Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid öfvervägande häraf, och då de i mom. litt. c) förekommande orden : samtidigt Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 37. 5 härmed antagligen afse endast nästföregående morn. litt. b), hvadan fullmäktige äro förbundne, att vidtaga alla de i moni. litt. a) omnämnda åtgärder, innan någon försäljning af innehafvande obligationer eller upplåning af allmänheten får ega rum, ehuru väl dessa sistnämnda utvägar, efter hvad det vill synas Utskottet, innefatta verksamma medel till sedelstockens förminskande oell derjemte äro mindre tryckande för näringarne och industrien, än en betydligare indragning af Handelsoch Närings-diskonternas låneoch kreditiv-rörelse, så torde en förändring härutinnan vara både nyttig och ändamålsenlig. Utskottet kan likväl icke biträda den af motionären framställda åsigt, att försäljning af obligationer ovillkorligen bör föregå någon lånefonds förminskning, emedan sannolika följden deraf skulle blifva att obligationerne, vid en på grund af reglementets föreskrift verkställd nödtvungen försäljning, kommo att betydligt falla i pris och Banken derigenom tillskyndas kännbara förlustpr. Af dessa anledningar, och med hänvisning till hvad Utskottet i 30 punkten af dess vid innevarande riksdag algifna Betänkande N:o 24 yttrat, i fråga om bildande af uppoch afskrifnings-räkning i Banken, och hvilket yttrande Rikets Högloflige Ständer jemväl godkänt, tror Utskottet det vara lämpligast, om fullmäktige, i förutsatta fall, egde att, samtidigt med de i så väl morn. litt. a) som mom. litt. b) omförmälda åtgärder, antingen afyttra innehafvande obligationer eller ock upptaga lån hus allmänheten, hvarvid på fullmäktige torde böra ankomma att, efter omständigheterna, bestämma den ränta, som för dylika lån må al Banken erläggas. Som förevarande 4} ej innefattar någon bestämmelse om ordningen, hvari uppsägning af de åtskilliga verk, inrättningar och associationer beviljade kreditiv å Banken må ega ruin, har Utskottet funnit ett tillägg derom i § nödigt.
Vid 1815 års riksdag beviljade Rikets Ständer för Fullmäktige i båda verken en tredjedels förhöjning i berörde honorarium, som alltså då bestämdes till 066 R:dr 32 sk., vid hvilket belopp det sedermera bibehållits oförändrad!, jemte det ljuspenningar varit åt Fullmäktige anvisade, äfvensom Fullmäktig, hvilken ej varit i Stockholm bosatt, egt att för en resa årligen till och från hemorten uppbära kostnads-ersättning, beräknad efter skjuts för två hästar. Förhandlingarne vid nyssnämnde riksmöte visa, att Rikets Ständer, vid beviljande af omförmälda förhöjning i Fullmäktiges honorarium, utgått från den grundsats, att detta hvarken kunde eller borde betraktas såsom någon egentlig lön, utan, på sätt sjelfva benämningen honorarium också utmärkte, endast såsom ett vedermäle af Rikets Ständers erkänsla för den möda och omsorg Fullmäktige nedlade på styrelsen och vården af Rikets Ständers enskifta peunitige-verk. Ehuru Utskottet fullkomligt delar denna åsigt och således anser det honorarium, som lemnäs för utöfningen af ett hedrande medborgerligt förtroende af sådan beskaffenhet sorn det förevarande, ej böra lämpas och bestämmas efter beloppet af de löner Statens Embetsmän innehafva, så har Utskottet dock icke kunnat förbise att, då genom de Fullmäktige tid efter annan ålagda förvaituingsbestyr i särskilda riktningar deras omsorger och verksamhet, jemte dermed förenade ansvar, allt mera ökats, och då del icke lärer kulina förnekas, att nu bestämda honorarie-belopp åtminstone för de Fullmäktige, som hafva sitt hemvist utom Stockholm, vid närvarande höga lefnadskostnader, är för ändamålet alldeles otillräckligt, billigheten talar för en förhöjning af detta honorarium, som, i anseende (ill penningevärdets fall, i verkligheten nedsjunkit långt under hvad det från början utgjorde och som, om det nu fördubblades, hvilket Utskottet för sin del linner skäligt, ändock icke kommer att uppgå till mera än hvad det var då detsamma af Rikets Ständer fastställdes åt Fullmäktige i Banken för 88 år tillbaka och åt Fullmäktige i Riksgälds-kontoret 20 år sednare.
En inrättning, som fördrar en så mångtalig persoual och så storn underhållskostnader som telegrafverket, behöfver så ställas, att allmänheten allt mer kan begagna sig deraf, hvarigenom ej allenast sjelfva verkets inkomster förbättrades, utan äfven hela landet deraf droge största fördel. För detta ändamål vågar jag vördsamt föreslå att t. ex. portot för enkel telegram pr 25 geografiska mil nedsnttes till 7 5 öre och afgiften höjes med 25 öre för hvar 10:de mil, med proportionerlig tillökning i priset vid öfverskjutande ordantal. Endast genom denna förändring, tror jag, skulle den största liflighet upstå vid telegraferne i ltiket och inom kort tid det bästa resultat visa sig. Uti ett så långsträckt och föga koncentreradt land, som Sverige, tror jag icke, att ett telegrafmedelporto kan bära sig. Man skulle kunna åberopa förhållandet med postportot, som så väl bär sig, men om man besinnar hvilket helt annat och dyrare expeditionssätt. som fordras vid en telegrafstation, så tål detta ej någon jemförelse. Dessutom handlar postportot endast om några ören, och om detta höjes, eller sänkes, så inverkar det så obetydligt på brefvexlingen. Inom flera delar af Riket har den sednare förändringen af postafgiften icke haft förmånlig verkan på den korresponderande allmänheten, hvarigenom telegrafinrättningen förlorar mer och mer allmänhetens intresse. Men ej allenast bland allmänheten. Äfven bland den talrika tjenstemanna-personalen. Denna utgöres af unga män uti sin bästa ålder, hvilka egnat sig åt sitt kall, under hopp om bättre utsigter för framtiden, och många hafva derföre öfvergifvit en annan, ofta för framtiden bättre bana. Men då nu telegraferne så litet begagnas, blir troligen en indragning af stationer och tjenstemän nödig, hvilket på många håll skulle väcka bekymmer.
» Tranquillo, sigjag talar Svenska! Du får allt reda dig utan utslaget hår, Ruffen lilla, ty den därs nora! » » När man inte kan mer än två utländintelligens! Tacka Gud, vi får någon ska ord, så är det så godt hålla inne med byst alls. ' » dem med, » sa jag ampert. » Tranquillo! » sa artisten bedjande. Nu arbetade vi under tystnad en stund » Jag är visst trankil, » sa jag. » Så trankil igen, artisten med pinnarna och jag med man kan vara — ibland / » Bäst detvar började hela ansiktet attstelna att kunna sitta kvar, hvilket endast gick af, utom läpparna, som ryckte och ryckte. för sig genom att jag höll händerna spas» Ruffen lilla, » sa jag, » hvad gör jag med modiskt knutna kring öfre kanten af stolsitsen. Jag kände att kring mun låg ett min m u n? » snedt, stelt, fånigt leende, men jag vågade » Ingenting, » sa Ruffen. » Ingenting? » sa jag. » Kallas det här inte röra på läpparna af fruktan att få ingenting 1 Gud, nu börjar öronen med! De fatt i en ändå värre grimas. Därtill röd! växer och nu rycker de m e d! » Och på det här viset skulle jag gå till eftervärlden! » Syns inte, » sa Ruffen. » Hvad är klockan, Ruffen? » sa jag till » Nej, naturligtvis syns det inte, » sa jag. sist svagt. » Jag narras förstås! Ah » » Du har setat presis en kvart nu, hä hä. » » Tranquillo, » sa Italienaren och såg på mig så förebrående han kunde med sina » En kvart! » skrek jag. » Osanning! Minst mjuka sammetsögon. — en — tim — » I detsamma bokstafligen kastades jag » Visst är jag trankil, » sa jag, » jag har bara aldrig känt näsan röra på sig så luften af hvilken makt vet jag ännu inte besynnerligt förut! Hvad tar den sig till, Ruffen påstår, att jag kastade mig själf, Ruffen? Uppnäst är jag j u förut, men nu Men det gjorde jag visst inte! Den som gör allt för att sitta stilla, flyger inte så!
Hennes minskade tillgångar och den uppdrifna dyrheten, sig befinner^ vågar jag ödmjukast föreslå, att, utom det Högtsalig Hans Kongl. Höghet Prins Fredrics Pen - Den 13 April. 223 sionsStat' vid Tullgarn flyttas på Rike-ts IndragningsStar, Hennes Kongl, Höghet Pninsessan måtte uti sin årliga StatsSumma åtnjuta en tillökning af 12,000 R:dr Banco3 C>ch anhåller jag i lika ödmjukhet hos Eders Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken och Högloft. Ridderskapet och Adeln, att dettn mitt anförande må till StatsUtskottets utlåtande remitteras. Herr Cederschöld, Per Guslaf: Då Herr Adlerheims proposition , om tillökning i Hans Maj:t Konungens och Hans Kongl. Höghet Kronprinsens Statsanslag, endast tyckes grunda sig på vårt mynts förfall och en förmodad ytterligare försämring deraf} så synes det vara så mycket olämpligare, att denna sak för det närvarande till afgörande företaga , sora Riksens Ständer just nu förmodligen vilja arbeta derpå, att förekomma den befarade försämringen af vårt mynt, och, om möjligt vore, till och med upphjelpa det ur sitt iråkade vanvärde. Jag för min del anser således tjenligast vara, att låta detta ämne åtmindstone hvila, intilldess man kan erfara, om det alldeles icke skulle kunna lyckas Riksens Ständer att undanrödja hela grunden, hvarpå denna proposition stöder sig. Hans Excellence Herr Grefven och Landt. Marskalken föreslog remiss till StatsUtskottet af l^Ierr Adlerheims Memorial tillika med de dervid gjorda anmärkningar. Ropades Nej och ffa, 324 Den 13 April. Hans Excellence Herr Grefve Ruuth, Eric, tillkännagaf, att han gillade hvad Friherre Cederström anfört, och tillstyrkte i anledning deraf proposition å afvaktan å ifrån Kongl. Maj.t gifven anledning i detta ämne. Friherre Cederström utbad sig få erinra, det hans anförande icke kunde, emot den i 49 §.
Sedan jag i sista Plenum sökt ådagalägga origtigheten af de sattser, som Herr Lector Silverstolpe i sitt Memorial framställt, förklarade Herr Lectorn, att han, icke beredd på ett så häftigt anfall, behöfde tid till att hämta krafter för att skriftligen besvara de gjorda anmärkningar ; Herr Landshöfdingen von Po senstein jemväl förbehöll sig att skriftligen få besvara de anmärkningar, som man, i Deri 11 Maji \ anledning af Herf Silverstolpes Memorial, icke kunnat undgå att göra vid Kongl. Upp. fostringsComitéens åtgärder; och Herr Kam-J marherren och RiddarhusSecreteraren Silverstolpe yttrade, att han, såsom medlem af Kongl. UppfostringsComitéen, hvars för oduglig ansedda välvilja nu lupit ett så hög-, tidligt gatlopp, och ansåg sig böra, om tid och tillfälle dertill kunde finnas, vederlägga hvad mot Kongl. UppfostringsComitéen blifvit anfördt. Mot denna klagan om uthär* dadt gatlopp får jag särskildt anmärka, att, om än ett sådant yttrande skulle kunna undfalla en talare ifrån sin bänk, borde man slippa höra det ifrån ProtOcollsBordet. Flere af Ridderskapet och Adeln, som ingen del i discussionen tagit, hafva sedan emot mig yttrat—jag vet ej, om på skämt eller på allvar — att mitt språk varit nog strängt och skarpt. Jag vill ej gerna anses för att vara sträng i anfall och skarp i svar. Sådant skulle illa anstå mina år och mitt kall. Ej heller instämmer ett sådant handlingssätt med min böjelse. Jag ber derföre att få för Höglofl. Ridderskapet och Adeln nämna skälet, som förmådde mig att icke stadna vid blotta anmärkningar, då fråga uppstod om Remiss af Herr Lector Silverstolpes Memorial, utan att så godt jag kunde bevisa, så väl satsernas origtighet, sorn otillbörligheten af Författarens sannolika syf. temål med dess inlemnande. \ Vid Höglofl.
Det är en förblandning emellan den person, som uppgifver, att han i sitt hus har gods, hvilket tillhörer annan man, och den, som är ägare, hvilken kunnat leda till det besynnerliga tillstyrkandeUtskottet afgifvit. Långt Ifrån alt man betryggar godsägaren, är lian Den 26 O c to b er e. m. 187 skyldig att ingå i en rättegång, hvaruti han ej bordt hafva något att göra. Om en person lemnar till en annan persedlar, och denne uppgifver, att lian har saker, som tillhöra den förre, måste den kärande parten väl vara den, som utsöker. Hvad Utskottet synes hafva åsyftat, är, att undvika, det en gäldenär skall orätt uppgifva det lian äger, såsom tillhörande annan, och endast hos honom i förvar. Men en sådan farhåga måste väl ej leda derhän, att ålägga en annan person, än gäldenären, att ingå uti rättegång, för att få behålla sin egendom. Det är borgenären och ej gäldenären, som skall sätta borgen, i falldén förstnämde vill bemägtigasig gods, som deli sistnämde uppgifvit tillhöra annan man, Herr Hjerta: Jag kan ej fatta, hvad Friherre Cederström menar. Det står klart, att godset skall med qvarstad beläggas, och att borgenären äfven skall underrätta den uppgifne ägaren, samt stämma honom att bevisa sin rätt. Jag vet då ej, huru man kail säga, att hans rätt är kränkt. Har lian gjort en afhandling, hvarigenom hail kail bevisa sin äganderätt till lö,s-egendomen, lär det vara gifvet, alt man låter honom få den. Hvad förluster angår, är lian tryggad derföre genom borgen; och sluteligen hvad angar, att han ej skulle blifva underrättad, hvar sakerna linnas, så vet lian, genom den underrättelse honom skall med* i88 Den 26 Oelober e. m. delas, att han skall instämma. Det är ingen säkerhet, som icke är förvarad åt den verkliga godsägaren. Men der ingen godsägare finnes, är äfven säkerhet för borgenären.
Kommen ihåg, mine herrar! hvad möda det kostade den i:e Gustaf att i vårt kära fädernesland införa denna sköna religionslära, vi nu äro så lyckliga att äga, som försvarades af den store 2:dre Gustaf med lifvets förlust på valplatsen. Äro icke de sköldemärken våra förfäder buro, och som i detta ögonblick syuas framför oss, älskade minnen, sorn böra påminna oss hvad desse ädle och tappre män med mödor och besvär utförde, och genom hvars tapperhet på den blodiga skådeplatsen de ståndaktigt uthärdade; en skön religions vidmakthållande blef frukten af deras segrar, och af dem åt oss testamenterad, att heligt förvaras och försvaras. Hvilken välsignelse har icke denna lära utbredt i stad och land, i palats och koja, huru ömtålig har icke Luther och med honom alla rättskaffens män varit om hela läran och dess enskilda delar, och huru bör icke vår kyrka prisa Gud för dess ägande och så bevara den medan den äges, alt den ej lill ett rättvist straff ifrån oss borttages! Frih. Cederström, Jacob: Vidt skiljd från all intolerance måste protestantism vara, eller också är den icke sann. Det gifves christna secter, som anse deras tro vara deri enda rätta och saliggörande, deruti Protestanterne bland annat skilja sig från Calholikerna, såsom öfvertygade att skiljaktighet i dogmer icke hindrar att blifva salig. Enahanda kan förhållandet vara med Metodisterna, om tolerance är oskiljaktig från protestantismen; huru då förklara här yttrad intolerance mot Metodister eller Catholiker? Hvarföre skall ej hvarje Svensk man få flitt utöfva sin religion, då ingen förargelse åstadkommes, så länge 16 §:n Reg.Ftn är oförändrad? Jag hoppas, att Ulsk. icke gör afseende på motionen. Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh.: Det är mig en verklig fägnad, att detta ämne väckt mera uppmärksamhet, än jag hittills vågat förmoda.
A 186. E. 402. ■— N:o 4?5- med anmälan 0111 Kongl. Mäjits nådiga remiss å fyra petitioner angående Svea canal. XXII. B. 460. XXIII. A. 186. ( 2&7 ) StatsUlskottets Memorialer, Betänkande!) oell Utlåtanden: — N:o 480. i anledning af Herr Kjellbergs motion om anslag till upprensning af Ångerman na-elf ven. XXII. B. 4^°- XXIII. A. 186. — Nio 481. angående det af Kongl. Majit oell Kronan å ena, samt nya Trollhätte Canalbolag å andra sidan, afsltilade conlract i oell för Trollhätte canal oell slussverks ombyggnad. XXIII. B. 18g. XXIV. 4?.q. A. 487. XXVU. 315. A. 478.
Den föreslagna tullen inom vissa grader har Utskottet , för vinnande af en behöflig controll och rättvis jemkning, trott nödvändig, och då denna olika tull utgår med så väsendtligt åtskiljda förhållanden, som under och öfver 12 grader j, hvilka anses bestämma gränsen » der sprit vidtager, kan Utskottet ej gilla Anders Danielssons förslag om eii medeltull, såsom i detta full hvarken billig eller behöflig» eker, utrikes tryckta på Svenska. Enär Boktryckerien hafva lika rätt till skydd, som andra Näringar , anser Utskottet, alt något afseende icke bör göras å Herr Cederschjölds anmärkning om undantag för Finland , som dessutom åtnjuter nedsättning till hälften i detta sorn andra fall. f f e» Tullen derå har al flere Talare ansetts böra höjas, I anseende till Bevillnings-Utskottets Utlcltande N.-o 44 3>? till varans fallna värde och deri olofliga införsel, sorn af för hög tull föranleddes, ttedsattes denna af Kongl. Maj:t från 5 till 3 siri #, och då erfarenheten visat, att, oaktadt nedsättningen, tull-inkom-» slen derigenom ökades, samt den bibehållna tullen af 3 sk. utgör mer än 25 procent af värdet, kan Utskottet således icke tillstyrka den ifrågasatta förhöjningen. Garmin: Uppå de af Herr Cederschjöld anförda skäl, att en så dyrbar och lätt undangömd vara bör, till förekommande af Tullförsnillning, beläggas med icke alltför hög tull, tillstyrker Utskottet, att Import-tullen härå må nedsättas till 4 R:dr Banco per #. Cacao har 20 procents tull, eller 4 sk. af ao sk. värde, och Chocolad 25 procent eller 12 sk, af ert R:drs värde; hvadan således Herr Cederschjölds påstående, att tullen vore lika, icke är grundadt. Bih till R. St.
R:mt 6,974,816: 32. från och med den 20 Mars, då den nya postvexelrörelsen vidtog, till den 1 September: Post-vexlar af Rikets Ständers Bank R:dr 4,196,058: 67. d:o , Götheborgs Låne-Kontor 8,679,793: 28. d:o „ Malmö d:o 2,940,649: 41. d:o „ Wisby d:o 246,762: 70. 16,063,264: 06. R:dr 23,038,080: 38. 38 Kassa-behållningarne den 1 September utgjorde: i Banken på räkningen: „ Wisby d:o 144,197: 4». R:mt 5,253,813: os. § 34. ifåtluiomUti afgifter för Depositionshvalfvets begagnande har nästlidne hvalf veu i>eär ingått 918 R:dr 53 öre. gagnande. § 35. Från Banken utgifna räntebärande skuld• Af de från Banken utgifna äldre Låne-banko-obligationer (förr kallade Lånebanko-attester och Lånebanko-kapitaler) är under nästfsrbindeUer. [idue år endast en obligation k 3 procent inlöst med 409 R:dr 95 öre; utgörande, vid 1860 års slut, Bankens återstående skuld i förbindelser af omförmäldta slag 477,442 R:dr 18 öre. Deremot har under förenämnde tidrymd hvarken någon obligation för inlemnadt silfver (så kallad silfver-sedel) eller någon af de för Riksgälds-sedlarnes inlösen utfärdade realisations-obligationer blifvit hos Banken till inlösen företedd, hvadan fortfarande balanceras för obligationer af förra slaget 402 R:dr 34 öre och af det sednai’e 337 R:dr 50 öre.
Reservationen f. Af vice Talmannen Herr Brinck, Herrar Berg, Billström och Bengt Gudmundsson från Hallands län, så lydande: ”Enär det blifvit fullkomligen ådagalagdt, och jemväl af Utskottet, med-* gifvjts, att, genom inköpet för myntverkets räkning af den s. k. Owenska egendomen, riket är vordet med gäld belastad!, och 76 § Reg. formen sålunda blifvit öfverträdd, samt då, ehvad skäl än må, hafva , funnits för tillstyrkandet af besagde egendomsköp, ett noggrann!, iakttagande af grundlagens stadgande likväl icke bordt åsidosättas; anse vi, i olikhet med Konstitutions-utskottets pluralitet, att Chefen och föredragande Statsrådet för. Finans-departementet, som, genom sitt rådslag i om förmälde sak, tillstyrkt en öfverträdelse af rikets grundlag, derföre riitteligen bordt, i den ordning 106 § Reg. formen föreskrifver, af .Konstitutions-utskottet till ansvar ställas.” *9 » . Af Herr Biskopen Hathi rom, som reserverade sig i afseende, på , de. för, apmärkningeps underkännande uppställda motiver.. STOCK H U L M, L u nd b e r g Oc Comp. ISIS. KonstitutionsUtskottets Memorial, N:o 4. 1 JW 4. Ank. till. Exp. Utsk. den 10 Mars, kl. 1 e. m. Memorial, till Rikets Ständer, angående fullbordad granskning af de uti Stats-rddet förda protokoll. Konslilulions-ulskotlet liar numera fulländat den granskning af de, sedan nästförlidne riksdag, inför H. Maj t Konungen i Stats-rådel förda protokoll, hvilken, lill följd af 105, 106 och 107 §§ Regeringsformen, det åligger Utskottet att verkställa. De protokoll, sorn, på derom i sådant afseende gjord begäran, till Utskottet blifvit aflemnade, äro:
St. icke ville i vidare måtto begagna sin rätt att alldeles afskala canalbolaget från möjligheten af skäliga anspråks ernående, utan fastbellre, i den mån bolagets praerogativer anses nog vida sträckta och dess organisation både till form, och ännu mer i afseende på garantierna för allmänheten i en framlid , på ett otillfredsställande sätt blifvit bestämd, R. St. ville låta bolaget komma i tillfälle att sjelft rätta hvad rättas kunde och borde, nemi : 1:0 att man godvilligt afstår från den tillökning af 10,000 rtdr btco årligen, hvarmed det beviljade anslaget öfverstigit det belopp, som blifvit primitivt af K M. nådigst bestämdt, då anbudet till bolags-subscriptionen gjordes åt allmänheten ; 2:0 alt det nya bolaget, som efter köp öfverlagd alla det gamla bolagets canalverket åtföljande rättigheter, äfven uttryckligen måtte ulan tvetydighet erkänna sig förpligtadt, genom 2:dra §:n af privilegierna, till uppfyllandet af alla dess skyldigheter, sådana de, vid en närmare granskning af det för det gamla bolaget år 179^ utfärdade privilegium, finnas rätteligen hafva varit och hvaribland bär må antecknas : a) skyldigheten att, oberäknad den direction som bolagsmännen för egen beqvämlighet torde vilja utvälja bland personer inom h ifvuds aden, och hvars ordför., efter Konungens välbehag, äfven deribland torde allt framgent sökas eller nämnas, dessutom, i likhet med hvad för gamla bolaget varit föreskrifvet, tillförordna eller hålla 2tne ytterligare directeurer, hvilka med afseende på de trafikerandes rätt och beqvämlighet, så olla de sednare möjligen fåanledn. till ersättningsanspråk emot bolaget för canalvården, slussningsbestyret eller andra omständigheter, (hvarutinnan, efter den erfarenhet jag sjelf, såsom tillförordnad domare inhemtat, rättegångar tillförene uppkommit) må inför local-auctoriteter eller allmänna domstolar, utan alltför mycken och långväga omgång, kunna tilltalas, och. då anses förbundna att å bolagets vägnar lagligen svara.
Skulle Hr Landtnäs förklaring, hvilken jag, som ej var tillstädes vid discussionens början, derföre icke hört, hafva varit den, att motionen ej kan upptagas; så får jag nu, medan jag har ordet, högtidligen protestera deremot. Hr Ribbing: Jag anmälde mig egentligen af den an ledning, att Gr. Horn förmodade, det jag uti mitt förra anförande skulle hafva yttrat någon bestämd åsigt i frågan. Jag gjorde blott en framställning af ämnet, sådant sorn det här förekommit, för att söka reda frågan och tillkännagifva en åsigt om lagenliga sättet att komma ifrån sälten, hvilket likväl skedde under den förutsättning, alt, sedan Hr Frih. o. 558 Den 28 Mars f. m. Landtm, bestämdt tillkännagifvit sin åsigt af ämnet, det icke lärer kunna sättas i fråga, att Hr Landtm, skulle återtaga sin mening. Sedan den åsigten blifvit yttrad, har jag framställt min tanke om den propos, som jag anser vara den enda, som kan blifva contra-proposition. Hr Hammarsköld, Carl Wilh.: Jag anhåller, att R. o. Ad. ville förena sig med mig uti den framställning till Hrr Rosenqvist och Rosenschöld , att de måtte återtaga deras motion, enär Ståndet nästan enhälligt önskar slippa behandla detta ämne. Frih. Boye: Discussionen synes mig nu hafva fått en helt annan vändning. Här är fråga, huruvida 56 §:n Riksd. Ordn. skall användas eller är användbar. Genom exempel upplyser man stundom något. Jag vill derföre med ett exempel visa huru 56 §:n Riksd.Ordn, vid ett tillfälle blifvit förstådd. Vid riksdagen för 5 år sedan hade Ständerne högtidligen afslagit det af Regeringen begärda anslaget till fästningsverket i Carlskrona. Detta oaktadt ansåg sig Gr. Franc Sparre, med anledn. af det begärda anslaget, och på grund af förenämnda grundlags-§, äga rättighet att från denna bänk väcka den frågan, att, som Ständerne afslagit anslag till fortsättning af fästningsverken vid Carlskrona, Ständerne måtte bevilja anslag till correctionisternes och’ pionnierernes underhåll, hvilket han ansåg otillräckligt.