Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S. D. Föredrogos och godkändes Expeditions-Utskottets förslag till underdåniga skrifvelser: Prot.-Utdrag den 8 Mars 1854. 149 N:o 18, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om tillägg till 61 § Regeringsformen; N:o 19, angående fördelningen emellan särskilda embetsverk af gratifikations-anslag, i stället för ljuspenningar åt e. o. tjenstemän och vaktbetjente; och N:o 20, angående pension för Krigsrådet S. G. Ehrenstams enka Charlotta Gripenstjerna samt hennes dotter. S. D. Vid skedd föredragning bifötlos Stats-Utskottets nedannämnde Utlåtanden, nemligen: N:o 44, angående föreslagen tillåtelse till det för Hammars sockens allmänna byggnader erforderliga virkes hemtande från dervarande komminister-boställes skog; N;o 49, angående Riksgälds-kontorets befrielse från skyldigheten att erlägga postporto för emottagna frifref, samt betala arfvoden för detta verks posträkningar; N;o 51, i anledning af väckt motion, om en gratifikation åt Regements-skrifvaren Carl Leopold; samt N;o 53, i anledning af väckt motion, om anslag af allmänna medel för anskaffande af s. k. Lifräddningsbåtar.
Att StatsUtsk. här föreslagit en undersökning, erkänner jag vara mera riktigt, ty då förbigås här icke formen, som i de öfriga betänkandena; men likväl hade nian ej bort tillstyrka den undersökningen, förrän allt blifvit stäldt i behörigt skick. Jag anhåller, att detta betänk, måtte afslås, Odelberg obetaget att, sedan han satt egendomen i lagligt skick, få visa de anspråk och de arbeten lian kan framställa till stöd för sin begäran; och må sedan R. St., vid en blifvande riksdag, för honom göra hvad billigt kan vara, men ännu är det lång tid innan arrendet tilländagår. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph, uppläste följande: 77 ij:n Reg.F:n säger: "Kungsgårdar m. m. skola för"valtas efter de grunder, R. St. föreskrifva.” Dessa grun - Den a3 Maj. der, af R. St. föreskrifnn, nämnas instruelionér, lagar eller författningar. R. St. äga, pä grund af ofvannämnda 77 §, att förändra eiler upphäfva dessa, såvidt de röra kungsgårdarnas ni. fl. kronolägenheters förvaltning, och föreskrifva andra; men för verkställigheten af dylika lagar eller författningar, torde R. St. eller deras Utsk., på grund af go §:n Reg.F:n, ej vara rälta forum. Bland dessa författningar rör:de kungsgårdarnas tn. fl. kronolägenheters förvaltning, torde vara en, som bjuder, att de skola bortarrenderas, eftersom så hittills skeft; att verkställa denna författning är att, hvad Kammarcoll;m hittills gjort, bortarrendera nämnda lägenheter. Denna verkställighet har StatsUlsk. lillegnat sig och R. St. nu; ty om arrendet förnyas några år före sitt slut eller sedan det redan blifvit slut, torde vara ett och detsamma; man har blott i förra fallet begått en oformlighet, genom alt gå tiden i förväg, och en olaglighet, genom att mot föreskrilha grunder för kronolägenheters förvaltning ej upplåta dem åt den mestbjudande. Jag reserverar mig derföre, på grund af go §:n Reg.F:n, mot upptagandet under R.
Jag anser det vara högst nödigt att R. o. Ad. frångår sitt beslut i afseende på det gjorda tillägget. Hr von Hohenhausen: Jag erkänner, att jag icke rätt hörde Gr. Björnstjernas första yttrande; emedan Hr Grefven under talet vände sig bort åt den andra sidan. Men då emedlertid under den discussion, som i anledning deraf uppstått, jag hört 2:nc af Husets ledamöter, hvilka äro Fullmäktige i Banken, yttra, alt Hr Grefven tyckts hafva anlydt derpå, som skulle Utsk:s mening hafva varit att Regeringen vore den, som ensamt skulle upptaga länet och sedermera öfverlemna penningarne till Banken; så kan jag icke annat än frångå mitt förra yrkande, 104 Den 20 April f. m. att R. o. Ad. målte borttaga det beslutade tillägget, och nu i stället tillstyrka R. o. Ad. alt vidblifva sitt en gång fattade beslut. H. Ex. Hr Gr. Björnstjerna: Som mitt yttrande möj ligen kan hafva gifvit anledning lill den förmodan, som skulle min mening hafva varit, ali Regeringen ensam, utan Bancofullm:s inblandning, vore den, som skulle upptaga län, så anhåller jag att nu fä förtydliga mig. Bancofullin. äga nemi. den obestridliga rättigheten att inkomma till K. M. med förklarande, att Banken beböfver ett så och så stort län till förstärkande af sin metalliska cassa, för hvilket ändamål Fullmäktige hos K. M. anhålla, att K. M. täcktes bemedla eller underhandla om ett sådant låri. Underhandlingen sker sedan på den väg, sorn K. M. linner lämpligast, hvarefter, sedan länet blifvit beviljadl, penningarne einotlagas och till Fullmäktige i Bankens hvalf öfvet lemnas, utan alt Regeringen eller någon annan dermed äger det ringaste att skada. Det är blott sjelfva bemedlingen, som möjligen, genom Finauce-departementets medverkan eller å ministeriel väg, för sig går med mindre omkostnader för Banken. Hr von Hartmansdorff:
Utan att föreslå någon minskning i indelta kavalleriet, hvilket för närvarande väl ej står att erhålla, anser jag att någon lindring kunde, utan Statsverkets betungande, beredas rusthållarne, om de emot kontant ersättning blefve befriade från anskallande af en del persedlar; och rättelse borde beredas derigenom att augmentshemmanen ålades deltaga i rustnings-skyldigheten efter samma grund, som de indeltas, d. v. s. med så stor del af kostnaden, som motsvarar deras till rustning indelta ränta, jemförd med hela rusthållets. Af det för de skånska kavalleriregementena år 1730 afslutade indelningsverk iuhemtas, att till hvarje rustnings utgörande anslogs omkring 60 dalers ränta, samt att de rustningsstammar, som voro så svaga att de ej kunde sättas i full rustning, d. v. s. ej kunde utgöra så stor ränta, fingo till understöd andra hem - 44 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 30. mans räntor. Dessa räntor motsvarade den tiden rustningsbördan, så. att dess åtagande egentligen icke betraktades som en tillökning uti, utan såsom en förändring utaf onera. Följaktligen deltog augmentshemmanet då i rustningens utgörande lika med rusthållet, i mån af hvartderas dertill anslagna ränta. Förändrade varuvärden eller rättare penningevärden hafva sedan den tiden aflägsnat den jemlikheten rusthållshemmanen emellan allt mer, så att de rustningsstammar, som åtnjuta augment in natura hafva en verklig hjelp, hvaremot de, som hafva penningeränta sig anslagna, äfven med myntets evalvation, kunna anse sig såsom lottlösa i fråga om augment. För att förtydliga detta vill jag uppgifva uågra den tidens varuvärden.
Reservation af herr friherre Cederström, Jacob: »Då embetsoch tjenstemän i allmänhet äro skyldige att verkställa, eller biträda vid, sådane förrättningar vid deras stationer, sorn uti ifrågavarande motion finnas antydda, utan att Kongl. Maj:t och kronan åligger att derför gifva ersättning, och den magistratspersoner tillagda rättighet att njuta traktamente för sådane förrättningar, synbarligen har afseende på det fall, då dessa förrättningar fordra mera än en dags sysselsättning, enär eljest ali sådan besigtning, som rörer till staden ankomne effekter, jemväl skulle betalas, hvilket aldrig ifrågakomma, icke heller vid brandsyner å kronans hus, hvilket af Utskotten jemväl blifvit undanlaget; alltså och enär ett sådant besvär tillhörer embetsoch tjenstemän i och för deras innehafvande embeten och tjenster, anser jag motionen böra i denna del ogillas. Beträffande sedermera Utskottens yttrande i afseende å förslaget, att ränteriinventeringar borde serskildt upptagas bland de förrättningar, för hvilka ersättning borde vederbörande tillkomma; så enär det åligger magistraten att för kontrollen öfver ränteri-uppbörden utse en sin ledamot att förvara den ena nyckeln till ränterikassakistan, så följer ock, att, i och med detta uppdrag, den dertill utsedde ledamoten måste vara närvarande hvarje gång kistan öppnas och för sin säkerhet annotera beloppet af hvad från kassan uttages eller dit nedlägges, vare sig såsom lefvereradt eller deponeradt; samma ledamot bör lika litet som landskamereraren och räntmästaren, hvilka hvardera förvara de tvänne öfriga nycklarue, kunna tilläggas traktamente för den timme eller del af timme, som fordras för kassa-inventering. Jag anser mig derföre böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet derpå, att ränteri-inventeringar aldrig kunnat vara inbegripne under termen af inventeringar, som i författningen finnas nämnda, och hvilka afse inventering i kronans förråder, hvilka fordra daglig närvaro i månader och möjligen år, och att således Utskottens yttrande i denna del jemväl bör afslås.»
Län, beviljat inrättandet af en Vexlingsanstalt i Sundsvall, hvilken kommer att erhålla förskott af 2,500 R:dr; äfvensom det nya Låne-Kontoret i Wisby fått sig anvisadt ett förskott af 5,000 R:dr, allt Banko. §. 37. I Deposilions-Afdelningeu inneslododen 30 Juni 1849 följande Depositions 1 Dukater. l:sta Klassen: Medel, som bero al' bankens egen Styrelses disposition 2:dra Klassen: Äldre Kreditiv eller förlag utaf Banken 3:djc Klassen: Staten samt dess allmänna Verk och Kassor tillhörande medel 1,752. 4:de Klassen: Medel, tillhörande de under Stockholms Stads Styrelse lydande Embets-Verk och KasSor, jemte åtskilliga allmänna Inrättningar, Välgörenhetsanstalter, Konkursmassor m. 11 5:le Klassen: Medel, tillhöriga Stiftelser, Bolags-föreningar och enskilde, hvilka utställa invisningar med beräkning på omloppstid • • • ~~ ~ Transport 1,752. 8,169,124:38. 5. Transport Dukater. 1,732. Insättningar och Assigneringar inom de serskilda klasserna halva förhållit sig, sorn föijer: Insättninga r. Assigneringar. UIUIn3. 266 273 266 \ 29 Med anledning af 3 och i mom. uli 141 §. af nu gällande BankoReglemente, hafva Fullmäktige under den 20 niistlidne November förordnat, att allmänheten borde, genom utfärdande kungörelse, tillkännagifva!): att
Den 8 Aini! e. tn. ”Med afseende derå, alt Statsrådets ledamöter innehafva ”förtroende-platser, från hvilka de möjligen efter kort ”tjenstetid skulle kunna komma att afgå.” &c. Af detta yttrande drager jag den bestämda slutsats, att StatsUtsk. anser Statsrådets ledamöter städse vara att betrakta såsom flyttfoglar, efter hvad Gr. Anckarsvärd nyss sig utlåtit, eller, såsom jag ville säga: stadde på resande fot. Då nu derjemte 34 §:n Reg.Ftn stadgar: ”att ledamot ”af Statsrådet icke må tillika bekläda annat civilt embete;’' så hemställes vördsammast, om icke det varit både nödvändigt och billigt, att, i sammanhang med den nya löneregleringen för Statsrådets ledamöter, jemväl bestämdt förordna, huru förhållas bör, när någon af Statsrådets ledamöter efter längre eller kortare tjenstetid kommer att afgå, samt om och till hvad belopp en sålunda afgående StatsrådsJedamot må vara berättigad att sina då innehafvande löneförmåner bibehålla, eller om han genast, från och med den dag, då han ur Statsrådet afträder, skall vara beröfvad alt slags inkomst, samt följaktl. blifva försatt i den mest bekymmersamma belägenhet i afseende på sin egen och sin familjs framtida bergning, derest han icke är nog lycklig alt genom enskild förmögenhet vara skyddad för dylika bekymmer. Val stadgar 38 §:n Reg.F:n, huru förhållas bör, då föredragande nedlägger sitt embete, till följd af vägrad contrasignalion. Men det torde inträffa mångfalldiga andra tillfällen, då ledamot af Statsrådet anser sig icke böra eller kunna längre fortfara med denna befattning, samt begär sitt endlledigande; och StatsUtsk. synes bestämdt hafva förutsett, att så måste ske. Det är för dessa fall, jag för min del trott det vara ouudgängl. nödigt att på förhand bestämma, huru afgående Stalsråds-ledamot, som ej redan uppnått den ålder, alt lian lagligen är berättigad lil.) pension å allm. indragnrsstaten, bör indemniseras från och med den dag, då han utur Statsrådet afgår.
För mig, som ej är husägare, utan locatär, är det således förmånligt, att delta icke sker, på det icke förökning i hyran må inträffa; men jag får bekänna , att jag icke betraktar frågan ur en sådan principåsigt, utan helt och hållet såsom en fråga, som ytterst måste bero på hvad som är billigt, emedan man ej kan uppställa någon grundsats, hvarefter deri skulle bestämmas, och just derföre är det nödvändigt, att det är Konungen, landets Regering, som afgör den. Frih. Cederström, Jacob: Jag begärde ordet i anledn. af ett yttrande af Frih. Hamilton, deruti han upptog hvad Gr. Löwenhjelm anfört, att han ej skulle hafva något emot, om de ifrågavar. afgifterna till Stockholms stad för underhållet af broar och quaier fördelades på alla de varor som inkomma till staden, vare sig land eller sjövägen. Jag vill dervid fästa herrarnes uppmärksamhet derpå, att ifrågavar. afgifter ej erläggas för varan, då den vore att betrakta såsom en tullafgift, utan för begagnandet af broar och hamnar. Det är de varor, som begagna bro och hamn, som erlägga denna afgift, men inga andra, likasom man på landet betalar, då man far öfver en bro; men den som ej far öfver bron, betalar ej, ty han har dermed intet alt skaffa. Jag betalar för nyttjande af bro, och detta är nödvän - 3o4 Den 22 Augusti e. ra. digt om jag vili hafva bio. På samma sätt, om jag vill hafva hamnen beqväm och djup, så alt fartygen Kunna lägga till och hastigt lossa sina varor; så måste jag betala bropenningar, och dessa måtte väl ej rättvisligen kunna fördelas på dem, som aldrig begagna hamn, ulan komma landvägen. Det har jemväl blifvit yttrndt , att det borde vara Stockholms-boerne, som besörjde afgifterna för stadens byggnader och underhållet för de trafikerandes beqvämlighet; men, mine herrar! det är allmänheten, som kommer till staden, som har största nyttan af att beqvämligheten finnes, och derföre böra de förskjuta kostnaden, hvilken sedermera blir fördelad emellan producenter och consumenter.
Ett uttryck har jag dock fästat mig vid, det nemi., alt Hr Rääf förklarade förslaget vara omoget. Jag bekänner, att jag är glad att icke hafva hört någon annan ledamot på detta sätt hafva betraktat frukten af så mycket arbete; och då samme ledamot i början af sitt tal tydligen yttrade sig ironiskt, så hoppas jag att denna ironi legat till grund för hela hans framställning om vådan att begagna de sura frukter, han ansett sura. Frih. Raab, Adam Christian: Sedan det under öfverläggning varande ämne redan livilat a.*ne gångor på bordet, sedan adressförslaget stått i tidningarna, och sedan discussionen redan varat länge; är jag öfvertygad, att hvar - 3g8 Pen 26 Februari f. m. je ledamot bestämt sin opinion. Det är icke min afsigt alt söka inverka på' densamma, men det är af stort intresse för hvarje sjelfständig representant att i ett så grannlaga ämne som detta yttra sina tankar. — Utgående från den synpunkt, att hvarje förslag åsyftar fäderneslandets bästa, hvilket jag också tror att hvarje enskild söker befrämja, ehuru de medel, uttryck och talesätt, som dervid användas, kunna vara åtskiljda, — utgående, säger jag, från en sådan synpunkt, är jag skyldig min gärd af aktning åt ifrågavar. förslag, ehuru för min del jag icke kan annat än ogilla detsamma. Frågan delar sig, som förut är sagdt, i arne hufvudsaker, nemi. sjelfva formen, och innehållet af adressen. Hvad formen beträffar, är det långt från mig att tillstyrka en recension af Konungens tal till folket, — en recension, som efter min tanka endast skulle tjena till att reta sinnena mot den, som bör utgöra ett oskäradt föremål för folkets vördnad och tillgifvenhet. Men jag tror, att del skulle vara af stor nytta för landet, om Representationen, vid sin ankomst till riksdagen, uttalade folkets tänkesätt och sinnesstämning och i enkla oemotsägliga sanningar gaf tillkänna landels tillstånd och behof.
Den unga flickan befann sig i ett exalteradt tillstånd, härflutet ur en daglig och stundlig dödsfruktan, hvilken, då den genom sin långvarighet slutligen förtärt sig sjelf och lemnat sitt offers nerver i ett öfverretadt tillstånd, plägar slå öfver i en mekanisk kraft och beslutsamhet. Medan Ingrid, den med lifvets sorger och strider förtrogna modren, kände sin själ alldeles förkrossad och ej var mäktig att uträtta något, skötte Ellen ensam hushållsgöromålen, fodrade kon och fåren, bar vatten från källan, tillagade maten och läste, på sina från dessa förrättningar lediga stunder, i någon andlig bok för modren eller sökte trösta henne på annat sätt, så godt hon förmådde. Men denna feberstyrka underhölls på bekostnad af hennes späda varelses lifskrafter; det märktes af hennes med hvarje dag blekare kinder och det på en gång lidande och vildt beslutsamma uttrycket i hennes ansigte. Till förskräckelsen för framtiden, den hemska vissheten, att hon och hennes dotter ginge en qvalfull och skymflig död till mötes, sällade sig hos Ingrid en annan icke mindre marterande fruktan: hon kände nämligen, huru hon småningom förlorade jemvigten i sitt själslif, huru hennes medvetande, länge pinadt af rysliga tankar, började upplösa sig i kaotiska drömmar. Ofta, i synnerhet sedan skymningen inbrutit i hennes ensliga tjell, satt hon orörlig i sin länstol med slutna ögon och talade halfhögt till sig sjelf eller till de gestalter, som framtrollades af hennes inbillningskraft. Än voro dessa drömmar, som hon i halfvaket tillstånd drömde, hugnande och ljufva, än uppskakande och förfärliga, och hennes tal, till hvilket den stackars Ellen med ångest lyssnade, oviss om dess innehåll var inbillning eller verklighet, rättade sig derefter. Läkare och fysiologer af en viss skola skulle, om det varit i våra dagar, sagt, att den olyckliga qvinnan vid dessa tillfällen befann sig i ett eget stadium af somnambulismus. Säkerligen samverkade ett lindrigare anfall af den herrskande farsoten med Ingrids upprörda själstillstånd till att framkalla dessa symptomer 18. I sådant tillstånd var Ingrid den qvällstund, då Petrus och Johanna hade sitt ofvan skildrade möte.
Det är bedröfligt, att Folkets Representanter, då de efter fem års skilsmässa åter sammanträda, finna sig i saknad af ali ledning från Styrelsen för sina magtpåliggande göro - Bil. till Ridd. o, Ad. Pr. IV Band, 5 Den 5 Maji e, m, trål, oell ett erfara det denna långa tidrymd fruktlöst fått, i ordets egentliga bemärkelse, stryka fram, utan att af Ministeren hafva blifvit begagnad till grundlig och fullständig utarbetning af de förslager, som oundvikligt krafdes för att rädda den ringa återstoden af Fol* kpts välmåga och grundlägga ett bättre säkert as skick. Det är sant, man kan förebrå Minisié"en samma liknöjdhet och enahanda overksamhet vid 1815 och i§»7 årens Riksdagar; n desse Riksmöten påkallades af utomordentliga händelser ock kunde i så måtto såsom oväntade urskulda Ministéren om d n visade sig oberedd; men när Riksens Ständer under hela den linga mellantiden sedan 1818 ej semmank ilades, osgtadt Folkets ställning med hvarje dag förvärrades så upps'od i hela landet den niturliga tanken, att Ministéren trodde sig behöfva detta långa rådrum och verkligen använda det, för att i grund undersöka belägenheten och uppgifva de tjänligaste botemedlen. Man var så mycket mer berättigad till denna föres’ä Ilning, sorn man rédan för 3 är sedan såg en Comité af Ron un sen förordna». utgjord till större delen af hans Mini6tére med tydlig föreskrift att i hela sin vidd upplösa detta probleme. Med bedröfvelse se vi oss svikne i våra förhoppningar; ingen enda proposition bär blifvit till Ständerna öfvet lemnad, som visir oss möjli v heter att återställa stadga i penningväsendet och or<’n ug i Creditpörhä 11 inderm», och att genom bättre grunder för Systemet af? Ben 5 Maji é. mi •6? våra våra Hushallsforfattningar återföra välmågan och lifva industrien. Såsom enskildte ledamöter af detta Hus har Ministrarne lika litet gjort några framställningar i dessa ämnen, som kunnat tjena Ständerna till vägledning.
Iean, må ej eller utgöra hinder för vederbörande att, sedan ersättningsbeloppet blifvit inom stadgad tid erlagdt eller nedsatt, jorden eller lägenheten tillträda eller begagna. Fördröjes utöfver nämnde tid betalningen; då skall, i händelse någon till ersättningen berättigad det yrkar, frågan om jordens eller lägenhetens afstående eller begagnande, så vidt på hans rätt inverkar, vara förfallen och ankomma på ny pröfning. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut'supra. OSCAR. G. A. Sparre. () Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 73. Utdrag af Protokollet öfver Justitia;-Ärenden, hållet uti Kongl. Maj:ts Högste Domstol, rl horsdagen den 9 Mars 1854. Närvarande: Justitise-Råden Engelhart, Nordenstolpe, Grefve Snoilsky, Qviding, Hoffstedt, Gyllenhammar, Qvensel Oell föredrog härefter tillförordnade Revisions-Sekreteraren Berg i undånighét: l:o. i Ett i Justitiai-Stats-Expeditionen upprättadt förslag till ändring i Förordningen den 20 November 1845, om jords eller lägenhets afstående för allmänt behof; hvaröfver Kongl. Majit, jemlikt note ur protokollet öfver JustitiajDepartements-Ärender, hållet inför Hans Majit Konungen i Stats-Rådet den 25 sistlidne Februari, för framställning af nådig proposition till Rikets Ständer i den ordning, 87 § Regerings-Formen föreskrifver, om Författning i ämnet, infordrat Högste Domstolens utlåtande; varande det upprättade förslaget i afskrift detta protokoll bilagdt. I enlighet med hvad Högste Domstolen den 25 September 1851, vid då förehafd granskning af Rikets Ständers förslag i likartad fråga med den nu förevarande, yttrat, ansågo Högste
Prot. 1856 & 1857. 4 Sami. 1 Afd. 3 Band. 10 Haff. 1 <) Stats-Utskottets Utlåtande N:o 3 61. deraf, eller, med andra ord, att tillse, hvarifrån erforderliga medel för detta stora och vigtiga ändamål skulle anskaffas. Ehuru allmänna meningen i detta hänseende syntes företrädesvis hafva omfattat det i andra länder redan införda s. k. statsskulds-systemet, förefunnes dock en annan utväg, som icke medförde samma olägenheter, som den förstnämnda, men deremot skulle utöfva ett välgörande inflytande på hela landets framtida utveckling. Detta medel vore: “grunds kal l emes successiva kapitali seving under loppet af 12 år och de härigenom inflytande kapitalers användande till uppbyggande af statens jernvägarAtt detta sätt för anskaffandet af de till berörde ändamål erforderliga tillgångar vore vida att föredraga framför statsskulds-systemet borde, enligt motionärens åsigt, icke betviflas, enär det sednare kunde med fördel användas endast vid de tillfällen, då öfverflöd på kapitaier i ett land förefunnes, i hvilken händelse det visserligen skulle verka välgörande, om staten uppträdde såsom låutagare och använde de öfverflödiga (illgångarne på sådana företag, som öfverstege den enskilda industriens förmåga, men vore af nyttigt inflytande för landet i dess helhet. Om åter brist på kapitaier inträffade, hvilket, enligt hvad man nogsamt fått erfara, nu vore förhållandet i vårt land, skulle statens uppträdande såsom låutagare öka den allmänna förlägenheten och derigenom medföra högst betänkliga följder, hvarföre en sådan åtgärd under närvarande omständigheter ingalunda vore att lillråda, helst den af motionären föreslagna utväg skulle bereda full tillgång lill det ifrågavarande behofvels fyllande. Om nemligen denna kapitaliseiNig af grundskatterna beräknades efter 5 procent, skulle på sådant sätt inflyta 120 millioner K:dr Riksmynt eller för hvarje år omkring 10 millioner R:dr, en summa, hvarutöfver statens ärliga jernvägs-byggnader icke torde komma att sträcka sig.