Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Deligencer sorn nu regelbundet gå- emellan Stockholm och Götheborg bidraga i väsentlig mon till lindring i Skjuttsnings. -besväret vid 5 Gästgifvaregårdar här i Länet. De i förra Femårs-Berättelsen omnämnde serskildte (konventioner om premier för rofdjurs utödande utom skallgång, Kafva äfven under sista qvinqvennium fortfarit att gälla och .visat god effect, men upphörde med början af innevarande år, genom den förut omförmälde af hein Länet ingångne allmänna? öfverenskommelsen, hvars resultat, lättare beräkneligt, blifver föremål för nästa Femårs-Berältelse. Previlegierade Krogar på Landet utom Gästgifverierne är olika många sorn förut.. Angående Sockne-Magazinernes antal och fonder har jag nyligen haft tillfälle att till Eder Kongl. Maj:ts Finance-Expedilion afgifva delaillerade uppgifter. Antalet af sådana Magaziner är 68 stycken och summan af deras fonder uppgår till 14,600 tunnor Spannmål. Förslaget om DistrictMagaziners inrättande har här i Länet icke vunnit bifall af opinionen. Nytt reglemente för magasinerne i Ös ter-Wåhla Socken är under de 5 sista åren fastställdt. 24 — Utom Sparbankarne i Westerås och Sala, hvarom i Berättelsen angående Städerne vidare förekommer, är sedan sista Femårs-Berättelsen en Sparbank inrättad vid Skultuna Bruk sistlidne sommar. §. 5. Städerne. Deras antal är fyra; nemligen:] 1:0 lVesterås. Bergs-handelsoch sjöstad, uppförd i andra classen af Rikets Städer, är belägen vid Svartåns utlopp i Mälaren. Tomternas antal utgör 421 hvaraf 35o äro bebyggde och 71 obebyggde, hvilka sednare merendels begagnas till planteringar. Af gammalt utgöra Tomternas antal inom Stadens staqvet 22ii hvarefter åtskilliga praestationer blifvit beräknade. På alla nuvarande tomter är en motsvarig del af Stadens utmark i lotter fördelad, hvilka, der det, i anseende till markens beskaffenhet, kunnat ske, till större delen blifvit uppodlade.
För att vara stark med en sådan representation behöfver Konungen ingalunda, såsom det vid ett föregående tillfälle af en talare antyddes, begagna sig af regeln: »Divide et impera.» Han är stark derföre, att han försvarar hela samhällets intresse; att han inom representationen kan göra sig hörd och förstådd och att det der alltid finnes män, som af egen drift, och icke blott, såsom i det hvilande förslaget, af embetspligt föra hans talan och förklara hans afsigter. I en representation åter, der blott ett samhällsintresse representeras, der blir ställningen väsendtligen olika. I alla de fall, der regeringen måste uppträda såsom de orepresenterade minoriteternas målsman, får den lätteligen representationens högst öfvervägande majoritet emot sig, och verkan deraf kan ej vara tvifvelaktig, då denna kompakta massa håller kassanyckeln i sin hand! Jemnvigten kan då ej bibehållas, utan måste följden blifva, att konungamakten sjunker ned i den mån kam rarne lärt att begagna sin makt och stiga upp. Ett ovedersägligt bevis derpå, att konungamakten genom det hvilande förslaget verkligen försvagas, ligger dessutom i det förhållande, att den hittills genom sitt veto kunnat förhindra R. St:r att beröfva en samhällsklass den representationsrätt, som en gång blifvit densamma tillerkänd. Enligt det hvilande förslaget skulle åter riksdagen exempelvis genom att befria embetsmäns löner från bevillning, kunna från representationsrätt skilja alla de embetsmän, som saknade annan qvalifikation, än den, att de erlade bevillning af sin löneinkomst, utan att sådant kunde af Konungen i ringaste måtto förhindras. Men äfven med denna öfvertygelse kan man måhända vara tveksam om man bör rösta »ja» eller »nej», så vida nemi. det Den 5 December. 303 blir uppenbart, att genom ett afslag intet annat skulle vinnas än några månaders uppskof. En Konungens Rådgifvare sade nemi. i går, att om förslaget förkastades, skulle det genast återkomma i oförändradt skick. Detta har jag icke ett ögonblick betviflat; men en annan af Konungens Rådgifvare sade i dag, att
Desse äro paina åsigter och anhåller jag, att de få / bifogas Hertsjr Fullmägtiges yttrande samt till Riksens Högh Sländer medfölja jemte Högh Bancb-Utskottets förnyade Betänkande.” Banco-Fullmägtigen Anders Danielsson t ’’Då Herr Directeuren Schwan så fullständigt utvecklat frågan på ett sätt, som helt och hållet X4* Banco*Utskottets Bet&nkanden. instämmer med mina åsigter deraf, har jag fög* hufvudsakligt att vid dess anförande tillägga; meri får dock anföra följande: Anmodad af Höglofl. Banco - Utskottets Finance - Beredning, att inkomma med bestämdt yttrande, huruvida Banquens tillgångar och skuldepj>i alla delar, med afseende på tidens kraf, synas böra uppgifvas eller icke, samt hvad nyttiga eller skadliga följder för det narva, rande och för framtiden genom en sidan uppgift skulle kunna Banquen tillskyndas, får jag äran förklara; att jag anser en fullständig publicitet af Banquens hela ställning, i alla dess delar, icke allenast vara nyttig, utan äfven högst nödvändig. Hemlighetens tid är förbi, och det system, som endast för invigde uppenbarar hvad som rörer allas intressen, är längesedan förkastadt af allmänna rösten. Hvad särskildt rörer det förhemiigände af Banquens tillstånd, som man hittills yikat och sökt bibehålla, har det utan tvifvel haft den första grund Uti afsigten att dölja de missbruk och ingrepp, som af fordna Begeringar blifvit begångne, eller ock att gynna enskilda speculerande penninge-vinglare.
Jag tager för alldeles gifvet, att den värde talaren har sig nogsamt bekant, att anledningarne till ett skiljemynts försvinnande ur rörelsen kunna vara mångahanda, och att det således blir ganska svårt för hvar och en, som ej har noga erfarenhet om ett lands finansiella ställning, atl bedöma, hvilka orsakerna till ett så beskaffadt fenomen kunnat vara. Jag vill blott nämna, att, äfven om icke anledning till upsmältning förefinnes, så kan dock ett land befinna sig i så bedröfliga finansiella omständigheter, att skiljemyntet måste tagas som sista resursen för att liqvidera utländska skulder, och då utföres ju silfvermyntet och försvinner på så sätt ur rörelsen; eller, om det händer, såsom här skedde år 1810, att man ej får utbyta sina sedlar mot silfver, då försvinner äfven det klingande myntet ur rörelsen och skrinlägges. Huruvida något af dessa förhållanden varit förhanden i de länder, den värde talaren upgifvit, vet jag ej. Men hvad jag med visshet vågar påstå, är, att förhållandet ej är sådant i Sverige och ej kan blifva sådant förr, än Banken stänger sin lucka. Frih. Rehbinder har ej riktigt upfattat mitt yttrande i afs. på privatbankens sedlar. Han fästade sig uteslutande vid den framställning, jag gjorde, att privatbankerna borde aläggas att ej få utgifva sedlar under 10 rdrs valör, mea fästade ej sin upmärksamhet vid det förhållande, jag förutsatte innan denna åtgärd skulle vidtagas, att nemligen ItiksBanken ej finge utgifva sedlar å mindre belopp än 5 rdr rmt; i denna händelse tror jag, i motsats till Frih. Rehbinder, att detta förslag komme att medföra lyckliga resultater ej blott för staten utan äfven för den enskilte. Jag vill ej längre uptaga Högh Ståndets tid, utan inskränker mig blott till att afgifva den förklaring, att det skulle, lindrigast 8ngdt, förefalla mig besynnerligt, om detta Stånd, som vid två föregående Riksdagar lemnat sitt bifall till en framställning sådan som den, jag nu tagit mig friheten förorda, skulle gå ett steg baklänges på de finansiella reformernas bana, genom att afslå densamma. Jag Den 28 Jannar?.
För hvarje gång Snoilsky under de senare åren kommit med någon ny diktsamling, har man genast varit angelägen att gifva honom en etikett, den ena gången som en framför alla andra s. k. fosterländsk skald, den andra gången som en lika uteslutande demokratisk. Och vid hvarje sådant tillfälle har man gjort sig mycket besvär med att konstatera omslag och nya tankeriktningar. Man kunde hafva sparat sig detta besvär, ty förändringarna i detta afseende torde vara mera skenbara än verkliga. Ett med en större verldserfarenhet vunnet mognare betraktelsesätt af tingen har helt naturligt efter hand infunnit sig, lika som mera allvar med den större mognaden. Men detta gäller mera i fråga om behandlingssättet än egentligen om de idéer, som besjälat skalden. Lika som Snoilsky i en senare tid låter sina tankar gå till frihetshjelten Garibaldis dödsläger och hylla honom, som — fick slita slafvars band Med denna lama arm Och sluta frihet och natur Till denna trötta barm, så svärmade han ju redan som yngling i sina allra första dikter för Petrarcas Italien, som “ skall bli fritt till Adrias våg *. Lika stark som hans medkänsla är för de biltoge och föraktade t. ex. i “ Tatterskan “, likadan framträder den också redan långt tidigare i sådana stycken som “ Konstberider-skan “, “ Fattig-Anna “, “ Magdalena “ m. fl. Och fosterländsk på sitt sätt. har Snoilsky varit förut lika mycket som nu senast, d. v. s. han har velat en fosterländskhet, som icke deklamerar utan handlar, ett folk, som icke slår sig till ro på sina stora minnen, utan lefver sin samtids lif och erkänner dess kraf. Historiskt-patriotisk skald i den meningen man vanligen vill fatta detta begrepp är Snoilsky heller icke. Det skall finnas något allmänt menskligt eller individuelt stort drag i det historiska motivet, för att han skulle behandla det, och i det rent historiska kommer han svårligen utöfver det pittoreska. Snoilskys “ Svenska bilder “ äro derför icke att hänföra hvarken till det.bästa eller djupast kända han diktat.
Sigrids böner voro fåfänga. Förgäfves använde hon de mest bevekande ordalag, postkarlen vågade icke insläppa den bedjande, huru gerna han än velat. För hvarje förloradt ögonblick steg Sigrids ångest högre. Vända om, med oförrättadt ärende, kunde hon icke. Slutligen hördes steg komma uppför trappan, de närmade sig allt mera. Det var en af hertigens tjenare, som i handen bar en silfverbägare och åtföljdes af en tjensteqvinna, bärande en kanna pösande öl, det hon, på tjenarens befallning, just hade tappat ur den bästa öltunnan i slottskällarn. "Seså, här just innanför denna kammardörr får hon ställa kannan på bordet och gå sin väg. Jag skall sjelf sedan kredentza Hans Furstliga nåde detta ståteliga öl. Det måste man medge, att icke låter detta ölet det gamla Åboölets rykte komma på skam. Icke var det underligt att salig drottningen Kathrina häraf drack lika gerna, som hennes herre, högst salig Hans Majestät, konung Johan." "Goda Anna, jag ber dig", sade Siri, "låt mig bära in ölet." Anna var högst nyfiken att få titta in i hertigens rum, så att hon gerna hade åtlydt befallningen att uppbära ölet, men när hon såg på Sigrid och varsnade den ångest, hvarmed denna bad att få aflösa henne i tjensten, så svarade hon: "Gu signe er, jungfru. Nog hade jag gerna gått sjelf, men så J ser ut, har väl ingen hjerta att neka er, som alltid är så färdig att göra en hvar till nöjes. Men kannan är tung för en sån liten fin hand, må hon veta, jungfru." Sigrid grep ifrigt kannan och följde efter tjenaren, utan att hvarken denne eller postkarlen gjorde någon anmärkning. Så snart hon inträdt i rummet, befriade tjenaren henne från sin börda, och väntade att hon skulle bege sig bort, sedan hon, som han trodde, fått tillfredsställa sin nyfikenhet. Men i dess ställe pekade Sigrid på en dörr vid hvilken stod en annan tjenare och frågade: "Är Hans Fursteliga nåde der?" "Tyst, tyst!
I någon mån har detta gått i fullbordan: jag känner lust att rita af menniskor igen och jag längtar till Hörby för att kunna skrifva ihop manuskript, få penningar och njuta af frihetskänslan. Han har den sista tiden tagit sig för att komma endast en gång i veckan och att den enda gången stanna så kort som möjligt. Denna tydliga likgiltighet har slutligen framkallat en motsvarande stämning hos mig sjelf: jag har mist intresset för honom. Jag finner honom nästan likså tråkig som en annan, vanlig menniska, hvilken jag sugit ut. Och dock lider det intet tvifvel att han skulle vara mig kär öfver allt annat i verlden, om jag kunde ha förtroende till honom och om jag visste att han verkligen höll af mig. Mitt arbete är mig nu lika mycket värdt som samvaron med honom, hvilket bevisar att min natur hjelpt mig öfver den egentliga krisen och nu börjar bli normal igen. Nu behöfver jag icke längre vara rädd att bli hängd i tysthet. Lämpa mitt arbete efter hans åsigter, det vill jag icke; jag vill vara ”äkta”; det må nu stöta honom eller andra för hufvudet eller ej. Men när det icke gäller arbetet och sanningskärleken, så skulle jag för öfrigt vilja göra allt, allt, för att vinna hans vänskap. Kanske är detta icke så omöjligt, då jag så väl känner hans tycken, vanor och böjelser. Nåja, det får gå som det vill med den saken, jag skall åtminstone arbeta! Hvad som gladt mig är att hans föreläsningsskyldighet i Kjöbenhavn räcker tills han är 50 år, således 4 år ännu. Så är det inte troligt att han flyttar långt nog bort för att vi fullständigt skulle förlora hvarandra ur sigte. Mycket är vunnet genom det. En egenskap, som jag behöfver uppodla för mitt författarskap, och som kan komma mig till godo om jag vill vinna hans intresse, är personalkännedom, kunskap om allt som händer, politiskt och literärt, samt konsten att berätta klart, åskådligt, med alla belysande anekdoter, samt med blick för det humoristiska. Jag måste lära mig att uttrycka mig muntligt, med takt, finhet, ledighet, Med ett ord: jag måste bli ”Dame”. Icke affekteradt, utan verkligt: en finkänslig menniska med vana vid umgänge.
Då blef hon alldeles utom sig af vrede, så att hon skälfde i hvar led, och skiftade hy, och skriade som det argaste troll, och lopp rundt omkring hela gården, och var hon nu mäkta bister att skåda för hvem som mötte henne. Hon kom så tredje resan till prinsens sof-stuga, stötte omkull väktaren, och sprang midt in i rummet. Men vid hon nu fick se huru konunga-barnen sutto sofvande i hvarandras famn, blef hon så till sig, att hon föll ned till jorden, och ~sprack~; och blef detta hennes bane. Nu timade en stor förändring; ty i samma stund drottningen var död, löstes förtrollningen, så att allt återfick sitt fordna utseende. Den präktiga kungs-gården blef så i ögonblicket förvandlad till en mörk berg-skrefva, och var der intet att skåda, utom nakna fjäll och öde skogar. Men fjerran borta, hvarest ulfven haft sitt ide, reste sig ett fagert slott, som lyste af gull och silfver, så att det glimmade lång väg emot solen. Rundt deromkring voro gröna lunder och svala vatten och rika städer och byar, så att ingen sett så grannt; och allt detta var ulf-prinsens rike. Konunga-sonen tog så sin käresta vid handen, och de gåfvo sig straxt på väg mot det sköna slottet. Men när de kommit ett stycke, fingo de se ett präktigt tåg af riddare, och svenner, och fagra jungfrur, och oräkneligt mycket annat folk, med pipare, och harpo-lekare, och allt slags fagert spel; och riddarne och svennerna och allt folket gingo dem till mötes, och helsade dem med stor vördning, och hyllade prinsen för sin konung, och prinsessan för sin drottning. Derefter stego prinsen och hans käresta upp i en förgyllande karm, och drogo så med stor ståt framåt borgen, och allt folket följde efter i en sådan skara, att ingen det rätteligen kan omtala.
Kommitteens pluralitet åberopade härvid såsom exempel det förut uppgifna förhållandet, att, nemligen då en 20 kannors panna, använd vid bränvinsbränning såsom binäring vid jordbruket, ej kunde anses afverka mera än tvänne husbehofs-bränvinspannor, om hvardera 18 kannor tillsammans , men kostade i skatt 82 r:dr banko mera, un dessa båda, kunde man dock förmoda, att den förra redskapen skulle kunna bestå vid konkurrens med de sednare, derigenom att han hade en bestämd besparing i mindre arbete och vedåtgång, än de andra båda; men fördubblades nu beskattningen på beggedera redskapen, hvarigenom 20 kannorspannan skulle i skatt betala 200 r:dr och de andra båda tillsammans 36 j:dr, så uppstode den betydliga skillnaden af 164 r;dr, hvilken summa vore vida större än värdet af den besparing i ved och arbete, som med 20 kanliors-pannan kunde åstadkommas. Följden blefve således, alt båda 18 kannors-oannorna kunde med fördel begagnas i stället för 20 kannors-pannan. Omdistillering af rått bränvin hade i nu gällande förordning varit tillåten dels till husbehof, ulan afgift, dels såsom en särskild näringsgren och såsom sådan beskattad, hvarförutan det allt sedan äldre lider varit apothekare tillåtet att, för pharmaceuliska behof, få begagna mindre disti 1 leri ngs pannor. Kommitleen, som ansett denna varuförädling icke böra försvåras, hade dock, till förekommande af missbruk, funnit nödigt att föreslå några förändringar i hittills gällande föreskrifter. Ehuru det måhända syntes öfverflödigt alt i förordningen utsätta, att en hvar, som skattar för bränvinsbränning, må med samma redskap omdistillera bränvin af egen tillverkning, enär detta svårligen, om man ock sådant åsyftade, stöde alt förhindra, ansåge kommitteen dock säkrast alt i förslaget upptaga denna rättighet för bränneriidkaren, hvilken rättighet kommitleen äfven funne gagnelig, med afseende på en derigenom befrämjad möjlighet att exportera bränvin, för 'hvilket ändamål dess förvandling till sprit måste föregå.
Exc. först framstälde propos. derå, att den 5:te punkten skulle föredragas och afgöras före den 4:de, dervid svarades starka ja och nej i blandning, och sedermera hemstälde, huruvida R. o. Ad. atisåge, att de ilrågav:de punkternas föredragning och afgörande borde ske efter deras nummerordning; och då svaren å denna sednare propos. utföllo med särdeles starka ja, blandade med talrika nej, lörklarades ja nu haft öfvervigten. Sedan flere ledamöter påyrkat votering, författades och juste rades följande voteringspropos.: »Den som bifaller Frih. Tersmedens förslag, att 5:te punkten i StatsUtsk:ts Uthde N:o 86 skall företagas till öfverläggning och beslut före den 4:de punkten i samma Uthde, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner nej, afslår R. o. Ad. närande förslag, till följd hvaraf ofvanberörde punkter komma att föredragas och afgöras i den ordning, de i Uthdet innehafva.» Vid voteringens slut hade rösterna utfallit sålunda: Ja — 47. Nej — 73. R. o. Ad. åtskiljdes kl. */j * m. In fidem, O. braktl. Onsdagen den 25 April 1860. Plenum kl. 6 e. m. Uplästes ett utaf Frih. Leijonhufvud, Sten, inlemnadt Mein. af följande innehåll: Hos E. Exc. får jag härmedelst äran anmäla, det jag afsäger mig förtroendet att vara ledamot af Riddarb.Utsk:t, och får jag Den 35 April e. m. 841 tillika hos E. Exc. ödmjukast anhålla om propos. till det Högloft. Ståndet, det jag i öfrigt fortfarande måtte få bibehålla min Riksdagsmannarätt. Propos. å bifall till denna anhållan framställdes och besvarades med ja; hvarefter H.
Ansågos icke erfordra någon åtgärd. 190 §:n. Utskrs tillstyrkande bifölls. rgi §:n. R. o. Ad. ansåg, alt den uti denna § omförmälda anmärkning borde lemnäs utan vidare åtgärd. 192 §:n. Utskrs tillstyrkande bifölls. ■93„§:n>. Ansågs icke erfordra någon åtgärd. 194 §rn Utskrs tillstyrkande bifölls. >95^0. Ansågos icke erfordra någon åtgärd. 7.0I §:n. Utskrs tillstyrkande bifölls. 204 §.‘n. Ansågs icke erfordra någon åtgärd. Den September e. m. 375 90) §:n. Ansågos icke erfordra någon ålgård. 210 §:u. Utskis tillstyrkande bifölls. 21 1 §:n. Ulskts tillstyrkande i 49:^e punkten af utlåt. N:o 28g upplåstes. Hr Lefren: Jag tillstyrker bifall till detta sednare betänk. oell afslag å betänk. Tillstyrkandet i 49:<^e punkten af utlåt. Ansågos icke erfordra någon åtgärd. Slutmeningen i utlåt. Hr von Hartmansdorff: Jag torde knappast behöfva i Ståndets minne återkalla de anmärkntr, som gjordes mot denna slutmening i betänk., då det förra gången hos R. o. Ad. förevar. De innefattade i korthet att collegiernes förvaltning måste rälta sig antingen efter allmänna föreskrifter, som de hafva att följa, eller ock efter K. Mts nåd. bref. Underlåta de någondera delen, så äro de ansvar underkastade, antingen efter de anmärkntr, som Kammarrätten eller Statsrevisorerne göja. Följaktligen är en påminnelse af den beskaffenhet, som här blifvit föreslagen, obehörig och kan icke åsyfta annat än ett obefogadt klander af de förvaltande verken. Skulle afsigten sträcka sig ända derhän, att klandra Konungens rådgifvare; så har man icke valt lätta vägen, ty den går genom Const.Utsk.
Värde ä 2 R:di kubikfoten. Mått. Värde förslagsvis ä 2 R:dr kub. fot. S ii ni in a. Penningar. enligt markegång på förslag. Mått. Värde h 2 R:dr kubikfoten. Mått. Värde förslagsvis i 2 R:di kub.fot. S ii in m a. R:dr öre R:dr öre kubf. k:r R:dr öre k 111 > f. k:r Ralr öre R:dr öre R:dr öre Rallön uibf. k:r Penningar: Indelt Spanmål dito dito 73: 60. Ersättning för Hemmansränlor och Arrenden m. m., Förslagsanslag 18,300: — Tillkommer: Indelta räntor, anslagna åt Tjenstemän vid nya Skogsoch Jägeri-staten 900: — 18,300 900 19,200 73,000 J 73,000 Skogs-institutet, lägre Skogs-skolor samt öfrige till Skogs-stalen hörande Tjenstemiins aflöning, Reservations-anslag 75,000 75,000 3,100 5,100 — Lyshållning tn. fl. utgifter för Kronans publike hus i Stockholm, Förslags-anslag 5,100 — _____ — _____ 5,100 48,000 — 48,000 — Byggnader och reparationer i Stockholm, Reseroations-anslag 48,000 — 48,000 — 60,330 60,350 — Byggnader och reparationer i landsorterne, Reservat ions-anslag . Ved m m., Förslags-anslag: Tillägges: Tillökningen i Hufvud-titeln (i Fcirslags-anslagen) utgör således 867,900 R:dr Runt. K x 1 r a Slats-Keglerings-ansla g. Riksmynt.
Förb. 1849 Förb. 18501 1851/ 1 tt 15 öre 1 tt 15 öre 1 tt 15 öre i 8) För ”Socker, andra slag” (än i noten 9 upptagna). ®) För ”Socker, raffmeradt. alla slag, såsom Topp-, Kandioch Kaksamt krossadt eller pulveriseradt socker, äfvensom Havanna terres och dermed till sockerhalten lika slag.” ,0) För ”Socker, oraffineradt, till färgen mörkare än N:o 18 af den i verldshandeln gällande holländska standard, äfven om varan inkommer i upplöst eller flytande form.” 11) För ”Socker, oraffineradt, till färgen icke mörkare än nämnde standardnummer”, äfvensom för ”raffmeradt, alla slag, såsom topp-, kandi och kak-, samt krossadt eller pulveriseradt socker.” XXX Fr. o. m. 1825 Fr. o. in. d. V61826 Fr. o. m. 1831 Fr. o. m. 1836 t. den V6 1826. t. o. m. 1830. t. o. m. 1835. t. o. m. 1841. Tullsats. Tullsats. Tullsats. Tullsats. Soda Förb. 80 U 7: 50 andra slag Förb. Förb. Förb. Förb. Förb. Förb. 20 ti 75 öre ’) Utom ”Hveteock rågmjöl”, som voro tillåtna till införsel mot 10 procent. 2) Samma tullsats som för det sädesslag, hvaraf grynet eller mjölet var tillverkadt. 3) Dito dito dito dito med tillägg af 10 procent. 4) I Taxan icke nämnde. 5) Halfstrumpor drogo hälften af denna tullsats. 6) I rubriken lades till Strumpor: ”och andra på strumpstol eller genom stickning tillverkade arbeten”, äfvensom fr. o. m. 1858 ”ej specificerade.” XXXI Fr. o. m. 1842 t. o. m. 1845.