Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Annonser. Ingen annons införes under 1 kr. LEDIGA PLATSER. Att förestå ungkarlshem hos medelålders tjensteman nära Stockholm sökes en enkel, duglig, kompetent och möjligen något bemedlad person, som kan åtaga sig att med omtanka och huslig omvårdnad hufvudsakligen ensam sköta ett sådant; något litet mjölkhandtering förekommer äfven. Fullt upplysande svar med uppgift om lönepretentioner, ålder, rekommendationer jemte fotografi (som återfås) torde i höst sändas till » Litet landthushåll », adress: Blomsterhandeln, Stora Vattugatan 7 A. [443] Till inst. höstflyttning finnes plats ledig i ett större landthushåll för en duglig och pålitlig kokerska. Betyg jemte lönepretentioner och om möjligt fotografi sändes till fru Mathilda Magnusson, Forssa, Borlänge. (G. 23791) [456] P ö r e t t a n s p r å k s l ö s t fruntimmer, ej för ungt, vant vid matlagning, bakning och sömnad, finnes plats ledig 1 nov. hos familj, boende å bruk i närheten af Gefle. Svar med uppgift å lönepretentioner torde insändas till » A. K. », Gefle, pöste restante. a n s p r å k s l ö s, b i l d a d flicka med godt lynne och barnkär, ej allt för ung, kan nu genast få pl. i Finland som » barnfröken » för 2:ne små flickor. Sök. skall vara musikalisk och tala flytande tyska. Svar med fotografi och uppg. om ålder, lönepret. och referenser sändas till fru Janzon, Jakobsbergsgatan n:r 29 — 31, 3 tr., hvilken äfven lemnar närmare underrättelser. [444J F ö r en d u g l i g o. p å l i t l i g hushållerska finnes plats på landtegendom, der äfven är tillfälle till billig inackordering för en ung flicka, som vill öfva sig i husliga göromål. Skriftlig anmälan till » A. O. », Norrtelje.
»Om det finns lefvande råttor här, så finns det också döda råttor, ty råttorna ha icke evigt lif. Under hvilken golfspringa kommer den här att ligga och ruttna? Han trodde sig med ens känna, att hela etablissementet hade en lukt af döda råttor. Han knackade på kyparen, betalade och gick mot utgången, medan sex röd– och hvitmålade flickor gallskrikande flaxade omkring på tribunen likt lefvande disktrasor, i vanvettigt virrvar. Han gick ut genom Berzelii park, öfver Norrmalms torg och kom in på Biblioteksgatan. Var det inte Greta Weber, som gick framför honom, med det ljusa håret nyligen hopviradt till en knut i nacken ... Han gick fatt henne, hälsade vördnadsfullt och tackade henne för sist. De hade icke sett hvarandra, sedan de suttit till bords med hvarandra på Arvidsons middag. De följdes åt uppåt Östermalm. Greta förhöll sig i början tämligen stram och gaf korta svar, men Hall hade en så fri och godhjärtad ton, då han skämtade, att hon snart fick förtroende för honom, glömde sin värdighet och log och skämtade liksom han. Hall var betagen. Han hade icke tänkt på Greta under hela sommaren. Hur hade han kunnat undgå att minnas henne och tänka på henne ... Han talade om sina resor, och Greta lyssnade med nyfikna ögon och öron. De hade kommit till blomsterbutiken vid Stureplan; utanför fönstret stannade de en stund och betraktade blommorna. »I början förstod jag mig inte alls på orchidéer,» sade Greta. »Jag tyckte att de sågo så besynnerliga ut. Men nu tycker jag nästan mest om dem af alla blommor – i synnerhet de där stora, blekgröna, som likna hafsdjur – » Hon hade knappast talat ut, förrän Hall var inne i butiken. I nästa ögonblick kom han åter ut med en grön orchidé i handen. Greta blef röd. Han ville fästa den vid hennes barm, men hon nekade förskräckt att taga emot den. »A, det skulle ni inte ha gjort – hvarför har ni köpt den – nej, jag vill inte ha den – » Hall betraktade henne stelt. Slutligen kastade han bort blomman, på gatan, i smutsen, sade artigt farväl och vek in på en sidogata. Greta stod kvar, förvirrad, gråtfärdig.
Med de medel, öfver hvilka akademien förfogar, borde den nu kunna förvärfva sig krafter — låt vara utom akademien — som bringade dethundraåriga arbetet till fullbordan. Akademien har också på, sin hundraårsfest genom sin direktör, hr erkebiskopen Sundberg, uttalat den förhoppning, att hon i ej aflägsen framtid skall kunna lemna den så mycket efterlängtade ordboken färdig i allmänhetens hand. Vi taga fasta på detta yttrande; ty ehuru det förklaras att akademiens bemödanden aldrig lemnat ur sigte det höga mål som för dem blifvit satt, kan man icke gerna afhålla sig från den tanken, att akademien bra länge nöjt sig med att hafva det höga målet » i sigte », men icke tagit många steg för att närma sig eller uppnå detsamma. Men det gamla uttrycket är kändt, reculer pour mieux savier och en vacker dag öfverraskar nog akademien allmänheten med ett jättesprång — måtte det icke i ordets egentliga mening blifva ett saltomortale — från A till Ö. Eja, vore vi-der! — » » Det var likväl ej på den egentliga språkforskningens område », heter det vidare i hr direktörens tal, » som akademien egentligen skulle, eller ens kunde skörda sina lagrar, utan det var på den konstnärliga språkbehandlingens, på vitterhetens fält, och det torde svårligen kunna uppvisas något af betydenhet på detta område, hvari icke akademien på ett eller annat sätt haft del. » I den ur Snällposten för den 14 Juni 1849 hemtade artikel, hvarmed vi afslutade vår uppsats » Ett stundande Jubileum », yttrar författaren: » Har vår vitterhet gått fram, så har det skett icke medelst utan trots akademien. Akademien har spelat en tacklös vägvisarroli och ej en gång dess egna koryféer hafva alltid följt den anvisade stråten. Ytterligare tillhör det akademien att gifva skaldedopet och utfärda dopattest. » När man genomläser de långa listorna på personer, hvilka rönt bevis på akademiens uppmärksamhet, kan man icke förneka att hon sträckt sin välvilja ganska långt, då det nämligen gäller poesien och, i synnerhet under de första åren, en så kallad vältalighets idkare.
Sig icke kunna en sådan undersökning bifalla, utan egde vederbörande, som, på ett eller annat sätt, kunde finna sig förnärmade genom utöfvandet af Mörrums Krono Lax-Fiskes rätt, att, A ort och ställe, som vederborde, göra det påstående, hvartill de kunde finna sig befogade. 56. — med anmälan, att frågan om sättet för utgörandet af de till Befälets vid Skånska Dragon-Regementet aflöning anslagne Fördelsoch Hästhemmans räntor, i anledning af 75 § af Riksdags-Ordningen förfallit. Kongl. Maj:t har, genom Nådigt Bref den 10 December i8a3, Krigsoch Kammar-Collegierne om denna frågas utgång underrättat. 57. — angående några stadganden i afseende på väghållares rättighet att å andras egor hemta väglagningsämnen. Uti Nådigt Bref, den 8 Februarii 1825, har Kongl. Maj:t förklarat sig icke kunna bifalla hvad Rikets Ständer härutinnan föreslagit, men deremot meddelat närmare föreskrift rörande rättighet till väglagningsämnens afhemtning å inegor. 58. — angående bestämdare föreskrifter om sättet för erhållande af fastställelse Bil. t. R. St. Just. Omb:ns Emb.-Ber. d. 4 Nov. 1828. 23 å Stängsel-clelningar samt för ändrings sökande uti sådana delningar. Föredragen d. \ Maji 1827, då Kgl. Maj:t förklarade Sig icke finna lämpligt att något vidare förordnande härom för närvarande meddela. 5cp — med förslag till ett förändradt sätt för upprättande af Geometriska Chartor, så att areal-innehållet af egor med lätthet kunde utfinnas. Genom Nådigt Bref till KammarCollegium, den 3o November 1824» har Kongl. Majit förklarat Sig icke kunna å Rikets Ständers förslag härutinnan göra afseende. 60. — om åtgärder till befrämjande af Enskiftes-delningar.
Förenämnde arfvodesbelopp, uppgående till 10 procent af hela arbetskostnaden, synes vara alltför höga, i förhållande till det mindre betydliga arbete, som vid denna fästning, under nämnde 2:ne år, blifvit verkstäldt; och då en lika stor inspektions personal torde vara tillräcklig för att leda ett vida större arbetsföretag, vore det önskligt, om ej mindre vid Kungsholm, än på andra ställen, der sådant utan olägenhet kan ske, anslagen så fördelades, att ett arbete i sänder kunde, så snart möjligt är, fullbordas och derigenom besparing vinnas uti kostnaden för inspektiönsbefälet. §• 16. Af den uti 1849 års hufvudbok intagna balansrelation och i öfrigt tillgängliga Carls39 sk. _ D 12 sk. 8 rst., kommendantskapsmedel, tillsammans 28,785 R.dr 6 sk. 4 rst., inhemtat: det förberörde balansbelopp blifvit, genom Kongl. Kammarrättens utslag af den 11 Juli 1850, fastställda att, jemte ränta å de 2:ne förstnämnde beloppen, Kongl. Maj:t och Kronan af Hallströms tillgångar återgäldas, med den rätt, som genom laga konkursdom blifvit bestämd; att sedan upplyst blifvit, det Hallström, den 19 December 1845, i Norra Amerika afiidit, det emot honom väckta åtal för förfalskningsbrott, hvilket hos Kongl. Krigs-hofrätten varit anhängigt, i följd deraf förfallit; att Hallströms konkursmassa, som numera är utredd, icke lemnar någon vidare tillgång; samt att, sedan balansbeloppen blifvit genom ofvanberörde utslag bestämda, rättegångånyo är bos Kongl. Kammarrätten anhängiggjord emot de personer, hvilka för Hallström ingått uppbördsborgen, under yrkande att för Kongl. Maj:ts och Kronans räkning utbekomma samma borgens belopp, 2,000 R:dr, till afbetalning å ilen uppbördsbalans, Hallström sig ådragit, hvilken rättegång för närvarande är på Kongl. Kammarrättens pröfning beroende. §. 17.
Jag anser hvarje jordbrukare böra hafva sin rättighet oqvald att i dessa ämnen förfoga effers itt bästa förstånd.” af Riksdagsfullmäkiigen Ola Månsson från Christianstads län: ’’Jag instämmer i denna reservation till alla delar, och såsom följd deraf föreslår, att den underdåniga skrifvelsen må erhålla följande förändrade lydelse: att Rikets Ständer, som med bekymmer emotse de för samhället vådeliga följderna af skogarnas totala nedhuggning, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, alt Kongl. Maj:t läcktes låta undersöka, hvilka åtgärder etc. och så vidare i enlighet med Utskottens förslag.” af Johan Bergström från Stora Kopparbergs län, Olof Johansson och Josef Bolm från Stockholms län samt Efraim Larsson från Elfsborgs län, hvilka instämt uti Ola 1'erssons reservation. STOCKHOLM. Östluhd & Lagsamt Allm. lie sv.- och Ekon.-Utskollens Betänkande, M 37. \ M 37. Ant. till Exp.-Utsk. den 21 Aug. 1881, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af vackt motion, att utländsk man icke må tillåtas alt här i Riket besitta eller bruka fast egendom, eller utöfva annan näring, utan att vara Svensk medborgare, Uti en af Vällofl. Borgare-Ståndet lill Lag-Utskottet remitterad motion har Herr L.
Och sade till dem: Vi kunne det icke göra, att vi skole gifva våra syster enom oomskornom manne; ty det vore oss en skam. Dock likväl vilje vi vara eder till viljes, om I varden oss like, och allt mankön ibland eder varder omskoret. Då vilje vi gifva eder våra döttrar, och taga oss edra döttrar, och bo när eder, och vara ett folk. Men hvar I icke viljen lyda oss, och omskära eder, så vilje vi taga våra dotter, och fara vår väg. Det talet behagade Hemer och hans son väl. Och den unge mannen fördröjde intet att göra så; förty han hade lust till Jacobs dotter, och han var härlig hållen öfver alla i hans faders huse. Så gingo Hemor och hans son Sichem i stadsporten, och talade med borgarena i stadenom, och sade: Desse män äro fridsamme när oss, och vilja bygga och bo i landena. Så är nu landet vidt begripet; vi vilje taga oss deras döttrar, och gifva dem våra döttrar. Men då vilja de vara oss till viljes, så att de bo när oss, och varda ett folk med oss, om vi omskäre allt det som mankön är ibland oss, såsom de omskorne äro. Deras boskap och ägodelar, och allt det de hafva, blifver vårt, om vi eljest blifvom dem till viljes, så att de bo när oss. Och de lydde Hemor och Sichem hans sone, alle de som genom hans stadsport ut och in gingo, och omskoro allt det som mankön var, det som i deras stad ut och in gick. Och på tredje dagenom, då det värkte dem, togo de två Jacobs söner, Simeon och Levi, Dinas bröder, hvardera sitt svärd, och gingo dristeliga in i staden, och slogo ihjäl allt det som var mankön. Och slogo också ihjäl Hemor och hans son Sichem med svärds ägg, och togo sina syster Dina utaf Sichems huse, och gingo sin väg. Då kommo Jacobs söner öfver de slagna, och skinnade staden, derföre, att de skämt hade deras syster.
Systrarna voro vackra, men hon » hade inte något utseende alls »; båda systrarna ansågos ha goda hufvuden, men hon var » som folket är mest ». Den äldsta systern blef litet bortskämd för att hon var den första — den yngsta blef litet bortkelad, därför att hon var den sista; men » Nollan », som hvarken var den första eller den sista, utan bara den mellersta, blef därför inte bortskämd alls. Systrarna voro mycket ute och roade sig, men » Nollan » var mest hemma hos föräldrarne. Någon skulle ju vara hemma, och inte var hon heller så mycket road af eller uppburen i sällskapslifvet som de andra; men hon lärde sig i stället att sätta mera värde på det stilla, gagnande hemlifvet. Och Nollan kunde också ha sina nöjen och intressen, dem systrarna icke förstodo sig på eller funno nog stora och inte hade tid med — lifvet hade många skönheter och glädjeämnen också för Nollan. Hon var i alla fall så omistlig i hemmet. Isynnerhet blef detta fallet sedan systrarna blifvit gifta och föräldrarne började bli äldre. Men hon sörjde inte öfver, att hon blifvit kvar; hon hade j u en god verksamhet, där hon var, och hade for öfrigt alltid vant sig vid att tänka mest på andra och minst på sig själf. Så gick det flere år framåt. Ingen tänkte på, att det kunde vara eller ens bli annorlunda inom hemmet, och Nollan själf tänkte kanske allra minst därpå, ty hon hade så mycket att göra och tillse, och då går tiden alltid fort. Hennes sinne blef också gladt af det tillfredsställande medvetandet, att hon var till gagn och glädje för sina närmaste. Sådana andar verka äfven ofta förädlande på hela sin omgifning. Men då inträffade slutligen något mycket märkvärdigt: också Nollan blef förlofvad! En bra karl, ännu i sin bästa ålder, men med tillräcklig mognad för att mera fästa sig vid inre än yttre företräden, gjorde familjens bekantskap, och hos honom uppstod då snart en liflig önskan att till sitt eget hem få öfverflytta denna hemmets goda tomte, som han tyckte att man så orätt kallade » Nollan ». Det blef som en naturrevolution inom hemmet. Hvad skulle far och mor nu taga sig till?
Löner understiga hvad öfrige KronoFogdar och Häradsskrifvare åtnjuta, måtte dem,’ i uppgifven ordning, för den förflutna tiden, godtgöras, men att, för innevarande år och framgent, Hemmansräntor, i motsvarigt förhållande till dessa Lönebrister, kunde Sökanderne i Nåder tillagde varda. På de i nästföregående punct anförde skäl, hafva Riksens Ständer, till hvad uti omförmälde måtto sökt blifvit desto mindre kunnat lemna bifall, s,om, hvad angår Krono-Fogden Hollstén och Häradsskrifvaren Pahl, de tiliträdt tjensterne, med kännedom om de dermed åföljande och alltsedan år 1719 oförändrade, indelde Lönebelopp, samt desse Tjenstemän, jemte de öfrige Underdåniga Skrifvelser. 661 Haradsskrifvarne i Westerås Län, åtnjuta både Lön och resepenningar indeldt, samt dessutom innehafva Boställen; hvilka förmåner, jemte de Sökanderne i senare tider tillagde Provisioner och Procent, synas ej allenast böra förslå för en skälig utkomst, utan jemväl sätta dem i fördelaktigare ställning, än deras vederlikar i andra orter.
Sedan någon kort discussion nu uppstått, dels om lydelsen af voler.propostn, dels huruvida Ståndet efter slutad votering finge åtskiljas, och Hr Landtm, förklarat att sådant naturligtvis icke kunde ske ilall R. o. Ad. vid voteringen ansåg Gr. frölich» förslag nu böra pröfvas, upplästes till justering och godkändes följande voler.proposition : Den som anser att Gr. Frölichs upplästa förslag nu bör till pröfning föredragas, voterar ia; den det ej vill, voterar nei; Vinner nej, kommer pröfningen af ofvannämnda förslag att tills vidare uppskjutas. Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — Ii. Nej — 14. Fortsättningen af detta måls pröfning uppskjöts till nästa plenum. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. något efter 12 om natten. In fidem protocolli, F. O. Silfver stoij>e> Lördagen den 20 Februari i 841. Plenum kl. 9 f. m. Justerades pleni~prot:n för den 6 dennes e. m. oell den 10 dennes f. in. Föredrogos ej mindre Exped.Utsk:s den 17 och 18 dennes på bordet lagda förslag N:o 241 till R. St:s und. skrif - Den 20 Febraa ri f. m. 475 veise till K. M., angrete dels rättighet för enskilda att anlägga theatrar i hufvudstaden, dels ock granskning af skådespel, hvilka å enskilda theatrar uppföras, än ock de reservationer, hvilka åtföljt detta förslag. Gr. Frölich, David: De ibland R. o. Adis ledamö ter, sorn voro närvar, i sista plenum, torde erinra sig, att jag tog mig friheten besjäla denna Exped.Dtsk:s skrifvelse på bordet, egentligen af dea anledn., att en värd ledamot i simma Utsk., pä ett efter mitt tycke opassande sätt, yttrade sig om något recidiv af en sjukdom inom Exped Utsk. Jag hade då ännu icke gjort mig bekant med sjelfva frågan.
Andra dagen var en serie af behagliga, hjertstillande och hjertfröjdande känslor. Det låg något så rent och klart, så djupt och fullt i alla förhållanden mellan denna lyckliga familj. De tycktes vilja dölja all den kärlek, som de kände för hvarandra, och just derigenom föll denna mera verkligt i ögonen på den icke-blinda. Ju större kärleken är, dess hellre smyger den bakom andra känslor, och ställer sig i skuggan, rädd att förlora något af sin kraft, af sin magie, ute i solskenet af de menskliga blickarne. På förmiddagen, medan mannen var ute och inspekterade reparationen på mitt vagns-hjul, företogo vi – Fru B. och jag – en generalmönstring med hennes barn och deras naturfallenheter. En af dem hade stora och verkliga anlag för musik, en annan visade omisskänneliga sådana för figur-teckning. Det var lika förvånande att höra den späda, men rena och klara rösten, behagligt och med en viss oskuldsfull smak följa Fru B:s accompagnement på piano, till några lätta, kända sånger, som att se de väl proportionerade figurerne, tecknade med lätta, raska drag och oformerad blyertspenna, på ett äkta blad godt konceptpapper. Här stod fadren så tydligt, klappande sin ridhäst. Der, på ett annat blad, satt mamma och förhörde lilla syster sin lexa, der lekte syskonen, och den lilla vänliga hunden var icke glömd i någon enda tafla, utan utgjorde alltid en lifligt talande biperson. Det var någonting på en gång ljuft och smärtsamt att se dessa frön till måhända stora konstnärsförmågor. Det var något högvigtigt att här gifva ett råd. Skulle man gynna och uppdrifva dessa ovedersägliga naturfallenheter, eller skulle man lemna dem åt sig sjelfva att utveckla sig. Jag rådde nästan till det sednare; och en röst inom mig sade att det var rättast. Ligger den verkliga gudasända konsten förborgad hos dessa små, så träder den fram sent eller tidigt och banar sig sjelf den bästa vägen.
Danielsson från Jönköpings län, Johan Ericsson från Jönköpings län, Carl Anders Larsson från Ostergötlands län, Lars Ersson från Södermanlands län, Carl Gustaf Sköldberg från Nerikes län, Petter Ifarsson från Gotlands län och Johan Olof Sundgren från Stockholms län; hvarom protokollsutdrag skulle i vanlig ordning expedieras. Från Höglo/l. Ridderskapel och Adeln. S. D. Föredrogs och bifölls Bevillnings-Utskottets Betänkande, M 26, angående beräkningen af tullmedlen, postmedlen, stämpelpappersafgiften och bränvinsbränningsmedlen. S. D. Föredrogos Sammansatta Stats-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkanden, Memorial och Utlåtande: M 54, i anledning af väckt motion om ändring i Kongl. Kungörelsen den 4 Maj 1827, angående beräkning och fördelning af den ersättning, som boställsinnehafvare, i anledning af verkställda egoskiften, kunna erhålla eller få vidkännas. Afstogs. •As 55, i anledning af väckt motion, alt Folkskole-inspektör måtte, dels för anställande af inspektionsresor, berättigas till ledighet från annan ordinarie tjenst, dels förklaras för sjelfskrifven medlem och föredragande i Domkapitlet vid behandling af folkskoleväsendet rörande mål m. m. Bifölls. JV2 56, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i fråga om lydelsen af 18 § sista mom. i förslaget till ny Jagtstadga. Med afslag å Utskottets inbjudning, godkände Ridderskapet och Adeln den föreslagna voteringspropositionen. M 57, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut vid förehafvande af Sammansatta Stats-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, JV2 50, öfver väckta motioner om förändrade föreskrifter i afseende å skogshushållningen i riket. Bifölls. Från Hogv. Preste-Ståndet.
Strax efter k o m von Dittner fram till mig. » Hör du, Anna, » sade han, » du vet nog, att j a g aldrig brakar blanda mig i dina angelägenheter, men som nära släkting och barndomsvän tar du j u inte illa upp, om jag säger: akta dig att ha något att göra med den där herrn, det är en dålig karl. » » H v a d vet du om h o n o m? » frågade j a g ifrigt. » En hel del saker, som jag inte kan tala om för ett fruntimmer. » » Vet du något, som går direkt på heder och ära? » Jag såg, att von Dittner tänkte, att jag var intresserad för egen del. — » Ja, » svarade han utan den minsta tvekan, » det vet jag. Det är en dålig, genomrutten karaktär, som förr eller senare slutar illa. Den kvinna, som fäster sig vid honom, går sin säkra olycka till mötes. » - — De orden ha ringt för mina öron hela dagen. Jag känner v o n Dittner tillräckligt för att veta, att han ej skulle hafva fällt dem, o m han ej vore fullt säker på sin sak. Petra kom upp i eftermiddag, o m möjligt ännu mer tagen. H o n lät mig förstå, att hon talat m e d » honom » o m mig, och att han sagt henne, att han började hålla af mig på blotta beskrifningen — för hennes skull. Jag försökte k o m m a med några kritiska inkast, möjligen var han endast en kurtisör af det vanliga slaget, hon nyligen beskrifvit för mig. H v e m visste, o m han var att lita på? Men det var omöjligt, hon hörde mig inte. Och allt hvad hon sade sedan — Nej, det skulle vara den största grymhet att störa denna jublande kärleksoch lyckohymn med tviflets skärande missljud! Nu hoppas j a g innerligt, att han anser henne för ful för att riskera se henne dagligen och således ej anhåller o m hennes hand, eller att fadern nekar sitt samtycke. Hvad skall j a g i motsatt fall göra? ml kkkttAN ej &lt;) I T C:: C -; ^ I \ 1 HoyiÅi / ifl; k. » .sk \ RM.
För ynglets fredande vore tillräckligt sörjdt genom bestämmande af maskornas omfång. Då af dessa orsaker, enligt hvad erfarenheten ådagalagt, svårigheter mött för tillämpningen af ornförmälcle föreskrifter och känbara olägenheter måste uppstå genom deras efterlefnad, voro häraf att hemta ytterligare skäl för upphäfvande af nämnde stadganden. Enligt hvad 1852 års Fiskeri-stadga innehåller, skulle de vid densammas utfärdande befintliga större vadar fä brukas intill den I Januari 1855. De omtörmälda föreskrifterna torde således hafva varit gällande allt. för kort tid, att någon tillförlitlig erfarenhet kunnat vinnas om deras lämplighet i mer eller mindre män. Då för öfrigt dessa föreskrifter äro allt för vigtiga, att, innan genom säkra iaktta - 6 Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande Ats 95. gelser visat sig huruvida de må vara för ändamålet otjenliga, upphäfvande af desamma bör föreslås, hemställer Utskottet att denna motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Ank. till Exp.-Utsk. den 30 Maj 1860, kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om tillsättande af en Kommitté för omarbetande af Krigslagarne. Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet har Höglofl. Ridderskapet och Adelil remitterat en af Friherre Creutz, Steffan, väckt motion, ”att Rikets Ständer mätte ingå till Kongl. Majit med underdånig anhållan, att en Kommitté af sak^kunnige män. till hälften jurister och hälften militärer, matte tillsättas för omarbetande af nu gällande krigslagar i enlighet med tidens anda, på det att krigarne ”inom sitt yrke. i likhet med hvarje annan samhällsmedlem inom sitt, mätte blifva, ”värnad emot egenmäktighet och förtryck och. i konstitutionel öfverensstämmelse "med den öfriga nationen, erkännas rätt till ett oväldigt och skoningsfullt handhaf”vande af rättvisan, i enlighet med efter mensklighetens och tidell varfvets anda ”förmildrade lagar.