Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Småskolorna hafva allt mer utbildat sig i enlighet med sin bestämmelse, att vara en integrerande del af den egentliga folkskolan eller utgöra dennas lägre förberedande afdelning På åtskilliga ställen har småskolan äfven erhållit plats i samma lokal, som den öfre afdelningen, hvilket ordnande af skolväsendet medför stora fördelar med afseende å det tillfälle som sålunda utan svårighet erbjuder sig att Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition JV! 43. 7 utöfva tillsyn öfver skolan i det hela, samt särskildt för den examinerade läraren att öfvervaka undervisningen i den lägre afdelningen och tillvägabringa enhet och sammanhållning i skolans verksamhet. I de flesta församlingar har likväl varit nödvändigt, att med hänseende till de spädare skolbarnen närma småskolan till dessas hem och sålunda göra densamma i möjligaste mån tillgänglig, hvilket haft till följd, ej endast att småskolan varit i det yttre skiljd från den egentliga folkskolan, utan ock att i vissa glest befolkade trakter flera skolor af det förra slaget än af det sednare funnits behöfliga. De anslag, som beviljats småskolorne, kunna, vid sådant sammanhang mellan dessa och de egentliga folkskolorna, anses gifna, örn ock indirekt, till befrämjande af de sednare, som sålunda dels befriats från de första nybörjarne, dels ock kunnat mottaga ett större antal mera försigkomna lärjungar. Flera nya med examinerade lärare försedda skolor hafva äfven medelst bidrag af statsmedel blifvit inrättade eller ändamålsenligare ordnade. Då af hvad sålunda blifvit meddeladt, det gagn folkundervisningen hemtat af ifrågavarande anslag är till fyllest ådagalagdt, måste det ock vara af vigt att Staten härutinnan icke för framtiden undandrager församlingarne sitt understöd, utan fortfarande lemnar detta i den mån sådant utan åsidosättande af andra lika angelägna kraf kan ske, och äfven, så vidt möjligt är, utan någon betydligare förändring i de hufvudgrunder, som för bidragens åtnjutande äro för närvarande fastställda.
Göteborg-Stockholm, så vida icke för en uppmärksam läsare det lilla ordet »hädanefter» uti l:sta momentet af sisla Ständers beslut härom, citeradt i närvarande Utskotts-betänkande, pag. 2, må gifva skälig anledning lill den slutföljd, ali alla Rikets jern-stambanor dädanefter (eller ifrån år 1854) skulle anläggas och utföras endast genom Statens omedelbara försorg och således vara allmän tillhörighet, men att den då redan påbegynda Köping-Hult-vägen, eller det enskilda bolagets andel i den stora stambanan Göleborg-Stockbolin, skulle, såsom redan oktrojerad, göra ett undanlag ifrån den, endast derefter gällande, grundsatsen, hvarifrån 2:dra momentet i samma underdåniga skrifvelse dock inedgifver ändå (lera afvikelser, på sätt här nedan skall ådagaläggas. -— Åtminstone då talades och skrefs ännu intet om samma stambanas sträckning söder om Mälaren. Stridsfrågan derom bar först sednare bragls å bane emellan mägtiga intressen å hvardera sidan, hvilka för sig i sak onekligen ofta bjudit skäl, sorn ännu icke lära i allo kunna underkännas och derföre väl äro, efter min mening, berättigade lill en officiel, ytterligare och mångsidig, pröfning. Då jag således, med afseende på så många enskildas och orters ifrågasatta fördel eller afsaknad, samt det stora helas relativt öfvervägande båtnad af ena eller andra ban-riktningen, icke tilltrott mig, med min röst, för närvarande ännu kunna bidraga till denna tvistens fullt rättvisa lösning; så har jag, just i den stora mängden af redan utgifna, hvarandra motsägande, skrifter och afhandlingar blott i denna del af den vigtiga jernvägsfrågan, ansett mig ega en tillräcklig anledning för min nu stadgade öfvertygelse, ait, för ett definitivt och rätt ailmän-nyttigt bestämmande af vestra stambanans slutriktning närmare Stockholm, visserligen ännu torde vara af nöden anställandet af flera topografiska och tekniska undersökningar å begge linierna, jemte insamlandet af ännu bristande statistiska uppgifter om den nuvarande trafiken å båda sidorna, sä att vederbörande auktorileter måtte, med slutliga yttranden öfver frågan i dess helhet och i detaljerna, till Kongl.
Sedan Utskottet öfvervägat, att, enligt äldre stadgar och författningar, ali jord af Krono-, Skatteoch Frälsenatur bör vara Underkastad ständig rotering, har Utskottet trott sig finna, att bland undantagen från e^tra rotering afven all så beskaffad jord borde innefattas; Och af sådan anledning föreslår Utskottet derföre, att, i stället för sistnämnde rotering, med ständigt knecktseller båtsmanshåll, enligt de i hvarje provins förut gällande roteringsgrunder, eller der sådane icke finnas, cfternya, med afseende på hem* Besv. och Ekon. IJtsk. Betänkan den. Bd? ^nanens förmåga att draga rotering, lämpade grander, må beläggas: jl:o alla vid 1811 !rs extra rotering antecknade hemman af förenämnde beskaffenhet, under iakttagande likväl, att, derest någon del af ett hemman, sorn för dess svaghets skull eller andra orsaker blifvit i gamla roteringen Upptaget t;ll mindre hemmantal, än hvaraf det efter jordboken består, skulle af misstag hafva blifvit ålaggd extra rotering, en sådan hemmansdel bör, såsom förut roterad, från ali beläggning med rotering befrias: 2:0 Nyhemman i Jemtland samt Vesteroch Norrbottens län, sedan likväl förut gamla roteringen deraf i förstnämnde provins njutit det understöd, som Riksens Ständer i deras underdåniga Skrifvelse den 27 Maj 1818 synas hafva åsyftat, och Kongl. Maj:t, gemensamt med fliksens Ständer, kan täckas bevillja, samt i de 2:ne sistnämnde Länen erhållit den tillökning, hvartill det med Vesterbottens Regementes rotehållare afslutade Kneckte-contract kan berättiga, och, hvarom Utskottet, efter i ämnet väckt Motion och derå erhållen Remiss, vill samfäldt med Riksens Höglofl. Ständers Statsutskott meddela särskildt Utlåtande, — 3:0
Ingen kan högre än jag erkänna och värdera H. K. H:s nit för vårt sjöförsvar; men detta fosterländska nit kan likväl icke frambringa resultater utöfver möjlighetens gräns, ehuru Hans omsorger för vårt sjöförsvar visserligen kunna jemnföras med alla Hans Furstliga företrädares nit för samma sak. Frih. Dc 11 28 M a j f. m. 3ag Frih. Lagerbjelke har sagt, alt då vi 182.7 endast hade 7 linieskepp och 3 fregatter, hafva vi likväl nu 9 linieskepp, 5 fregatter och 246 mindre eller skärgårdsfartyg. Jag anhåller hos den värde talaren om tillgift för det jag vågar bestrida denna uppgift så till vida, att vi väl hafva dem i våra förslag och vid brobänkarna i hamn, men ej så, att de kunna upptagas i räkningen för Sveriges försvar. För det närvar, finnas endast sex tjeristhara linieskepp, och äfven på dessa fattas en mängd inventarier, så att jag fruktar, att endast tre, högst fyra skulle med completta inventarier kunna genast utrustas; ty för hvardera af de nämnda sex linieskeppen fattas 2, 3å4ankartåg, en del flaggor, kablar, en del af taklingen, skeppareuppbörder och små persedlar in. m. Det finnes visserligen g linieskepp vid brobänken, men tre äro icke i tjenstbar! skick: för Gustaf den Store fattas hela inredningen , halfva bestyekningen och hela artilleriuppbörden; Carl XIII, ett af våra nyare skepp, är redan så ruttet, att det fordrar svår reparation, och för detsamma brister dessutom ankartåg och en del af skeppareuppbörden; linieskeppet Äran fordrar svår reparation, och för detsamma brister äfven en del ankartåg och små persedlar. Våra skepp äro dessutom mycket för svårt bestyckade, hvarigenom de blifvit trånga inom bords, och således osundare för besättningen. Våra nya skepp, byggda för 86 kanoner, äro af lika storlek med de Chapmanska 74-kanonskeppen och med de Engelska för 64 kanoner.
Alt imellan landstingsrältens ledamöter jemnt fördela arbetet, då en hvar af dem såsom domhafvande anvisades ett visst distrikt, vore hvarken mer eller mindre svårt, än att eljest vid reglering af domsagors omfång förskaffa hvarje domhafvande lika mycket göromål. Välgrundad klagan öfver olikheten måste i ena och andra fallet uppstå, så snart aflöningen i penningar bestämmes. Deremot försvinner all skälig anledning lill klagan, när större delen af inkomsterna beslår i sportler, hvilka rätta sig efter arbetet. Då eftersträfva!’ fast heldre en hvar den arbetsamaste tjensten. Men går det an att afskaffa sportlerna vid häradsrätter, sådana som de nuvarande, eller vid landsrätter, sådana de i lagförslaget förekomma; så kunna sportler ulan tvifvel äfvenså väl umbäras i domstolar, inrättade efter den bär uppgjorda planen. Hvad denna plan i öfrigt har emot sig, såsom vidt utseende och sådan, att dess verkställighet fordrar genomgripande åtgärder, hvilka förutsätta enhällig och verksam öfvertygelse om dess vigt och gagnelighet, det har visserligen icke undfallit mig. Att efter långvarigt öfvervägande betänkligheterne 51 hos mig sjelf försvunnit, berättigar mig icke till förlitande på rigtigheten af min tanka, och än mindre till förhoppning om dess gillande. Men om jag i någon punkt kan vara säker på grunderna för min öfvertygelse; så är det i den här förevarande. Ty derpå tror jag mig vara säker, att planens antagande icke skulle leda till financiella uppoffringar. De nya kostnader, den komrae att medföra, härröra nemligen dels från uppbyggandet af 21 nya residentshus, bestigande sig kanhända, efter 50,000 R:dr för hvartdera, till en kapitalutgift af 1,050,000: och dels från ersättningar till parter och vittnen, för hvad deras ökade resekostnader komma alt öfverskjuta besparingen i fångforslingskoslnad.
Borgare-Ståndet meddelade remiss till Conslilulious-Utskottet af den i Stats-Utskottets memorial, N:o 8, anmälda, anledning till anmärkning enrot Chefen och föredragande SJats-Rädel för Civ il-Departementet. S'. Be v i llnings-U tsk ottel remitterades Ilen Boströms-mot ioir„ angående villkor för bränvinsförsäljning; i hufvudstad en, S. 1). Till Bevillnings-Utskol.let remitterades denna dag af Herrar Petre' och Norin afgifna yttranden, i anledning; af Kongl. Majlis Nådig» Skrifvelse till Rikets Ständer, daterad den 6 dennes-, angående TuLLTa-x. au.. 56 Prol.-Utdrag, den ty Augusti 18 /4' Frua Heder v. Bonde-Ståndet. S. D. Sorn vid föredragning af Stats-Ulskotlets memorial, N:o 7, angående förskott å aflöningen för den hos Riks-Slånden och Utskotten anställde betjening, upplystes, att i den från Herr Landtmarskalken och Herrar Talmännen, rörande samma förskott, till Utskottet aflålna skrifvelse, förelupit det skriffel, att i stället för de af Bonde-Ståndet för dess enligt prolocolls-utdrag den 24 nästlidne Juli, beslutade ocb begärda Tolf Canzlislarfvoden, endast förskott å åtta sådana arfvoden blifvit för BondeStåndets räkning requirerade samt att Utskottet, af sådan anledning, icke föreslagit förskott å mera, än åtta Canzlist-arfvoden för Bonde-Ståndets Canzli, så beslöt Ståndet att till Utskottet återremittera nämnde memorial, med anmodan till Utskottet alt uti omförmäldta afseende verkställa rättelse, så att förskott å Tolf Canzlist-arfvoden för Bonde-Ståndets räkning varda bestämda och anordnade. S. D.
N:o 52. Motion N:o 252, att å alla de ställen, der postskjutsskyldige hemman blifvit befriade från postens fortskaöände, detta bestyr må på entreprenad ställas. Sammans. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 5. R. St. underdån. Skrifv. N:o 50. Motion N:o 253, om anslag för utvidgning af elementarläroverket i Hudiksvall. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 66. R. St. underdån. Skrifv. N:o 81. Motion N:o 254, om anslag för utsträckning af Hudiksvalls jernväg från Forssa station till Näsviken. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 80. Motion N:o 255, om anslag för att i försvarbart skick försätta inlop pen till städerna Hudiksvall och Sundsvall, m. m. Stats-Utsk. Utlåt. Eriksson, Carl Wilhelm, från Westmanlands län. Motion N:o 335, om anslag till ersättning åt jordbrukare, hvilkas sädesgröda lidit skada af hagel. Stats-Utsk. Utlåt. Ersson, Bälter Sven, från Stora Kopparbergs län. Motion N:o 140, om ändring af 28 Kap. 1 § Byggninga-Balken, i fråga om afståndet emellan gästgifvaregårdar. Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 11. R. St. underdån. Skrifv. Ersson, Eric, från Gefleborgs län. Motion N:o 273, om anslag för utvidgning af elementarläroverket i Söderhamn. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 66. Motion N:o 348, om ytterligare anslag åt den af Doktor 0. Sandahl i hufvudstaden anlagda s. k. medico-pneumatiska anstalt. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 66. R. St. underdån. Skrifv.
I annat fall skulle den ringaste omständighet, den minsta åtgärd, sorn hade förolämpat eller angripit det enskilta Interresset, gifva anledning till klander, och till ett steg å Riksens Ständers sida, sorn förlorar all vigt hos ds Personer, som derföre kunna blottställas, oro det icke till Valspråk antager en bekant Vers i ett af våra skönaste Skaldestycken; Det är för stora fall som blixten mäste sparas. Om Lagen är otydlig, örn på sätt denna öfverläggning utvisar, den på t vänne särskilta sätt till sin ordalydelse kan tillämpas och förklaras, sä be visar detta endast att erfaren - Ditt 2? jfpriJ. heten är för Grundlagars tydlighet den”säkra. ste ledaren, att omständigheter som vid Lagars stiftande förefölSo de Personer ovedersägeliga, oell i deras tanka klart uttryckta, som uttänkte och framställde Lagens föreskrifter, sedermera öppnat tillfällen till stridiga tolkningar, och att således en mera bestämd Redaction behöfves, men som icke får eller kan blifva en Lex in casa, utan bör tillkomma på det af Grundlagen föreskrifna sätt, med KonungS och Ständers gemensamma beslut och begifvande. Skulle, sedan Constitutions Utskottet prof. vat en gjord anmärkning böra förfalla, Riksens Ständer likväl äga rätt att infordra Handlingarne och pröfva befrielsens behörighet; så vet jag icke hvarföre ej med lika skäl, sorn den enskilta anmärkningen infordras, äfvenväl dä Constitutiöns-Utskottet till exempel, vid slutad granskning af Stats-Rådets Protocoller, skulle förklara dess Ledamöter frie från alla anmärkningar, återremiss likaledes häruppå kunde begäras, och Stats-Rådets Protocoller till upplysning för Riks-Stånden in extenso infordras, för att deraf kunna dömma om ConstitutionsUtskottet rätteligen förfarit eller icke. Äga Riksens Ständer Laglig rätt att rubba Constitutions-Utskottets beslut i det ena fallet, så äga de den äfven i det andra, och att ett ark elfer tusende infordras göra i Grundsatsens tillämpning och behörighet ingen åtskillnad.
Det är så mycket angelägnare, att Electorerna antaga skillnad i benämningen, som 11. o. Ad. beslutat att nu kunna välja suppleanter, hvilka äro för belt annat ändamål än de ledamöter, som väljas i permitterades ställe. Hr Råfel t, Anton: Sedan Hrr Electorer behagat utse mig till suppleant i Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk., så får jag vördsamll-, gen anmäla, att jag är hindrad att denna befattning emottaga. Sedan härefter R. o. Ad., uppå derom af H. Ex. Ifr Gr. o. Landtm, framställd propos., bifallit att Hr af Dahlström linge afsäga sig sin befattning såsom ledamot i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk., anmodade 11. Ex. Hrr Electorer, att i deras nästa sammanträde utse en ledamot i nämnde Utsk. efter Hr af Dahlström, samt en ledamot att i samma Utsk. i st. f. Hr Råfelt inträda under den ledighet, som blifvit beviljad Hr von Ehrenheim. Hr Westfelt, Nils: Olämpligheten att tillsätta suppleanter har redan visat sig i den afsägelse, som af Hr Råfelt blifvit gjord. Ridd.Ordn. säger, att de som sine platser i Utsk. sig afsäga, skola vara sin riksdagsmannarättighet förlustige, så vida detta icke sker med Ståndets samtycke. Jag ber derföre att få reservera mig mot det beslut, som R. o. Ad. fattat ang:de tillsättande af suppleanter, och jag ser icke någon påföljd af de afsägelser, sora af Hr Råfelt m. tl. blifvit gjorde, kunna komma i fråga. I anledn. häraf, fästade II.
Karstens favoriträtter hade hon på sina fem fingrar, och hon visade en rörande läraktighet, då det gällde att tillreda den eller den rätten precis så som hans mor brukade laga den. Hon hade till och med öfvertalat hans bror, poeten, att i hemlighet skrifva till modern, prostinnan Törne i Luleå, och be om upplysning rörande en dunkel käldolmfråga och till belöning fått det erkännandet af Karsten, att så, just så smaka mammas kåldolmar. Ja, till och med barn och öfveråriga tycktes ej ha gått fria för påverkan af det magnetiska fiuidum, som tycktes utstråla från den hederlige Karstens glada och trohjärtade blå ögon. Lilla Maggie Silfverfelt på stora Björnö, som i våras fått sin första långa klädning, — » pyret », som Karsten kallade henne — blef alldeles vild, då hon var i hans sällskap; hon rodnade och bleknade i hvar minut, pratade och skvallrade som en liten fågel i vårsolen, och då hon någon gång teg, följde hon honom med långa, tillgifna hundblickar i sina svarta stenkolsögon. Om han bedt henne gå på styltor eller hoppa kråka mellan Björnö och komministergården, skulle hon bestämdt ha försökt det. Och hennes guvernant, fröken Malm, äfven Bomsbasunen kallad på grund af sin starka, skrällande sångröst. också hennes fyrtioåriga bjärta hade råkat i sken. Men det förstås, hennes varma känslor tyoktes vara fördelade någorlunda lika mellan bägge bröderna Törne. På bjudningarna, då man för artighets skull och af gammal vana bad henne sjunga, var det visserligen på Karsten hon under förspelet lät sina drömmande ögon hvila för att få inspiration, men sedan lät hon helt opartiskt blickarna spela från den äldre brodern till den yngre, medan hennes spruckna domsbasun dämpade sig till ett flöjtlikt dolcissimo för att framkuttra den evinnerliga, bevekande samvetsfrågan: » Vill ingen af er, fåglar små —? » Antagligen var det ingen af de små fåglarna som ville, ty innan andra versen börjat, voro de vanligen bor t flugna. (Forts.) Just nu!
Det är nemligen icke möjligt — man må orera så mycket man vill om att billiga lifsförnödenheter åstadkommer billig aflöning — för jordbruksklassen, som årligen måste afstå stora kontingenter af arbetare till jernvägarne, fabrikerna, städerna, Amerika, etc., att kunna, under för öfrigt inflytelse af ofvan anmärkta förhållande, stå sig lika väl då han får mindre som mera för sin vara, då han måste ge högre eller lägre aflöning, då han har eller icke har rörelsekapital. Detta om orsakerna till penningeförlägenheten. Kommer så i ordningen att se till, hvilka åtgärder, som blifvit vidtagne för att lindra eller afböja krisen i landsorterna. Tyvärr måste jag då äfven här i första rummet hänvisa till de redan anförda orsakerna; ty en del af dem innefatta de åtgärder, som blifvit vidtagna. Att de icke verkat lindrande är redan visadt. Som man emellertid här handlat, handlade man 1858, då det gälde våra affärsmän. De klagomål, som då af deras målsmän upphäfdes, påaktades och bland annat vidtogo Rikets Ständer kraftiga åtgärder till afhjelpande af den då i affärslifvet varande förlägenheten. Denna tilldragelse ligger oss emellertid allt för nära att behöfva vidlyftigt omröras. Det torde vara nog anmärka, att genom upptagandet af ett statslån återställdes den rubbade krediten, stärktes förtroendet. Denna välgörande verkan berodde dock icke uteslutande på det erhållna lånet; utan fastmera derpå, att ännu (1858) funnos många kapitaler qvar uti otaliga cirkulationsådror inom landet. Dessa bäckar små aftappades dock snart, dels för att betäcka det omnämnda lånet, dels för betalning af andra räkningar, som öfverflödet de föregående åren dragit på framtiden. Genom dessa hjelpmedel upphörde visserligen krisens våldsamhet; men hvad den dymedelst förlorade i höjd tog den, genom detta husets rensopande, igen i djup och höjd. Den sträcker redan sina verkningar till nationens hjertrötter och blir, bildlikt att tala, värre i dag än i går, än svårare i morgon. Det anförda manar med allvar på handräckning.
Man borde passa på att, innan man dör, gå omkring och tacka alla människor. Det är knappt någon man icke har något att tacka för. Jag har i lifvet mött goda, förträffliga, uppoffrande människor, men som aldrig själfva vilja mottaga något, aldrig liksom kunna unna deras nästa den glädjen att gifva. Det är, som om de skulle resonnera så: » Jag vill ha rättigheten att uppoffra mig, att tjäna, hjälpa och trösta. Ni andra måste nöja er med den simplare och mera egoistiska glädjen att taga emot. » Detta är egentligen icke snällt tänkt, och det döljer sig en stor egoism däri, den att sätta ett högt värde på sin egen uppoffring och sitt eget arbete. Man kan icke ens unna de andra att visa sin tacksamhet. Det är något så smått i all denna uträkning, denna debet och kredit, som föres i den mänskliga kontraboken. Om det funnes en naturligare och varmare kärlek mellan människorna, skulle det icke vara så. Det står i bibeln: » Din venstra hand skall icke veta, hvad den högra gör », — och hvilken frihet och glädje innehålla icke dessa ord. Det skadar enhvar af oss att så där syssla med egna förtjänster och fordringar gent emot andra människor. Hvad gör det, hvem som ger, och hvem som får, när endast de, som behöfva, få och de, som få, kunna glädja de andra med sin tacksamhet? V i äro väl icke sådana småstadskrämare i andligt afseende, att vi skola mäta upp våra gåfvor och gengåfvor i pappersstrutar. Detta begär efter att blott vilja ha är en alltför barnslig ståndpunkt för vuxna människor. Man kan j u älska, hvad man vill, endast man icke samtidigt vill ega det. Kan man icke glädja sig öfver att gå i en blomstrande park eller i en härlig skog, utan att därför behöfva önska, att det vore ens tillhö- righet, så att man hade lof att hugga ned träden, om man ville? En vis människa har en gång sagt: » Man kan blott ega sig själf och älska andra.
Man kan taga för afgjordt, alt Konung Carl XI, som icke i allmänhet brukade glömma de löften Han gaf och i synnerhet i ett fal! som detta, hvilket för dessa hemmansegare var så behjertansvärdt, icke förgätit alt medgifva lindring i de hemmansfäntor, som dessa åbor med dagsverken skulle utgöra. Reservanten antyder också att något sådant har egt rum. Afdelmn har för öfrigt icke, efter hvad jag kan förnimma, skaffat sig del af de olika ruslningslängderna af 1680 och 1687 och jemfört dem med hvarandra, hvarigenom säkert den uplysning i ämnet vunnits, huruvida de bekommit soulagement. Det linnes äfven andra handlingar i denna fråga, som troligen hade uplysl förhållandet, nemi., sjelfva den akt, som grundlagdt 1816 års K. bref, — jag menar 1815 års undersökning, som föregått detsamma; men äfven denna akt tror jag Afdeln. icke hafva granskat. Delta har varit för mig en tillräcklig anledn. för att anhålla det R. o. Ad. täcktes återremittera frågan lill vidare behandling, då jag icke tviflar på att den rättelse, som reservanten afsell och medreservanterne söka åstadkomma, nemi. afslag å hvad motionären föreslagit, skall kunna vinnas. Hr Printzenskjöld, Garl: Jag får lika med Frih. Klinkowström förklara, det jag lill alla delar instämmer i de äsigter Gr. Mörner i sin vid betänk, fogade reservation har uttryckt. När man jemför Gr. Mörners utredning af saken med den utredning som Krigsoch KammarColhue åstadkommit och hvilken Önnes i betänk, införd, så mäste man sannerligen beklaga, alt Colhne kunnat, för alt nyttja deras egna ord, så lösligen behandla frågan, och egna så liten npmärksamhet åt förhållandena, som de gjort, under det alt en ledamot af StatsUisk. lill hvars fack det icke hörer alt ingå i kammerala undersökningar, likväl lyckats att punkt för punkt, steg för steg följa Colhne i deras raisonemenl och vederlägga riktigheten af de uplysningar som desse embetsverk meddelat.