Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Björnstjernas förslag till gemensam tanke, men jag kan dock icke tillbakahålla min förundran deröfver, att, sedan ett föreg:de förslag af lika tendens och innehåll blifvit afslaget, R. o. Ad. ånyo skall till öfverläggning låta sig föredragas ett dylikt förslag. Skulle Hr Frih. o. Landtm, finna lämpligt, att detta förslag, som ostridigt står i sammanhang med Hr Gyllenskjölds förslag, kan nu diskuteras, vill jag ingalunda sätta mig deremot, men jag befarar, att i sådan händelse vi måste diskutera flere andra förslag, som med det sistnämnda har gemenskap. Den 31 Maj f. m. 367 Hvad sjelfva saften angår, han jag ingalunda dela Gr. Björnsljernas åsigter. Hvad, som bestämmer vigten oell inflytandet hos de ledamöter, hvilka skola representera R. o. Ad. är ovilkorligen först och främst deras individuella egenskaper, men dernäst att de äro fullmyndige representanter, -så alt de icke underkastas någon revision. Om en sådan revision eller hela Ståndets deltagande i desse ledamöters öfverläggningar om förekommande ärender skall äga rum, inkastas derigenom en osäkerhet ibland de valde ledamöterne och man gifver dem en betydelselöshet vid inträdandet inom Riksnämnden. Ett försl a s, som bibehåller sjelfskrifvenheten för R. o. Ad. innebär enl. mitt omdöme ett underkännande af Consl.Utsk:s förslag. Jag mäste derföre pä det högsta afstyrka Gr. Björnstjernas amendement och förorda del förslag, Gunst.Utsk. framställ. Gr. Liljencrantz: Jag erfar i sanning ett verkligt obehag, att vid detta tillfälle nödgas uplräda emot Gr. Björnstjerna och dem, som med honom dela öfvertygelse!] om nödvändigheten af sjelfskrifvenhelens bibehållande, emedan jag är fullkomligt förvissad, att Gr. Björnstjerna och de med honom liktänkande lika med mig nitälska för allt hvad, som kan befordra Ståndets anseende för framtiden och bidraga att till samhällets båtnad bibehålla Ståndets politiska betydenhet.
Derifrån gingo vi vidare till ett annat café på hemvägen, der en sångare fanns som samlat omkring sig ett stort auditorium, dels på den här något bredare gatan, dels på mastabeh, som gick längs väggen af de nu tillslutna bodarne. Han föredrog sin sång med den vanliga messande och tremulerande tonen, så att några takter utgjorde en sats och han sedan pauserade längre eller kortare efter eget godtycke. Genast efter det han tystnat, hörde man från hela auditorium ett utrop af ah, än längre, än kortare utdraget, allteftersom sångsatsen tycktes behaga; men utropet hördes alltid, åtminstone ett kortare från en del af församlingen, och det tycktes svara emot våra applaudissements, samt anses lika nödvändigt som de senare hos oss. Jag hade svårt att få rätt reda på sångarens melodi, i anseende till det långsläpande och dallrande sätt hvarpå den föredrogs. Jag hade i afton en shawl lindad om min tarbosh, till likhet med en effendis turban, och passerade derföre på allvar (såsom äfven Abdolkhalik tror) för en sannskyldig rättrogen moslim. Vi kommo ej hem förän kanske omkring kl. 11, hvilket för mig var förfärligt sent, så att jag kände mig ganska trött, dels af den långa tiden, dels isynnerhet derföre att jag hela aftonen sutit på de höga sofforna med underslagna ben. Kaffe hade jag äfven i dag druckit för mycket, så att jag gick med stort nöje till sängs. Uträttade just ingenting; satt hemma mest hela dagen och dels skref bref hem, dels väntade Abdolkhalik, som ej kom. Om aftonen afskedade jag min tjenare, utan synnerligt krångel från hans sida. Satt hela dagen hemma och skref mina bref färdiga. I dag kom Abdolkhalik bittida vid middagstiden och satt närmare maghrib; derunder kom äfven Murad hit och satt en stund. Förde mitt bref adresseradt till Tantavi och innehållande ett till Bonsdorff, ett till min mor och min bror samt ännu ett till Karl Lundahl; jag förseglade det på kansliet och lemnade det åt Amin Agha. Köhler träffade jag ej.
Vill jag blott fästa mig vid några få omständigheter, hvilka förekommit i anledning af Utskottets Betänkande. Utskottet har tillstyrkt, att allt det som vore till införsel förbjudit, äfven måtte vara förbjudit till nyttjande. Jag gillar denna hemställan, men anhåller dock att det tillägg dervid måtte göras, att den som innan något sådant förbud utfärdades, redan bevisligen förskaffat sig en utländsk ej tillåten Vara, såsom Tyger, Meubler och dylikt, måtte erhålla tillstånd att desamma förbruka och utslita, hvarvid man kunde Ven 2? April. 4^7 till förekommande af missbruk och underslef, lata förse desamma med någon tjenlig Stämpel. Om jag rigtigt fattat Herr Cederskjolds definition på Öfverflöd, sä hänförde han blott dertill, tillgreppet och nyttjandet af sådant sorn man icke äger ; men dervid får jag anmärka, att olofligt tillgrepp oell begagnande af annans Egendom kan icke erhålla benämning af Öfverflöd, utan kallas i allmänna Lagen tjufveri , derföre serskilte straff' efter brottets art och beskaffenhet äro stadgade. Herr Cederskjöld har äfven ansett det vara obilligt a t förmena »agon den fria njutningen af hvad han lofligen lörverfvat och att det skulle vara en motsägelse att förbjuda njutningen under det man ville uppmuntra till flit och idoghet; men jag häller före, att andra Närings-grenar kunna uppmuntras, än de som bereda Luxe och Öfverflöd, samt att då ett förbud mot sådana Articbr* förbrukning anses nödigt, kan man använda sin idoghet på det som på en gång åstadkommer fördel för tillverkaren och ej skadar det Allmänna. När ett holk blifvit insöft i öfverflöd och veklighet, nalkas det med synbara Steg sin undergång; och Regeringen måste till botande af denna kräfta i Staten, icke allenrst vidtaga positiva anstalter deremot, utan äfven söka afskaffa yppigheten genom negativa medel och' genom det efterdöme af sparsamhet som från högsta Magten lemnäs.
Majit nu äskat är temligen betydlig och det torde vara tjenlig!, att anslaget icke lill visst belopp för framtiden uppföres, innan närmare erfarenhet blifvit vunnen rörande del ändamålsenligaste sättet, så väl att tillvägabringa den såsom nödig ansedda kompletteringen af de Kongl, Slottens möbler och inventairer, som ock att anordna dessas underhåll, hafva Rikets Ständer ansett lämpligt att beloppet anvisas till utgående under den tid nu skeende statsreglering blifver gällande. Den af E. K. Majit föreslagna förändrade rubrik för detta anslag hafva Rikets Ständer funnit vara lämplig, enär med ifrågavarande anslagssumma skola bestridas jemväl utgifterna för underhåll af Statens silfver, koppar, glas och porslin m. m. Rikets Ständer hafva alltså, med bibehållande å definitiv stat af den för ofvanberörda ändamål förut anvisade summa, 12,000 R:dr, för åren 1864, 1865 och 1866 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 67. 5 beviljat en årli^ förhöjning i samma anslagssumma med 44,400 R:dr, att utgå under den rubrik E. K. Maj:t föreslagit. 3:o Uli den tiii Polis-, tysoch renhållningen vid Kongl. Slottet och Arfprinsens palats anvisade summa har, enär den yttre belysningen af Kongl. Slottet ej vore tillräcklig eller ens jemförlig med den, som egde rum å kringliggande allmänna platser, E. K. Maj:t äskat en tillökning af 1,250 R:dr. Då emellertid af ofvannämnda Statsrådsprotokoll inhemtas, alt det äskade beloppet afser förhöjning i det å denna Hufvudtitels sednare afdelning uppförda anslag ”till brandväsendet och yttre lyshållningen vid Kongl. Slottet och Ar/prinsens palats", 10,000 R:dr; hafva Rikets Ständer, jemte beviljande af den ifrågaställda anslagsförböjningen, 1,250
Det har af en sakkunnig person blifvit mig sagdt, att det hittills gällaude förbudet mot fri disposition af skattemannaskogen gäller ej blott Eketräd, utan äfven Bok och Storverksträd. Jag tror, att Utskotten hade bordt vidröra äfven denna inskränkning i äganderätten och att uraktlåtenheten deraf bör vara ett nytt skäl till återremiss. Friherre Sprengtporten: I anledning af den siste värde Talarens yttrande, får jag upplysa, att något förbud mot den fria dispositionen af Bok å Skattehemman för närvarande ej äger rum; och hvad Masteträd beträffar, hafva Utskotten uti ett serskildt Betänkande tillstyrkt afskaffande af den nu föreskrifne hembudsskyldigheten, hvilket Betänkande redan är justeradt och med det snaraste lärer inkomma till RiksStånden. Herr Den i5 Junii e. ift. 309 Herr Hjerta: Jag anhåller endast att i korthet få upplysa, att i3 Cap.. 1 §. ByggningaBalken visserligen innehåller förbud ej allenast i afseende på Ek och Bok, utan och i afseende på Apel och Oxel; men efter den Lagstiftningsprincip, som nu synes göra sig allt mera gällande, och äfven följes vid Universiteterne, lärer det ena stadgandet ej mer än det andra i hela denna del af Lagboken tillhöra vår CivilLag. Ekonomiska Författningar ändra den. Jag skulle likväl tro, att en sådan princip ej bör gälla såsom grund för ett Rikets Ständers beslut, och att det ännu bestående lagrummet således måste ändras af Konung och Ständer gemensamt; till följd hvaraf jag fortfarande tror, att en återremiss är af nöden, för att öfverlemna frågan till behandling äfven af Lagutskottet. Friherre Ehrenborgh: Jag vill endast gå Herr Hjerta tillhanda med den upplysning, att den af honom äskade förändring af 13 Cap. i §. ByggningaBalken redan skett i afseende på Apel, Oxel och Bok genom 1788 års Förordning och i8o5 års Skogsordning, så att deraf för närvarande endast återstår förbudet, rörande Ekskogen.
Maj 1685 samt kontraktet för Tjusts och Smålands båtsmans-kompanier i Calmar län den 23 Maj 1690, har motionären, med derjemte fästadt afseende på hurusom det är af synnerlig vigt, för såväl rotehållarne och soldaten som för befälet, att i berörde hänseenden hafva speciela stadganden till efterrättelser, samt enär de hos Krigs-kollegium »förvarade handlingar» icke tjena till ledning öfver nu ifrågasatta olägenheter, föreslagit: Att Rikets Ständer ville till Kongl. Majit aflåta underdånig skrifvelse med framställning om behofvet af tydliga föreskrifter i de omförmälda frågorna och med begäran att Kongl. Majit täcktes i nåder besluta: 1:o att vid knektars — vare sig soldaters, bussarers eller båtsmäns — tillsättande, befälet förbjudes att i något afse ende lägga hinder i vägen för rusteller rotehållaren att med karlen öfverenskomma och uppgöra såväl om lönevilkoren, som eljest bäst han gitter, eller att annorledes inblanda sig i detta bestyr, då nemligen visadt är att karlen är välfrejdad, frisk och inom den föreskrifna åldern samt, i fråga om soldat, att han innehar erforderlig längd; 2:o att när rotehållaren beslutar flyttning eller utbrytning af knektetorp på sina egor. då roten är vakant, eller öfverenskommelse med den tjenande soldaten är träffad eller ock då laga skifte å egorne verkställes, det må vara honom tillåtet, ulan afseende å det gamla torpets storlek och godhet, att lemna detsamma på nya planen, i enlighet med hvad knekteeller båtsmans-kontraktet derom bestämmer; 3:o att det må vara rotehållare obetaget, att från mönstring uteblifva och att de anmärkningar, som emot honom möjligen kunna förekomma, böra skriftligen honom delgifvas med tillåtelse alt deröfver jemväl afgifva skriftlig förklaring, i fall han ej vill godkänna anmärkningen. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-lJt skottets Betänkande M 82.
På dessa grunder får Utskottet, under åberopande af hvad Betänkandet N:o 12 innehåller om Kammar-Rätten, såsom Domstol i dessa mål, och angående förslaget om Rikspröfnings-Comile, belt och hållet afstyrka hvad som blifvit föreslaget om Bevillningsmåls afdömande genom en af Juslitiae-Ombudsmanrien och Rikets Ständers Fullmäglige i Banken och Riksgälds-Contoiret sammansatt Comité; men då det synes vara billigt, att den, sorn, i grund af besvär, erhåller befrielse från el - 10 B cvillnin^s-Utskottets Utlåtande N.-o 35, ler nedsättning uti Bevillning, icke Betungas med någon utgift lör lösen, tillika tillstyrka det allmänna stadgande, att Utslag eller Resolution, i sådan händelse, må kostnadsfritt meddelas den klagande, IL Med begäran, att Utskottet mätte taga de utaf Herr af Billbergh anförda skäl i närmare öfvervägande, hafva i hans Reservation instämt Herr Printzensköld, Carl, och Herr Hartmansdorff', August, den senare under anförande, ntt Kammar-Rättens granskningsoch pröfnings-rätt icke borde vara så inskränkt, som Utskottet föreslagit, då endast denna myndighet vore i tillfälle bedöma Bevillningens fördelning på det hela, samt befordra jemn och enahanda beskattning öfver hela Riket, så i fråga om hemmansvärden som i andra hänseenden; hvarjemte Herr Contracts-Prosten Holmström instämt uti 3:dje punkten utaf Herr af Bill-, berghs, i Reservationen, gjorda förslag. Dessutom har, i frågan om Utskottets hemställan i ämnet, hufvudsakligen blifvit anmärkt och yrkadt: att i första punkten borde upptagas, det Kammar-Rätten må Beviänings-Utskottets Utlåtande IV.-o 35.
Han hade genast af den gamla hushållerskan fått veta, att hennes husbonde ännu lefde, men att ingen förändring i hans tillstånd inträffat, och sedan talat några ord med Alf, som berättade, att man i lordens rockficka funnit det bref, som den okände gifvit honom, och som troligen skulle bidraga att upptäcka hans mördare eller åtminstone orsaken till dennes brott, att fredsdomaren och presten i församlingen, som varit der, tagit detta papper i förvar, och att den senare ännu var qvar, väntande att Hawerfield möjligen skulle återkomma till sans. — Jag önskar, att han måtte lefva, tills den engelske läkaren hinner komma, men jag tror det knappt, ty han andas allt mera omärkligt och med allt längre afbrott, — sade Alf, i detsamma han tog afsked af sin vän. En stund stod Astley qvar på trappan till detta gamla hus, som nu, i den sinnesstämning hvari han befann sig, syntes honom dystert och spöklikt. Hans blickar dröjde vid dessa löfmassor, som syntes så tunga och orörliga i aftondunklet, de mörka dammarnes vattenspeglar, der svanorna lågo vid kanten, hvita som snö och lysande i skymningen, dessa breda, raka sandgångar, dessa stela, klippta häckar och slutligen dessa klumpiga, groteska bilder af sten på trappan bredvid honom, hvilkas bistra fysionomier tycktes grimasera emot honom. Alla dessa föremål, på en gång främmande och välbekanta, liksom detaljerna af en försvunnen dröm, syntes honom sväfvande, osäkra, utan fäste i den verkliga verlden och utan förmåga att någonsin lemna honom den trygga barnsliga hemtrefnad och frid, som den fula skånska prestgården på Sveriges jord hade gifvit. Och för första gången anade han, att den lycka han väntat aldrig skulle vinnas, att slägt och blodsband, lag och rätt gälla intet för hjertat emot den oemotståndliga makten af barndomens minnen och kärlek. Det gifs stunder i vårt lif, då vi äro i ett tillstånd af hemlig clairvoyance, då vi känna och följa intryck af en obestämd aning, då vi lyda en inre röst utan skäl, utan att reflektera deröfver, passift utförande rolen af ett slags medium för händelsernas gång, och detta stundom till vår egen obotliga olycka.
Vidkommande dernäst den till gode mäns afgörande hänskjutne tvist emellan Magazinslnrättningen och Grossliandlanden Casparson, så gjorde, på Kammar-AdvocatFiscalens tillstyrkan, StatsContoret derom underdånig hemställan, hvartill Eders Kongl. Majit fann skäl lemna Nådigt bifall; och är StatsContoret af den öfvertygelse, att just sådane tvister, som ifrågavarande, böra lämpligast hänföras till de af Rikets Ständers Revisorer omnämnde undantag från behandling vid Laga Domstol. Beroende det i hvarje fall på Eders Kongl. Majits Nådiga pröfning, om en sådan ovillkorlig behandling i Rättegångsväg af ersättningsfrågor Kronan och enskildte Personer emellan, som Rikets Ständers Revisorer med deras anmälan tyckes åsyfta, kan mera hädanefter än hittills anses Iämpelig. Angående sluteligen den Expeditions-Secreteraren Askelöf i Nåder tillagde Gratification, så hafva väl ej Rikets Ständers Revisorer varit i tillfälle, att taga en närmare och säker kännedom om vidden och beskaffenheten af Expeditions-Secreterarens trägne och mödosamma göromål i och för biträdet vid det åt Presidenten m. m. Herr Grefve Adelswärd Iemnade nådiga uppdrag att införskrifva utländsk Spanmål. Då denna, utom Expeditions-Secreteraren Askelöfs egentliga åliggande såsom föredragande af Magazinsärenderne i StatsContoret, honom anförtrodde tillfällige befattning, fordrat en vidlyftig brefvexling å utrikes och inländske orter samt uppgörande af liquider och Redogörelser af betydlig omfattning, fann Eders Kongl.-Majit likmätigt
Han bar nämnt, att BondeStåndet beslutit en summa af 696,000 R:dr, men att det är oense med Ridderskapet och Adeln om den fond, hvarifrån en del af summan skall tagas. Om nu BondeStåndet jemkar sig till öfverensstämmelse med Ridderskapet och Adeln, stanna ändock två Stånd emot två; och det är i denna fråga sorn jag icke önskade, att förhållandet skulle blifva sådant, men att beslutet kunde fattas utan votering i Nämnd. Hans Excellence Herr Grefven och LancltMarskalken yttrade, att ehuru Herr Crusenstolpes och Friherre Cederströms motioner visserligen voro med hvarandra nära beslägtade, hade Hans Excellence likväl trott, att de borde hvar för sig särskilt pröfvas, hvarföre ock Herr Grusenstolpes motion, hvilken i plenum den 12 dennes eftermiddagen först till protocollet framställdes, äfven blifvit först för Ridderskapet och Adelil föredragen. Hans Excellence hemställde derefter, om Ridderskapet och Adeln behagade bifalla den af Herr Crusenstolpe föreslagne inbjudning. Ropades Ja och Nej. Friherre Cederström: Jag anhåller om votering, och att min mening måtte blifva contra-proposition. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att det visserligen 45 H. 8 Den 13 October. anborn på Ridderskapet och Adeln, att bestämma contra-propositionen; dock ansåg Hans Excellence för dess del det vara med vanlig ordning mest förenligt, att Herr Crusenstolpes motion upptogs i Ja-propositionen , och afslag derå uti contra-propositionen. Friherre Cederström: På ena sidan har Herr Crusenstolpes inbjudning blifvit af Herr Hjerta bestridd. Jag har äfven bestridt den , likväl endast såsom isolerad.
Denna strid mellan Stora och Lilla Flottan saktade sig äfven genom en Trolles och Ehrensvärds utgående från 188 Den 8 Juli t. m. Stora Flottan såsom befälhafvare öfver SkärgårdsFIottan och ifrån 1790 års fredsslut uphörde äfven åsigterne att vara så mycket delade. Men då genom förlusten af Finland Arméeeller SkärgårdsFlottan förlorade den styrka den dittills haft, se vi åter de olika meningarne med understundom fördubblad häftighet återkomma. Onsktigt hade varit om StatsUtsk. utredt frågan rörande sjöförsvaret eller huruvida det för våra tillgångar och förhållanden är lämpligt eller icke att bygga sjöförsvaret på djupgående fartyg. K. M:s Nåd. Propos. svnes ganska tydligt framhålla LinieFlottans företräde framför Skärgårds-vapnet.. Det inhemtas nemi. af StatsUtsk:s Utlåt, sidan 30 att Depart:sChefen, enligt dess Betänk., på anförde skäl i underdånighet tillstyrkt, att, intilldess ett efter tidens fordringar mera fullkomligt vapen hunnit beredas, den del af nu befintliga sjömateriel, som, i saknad af ångkraft, funnes mest tjenlig för dess anbringande, nemligen skeppen Försigtigheten, Skandinavien och Gustaf den Store, samt fregatterne Desirée, Götheborg och nybyggda fregatten Norrköping måtte, genom ångkraftens tillämpande, försättas i ett för kriget så brukbart skick som möjligt.
Utlåtande, i anledning af' vacht motion om utbekommande af anmärknings-proc en t. (U. A.) Ridderskapet och Adeln liar till Stats-Utskottet öfveriemnat ett inom bemälda Riks-Stånd afgifvet memorial, deruti Herr Iloos, Carl Ulrik, anfört: att, sedan i Kongl. Kammar-Rättens Öfver-Revisions-Departement blifvit anmärkt, bland åtskilligt annat, i anledning af indelda Arméens lönereglering af år 1833, att belöpande Chartse-Sigillatee-afgift för beviljade löne-tillökningar vid åtskilliga Regementer och Korpser icke redovisats och dessa anmärkningar, som bestriddes, slutligen blifvit af Kongl. Maj:t i Nåder gillade samt levereringar sent omsider bland andra anmärkningsmedel i större och mindre poster efter hand ingått, hade sedermera inträffat, att, dels i följd af dessa medels sammanblandning med andra anmärknings-medel, dels ock genom uraktlåtenhet af det Revisions-kontor, som utreqvireradc härför belöpande anmärknings-procent, att bestämdt utsätta det beloppet, enligt en längre följd af år gällande Chartae-Sigillatse-förordningar, borde utgå med 50 procent, endast 25 procent af Kongl. Stats-Kontoret blifvit utanordnade; att, sedan detta förhållande blef bekant, vederbörande väl hos Kongl. Kammar-Rätten begärt, att återstående belöpande 25 procent måtte varda från Kongl. Stats-Kontoret reqvirerade, men att Kongl. Kammar-Rätten, efter det dess Advokatfiskals-Embete, i frågan hördt, yttrat, att Embetet dervid icke hade något att erinra, så framt Revisions-kontoret gittade visa, det den tid för reqvisitionen blifvit iakttagen, hvilken genom Kongl. Kungörelsen den 8 September 1824 är vorden för fordringars utkräfvande hos Stats-Verket bestämd, på grund af nämnde utlåtande och alldenstund mera än året, efter det då levereringarne skett, hade förflutit, vägrat att det återstående beloppet reqvirera; samt att Kongl. Maj:t icke lemnat
Hwad 20 H finnes stadga, angZende frihet för Kronans Uppbörd af öde Frälse - Hemman, tror Utffot» tet sig icke kunna anse säsom uteslutande rättighet för Ridderffapet och Adeln, sä wida denna rättighet ock skulle 4650 Den 25 October. skulle blifwil begagnad, hwarom all anledning är att rwisia. Frägan om förmedling af Hemman är ester Författninganra underkastad samma granskning och pröfning i Kongl. Kammar - Collcgio för Riddcrskapet och Adeln, som sök hwarje annan Hemmans-ägare elton; detta Ständ, och lärer sälcdrs säsom nägon utcflulande förmän cj wara alt anse. 21 H finner U!skottct ej kunna betragtas säsom nägot Privilegium, dä den endast innefattar sädane skyldigheter som ätfölja Frälsc-jorden, och i vet hela icke äro att anse säsom nägre fbrmäner, utan snarare säsom anora ä Sätirieoch Frälse - Egendomar, de bär pä längliga tider lika sä litet som Adels - Fane-Rcgementct och dest tillerkände rätt att c) brukas utom Rikets Landamärcn warit i fräga. Sedan nägon uteslutande rätt att besitta Säteric och Frälse-jord nu mera för Ridde, skåpet och Adeln icke finnes, spncS endast af sädant skäl denna Z böra utur Privilegierna förswinna. Den utl 22 § stadgade frihet för Adeliga Enkor och Fadcrlösa barn frän Kronans Wapen-tjenst för deras morgongäkwa och arfwcgods, kan af de skäl som wid förcgäcnde F finnas äberopade pä intet sätt anses säsom nägon uteslutande förmän. Den har i alla fall troligen aldrig hwarkcn fäkt eller behbft begagnas.