Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Öfver de bedragna kastora medlidsamt förgätenhetens försonande slöja — det är en menskligheten aftvungen gärd åt den olycklige; men glömmom ej hennes dyrbara rätt, hennes ovillkorliga pligt, att, till lidandets afhjelpande eller minskning, afslöja orsakerna. Ja, mina Herrar, afslö - Den 17 December f. m. 45 jom dem, afslöjom Iiufvudfigurerna i taflan, i hvars bakgrund stå, med omisskänneliga drag, Judarna. Betraktade såsom ett folk, väcka Judarna mitt medlidande, och att angripa den olycklige är icke ädelt; men fäderneslandets, alla betänkligheter öfvervägande, stora intresse uppmanar mig att mot hvarandra väga två millioner medborgares, och några tusen, annat än från synpunkten af en allmän menniskokärlek sedda, för mig likgiltiga, vid individers rättigheter och fördelar. Det är sålunda mina, genom Judarnes oerhörda, alla gränser öfverstigande vinningslystnad och prejeri, i armod och elände försmäktande landsmäns, för mig vida heligare sak, jag här förfäktar emot Judarna. Till försvar för detta folk, eller rättare för dess industri-system, har, under förebärande af den allmänna menniskokärlekens fordringar, åtskilligt blifvit anfördt. Låtom oss i ordning upptga samt besvara dessa punkter. 1:0 Har man invändt att, om inga Judar funnes i landet, det ifrågavarande förhållandet blefve enahanda, emedan de christna Judarne nog skulle veta att till alla delar uppfylla de förras plats. Men till en början är detta endast en hypothes; ty, ehuru vi med blygd måste bekänna 46
En person går in och köper med 15 buteljer, sedan kommer han ut med dessa 15 buteljer och delar ut bran vinet, och så supes det ute på förstuguqvisten. Landthandlanderna hafva härför blifvit aktionerade, men frikända. Då således erfarenheten visar att landthandeln i två ganska vigtiga afseenden verkar menligt, och man dermed jemför 170 Den 14 Mars e. m. fördelarne deraf, sorn skulle bestå i den kortare resan till staden så blir väl jemförelsen sådan, att den icke lutar till landthandelns förmån och således icke lemnar någon giltig anledning till dess utvidgning. Hvad man här nämnt om jernvägsstationerna, förfaller genom den anmärkning, sora är gjord, att K. M:ts tillstånd ganska lätt kan erhållas till handelsbods anläggande, om behofvet sådant kräfver. Jag anhåller vördsamt om afslag å denna punkt. Gr. Liljencrants: Frih. Alströmers anförande i denna fråga föranleder mig, att för några ögonblick uptaga R. o. Ad:s tid. Det är möjligt, att R. o. Ad. vid förra riksdagen gaf sitt bifall till något likartadt förslag med detta; men för att för Hr Frih:n bevisa att hvad jag förra gången anförde, har skäl för sig, föranledes jag att uprepa historien om huru denna fråga upkommit. När 1846 års Handelsordning utgafs, så hette det, att handelsbod å landet skulle få anläggas på tre mils afstånd från närmaste stad. Redan vid 1847 års riksdag fann representationen detta otillräckligt, och beslöt för sin del, alt det stadgade afståndet från stad äfven skulle gälla i afseende å köping. Vid 1850 års riksdag anmärktes att handelsordningen medgaf hvar och en, som anmälde sig att idka landthandel, rätt dertill, utan rättighet för den administrativa myndigheten att afslå det. Denna föreskrift ansåg representationen icke tillfredsställande, och förändrade den sålunda, att K. M:ts Bef:de skulle ega rätt att pröfva saken samt bifalla eller afslå ansökningen.
Jag finnér nu, att Utsk. verkligen gjort sig skyldigt till ett misstag, hvarföre jag helt och hållet instämmer i den redaktion, Hr von Hartmansdorff föreslagit och får anhålla om Hr Frih. och Landtnäs propos. på bifall derå. Hr af Geijerstam: Afven jag instämmer i den af Hr von Hartmansdorff föreslagna redaktion, enär, genom intagandet af orden och andra effekter meningen göres fullständigare. Frih. von Stedingk: Jag tager mig friheten att fästa Herrarnes upmärksamhet derpå, att betänk, i dess närvar, skick möjligen bifalles af de öfriga Stånden och hvad blifver då måhända resultatet? R. o. Ad. har visserligen deruti gjort en förändring, hvilken i sådant fall tjenar till intet och jag tror derföre, att betänk, bör återremitteras. Frih. Raab: Jag har mig bekant, att åtminstone ett Stånd antagit betänk, med den här föreslagna förändringen, ehuru jag tror, icke sådan, som Hr von Hartmansdorff föceslagit, utan med 26 Den 15 Februari. de af Hr Geijerstam upgifna ordalag. Emedlertid anhåller jag, alt Ridd.-Sekret. ville uplysa, huruvida underrättelse från MedStånden inkommit i fråga om deras åtgörande i ämnet. I anledn. häraf uplyste undert. Ridd.-Sekret. att enl. ankommit prot.-utdr. BondeSt. bifallit Utsk:s förevar, utlåt., men att från de öfrige RiksStm någon underrättelse om deras i ämnet fattade beslut ännu icke blifvit R. o. Ad. meddelad. Frih. Raab: Då 49 § 3 morn. Riksd.Ordn. tillerkänner R. St. rättighet, att göra de förändringar i Utsk:ns tillstyrkanden, de anse behöflige och samma § förutsätter återremiss af betänktn endast i det fall, att ärendet icke är fullkomligt utredt, så hemställer jag om icke, för att undvika, att än ytterligare tala om detta ämne R. o. Ad:n skulle finna skäligt bifalla betänk, med den af Hr von Hartmansdorff föreslagna förändring. Hr von Hartmansdorff:
I stiillet drogo sig de unga makarna med ndgra trogna undan till bergstrakterna for aM afvakta handelsernas gHng. Det var under dessa lnodans och sorgens dagar den nnga signora11 bar under sitt hjaHrta det barn, som slrulle bli l ' ho) wite dzt d e s t i ~. Ma.n kan icke varja sig fi&amp;n den tanken, siiger Larrey, hurn val framtiden skulle hafva gestaltat sig, om Buonaparte med sin hustru lamnat Korsika och hon gifvit lifvet H t sin son pL Englands jord. Emellertid inleddes snart underhandlingar mellan de segrmde fransmannen och de korsikanska flyktingarne. &amp; Erne Buonaparte fick rned anledning af sitt tillsthd medgifvande att Btervanda till Ajaccio, diir snart a h e n hennes med Frankrike forsonade make infann sig. Men dessforinnan hade den vantade, glada tilldragelsen intraffat. Det var den 15 augusti 1769. Man firade en kyrkofest till den heliga jungfrnns ara. Klockornas klang strommade ut ofver Ajaccio, kyrkorna voro sirade med blommor, och hogtidskladda skaror samlade sig i templen, medan en striilande sol got sin var~na glans ofver den lifliga taflan. En ung, skon kvinna, af borgerligt stfind begaf sig, ledsagad af niigra slaktingar och tjanare, till katedralen. Hennes steg iiro 1Bngsamma till foljd af den dyrbara borda hon bar under sitt hjiirta. Miingen vanlig halsning, mhngen beundrande bliek slindes henne. ' 2jiinstvilliga mannislcor bana vag for henne under rop:)) Plats for signoran! Slapp fram signora Bonaparte! B - Knappt har dock M: me Letizia intagit sin plats i kyrkan, farran hon kanner sig illamiende.
Så modems oroliga hjärta Vi11 forska i kommande bi. Med en moders högsta föi$jz ?s~if~g, Med den ängslafa en mor förstår. Lilla hand! Hvad än lyc7cnoz dig bringai-, Hz; ad härnere onå blifia di92 lots, Ditt grepp om din moders Ijärtn Löses ej, om an Jifvet förgått. Vid den af herr Professor Victor Rydberg verkstalda granskningen af de 18 insiinda taflingsöfversättningarne af poemet Baby ' s hand, har den ofvan införda af granskaren ansetts närmast motsvara fordringarne p&amp; en god öfversättning. Af de öfriga hafva fem ansetts ej böra i triiflingen medtagas, en har uteslutits för dess ofullstandighet, och tv&amp; i följd af deras för sena ankomst. Af de återsthende finnes, enligt professor Rydbergs idtalande, ingen som icke innehåller lyckade moment, mer eller mindre blandade med s&amp;dana, som ptlkalla förbättring. Bland dessa anser sig Redaktionen med sa.rskildt eskii.unande böra omniimna en, hvars namnsedel inneh&amp;ller initialerna E. W, och en med märket E-n-n. Botilda ~ndersson. å en graf uppkastas för att gömma stoftet af någon, som stod i sitt lifs vår och full af lifslust och lefnadsmod med odelad håg och obruten helsa jagade efter ett högt och skönt mal, måste ofrivilligt känslan af mänsklig vanmakt och kortsynthet med serskild styrka tränga sig på oss. E n dylik tidig graf mottog den 8: de sistl. Mars å V. Karaby kyrkogård i förvar de jordiska kvarlefvorna af medicine studeranden Botilda Andersson. Hon var en af dessa lyckliga, som förena barndomens rena doft med ungdomens naturfriska glädje; Hon hade valt läkarekallet till sin lifsgerning och visste att vägen till malet hade svhigheter, men hon visste ock att dessa skulle rikligen uppvägas af fröjden att f&amp; läka några af mänsklighetens många sår.
Yid öfverläggning i anledning af de jäfsanmärkningar, Herr Justitieombudsmannen framställt emot Herrar Presidenterne Westerstrand och af Billbergh, ansågo Herr KammarRådet Fägersten och Herr JustitieRådet Isberg , för deras del, pröfningen af dessa anmärkningar böra anstå intilldess, genom granskning af de ingifna handlingarna, sakens sammanhang hunnit närmare utredas; men RiksRättens öfrige Herrar Ledamöter funno nämnde anmärkningar vara af beskaffenhet att nu genast böra afgöras. I följd häraf fortsattes öfverläggningen rörande omförmälda jäfsanmärkningar, hvarunder 1 lerr Presidenten JVesterstrcind anförde, att, äfven om icke, såsom Herr Justitieombudsmannen anmärkt, Herr Presidenten eller nya Trollhätte Kanalbolag, i hvars Direktion Herr Presidenten vore Ordförande, kunde anses hafva nytta eller skada af sakens utgång att vänta, Herr Presidenten, som i nyssnämnda egenskap deltagit uti och ingifvit serskilda af Direktionen hos Kongl. Maj:t i underdånighet gjorda ansökningar i afseende å tillstånd för Konvoj Kommissariatet att meddela accepter å Direktionens anvisningar på Handels och sjöfartsfonden, i allt fall vore att betrakta som bolagets fullmäktig i berörde mål, der de rådgifvandeåtgärder blifvit vidtagna, hvilka utgjorde före»- mål för åtalet i första punkten af Herr JustitieOmbudsmannens ansökning Lit. FDenna omständighet, hvilken Herr Presidenten ansåg utgöra jäf för sig att i nämnde punkt döma, ville Herr Presidenten anmäla till pröfning i sammanhang med den emot honom af Herr Justitieombudsmannen framställda jäfsanmärkning. RiksRättens fleste Herrar Ledamöter funno, att med pröfningen af det serskilda jäf, Herr Presidenten Westerstrand, på sätt berördt är, anmält, borde uppskjutas till dess en närmare kännedom af handlingarna vore tagen, än den RiksRätten hittills varit i tillfälle att inhemta; hvaremot Herr AmiralitetsKammarRådet IViclin, Herr JustitieRådet Nordenstolpe samt Herrar Presidenterne af Billbergh och Friherre Cederström förklarade sig beredde, att, likasom Herr Presidenten Westerstrand redan gjort, i sakens närvarande skick, meddela utlåtande i denna jäfsfråga.
— Jemfördes åter de särskilda personernas pensioner, funne man, att Kapitens pension för närvarande utgjorde 1,530 R.dr R:mt, under det att den, för orkeslöshet, efter 30 års tjenst, afskedade båtsmannens pension endast uppginge till 18 R:dr s. m. och att för alla embetsoch tjenstemän voro föreslagna förhöjningar, såsom för Kapiten med högsta lön till 2,000 R:dr R.mt, under det att intet blifvit tillgjordt för gemenskapen. Under sådana förhållanden ansåg motionären det allmänna böra bispringa den förorättade, äfven om någon uppoffring dermed vore förenad. Derest pensionsbeloppet höjdes till högst 50, lägst 30 R:dr, eller i medeltal till 40 R:dr R.mt för hvarje af de nuvarande 1,520 pensionstagarne i gemenskapens klass, uppginge beloppet i det hela till 60,800 R:dr, eller till endast 38,510 R:dr 24 sk. mera än härför.nu utgåfves, och således i alla fall en mindre tillökning för dessa i allmänhet alldeles hjelplösa menniskor, än hvad som för den andra klassens 96 personer, — sOm i medeltal erhölle 596 R:dr — blifvit föreslaget. — Äfven skulle, i motionärens tanke, inom kassans nuvarande tillgångar möjligen kunna beredas några bidrag till den ifrågasatta tillökningen. Delegarne i denna kassa fingo nemligen för närvarande samtidigt innehafva annan statens tjenst med lön och vara i åtnjutande af full pension från kassan. Men att staten, som dock lemnade nära j af kassans Stats-Utskottets Utlåtande M 167. 27 inkomster, sålunda skulle bidraga till pensionerande af personer, som erhöllo fortfarande sysselsättning i statens tjenst, syntes vara lika stridande emot all princip i denna väg, som obilligt emot de många personer, som derpå blefvo lidande.
Sparre har, om jag fattade honom i igligt, emedan han talar lågt och jag hör honom illa på detta afstånd, sagt, att man borde utbyta den kollegiala formen mot den af byrå. Jag anser sådant i allmänhet vara ett fel. Den kollegiala formen har, såsom R. o. Ad. känner, den fördelen med sig, alt det alltid finnes gamla ledamöter, som inöfva de yngre. På detta sätt bibehåller Verket städse ett önskligt och nyttigt sammanhang i sina åtgärder, hvaremot en byrå-styrelse har blott en person, som afgör ärenderna. När han afgår inträder en ny, hvarigenom sammanhang i göromålens behandling icke med säkerhet vinnes, helst den nykomne ofta nog vill, för att utmärka sig, göra annorledes än företrädaren. Styrelsen blifver sålunda ombytlig och vacklande. Om sådant någorstädes bör undvikas, sä är det framför alif i kyrkliga angelägenheter, der den största möjliga följdrigtighet bör iakttagas. Också är det en allmän regel i den protestantiska kyrkan, alt hennes styrande myndigheter skola vara collegiala. Alt afvika från denna form, då man vill inrätta ett nytt Ecclesiastik embetsverk, vore, enl. min åsigt, origtigt. Gr. Sparre har trott det vara obehörigt, att embetsman framställa förslag om embetsverks reorganisation, och att det vore ännu origtigare, att sådana förslag afsåge nya embetsverks inrättande. Om denna anmärkn. vore riktig, så hade Grin bordt företrädesvis göra henne, då Konst.-Utsk. föreslog Regerings-R:n, hvars åtgärder sträckte sig lill Konungens personliga verksamhet. Men då teg Grin, så vidt jag kan erinra mig, hvilket förmodl. kom sig deraf, att förslaget om Regerings-R:n ansågs hafva ett högre ursprung. Förhåller det sig så, måste jag uprepa hvad Hr Tersmeden nyss sagt, att frågan om ett Ecclesiastik-Kolliii inrättande också har ett högre ursprung, nemi. Konung Carl IX och hans son, den store Guslaf Adolf, och hans Riks-Kansler, således den störste Konung och den störste Statsman Sverige någonsin haft.
Den ersättning, som prästgårdsinnehavarna i Skåne vid enskifte blir ålagda att betala till åbor, som måste lämna sina odlade ägor till prästgården skall inte ligga dem ensamma till last. En tjugondel skall erläggas per år. Detta förfaringssätt skall gälla även andra län, där enskifte har ägt rum. Och skall tillämpas även för militära och civila boställen. Ersättningstiden förlängs om jorden är sämre än den åbon lämnade. Stockholm den 5 juli 1809. SAMUEL af UGGLAS. Kungörelse angående vidtagen särskild anstalt för att bereda tillgång på salt vid strömmingsfisket i rikets skärgårdar. Stockholm den 10 juli 1809. För att befrämja strömmingsfisket skall de som syssla med detta fiske inte sakna salt. Därför ges tillåtelse för vem som helst, med god frejd, att upprätta saltlager i havsbandet. Dock skall det anmälas till Vår befallningshavare och förläggas på fasta land. Den som säljer andra varor i samband med saltet, har förverkat sin handelsrätt. Stockholm den 10 juli 1809. J LILJECRANTS. Instruktion för dess högste ombudsman, justitiekanslern. Stockholm den 3 augusti 1809. Konungens högste ombudsman, justitiekanslern, har ansvar för sitt ämbetes förvaltning och skall ha tillsyn så att lagar, författningar, instruktioner och privilegier blir efterlevda samt att var och en efterkommer sin skyldighet. Ingen, hög eller låg, fattig eller rik, får åsidosättas. Han skall föra kungens talan i mål, som rör allmän säkerhet och kronans rätt. Justitiekanslern äger rätt att övervara alla högre och lägre domstolars och ämbetsverk överläggningar, utan att yttra sin mening. Han har tillgång till alla protokoll. Alla fiskaler och ombudsmän skall lyda kanslerns befallningar. Konungen skall inhämta hans yttrande, då lediga sysslor vid krigsoch advokatsfiskalkontor skall tillsättas. Justitiekanslern tillsätter alla landsoch stadsfiskaler och har också rätt att skilja dem från tjänsten. Märker han att någon förordning blivit åsidosatt skall han undersöka orsaken. Han skall ha ordning på alla ansökningar, som lämnas till konungen och sända dem till den expedition dit de höra.
Apotheks-privilegierna och om beredande af ersättning åt nuvarande innehafvare deraf. S. D. Föredrogos Banko-Utskottets Memorialer och Utlåtanden: M 55, i anledning af erhållen återremiss af åtskilliga punkter i Memorialet JVs 44, med förslag till förändrade föreskrifter i Irsta, 2:dra och 3:dje artiklarne af Banko reglementet. l:sta—17:de punkterna biföllos och den 18:de punkten lades till handlingarne. J\s 56, i anledning af erhållen återremiss å åtskilliga delar af Betänkandet M 45. Den första punkten lades till handlingarne och den sednare punkten bifölls. M 57, i anledning af väckt motion om inhemtande af upplysning, huruvida stadgandet i 6 g af Banko-reglementet, angående årlig inventering i Bankens kassor, blifvit iakttaget Bifölls. M 58, angående ersättning till Konsuln L. W. Olde, för kostnader i och för prof å ett af honom uppfunnet sedelpapper. Bifölls. 59, angående föreskrifterna i 7:de artikeln af Banko-reglementet. Bifölls. J\l 60, i anledning af ett utaf f. Bryggaren N. Boberg och f. Kryddkramhandlare J. C. Nording gjordt ackordsanbud. Bifölls. M 61, med förslag till ändring af åtskilliga föreskrifter i 4:de artikeln af Banko-reglementet. Bifölls. S. D. Föredrogos Lag-Utskottets Betänkanden, Utlåtande och Memorialer: J\s 57, i anledning af motion om förändring af Kongl. Förordningen, angående vissa föreskrifter till kyrkotuktens uppehållande, den 4 Maj 1855. JVs 38, i anledning af väckt motion om upphörande af den ännu gällande undantagslagstiftning i afseende å brott, begångna af de vid universiteten studerande. Af slogs. JVs 60, i anledning af väckt motion om ändring af Kongl. Förordningen, angående siädsel och lego af jord på landet, den 13 Juni 1800. lil fö lis.
IV.-o 427» terligare åtgärders ridtagande till Får-skötselns och Ull-productionens befrämjande i Riket, har Eders Kongl Maj:t, jemte meddelande till hufvudsakligt innehåll af ett, uppå Eders Kongl. Maj:ts Nådigste befallning, af Dess och Rikets Commerce-Collegium, af gifve t sakrikt och fullständigt betänkande u*ti ifrågavarande ämne, behagat fästa Rikets Ständers uppmärksamhet dervid att de, redan från längre tider tillbaka, vidtagna åtgärder till införande af en förbättrad Får-a I vel och dess kringspridande inom landet, ehuru förenade med betydliga uppoffringar af allmänna medel till inköp af Utländska Får och till premier för deras införskaffande och fortplantande m. m., likväl icke medfört sådana verkningar som kunnat förväntas, samt att, i denna del, ännu mycket återstår att önska. Orsakerna till detta förhållande har Commerce-Collegium trott sig igenfinna hufvudsakligen deruti, att de utsatta Införsel-prsemierna föranledt till alltför isolerade åtgärder, för att kunna grundlägga någon varaktig allmännare förbättring, hvartill fordrats, antingen att dessa preemier en längre tid fortfarit, eller ock att ett Stam-Schäferi af ädla djur en gång för alla blifvit inrättadt, der den landtbrukande Allmänheten ständigt haft tillfälle att förse sig med passande Får, hvarförutan den finare Ull-produ - Exp.-U tsk, Förslag till und. Skri/v, N.-o 427- ^9 ctionen äfven tillbakahållits af bristande kännedom om Ullens serskilda egenskaper och den deraf uppkomna villfarelse, att benämningen Spansk Ull utgjorde ett tillräckligt bevis på Ullens finhet, hvilket slutligen verkat derhän, att medelfin Ull, sedan de finaste Ull-sorterna blifvit i handeln kända, fallit nästan till vanvärde, under det en allt starkare efterfrågan år från år uppjagat prisen på sistnämnda Ull-sorter till en höjd, hvarpå förut aldrig varit exempel. Genom det, i senare tider, på allmän bekostnad, vid Fljdnge Kungsgård anlagda och nu mera till Säteriet Näs i Jönköpings
Bland den ej särdeles talrika publiken i beröring m e d det mänskliga .lidandet, här Det var d o c k icke vid foten af Ararat, s o m märktes h. m:t konungen m e d uppvaktning. höll det på att brista vid åsynen af det namnL u c y Thoumaians vagga stod. H o n föddes den lösa elände, s o m omgaf henne öfverallt. Under inöfning att i n o m närmaste sjukhuset befann sig på 12 — 15 dagskort gifvas är Shakespeares storslagna skådespel Rossier de Vismes, verkade såsom protestantisk resors afstånd, i de osunda byarne m e d de låga, präst efter att ha lämnat sitt hemland Schweiz » K ö p m a n n e n i V e n e d i g » m e d hr Hillberg i Shyfuktiga husen, o c h uppe i bergstrakterna dogo till följd af de religiösa stridigheter, s o m upplocks o c h fru Hofving i Portias roller. människorna såsom flugor utan hjälp eller lä- stått därstädes år 1847. AF G E I J E R S L M gifves å Vasafadern åter kallad till kyrkoherde i ett af Schweiz ' karevård. Då en gosse hon kände hade dött ute teatern o m söndag en matiné, hvarvid hans 3- mest förtjusande pastorat, det sköna, idylliska i ett öppet skjul på den snöhöljda marken, öfaktskomedi » Per Olsson o c h hans käring » uppChexbres, beläget vid Genévesjön, mellan Lauvergifven af alla, kunde L u c y Thoumaian icke föres. sanne o c h V e v e y. Från prästgårdens fönster hade uthärda längre. M e d sin mans fulla medgifvande beslöt hon att resa till England för att samla man den mest hänförande utsikt öfver lac Léman, V A S A T E A T E R N. Herr A l b. Ranft har vändt en n y in pengar till ett sjukhus.
Nit med de hemska, vilda och forskande ögonen. Denne svarade med sin för tillfället möjligast lugna fattning: – Men jag säger dig, bäste Arvid, att du ser idel fantomer. – Fantomer, och ändå vederlägger sjelfva din osäkra röst en sådan hypothes. Du kan ju inte ens se mig ärligt i ögonen. Nej, du blödhjertade kruka, du räddade barnet, du bytte det bort emot ett dödt, är det icke så? – Nej visst inte; denna olycksaliga likhet missleder dig. Liksom baronen icke lyssnat till dessa mellanord, liksom han redan varit säker på saken, fortfor han: – Och hvilken tror du skillnaden vara på följderna af hvad jag ville du skulle göra och följderna af hvad du verkligen gjorde. Derom skall jag upplysa dig. Hade du lydt mig och låtit den välgörande syran verka, så hade barnet farit all verldens väg och blifvit saligt – härvid smågrinade baronen ironiskt – och för att komina till hufvudsaken, vi hade varit säkra, jag och således äfven du, ty du står och faller med mig. Nu deremot, då du icke lydde mig utan din egen dumhet, kanske ditt goda hjerta, nu lefver barnet ... en skön syn, för att kanske fordra oss till räkenskap och bringa oss i förderf. Ty de sammanstötande händelserna och bevisen kunna vara mångahanda. Då du gjorde din sköna gerning, mindes du säkert icke berättelsen om Oedipus, om Cyrus och flera andra barn, hvilka man lemnat att dödas men hvilka, till följe af de dertill utsedde verktygens barmhertighet bortbyttes eller förskonades, för att framdeles hämnas och stifta ondt tillbaka emot dem, som hade bestämt dem till döden. Du tänkte icke på sådana fall, men jag minnes dem och inser deras möjlighet. – Och du tror verkeligen, att sådana historier behöfva tillämpas här? Du ser spöken på ljusa dagen. Den du menar gick i sanning all verldens väg – sade v. Nit och var tillochmed säker om sin sak. – Du är icke skurk en gång, utan två; först åtog du dig en sak, som du ansåg dålig, och sedan bröt du detta löfte. v.