Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S.te Hiiftct. 2 Stats-TJtskottets Memorial N.-o 21. gjord framställning, liar Riksdags-Fullmägtigen Fr. von Zweigbergk från Skaraborgs Län, uli en till Ståts-Utskottets utlåtande af Hedervärda Bonde-Ståndet remitterad motion, föreslagit, alt Kållands Härad, och serdeles dervarande skoglösa hemman, måtte komma i åtnjutande af Häradets häfdvunna, samt dessutom på 17 §. i i685 års knekle-contract grundade rättighet till utsyning på kronoparken Rådaås, dels för enskildta behof, dels ock för allmänna broars samt soldat-torps byggande. Då nuvarande Stats-Utskott, lika litet som sistlidne Riksdags enahanda Utskott, är i tillfälle att pröfva och bestämma invånarnes i Kållands Härad uppgifna rättighet till erhållande af utsyningar på ofvannämnde kronopark, och Utskottet för öfrigt delar den af Rikets sist församlade Ständer, medelst bifall till Stats-Utskoltets då afgifna Betänkande N:o c)5, godkända åsigt, att ifrågavarande ämne bör utgöra föremål för handläggning af vederbörande embets-myndigheter, hos hvilka Häradets invånare kunna, i stadgad ordning, söka den ändring eller rättelse, hvartill de anse sig ega anspråk; så finner Utskottet sig icke kunna tillstyrka Rikets Ständer någon åtgärd, i anledning af Fr. von Zweigbergks nu omförmälda motion. Stockholm den 10 Mars 1840. Ankom till Exp. Utsk. den 10 Mars, kl. 3 e. m. Memorial. Det är anledning till anmärkning emot Stats-Rådet och Föredraganden för Krigs-Ärenden, hvarom remiss begäres till Constitutions-Utskottet, inför hvilket anledningarne uppgifvas skola. Stockholm den 10 Mars 1840. Ankom till Exp. Utsk. den 12 Mars, kl. 4 em Ullätande, angående yrkad rättighet för åtskilliga Härader inom Skaraborgs Län till utsyning på kronoparkertie Halleoch Hunneberg.
»Och I» här vände sig konungen till de fångna »söner och döttrar af en främmande stam! Solguden, den barmhärtige, har sändt eder hit att lära den tro, som förer till solens ljusa hem. I han dyrkat falska gudar och ägnat dem blodiga offer, I han plundrat och härjat vid mitt rikes gräns, dräpt mitt lands söner och kränkt dess döttrar. Arbetets välsignelse har för eder varit förborgad; roflystnad och lättja ha stämplat ert släkte. Därför har nu vedergällningens timma slagit. I ären vanmäktige, i vårt våld, och vi kunde skipa blodig hämnd. Men vår lag förbjuder oss att löna ondt med ondt; af det goda skall det onda fördrifvas. Ert land skall nu befolkas af våra stammar; dess gudabeläten och tempel skola stå kvar, tills edra efterkommande en gång själfva vilja förstöra dem, sägande: det finns blott en gud, och Inca är hans son! Detta må vara vår hämnd. I mitt rike fån I lära arbetets fröjd; det skall visa er den sanna vägen till mänsklig lycka. Från denna dag ären I mina barn och skolen i mig finna en rättvis fader. Glömmen aldrig, då regnbågsmärket lyser på fästet, att en finnes som ser, hvad I döljen för mig, och att jag är satt att på jorden utföra hans vilja! Och varen så välkomna i ert nya hemland!» Musiken blåste upp, och det vardt ett väldigt dån af hurrarop och slag på sköldarne. Inca steg ned från sin tron och vandrade bland soldaterna, som alla ville kyssa hans händer; för fångarne hade han uppmuntrande ord. Då han återvändt till slottet, började folkfesten. Man sjöng, dansade och lekte dagen i ända, det vankades extra kost, och majsbrännvinet, peruanernas älsklingsdryck, flöt i strömmar. Men i de kufvades läger rådde tystnad. De sökte fåfängt göra sig förtrogna med tanken på allt det nya, som nu väntade. Ännu då glädjeeldarne tändts hos peruanerna, sutto de tigande och grubblade på förlusten af sitt land ... Arbetets väg till lycka det var för männen ett dunkelt och oroande tal. Cuzco.
— Först förstod Karin ej hvad som stod på, hon fått i handelsboden, skärfvor af ett då hennes mor och prostinnan började söka rosigt tefat, ett par apelsinskal, och så slutoch rifva bland böcker och planscher på ligen en sammankramad pappersboll, som borden, ty gudmodern kunde ej bestämdt visade sig vara de försvunna sedlarne. minnas, hvar hon lagt penningarne. Men » Det är nog ej så stort bevändt med min så träffades barnets öga af en misstänksam kära guddotters ärlighet, » yttrade prostinnan. » Hon har ju ett helt varulager i fickan! Och hon tyckes icke ens blygas öfver att ha blifvit ertappad som en liten tjuf — ». » Mor — har — jag inte fått dem? » Karin tyckte sig ännu, der hon satt i sin rika sidendrägt, kunna höra den dofva rösten, tyckte sig kunna se prestbarnens hånande ansigten, gudmoderns ilskna blick och höra sin egen moders stolta, klangfulla svar: » Nej, din gudmor hade ej ämnat penningarne åt dig. » Och så prostinnans hårda dom: » Den ungen kommer att sluta illa, hon har onda anlag. », Så mindes hon ej mera af detta uppträde, än att modern lagt sedlarne till baka på bordet med förklaring, att då man trodde hennes barn så illa, ville hon ej vidare ha någon penningaffär med hennes gudmor; skulden kunde anses vara betald — —. Men kanske Karin blott hört detta, hört det tusende gånger från sin mors läppar under de år, som följde, då prostinnan gjorde många fåfänga försök att försona sig med henne. Slutligen hade sjelfva prosten kommit, närsynt, tankspridd, glupskt hungrig som alltid, och med så långa ärmar i sin prestrock, att Karin alltid kände en häftig lust att bita i det svarta klädet, när hon skulle kyssa honom på handen. Han hade nu stoppat Karin in i sin täckvagn; modern hade både skrattat och gråtit samt till slut lagt en halshuggen kalkontupp bredvid drängen på kuskbocken, och så hade guddottern hastigt och nästan yr i hufvudet åkt till prestgården.
— En värd talare har till en viss grad erkänt, att förhållandet i Norrige är sådant jag uppgifvit, nemi. att oaktadt ordform i Storthinget väljes hvarje vecka, har samme person blifvit vid denna befattning bibehållen, icke blott för ett Storthing, utan äfven för flera. Den värde talaren har deraf dragit en slutsats till fördel för enhet och ståndaktighet i afseende på ordförandeplatsen. En sådan fördel erkänner jag, men icke i den mening talaren afsett, utan i den motsatta meningen, nemi. att enhet och ståndaktighet äfven vid tillämpning af valprincipen kunna äga rum. Den värde talaren har likväl tillagt den uppgiften, att denna enhet och ståndaktighet upphört i Norrige till den grad, att numera en ordför. icke anser sig böra förblifva vid den platsen mera än i4 dagar. Utan att våga en positiv försäkran, skulle jag dock tro, att talaren i detta afseende fullkomligen missminner sig. Han har äfven citerat exempel på, huruledes en mindre tjenlig person, som blifvit vald till president, varit ett föremål för åhörarnes förnöjelse och derföre ej kunnat förblifva vid denna befattning längre än 8 dagar. Detta exempel tror jag just passar till bevis för Utsk:s förslag; det måste vara mindre äfventyrligt, om en ordför., som blifvit vald för 8 dagar, är oskicklig, ty han kan då aflägsna*, än alt en som n H. ' 16 131 Den 5 A u g u > t i e. ni. blifvit vald för licia riksdagen, skulle brista i ordförandeegenskaper, då Utsk., örn han ändock sjelf fann sig vid att bibehålla sin befattning, nödgades bibehålla honom oaktadt oskickligheten. Samme värde talares argumentation att man ej borde inympa denna lappning på den gamla representationen, utan företaga den tillsammans med en ny organisation, kunde väl på sitt sätt hafva något värde, och äfven jag skulle tillerkänna den ett sådant, om den icke kommit från en ledamot, hvars tänkesätt om en representationsreform äro så väl kända som denne ledamots.
Utskottet afstyrkt, har af Presteoch Borgare-Stånden bifallits, hvaremot Ridderskapet och Adeln samt BondeStåndet detsamma återremitterat, på grund af förekomue yttranden: att redan vid 1834—1835 årens Riksdag Rikets Sländer ingått till Kongl. Maj:t med underdånig anhållan, det Kongl. Mapt täcktes, efter fullständig utredning af amni t, derom framställa Nådig Proposition, och att således ett Riks-Stånds vid denna Riksdag uttryckte obenägenhet mot den föreslagna regleringen icke utgjorde något giltigt skäl för Utskottets afstyrkande af densamma; att Utskottet bordt närmare, än som i det afgifna utlåtandet egt rum, utreda frågan om Sta pelstädernes förmente privilegier att uppbära tolag; att Kongl. Majrts Nådiga Proposition dessutom icke föreslog något Tolagens upphörande, utan endast ett förändradt uppbördssätt deraf, hvarigenom skulle beredas likhet i rättigheter och skyldigheter emellan de serskilde sLapelstäderne, och dessa erhålla en större säkerhet för Tolagens utgående, än som nu vore händelsen, då nemligen efter den löreslagne regleringen Tolagen åtminstone kunde för vissa år till bestämd summa beräknas; att icke Borgaren kunde sägas vara den, som drager bördan af en sådan afgift, utan komme densamma att till slut egentligen endast drabba eonsumenten, så väl å landet som inom städerne; att de olika bestämmelser i afseende på Tolagen, som nu äro gällande i de serskilda städerne, bidrogo att leda importen på onaturliga vägar, och att framkalla möjliga underslef vid fortullningarne; samt att på desse med flere, så väl i den Kongl, Propositionen anförde och i Utskottets utlåtande intagne, som under discussionen förekomne, skäl, Utskottet mätte till högstberörde Nådiga Proposition tillstyrka Rikets Ständers bifall. I anledning af de yt randen, som afgifvits inom förenämnde 2:ne Riksstånd, hvilka beslutat åtenemiss i denna fråga, får Utskottet anföra: att 8 Stat s-Ut sko t tets Utlåtande, Nio »3p.
Stockholm den II Oktober 1860. 6 Banko-Utskottets Utlåtande M 46. Ank. lill Exp.-Ulsk. den 12 Okt. 1860, kl. 12 midd. Utlåtande, i anledning af [. d. Kamereraren A, W. Wasstroins och f. d. Bokhållaren A. Köhlers ansökningar om pensions-tillökning. Uti särskilda till Utskottet ingifna skrifter hafva förre Kamereraren i Banken, A. WWäsström, och förre Bokhållaren derstädes, A. Köhler, anhållit om tillök ning i den pension, de i Banken uppbära, utgörande för den förre 1,800 R:dr, och för den sednare 1,050 R:dr R:mt, samt lill stöd derför åberopat, Wäsström sin höga ålder af 74 år, hvaraf 48 år uppoffrade i Bankens tjenst, och den betryckta ekonomiska ställning, hvari han med talrik familj vore försatt sedan han nödgats att till borgenärers förnöjande afträda sin egendom, och Köhler att lian, sorn vore född den 17 Oktober 1793, nästan uteslutande egnat sina krafter åt Bankens tjenst från år 1817, då han der anställdes, till år 1839, då han träffades af en sjukdom, som gjorde det nödvändigt att amputera högra benet, hvarefter hans helsa och krafter så försvagats, att han icke längre kunde med utöfningen af sin tjenst fortfara, utan, på grund af läkarebetyg, måste år 1843 på Bankens pénsionsstat förflyttas, samt att han, saknande enskild förmögenhet och arbetsförmåga, nu mera befunne sig i särdeles torftiga omständigheter.
Majk underdånigst anhållit, att som han genom berörda omständigheter blifvit försatt i den brydsamma belägenhet, att han hittills icke kunnat uppföra alla boställets åbyggnader, Kongl. Majk täcktes i nåder anvisa den till fullbordande af ännu felande nybyggnader in. m. erforderliga summan af 7,941 R:dr 69 öre Riksmynt, att utgå antingen såsom förskott eller lån af statsmedel, mot vilkor att beloppet från och med år 1864 af boställshafvaren till Staten återbetalades med ^Vdel årligen till dess hela summan blifvit gulden. Uti häröfver infordradt underdånigt utlåtande hade Kongl. Stats-kontoret anfördt, hurusom Kongl. Majk genom nådigt Bref den 7 December 1858 förordnat, att den del af Sandels’ dittills innehafda domsaga, som utgjorts af Skinn - 12 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 49. skatteberga Bergslag, skulle med Åkerbo hårad till en domsaga förenas och alltså för framtiden frånskiljas den, som Sandels innehar, och att Sandels genom denna åtgärd tillskyndats en minskning i inkomster, uppgående, efter hvad han sökt ådagalägga, till 500 II:dr Bunt årligen. Då nu Sandels icke kunnat med de högre inkomster, hvilka förut åtföljt hans innehafvande domare-befattning, fullborda det endast till stommen uppförda bostadshuset samt uppbygga öfriga nödvändiga och anbefallda byggnader, funnes anledning att befara, det sådant än mindre hädanefter skulle af honom kunna åstadkommas; men enär angeläget vore, att denna byggnads-skyldighet med det snaraste blefve fullgjord, hade Kongl. Stats-kontoret ansett sig böra den af Sandels gjorda ansökningen på det sätt förorda, att ett räntefritt lån af 7,000 B:dr Rimt måtte med återbetalnings-skyldighet i den ordning ansökningen innekölle Sandels beredas, med vilkor att säkerhet ställdes för lånebeloppets behöriga användande och återgäldande, vid äfventyr att, derest
5 Vid 18 §. hade Utskottet föreslagit, att restitution af erlagde tullumgälder måtte för Topp-, Kandioch Kaksocker ökas från 3 sk. 4 r:st. till 3 sk. 6 r:st. skålpundet, för Karduseller karfvad Tobak, äfvensom pressad och rullad Tobak samt Snus, höjas från 3 till 5 sk. per skålpund, för Bomullsväfnad ulgå med 4 sk. per skålpund, i stället för såsom hittills för hvarje stycke om 50 alnar, och medgifvas äfven för annan bomullsväfnad, än hvit, för Ylleoch Haij ylleväfnader, som förut icke varit till drawback berättigade, nu medgifvas på enahanda vilkor i allmänhet, som för bomullsväfnad, dock att beloppet mätte bestämmas för Ylleväfnad till 8 sk. och för Halfylleväfnad till 4 sk. skålpundet, och i öfverensstämmelse härmed jemkningar göras i de vid denna §. förekommande serskilda momenter om vilkoren för restitutionsförmonernas tillgodonjulande, sålunda, att början af 1 mom. komme att lyda: ”l:o alt, hvad Socker och To”baksfabrikater samt Bomulls-, Ylleoch Halfylle väfnader angår, minst 100 ”'skålpund af samma vara och af Hampoch Linneväfnader minst” &c., samt att i 2 mom. inflöte näst efter ”Packväf” orden ”samt Ylleväfnad” och näst efter ”beräkning” orden ”och Halfylleväfnad af utrikes spunnet garn”; men hvad i öfrigt i den förevarande paragrafen finnes bestämdt ansåg Utskottet böra utan förändring fortfarande tjena till efterrättelse.
Påstår Herr Anckarsvärd, att vid Rustningens första inrättning, var Rusthållaren sjelf Ryttare och vårdade sin egen häst. Hvem hindrar nu varande Rusthållare göra detsamma, om de så för godt finna och de fertil! äro duglige? mig är sagdt att vid de i \Vestergöthland indelte Sqvadroner, fj;ererRusthållare ännu rida för egen nummer. Den g Martil. 493 Med ett ord, efter mitt omdöme, har Herr Anckarsvärd icke anfört ett enda grundadt skäl, till den föreslagne afsittningen. Men Herr Anckarsvärd har dessutom föreslagit, att de inom Nerike indelte sqvadroner, efter afsittningen, sorn han redan tycks taga för afgjord, må införlifvas med Nerikes Kongl. Regemente. Han har likväl härvid alldeles förgätit att Kongl. LitRegementet, enligt urgamla Författningar är ett Rangregemente. Och jag frågar hvad hafva desse sqvadroner gjordt, hvarigenom de förvärkat denj na sin ftu ägande förmånsrätt? Hade Herr Anckarsvärd lika med mig, under sista kriget haft den lyckan, att under sitt befäl äga eri af detta väl öfvade Regementes Sqvadroner, så skulle han icke troligen tillåtit sig denna motion. Sluteligeri, och då Hans Maj:t Konungens första omsorg måste vara Fäderneslandets försvar, hvarförutan vår Constifution, vå* ra lagar och vår frihet, ingenting betyda, så länge Han icke förklarat oss nu äga för mycket Cavallerie och ej gjordt nådig proposition örn Dess minskning så vågar jag tro att Riksens Höglofl. Ständer, hvarken kunna, eller åtminstone, icke böra söka att medverka! till någon ändring i hvad som åligger Nerikes Rusthållare att fullgöra, i följd af deras be~ éittningssätt å Rusthållen; emedan en bördd derigenom skulle flyttas ifrån skuldror som börd - 494 Den 5 Martil. dem bära Och läggas obehörigt å allmänhetens, sorn derföre hvarken finge del af Rusthallens jordeboks* eller augmentsräntör.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att, sedan den af Gr, von Rosen nu väckta motion blifvit till Prot. skriftligen aflemnad, den skulle inför R. o. Ad. föredragas. Hr Palmcrantz, Johan Mauritz, upläste följ:de motion; H. II. 7 Den 1 December e. m. Förra Riksdagens LagUtsk. oell dess Sekreterare använde vid behandling af dit remitterade ärenden ieke sällan den method, att antingen hänvisa dem ifrån sig, eller oek så länge upskjuta slutliga behandlingen deraf, att Riksdagens afblåsning emellertid inträffade. Detta sednare förhållande har, så vidt jag förmått inhemta, egt rum med en då väckt motion rörande utfärdande af en Civilstats-Boställsordning, hvarföre jag nu tager mig friheten förnya motionen, så lydande: Bristen på en Civilstats-Boställsordning har länge erfarits. På K. M:ts befallning har ook af sådan orsak för mera än 15 år sedan ett förslag till afhjelpande af denna brist blifvit uprättadt. utan att det oaktadt någon vidare åtgärd mig veterligen ännu häraf följt. Med afseende emellertid på ifrågav:de ärendes allmänna vigt i närv:de tid, då ett mera rationelt jordbruk, boskapsskötsel och skogshushållning med hvarje dag blifva allt mera populära och tillämpade, får jag derföre vördsamt föreslå: att det redan år 1844 utarbetade särskilda förslag till lag rörande de Statens egendomar, hvilka blifvit såsom boställen till Civilstatens embetsoch tjenstemän uplåtna, måtte af det Utsk., till hvilket denna motion remitteras, från vederb:de infordras, undergå noggrann granskning och pröfning i sammanhang med 3 Kap. af Skogskomitéens till K. M:t afgifna underd. förslag till förordn. om skogarne i Riket, samt, med den förändring nämnde förslag innehåller och närv:de tids förhållanden synas påkalla, antagas till efterlefnad i afs:de på vården och skötseln af ifråg:de boställen med allt hvad dertill hörer. Om remiss häraf till LägUtsk:t anhålles.
Med afseende å saknaden af en sådan tydligen bestämd föreskrift, och då rättigheten att på Riddarhuset intaga Säte och Stämma såsom Representant i Rikets första Stånd, endast kan skänkas af Konungen, men Kongl. 304 Den 27 Maji. Majrt vid innehafvare!! af Westanå FideiCommiss meddeldt Nådig tillåtelse, att bruka Gyllensvanska namnet, icke derjemte til lagdt samma FideiCommiss-innehafvare någon serskilt representation för sagde Ätt, har RiddarhusUtskottet vid i8i5 års Riksdag, i anledning af inom Utskottet väckt fråga örn nu varande FideiCommissInnehafvarens Major Hindric Adolph Rosenqvists rättighet, att för Gyllensvanska Ätten, hvars namn han är förpligtad bära, å Riddarhuset intaga Säte och Stämma, genom beslut, som af Högloft. Ridderskapet och Adeln blifvit gilladt, ansett Adeliga Ätten N:o 1969 Gyllensvan, med ofta omförmälte Öfverste Gyllensvan, som sjelf i Adeligt Stånd upphöjd, ogift aflidit, utslocknad , och förklarat Majoren Rosenqvist, hvars rättighet till representation, för Adeliga Ätten Rosenqvist icke kunde sättas i fråga, ingalunda berättigad, att ehuru genom misstag vid Riksdagen 1809 och 181 o, då varande Innehafva» ren af Westanå FideiCommiss, fått för Gyllensvanska Famillen intaga rum å Riddarhuset, sistnämnde utgångne Ätt representera, och har till följe af detta Ridderskapets och Adelns beslut Ätten Gyllensvan blifvit, så väl uti den, genom RiddarhusDirectionens försorg utgifne Handmatrickel anteknad såsom utdöd, sorn ock af Directionen upptagen bland de Ätter, hvilkas utgång sedan sista Riksdag anmälts uti den vid denna till Ridderskapet och Adeln afgifne Riksdagsberättelser, samt utur uppropslistorne utesluten. Då Den 37 Maji. 305
„Lofva mig, att du, om du ej kan komma till mitt bröllop, tänker på mig och ber Gud för mig på min bröllopsdag,“ så sade ju min unga Vän, min goda Adelheid vid vårt sednaste afskedstagande, och trogen mitt då gifna löfte, vill jag nu sysselsätta mig med den myrtenkrönta bruden, som det blifvit mig förnekadt att skåda på hennes vigtiga och afgörande lefnadsdag, men till hvilken mina tankar obehindradt smyga sig, och ifrån henne upp till Den, som i dag välsignar ett heligt förbund, af tvänne ädla varelser ingångit för hela Lifvet – det långa och pröfningsrika lifvet! I min själ ser jag dig, hör det högtidliga löfte, hvarmed du inför den Allseende förbinder dig till att vårda en annans sällhet; jag känner härvid, att ditt sinne är klart att uppfatta, och ditt hjerta rent att utföra de pligter, åt hvilka du inviger din lefnad, och jag tackar Gud att jag känner detta om dig, ty denna kunskap är mig en borgen för din lycka! Unga Makar, framgån på den sköna, i dag för Eder öppnade banan, ständigt ihågkommande det J lofvat bibehålla hvarandra åt Himmelen, åt Evigheten! Glömmen ej, att en dag framkallar den Högste äfven Eder till sitt möte! Icke heller för Eder blir det då möjligt att undandölja Eder, att icke besvara den mäktiga röst, hvilken frågar mannen: „Hvad har du „gjort af den svaga, den känsliga varelsen Jag „ställde vid din sida? Har du beskyddat henne „styrkt henne, vårdat det inom henne förvarade „Goda, eller har tyngden af din köld, af ditt „hån och ditt förakt krossat det veka bröst, „som utan stöd icke förmådde bära ett hårdare „öde?“ hvilken frågar hustrun, om hon lemnat Mannen allena under hans allvarliga kamp med lifvet – om hennes kärlek ingjutit lugn och frid uti hans sinne – om hon vetat försaka sig sjelf, att lefva ett högre lif uti sin förening med honom? Icke sant, min Adelheid, du besvarar en gång dessa frågor på ett nöjaktigt sätt!
Tullverkets utgiftsstat till föremål för detaljerad pröfning; och då Riksförsamlingen alltid hade sig förbehållet, hädanefter såsom hittills, både att medelst förslagsanslag bestämma utgiftsstatens hela belopp, och att tillse, i hvad mån anordningarne för afsedda ändamål kunde hafva motsvarat hvad Riksförsamlingen för sin del ansåge nyttigt och rätt, hemställde Styrelsen att Revisorernes anmärkning i denna del icke borde till någon åtgärd föranleda. af Kongl. Telegrafstyrelsen (sid. 319): att då det icke kunde tillkomma Styrelsen att ingå i pröfning, huruvida de af Revisorerne åberopade grundlagsparagrafer vore tillämpliga på förvaltningen af de medel, hvarmed Telegrafverkets utgifter bestriades, Styrelsens yttrande borde inskränkas till anförande af sådana förhållanden, som kunna tjena till utredande af frågan, huruvida närvarande tidpunkt kunde anses lämplig för upprättande af en årlig stat, hvari Telegrafverkets påräknade inkomster och förmodade utgifter borde intagas, och hvilken sedermera skulle till Rikets Ständers pröfning och fastställelse hänskjutas.
Konungen fäste, vid alla befordringar, afseende endast ä de sökandes förtjenst och skicklighet, men icke på deras börd. Till civila Tjenster inom Riket och till Domare-Embeten må sådane män endast nämnas, sorn äro af den rena Evangeliska läran; härifrån dock undantagna lärare-beställning ar och öfriga tjenster vid inrättningar för slöjd, och skön konst, äfvensom läkare befattningar, till hvilka jemväl andre, än bekännare af den rena Evangeliska (äran, kunna utnämnas. Hvarje Departements-Chef skall föredraga och expediera alla ärenden, rörande befordringar, förordnanden, tjenst - f) Konstitutions-VIskot tels Memorial M 2. ledighet och afsked, lill och ifrån Embeten och Tjenster vid de Verk och Stater, som under Departementet höra. 2:o Konungen äger att genom naturalisation — af Stats-Rådet utnämnas. Hänvisning: Konst.-Utsk. Mern. Om den ändring i 51 § Regeringsformen, att äfven andre af städernas invånare, an Borgerskapet, må äga att deltaga i val till Borgmästare. Rcgcriugs-Formcu. § 31- Städernas Borgerskap ätnjute framStädernas Borgerskap och öfrige till gent den rättighet de hitintills innehaft, att deltagande i Riksdagsmannaval inom Bortill Borgmästare-Tjenster föreslå trenne begare-Ståndet berättigade innevånare äge, hörige Män, då Konungen en af dem utatt till Borgmästare-ljenster föreslå trenne nämne. På lika sätt förhålles med Rådbehörige Män, då Konungen en af dem mänsoch Magistrats-Sekreterare-sysslorna utnämne. På lika sätt förhålles med Rådi Stockholm. mänsoch Magistrats-Sekreterare-sysslorna i Stockholm. Konstitulions-Ulsholtels Memorial JY2 2. r Hänvisning: Konst.-Ulsk. Mern.