärkmr som här blifvit framställda derom att det i aflägsna tider varit vanligt, att åt tjenstemän upplåta kronans räntor såsom löner i st. f. att lemna dessa i kontanta penningar. Således står min sats fast, alt det var klokheten och förutseendet, men ingalunda några tvingande omständigheter som föranledde den store Konungens åtgärder, i detta fall. Grin har vidare sagt, att min jemförelse emellan enskilde och kronan alldeles icke är hil lämplig, utan måste förfalla. Detta Grins påstående härrör deraf att lian synes hafva ganska svårt för att fatta, det äfven Slaten under nuvaride förhållanden uppträder genom sina organer såsom enskild person. Staten står likväl icke i något annat förhållande till sina skatle-hemmansegare än den enskildte till sina skatlegifvare och om Staten vill lagstifta för sina skattehemmansägare, så måste Slaten i delta hänseende förfara på samma sätt som den enskildte mot dem, af hvilka han uppbär sina fiälseränlor. Men om jag äfven lemnar å sido denna jemförelse, sä skall jag för Gr:n uppgifva ett annat förhållande, som torde kunna tagas i betraktande. När R. St. behagade, vid 1840 års riksdag, visa den nåden mot ruslhållarne alt efterskänka mölespassevolancen och öfverflytta på rikets öfriga innebyggare skyldigheten alt deltaga i möteskostnaderne, så funnos mänga hundrade hemman hvilka denna eftergift icke kom till godo, och dessa hemman bestodo hufvudsakligast i bålsmanshållet. Jag är sjelf egare af eli båIsma nsroteradt hemman och har icke erhållit en enda skilling i godlgörelse derföre, att R. St. hehagat göra mig skyldig, att del - 250 Den 11 September f. m. taga i soldatens underhållande vid möten och mönstringar. Jag klagar likväl icke deröfver, ehuru jag anser R.
Banco, icke kunnat tillförlitligen upplysas, när och på hvad vilkor ifrågavarande hemman blifvit till Borås stad upplåtne, samt vid hvad lid och på hvad sätt de samma kommit ifrån staden i enskilde personers besittning; hvaremot af Jordeböckerne inhemlats, att desse hemman varit dels gamla frälse och skattehemman, dels ock Kronohemman, hvilka senare, lid efter annan, blifvit till skatte försålde; äfvensom Kongl. Resolutionen uppå Borås stads enskilda bes\är den x September i664 upplyste, att stadens Borgerskap redan den tiden brukat och innehaft hemmanen, mea "genom; nämnde Resolution blifvit från utskrifning och rotering för de samma förskoat, samt i stället fått sig ålagd t att utgöra en Båtsman för hvarje fern gårdar; och vidare vöreväl, genom Kongl. Brefvet den &5 November i683, i Nåder förkläradt, att ifrågavarande hemman, på grund af nyssnämnde (eller år 1664 års) Kongl. Resolution,.skulle lemnasoch förblifva under Båtsmanshåfiet,dock med vilkor, att sådant skedde på samina sätt och fot, som vid Rnektehållet brukligt och med Kongl. Maj:ts Instruetioner och Ordres om Båtsmansindelningen kunde enligt vara; men ickedestomindre hade två och trefjerdedels mantal af desse hemman, nemligen Garslösa hufvudgård för jJ2, Ilå slorp för 1J2, Ingelstorp för 1 /b, Backabohl för 1/2, Ryd eller Sanderyd för 1 f\ och Bönhult Storegård för 'åf/\ mantal, blifvit insatte i Soldatrotar vid ElfsborgsRegemente, dels vid indelhingstiden dels kort derefter, och vore således redan den tiden komne utur stadens ego och besittning, emedan de annars icke hade, emot xB83 års Kongl,. Bref, kunnat å landet roteras.
Lag-Utskottet till förändring föreslagit, och skulle uppenbart motsäga dehe, har Preste-Ständer ansett nödigt, att till benägit öswerwägande hos de zme Nesperrive Ständ, som bifallit Utskottets Förslag, öftverlämna, om de icke skulle medgifwa den modification i sikt redan förklarade samtycke, att Barn under oslanämnde äktenskaps förbindelse födde, tillerkänNes sin arfsrätt, och Quinnan sin giftorätt i Mannens bo. I »vidrig Händelse förbehåller Preste-Ständet, att detta beslut i all underdånighet får 1 egenskap af särskildt Betänkande bifogas den expedition, som i detta ämne kommer att till Kongl. Maj:t fran Riksens Högloft. Ständer i underdånighet afga. vr 8uxru. Lx krorocollo. I. Utdrag af Protokollet, hällit hor Högwördige Preste - Ständer ben 27 Nowember 1929. SD. Hwad Riksens Högloft. Ständers Stats-Utfkott uti Prolocolls* Utdrag af den 21 dennes anfört och föreslagit, i anledning af de fleste LandtRäntemästares i Riket till Kongl. Maj:l i underdånighet ingifne samt af Kongl. Maj:t till Stats, Utjkotlet i näder remitterade ansökning an a Riksgälds'ContoiretS fonder eller de medel, som genom bewillning komma att ingä, enahanda Remitze-lage mä i näder warda för Landt, Ränlemästarne faststäldt, som 426 ^ Den 7 December, för Stats »WerketS medel bestås, blef af Preste«Stän« det till alla delar giftadt; Hwarom de Respectlve Med» Ständen sanik Stats-Utskottet wördfaml och wäuiizen underrättas skulle. Or Lu^ra. Lx ?rokooollo. I. v. ^lm-jvisr. Utdrag af Prokocollel hällit hos Högwördige Preste»Ständer den 28 Nowember 1329 S. D. OUksens Högloft.
Både allmänna Åklagaren och enskilde klaganderne Wedenberg och Ullström hafva åtnöjts med detta Kongl. KrigsHofRättens Utslag; hvaremot hos Kongl. Majrt underdåniga besvär deröfver blifvit anförda af de sakfällde Stoltenburg, Almqvist och Rickenberg, hvilka bägge sistnämnda tillika i underdånighet sökt att, om deras besvär ej förtjenade afseende, af Gunst och Nåd njuta förskoning ifrån det af Kongl. KrigsHofRätten dem ådömda straff. R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Ber. den 14 Jan. 1840. i3p Ibland de offentliga Myndigheter, hvilkas Embetsutöfning gifvit anledningar till enskildas klagomål eller ock eljest påkallat allmänna Åklagarernaktens lagenliga verksamhet, står, utan je nan fö re Ise, i främsta rummet Hufvudstadens PolisStyrelse, för den tid af bägge sistförflutna åren, som denna Styrelse varit åt Häradshöfdingen O. Hultberg, i egenskap af tillförordnad Polismästare anförtrodd. Om härvid, å ena sidan, må komma i betraktande allmänhetens ovilkorliga anspråk på en PolisStyreIses nitiska omsorger till främjande af allmän och enskild säkerhet samt lill upptäckt och beifran af deremot begångna brott: svårigheten för denna styrelse, att med iakttagande deraf förena det lika ovilkorliga åliggandet att äfven värna den obehörigen anklagades lagliga rätt, helst i en tid, då förbrytelser tilltaga och verkliga, ofta de största, brottslingars förhärdelse och bemödanden att undgå Lagens kraft, ökas och i någon mån kunna göra den oskyldigt anklagades nekande misstänkt; samt vidare, i följd deraf, jemväl möjligheten för en sålunda sysselsatt myndighet att, under mängden al olika bestyr, stundom misstaga sig, göra antingen för litet eller för mycket, någon gång till och med förnärma enskildes rättigheter, vare sig af okunnighet eller af förhastande; bör -likväl, å andra sidan, icke lemnäs utan uppmärksamhet
Föredrogs ett från Vällofl. Borgare-St. ankommet prot.- utdrag N:o 470, innehållande, biand annat, inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att biträda Borgare-St:s beslut öfver StatsUtsk:ts Utlåt. N:o 193, ang:de statsbidrag till staden Oscarshamn för utlösen af tomtöreafgälden till egaren af de hemman, från hvilkas område stadens utmål är afsöndradt. Begärdes på bordet. Vidare föredrogs ett från Hederv. Bonde-St. ankommet prot.-utdrag N:o 505, med inbjudning till R. o. Ad. samt PresteSt. att förena sig i Borgareoch Bonde-St:ns sammanstämmande beslut i afseende å Stats-Utsk:ts Utlåt. N:o 185, i ani. af väckt motion om fortfarande anslag för Kamereraren Garl Sandberg. Begärdes jemväl på bordet. Föredrogs ånyo Stats-Utsk:ts den 21 och 23 dennes på bordet lagde Utlåt. N:o 196, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. ang:de tillökning i arméens nuv:de kavalleristyrka. Hr Silfverstolpe, David Ludvig: Med verklig bedröf velse finnér jag att Stats-Utsk:t tillstyrkt bifall till förslaget att Smålands Hussar-reg:te måtte afsitta och att i dess ställe Westgöta reg:te skulle blifva kavalleri. Att samtidigt, då icke ett trängande behof dertill tvingar, föreslå ett kavalleri-reg:tes afsittande och ett inlänteri-reg:tes uppsittande, måste väcka förundran hos hvar och en, som känner vår armés organisation. Vid remissen af detta besynnerliga förslag sökte jag bevisa det i alla afseenden skadliga och ändamålsvidriga af antagandet deraf, och ännu fullt öfyertygad att de af mig då anförda skäl 120 Den 24 Oktober e. m. emot förslaget icke kunna vederläggas, hade jag hoppats att Utsk:t fästat något afseende vid hvad jag då yttrade.
Derefter, förmodligen lockade af det till en million 600,000 R:dr uppgjorda billiga förslag å hela byggnadens kostnad, tecknade sig enskilde personer för en summa af mer än 3 millioner R:dr; och dä allt detta ej lärer kunna bestridas, är ej underligt, att Götha CanalDirections nu framställda reqvisition, om ett biträde af Staten till en summa af 3 millioner, väckt, om ej allas, åtminstone mängdens förundran - Den 26 Mars f. m. 65 äran och förskräckelse. — Med den fullkomligaste aktning för de Herrar och Män af Directionen, hvilka jag har äran känna, och med det största förtroende till deras kunskaper, ädla och patriotiska tänkesätt, kan jag dock icke neka mig att fråga, om icke Directionen långt förr än vid denna Riksdag, ja, redan före den i örebro 1812., bort finna, huru oriktigt och falskt det första förslaget var uppgjordt, och om det ej varit Directionens ovilkorliga pligt att gifva sådant tillkänna, innan arbetet blifvit så långt utsträckt, att det nu mera skall anses som en nödvändighet att på Statens bekostnad fortsätta ett företag, som törhända ändå öfver stiger, ej endast Bolagets, utan ock Statens förmåga. Jag fr ålgar, hvarföre Staten just nu, innan Bolaget inbetalt hälften af den tecknade summan, skall anses pligtig till så störa biträden, uti en tid, dä alla ropa om förlägenhet och brister, då. så många särskilta behof uppstå, och då Rikets financer visserligen ej stå bättre än 180g, emedan vi, sedan den tiden, fört ännu ett krig, hvars återstående skulder äro uppgif na till 2 § million R:dr, oaktadt de stora subsidier, som från England blifvit indragne. Jag frågar, om det ej varit mera enligt med ömhet och omvårdnad för Bolagets och Statens väl, om man börjat med ätt sammanbinda sjöarne Wenern och Wettern, dårell H. 5 66 Den 26 Mars f. ra. dan en nytta varit vunnen, och man hade kunnat bedöma, huruvida fortsättningen varit möjlig, utan att i skulder fördjupa både enskilda och Staten.