Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Assessor Arosenius: Den slutsatsen kan jag intet draga af Lagmans yttrande, utan inser deremot, att i följd af Doctor Wijkmans anmärkning skulle man i everldeliga tider kunna gå miste om Lagtima Riksdag och dermed förenade yttranderätt. För min del skulle jag önska, att tiden för Lagtima Riksdags hållande ej rubbades af en mellankommande Urtima, samt, i sådant sakernas skick, att inga andra mål företoges vid den sednare än dem, Konungen framstälde, hvarigenom en nyttig skyndsamhet befordrades, utan våda för det allmänna. Herr Doctor Wijkman: Mig förekommer ännu någon betänklighet: skulle, om t. ex. en Urtima Riksdag slutar i December det ena året och den Lagtima är utsatt att börjas i Februari det påföljande, Riksens Ständer nödvändigt hemförlofvas, eller hållas sysslolösa tillsammans under en månads tid? Herr Lagmannen Sandberg: Meningen med min Motion har aldrig varit att under längre tid hindra Motionsrätten å folkets sida. Och jag tror att, om Höglofl. Utskottet ej illa upptager hufvudsaken af mitt anförande, så kunde väl utväg finnas att inom 5 år bereda folket tillfälle att väcka Motioner. Herr Regerings-Rådet Iiallenstjerna erindrade, att den eftertänkliga följd kunde af det föreslagna stadgandet härledas, att någon jemkning i Bevillningen ej af Riksens Ständer finge föreslås, om den än vore aldrig så nödig. Häruti instämde Riksdagsmännen Pehr Nilsson och Bengt Andersson. Herr Assessor Arosenius önskade, att Bevillningen alltid måtte utsättas på 5 års tid, då det blefve en nödvändighet att vid deras slut sammankalla Ständerna. För öfrigt syntes det honom att, likasom Urtima Ting ej hafva något inflytande på tiden för de Lagtima, så borde ej en Urtima Riksdag hindra den Lagtimas inträffande på sin bestämda tid. Bilaga B till Mern. N:o 11. 467 Herr Borgmästaren Egge:
Dageliga erfarenheten wisar Nationens tilgifwenhet för luxe och nya moller, sä at när et förbjudes, antager man et annat wida kostsammare, och enar öfwerflödigt Silfwer nu ej mera får nyttjas, gör man deraf guld, och dä är ju ingen ting til ändamalet hufvudsakligen wunnet. Herr von kääk, Oullst, uplaste följandet Sedan Riksens Höglofi. Ständers Ledamöter i Hemliga Utskottet, under en Lid af omkring twänne Månader haft Mjälle öfverlägga och widtaga de klokaste utwägar til wärt Riksgäldsmynt realiteranäe, sa hafva desse Herrar och Män, såsom bäst och nogast kännare af Rikets omständigheter, otwifwelaktigt antagit och xrojecterat sädana medel, som äro öfwerensstämmande med Fäderneslandets wäl; och när jag tillika, för min del, finner at i staga warande Högloflig» Hemliga Utskottets Betänkande är det bästa af alla de föreslagna, jag haft tilfälle genomläsa; alltsL får jag den äran offentligen förklara mit bifall och antagande af den as Hemliga Utskottet författade kealilationL-Plan, hwilken derjämte, genom Kongs. Majrts uti Sit Högbemält Betänkande bilaggda Nadiga anförande -eröfwer förklarade Höga wälbehag, ä 85 - L/4 ger sä nog mer warde; Och da Kongs. Majtt dcstutom, af Sin wanliga nåd emot Sina Undersåtare lemnat en eftergift i deras ärliga contrilmtioner af 2Oo,ooo R:dr, är jag än mer 'öfwertygad, at Högloft. Hemliga Utflottets föreflagna medel til Myntets förbättrande böra kunna, med mina Medborgares, sä »val närwarande, som framtida wälständ werkställas. Herr sk lastbom, klsrmsn.
Jag anhåller således, att Betänkandet måtte återremitteras, med anmodan till Utskottet, att föresi! en underdånig hemställan tili Kongl. Maj:? om upphäfvande af denna författning. Sedan Henr Ekorn , Fehr Adolph , härefter uppgifvit skäl och anledningar, hvarför Utskottet icke trott sig böra i denna pröfning ingå, och Friherre Cederström deruppå svarat, men tillika från den begärde Aterremissen afstått , blef Betänkandet, uppå gjord proposition, bifallet. Upplästes ett Memorial från BancoUt* sköttel, af den 50 Juni , hvaruti Ut* Den 2 Juli. e. jn. skottet, i anledning af infordrandet af BancoFullinägtiges yttrande i fragan om publicité af Bankens Sedelrörelse, förmäler det innefatta sådana upplysningar, i afseende på VexelBancoskuldens belopp och Bankens Financiella ställning, hvarigenom all vidare deliberation om sjelfva hufvud* frågan blefve öfverflödig; och anser sig således förbundet att detsamma ej till allmän kännedom uppgifva. Herr von Schultzenheim , David : Höglofl. BanooUtskottets svar uppå det requirerade utlåtandet af Herrar BancoFullmägtiga, rörande publiciteten af BancaSedlarnes belopp, synes vara preliminairemål, och torde således ej , såsom ett ordentligt betänkande eller Memorial, behöfva hvila på Bordet. Det måste vara utan exempel, att något Utskott vågat neka en utaf ett RiksStänd äskad upplysning eller Bilaga , hvarpå Utskottets Betänkande sig grundar. UtiHerrar
I underdånighet anmäld och lagd till handlingarna. Efter det Högsta Domstolen sig i ämnet yttrat, blef Kungörelse om ändring af 12 § i PatentFörordningen utfärdad den 30 December 1841. 164io den 5 September 1840, angående frågan om Calmar läns fördelning i 2:ne (66). Vid underdånig anmälan häraf, den 26 September 1840, befallde Kongl. Majit, att den underdåniga skrifvelsen, såsom ej fordrande någon åtgärd, skulle läggas till handl inga me, 165;o den 9 September 1840, angående förbud för tjenstemän att innehafva mer än en lön på stat (82). I underdånighet anmäld den 3 Oktober 1840, då Kongl. Majit, som ansåg, att någon orubblig grundsats i detta hänseende icke kunde, vid närvarande förhållanden, lämpligen bestämmas, befallde att skrifvelsen skulle läggas till handlingarna. 166o den 9 September 1840, angående omfattningen af blifvande Förordningar i Kameral-, Ekonomioch Politie-mål (79). Föredrogs i underdånighet den 3 Oktober 1840, då Kongl. Majit, som ansåg några föreskrifter utöfver dem Kongl. Majit, i anledning af enahanda framställning vid 1830 års Riksdag, redan meddelat, icke lämpliga, fann nå - Bil. till R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse den 11 Juli 1844. 33 gon åtgärd i anledning af Rikets Ständers nu gjorda framställning i ämnet icke vara att vidtaga. 16?:o d en 23 September 1840, angående lönregleringen för Landtstat-1 jens tern än n en (83). Genom nådigt bref den 17 Oktober 1840, behagade Kongl. Maj:t anbefalla KammarKollegium och StatsKonloret att inkomma med förslag till fördelning af det till lönregleringen för länsmännen beviljade anslag; äfvensom dessa båda Embetsverk till kännedom och verkställighet erböllo del af öfriga inne O O hållet af Rikets Ständers underdåniga skrifvelse.
1 sammanhang härmed får Utskottet anmäla tvenne från Ridderskapet och Adeln samt Oreste-sländet till Utskottet remitterade motioner af Friherre Cederström, /?., och Komminister Heckman. Den förre motionären har påkallat Rikets Ständers uppmärksamhet å det förhållande, att Kongl. Bibliotheket för närvarande ej eger större tjenstemanna-personal än år 1808, då boknummern likväl utgjorde blott omkring 40,000, eller ungefär j af hvad den nu är, samt att arbetet derstädes hittills icke kunnat uppehållas ulan det verksammaste biträde af 2 yngre tjenstemän utöfver löne-staten, hvilka först pä sednare åren varit hugnade med en af stafs-medlen utgående gratifikation, motsvarande halfva vaktmästare-lönen vid samma verk; och är af motionären nu föreslaget, att en ny amanuens-beställning skulle i staten uppföras med enahanda Iöneviikor, som för Andre Amanuensen blifvit ifrågasatt, eller 1,500 R:dr, samt all någon lämplig summa, t. ex. 1,000 R:dr, måtte anvisas till arfvoden för vedergällande af tillfälliga arbeten i Bibliothekets tjenst. Den andre motionären, eller Komminister Beekman, uti hvilkens motion Professor Lindgren och Kontrakts-prosten Tegnér instämt, har, under åberopande af enahanda förhållanden, som den förre motionären anfört, föreslagit, alt för Kongl. Bibliotheket, såsom till göromålens håde beskaffenhet och mängd jemförligt med Kongl. Riks-arkivet, lika antal löner och lika lönebelopp, som Kongl, Maj:t begärt för del sednare verket, måtte i staten uppföras, eller åtminstone att staten ökades med ytterligare en amanuens-lön af 1,000 R:dr, samt att ett årligt anslag till samma belopp beviljades, att användas till arfvoden åt skicklige extra ordinarie tjenstemän. Sedan Kongl.
Man har dock fruktat att gå de sålunda uttalade önskningar till mötes, ehuru man nödgats medgifva dem vara i viss mån befogade. Man har nemligen ansett bysättningstvånget vara för den allmänna kreditens upprätthållande nödigt och försvarat detsamma dermed, att det icke borde »betraktas» såsom ett straff, utan endast såsom ett medel att tvinga en gäldenär att uppgifva möjligen okända tillgångar. Besynnerligt nog har man dock i sistnämnda hänseende förbisett, att det beror mindre derpå, huru en sak betraktas, än hvad den verkligen är. Och att bysättningen verkligen är till effekten ett straff, lärer väl icke kunna bestridas. Detta straff är till och med i vissa hänseenden vida strängare än det, som drabbar flera af de grofsta brottslingar, hvilkas strafftid är till vissa år bestämd och hvilka dessutom alla äga att anropa Konungen om nåd, — en utväg, som är bysättmngsfången ensam betagen. Det är ett insättande på bekännelse, men utan att det ringaste spår till brottslighet förefunnits och hvars fortvaro beror af en måhända hämdlysten borgenärs godtycke och derföre, under ofvannämnde förbehåll, kan utsträckas till fångens hela lifstid. Och hvari består den moderation i straffets stränghet, som å andra sidan skulle falla bysättningsfången till godo framför en till fängelsestraff dömd brottsling? Jo, bysättnings-cellerna äro i våra nyare fängelsebyggnader några kubiktum rymligare än de andra cellerna och en bysättningsfånges kost är så till vida bättre än andra fångars att för honom anslagits, att betalas af borgenären, 2 skålpund mjukt bröd och 4 skillingar 6 runstycken banko kontant om dagen. Detta är hela skilnaden. Ville man nu, på grund af dessa förmåner, söka öfvertyga den bysatte att hans fängelse icke vore att betrakta såsom ett straff, så skulle han sannolikt hafva svårt för att sätta sig in i ett sådant åskådningssätt. Gallren för fönstret och den utifrån tillästa dörren skulle obevekligt bortjaga alla sådana illusioner. Lag-Utskottets Betänkande M 41. 5 Det uppgifna ändamålet med bysättning — att förmå en gäldenär yppa möjligen undangömda tillgångar — kan icke annat än gillas; men medlet måste ogillas.
Usta punkten, innehållande inbjudning lill instämmande i Borgareoch BondeShns i afs-.de på ifrågav.de Förordms 7 § {aliade beslut jemte förslag lill votcrs.s-propos, i ämnet. Den till bifall å Utsk:si denna punkt gjorda inbjudning frarnstälda proposm besvarades med starka Ja jemte några Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det hau funnit Ja öfvervägande; och fann R. o. Ad. att till följd af det sålunda fattade beslutet den i denna punkt ifrågaställa voter:s-propos. hade förfallit. 2:dra punkten, innehållande inbjudning lill instämmande i Borgareoch BondeSt-.ns i afs-.de på ii§:n fattade beslut, jemte förslag lill voler:s-propos. i ämnet. Hr Hjerta, Lars: Jag anhåller att Borgareoch Boude St:ns härutinnan fattade beslut måtte upläsas. Sedan i anledn. häraf Hr Gr. o. Landtm, låtit upläsa den af Utsk. föreslagna samt af Borgareoch BondeStm antagna redaktionen af 14 §:n, yttrade Gr. Sparre, Erik: Då thue Stånd, Borgareoch Bonde sen, gillat Utsk:s beslut derom, att Bankens sedel-emission skall bestämmas i förhållande till Bankens hela grundfond, och det, enl. min öfvertygelse, skulle leda till en alltför stor inskränkning i Bankens sedelutgifningsrätt, derest utgifningen endast skulle bestämmas till 75 proc., vågar jag för min del anhålla om propos. på bifall till ifrågav:de af Borgareoch BondeStm gjorda inbjudning. Den 4 Mars f. ftt. 44:1 Hr Hjerta* Det kan visserligen sägas, att det beslut som Borgareoch BondeSt-n fattat icke afse något annat jin den rättighet som Banken hittills haft, men jag tror likväl att R. 0. Ad. haft godt skäl för det beslut som förut blifvit fattadt, och då det i aila fall väl kommer att voteras öfver någon punkt, hemställer jag om icke R. 0.
Den religiösa känslan är nämligen såsom känsla af den absoluta identiteten af förnuft och natur i deras motsats samt af den absoluta identiteten af det absoluta och det naturbestämda förnuftet i deras motsats dels sväfvande mellan känsla af naturens intighet i förhållande till det abstrakta förnuftet såsom väsen och känsla af formell själfmedveten aktivitet i naturbestämdhet, då förnuftet har förlorat sin väsendtliga karakter och har endast formell betydelse, dels sväfvande mellan känsla af det individuella naturbestämda förnuftets intighet i förhållande till det abstrakt absoluta och känsla af formell själfmedveten aktivitet i det förra, då det absoluta likaledes förlorat sin väsendtliga karakter99. Det är tydligt, att den senare motsatsen är omedelbart identisk med den hos Hegel framhäfda (idéen om det abstrakt absoluta hos Schleiermacher Men äfven den förra motsatsen inom den religiösa känslan finnes i den af Hegel framhäfda motsatsen, emedan då enligt såväl Schleiermacher som Hegel grundmotsatsen är den mellan förnuft och natur, tänkande och vara, hvarje annan motsats är att betrakta såsom en specifikation af denna. Emellertid är det tvifvelaktigt, huruvida Hegel följer Schleiermacher vidare än till uppställande af den absoluta motsatsen. Det är nämligen för den senare omöjligt att utgå ur den absoluta negativiteten och motsatsen till en positiv konkret enhet. Såsom ofvan visats, är nämligen hos Schleiermacher den religiösa känslan själf att betrakta såsom den fullständiga relationsgrunden för relationen mellan de motsatta, å ena sidan förnuft och natur, å andra sidan det abstrakta universella och det naturbestämda individuella förnuftet. Då nu den religiösa känslan själf involverar en absolut motsats, kan den icke åt relationen gifva någon annan karakter. Därför skulle Schleiermacher, om han konsekvent utfört förhållandet mellan förnuft och natur, det universella och individuella, ha framställt en oändlig process, i hvilken man öfvergår från det ena momentets upphäfvande till det andras och tvärtom. Då han nu emellertid, drifven af krafvet på positiv identitet, sökt genomföra en positiv enhet af de absolut motsatta, har han förfallit i en tom formalism, i det det ena ledet kommit att skilja sig från det andra endast genom det förras relativa öfvervikt i det samma.
Dahlgrens betalningsskyldighet lagligen inträdt, till kapitalet fullt inbetalt icke allenast de 15 lån, hvarom hår är fråga, med tillsammans 4,615 Ralr, utan ock öfriga falska befunna lånereversaler, funne Diskont-direktionen, i betraktande jemväl af den betydliga förlust, som genom Thimans bedrägliga förfarande redan drabbat Kamereraren Dahlgren, uppgående till icke mindre än 13,290 R:dr, sig böra hos Utskottet tillstyrka, att Kamereraren Dahlgren måtte befrias från erläggande af högre ränta å meranätnnda lånereversaler än efter 5 procent från stämningsdagen, den 13 Juni 1861, till de särskilda liqvidationsdagarue, utgörande å 1,785 R:dr för 1 år, 3 mån. 7 dagar R:dr 113: 30. „ 2,245 „ „ 1 år, 3 mån. „ 585 „ „ 1 år, 4 mån „ 39: — allt Runt. Med anledning af hvad sålunda förekommit och då Rikets Ständer vid ett under innevarande riksdag förekommande likartadt fall, då handlingarne för utgifna lån sedermera befunnits vara af origtig beskaffenhet, ansett ansvarige inlem naren, enär lian sjelfvillig! liqviderat kapitalbeloppen, icke kunna åläggas att godtgöra jemväl de upplupna öfverräntorna, hvadan Rikets Ständer, uppå Utskottets tillstyrkande, bifallit afskrifning af desamma, har Utskottet funnit sig böra i så måtto understödja den gjorda ansökningen, att Utskottet vördsamt hemställer, att Kamereraren Dahlgren må befrias från erläggande af annan eller högre ränta å meranätnnda 15 stycken lånereversaler, än ef ter 5 procent från stämuingsdagen, den 13 Juni 1861, till de särskilda liqvidationsdagarne, utgörande å ett kapitalbelopp af 4,615 R:dr tillsammans 297 R:dr 60 öre.
Obilligt vore det att tillse, huruvida lian .sjelf brukade sin jord, då mången Landtman har mer möda att följa och styra arbetet, än en annan att arbeta sjelf; så finnes ock verkligen mången Ståndsperson, som kör och sår sjelf sin jord. Hårdt vore det att mäta medborgerliga rättigheter efter kläder, skick och boningar. Skulle ett Stånd, som så märkligen tilltager i hyfsning, vilja neka medborgare deras ostridiga rätt, för det de synas m r hyfsade? Och hvem har utstakat gränsen för hyfsning, vid hvilken Landtbrukarens rätt till representation upphör? Den finnes ingenstädes i Grundlagarne; men väl finnas Ledamöter af det Hedervärda Bonde-Ståndet, som i odling, skick, klokhet och välmåga öfverträffa många Ståndspersoner, och som lika med dem styra och efterse deras jordbruk, utan att jemnt lägga hand dervid. Hvem skulle ej önska att hela Sveriges Allmoge höjde sig i likhet med dem; och ännu mer, hvem skulle ej önska att alla jordbrukande Ståndspersoner i denna mening vore Allmoge? Att en mängd gradationer jemnades, som ofta hafva sin grund blott i yppighet och fåfänga, och att personer, som hafva samma yrke, samma rätt, samma intresse, ville närma sig till hvaran i samma Representation? Bonde Ståndet är för upplyst, för att ej medgifva de så kallade Ståndspersonerne detta deras rättmätiga deltagande; det är för mycket sjelftänkande för att frukta att af dem ledas, för talrikt att öfverröstas. 80 Coust. Vtsk. Betänkanden. Det förlorar intet, men det kan vinna vid att förena med sig redlige, kunnige, erfarne män, som vid manga tillfällen skulle förtjena dess förtroende. Men den 15 §. i Riksdags-Ordningen innehåller en verklig orättvisa, då dea stadgar, att den, som innehaft en beställning i Rikets tjenst, ej kan väljas till Riksdagsman. Hvad är då Rikets tjenst, om den ej är medborgares, och huru skulle man förlora en rättighet för att hafva tjenat dem?
Föredrogs ä nyo och återremitterades S tatsUfskottets Utlåtande N:o 18, angående provisoriska utbytet af den för General-AssistanceContoret begagnade egendom emot den Stockholms Stad tillhörige f. d. så kallade Hessensteinska egendomen. S. D. Föredrogs Stats-Vtskottets Memorial af den 25 sistlidne Mars med anmälan af anledning till anmärkning emot Föredraganden för KrigsÄrendena, och blef den uti samma Memorial begärde remiss till Conslitutions-Utskottet meddelad. S. D. Föredrogs Stats-Vtskottets Memorial af den a5 sistlidne Mars med anmälan af anledning till anmärkning emot Föredraganden för Handelsoch Finance-Årendena, och blef den uti samma Memorial begärde remiss lill Cbnstitutions-Utskottet meddelad. S. D. Sedan Stats-Utskottet uti Memorial af den 2 i sistlidne Mars till Ståndet äterlemnat Herrar Santessons och Hembergs inom Ståndet väckta och till nämnde Utskott remitterade motioner, angående Hypotheks-föreningar, med förklarande, att Utskottet ansåg dessa motioner icke tillhöra dess handläggning, blefvo desamma nu till Banco-Utskottet remitterade-. S. D. Föredrogs och bifölls LagVtskottefs Memorial N:o r3, om en Caucellist för Lag-Utskottet, samt en Secreterare med Notarii-arfvode för Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconornie-Utskottens sammansätta' Beredning'. F r'å n IIe d e r v ä r d a Bonde-Ståndet.- S. 0. En af Stats-Ufskottety i Memorial N:o a/ji anmäld1 anmärknings-anledning emot Föredraganden för Krigs-Ärendena> remitterades till Constitutions Utskottet,. Trot. Ut dr. d. 7 April 1834. S. D. Till ConslitutlonsUtskottet remitterades: Statsutskottets, i Memorial N:o 25 anmälda anmärknings-anledning emot Föredraganden för Handelsoch Finance-Äréndena.
Oberäknadt Gästgifvaregårdarne, som i allmänhet åtnjuta näringsfrihet och betala afgifter derför, finnas på landsbyggden allenast 13 och i städerne 25 tillåtne krogar och näringsställen. För Fångvården, till så vidt den af Statsverket bekostas, äro Länsfängelser inrättade i Wenersborg och Alingsås, hvilka likväl egentligen begag Fcmärs-Berättelse fr. Elfsborgs Län. 6 42 lias såsom förvaringsoch bysättningshäkte!!. I öfrigt hålla härader och städer särskildta fängelserum , till fångars förvarande medan ransakning om dem vid Under-Rätterna' förehafves.- Fångars transporterande' och bevakande under transporten sker nu directe på Statens bekostnad, med gäslgifyeriskjuts och genom tillsatte Fång-Gevaldigrar; och må anmärkas att fångspillning under transporter har inträffat mera sällan sedan nyssnämnde bevaknings-anstalt vidtogs.- Marknader. Förutan sjutton marknader uti Länets stader ■ äro på lands byggden särskilde marknadsplatser utsedde,- der tillhopa aderton marknader årligen hållas. Dessa af ålder brukliga sammankomster för handel och köpenskap äro vanligen mycket besökte och anses äfven vara nödvändige, såsom medförande lättnad och fördel vid utbyte eller afsättning af stadsoch landtmanna-producter;- och de smärre oordningar, som någon gång kunna dervid förefalla, utgöra således ej något skäl till marknaders afskaffande, så länge erfarenheten vitsordar att marknadsställets läge och öfrige omständigheter befordra ofvanförmälde allmänt nyttiga trafik.. Mark-nadernas antal här i Länet synes dessutom icke vara stort, jemförelsevis emot Länets arealvidd och folkmängd,- samt med afseende på tillvarande local-förhåU landen.- §• 5, S i ä d e r: a) Wenersborg:
Majits Nådiga vilja , att endast frivillig öfverenskommelse skali tjena till grund för åtagandet af ifrågavarande .afgift, anser jag Tit. åtgärd i afseende pä Rotehållarnes inställande vid sammankomsten mera praeclusiv än Den 4 Maji, e. m. sorn med Lag och Konungens Nådiga afsigt synes öfverensstämma. Likmätigt min Embetspligt, har jag ej kunnat lemna detta förhållande utan anmärkning, och får derföre vänligen begära, det ville Tit. uti afgifvande förklaring meddela mig upplysning om anledningarne till det af Tit. i förberörde måtto för extra Rotehållarne stadgade äfventyr af en årlig utskyld, i händelse någon af dem vid den utlyste sammankomsten skulle uteblifva. Stockholm den 6 Maji 1813- L. A. Mannerheim’. J. Ullberg. Enligheten med det ut» Riksens Högloflige Ständer» JustitiseOmbudsmans Expedition .förvarade OriginalCon. eept, iniygai Ex officin Carl Ant. Kock. Afskrift. Högvälborne Herr Baron , Riksens Ständers Justitieombudsman, Commendeur med Kongb WasaOrdens Stora Kors! Uti ankommet Memorial af den 6 i den-? nåd, har Hetr Baron, Riksens Ständers Justitieombudsman och Commendeuren af Kongl. Maj:ts WasaOrden med Stora Korset, i afseen; de å den af mig den 5 nästledne April utfärdade Kungörelse, hvarigenom, till underdånig åtlydnad af Kongl. Maj:ts Nådiga Befallning , jag kallat de innom detta mig Nådigst anfö?» Den 4 Maji, e. m. 119 trodda Län varande
Det är en för vår lid sorglig erfarenhet, alt ju oblygare anspråk man gör, ju lättare vinner man hvad man åslundar, och får befrielse frän onera, hvarifrån man ej möjligen kunnat frikallas, om sanningen blifvit framförd, eller den bordt framföras, hos Konungen och R. St. Emedlertid är det ett obestridligt faktum, att provinsen Halland aldrig varit frikaliad från ordinarie rotering; ty den har under en längre tid betalat inskrifningspenningar i st. f. roteringen, raeu som R. St. anslogo dem till amiralitets-collegium, så blef roteringens verkställande uppskjuten, hvarförutan provinsen redan hade varit i verkligheten roterad. Allt hvad man till fördel för dessa Halländske utsockne frälse-hemmans-egare anfört med afseende å de sednare besluten från 1809 och 1812 årens riksdagar, utgör lika så mänga förbiseenden af sanna förhållandet. Det var icke den extra roteringen som befriade dem frän utskrifningspenningarnes utgörande, ulan de blefvo derifrån frikaliad»; derföre att de skulle utgöra förstärkningsmanskap, som år 1812 förändrades till conscription. Hvad har nu detta att göra med deras rotering? Det är ett rent missförstånd, att förhållandet blifvit sä framställd! hos K. M. likasom att tro dessa hemman vara svagare, än de öfriga inom provinsen, som redan äro roterade. De äro af alldeles enahanda beskaffenhet, hvilket ock roteringsverket nogsamt utvisar. Då ärendet här sist förevar vitsordade jag äfven detta roleringsverkets 188 Den 12 Augusti f. m. riktighet, och jag trotsade Statslltsk. alt uppgifva eu enda rote som vore orätt roterad; men Utsk:n har icke ens upptagit denna anmärkn. Det tyckes dock vara en billig fordran att Utskm skola, då man säger deras uppgifter vara orätta, söka att styrka sanningen af hvad de sagt.