Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tors hammare duger icke i hvilken hand som helst, och den hade för tjufven intet annat värde än det vederlag han kunde få för dess återlämnande. »Jag har», sade Trym, »gömt hammaren åtta raster nere i jorden, och ingen får den, som icke hitförer Fröja som min brud.» Med detta besked flög Loke till Asgard. Tor stod på borgens gård och väntade otålig och lät icke Loke sätta sig, innan han omtalat ärendets utgång. »Säg det i luften», sade han, »ty ofta är den sittandes tal föga pålitligt, och den hvilandes ord fulla af lögn.» Loke frambar sitt ärende. Tor gick då till Fröja, omtalade för henne hur det var, och bad henne för gudars och människors bästa att kläda sig i bruddrägt och sitta upp i hans char och följa honom till Trym. Men vid blotta tanken på en så ovärdig brudgum häfde sig Fröjas barm så häftigt, att länkarne i hennes bröstsmycke Brisingamen brusto. Hon ville icke höra ett ord mer därom. Då måste gudarådet sammankallas: asarne gingo till tings och asynjorna till rådstämma för att besluta om hvad som skulle göras. Heimdall stod upp och föreslog, att Tor skulle klädas i brudlin och smyckas med Brisingamen och föras till Trym, som om han vore Fröja. Tor stod därefter upp och sade, att det ville han visst icke göra; han skulle bli utskämd och kallas en karlkvinna, om han läte kläda sig i bruddrägt. Loke stod då upp och sade till Tor: »hämtar du icke din hammare, då varda jättarne herrar i Asgard.» Tor lät då bekväma sig därtill, och asynjorna klädde honom till brud. Hans blonda skäggfjun klipptes bort, hans hår sattes upp efter kvinnobruk och pryddes med band och spetsar, man påtog honom en veckrik klädning, vid bältet fästes en nyckelknippa, och bröstet pryddes med Fröjas Brisingamen. Tor var ung och vacker och smärt om midjan. En ståtligare brud kunde man knappt få se; men väl mycket bred öfver härdarne var den väldiga ungmön. Detta var en lek i Lokes smak, och han bad att få följa med, klädd som brudtärna.
Nio 128 afgifna och , den 12 derpåföljde e. m., på bordet lagda Utlåtande öfver gjorda anmärkningar vid Utskottc-ts, under N:o 33, förut meddelade Betänkande, rörande Lands-Fiscals-tjensternes indragning, fann Ridderskapet och Adeln, att, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit, den 16 sistlidne Februari! e. m., af Ridderskapet och Adeln bifallet, Utskottets ifrågavarande Utlåtande borde läggas till Handlingarne, S. D. Föredrogs å nyo och bifölls Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets, den 3 dennes, under N:o 129 afgifna och, den rg derpåföljde e, rn., på bordet lagda Utlåtande, angående föreslagna medel till Boskaps-skötselns befrämjande. S. D. Föredrogs å nyo Högvördige Preste-Ståndets, den 4 dennes aflåtria oell, den 12 derpåföljde e. m. , på bordet lagda ProtoeollsUtdrag, af innehåll, att Preste^Ståndet beslutat anmoda Constitutions-Utskottet att, utan afvaktan af Pikets Ständers beslut, rörande den föreslagna förändringen i G8 §• Riksdags-Ordnin* gen, ofördröjligen inkomma med fullständig redaction af de uti samtlige Riks-Stånden gillade ftih till R. St. Grundlags-ändringsförslag, på det underdånig skrifvelse derom till Kongl.
Väl var det tryggt att stå i skuggan, men hon kände att hennes plats icke var der, och hon darrade af begär att – äfven hon – kunna stiga fram ur sitt gömsle. När, hvar och hur? Det visste hon ej, det vågade hon ej tänka på, hon kände blott hvilken njutning det måste vara, att utan skygghet kunna låta sig kringstrålas af allt det ljus hennes ögon girigt insöpo. Fiolernas och violoncellens förberedande knäppningar och dofva mummel återkallade henne till verkligheten. Aftonens första nummer var en stråkqvartett, anförd af hennes far. Hon kunde se honom der han stod ute i musikrummet, djerft och ledigt förande sin stråke. Som genom ett trollslag framstod på nytt hennes drömda skönhetsverld. Och han var kungen deri. Han hade med ens blifvit henne så sällsamt främmande och kommit så långt bort, den förändrade omgifningen tycktes ha förvandlat honom sjelf, hon kände sig på samma gång dragen till och skrämd af en öfverlägsenhet, som hon nu först anade. Var det verkligen samme man som hon dag efter dag sett gå omkring i lador och uthus, klädd i grofva kläder och tunga smorlädersstöflar? En gång såg han afsigtslöst åt det håll der Agda stod, och hon nästan ryggade till dervid, liksom han kunnat upptäcka henne. Skulle verkligen hennes ögon likna hans? Hon vågade icke tro det. Sista numret i denna afdelning var ett solo, som han spelade ackompagnerad af den vackra damen. Det var en ensam sorg, som andades, suckade och klagade ur dessa toner, slingrande och flätande dem till en gripande melodi. Agda tryckte sig djupare in mot fönstret; hon förstod denna sorg, som om den vore hennes egen, och den bröt fram ur hennes bröst i en ljudlös, darrande snyftning. Sedan musiken tystnat och man öfverhopat de uppträdande med tacksägelser och loford, spridde sig sällskapet i hela våningen, bildande och upplösande grupper. Den främmande damen och Agdas far kommo samtalande ut i riddarsalen. De stannade just framför fönstret der hon satt. Det gjorde henne ondt att de helt och hållet tycktes hafva glömt hennes tillvaro, men hon vågade icke gifva sig tillkänna.
I händelse, på sätt anmärkarne förmodat, Utskottet afgifvit ett tillstyrkande i strid med en gällande Författning eller hvilande på en förutsättning, som icke mera öfverensstämde med verkliga förhållandet, vöre skälig anledning till den förmodan, att Utskottet, vid den af återremisserne föranledda förnyade pröfningen, skulle ett slikt förslag frångå. Enär likväl Utskottet, vid så väl Betänkandets afgifvande, som återremissernes besvarande, trott sin pligt vara, att noga granska de verkliga förhållandena, och icke som grund för dess tillstyrkanden lägga en ensidig tydning af en Författning, utan fastmera antaga hvad ordalydelsen deraf tydligen bestämmer, så har Utskottet icke kunnat draga samma slutsats, sorn anmärkarne förmenat kunna göras af den för Utskottet, redan före återremissen, icke obekanta Kongl.
Preste-Ståridet d. 16 — Borgare-Ståndet d. 16 Bonde-Ståndet d. 17 Riksens Ständers underd. Skrifvelse, angående Rustnings-skyldighetens utgörande i krigstid. S. A. K. ”Vid innevarande Riksdag har fråga blifvit väckt om Rustnings-skyldighetens under krigstid förändrande på det sätt, att alla timande förluster och omkostnader för rustningen matte af Statsmedlen bestridas, emot det att Rusthållarne,' jemte åliggande att, vid krigets utbrott, uppsätta tjenstbara karlar och hästar, för hvarje år, som kriget varar utöfver det första, betalte en viss tumma, hvilken förslagsvis blifvit upptagen till 50 Uulrj och ehuru Riksens Ständer härvid funnit, att Staten, som, allt sedan Rusttjenstens införande, genom Contract, varit från en slik skyldighet befriad, icke kan sig densamma ikläda, vid de tillfällen, då utgifterne derföre omedelbarligen drabba Stats-Cassan, och hvilket, om ofvanberörde förslag antoges, skulle inträffa, i händelse, underförstå krigs-året, förlust af hästar och monderingar uppkomme, emedan en ny uppsättning, som äfven kunde ersättningslöst förloras, skulle falla Staten till last; likväl och då 7° Underdåniga Shrifveiser. ett betydligen skiljaktigt förhållande sig företer, om kriget föres utom eller inom Riksgränsen, enär i förra fallet det hendt liga Landets tillgångar vanligen användas till anskaffande af hä. star och Monderings-persédlar, då deremot, i senare händelsen, några utskrifningar utan betalning icke ega rum; få Riksens Ständer i underdånighet anhålla, det E. K. M. täcktes, med afseende a ej mindre de skiljaktigheter i Rustnings-skyldigheten, till hvilka localen och andre omständigheter kunna föranleda, än ock å de olika förhållanden, sorn ett krig inom eller utom Riksgränsen i denna del medförer, i Nåder låta utarbeta och vid nästa Riksdag för Riksens Ständer framlägga ett
Lördag. Delta Betänk. är af den vigt, att det är skäl att Ståndet vet när detsamma förekommer. Uppå Hr Gr. o. Laudtra:s i anledn. häraf framställde propos. beslöts alt förevaride Betänk, skulle företagas till afgörande nästa Lördag, och då upföras främst på föredragnings-listan. Vid föredragning af Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskms den 7 dennes på bordet lagda Betänk. JY° 30, i anledn. af väckte förslag till ändringar och tillägg uti de om skiftesverket i Riket gällande föreskrifter, blef äfven delta Betänk., på begäran af flere ledamöter, ånyo bordlagdt, hvarjemte Hr von Hartmansdorff, Aug., yttrade: Såvida jag kunnat vid Betänk:s flyktiga genomläsning bemärka, äger detta så nära sammanhang med det nyss bordlagda Utlåtit, att jag hemställer, om icke lämpligt vore, att upföra det på listan näst efter det föregide, för alt i den ordningen afgöras. , R. o. Ad. lemnade äfven härtill sitt bifall. Föredrogs och bifölls Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskms den 7 dennes på bordet lagda Betänk. 31, i anledn. af väckt fråga om förbud för Landtmätare, dels att på en gång innehafva Den 8 November. 349 förordnande lill mera än en förrättning, samt dels attj för skiljoliniers utstakning, beräkna arfvode. Hr Arnell, Gust. Fredr.: Jag anhåller alt, med bibehål lande af min Riksdagsmanna-rätt, få, från och med denna dag, afsäga mig mina platser såsom ledamot i BankoUtsk., Suppleant i StalsUtsk. och ledamot i Förstärkta StalsUtsk. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Elektorer, att i st. f. Hr Arnell utse en ledamot i BankoUtsk. och en Suppleant i StalsUtsk.
Serskildt haif Utskottet trott sig böra omnämna den af Förvaltningen antagne, i Utskottets tanka rigtiga princip, att, med få undantag, allt arbete vid dessa Inrättningar sker för enskildes räkning och på deras förlag, så att Inrättningen endast består arbetskraften eller arbetsskickligheten, och att, utöfver den inkomst Inrättningen af fångens arbete skäligen bör påräkna, möjlighet för honom är beredd, att genom ansträngd flit förvärfva någon egen arbetsbelöning, hvarigenom han dels under tvångstiden kan erhålla tillökning i föda, dels sedan han blifvit åter försatt i frihet och visat sig kunna vårda densamma, eger en besparad tillgång till beklädnad och nödiga behof. Beträffande fångarnes religieusa och moraliska ombildning, hvars synnerliga vigt icke bör förbises, så kan Utskottet, som icke i ringaste moa betviflar Fång-Styrelsens vitsord om den skicklighet och outtröttliga nit, hvarmed Pastoral-vården vid Inrättningarne ombesörjes, likväl icke undgå yttra den öfvertygelse, att detta, till beredande af fångarnes grundliga förbättring, hufvudsakliga medel svårligen kan erhålla både den allmänna utsträckning och den serskilda tillämpning, som är för det goda ändamålet nödvändig, då, såsom vid Södra Corrections-Inrättningen, för ett fångantal af 74° personer, finnes blott en Religions-Lärare och Själasörjare, hvilken jemväl har skyldigheten att, med biträde af en ibland Correctionisterne utsedd Moniteur, vårda undervisningen i den på stället inrättade, för ett stort antal vanartige gossar högst behöfliga Lancaster-Skolan. Utskottet anser för en pligt att yttra, det Styrelsen öfver Fängelsena i Riket, i Utskottets tanka, handhafves med planmässighet, omtanka och nit; och ehuruväl
Stats-Rådet Grefve Lowenhjelm. Justitiac-Rådeme: Blom. Sylvander och Tillförordnade Justitiae-Cancelleren , RevisionsSecreteraren Bergenschöld. Sedan Justitiae-Expeditionen i underdånighet företrädt och andre ärender förevarit, på sätt det deröfver särskildt hällne Protocoll utvisar , anmälte tillförordnade Föredraganden, Secreteraren vid Justitias-Cancellers-Ämbetet ffunbeck i underdånighet, att, sedan Kongl. Maj:t vid föredragning den io sistl. April af Lag-Committéens underdåniga skrifvelse den i förutgångne Martii, angående upphäfvande af 8 § i i Cap. Utsöknings-Balken, och förslag till ändring af 4j Cap. 2 § Missgernings-Balken , förklarat, det Kongl. Maj:t väl gillade LigCommittéens omdöme , »tt nu gällande stadgande om Ämbetsoch Tj-nstemäns ansvar för förskingring af medel , fordrade förändring, äfvensom hufvudgrunderne för det af Committéen afgifne förslag ; men Kongl. Majit ansett betänkligt godkänna , det en så vidsträckt pröfningsrätt i afseende på straffbestämmelsen åt Domaren öfverlemnades, som Lag-Committéens förslag upptoge, och af sådan anledning i Nåder anbefallt Committéen att utarbeta ett ytterligare förslag till Lag i detta ämne, som innefattade - Äng. upphäfvande af 8 §. i i Cap. XJts. B. m. m. 97 fattade särskildte gradationer i bestraffningen, och närmare utvecklade grunderna för tillämpningen deraf, samt de omständigheter, hvarå vid Domslutet afseende borde göras, så hade Lag-Committén, jemte skrifvelse af d. 25 sistl.
Efter inherntande af Styrelsens för allmänna Vägoch Vattenbyggnader yttrande i ämnet, har E. K. Maj:t uti ofvanberörda nådiga Skrifvelse, med afseende å de till stöd för ansökningen anförda omständigheter och i öfverensstämmelse med bemälda Styrelses tillstyrkande, hos Rikets Ständer föreslagit, att, på sätt hegardt blifvit, Rikets Ständer måtte medgifva den ändring i vilkoren för återbetalning af de till ifrågavarande jernvägsanläggning anvisade två särskilda län å tillsammans 300,000 R:dr R:ml, att med vidare erläggande af ränta och amortering å lånen finge anstå under loppet af fyra år, räknadt från och med del år dä Rikets Ständer komme att lätta beslut i ämnet, så att först efter denna tids förlopp kapitaloch ränte-inbetalningarne skulle i stadgad ordning åter vidtaga och fortfara intilldess lånen blifvit guldna, med förpligtelse dock för Norbergs nya jernvägsaktiebolag att, sä snart ske kunde och sednast inom nyssnämnda tid, halva låtit utlägga nya rails af 15 skålpunds vigt per löpande fot å hela den del af jernvägen, der sådana förut icke finnas anbragta.
Dessutom bör man erinra sig den sanning, att systeme, i sann och verklig mening, icke fullkomligen kan finnas uti menskliga handlingar, emedan sådant skulle förutsätta, att den handlande ägde alla yttre förhållanden i sin makt, äfvensom följderna af sina handlingar. För öfrigt tror jag, att flere ledamöter hafva sträckt anmärkntna alltför vida, ty de hafva äfven upptagit sådana anmärknir, som utgöra föremål för Riksrätts pröfning, och efter min tanke kan man ej göra dessa anmärkntr till föremål för anmälan enl. 107 §:n Reg.Fm. Gr Frölich har vidare omtalat en jäsning, som skulle finnas. Huru dermed förhåller sig, vet jag ej Måhända är det sannt, men jag skulle tro, att, ehvad det så förhåller sig eller ej, så kan man icke grunda något domslut om en menniskas anseende och värde på yttre förhållanden. Det sanna och det rätta måste ligga till grund för domslutet. Att så till sågandes vilja göra Konungens rådgifvare till ett slags försoningsoffer för att hindra utbrottet af en jäsning , vore icke rätt; det vore att behandla menniskorna såsom blotta medel till vinnande af yttre afsigter, — ett handlingssätt, som icke kan rättfärdigas, hvarken af förnuftet eller rättvisan. — Man hor klandrat Styrelsen derföre , alt den stundom återkallat de näringslagar, som blifvit utfärdade och att uti vår ekonomiska lagstiftning ej finnes något systeme. Anmärkningsvärd är verkligen denna beskyllning, på samma gång som man klandrat Styrelsens ogenhet att gå R. St:s önskningar till mötes. De fleste ledamöterne af Ståndet kunna ej vara okunnige derom att R. St ofta begära upphäfvande af författningar, som vid en föregtde riksdag blifvit antagna. Sålunda har man sagt mig, att sammansatta Lagoch Ekon.Utsk. föreslagit upphäfvande till och med af det vitsord, hvilket blifvit tillagdt den, som vill söka skifte. Jag erinrar mig, att så äfven var förhållandet vid sisla riksdagen.
Flere handtverkare hafva försäkrat mig, att fylleriet här är mindre, och att ambition så märkligen tilltagit, att deras arbetare icke vilja arbeta tillsammans med dem, som fylla sig; man ser äfven mindre fylleri på gatorne. Kanske supes på vissa orter icke särdeles mindre, men man är åtminstone mindre full, än förr, och hvad Garnisonerna beträffar, är ingen jemnförelse hvad fylleriet aftagit mot förr, eller på den tiden jag var tjenstgörande. Så mycket jag kunnat uppfatta af Herr Rosenqvists anförande, är deri omnämndt, att dranken är mindre nödig om sommaren, emedan kreaturen gå på bete. Jag vill då endast anmärka, att man har fyrfota djur, som hela året behöfva födas inne med tillhjelp af drank, emedan på många ställen icke finnes sådan vidlyftig skogsmark, der svinen, likasom i deras vilda tillstånd, trifvas bäst. Om man dessutom beräknar den mängd Yictualier, som man nu får inom Den 4 J u n i i f. m. 173 landet, emot livad som förut införskrefs, så skall man inse en stor nytta af bränvinsbränningen. Friherre Hjerta; Jag respecterar hvar och ens öfvertygelse, och vill icke bestrida Friherre Wrangels uppgift, att han i sin omgifning ej finnér det öfverdrifna fylleri, som jag omtalat. Jag vill önska, att jag kunde säga det samma om min ort. Mängden af det Bränvin, som stipes, kan jag ej bestämma; visserligen supes det mera än förr, ehuru kanske icke så många äro fulla. En mängd brott äro följder af detta supande. Sedan jag mottog Jönköpings Län, hafva 11 å 12 personer gått till döden för brott, mest utöfvade under fylleri; flere hafva kommit på Fästningar, såsom ej fulleligen öfvertygade. Min öfvertygelse är, aLt fylleribrotten tilltagit i samma mån, som bränvinssupandet ökat sig.
Länsmans-, Kronofogdeoch HäradsSkrifvare-befattningarne gifva deras handhafvare ett förråd af statistiska och oeconomiska kunskaper, en kännedom af Allmogen och dess lefnadssätt, som ofta saknas hos nu varande högre Embetsman. Blefve det sålunda en heder och ett medel till befordran att äfven hafva genomgått dessa tjenstemanna-grader, så skulle bättre uppfostrade ynglingar dem intaga och såmedelst äfven undvikas, att Allmogen dragen ifrån sitt närande yrke, för att eftersträfva dylika befattningar. Mot sjelfva det föreslagna förböjda lönebeloppet har jag ingalunda något att anmärka; men i fråga om sättet, så och då det synes, mig böra hafvas lika omsorg derför, att bostad ej för förenämnde Tjenstemän saknas, på det att de ej skola tvingas, att inaccordera sig på Gästgifvaregårdar och dylika ställen, som alfc de under ledigare stunder ej må vara utan en uppmuntrande och natur lig sysselsättning; så tror jag att boställen, der sådane ej förut finnas, böra inköpas, så stora, att deras afkastning ungefärligen motsvarar den föreslagne lönen, samt att lönebeloppen nu först böra besparas och användas, dels till accorders afskaffande, der de lofligen ägt rum, dels till sådane boställens bebyggande, som nu ej kunna beqvämligen bebos. LandsSecreterarne hafva deremot öfver och nog af de inkomster de åtnjuta, 23a Den 4 December f. m. på sätt ock Kongl. Maj:t sjelf insett och i Nåder behagat omnämna, och tror jag att, åtminstone på de fleste ställen, det föreslagne biträdet af LänsNotarier äfven bör af dem sjelfve, der de det åstunda, bekostas; deremot är förhållandet med de trägne LandsKamerers-befattningarne motsatt, enär de för det myckna skrifnings-arbetet, som de, utom hvad LänsBokbållaren åligger, måste bekosta, ej hafva motsvarande tillgångar i sportler eller lön, hvilka sednare derföre med några ioo:de R:dr borde tillökas..
Ständer vid sistlidne rikdag beräknades inbringa 560,000 R:dr, hafva utgjort: år 1858 R:dr 542,645 » 1859 » 548,147 » 1860 >, 555,120 eller i medeltal » 548,638 men då afgiften i någon mån förhöjdes vid sista statsregleringen genom de dittills bestämda beloppens jemkande till lämpligare öretal, och någon förökning jemväl bör uppkomma, i fall de förändringar i afseende på mantalspenningarnes utgörande, som Kongl. Maj:t vill i Transport R:mt R:dr 6,374,808: — 331,000: — 15,000: — 73,700: — 34,000: — 4,000: — 6,832,508: — Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1862. Transport R:mt R:dr särskild proposition föreslå, varda af Rikets Ständer godkända, synes det år 1860 beräknade belopp jemväl nu kunna oförändradt bibehållas 10:o. Bötesmedlen, som under de tre åren 1858—1860 i medeltal utgjort 93,4-97 R:dr, kunna således nu bibehållas vid förut beräknadt belopp 11:o. Kavalleriregementenas hästvakansspanmål, som till och med åren 1870 och 1871 utgår på grund af kontrakter mellan Kronan och rusthållare, samt följaktligen icke kan vara underkastad någon rubbning under nästkommande statsregleringsperiod, upptages derföre lika som vid förra riksdagen till 140,175 kubikfot å 2 R:dr ••• 12:o. Ständiga rotevakansaj'gifter vid Skånska infanteriregementena, 14,543 kubikfot 2 kannor, beräknas nu, likasom vid de två föregående statsregleringarne, i rundt tal till 14,500 kubikfot, a 2 R:dr, eller 13:o.
Stockholm den 14 November 1819, Reservation af Herr Landegren: ”Jag instämmer fullkomligt uti den åsigt, Lag-Utskottet både uti detta och det förut afgifna Betänkandet Njo 16, öfver Herr Contractsprosten Petersons motion, uttryckt, nemligen att "bevarande af äktenskapets helgd och sedlig - 36 Bil. lill LagVisAottets Betänkande N.o 14*, betens vård ej medgifva lättade utvägar tili ägtenskaps skillnads vinnande, samt att det ej är lämpligt uppdraga åt Dora-Capitlen rättigheten, att, under Rättegång äkta makar emellan om skillnad till säng och säte, tillåta deras flyttande från hvarannan, men jag har hvarken utur de skäl Utskottet, för dessa åsigter, anfört, eller för öfrigt kunnat erfara några hinder för bifallande af det för» slag jag, genom reservation emot förra Betänkandet, för Rikets Höglöfl. Ständer vördsamt framställt , nemligen att derest, under tvist om skillnad till säng och säte, makarne fortfarande lefva i Lif och osämja, samt oenigheten of ver gar till sa våldsamma handUngar, att endera eller hägge makarnes lif och helsa derigenom äfventyras, Domaren mä vara berättigad, att, vid derom gjordt påstående och laglig bevisning af ofvannämnda förhållande, tillåta endera makan, alt, under Rättegången flytta frän den andra, eller vidtaga andra åtgärder för skyddande af den våldförda makans lif och helsa; och ej eller funnit de af mig anförde och nu ytterligare åberopade skälen för ett sådant Lagbud, i någon måtto veder^ lagde. Det miste onekligen vara ett bland Lag-i stiftningene ädlaste föremål, att skydda den svagare emot den starkare* förtrysk ech yåld-t fiil. till LagUiskoltetB B tt tini andt N.o 14*. 37 samhet, samt att ej genom underlätet lemnande af detta skydd bringa den lidande i förtviflan och derigenom förleda henne, att hämnas brott med brott.
Cederströins sats står fast, men låtom oss lemna åt bouoin sjelf att bedomina, om de visa sig mest måna 0111 fäderneslandets väl, hvilka lika med honom yrka ntt vi skola bevilja detta anslag, eller de, hvilka yrka att vi ej skola bevilja andra anslag, än dem, hvarom vi kunna vara öfvertygade att de blifva använda till det ändamål, som dermed varit afsedt och ej förspillas, såsom 0111 de vore använda för att uppbygga ett Babels torn. Äfven utan Gr. Anckarsvärds intressanta och på sakkännedom grundade framställning torde det ej finnas många, jag vill ej säga inom Representationen, utan inom hela nationen, som ej inse det oriktiga och äudamålslösa uti det sätt, hvarpå man hittills gått tillväga, för att förse fäderneslandet med försvarsvapen. Jag säger, det torde ej finnas många inom nationen, som ej inse huru ändamålslöst man i detta afseende gått tillväga, utom dem, som fått sig detta bestyr uppdraget. Är nu allmänna öfvertygelsen sådan, så torde det vara lätt atl finna, att Representationen ej kan vara villig att bevilja några anslag, ulan tvei tom anser, att ju mindre medel den lemnat, desto mindre har den gifvit till spillo. Det förhållande, som hittills ägt rum vid vår arsenals iståndsättande och förseende med vapen, gifver icke blott skäl att förmoda, utan gifver älven visshet derom, att de anslag, som för detta ändamål beviljas, mäste anses helt och hållet förspillda. Må det således ej förundra någon, om det är med smärta, sorn representanten beviljar anslag, under det man beklagar att de vapen blifvit slopade, som måhända äro de enda, hvilka vi en gång i farans stund hafva till fäderneslandets försvar. Man har sagt, att dessa vapen ej kunde slå ihjäl de fiender, som vi hafva alt strida emot, men måhända äro de likväl bättre än de vapen, med hvilka vi stridde i slaget vid Helsingborg.