Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De skäl, jag vid motionens afgifvande åberopade, voro fullständigt utvecklade, och jag skulle önska att dermed icke behöfva nu upptaga R. o. Ad:s tid, men frågan är verkligen för vigtig, att jag bör underlåta att ånyo upptaga tiden i och för denna fråga. Man förklarar sig i allmänhet här åsyfta de skattskyldiges bästa, och jag delar denna mening, då det kan och bör iakttagas. Sedan numera första uppbördsslämman upphört, oell den enda, sorn nu finnes, inträffar under Februari eller Mars månader, är det naturligt att de restantier, sorn af fogden böra indrifvas, för att den i Maj kunna redovisas, erfordra mycken tid; men allmogen har under April månad i allmänhet icke tillfälle att få försälja sina effecter. Mankan visserligen hålla auction på varorna, men svårighet uppstår dock alltid, att under denna månad få dem försålda; deremot finnas i Maj månad, åtminstone i vissa delar af landet, en mängd marknader, der allmogens produeter vinna afsättning, och det blir då icke så svårt för den skattskyldige alt kunna anskatfa tillgång för gäldande af utskylderna. Detta förhållande föranleder dessutom lill den osed, att kronobetjeningen härigenom kommer i tillfälle att preja allmogen; ty då redogörelsetiden är inne, liar den skattskyldige icke något att betala, och då blir uet alltid tillfälle för en kronobetjent, som är egennyttig, alt säga, ”jag skall betala din skuld emot den och den ersättningen,'’' och den skattskyldige går hellre in derpå, än att låta panta sig. Man bereder således härigenom tillfälle till ett oskick, hvilket jag skulle önska kunde förekommas. Jag vill icke säga, att det skulle till alla delar kunna förekommas genom den utväg jag föreslagit, men dock till en stor del. Jag skulle derföre på det högsta önska, alt R. o. Ad. ville fästa afseende på min motion och medgifva att redogörelsetiden för kronofogdarne finge utsträckas till den i Juni, hvarom jag anhåller örn propo sition. Hr Printzensköld: Jag kan icke understödja det förslag, som Gr. Mörner framställt.
Vid förnyad föredragning af Beviilnings-Utskottets den 12 sisth December på bordet lagda Memorial N:o 34, i anledning af Riks-Ståndens olika beslut, angående grunderna för den blifvande allmänna Bevillningen samt föreskrifterna för tillämpningen deraf, stannade Ridderskapet och Adeln i följande beslut: l:o Utskottets hemställan, att, vid blifvande voteringar, i anledning af nu föredragne Memorial, de utsatte ziffrorne böra anses endast förslagsvis upptagne, »odkändes. 2:o Hvad Ridderskapet och Adeln beslutat, rörande sista momentet under rubriken Inspector er 3 pag. 30 uti Utlåtandet N:o 27, rörande SalpeterBilttill RSt. 4:o 29:de voterings-piopositionen ogillades; och förklarade Ståndet, att det i detta afseende må förblifva, vid hvad hittills stadgadt varit. 5:o Pröfningen af 27;de, och 28;de voterings-propositionerna uppskjöts, tills Ridderskapet och Adeln erhållit del af Preste-Ståndets beslut i ämnet. 6:0 Förslagen till förändrad redaction af39 och 44 §. §. godkändes. 7:o Hvad Utskottet hemställt, i afseende på 46 och 73 §. §. samt 2 momentet af 145:te §., bilölls. 5:o
Hvad skall då förlGillandet vara för den, som aldrig tillåtit sig att tanka: anii, nu vill jag fknga de vackraste i den täta skarans; utan endast: &gt;ja, nu har jag en ledig stund, hur ar det, finnes här i grannskapet någon af fladdrarne, så skall jag f h g a lioiiom ?~ Då råkar man minsann ej f K tag i de fagraste. Därför ser du, är det bra. ~ g c k e t mindre frestande att f; sända de dar fjärilarna ut i världen. Hiinder det någon g h g, att man är nog förmiiten att tro, att nigon annan inänniska nfven kunde ha gladje af att se dem, d % frestar man visst, men en s % förmäten tro infinner sig nuniera ngstan aldrig, och s&amp; få de sofva i den gråa pasen., Jag vet verkligen ej hvarifrhn ett uppmuntrande ord skulle kunna koinma annat an f r i n dig, som jag i dessa saker pratat med. Icke ar det nuniera att hoppas pi % att i Runebergs öga se det glada gillande, som förr var min basta iippniuntran. E t t enda stycke has jag sen han blef sjuk läst för honom, och i den litterära världen %r troligen - a-g lika gliiind son1 alla audra små och stoia bokstiifver i våra gamla kalendrar. En annan g h g heter det:. Icke har jag haft tid att skrifva på länge, men an mer, ja.g skulle ej haft hkg. Topeliiis var här nyss. Han uppmanade mig a t t ge ut mina, småbitar sför kvinnans sak, den stoia saken, sorn behöfver alla sina arbetare. » Hvilken tanke! Mitt lappri skulle därvid göra nagot till eller ifrån! Gud vare lof som tillåtit mig att se gryningen af en dag häri! A t t dagen går upp, därom tviflar jag icke ett ögonblick, om den än till. en början skyinines af moln.
I anledning af 1827 års RevisionsBerättelse, rörande ändring uti 3 Art. 2 §. 2 Mom. af det Reglemente för odlingslån, som genom Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse den 10 Januarii 1824 blifvit till allmän efterrättelse utfärdadt; rörande eftergift och afskrifning för 600 R:dr B:co, som år 1825 genom inbrottsstöld förkommit utur ett, i Småsedels-Commissarie-rummet, inom Banken, beliutligt skåp; om eftergift 3 02 Den 29 Maji. och afskrifning för 200 R:dr B:co, utgörande värdet af en i YäxelBanken år 1827 bortkommen inlöst Transportsedel, hvilken måst för andra gången infrias; i anledning af RevisionsBerättelserne 1825 och 1827, om formuläret för den ed, som Revisorerne, enligt Instructionen af den 20 Januarii 1824, hafva att vid deras första sammanträde i Banken aflägga; i anledning af nämnde Berättelser, i fråga, huruvida Directeurs-befattning vid ProvinceContoren, må anses hinderlig för deltagandet i Revisionen öfver Stats-, Bancooch RiksgäldsVerken; rörande någre i Bankens Räkenskaper vid 1827 års slut balancerade Summor, hvilka oberoende af hvad som i sammanhang med Allmänna Finance-regleringen vidare kan ifrågakomma, BancoUtskottet ansett böra till fulla beloppet eller någon del afskrifvas; angående autorisation för BancoStyrelsen att kunna föryttra och till silfver omsätta det, efter 100 R:dr per Skeppund utpreglade, Banken tillhörige gamla Slantmynt, på sätt redan är medgifvit i afseende på gamla kopparplåtar; angående nödvändigheten att Banken måtte från Avestad förses med behöfligt koppar-skiljemynt för vexligens oafbrutna underhållande; i anledning af 1827 års RevisionsBerättelse, rörande några bestämmanden, i fråga om guld och silfver, som från Banken eller fördess räkning å Kongl. Myntet emottagas; om vidtagande af sådan författning, att Banken Den 29 Maji. 3o3 mätte kostnadsoch porto-fritt erhålla det silfver, som jiti Ränterierne deponeras i afbetalning för fastighetslån; och öfver gjord framställning om undvikande af alltför mycken noggrannhet och deraf förorsakad tidsutdrägt vid pröfning af handlingar, som hos Banken till låns erhållande företes.
Majit i Nåder förordnade, att af den under Strömrensnings-Committeens förvaltning ställde Fond, en Summa af 5ooo Ridr borde till Committerade lör Väganlaggningarne utbetalas, såsom ersättning för de medel, hvilka, i afseende på Strömrensningarna i Ljungaoch Windel-Elfverna, blifvit af Wägbyggnads-Fonden anordnade; och skulle berörde 35,ooo Ridr ställas under Landshöfdingens disposition och, efter ofvananförde fördelning, till honom, i man af skeen - Revisorers Berättelse. G87 de reqvisition, utassigneras, Landshöfdingen uppgifva de slags arbeten, tiil hvilka de rcqvirerade medlen kommo att användas, tillika med den kostnad, som lill hvarje företags fullbordan förmodades åtgå, samt derföre afgifva specificerade och verificerade räkningar, jemte berättelse om företagens fortgång. Någon utbetalning i anledning häraf finnes likväl icke hafva blifvit verkställd från Slrömrensnings-Fonden, utöfver de booo R:dr, som utgått till Committerade för Norra Väganläggningarne, såsom ersättning för de af Yagbyggnadsanslaget bestridde kostnader i Ljungaoch Windel-Elfverne, Committerade hafva derefter afgifvit underdånig berättelse om fortgången af de under deras ledning år 1819 utförda, till Strömrensningar, hittade transporter och en ökad varuproduction syftande företag, jemte redogörelse för förvaltningen af de dem i Nåder anförtrodde medlen, och synes deraf, huruledes Committerade sökt förskaffa kännedom om de tillgångar af Ved för Hufvudstadens behof, Landets egna skogar kunde erbjuda och hvilka åtgärder erfordrades för att lätta möjligheten för transporter och afsättning af dessa tillgångar; att Committerade likaledes sökt göra sig underrättade, huruvida någre betydliga svårigheter för Landtmannen vid Victualie-.varars afsättning uppstått och på hvad sätt sådane kunde afhjelpas, samt genom hvilka medel en ökad produktion verksammast skulle kunna befor - 688 Riksens Ständers dras, deribland Cormnitterade ansett tjenlig! att, på sätt Landshöfdingen i Wester-Norrlands
Rörande utgifterna för skiften och afvittringar inom sistnämnde 2:ne län hafva Revisorerne emellertid utaf läns-ränteriernas special-räkningar inhemtat, att berörde kostnader uppgått : — 176 — År 1854. År 1855. i Gefleborgs län till 1,501: 33. 0. 1,349: 23. •— i Westerbottens » » 9,186: 33. 5.^ 6,022: 27. 4. varande dock vid räkningarna för Westerbottens län några verifikationer icke bilagde. § 2- I afseende ä den utaf sednast församlade Revisorer förnyade framställning derom, att serskild underdånig berättelse angående skiftesoch afvittrings-verkets fortgång måtte före hvarje stats-revision till Kongl. Maj: t afgifvas, för att Revisorerne tillställas, hafva Revisorerne inhemtat, att, sedan Öfver-direktörs-embetet vid Landtmäteriet, uti afgifven underdånig förklaring i anledning af 1855 års revisions-berättelse, funnit nödigt, att, för beredande af erforderlige materialier till sådana berättelser, de från Läns-styrelserne inkommande uppgifter rörande verkställda arbeten och deras resultater blefve tabellariskt uppställde. Kongl. Maj:t under den 27 Juni 1S56 meddelat nådig fastställelse å de af Ofver-direktörs-embetet uppgjorda formulär till dylika tabellanska uppgifter. fion$l. Landtbruks-Ak<ädeiiiieii. Räkenskaperna redovisa inkomster och utgifter på följande sätt: Debet. Balans från föregående år: — Uppbörd: Balans till påföljande år: — Credit: Balans från föregående år: Halans till påföljande år\ Kongl. Landtbruks-akademiens räkenskaper hafva hitintills icke undergått revision i Kongl. Kammar-rätten; men sedan 1855 års Stats-revisorer, uppå anförda skäl, hemställt, att årliga redogörelsen för denna Akademis inkomster och utgifter måtte, i likhet med hvad som egde rum med andra allmänna verks och inrättningars räkenskaper, till granskning i Kongl.
”Jag hoppas”, återtog han, ”att ni icke förtörnas öfver min djerfhet att framställa en fråga, men den förmodan, jag hade äran yttra, jemte önskan att vara till tjenst, öfvervann hvarje betänklighet.” ”Jag vore rätt otacksam, om jag illa upptoge en så enkel artighet – jag skulle gjort detsamma jag, om jag trott någon gå vilse.” Ett lätt småleende sväfvade öfver främlingens vackra läppar. Han syntes ett ögonblick tveksam, troligen mellan begäret att ytterligare tilltala den unga flickan och fruktan att genom en förlängd närvaro lasta de förbigåendes uppmärksamhet vid henne. Hvilkendera af dessa känslor som fått behålla segern är ovisst, men det vissa är att han förhjelptes ur sitt bryderi af Blenda, som – fullkomligt obekant med de grannlaga betänkligheter, hvilka kunde uppstå hos den, som hon inom sig benämde grefven – helt naivt yttrade sin förmodan att de hade ressällskap till Stockholm. ”Nej, jag är icke så lycklig: jag reser åt motsatt håll.” ”Åt Skåne?” ”Och hvarför just det? Blenda rodnade. Hon hade mot sin vilja förrådt den kunskap hon fått. ”Jag vet icke”, svarade hon med en liten förlägenhet ”man påstår att en mängd folk reser dit Men säg, äro sjöresorna mycket tråkiga?” ”Stundom äro de det visserligen, men den, som ni ärnar företa, är en af de behagligaste och intressantaste, förutsatt att väderleken är gynnsam; och har man försett sig med lektyr, så tar man sig ut, äfven om sällskapet och väderleken icke skulle vara allt hvad man kunde önska.” ”Lektyr – ack, jag har icke mer än en bok jag, och den har jag läst så många gånger att jag känner hvart ord!” ”Det är då någon älsklingsförfattare – Walter Scott, Cooper, Bulwer?” ”Ingendera.” ”Skulle det då vara Sue?” ”La Fontaine.” ”La Fontaine!” upprepade den främmande med ungefär samma ton som om han velat fråga: men, min gud, hvarifrån kommer då ni, som icke vet att glömskans stoft redan i decennier betäckt den gode mannen? Blenda förstod honom fullkomligt, och i det hon utbrast i ett hjertligt skratt, sade hon:
Och den i goda vanor uppfödde blir icke allenast besparad mycken kamp och vedermöda, han har ock, tack vare denna från spädaste år danade säkra grundval af goda vanor, större förutsättningar att hinna längre i moralisk höghet, styrka och värdighet än den, som har att upprycka och öfvervinna en massa från barndomen rotade dåliga vanor. Goda, sunda och enkla vanor höra till de förnämsta gåfvor, som föräldrar kunna gifva sina barn. De äro af långt större värde, än de kunskaper, färdigheter och rikedomar, de möjligen kunna gifva dem. Alltför ofta synes uppfostran (särskildt i fråga om en gosse) mera anlagd på att utbilda (honom) för lifvets yttersidor, så att säga — det blifvande lefnadskallet — än på att dana (honom) till människa. Blott och bart praktiskt sedt står en dylik uppfostringsmetod i ljuset för sig själf. Ty utgöra icke ordningssinnet, fliten, själfbehärskningen, måttligheten, uthålligheten och sparsamheten — denna dygd med den ledsamma, triviala fysionomien, hvilken dock är ett så väsentligt villkor för mannens frihet och själfständighet — den yppersta rustning för ynglingen, äfven då det blott gäller den yttre dust han skall taga med lifvet? Skulle icke just dessa vanor, blifna till viktiga beståndsdelar i hela hans moraliska existens, sätta honom ' i stånd att i fullaste mått kunna tillgodogöra sig resultaten af den tekniska utbildning för lefnadskallet, hvaruti tyvärr hufvudmålet för ungdomens uppfostran allt för uteslutande synes bestå? Sinnets, lynnets, tankens, kroppens vanor börja forma sig hos det spädaste barn. Vanligen låta de sig under dess första lefnadsålder tämligen lätt böjas eller rättas. Och det gäller då att icke försumma tillfället, ty det är alltid mycket vanskligt att taga tillbaka en förlorad terräng, liksom att återupprätta en myndighet, som man låtit gå förlorad. Om mödrarna blott förstode, hvilka törnen de skulle ktmna bortplocka på barnets framtidsstig, huru de skulle kunna influera på hela dess lifsuppfattning, hela dess sinnes läggning 1 Huru lyckligt är icke det barn, som i sin spä- da ålder får mottaga ett lefvande gudsbegrepp och religiösa intryck!
Revisorerne hafva derjemte, i anledning af de under revisions-året, på grund af särskilda Kongl, bref, utbetalde lönefyllnader till Borgmästaren i Eskilstuna, Stadsläkaren derstädes samt en skollärare, tillsammans uppgående till 1,086 R:dr 23 sk., deraf de s. k. licent-medlen lemnat tillgång till 578 R:dr 36 sk. 2 rst och det öfverskjutande beloppet utgått af manufaktur-medlen, förmält, att då, enligt hvad Revisorerne inhemtat, Rikets Ständer vid innevarande Riksdag, i sammanhang med regleringen af tulltaxan, beslutat att varor, som med främmande fartyg ineller utföras, icke i Sverige skola vara underkastade andra eller högre afgifter, än om de med Svenska fartyg ineller utfördes, samt i följd häraf, derest berörda beslut vinner stadfästelse, den s. k. extra licent-afgiften skulle komma att för framtiden helt och hållet upphöra, Revisorerne, vid sådant förhållande och då utgifter af förenämnda beskaffenhet icke syntes förenliga med ändamålet af det till manufakturernas befrämjande anvisade anslag, deraf, jemlikt Kongl. Maj:ts nådiga förordnande, samma utgifter för närvarande skola bestridas när licent-medlen dertill icke lemna tillgång, ansett sig böra hemställa, att, för den händelse berörda lönebidrag till Borgmästaren, Stadsläkaren och en skollärare i Eskilstuna anses fortfarande böra af statsverket utgå, andre än de dertill nu ansiagne medel måtte för ändamålet anvisas. Rörande detta ämne får Kollegium i underdånighet yttra, att de s. k. extra licent-medlen, hvilka, på sätt Revisorerne uppgifvit, numera endast utgöras af de särskilda afgifter, som vid jernvågarne i riket utgå af sådane utländske, i Sverige icke privilegierade, fartyg, som derstädes intaga last af jern, varit under olika tider ställde under dels Kommerse-kollegii, dels Eullmägtiges i Jernkontoret och dels Direktionens öfver.
Man medgaf då väl å andra sidan sanningen häraf, man trodde att då denna institution icke lätt kunde rubbas eller förvandlas till ren myntbank, och man sålunda var tvungen taga förhållandet såsom det nu i verkligheten var, så hade man ensamt att välja emellan två onda ting, Enskilda Banker och de Filiala och då, sade man, »karle ju »erfarenheten» redan visat hur ensidigt och skadligt de solidariska PrivatBankerna handlat, hvadan systemet borde lemna rum, i enlighet med den utväg till islällelsällande af ett båttre som Ständerna redan sedan 1848 i deras reglemente gynnat medelst anslag af fonder lill Filial Banker.» — Jag behöfver icke här nämna huru det smärtade mig att höra »erfarenheten» åberopas på detta sätt; men talaren hade icke så orätt i sina fakta fastän logiskt begrepp om skillnad emellan system och dess missbruk icke kom att vidröras. Såsom fristående meningar må nämnas: en icke utan anspråk på att vara grundad på en vigtig distinktion, att en talare yrkade bifall till mindre summan af £ million, »på del resten skulle användas att uppköpa BiksgäldsKontrs obligationer.» Endast indirekte vankades efteråt svar att man då skulle inveckla Banken alltför mycket med Statsverket. Att en annan talare synnerligen ifrade för Aktiebanker, hufvudsakligen på följande skäl: »alt de voro öfverallt nu för liden utomlands mera hyllade, helst de som tecknat sig för större summor, derpå de inbetala blott en del, samt afgåfvo förbindelser för resten, icke kunde tänkas vilja uppoffra sina första insatser genom försummelse alt inbetala efterföljande, samt alt ingen kunde gerna vilja riskera mer än en viss del af sin förmögenhet och ingå Solidariska Bolag. Också förmentes de sednare vara mindre säkra än Aktiebanker.)) En stund derefter fick man dock höra erinras om ett faktum, att vid nyligen i Hamburg gjordt försök att upprätta dylik Bank, många väl skyndat att teckna sig i hopp att aktierna skulle stiga och med vinst kunna åter försäljas, men att då detta ej inträffade så funnos ej mera några aktie-ägare.
För uppskattning af Indelta Armeens boställen . 100,000: — Till Ridhusm. II. byggnader för Lif-Regementets Hussar-korps 75,000: — » ersättning för utarbetande, i sammanhang med Krigs-Kollegii bokslut, af uppgifter öfver samtliga kostnaderna till de särskilda föremål, som tillhöra Kollegii förvaltning 2,000: — Tillhopa extra anslag R:mt R:dr Ilufvudsummorna af de till Fjerde Hufvudtiteln eller Landtförsvaret hörande anslag skulle i följd häraf komma att blifva: För utgifter på ordinarie stat årligen . » extra ordinarie behof under hela statsreglerings perioden R:dr 2,875,500: — 90,000: — 150,000: — 256,500: — 27,000: — 2,698,500: — 177,000: — 2,875,500: — 28 Kongl. Majus Nåd. Prop. N:o l, om Statsverket 1859. Femte Sitt fe mi t i teist, innefattande anslagen för Sjöförsvars-Departementet.
Att det mot all moralitet stridande bud, som i nu gällande Riddarhusordning förekommer, och som försatt en blott anklagad person i lika predicament med en för brott lagligen dömd, måtte upphäfvas, samt att der ordet nesligt brott i Riddarhusordningen nyttjas, tillika måtte bestämmss hvad med ordet nesligt rätteligen förstås; och har i sammanhang härmed ett af Herr Mannerhjerta> Ulric Emanuel, i anledning af berörde motion afgifvit yttrande jemväl blifvit till Utskottet öfverlemnadt. Vid förehafvande af denna motion har Riddarhusutskott^ ansett 2:dra och 3:dje punkterne var3 af den beskaffenhet, att de deri föreslagne ändringar lämpeligast borde komma under pröfning 1 ett sammanhang med de flere rättelser i Riddarhusordningen, hvilka framdeles torde af Utskottet anses behöflige; hvaremot frågan om Bänkmännens afskaffande synts Utskottet vara ett ämne, sorn fordrade en särskildt behandling, i anseende till det väsenteliga inflytande, som denna fråga ägde på flere andra stadganden, hvilkas införande i Riddarhusordningen af densamma berodde; hvadan Utskottet, trott sig till undvikande både af ett måhända fåfängt arbete för sig sjelft och öfverflödige debatter inom Ståndet, böra innan Riddarhusordningens omarbet - Ben 11 April e. m. ning företages särskildt hos Ridderskapet Och Adeln anmäla de åsigter, som inom Utskottet ägt rum rörande detta ämne, samt utbedja sig, att deröfver få inhämta Ridderskapet och Adelns yttrande och beslut.
Valet intages i prot., hvilket, efter justeringen, genast till Konungens Bef:h:de insändes. § 116. fr. § iio Bevrs-förordn. Efter verkställd taxering, varde så väl prot., som den af häradsskrifvare)] förda taxerts-längd justerad, och den sistnämnda af honom uppsummerad, samt derefter af ordför. och två comiteens ledamöter undertecknad. Om Taxerings-comite' för stad. § 117. fr. § 11a Bev:s-förordn. Tnxertsmän för Stockholm skola vara tolf af B. o. Ad., tolf af PresteSt. och trettiosex af BorgareSt., af hvilka sist nämnda, nio skola höra till Grosshandels-, nio till Minuthandels-, sex till Fabriksoch tolf till Handtverks-classerna , samt tolf Ståndspersoner, som icke lill något af R.Sttn höra, tillsammans sjuttiotvå personer, hvilka kunna arbeta på sex fördelningar; dock så, att det belopp, som hvarje skattskyldig blifvit i afdelningen påfördt, i comite'ens pleno pröfvas och bestämmes. § 118. fr. § 113 Bevts-förordn. I Götheborg och första classens städer, utgöres Taxer:s-eomite af fyra personer bland R. o. Ad., fyra af Presterskapet, fyra Ståndspersoner samt tolf Borgare, hvaraf ett jemförligt antal ur hvarje dass. Mom. 1. I andra och tredje classens städer skall Taxerts-comite' bestå af tre ledamöter af R. o. Ad., tre afPresleSt. , tre Ståndspersoner samt nio Borgare af de särskilda inom städerna varande classer. Men i Upsala och Lund, der academier äro , utgöres comiteen af två ledamöter bland R. o. Ad., två af Presté-St., två af Academi-staten, två af Ståndspersoner och åtta Borgare. Mom. 3.
Det heter i den af magistraten åberopade lagbestämmelsen: » Der sig visar, att tillställning, som här ofvan omförmäles, åsyftar eller innebär något, som strider mot sedlighet eller allmän lag eller föranleder till svårare oordning, eger polismyndigheten att dess förnyande förbjuda. » Huruvida magistraten genom sitt ofvan anförda beslut möjligen afsett att förekomma allt vidare uppträdande af Lennstrand, må vara en sak för sig. I allt fall behöfver icke beslutets ordalydelse innebära en sådan uppenbar olaglighet och magistratens förbud, i huru bjert belysning det ocks&amp; ställer lagrummets tänjbarhet och den genom detsamma åt ordningsmyn-digheterna förlänade maktfullkomlighet, kan kanske näppeligen anses gå utom lagens gränser.Så mycket mera polischefens, h vilken utan vidare hänför ett föredrag, hvilket som helst, ämnadt att hftllas af en person, som en gång råkat at för ett förbud, under begreppet » förnyande af förbjuden tillställning ». Och ioke blott ett föredrag utan afseende å ämnet derför skulle en sådan person vara förbjuden att hålla utan äfven att anordna hvilken slags tillställning det vara må. Mot denna absurda tolkning af lagens uttryck: » förnyandet » - • en tolkning, som således helt enkelt innebär, att en person, som en gång råkat ut för ett sådant förbud, hvarom här är fråga, skulle vara afskuren från all vidare rätt till offentligt uppträdande å samma ställe, har herr Thomasson icke funnit något att anmärka. Man kunde tycka, att härmed orimligheternas gräns måste Tara satt — men då det gäller polischefen i Helsingborg och fiskilander Thomasson har sjelfva absurditeten ett superlativum och detta framträder i all sin glans, då ej blott Lennstrand utau äfven en del andra personer efter gjorda anmälningar fötbjödos att hålla de resp. tillställningar de anmält, utan att justitieombudsmannen ens i detta fall ansåg sig böra ingripa. Härvid är nu att märka, att ingen enda af dessa tillställningar var af den beskaffenhet, att för densammas hållande er-fordras tillstånd. En enkel anmälan var allt hvad lagen fordrade. Följaktligen var förbudet ett komplett och otvetydigt maktmissbruk.