Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De fel, pä hvilka jag här svffar. lia bestått dels deruti, att, då myntfoten af år 1664 förändrades, denna ej sä bestämdes, att myntet till halt och vigt gjordes lika med Ilamburgermyntet, hvilket skulle hafva förebyggt en mängd kollisioner och jemväl ledt till en större reda i begreppet om hithörande frågor, dels att Banken ålagts att endast med myntadt silfver inlösa sina sedlar, hvarigenom Banken ådragit sig. eller, om man så vill, allmänheten onödiga uppoffringar vid alla sådana tillfällen, dä den enskilde haft fördel att, få sedlar mot omyntadt silfver utbytte. För att i någon män godtgöra detta fel, och sedan sig visat att den intagna grunden icke var hållbar, samt stadgandet i följd af omständigheterna behöfde modifieras, har uti § 101 af det för Banko-verkets Styrelse och förvaltning utfärdade Reglemente fått inflyta den föreskrift, att Bankofullmägtig?, under vissa förhållanden. må ega att, i stället för svenskt silfvermynt, i utbyte mot Bankens sedlar, utgifva äfven silfverplantsar eller omyntadt silfver och det kunde synas, sorn om denna afvikelse fran den ursprungliga bestämmelsen vöre välbetänkt och egnad att undanrödja missförhållanden, som både för Bankens och allmänhetens intresse voro hinderliga. Men här begick man åter ett misstag, som omintetgjorde allt det goda som eljest af beslutet bort följa, i det man dels lemnade åt Bankofullmägtiges skött att, efter förekommande omständigheter,1 äoin det heter, medgifva Motioner i Borgare-S landet 1862. J\f 8. 17 eller förvägra utlemnarule af omyntadtfsilfver, dels pä det omyntade silfret satte ett pris, som öfversteg det myntades. Uti den äberopade §:» är nemligen priset pä hvarje mark finsilfver, lailnisk vigt, bestämdt tili 37 R:dr R:mt.
Jag är fujlt öfvertygad om, att hvar och en af eder, Mine Hrr, känner inom sig att han har förmåga att sjelf utpeka och välja dessa 3 personer, och att han icke behöfver, för att få dessa 3 personer valda, först gå till en Direktion af 25 andra personer, som sedan på hans vägnar skola välja. Olägenhet af att välja Hemliga Utsk. genom Elektorer är vidare, att det naturligtvis kan hända att dessa Elektorer, som skola tillsätta de vanliga Utsk:n vid Kiksdagens början, hafva blifvit valda af en minoritet endast för tillsättande af ett eller par af de för tillfället vigtigaste Utskrn, men sedan under Eiksdagens lopp skall Hemliga Utsk. tillsättas och då har man ej fäst något afseende vid de ärenden, som der skola behandlas, eller som man förmodar der skola komma i fråga. Majoritetens åsigter om de personer, som skola handlägga dessa ärenden, kunna vara helt olika med den minoritet, som i början af Riksdagen tillsatte Elektorerne, och sålunda kunde det hända, att dessa 3 personer blifva af K. o. Ad:s Elektorer utvalde mot E. o. Ad:s minoritet, som dessa personer i visst fall förut representerade, och sålunda mot E. o. Ad:s majoritet. Jag skulle derföre vilja väcka en motion om 19 §:s i Eiddarh.Ordn. förändrande så tillvida, att Hemliga Utsk:s ledamöter skulle väljas direkt inom E. o. Ad. i st. f. att utses af Elektorerne, så vida Hr Gr. och Landtm, anser att den icke är stridande mot 28 § Eiksd.Ordn., hvarom jag först anhåller att få veta Hr Gr:s tanka, alldenstund jag visst icke mot Hr Gr:s åsigt vill väcka en sådan, utan i så fall öfverlemnar jag åt någon af Const.Utsk.s ledamöter, som möjligen här kunna vara närvarande, att väcka en sådan.
Mänglerskor. Klasserna för dem böra ökas med tvänne nemligen 5o och 4° R'dr, ty några finnas som i så stor scala drifva denna rörelse, att de äga ordentliga stora lager och magazin af utländska varor, som de sjelfva på lånta namn för egen räkning införskrifva; oell en sådan rörelse är med 3o R:dr alldeles för lågt taxerad. Straxt efter Skeppare m. fl. bör på ny rad komma Skeppshvarfsugare > med fyra klasser af ^5, 5o, 35 och 20 R:dr. Skeppshvarfsägare saknas alldeles förut i Bevillningsförordningen och kunna icke efter någon annan klass beskattas. Jag har Don 17 December f. m. 127 trott att 20 R:dr Lör vara den lägsta klassen, emedan troligen ingen Skeppshvarfsägare kan hafva så liten rörelse att han icke hör skatta 20 R:dr. Sid. 23. Sjjungfrur hos Skräddare: här hör tilläggas Skomakare. Emedan dessa hafva på stora Verkstäder så kallade kanterskorj hvilka dock alltid trott sig origtigt beskattade under denna rubrik Syjungfrur,emedan Skomakare ej der stått nämnde. Detta vare dock endast påstådt i den händelse ej hela Momentet skulle utgå; hvartill jag dock tycker att man äger fullt gilltiga moraliska skäl. Ty om bland Stockholms och andre stora Städers många gatudrifvande Mamseller och Jungfrur, det skulle finnas några som på ett så godt, och moraliskt vackert, sätt vill föda sig, som att sitta för arbetslön hos Skräddare och Skomakare m. fl., så torde väl dessa Mamseller, såsom en uppmuntran åt sedligheten, vara från afgifter efter denna artikel fria, så mycket hellre som de, hvilka icke företaga sig denna sysselsättning, ej betala något efter samma artikel. Tohaksplanterare och Plantage-ägare taxeras till afgift efter deras Jordlägenheters 'värden. Denna föreskrift är i högsta grad ofullständig och felaktig. Ty ej kan dermed menas afgiften för fastigheten, sorn är 2 per tusen; i sådant fall Don 17 De ceni bor f. m. behöfde det ej stå på detta ställe, då bestämdes det af följande nionde moment.
Beklagligt har det emedlertid synts mig, och skall säkert så förefalla livar och en att llr Grin kunnat anse sig för samma syftes befrämjande behöfva mer och mindre direkt anfalla förbemälte Dep:ts-Chef. ehuru denne ej är tillfälle att här sjelf försvara sig, och att äter lill lif väcka, den gamla tvisten om den ena afdelningens af Flottan h reträde framföre den andra, hvilken till begge afdelningarnes fromma, hade afstannat, till följd af den oväld, hvarmed nuvide Dep:ts-Chef. iaktagit så väl den enas som den andras intressen. De anmärkmr i sak uti llr Gr:s anförande, vid hvilka jag fästat mig, ärro följande och skola af mig hvar för sig bemötas. l:o. Alt ej uteslutande såsom skäl för löne-förhöjningarna bort anföras de förhöjda prisen på lefnadsförnödenheler, hvilket 46 Den 21 Januari. förmenas ej för det närvarande hålla fullt streck, utan heldre de ökade lefnadsltoslnader, som en stigande civilisation och deraf föranledda lefnadsvanor medföra. Om denna slrof åsyftar något annat, än att i allmänhet klandra uuv:de Dep:tsChefs tillstyrkanden, skall den väl innebära en anklagelse emot denne med afseende på beloppen af de föreslagna löneförhfljningarne. En ojäfvig granskning af dessa förslag skall dock visa, att man vid lönernas bestämmande, sökt i främsta rummet undanrödja den i äldre stater emot ilo lägsta gradernas löntagare begagna orättvisa, i det lönerne för dem varit så lågt satta, alt de äfven under mindre dyra tider aldrig kunnat rimligen antagas förslå ens till fyllande af de oundgängligaste lefnadsbeliofven, samt alt lönebeloppen för de högre graderna blifvit något sä när föreslagna efter den fördyrade leluadskostnaden, hvarvid den högsta graden, på sätt aflöningsförslagel för Flottans Officers-Corps utvisar, ingen förhöjning alls tillkommit.
Vål stadgar 2 Cap. 1 §■ KonungaBalken,’ Lands-lagen: ”att Kronans Gods ej må förminskas, utan att den Konungen, som efterträder, åger väld det återkalla och taga j likväl med det uttryckliga förbehåll, eller sorn orden lyda; Gm huli gitter.” Att sådant ej får ske efter godtycke, utan i stöd af lag, säger samma KonungaBalk uti 4 Cap 5 § således: "Ej skall Han (Konungen^ något Gods, fast elier löst, af någon taga eller afhända låta, utan efter lag och laga dom. Om, oansedt tillvarelsen af sådana håde åldre och nyare Grundförfattningar, i förening med Sveriges allmänna kraftågande lag, det ändock skulle vara tänkbart, och, till råga på all ofullkomlighet, möjligt, att arbitråra, så att hvad den ena Regenten contraherat, får upphäfvas och ogilit förklaras af den andra, så år förhållandet dermed vida skiijdt från den ordning, som samhållslifvet påkallar för corporationers o.c^i enskilta personers säkerhet. Ett contract desse emellan, förnyadt så ofta som hålst, måste otvifvelaktigt åga bestånd, så långe detsamma fullgöres. Ben 5 Martti. Huru år det då görligt, att ett dylikt contract, godkåndt under 5o år och prolongeradt på lika lång tid, kan, utan hvarken löregifven, eller bevislig underlåtenhet i skyldigheter, annulleras, endast derföre, att Konungen eller ett dess Collegium år den ene contruherande. Supponeras nu, hvad äfven bevises, att Ar.: rendator sjelf, eller dess rätts innehafvare icke allenast fullgjort sina åligganden, utan derutöfver på ett berömligt och hedrande sått, nedlagt kostnader för arrenderade Egendomens iståndsåttande till byggnad och häfd, så att Arrendatorn blifvit tillerkånd ersåttning lör 225^|:dels öfverbyggnadsår å 29 R;dr -8 sk. årligen med 6022 R:dr 4 sk.
Då antagande af Extra Ordinarier pröfvas för tjenstgöringen inom Banken behöftigt, må alla ingifne ansökningar, hvilka böra vara åtföljde af vederbörande eXamens-belyg, communiceras med Under-Styrelsen; och ankommer det på Fullmägtige att af de sökande, emot hvilka någon gillig anmärkning icke eger rum, antaga dem, Fullmägtige anse för Verkets tjenst mest användbare* 9:0. Skereolypenngs-Föreslåndare och Conducteurs-befallningarne, 'hvilkas innehafvare icke inom Banco-Verket åtnjuta 1 någon tour och befordringsrätt, tillsättas jemäl af Fullmägtige, efter al Under-Styrelsen upprättadt förslag, io;o. Bänkeps Brandmästare och Vaktbetjening tillsättas af Under-Styrelsen; Fullmägtige dock obetaget att sjelfve antaga och utnämna den Vaktbetjent, SO'n vid Fullraägtiges Expedition till tjenstgöring anslälles; och må Under-S tyre Isen, i mort af behof, utse och låta till tjenstgöring anställa Extra Vaktbetjening. Be trenhe sedéllryekarne tillsättas likaledes af Under-Styrelsen, uppå Stereotyperings-Föreståridarens förslag. Banco-Utskottets MemorialN;o 176. 13 Punkten 1:0 innehåller endast en mindre redactions-förändring af §. 45. Enär uti den af Rikets Ständer faslslälda Löne-Stat för Banco-Verket olika löne-grader inom Tredje och Fjerde tjenstegraderne icke finnas); liar 46 §• måst förändras i så måtto, alt deruti förekommande stadganden om competence lill tjenster med högre löner i Tredje och 1'jerde graderne äro uti den berörde §. motsvarande punkt horttagne.
Prot. 1840 och 1841- $ Sami. 1 A/d. 34 Haft. $. 2 Hör till Bevillnings-Utskottets MemorialN.o 41. alt förändringens godkännande må bero på utgången af den genom voterings-propositionen N:o 348 föreslagna omröstning, så att, om andra alternativet i samma propositions contraförslag blifver vinnande, antages sagde förändring, hvilken i annan händelse underkännes. Skulle åter ifrågavarande beslut icke vara fattadt i sammanhang med O O hvad af Borgare-Ståndet rörande CrediL-upplags-TarifFen blifvit stadgadt, utan Ståndets mening vara, att beslutet, oberoende af samma stadgande och af utgången af den derom föreslagna votering, bör bestå, så lära Rikets Ständer finna denna fråga vara af den beskaffenhet, att, då trenne Stånd godkänt Utskottets förslag angående paragrafens lydelse, dervid bör förblifva. / Borgare-Ståndet har, vid hvad Utskottet i Utlåtandet N:o 3o angående denna §. hemställt, beslutat den ändring, att de ord, hvarmed paragrafen slutar, nemligen: "när fartyget innehar last,” borde utbytas mot: ”när fartyget till större eller mindre del innebar last”; — men som tre Stånd godkänt Utskottets förslag till lydelse af denna §, vid verkställighet hvaraf det utaf Borgare-Ståndet beslutade tillägg icke skulle åstadkomma någon förändring, så lärer vid hvad de öfrige Stånden beslutat böra bero. Vi i:a mom.
Det gled fram emot oss, stannade, stod en stund kvar och vände sedan om igen. Det var min fästmö. Jag ropade på henne, men hon svarade ej och fortsatte sin gång. Jag ropade ännu en gång, – hon gick. Då slog mig aningen om hvad för en misstanke det var som nu gjorde henne så ond och stolt, att hon ej ville höra; och allt hvad som fanns hos mig af kärlek till henne och hvad hennes var och hvad hon betecknade för mig, strömmade ur mig och efter henne som en dragande, sugande makt. Men jag satt kvar, – och hon aflägsnade sig allt mera. Jag ville springa efter henne, vara vid hennes sida, gå tillsammans med henne, men det fanns en Annan inom mig, som var starkare än denna åstundan. Och då såg jag plötsligt en mänsklig skepnad gå vid hennes sida, följande henne, som om min egen kärlek, hvilken omringade henne med många tankar, tagit gestalt; och den hade ej kommit småningom, denna skepnad, så att jag kunnat se huru och hvarifrån, utan den stod där med ens; och den tycktes mig ej se ut som andra människor, men då jag sporde mig själf, hvari olikheten låg, kunde jag ej svara mig därpå, tills det var som om en hinna lossnade från mina ögon, och jag såg – mig själf. Jag hade gripit Agnes hand. »Ser ni; där är han!» Jag kände, hur hennes hand skakade i min, jag hörde ett undertryckt skri; hon ryckte sin hand ur min, samlade sina kläder omkring sig och sprang upp mot huset. Men ett sådant uttryck af fasa, som jag såg i ett glimt, där hennes ansikte for förbi mig, har jag aldrig sett Och några dagar därefter stod jag på en järnvägsperrong, och lokomotivet hvisslade, och tåget gled bort, och en näsduk viftade i en lång, smal, hvit hand, och ett ansikte försvann, och jag såg snart ej mer än en svart rand långt borta, hvilken sedan utplånades äfven den. Men i min själ föll i det ögonblicket en hel aftonrodnadsarkitektur, stickad i sidenrödt på guldgrund, i aska, och det kvällades inom mig till den eviga natten Medan natten sålunda mörknade omkring det, satt mitt ena jag i sorg bland ruiner.
Om det stränga vilkoret, att hans qvitto ej är gällande utan annotation, blifver faststäldt, skall icke ens ett interimsqvitto af honom kunna antagas, och då konkurs-syssloman icke lagligen kunna åläggas att i afseende på diskont-ombudsmän förfara annorlunda än med borgenärer i allmänhet, det vill säga, tillhandahålla medlen, då de, med företeende af originalskuldbrefvet, utfordras, men ej att försända dem till någon borgenär, än mindre att underkasta sig omgången att anlita serskild kommissionär för anskaffande af annotation; samt landshöfdinge-embetena jemväl kunna draga i betänkande att insända medel till en tjensteman, hvars qvitto icke ensamt är giltigt; förutser jag att det ytterliga uti detta försigtighetsmått ofta skall föranleda dröjsmål, någongång måhända förluster för diskont-verket vid indrifningen af dess fordringar. Dessutom synes det i hög grad obilligt, att enskilde personer eller exsekutiva auktoriteter skulle kunna blifva lidande derigenom, att en blott för ordningen inom verket nödig ansedd och lill iakttagande påbuden kontroll blifver, genom de utöfver det ursprungliga förslaget tillagda orden: ”för att vara gällande,*’ i verkligheten öfverflyttad på andre, utom verket, varande personer, i hänseende så väl till samma kontrolls ombesörjande, som till alla påföljder af dess underlåtande. Jag tillstyrker alltså vördsamt att orden ''för att såsom gällande anses” utgå ur andra punkten.” Uti denna reservation hafva instämt: doktor Lyth, herrar Almgren, K. A-, Bergman, L , samt riksdagsfullmäktige Per Nilsson från Chiistianstads län, Johan Petter Andersson från Elfsborgs län, Olaus Ericsson från Götheborgs och Bohus län och Liss Lars Olsson från Stora Kopparbergs län samt af herr J. A. Biörck, som för sin del antagit det af Banko-fullmägtige framställde förslag, i afseende på afskiljandet från ombudsmännens handläggning af de osäkra fordfingarne vid diskont-verket i Stockholm samt låue-kontoret i Götheborg. Med herr Biörck hafva sig förenat herr af Geijerstam, J.
Ridderskapets och Adelns Plenum den 3 dennes blifvit framstäldt, att Indelta Armeens Befäl, med lika, om ej större skäl äro berättigade och i behof af den Löneförhöjning, som för Penninge-LÖntagare yrkades och beviljades under 1815 års Riksdag; och då samma värde Talare med så ädel åsigt bevist, huruledes en Stor del af detta Befäl, genom Armeens och FörsvarsMagtens förnyade Organisation, i anseende till behofvet af ett större antal Öfveroch UnderBefäl, förlorat nära f:del af sina Löningsvilkor, i stället att andra åtminstone PenningeLontagare vunnit minst -f-rdel; så tyckes detta förhållande visserligen böra fästa Högloflige Riksens nu församlade Ständers rättvisa afseende till afhjelpande af Indelte Öfver-och UnderBefälets samt Trumslagarenas till större delen högst svaga Löningsvilkor och till erhållande af den billiga förhöjning härutinnan, kom en del LöningsTagare redan så rättvist vederfarits, och hvaraf tidernas förändrade skick och dyrhet nu påkallar den snaraste åtgärd, serdeles vid de Regementet, som äga så svaga Indelningar som Vesterbottens Regemente, der de fleste Boställen ej afkasta något, utan tvärtom i detta för Jordbrukaren otacksamma Land medtaga Boställslnnehafvarens hela tid och om^ tanka och bringa honom ändå ofta till förökade kostnader och förluster, och hvilket jag i synnerhet må nämna, om 2:dra Majorens och 356 Den 5 Januarii. en del Capitainers, men framförallt större delen Subalternoch UnderOflicerares, deraf mängden äga högst otillräckliga Löningsvilkor och således äro tvungne begagna bi-yrken för att kunna subsistera, hvilka ej alltid finnas öfverensstämmande eller förenliga med de Militairiska, hvarpå likväl hela deras uppmärksamhet och arbetsförmåga ensamt borde vara rigtade, om deras ärofulla bestämmelse skall blifva så uppfylld, som Kongl. Maj:ts Höga Tjenst och Fäderneslandets rätta försvar kräfver; och hvilket äfven med mera rättvist alfvar kunde fordras och påkallas, om Öfver-och UnderBefälet vore tillräckeligare lönte, nemligen så, att det i och för sitt yrke ej saknade sitt uppehälle, utan, säkre derom, voro i tillfälle att använda hela sin tid till kännedom af sin Tjenst och inhämtande af de många för sitt Stånd erforderlige och nödige kunskaper, hvarförutan nu mera ett kraftfullt och säkert Försvar ej kan bildas, mindre påräknas.
Jag tror således, att de, som yrka återremiss af betänk, och anmärka dessa grundlagsöfverträdelser, mera tala till upprätthållande af grundlagens helgd, än den, som yrkar att meinor. skall läggas till handlingarna. Svenska folket inser i denna stund lika så väl, som vi, att grundlagen i dessa delar en längre tid varit öfverträdd. Det har sin uppmärksamhet fästad på sina representanter och hyser den förhoppning, att desse mätte inför thronen tillkännagifva deras egna och nationens bekymmer, samt hos K. M. i und. anhålla, att Han, enl. grundlagen och på ett mera nationelt sätt än hitintills, måtte formera sitt Statsråd, och Svenska folket på sådant sätt erhålla en minislere, som äger kraft och förmåga att tillvägabringa de reformer, hvilka äro så högt af behofvet påkallade. Frih. Cederström: Ordform i Const.Utsk. har i början af sitt yttrande förklarat, att det icke är någon nyhet att utan Statsrådsprot. Const.Utsk. upptagit anmärkmr emot Statsrådets ledamöter, och alt Utsk. vid sista riksdagen till och med remitterat ett sådant mål till Riksrätt. Det är något för långt gånget, att inför ett RiksSt. framkomma med uppgifter, så belt och hållet i strid med verkliga förhållandet. Den värde ledamoten kan icke vara i okunnighet derom, att frågan härflöt af en K. propos., som naturligtvis var åtföljd af Stadsråds-prot., och att således ett Statsrådsprot. fanns och var föremål för Utsk:s granskning. I afseende åter på hvad den värde talaren ytterligare 13 H. 4* 3Jo Den 11 September f. m. har vttrat, alt Utsk. varit skyldigt att svara på remisserna från 3 RiksSt. af anmärkn.anledntna, så finnes uti grundlagen ej ett enda ord derom, men val är Const.Utsk. pligtigt att pröfva de till dem remitterade anmärka.anledtitr, emedan det åligger den, sorn uttalat anmärknings-formeln inom något RiksSt., att inför Utsk. uppgifva anledningarna; men om
Frågan synes mig vara ganska lätt att bedomina, ty förslaget vander sig omkring, att en vidsträckt trakt genom denna väg skulle få kommunikation med jernvägen. Hvad åter beträffar den af Frih. af Ugglas antydda kanalen, så ber jag få upplysa att man efter sorgfälliga undersökpingar kommit till det resultatet att denna fråga icke förtjenar att upptagas. Jag yrkar bifall till Utsk:ts Betänk. Frih. Klinckowström: Till de skäl, jag nyss nämnde, får jag ännu ytterligare lägga ett till, och det är att den ifrågav:de trakten alldeles icke är i saknad af väg till jernvägen. Den har en väg dit, som visserligen är backig, men det är man icke rädd för i Småland. Det vore visserligen mycket beqvämt att få en rak väg på Statens bekostnad, och om det vore, som i Norrland, der inga kommunikationer finnas, skulle jag ej lägga mig deremot; men här kan man åka med fyra hästar, och hvad gör det då, om den går litet i krok. Vill man i dessa tider slå sig på att kasta ut penningar för att räta ut vägar i Småland, skulle icke hela Statsregleringen förslå dertill. Jag fortfar att yrka afslag. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utsk:ts förev:de hemställan och dels afslag derå, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till densamma, hvarvid svarades många nej, blandade med ia, och sedermera propos. då afslag derå, då svaren Den 18 Maj f. m. 411 utföllo med många ja, blandade med nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Gr. Posse begärde votering.
HvadFriherreCederström anfört, att nemligen Samtlige LandshöFdingarne hittills alltid så tillämpat Forfattningarne, att de émottagit och besörjt genom promotorial hos andre Landshöfdirigar enskildes lagsöknings-ärenderi, tror jag vara Så mycket mindre enligt med förhållandet, sorti den motion * hvarom LagUtskottets förevarande betänkande handlar, är föranledd deraf, att en Borgenär icke fått sina lagsökningshandlingar genom promotorial från fen till annan Landshöfding fortskaffade, och derföre trodde en lag vara nödvändig för att åstadkömrria och kunna tvinga till det, söm hittills någon gång skett blött af god Vilja; Det är godt och val öm förtroendet å ena sidan ocH Och välviljan å den ändra verkat, att Konungens Befallningshafvande åtagit sig ett sådané bestyr för eoskilta^ och har på detta sätt, riiöjeligen äfven varit gagaeligt; men skadligt blifver det , efter mitt tanka alltid; att sträckå Énibetmannu-pligt och ansvar, utöfver grärtseffi af allmän befattning. Herr Grefven oth Landt-Mar {balken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade gilla Lag Utskottets förevarande Utlåtande; Ropades ja och Nej. 't)en 1 September f. ni, 65 Hvarefter Herr Grefvek och Landt-Marjkåi-, fien gjorde proposition tiil afslag ä berörde Utlåtande. Ropades starka Ja, jemte någ*a Nej. Företogs till pröfning Statssamt Allmänna BesvärsOch Oeconomie-Utskottens den 7 sistledne Augusti under N*ö 408 afgifne, samt den 18 derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde Utlåtandes rörande väcktfe motioner otti utvägats vidtagande till Communications öppnande med Gellivare Jernmalmsberg uti Luleå Lappmark. Herr af Uhr, Carl David: Då jag hu går att yttra mig i ett ämne, som, redan vid sista Riksdag, utgjorde föremål för Riksens Ständers öfverläggning, nemligen om Bergshandteringens utvidgande i Norrbottens