Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enligt den underrättelse, man meddelat mig om bokforingssättet vid discontverken, skall den liufvudsakligaste controllen och den vigtigaste garantien för discontkamererarne ligga uti sjelfva föredragntslistan. Något exempel lärer icke heller kunna uppgifvas, att dessa tjenstemän, genom det nu stadgade sättet för anmantsbrefvens expedierande, blifvit i någon mån blottställda för förluster, och erfarenheten, hvilken i dylika fall torde vara den pålitligaste rådgifvaren, synes sålunda icke tala för en förändring uti ifrågavar. hänseende. Jag kan således icke heller gå in på den af Hr Rosenblad nu föreslagna medelväg eller att medgifva, det både ombudsmannen och kamereraren må underteckna anmantsbrefven. Härigenom skulle visserligen den af ombudsmannen ensam nu begagnade inkomstkälla, ur hvilken kamereraren så ifrigt längtar att få vederqvicka sig, komma att delas emellan begge dessa tjenstemän; men jag befarar, att i sådant fall det gemensamma collationerandet och expedierandet m. m. af berörde bref komme alt upptaga en alltför stor del af bemälda tjenstemäns tid och göra densamma otillräcklig för uppfyllandet af deras egentliga tjensteåligganden. Det af Hr Cederschjöld nu framställda förslag har af mig redan inom Utsk. blifvit väckt, för att sålunda kunna slita denna tvist och för framtiden förekomma de nuvar. anledningarna till kamererarens afundsjuka; men efter vunnen upplysning om åtskilliga svårigheter och olägenheter, som skulle vara förenade med sjelfva verkställigheten af detta förslag, har jag funnit mig föranlåten afstå derifrån. Hr Cederschjölds åsigt, att det vore mera olämpligt och äfventyrligt, att ombudsmannen kunde begagnas såsom enskildt discontombud, än att kamereraren i denna egenskap befattade sig med enskildas discontangelägenheter, kan jag deremot ingalunda dela.
Efter tagen kännedom af hvad såväl Kongl. Majits vederbörande Befallningshafvande som Öfver-direktören för Landtmäteriet, på sätt Stats-Råds-protokollet (pag. 13—18) utvisar, i ämnet anfört, — och hvaraf bland annat inhemtas att Afvittrings-landtmätarnes antal i Westerbottens län ansetts böra ökas från 10 till 15, eller det antal, som i Norrbottens län finnas anställde, äfvensom att ytterligare en äldre landtmätare skulle komma att för storskiftes-ärendenas påskyndande i Stora Kopparbergs län antagas, — har Utskottet funnit sig öfvertygadt om beköfligheten af de begärda anslagen, och får derföre tillstyrka, att, med bifall till Kongl. Majits nådiga framställning, Rikets Ständer måtte, utöfver det i nu gällande Riks-stat för skiften och afvittringar uppförda anslag af 63,000 Ridr, till Kongl. Majits nådiga disposition för enahanda ändamål anvisa en summa af 211,725 Ridr, att under nästa statsreglerings-period med fidei årligen från Riksgälds-kontoret utgå. 22:o) Vid behandlingen af nyssberörda anslagsfråga har Utskottet jemväl förehaft en af Riksdags-fulimägtigen J. O. Almqvist från Norrbottens län inom Bonde-ståndet väckt och till Utskottet remitterad motion, deruti, med anförande, hurusom icke ringa fördelar skulle vinnas, om i de ännu oafvittrade socknarne, Ofrer-Torneå och Pajala, afvittringsoch skiftes-ärenderna företoges till behandling i ett sammanhang, bemälde motionär anhållit, att de för sådant ändamål erforderliga medel måtte anvisas; — men då Utskottet tillstyrkt beviljandet af hela det anslag Kongl. Majit för ifrågavarande ändamål äskat, och hvad motionären härutinnan anfört synes icke innefatta giltig anledning för Rikets Ständer att uttala någon åsigt, beträffande sättet och ordningen för skiftesoch afvittrings-ärendernas behandling, torde denna motion icke böra till vidare åtgärd föranleda.
Jag tror för min del att ett dylikt förfarande så mycket mindre innefattade orättvisa mot de fattige, som den personliga skyddsafgiften vid egendomar, der dylika personer finnas, vanligen betalas af husbonden sjelf och icke af den fattige statkarlen eller inhyseshjonet. Denna afgift är dessutom så föga tryckande att detta sätt att afbörda hälften af den erforderliga summan vore den lättaste och enklaste utväg man kunde vidtaga Hr von Hohenhausen har med klandrande af de utaf Bevilln.Utsk, föreslå0- O na grunder, ansett att den erforderliga summan af 300,000 r:dr i stället borde anskaffas genom indirekt beskattning, hvarmed han hufvudsakligen menat förökade tullafgifter. I det afseende ber jag blott att få fästa hans uppmärksamhet derpå, att under de nu i Den 21 Juni f. m. Europa existerade politiska förhållanden, måste tullinkomsterna anses vara mindre pålitliga. Dessutom måste jag tillstå att jag icke hör lill deras antal som tro att blott man på papperet höjer tullen, skall man i verkställigheten erhålla en större inkomst. Jag tror förhållandet vara tvärtom. För öfrigt skulle jag för min del ansett Bevilln.Ulsk. hafva förfarit ganska oförsigtigt om Bevilln.Utsk. icke föreslagit R. St. att på fullt säkra beräkningsgrunder stödja sitt förslag örn sättet huru medlen till de ifrägavar. räntorne oell kapitalafbetalningarue skulle anskaffas. Pä grund af hvad jag nu anfört får jag således anhålla om återremiss af förevar, betänk. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag befarar att den an märkn. Frih. Palmstjerna gjort emot ordalydelsen, är af den beskaffenhet att återremiss icke gerna kan undvikas. Dä den således förmodligen kommer att beviljas anser jag mig böra, enär jag i det hela gillar Utsk:s förslag, anföra mina tankar i ämnet till besvarande af de yttranden, som här i motsatt riktning ägt rum.
BandeStåndet har det Utlåtande, Utskottet under N:o 140 i detta ämne afgifvit, blifvit återremitterad!, på grund af någre Ledamöters dervid gjorde anmärkningar, nemi. af RiksdagsFullmägtigen Hans Jansson från Elfsborgs Län, att, enär löneförhöjningar för Embetsman i de flesta fall blifvit tillstyrkta äfven så väl som anslag till åtskilliga Läroverk, Inrättningar och Allmänna Stiftelser hvaraf den arbetande Classen droge liten eller ingen nytta, i anseende till sin moraliska och economiska upplysning och utveckling, men motionen i ofvanberörde ämne afslagen, tanken naturligtvis fördes till den slutsatts, att Utskottet ansett Allmogens undervisning i Landtbruket, Ladugårdsskötsel och Skogshushållningen m. ni. för mindre vigtig än Iöneförliöjningarne, ehuru alla Ledamöter i Staten, som bidrogo till dess upprätthållande, ägde lika anspråk på dess omsorg och omvårdnad; samt af Anders Danielsson från Elfsborgs Län m. fl. att, i händelse R, St:r beviljade det af Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten tillstyrkta anslag af 60,000 R:dr för LäroVerken i Riket, af desse medel äfven borde utgå erforderligt belopp för beredandet af tillgång på de mäst nödiga böcker åt de fattigare FolkClasserne, Innehållet af det återremitterade Betänkandet visar, att Utskottet, då det erkänt den föreslagne anstalten, såsom medel alt kunna medverka till en större sedlighet och arbetsllit hos Allmogen, och att uppmärksamhet derå fästas bör, icke ansett Allmogens undervisning i detta afseende mindre vigtig än något annat, fastän Utskottet till föremål af sudan beskaffenhet icke funnit Anslag af Statens medel behöfva användas, enär serskildta Stiftelser inom Orterne finnas med hvilkas ändamål öfverensstämmer, att, der sådant kan anses behöfligt, befordra äfven utgifvnndet af nyttiga böcker. Bestämda föremål för de i Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens
Visserligen — det gifves undantag, förträffliga, välsinnade, äldre flickor, goda, dugliga, milda fruar — men det gifves ock andra, hvilkas tungor äro skarpare än den nyslipade dolken. Bland äldre män — ja, gubbar och gummor ej undantagna — • fällas ofta obarmhärtigt hårda omdömen, och man litar blindt på sin egen erfarenhet och sina gråa hår. Med en fot i grafven — och tungan full af baktalarens gift. Och nu till sist vill jag säga mina läsarinnor — och läsare: den, som ej känner sig träffad, behöfver j u ej förarga sig! Och ytterligare vill jag än en gång framkasta frågan: kan då intet utfinnas att oskadliggöra detta smygande gift, som bragte mången, hvilken ej egde kraft, mod och tro nog att hålla belackarelavinen stånd, att kasta sig döden i armarne? Kunna ej goda, allvarsamma män, stora, framstående talare, sanna, för allt ädelt besjälade kvinnor, glö- dande, lefnadsfriska ynglingar, blygsamma, renhjärtade flickor träda upp i ledet för denna goda sak; kunna de ej enas om att låta kristlig människokärlek komma till makten? Ja, ville endast en hvar tre gånger lägga sig själf under kritikens loupe och en gång allenast sina medmänniskor, stode det 59 annorledes till. Ty den, som känner sig själf med små och stora fel, skall alltid finna den rätta ursäkten för de andra! £ G. Fe / d. En sed, som är en osed. ^&gt; \ P^å Iduns spalter hittills sä välvilligt upplåtits för hvarjehanda spörsmål och uppsatser, vågar jag bedja att däri få framställa en vädjan till de unga supébesökande damerna. Skulle det vara eder en allt för stor förlust att afstå från de kyparetjänster, hvarmed nu ungherrarne belastas, och i stället servera eder själfva, hvarigenom måuga obehag kunde undvikas?
Den, som tillverkar bränvin, ulan alt anmälan dertill skett och afgift blifvit erlagd, eller under tid, då bränvins-tillverkning ej är tilläten, gähle tillverknings-algift och bote, för lönbränning, (ölsta gången eli med afgifteu lika belopp oell andra gängen dubbelt. Den, sorn andra gången med sådan förbrytelse beträdes, håfve derjemte förverkat rättighet att bränvin tillverka. Skulle han ytterligare blifva dermed beträdd; erlägge afgift såsom för loflig tillverkning och böle fyra gånger afgiftens belopp. Missbrukas till oloflig briinvins-liilverkning sådan disliller ings-rättighet, sorn enligt § 20 utöfvas får, ansvare såsom Jör lönbränning, och vare rättigheten förlustig. Har lönbränning skett med enkel redskap, med eller ilian mask värmare, varde, efter den grund, som i § 4/ stadgad är, algiften beräknad i förhållande till redskapens pannervmd och afverknings-lörmåga. han redskapens storlek icke. utrönas, bestämmes a/giften lika med, den, sam för högsta tillåtna pannerymil är stadgad. Är tillverkningen ulöfvad med mera sammansatt eller medelst ånga drifven redskap, beräknas utgiften för det belopp, som, efter hvad utredas karr, lillverkadl blifvit, dock för minst 300 kannor på dygnet., 1 begge dessa fall skall algiften utgå lör' minst en månad; men har tillverkningen blifvit ulöfvad in på andra månaden, utgöres afgift för tvä månader; in på tredje månaden, för tre månader; o. s. v. Bil. lill Beotlin, m. fl. U/sk. Bet.
Utsk:n hafva derföre gått en medelväg, 20 II. 61 482 Don 21 Mars e. ra. hvilken jag likväl ej anser vara särdeles lyckligt vald, emedan den endast skulle leda till olägenhet för bankens delägare, utan att medföra någon ökad säkerhet för allmänheten. Sedan R. o. Ad. nu betagit delägarne i solidariska banker möjligheten att frånträda dessa inrättningar, och sedan ganska stränga garantier mot missbruk af dessa banker blifvit stadgade, så torde det vara, minst sngdt, öfverflödigt att ytterligare öka denna stränghet med den föreskrift, att 25 proc. af tecknrssumman skall i säkert förvar insättas och icke får af bankbolaget disponeras. Om man påminner sig den hastiga utmälningsrätt,' sorn lagen förbehåller solidariska bankers creditorer mot delägarne deruti, oell tillika erinrar sig det i 8 § intagna, äfven för solidarisk bank gällande stadgandet, alt ett större antal sedlar ej får utgifvas, än som motsvaras af godkända hypotheker samt den contanta cassabchållningen, så torde man finna, att till allmänhetens fullkomliga betryggande en sådan föreskrift, som Hr Stråle föreslagit, ingalunda erfordras. Jag bestrider på sådan grund den föreslagna skyldigheten för oftabemälda delägare och yrkar altså afslag å 28 § i Utsk:ns förslag. Frih. Stjernstedt: Jag instämmer i det yrkande, Hr Stråle gjort, men hemställer, om det ej vore lämpligast, att förevar. § helt och hållet uteslötes ur lagen och deremot den §, som handlar om deposition af grundfond i actiebank, uppflyttades bland de allm. bestämmelserna. Jag tror dessutom, att sednare mom. af förevar. 5 erfordrar en redaclionsförändring. Der står nemi.: ”När och till hvad belopp contanta insatser uti sådan bank göras, skall ankomma på delägarne sjelfva att bestämma.” För min del tror jag sådant böra bestämmas genom bolagsreglorna, emedan jag anser nödigt, att bolagets beslut om det belopp, som bör tillskjutas, erhåller K. M:s sanction. Frih. Klingspor:
”Det sanna medelståndet, säger en ypperlig och allmänt ansedd Svensk Författare, är det Stånd, som under det menniskorna beständigt äro utsatta för att förhärda sig i Statens konstiga former, ej upphör att föra dem deras mensklighet till sinnes, deras naturliga likhet och deras förhållande till Gud. Detta Stånd är det Presteriiga, hvilkets absoluta nödvändighet för Staten, blott som Stat betraktad, häraf kan inses. Det är i sjelfva verket det Stånd, sorn tempererar de öfriga, och utom hvilket de skulle nödvändigt snart befinna sig i krigstill - 274 27 Maji. stånd med hvarandra och derigenom upplösa samhället.” Men med detta erkännande af ConstitutionsUtskottets visa betänksamhet, att icke lyssna till de röster, som yrkat ett förryckande af Representationens urgamla construction bland oss, måste man äfven gilla, att det inlåtit sig i de modificationer, dem tidsförhållandena gjort nödvändiga, och jag skulle alltså, för min del, tillstyrka bifall lill projectet, när perioden dertill inträffar,— om mot dessa modificationer lika litet kunde invändas, som mot grundideen för det hela. Då BondeStåndet nu mera icke ensamt är det Jordägande, och då den privilegierade jorden ej mera uteslutande är förbehållen en viss dass af Stats-medlemmar, hvilken redan ingått i Representationen, utan likväl att vara det i egenskap af Jordägande, utan, som ofvanföre är nämnt, till följe af en annan princip; föreställa Ägarne af Kronoskattehemman icke mera fullständigt Statsproductionen. Det är således nödvändigt, att rättigheten att inväljas såsom Ledamot af Jordägande Ståndet, utvidgas till alla ofrälse ägare af Krono, Kronoskatte, Frälseskatte, purt frälse och Säterier, då, som sagt är, jordens privilegier nu mera upphört att vara personela. Jag tillstår således uppriktigt, att jag icke inser skälet, hvarföre Utskottet från representations-rättigheten uteslutit ägarne af de båda sistnämnde slag af jord. Derigenom blir uttrycket af principen halft och haltande, och kan således på längd icke uppehålla sig sjelf.
D å man som föremål för sjukgymnastiken har en mer eller mindre sjuk o c h ömtålig organism kräfver den ock en mera omsorgsfull o c h noggrann behandling, o c h då de friska äro hvarandra tämligen lika o c h därför kunna m e d gymnastik behandlas på tämligen likformigt sätt, så är hvarje sjuk olik alla andra sjuka o c h kräfver således sin särskilda behandling, som därför ock måste individualiseras för hvarje särskildt fall. Mer än måhända vid någon annan sjukbehandling gäller, att det är den sjuke, icke sjukdomen som skall behandlas. D e rörelser, som användas, indelas i aktiva eller motståndsrörelser, då gymnasten utöfvar motståndet eller utför rörelsen under patientens motstånd, samt passsiva rörelser, då gymnasten utför en rörelse antingen med en patientens kroppsdel, c o m t. e x. rullning, eller på en k r o p p s d e l; en del af de handgrepp, som i senare fallet användas, hafva sammanförts till begreppet massage, hvilket alltså är endast en del af sjukgymnastiken. M e d dessa olika rö- relser kan man inverka mer eller mindre specielt på respirations-, cirkulationso c h matsmältningsorganen samt nervsystemet, o c h genom olika inverkan på dessa organ o c h delar af d e m kan man vidare påverka de sjukliga förändringarna, på sjukdomen själf K a n man i många fall icke inverka direkt på en sjukdom, " så kan man ofta genom en lämplig behandling höja patientens lifsandar och öka hans motståndskraft, samt sålunda möjligen indirekt inverka på sjukdomen. Må vi taga några exempel på verkan af gymnastisk behandling vid olika sjukdomar. Bleksot, blodbrist är en sjukdom, som har till följd en dålig nutrition af kroppens alla organ; förutsatt att sjukdomens orsaker undanrödjas, så åstadkommes den hastigaste förbättring genom att m e d lämpliga rörelser stärka respirationen, underlätta cirkulationen o c h upplifva nervsystemet. V i d skolios (ryggradskrökning) kan man direkt uträta kröken o c h stärka ryggens muskler, hvilkas svaghet i de flesta fall framkallat kröken.
Beträffande först anmärkningen, att något serskildt och bestämdt utlåtande icke blifvit af Utskottet meddeladt öfver den delaf Hr Frih. Ridderstolpes motion, som angår Bihanget till RiksStåndens Protocoll vid 1817 och 1818 årens Riksdag, så enär uti motionen blifvit för LänsStyrelserne begärde s5 exemplar både af detta Bihang och af Bihanget till RiksStåndens Protocoll vid i8a3 års Riksdag, men utaf sistnämnde Bihang uti RtgsGontoiret förvarades blott sex completta exemplar har af sådan anledning det anmärkta misstaget tillkommit. Bctänkanden, Nro 355. a5g Till grundläggning för det utlåtande, Utskottet skall afgifva öfver hvad i öfrigt är vordet anmärkt, föreslaget oell under diseussionen om återremissen yttradt, får Utskottet, så väl, i afseende på R. o. A:s tryckta nu ifrågavarande Protocoll, som Bihaugen till RiksStåndens vid de sist hållna a:ne Riksmöten, meddela följande från vederbörande i RrgsContoiret erkållne ytterligare uppgifter. a) R. o. A.s Protocoll vid i8rj och 1818 dreus Riks~ dagar. Enligt Reversal, äro från RiddarhusDirectionens Canzli till RrgsContoiret lefvererade: utafi, 2, 3, 4 och 7 Banden 190 ex., utaf 5 Bandet 188 ex., utaf 6 Bandet 180 ex. och utaf 8 Bandet 18g ex.; hvilka samtlige i RrgsContoiret förvaras. b) R. o. A. Protocoll vid i8s3 års Riksdag. Från RiddarhusDirectionens Canzli äro till RrgsContoiret, enligt Reversal, lefvererade 245 ex. Härutaf äro utlemnader Till RiddarhusCanzliet 9 ex. „ IIofCanzlersEmbetet 2 dro „ Hrr Fullmäktiges i RrgsContoirets CanzliExpedition 1 dro.
På enahanda vilkor, soia äro stadgade i afseende å vexlings-förskott till nyssnämnde Låne-kontor, eger L "uic - lopp, som ånyo reqvireras; dock eger Under-styrelsen icke att af sistnämnda belopp ut assignera mera, än högst skillnaden emellan det oredovista vexlings-förskottet och den stadgade högsta förskotts-summan, ej eiler ätt återstoden af det reqvirerade ytterligar# beloppet utgifva förr, än de äldre oredovisade forskotts-medlen blifvit till Banken inlevererade. Vexlings-remisserne komma hädanefter att direkte från Banken afsända* och till densamma ingå; egande Fullmäktige att till den person, som af dem utses att besörja de med berörde remissers afsändning och emottagande förenade göromål, anvisa något lämpligt arfvode, hvilket Fullmäktige, under fästadt afseende å göromålen* mängd, hafva att årligen bestämma. Den till befrämjande af förslit na småsedlars utbyte i landsorterne. genom Kongl. Maj:ts Nådiga bref till Dess och Rikets Stats-kontor des 22 Maj 1819, vidtagna anstalt kommer In vidare att fortfara.. 2o:o. Under iakttagande af de föreskrifter, som äro eller varda meddelade, invexlas vid Låne-kontoren i Götheborg, Malmö och 'Wisby ej allenast gamla sedlar från och med 8 sk. till och med 3 Rrdrs valör, än äfven förslitna, sedlar å 32 sk. och 2 R:dr på färgadt papper, emot nva sedlar å sistnämnde 2:ne valörer -amf. silfvermynt af xV och x !■<( . 1/ftka/tJ/i Memorial, AVw 81. 19 kontoret i YVRby att begagna dylikt förskott tili belopp ‘Af ii.000 R;dr. F. o Algärda', i följd of Rikets Stunders beslut om förändring af allmänna räknesättet för penningar, äfvensom lill utmyntning af silfver och koppar. 26:o. Vid innevarande Riksdag hafva Ri-.- ket'
Majus mening har varit, att med liqvideh af dessa skulder Riksens S andér icke besvära, Och anledningarne , hvarpå KglMajit beräknat tillgång för deras gäldande, äro ännu lika gifne och oförändrade.” ”De inträffade Politiska omständigheterna hafva väl orsakat uppehåll uti Kongl. Majits billiga väntan i denna del; men Kongl. Majitä rätt till de ekträ ordinarie Fonder, hvarmed dessa återstående betalningar äro ämnade att bestridas, befinnes genom Tractater bestämd och. försäkrad, på ett Sätt, sorn icke kan anses lemna hagot tvifvelsmål om säkerheten.” ■'Tmellertid och då de Medborgares rätt, hvilka hafva fordringar för kriget, skulle förnärhaas genom ett längve uppehåll med liqvtderna, har Kongl. Majt icke velat dröja, ätt till Rikets Ständer öfverlemna detta ärende, Under förmodan , att Rikets Ständer nu kunna, såsom förskott, på vissa terminer, anvisa hvad till ifrågavarande betalningar erfordras.” ’’Aflöhingsoch fragt-fordringars liqvidetande, samt någon betydligare afbetalning för gjorda leveranser, synes af angelägenheten Skyndsamt påkallas.” 5,:té Bandet, 239 240. ”Hvad 1906 Deri 20 Juli. ”Hvad på Stats-Titlarne af öfverskotter och Besparingar funniis tillgängeligt, och som af Rikets Ständer är öfverlåtet till Kongl. Maj:ts Nådiga disposition för vissa behof, har Kongl. Majit till en del redan låtit, såsom förskott, till vidare liqvid Stats-Verket och Krigsfonden imellan utbetala; men vill, om Rikets Ständer, så för godt finna , ytterligare låta under samma vilkor till Krigs skuldernas afbetalning anordna hvad tillgångarne medgifva. Utaf de till förra Krigs-skulde.na, samt till betalning af de administrerande Verkens skulder till 181.2 års slut af Kikets Ständer, tid efter annan, afsatta medel, finnas äfven några mindre behållningar, sorn till nu ifrågavarande afbetalningar, emot .framdeles ersättning, genast skulle kunna anvisas; och Kongl.
Sven Erik hadde vuri me å vitna testamente’. Den kvälla sjöng inte Johannes ’Lofva Herren Gud’ alla fjorton värserna igenom. Ja, Gud vet, om han inte glömde att läsa aftonbön å. Ett Gläd’lik. »Rynka’ ska’ garneringa vara!» »Nej, säj’ ja’, hä dug’ int’!» »Dug’ hä int’! Ja’ ska’ säje er, att ja’ ha svept grannare lik än I ha sett!» »Tockna lik som ja’ ha sett, ha int’ I fått lukte på en gång, å vecka’ ska’ garneringa vara. Patron på Hillsjö låg i kista vecka’ båd’ uta å innantill, så mycke’ I dä vet.» Röd i ansigtet som en tuppkam, sökte Jon Jonsmor att rycka åt sig den omtvistade garneringen, men den försvarades tappert af Nylundamor, som fast, fet, med bångstyrigt hår och fnysande näsborrar, inte tycktes hågad att ge tappt i brårasket. Midt emellan de båda sveperskorna, som skulle pynta gårdens egare till den sista färden, stod husets inpiga, en tjugoåring med flottig hy och håret så hårdt tillbakastruket, att rötterna stodo ut som hvitglödgade taggar. I handen höll hon en väldig fårsax, färdig att klippa af tvistefröet, bara kampen väl blef afgjord. Rummet var kalt, stort och otrefligt, med instängd luft och dåsiga flugor i taket. För fönstren hängde lakan, och från den öppna spisen spred en nyligen inflyttad granrisruska en så riktig grafölslukt, den någonsin förmådde, men det var också det enda »riktiga» som fans. Trots bombasinförkläden, »sörjkläen» och passande neddragna mungipor (när någon kom), låg det ett solsken öfver gården, som mer tydde på bröllops– än på grafölsstämning.