Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr JustitieOmbudsmannens anmärkningsmemorial i dessa punkter angår 3:ne serskilda rådgifvande åtgärder: l:o utnämning af en ordinarie Statskommissarie med denna Embetsmans bibehållande vid sin förut innehafda Sekreterarelön, oaktadt Rikets Ständer, som vid Statens reglerande pröfvat behofvet af en ny Statskoinmissarielön, densamma afslagit; 2:o anslag af 400 R:dr årligen å 2:dra hufvudtitelns besparingar, tillstyrkt den 7 Maj 1836 för tjenstförrättande Sekreteraren i Stskontoret; hvarvid undertecknad, Skogman, såsom föredragande, serskildt föres lill last, att, ehuru vid berörde tillfälle, åtminstone för honom icke kunnat vara obekant, att på 2;dra hufvudtitelns besparingar ingen tillgång för nya utgifter fanns, enär bristen redan vid 1833 års slut öfversteg 58,000 R:dr, han likväl inför Kongl. Maj:t omtalat en sådan tillgång såsom befintlig, ehuru knapp, och således genom detta uppsåtliga döljande af en upplysning, som lian i kraft af sitt embete var skyldig att meddela, i sin män vållat att bristen på dessa besparingar årligen blifvit ökad; 3:o de, är efter annat, ifrån och med år 1836 till och med år 1839, beslutade anordningar af 400 R:dr årligen, såsom lönfyllnad för yngsta Stalskommissarien, att utgå af extra utgiftsmed len, emot ersättning af 2:dra hufvudtitelns besparingar. Äfven dessa rådgifvande åtgärder har Hr Justitieombudsmannen ansett vara stridande emot Regeringsformens 65 I anledning häraf få Förklaranderne anföra de skäl och omständigheter, som bestämt deras underdåniga tillstyrkanden af ifrågavarande anslag, om hvilka Kongl. Maj:t ostridigt haft rätt att förordna. Då Statskontorets Stat år iSs5 reglerades, skedde det med den inskränkning i personalens antal, att för ärendenas behöriga gång det blef oundgängligt, alt alla Embets och Tjenstemän derstädes skulle vara uti fortfarande oafbruten verksanhet.
Till en del äro dylika phenomener så allmänna, att de igenfinnas i alla constitutionella Stater. Innan Ministérer blifvit öfvermodiga, beräkna de alltid till hvad grad Nationerne äro sorglöse och ouppmärksamme på sine försvarsmedel; derefter calculera de steg för steg sine mesurer. De veta alt begagna sig af sådane personers ensidiga rigtning, som, till egne fördelars vinnande, låtsa som det allmännas fördel icke anginge dem eller anginge dem ensamt; berömmande deras klokhet och moderation, som väl kunna höja sin röst, men häldre uteblifva, förstå Ministrarne mästerligen att neutralisera en viss Class, som, litande på sina solida etablissementer, hälst vilja vara inacliva åskådare. Såsom en nöjsam sysselsättning för denna Class och för den stora tanklösa mängden, framställes en eller annan frimodig medborgare såsom ordningens fiende och förstörare. Liksom om en individ kunde vara farlig för ett helt folks lugn eller för magten, narrar man Nationen, så länge man kan, att, utan uppmärksamhet på allmänna ärendernas gång, gapa på honom såsom ett mönster af excentricitet, farligare att nalkas, än pesten. Inga föraktliga tillmålen och beskyllningar för vådliga syftnin - Den 22 December e. m. gar sparas att i början qväsa dem, som finna sig af sin öfvertygelse förpligtade, att sluta sig till oppositionen. De såkallade försigtige, som seden hårda kampen af de få, hvilka hvarje ögonblick synes duka under, hålla sig på afstånd, och sålänge folket icke vaknat ur sin dvala, äro ministererne temligen säkre. De behöfva icke mycket bekymra sig om pluraliteten vid voteringar; de gå för en tid frie från all fara af anmärkningar och kunna äfven trotsa hvarje direct anklagelse. Der man blott hunnit till denna punkt, der Ministrarne aktat sig för scandaler, der kan det synas, som Motionären hade rätt, att ministeriella ansvarigheten är en overkställbar theorb Men det ligger i denna saks natur, att den icke stadnar dervid. Snart växer djerfheten hos de magtägande.
Slutligen anmärker Paludan Müller, att om så tillgått som Cronstedt uppgifvit skulle mördaren utsatt sig icke blott för den största fara utan äfven utfört sitt dåd i åsynen af en mängd soldater. Häremot erinras, att konungamördare i allmänhet icke sky faran samt att, då mordskottet aflossades, soldaterna sannolikt gräft sig så djupt ned i löpgrafven, att de, hindrade af skanskorgarne, ej kunde se hvad som tilldrog sig på något afstånd från den löpgraf, hvari de arbetade. Man kan numera ej alldeles bestämdt utvisa platsen der konungen föll, ty strax sedan svenskarne aftågat, fyllde danskarne löpgrafvarne. En hög obelisk uppsattes der konungen, enligt en svensk öfverlöpares berättelse, skall hafva fallit, men på svenskarnes begäran blef den i anseende till den för dem kränkande inskriptionen redan år 1730 nedrifven. Denne öfverlöpare, som enligt Paludan Müllers meddelande var fänrik Hallenfeld, har dock lemnat oriktig uppgift, då han sagt, att skottet träffade konungen ofvanför högra ögat, hvilket strider mot hvad som upplystes vid den år 1859 hållna besigtning, vid hvilken utröntes, att skottet gått in på venstra sidan. Detta hindrar dock ej, att uppgiften om platsen der konungen föll kan vara riktig. År 1788 uppsattes ett träkors der man då trodde, att konungen föll, och år 1814 har en mindre obelisk der blifvit uppsatt. Enligt Voltaires sannolikt på Sicres och Maigrets uppgifter grundade berättelse skall konungen, då han stupade, ha stått vid ett ställe, der den nya linien gjorde en vinkel mot den gamla. Med den gamla linien menas här den löpgraf, som fullbordades natten till den 29 november 1718 (nya stilen), hvilken förut i denna skrift kallas paralelen och är utmärkt med nummer 6 på närstående planritning, som är kopierad efter den i Svederi öfversättning af Paludan Müllers skrift befintliga »plan af Fredrikstens fästning och belägringsarbeten 1718» och kompletterad i riksarkivet efter der befintliga kartor.
Maj:t och kronan, sedan veden dämera stigit till 5 å 6 gånger högre, om än de af delegarne i kalkugnen erbjudna 20 sk. antoges, på ett. enda år skulle komma att vidkännas en förlust, vida större än hela den summa, kronan i eli för allt i köpeskillingen för meranämnda kalkugn erhållit, så hade K. M:ts Befallningshafvande rätteligen förklarat innehafvarne af kalkugnen skyldige att efter den grund, som tillförene innan kalkugnen till skatte försåldes och äfven vid skattevärderingen blifvit följd, betala de dem, såsom en förmån, till kalkugnen beviljade 400 kaster ved in natura, efter årlig markegång, och att, således lill Advokat-Fiskalen borde öfverlemnas att i laglig ordning utfordra Kongl. Maj:ts och kronans rätt, för den tid efterräkning, uppbörds-förfaltningarne likmätigt, kunde ega rum. Det allmännas fördel synes i denna fråga ej hafva varit, bevakad med den omtanka, som bordt förväntas.
Sedan denna tidpunkt vore upphunnen — och det måste, såsom nyss förut blifvit anmärkt, genast inträffa —, skulle ett ganska litet capital i sedlar erfordras, för att ganska snart utpumpa hela den reella fonden. Man uttoge t. ex. några tusen It:dr silfver, naturligtvis å (9.8 sk., och saide det till Banken tillbaka t. ex, för lii sk. Denna operation kunde förnyas liera gånger oin dagen, hvarje gång med ökadt capital, och Banken sålunda ganska hastigt tömmas, blott till följd af en sådan föreskrift om reella fondens bibehållande vid en bestämd proportion till sedelstocken, I min tanka bör derföre ringaste försök till silfverköp icke få göras, sedan vexlingen blifvit börjad, utan Fullmägtige hellre förses med ett creditiv på Hamburg, att användas till vexlar, icke derföre, att jag ens inser någon möjlighet, att det någonsin skulle kunna behöfvas, utan blott för att lugna äfven de mest uppskrämda sinnen, Hr von Troil, Emil: Jag hade visserligen väntat mig åtskilliga sådana anmärkningar emot mitt förslag, att det nemi. skulle blifva svårt att bringa till verkställighetj Den 20 Februarii f. m. 53 men icke hade jag kunnat föreställa mig, att man skulle påstå, att det komme att leda till osäkerhet för realisationens bestånd. Jag hade trott det böra vara för hvar och en fattJigt, att, derigenom alt man visste, det sista silfverriksdaiern ej kunde utgå, förr än sista sedeln inginge, och sålunda aldrig behöfde frukta att komma för sent, man bast skulle afhålla allmänheten från Bancoluckan. Hr Cederschjöld har sagt, att silfret, som bortgått, af sig sjelf äterkomine, om icke såsom mynt, åtminstone såsom controlleradt husgeråd. Sådant är visserligen möjligt, men bebofvet af verksilfver är oberoende af bebofvet utaf mynt; nog är det sanni, att silfret återkommit i Bankens hvalf; men banken har dervid fåll vidkännas betydliga uppoffringar. Och jag hemställer, 0111 det är statsceconomiskt, klokt att först låta silfret utgå, för att sedan återköpa det med förlust.
Men då det således ännu åt^ minstone är osäkert, huru Opinionen utvecklas till nästa Riksdag, synes billigheten kräfva två Alternativer af Redactionsförändring: nemligen, ett, hvarigenom meningen blott förtydligas, H till bibehållande af den rätt, som Ständerna, enligt min tanka, redan äga sig i Grundlagens gamla Redaction förvarad, såsom motsatts mot Den 23 Maji. 15? hvad Utskottet nu föreslagit, till utvidgande af dess egen. Såsom Förslag till ett sådant Alternativ får jag ödmjukast uppgifva följande : Frågor uti detta ämne hunna i Riksens Stånders Plena väckas, och af andra Riksens Stånders Utskott,ån ConstitutionsUtskottet, hos Stånden andragas. Sedan sistnämnde Utskott deröfver blifvit hår dt, grofve och afgöre Riksens Stander , huruvida Enmark ning sfr dg an må förfalla, eller om den finnes påkalla den åtgärd, som i denna §. ojvanföre blifvit om-i förmält. Herr Cederskjöld tilläde derefter mund» teligen : Då ConstitutionsUtskottet, uti ett i dag uppläst Memorial, förklarat sig icke kunna uppta-; ga de ifrån Höglofl Ridderskapet och Adeln tillförene remitterade anmärkningar vid Förslag om ändringar i Grundlagarne, emedan berörde anmärkningar ej skola vara i den form 56. §. RegeringsFormen förekrifver framställde så får jag nu vördsammast hemställa, om ej Högloflige Ridderskapet och Adeln skulle täckas förklara min nyss upplästa anmärkning för dess gemensamma tanka, samt Memorialet , jemte anmärkningen, till Utskottet återförvisa. Friherre Åkerhjelm, Gustaf Fredric: När man läser 106. och 107. §. §. RegeringsFor-i men, så finner man sätten och ordningen* hu. 158 Dm 23 Maji. ru Riksens Ständer genoni deras ConstifutionsUtskott utöfva granskningsoch anmärkningsrättigheten emot de under ansvars * skyldighet i Regeringsformen uppräknade Embetsman.
Foredrag skola forekomma, belpande koinmande 21-23 verksarnheten inom Nationalf orbundet tillhoriga foreningar * eller n &amp; g n fr&amp;ga, som diirmed s t k i samband samt iif&amp;mfria f6redrag af allman social betydelse. Dessutom skola enkla srtmkvam eller utfiirder anordnas far att bereda tillfhle till personligt umginge. SAvSil medlemmnrna i de till Nationalforbundet hormde fijreningarna som andra hvilka h p a, in&amp;esse fijr de vid konferensen afhandlade frlgorna, aga tilltrade till densamma. Konferensafgift b~i; 3 in .. och bar anmGan om: deltaiande f6re d. I0 instundande sept. vara till Svenska Kvinnornas Nationalforbund illsand under adress 54 Drottninggatan, Stockholm. MAndagen d. oppnar konlerensen egen byrii i n: o 9 Beridarebansgatan 1 tr. och komma darstades utforligt program och alla nodiga upplysningar att tillhandah8llas. ' * I ?. n. Fredrika-Bremer-Ftirbundet, Foreningen. for valgorenhetens ordnande, Goteborgs %ickskoleforening, Handarbetets vanner, Kvinnoklubben Nya Idun, Stocliholms liisesalong, .Stockholms kvinliga, ~mnastikforening ach Svenska allmiinna kvinnoforeningen till djurens skydd. Meddelanden fr&amp;n ~redrika-~remerForbundet. Fredrika-Bremer-Forbundets &amp; smote agde rum i forbundets lokal den 25 maj. Sedan de niirvarande hllsats valkomna utsigs riksantikvnrien Bildebrand till motets ordforande. Revisionsbeattelsen foredrogs och decharge beviljades styrelsen for IS96 &amp; rs forvaltning. I tur att ur styrelsen afgH voro ord. w~edZenmama froknarna L. Engstrom, E. Fries, fruarna T. Gyld6nJ A. Hojer och S. Whitlock samt professor P. G.
Afståndet emellan dem kan endast omdömeskraften fylla: och den är en förmåga, som väl genom erfarenhet och vetenskap kan skärpas, men omöjeligen theoretiskt läras. I praktiken beror således äfven den vetenskapliga upplysningen helt och hållet på omdömet och erfarenheten. Men om dess göromål är svårare, då den har allmänna, och det sunda förnuftet blott enskilda reglor att använda, så har den också större tillgångar. Omdömet har här redan blifvit skärpt i vetenskapens schola, innan det använder sin vetenskap på erfarenheten. Liksom den falska upplysningen i förra afseende var den som ville göra det rent praktiska till Theori, så visar den sig här i det bemödande, att i sjelfva vetenskapen kunna fånga erfarenhet, att göra Theorien sjelf till Praktik: bägge förvillelserna äro en och den samma. Det kan nu ej ske på annat sätt än genom en annan slags gröfre Theori, som skulle vara en genväg emellan Theorien och Praktiken. Men en sådan genväg är omöjlig; ehuru han verkeligen blifvit försökt i den så kallade praktiska upplysningen med dess åtföljande praktiska uppfostran, som, emedan den, född af förvirring i begrepp, har velat försöka en omöjlighet, också blott verkat halfhet och förvirring, så i Theori som Praktik. Af alt detta kan man sluteligen draga denna följd: Att befordra upplysning är ingen ting annat än att befordra vetenskaplig odling i högsta möjeliga stränghet och renhet. – Den olärda slags upplysning, som vi nämnt, behöfver ingen befordran. Den befordrar sig sjelf, och hindras af ingen ting annat, än om man vill göra den till en halflärd upplysning. – Om det praktiska må man vara obekymrad. Den äkta vetenskapen, sanningen, är ett lefvande väsende. Den gör sig praktisk sjelf. Den har ljusets natur. Ljuset kan man ej befordra bättre än om man lemnar det fritt. Och står Solen i sommarglans på höga himlen, så behöfver man ej sörja för värma6. Vi återgå till den afbrutna beskrifningen. Vi hafve anmärkt, att sedan upplysningen hade upphört att vara skeptisk, den företog sig att grunda all vetenskap på otvifvelaktiga facta, eller att göra den praktisk.
Om detta varit hans mening, så vågatjag påstå, att han ej har sig det närvar, förhållandet synnerligen väl bekant; ty hittills har det så tillgått, att det stundom dröjt 1 å a år innan de fått ut begrafn.hjelpen, synnerligen då de skolat utbekomma den ur landtränlerierna. De hafva genom Konungens Bef:b:de insändt sina ansökningar till K. Slats-cont., sorn remitterat dem till vederbör, verk. Om det varit i sterbhus, tillhörande armeen, har det remitterat dem till Krigs-colhm, som återremitterat dem till dess indelningsoch boslälls-contor. Följden häraf har varit, att vanligen 1 ä 2 år åtgått, innan begrafn.hjelpen utfallit, oberäknadt kostnaden för sterbhuset att hålla sig commissionär, för att försöka påskynda denna långsamhet. Jag troi', att sterbhusen skulle vara särdeles belåtna, om de finge utbekomma begrafn.hjelpen, genom att i 6 månader efter dödsfallet fortfarande få uppbära den aflidnes lön, och anser, att sådant skulle leda till ordning uti dessa ärenden. Frih. Cederström: Den siste värde talaren lärer väl icke vilja, att, då frågor uppkomma huruvida begrafn.hjelp 100 Den jo Maj f. m. stoll utbetalas eller ej, sådana frågor icke först stola afgöras, innan anordningen utfärdas. Detta lärer böra gälla för alla fall, vare sig att begrafn.hjelpen utbetalas |>å det af TJlsk. föreslagna sätt, eller på det sätt, stora hittills varit vanligt, d. v. s. att den utbetalas så fort ske kan efter anmälan. Der frågan icke är så beskaffad, att rättigheten till begrafn.hielpens utbekommande först mäste pröfvas,1 mender rättigheten är obestridlig; der är det billigt, att begrafn.7 hjelpen, såsom nu sker, genast utbetalas. Hr von Troil: Det väcker min synnerliga förundran, att en president, som så länge vandrat på tjenstemannabanan, som Frih. Gederström, kunnat lemna ett sådant yttrande, som det sednast afgifna.
Vi slogo oss ned framför den ute på kyrkogården, sedan vi sett rhrt lystinate deriiine; niarkvärdigt iiog var det ingen som föreslog a t t klattra upp till rundbågsgluggarna i tornet. Efter en stunds sainspråk med den lilla roliga gumman, som legat och skurat i kyrkan, och nu kom ut, efter slutadt arbete, promenerade vi vidare nedåt en vacker äng och plockade orchidder. Därefter superade vi hos vår första bekantskap, gastgifvarfïun, som bullade upp på bästa sätt nied plattar och sylt, och vandrade så i den stilla sommaraftoiien langsamt nedåt sgainla gastgifvareghrden D till. E t t af vira önskningsmå1 för gotlandsfärden hade varit att f % se de af gammalt dar brukliga folklekarne och spelen. Nu skulle denna önskan helt oförinodadt i viss mån uppfyllas. D å vi val tagit vårt rum i besittning och just voro i färd med a t t draga ner de liemvafda blårandiga rullgardinerna, fingo vi se a t t drängarna hade en lek för sig ute p % gårdsplanen. D e kastade varpa med flata stenar, och det var roligt a t t se deras spänstiga och kraftiga rörelser och den ifver, livarined de efter dagens arbete grepo sig an nied leken. Det framgick af hvad vi sedermera hörde, a t t unge far själf brukade taga del i den, fast lian iiu fann det mera förenligt med sin vardighet a t t slå sig ned med tidning och cigarr på gungbrädet på den närmaste afskilda delen af gardsplanen. Vi straclrte med valbeliag ut oss p % den hyggliga, ordentliga unga mors bolster och dynor och vor0 ej s i synnerligen tidigt i ordning följande morgon. Icke förty ämnade vi g å den vackra vägen till vårt närmaste inål, Garda, men vid telefonering befanns det att vi ej kunde få skjuts där.
Då, enligt hvad Stats-kontoret äfven upplyst, de spanmålsqvantiteler, hvarför, efter de vid berättelsens afgifvande kända förhållanden, dylik ersättning borde ifrågakomma, uppginge till 24,047 tunnor, skulle således det dertill erforderliga anslag, som vid förra statsregleringen beräknades till 40,000 r:dr, icke behöfva utsättas till högre förslagsbelopp, än 3,000 riksdaler. I sammanhang med förestående framställningar i fråga om allmänna indragningsstatens reglering, tillstyrkte Departements-chefen äfven i underdånighet, det Kongl. Maj:t ville i nåder föreslå rikets Ständer, att det till godtgörande af indelningsbrist i Jemtland uppförda belopp af 400 riksdaler framgent måtte blifva förslags-anslag, i hvilket fall och då hittills å detta anslag uppkommit behållningar, som blifvit reserverade och hvaraf beloppet, enligt 1848 års rikshufvudbok, utgjorde 4,857 r:dr 8 sk. 7 rst., det öfverskott å samma anslag, som vid nya statsregleringens inträdande förefunnes, kunde till Riksgälds-kontoret öfverlämnäs.
Har, vid anslagstidens slut, hvarken enskildt anbud om inlösen inkommit eller Tullkammaren funnit sådan böra ega rum för Kronans räkning, må vid tullberäkningen efter angifningen komma att bero, och varan, efter skedd klarering, af egaren disponeras; men eger inlösning på förenämnde sätt rum för enskild räkning, skola tullafgifterna efter det derigenom uppkomna högre varuvärdet beräknas; och skall af inlösningssumman, hvilken den, som stadnar för högsta anbudet, åligger att, sist innan kl. 12 nästföljande söcknedag efter anslagstidens förlopp, i tullkassan nedsätta, varu-angifvaren genast derefter utbekomma angifningsbeloppet, tillökadt med tio procent, men öfverskottet, om sådant eger rum, tillfalla Kronan, och hälften ingå till det särskilda anslaget för manufakturernas befrämjande, under iakttagande af hvad i Kongl. Maj:ts nådiga Förordning till förekommande af oloflig införsel och utförsel af varor i sådant hänseende stadgas. 29:o Uti den af Utskottet i sammanhang med 12 § af Tulltaxe-underrättelserna tillstyrkta underdåniga skrifvelsen ansågos slutorden ”ifrågavarande förmåner” böra utbytas emot orden: ”Kreditupplags-, nederlagsoch inrikes transito-rätt.”. 30:o Uti 3 mom.
Anckarsviirds yrkande grundad! på Riksd.Ordn., instämt deruti; men då den motsatta åsigten liar flera riksdagars praxis för sig, ser jag, för min del, icke någon våda af dess tillämpning äfven vid denna riksdag, oell jag anser, att, i frågans närvar, skick, intet annat parti återstår, än att låta saken för tillfället förfalla, samt praxis såsom hittills gälla. Det ligger visserligen en anomali deri, att grundlagens mening skall anses förklarad genom en Ordningsstadga; men sådant kan mycket lätt för framtiden afhjelpas genom motion i ämnet. Den farhåga att, genom ett nu uppkommande prsejudicat, R. o. Ad. kunde betagas att collationera sin tanka emot Landtm., kan icke vara långvarig, ty jag hoppas, att innan kort, i fall man låter bänkmrs-valet för sig gå, skola Ståndsafdelniugarne vara organiserade, så att vi genom ett Const.- Utsk. blifva fredade från ett beroende af Hr Landtmts individuella åsigt. Jag får således hemställa till Gr. Anckarsvärd och de öfrige ledamöter, som i discussionen deltagit, huruvida icke frågan må förfalla, och praxis tills vidare blifva gällande. Gr. Anckarsvärd: Då jag i denna fråga uppträdt för utvecklingen af en grundsats, så följer deraf, att jag åtminstone icke af några considerationer kan frånträda den. Jag beklagar på det högsta, att Hr Landtm, här afgifvit ett yttrande, som måste verka på opinionen inom Ståndet, och jag får tillika med största obehag tillkännagifva, att hvarken ungdomsvänskap eller andra inteVieura förhållanden kunna härvid på mig inverka. Jag kan för ingen del biträda Frill. Leijonhufvuds önskan, att vi här må låta praxis gälla, sedan saken redan blifvit så utförligt framställd; men för att komma till ett slut, anser jag mig kunna till Ii. o. Adis bedömmande framställa, huruvida det kunde gå an och vara lämpligt, att, på grund af hvad Frih.
Stadgar, Instruktioner och Reglementen för särskildte Embetsman och Corpsen^ jemte flere Ledamöters anförasden i samma ämne; af Herr M. Bagges, om behörig Domstol för upptagande af åtal emot HofRätter, Collegier, Nedre JustitiseRevisionen , Allmänna Ärendernes Beredning och Kongl. Maj:ts Befallningshafvande; af Herr C. G. Aryidsons, örn upphörande af vifén i Skuldfotdrings-mal hos Executorn; af Herr S. M. T. Cederborgs, om FörlikningsDomstolars inrättandej af Herrar P. Winblads oell N. Limnelii, om ändring i 24 och s5 §. af Kongl. Förordningen angående inteekning i fast Egendom af flen i3 Julii 1818; af Herr J. Cronii, om ändring i 6 §. af Kongl. Förordningen 0111 SockneStämmor och KyrkoRåd den 06 Februarii 1817, jemte Herr Bagges yttrande i ämnet; af sistnämnde Ledamots Memorial, om Sjö- och GränseTull-Rätters upphöfvande; af Herr A. J. Hiesleiters, om FörlikningsDomstolars inrättande, tillika med flere Ledamöters anföranden i samma ämne; af Herr N. Limnelii, om åtgärder vid afhandlingar om fast egendom till befordrande 'af större säkerhet uti inteckningar; af Flerr O. Hambrei, 0111 förändrad organisation af Hall Rätter i de mindre Städerne; af Herr C. G. Arvidssons om upphäfvande af Kongl. Brefvet af den 6 Maji 17675 angående anmälan hos Kongl. Maj:ts Be-' fallningshafvande når anhångige Executions-mål förfallit; samt utfärdande af nytt stadgande i detta ämne; af samma Ledamots Memorial, oni upphörande af vårjemåls ed i fylleri-mål 5 sf Herr J.