Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om han kom vid denna tid och prydd med en gåfva af henne, ett rödt stickadt yllebälte, då visste hon, att han fått tjensten och att han genast skulle fria hos fosterfadern. Ja, i dag skulle hennes öde afgöras. I denna timme. Om han kom der på isen, så vore hennes lefnadsroman utstakad, nyss börjad skulle den redan sluta i fattigdom, enformighet och färglös, tråkig hvardagslycka. Adolf skulle bjuda henne ett hem visserligen, men ett enkelt, fattigt hem, der blott en vore lycklig som en Gud, medan den andra... Han hade hennes löfte. Hemligt, oanadt af alla! Honom skulle hon tillhöra, hon den vackra och firade. Honom allena, honom den oansenlige, som intet egde annat än sin ungdom och sin kärlek. Honom den tyste, skygge »bokmalen», som ständigt gick de andre ungherrarne i vägen, och som hemligen utgjorde ämnet för alla deras gyckel och upptåg. Hvarför hade hon egentligen valt honom, då så många andra beundrare icke begärde bättre än att få falla till hennes fötter? Och patronens trenne söner, svärmade de ej alla omkring henne likt bin kring en svällande ros. Hvarför hade hon ej valt någon af dem! Deras hyllning var så ordrik och så ridderlig, så ögonskenlig och påfallande, hvarför hade då ingen sagt ett allvarligt ord, som kunde ge henne anledning att hoppas att deras galanteri var af någon djupare betydelse? På Adolf kunde hon lita. Hans kärlek var hennes egendom. Och derför hade hon förlofvat sig med honom, redan länge sen. Med honom, som hon icke älskade. Nu satt hon deruppe, i det stora hvita stenhuset på berget på den ståtliga herregården, satt i sitt eget smakfulla rum och spanade utåt hafvet. Hon såg ditut med trötta blickar. Derborta låg Helsingfors och derifrån skulle han komma. Hafvet låg blänkande framför henne. Det utbredde sig nedanför, rundtomkring, på alla sidor. Man såg Sveaborg åt venster, fjärden var sen två dygn frusen hela vägen. Solen sken på den blanka ytan. Träden nedanför berget stodo hvita af rimfrost. Klar, glimrande vinterluft. Det knackade på dörren till
Landtm, propos. till bifall å Ulsk:s ifrågavar. förslag och ropades härvid ja blandade med nej, hvarpå H. Ex. hemställde om R. o. Ad. behagade afslå samma förslag, och då härvid åter ropades ja och nej, förklarade det han trott sig finna att denna sednare propos. blifvit besvarad med öfvervägande ja. Hr Printzensköld begärde votering. Uplästes till justering och godkändes följande voter:s-propos,: 33 514 Den 19 Juli f. m. Den, som bifaller det af Bevilln.Utsk. uti 8 § 4 mom. af Charta Sigillata-förordningen föreslagna nya stadgande, voterar j»; den det ej vill voterar nej; vinner nej, afslår R. o. Ad. Bevilln.Utsk:s berörde förslag. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit som följer Ja 24. Nej 8. § 16- Hr Printzensköld: Jag nödgas så mycket helldre bestrida bifall till ifrågavande förslag, som genom detsamma rättigheten för Embetsverkens tjenstemän att pä kredit emottaga stämpladt papper kommer alt utvidgas. Sådant anser jag hvarken nödigt eller i ringaste män nyttigt. Jag skulle tvertom önska inskränkning uti denna försäljningsrätt, och jag går så långt, att jag ville, det icke andra än de af K. Bef:h:de antagne försäljningsman skulle ega rättighet att hålla allmänheten kartor tillhanda med mindre än att K. M. vid ett och annat förekommande fall behagar, efter föregången pröfning af behofvet, sådant serskildt tillåta. Derigenom vunnes dels en vida säkrare kontroll på försäljuingsmännen, än nu och dels hvad som är af icke mindre vigt, att lättheten till det, serdeles i hufvudstaden, rådande vingleriet med kartor, hlefve förekommen.
Den commission, som framdeles kommer att sig med Rotejemkningen befatta, bör åläggas, att icke allenast genom handlingar, chartor, och andra upplysningar afgöra Hemmanens värde m. m., utan ock förflytta sig Häradsja till ock med Socknevis, för att kunna desto lättare vara i tillfälle, att på stället undersöka rätta förhållandet; härigenom vunnos tvenne ändamål, nemligen en rättvis Rotejemkning, samt uppgörandet af en cadaster öfver Skåne, som kan tjena till rättesnöre för det öfriga Sverige; en cadaster, så mycket påkallad i vårt Fädernesland, om en gång det gamla och tryckande beskattningssättet skall kunna förbättras. Såsom en följd af alla dessa anmärkningar, anhåller jag om återremiss, samt att denna fråga till afgörande må återkomma inom i4 dagar, på det Riksdagens afblåsande icke må äga rum, innan ett så angeläget ärende definitift blifvit afgjordt; med ödmjuk begäran, det Utskotten täckes göra afseende å hvad jag yttrat, såsom innebärande högst billiga fordringar. Skulle dock mot förmodan Utskotten förblifva vid deras mening, hoppas jag, att de Herrar, som dela mina åsigter, skola söka genomdrifva följande hufvudpunkter, nemi.; r Den ii December f. m. 61 1:0 Att om icke Rotejemkningen ovilkorligen utan föregången Provins-votering kan äga rum, åtminstone det af mig föreslagna voteringssätt måtte företrädesvis antagas, såsom billigt och rättvist; 2:0 Att Säteri och Prestbol från ständig Rotering blifva befriade; 3:o Att de Rotehållare, som varit frånvarande, må, äfven om de icke klagat, få återgå till extra Roteringen. Som jag, i händelse af återremiss, icke kommer att taga del uti beslutet öfver detta ämne, förtröstar jag rnig helt och hållet på de Herrar, som i mitt ställe söka att göra vår gemensamma opinion gällande.
Åtta hundrade riksdaler banko, deraf blifvit beräknade 4,000 r:dr för borgmästare och 4,800 r:dr för kommissions-landtmätare, måtte, oaktadt så beskaffad delaktighet, af anförde skäl, icke kunnat meromförmälde tjenstemän medgifvas» för framliden få utgå och ställas under förvaltning af pensionsiurätt - Kongl. Maj:ls Nådiga Skrifvelse, N.o 72. 5 ningens direktion, för alt genom dess försorg göras fruktbärande, med skyldighet för direktionen, att af de derå inflytande räntemedel, jemte de från delegarne i denna serskilda fond ingående afgifter, ombesörja borgmästarnes i städerna Utom Stockholm, äfvensom komröissions-landtmåfarnes', samt deras enkors och barns pensionering på satt och efter de grunder, som i sådant afseende kunna varda bestämda. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse väl bevågen. Datum ut supra. OSCAR. S. A. Munthe. Utdrag af protokollet öfver Finansärenden, hållet inför H. M. Konungen i Statsrådet å Stockholms Slott den 11 Februari 1848. Närvarande: Hans Excellens Justitie-Stalsnainisteru Herr Grefve Posse, Hans Excellens Statsministern för utrikes ärendena Herr Friherre Ihre, Statsråden: Friherre Stael von Holstein, Munthe , Friherre Peyron, Si Ifverstolpe , Wcern, Friherre Gyllengrandt, Faxe, och Fåhreeus. Chefen för Finans-departementet, Statsrådet Munthe uppläste till justering ett, i enlighet med Kongl. Maj:ts förut fattade nådiga beslut, uppsatt förslag till Kongl. Majrts nådiga skrifvelse till Rikets Ständer, i fråga om delaglighet i civilstatens pensionsinrättning för borgmästare i rikets städer utom Stockholm, äfvensom för kommissions-landtmälare.
Sådane mål och ärender, som antingen genom underdåniga besvär eller hemställningsvis kunna blifva Konungens pröfning underställda äro: a) Landshöfdingarnes beslut öfver ansökningar om burskap å handel, handtverkerier och andra näringar i Städer, hvartill sådant erfordras, om begagnande af smärre handelsrättigheter och andra mindre näringsfriheter i Städer, hvarå burskap icke är behöfligt, och om Gerningsmäns eller Handtverkares antagande på landet. ä) Landshöfdingarnes resolutioner öfver ansökningar om tillstånd, att i Städer eller på Ian-, det få idka kända fabriksoch manufactur-handteringar , deribland äfven Skeppsbyggeri samt andra under skrån icke hörande Slöjder. c) Ärender, som i anledning af Städernas privilegier, i oeconomiskt hänseende, kunna uppkomma. d) Landshöfdingarnes beslut i sådane handel och näringar rörande frågor, sorn till deras Betänkande om Rikets Styrelse-Verk. 591 afgörande kunna blifva öfverlemnade, såsom angående de, enligt Författningar, påbudne anstalter till Orternes förseende med årligt Saltbehof, med flera dylika ordningsmål. Mindre détail-befattningar, rörande handel och näringar, handläggas under Stats-Secreterarens inseende, af: 1 Commerceoch Manuf acturContoir, bestående blott af: 1 Chef, som har till biträde. 1 Secreterare, x Ombudsman och nödig Betjening. Till detta Contoir aflemnas alla Statistiska underrättelser rörande handeln och slöjderna , sorn hittills ingått till Commerce-Coliegium, eller framdeles kunna blifva anbefallda. Dessa uppgifter skola här, så vidt ske kan , controlleras, ordnas och i Tabellarisk form sammandragas. Vidare tillhör detta Contoir: o) Inseende öfver Mäklare - och VexelControlleurerne i afseende på vexel-rörelsens behöriga gång. b) Undersökning af handlingar, som inlernnas till erhållande af fribref och Turkiska pass för fartyg, som dertill äro berättigade.
Skulle likväl, vid nämnda tids förlopp, ärendena ej vara afgjorda, anmäle Riksens Ständer det hos Konungen, och äske, att Riksdagen måtte fortfara någon viss tid af högst en månad derefter; börande minst Trenne Riksstånd hafva sig om denna önskan förenat. Iländer sig, att vid den sålunda förlängda tidens utgång, målen ändå icke blifvit afslutade, gånge som i RegeringsFormens 109 § stadgadt är. Riksdag må äfven slutas innan Tre månader till ända gått, enär samtliga Stånden sådant begära. gen för Riksdagens fortsättning före utgån - gen af den tid, sorn för Urtima Riksdagens öppnande skulle iakttagas, varde Riksens Ständer kallade att viss dag inom nämnde tid åter sammankomma. I händelse af sådan underlåtenhet, som i 8,5 § omförmäld är, sammankomme Riksens Ständer sjelfmant till fortsättning af Riksdagen å den i samma g bestämda dag. Tidigare, än efter Tjugondeförsta dagen från kallelsens kungörande i Hufvudstadens kyrkor, må icke i något fall dag f ör Riksens Stunders återkomst utsättas. Riksdag må ej räcka längre, än Tre månader från den dag, då Konungen låtit om Stats-Verkets tillstånd och behof Riksens Ständer eller deras Stats-Utskott underrätta. Skulle likväl, vid nämnda tids förlopp, ärendena ej vara afgjorda, anmäle Rikets Ständer det hos Konungen, och äske, att Riksdagen måtte fortfara någon viss tid af högst en månad derefter; börande minst Trenne Riks-Stånd hafva sig om denna önskan förenat. Händer sig, att vid den sålunda förlängda tidens utgång, målen ändå icke blifvit afslutade, gånge som i Regerings-Formens 109 § stadgadt är, avgående Riksens Ständers åtskiljande och huru med bevillningen skall förhållas. Riksdag må äfven slutas innan Tre månader till ända gått, enär samtliga Stånden sådant begära. Hav Konungen låtit Riksdag fortfara utöfver den tid af tillsammans
Jag tror således att Utsk. i detta afseende gått längre än det bordt, men om R. o. Ad. vill, på sålt här blifvit föreslaget, återremittera ärendet, för att taga denna sak i öfvervägande, så vill jag icke motsätta mig det, ehuru jag är öfvertygad, att med den impuls som frågan redan nu fått det icke skall dröja länge, innan K. M., i den ordning saken blifvit anhängiggjord, meddelar Utlåt, i saken. Hr Sparre: För min del får jag säga, att jag icke kan inse hvad det vore för nytta med en sådan skrifvelse till K. M. som den siste värde talaren föreslagit. Om K. M. skulle anse Utsk:s förslag i någon mån vara menligt för storskiftesverket, så är naturligtvis K. M. oförhindrad att afslå detsamma och vidtaga andra åtgärder. Gr. Sparres förslag kan jag på intet vis understödja, utan fortfar med min anhållan om bifall till Betänk. Gr. Lagerbjelke: En föreg:de talare har tydligen utveck lat, att man icke har någon säkerhet för att de olägenheter, som i förev:de fall finnas, skulle afhjelpas genom antagande af Utsk:s förslag. På samma sätt är äfven ådagalagdt att man icke kan vara säker, det icke storskiftesverket genom antagande af samma förslag rubbas. Man kan således icke säga, att det i Utsk:s förslag ligger några fördelar. Återstår då frågan: huruvida man genom antagande af samma förslag skulle kunna på ett lämpligt sätt påminna K. M. att afgöra frågan; ty Ulsk:s förslag i och för sig är icke något att rekommendera. Men i allmänhet är det icke så lämpligt, och detta Stånd har aldrig dertill visat sig benäget, att i oträngda mål påminna K. M. om hvad han bör göra. En påminnelse i denna fråga är så mycket mindre af nöden, som K. M. sjelf befallt undersökningar, med ledning af hvilka K. M. kommer att afgöra frågan. Då jag således icke heller med afseende på behöfligheten af en påminnelse kan anse Utsk:s förslag nyttigt, så måste jag vidhålla mitt förra yrkande, och anhåller om afslag å Relänk. Gr. Sparre:
Ty ej mindre för detta yrke, än för dess idkare, klappade inom hans bröst ett vän-hjerta; han var sjelf, af lågande böjelse, både skald och talare; han älskade att af dem, som voro detsamma, i sådan egenskap behandlas såsom jemnlike. Bråddes han i upprigtigheten häraf, liksom i tillgifvenheten för den äldre Fransyska konstskolan, på sin morbror, den Preussiske Fredrik: så var han dock äfven denne Monark olik i den väsendtliga omständighet, att fosterlandets språk och sång intogo främsta rummet i hans omsorg. I motsats till en bland nyssnämnda skolas långvarigaste fördomar, ville han, att Poesiens högre arter skulle företrädesvis egna sig just åt inhemska ämnen; han gick sjelf med föredöme i spetsen; och ehuru de röster och strängaspel, till hvilka han på Mälarens stränder lyssnade helst, ljudade, liksom hans, i tonarterna från Seinens, djerfdes han äska, att dessa tonarter skulle lämpa sig efter Svenska häfdaminnen, Svenska naturtaflor, Svenska seder. Att han äskade detta, invecklade honom i den vackra, den rörande motsägelse, som speglar sig i hela hans vittra ställning. Å ena sidan stod hans förkärlek för de fransyska formerna; å andra sidan hans åstundan, att en skandinavisk själ skulle genomblicka, en skandinavisk grundstämma genomklinga dem; hans förhoppning var, att sålunda skulle uppkomma ett af sjelfva förebilderna oberoende national-skönt. Säge man fritt om hans ädla syftning, att mycket saknas i dess begrepp om sitt innehåll; blott säge man ock, att detta innehåll verkligen låg deri!” ”Besinnar man sedermera, hvad man dermed sagt: då undgår man icke heller, att rigtigt uppskatta den skapartanke, som stiftat Svenska Akademiens samfund.
Denna minskning i fångpersonaleu tillskrifver jag dels Eders Kongl. Maj:ts nådiga Stadga om försvarslösa personer af den 29 Maj 1846 och Fattigvårdsstadgan af den 25 Maj 1847, genom hvilken sednare församlingarne ålagts bättre vårda sina fattige, dels ock att mera varsamhet vid häktning nu iakttages. Antalet af handlagda lagsökningsmål och af de för skuld uti bysättningshäkte insatte personer har uppgått: B:ko och 11 bysalte. » 184-9 » 2,009 » » 2,859 » » 84,035 » 33 » » '» 14 ’ » » 1850 » 2,336 » » 2,635 » » 141,854 » 23 » » » 17 » Lagsökningarnes antal och utsökta beloppet hafva således år från år betydligen stigit, hvartill orsaken till hufvudsaklig del är att finna uti den elakartade lungsjukan, som år 1847 utbröt bland boskapskreaturen på åtskilliga ställen inom södra och medlersta delen af Länet. En följd af den var, att ali transport medelst boskapskreatur måste upphöra, marknader inställdes, och all rörelse med kreatur upphörde. Då 1111 de socknar, som ligga närmast Småländska och Westgöthe gränserna, hemta sin mesta och betydligaste inkomst genom uppfödande och försäljande af boskapskreatur, är lätt att finna, det dessa förhållanden skulle ofördelaktigt inverka på dessa socknars ekonomi, och föranleda försl lill skuldsättning, och sedan, då försträckningarne icke på utsatt lid kunde afbördas, till lagsökning. § 3. Näringar. Några väsendtliga förändringar hafva deri icke inträffat sedan min förra berättelse afgafs. Jordbruket, den förnämsta af alla näringar, bedrifves i all - 8 mänhet såsom förr; dock märkes i vissa trakter, särdeles utmed kusten, att allmogen börjar följa mera plan vid åkerbrukets bedrifvande och göra sig till godo de föredömen, som lemnäs från de större egendomarne, bland hvilka jag i sådant hänseende vill nämna Skottorp och Dömestorp, Stjernarp, Fröllinge och Tjolöholm.
SlatsUtsk. har icke inkräktat på något annat Utsk:s gebit eller trädt grundlagen en hårsmån för nära. StatsTJtsk. har icke handlagt andra mål och ärenden, än dem, som angå statsreglerrn , dem, sorn blifvit till Utsk. remitterade, och dem, som till sin natur ovillkorligen tillhöra StatsUlsk:s befattning. Alla förändringar i värfvade armeen äro beroende af Ständernes anslag. Frågor ronde reduetioner af den indelta böra, enl. So §:n Reg.Ftn, afgöras af Konung oell Ständer gemensamt. Den beslutande formen är å Ständernes sida således i denna del den rätta, hvaraf äfven följer, att dessa frågor falla inom StalsUtskts gebit. På samma sätt förhåller det sig med bevänns vapenöfning!)!', hvilka bero af anslagets storlek, och enahanda är förhållandet med armeens materiel. Att några af dessa frågor vid föregå!e riksdagar blifvit behandlade af Ekon.Utsk., bevisar, i min tanke, ingenting i sjelfva saken, utan endast alt man vid dessa riksdagar önskat att se dem så behandlade. Man synes till någon del hafva missförstått Utsk:s mening , och man har fästat en synnerlig vigt vid de tabeller, som åtfölja Ulskrs förslag. Jag ber att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att dessa tabeller, utom att de innehålla upplysningar i åtskilliga tilläfventyrs mindre kända omständigheter, hufvudsakligen äro att betrakta endast såsom en förklaring öfver Utsk:s moliver. Utsk. har, efter sina antagna grundsatser, funnit sig icke böra tillstyrka R. St. att bifalla de ordinarie-anslag, som af K. M. blifvit begärda, innan en allmän plan för försvarsverkets organisation blifvit Ständerna meddelad. Och då Utsk. ansett sig pligtigt alt redovisa för sina åtgärder, har Utsk. också trott sig böra framlägga sina skäl fullständigt.
Memorial, i anledning af erhållne återremisser ä Utlåtandet JM 166, angående extra statsanslag till föremål, tillhörande Ecclesiastik-Departementets handläggning Till Utskottet hafva blifvit återremitterade följande punkter af förenämnde betänkande, nemligen: 3:dje punkten, angåeude statsanslag till uppförande af ny byggnad för den kemiska institutionen vid universitetet i Upsala, är återremitterad från Bonde-Ståndet; men som denna punkt af de öfriga trenne Riks-Ständen blifvit bifallen och sålunda, jemlikt 75 § Riksdagsordningen, är af Rikets Ständer afgjord, har Utskottet funnit sig dermed icke kunna taga vidare befattning. 5:te punkten, deruti Utskottet afstyrkt Rikets Ständers bifall å Kongl. Majlis nådiga begäran om ett årligt anslag af 1000 R:dr lill Svenska Nykterbets-sällskapet för nykterhetens befordrande, har blifvit återremitterad af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, på grund af flera talares framställningar, angående dels angelägenheten af fyllerilastens kraftiga motarbetande, dels den af erfarenheten ådagalagda nyttan af nykterhetsskrifters utgifvande och kringspridande bland allmänheten. Varande, med anledning häraf, yrkad t, att Kongl. Maj:ts i ämnet afgifna nådiga proposition måtte bifallas. Borgareoch Bonde-Stånden hafva deremot godkänt Utskottets yttrande i ,denna punkt; och då Utskottet ieke funnit sådana skäl vara anförda, som kunna föranleda till ändring deraf, får Utskottet sitt afgifna utlåtande vidblifva.
Har du ej någon gång, när solen lemnat dig och menniskobullret dämpats till ett sakta, mullrande sorl midt bland de skuggor, som svept sig allt tätare omkring dig, har du ej gripits af en sällsam, tyngande oro, en bäfvan för du vet ej hvem, en melankoli öfver du vet ej hvad — liksom en mjuk arm smeksamt lindades kring dig och ett par stora, sorgsna qvinnoögon sägo in i dina? Du kände, att natten nalkades. 0 I slutet af juni reste Bertha till en af sina farbröder, som var provinsialläkare i en af landets mellersta provinser. A f instikt snarare än af öfverläggning omtalade hon ej för dessa sina slägtingar, att hon stod i begrepp att blifva ett slags delegare i onkel Benjamins vidt utgrenade affärsverksamhet. Hon hade i det hela något svårt för att adla en snörlifsverkstad till atelier, äfven om der idkas fransk konst, och Det var vid denna tid, så här vid skymhon fruktade att den gamle, något afmätte doktorn skulle se ned på henne, i fall hon ningsbrasan, som du i din barndom ofta hörde omtalade, att hon ämnade egna sig åt en det der » det var en gång — ». Och nu, när det gamla året nyss har gått och det nya gren af sömmerskeyrket. ligger framför dig med så mycket obekant i Doktorns fru var mycket sjuklig, inga barn funnos i huset, så att Bertha var helt och skötet, erfar du en underlig beklämning, det hållet lemnad till sig sjelf för att roa sig är som hörde du gamla välkända melodier bryta fram, melodier, som du ej hört på länge, bäst hon kunde. Det dröjde dock ej stort mera än en vecka, glada melodier. sorgbundna: » Det var en gång — ». förrän farbrodern tycktes ha fattat intresse Sagor, som lifvet berättat dig — lifvet har för sin hittills okända slägting, och hon fick stundom följa med honom på sjukbesök i så många underliga sagor, som aldrig upptecknas. Glada sagor. Än var det om den lille, som den vackra nejden.
– Är ni icke, unge herre, son till lagmannen på Signildsborg? Jag tycker mig igenkänna ert ansigte. – Jo, min goda Ingrid ... Men huru har jag kommit hit? frågade Adolf och sökte samla sina tankar. – Jag väcktes i natt af slag på mitt fönster, och då jag gick ut, fann jag er begge afdånade vid min tröskel. Prisa Gud för er räddning undan det förskräckliga oväder, som rasade i natt! Adolf påminde sig nu de flesta enskildtheterna af sin nattliga färd och tackade med hjertliga ord sin räddarinna. Men denna uppmanade honom att sofva ännu en stund och ligga så stilla som möjligt, ty, sade hon, jag har sett på er venstra arm, att den blifvit något skadad, men har bestrukit den med en verksam salva och skall ytterligare sköta om den, när jag återvänder; nu går jag till Signildsborg, för att taga edra anhöriga ur deras oro för er bortavaro. Ingrid nickade vänligt och gick. Adolf fann hennes råd godt och sjönk straxt derefter ånyo i en stärkande slummer, ur hvilken han en half timma derefter väcktes af ett lifligt samtal från rummet bredvid hans kammare. Han igenkände sin kusins röst och hörde med nöje af hennes glada skratt, att nattens äfventyr för henne aflupit utan skadliga följder. Sedan han med någon svårighet klädt sig, till följe af sin svullna arms styfhet, knackade han på dörren och frågade, om han finge stiga in. – Kom! hördes Marias röst. Adolf begagnade sig af tillåtelsen och befann sig nu i samma rum, som blef beskrifvet, då stugans egarinna emottog besöket af herr Gustaf Drake. Vid ena sidan af bordet under det ena af de små blyinfattade fönstren satt fröken Skytte, visserligen något blek, men med ett uttryck af ovanlig glädtighet i hela sitt väsen. Hon fäste vid Adolfs inträde en hastig forskande blick på hans ansigte och fortfor derefter att skämta med sitt sällskap, en ung flicka, som satt midtemot henne vid bordet med armbågarne stödda mot detta och det skönlockiga hufvudet hvilande i begge händerna.