Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med ordinarie statsregleringen gemenskap egande utgifter. § 190. 1 händelse Statsverkets, till Kongl. Stats-kontoret ingående, inkomster, för något år, icke skulle uppgå till det sammanlagda belopp, hvartill dessa inkomster Ståts-Utskottets Memorial N:o 217 11 i Riks-staten blifvit af Rikets Ständer beräknade, bör den brist, som, enligt Rikshufvudboken, härigenom uppkommer i tillgångarne för stats-utgifternas bestridande, Kongl. Stats-kontoret af Riksgälds-kontoret ersättas; Och må — under förbehåll att, så snart sig visar, det sagde inkomster komma att öfverstiga sitt i Riks-staten upptagna belopp, de sålunda uppkomna öfverskottsmecllen varda af Kongl. Statskontoret afräkniugsvis till Riksgälds-kontoret aflemnade det förra Verket deremot, i händelse af behof, förskottsvis från det sednare erhålla ersättning för sig visande brister i de beräknade inkomsterna, fastän dessa bristers slutliga belopp icke blifvit genom afslutad Riks-hufvudbok bestämdt. § 191. Derest någon af de, vid sednast förflutna eller innevarande riksdags statsreglering, i egenskap af för slags-anslag, beviljade utgifts-snmmor skulle, under ett eller annat år, befinnas otillräcklig för dermed afsedda ändamål, åligger det Riksgälds-kontoret att bristen, efter årets slut, Kongl Stats-kontoret ersätta; hvaremot de besparingar, som kunna å dessa anslag uppkomma, böra, för hvarje år, till Riksgälds-kontoret aflemnas; — ankommande på Kongl. Stats-kontoret att antingen i den, enligt nedanstående § , för samma år upprättade öfverskotts-liqvid upp taga bristerna i omförmälda anslag, eller ock, på grund af uppgjord och vederbörligen granskad särskild liqvid, rörande de till en eller flera Hufvudtitlar hörande förslags-anslags brister och besparingar, från Riksgälds-kontoret reqvirera det ersättningsbelopp, som enligt denna liqvid Kongl. Stats-kontoret tillkommer; dock bör, innan sådan reqvisition sker, Riksgälds-kontoret hafva i stadgad ordning erhållit godtgörelse för alla å enahanda anslag under nästföregångna år uppkomna besparingar.
Hr Janson återgaf Hortensios roll c o n amore, o c h i bättre händer torde den samma ej kunnat komma. Af de öfriga rollinnehafvarne förtjena fröken, Karisohn och hr Strömberg att nämnas. Den förra var en god Bianca, och den senare en förträfflig Baptista. Hr Strandberg fylde i vokalt hänseende godt sin plals, men borde vara betydligt mindre tafatt än han är. Operans musik är melodisk och har att uppvisa flere vackra soli och anslående ensembler. Första akten förefaller något långtrådig, men de tvenne återstående äro såväl i dramatiskt som musikaliskt hänseende så mycket lifligare och intressantare. Det hela går som sagdt synnerligen väl under hofkapellmästaren Nordquists skickliga ledning. Symfonikonserten å Stora teatern i morgon afton upptager: Simfonie serieuse af Fr. Berwald; kon sertaria af Mendelssohn, utföres af fröken Paasche; Chopins pianokonsert (e-moll), spelas af fru Grosser; Vårbrytning, konsertuvertyr af A. Hallen. En lifsuppgitft. Berättelse af Ernst Lundquist. Hon vred och * å » % vände sig i sin säng, som om lakanen bränt henne, hon hörde klockan ute i salen slå timme efter timme, och den qväfvande känslan ville ej lemna henne. Hon förstod sig icke sjelf. Hon hade ju ej gjort något orätt, tvärt om. Allt hvad hon sagt hade ju varit sant, och det var endast för flickans väl, hennes eviga väl, som hon hade talat. Men ändå Hvad hade hon för sig der inne i sitt lilla rum? Monne hon kunde sofva? Klockan slog två. Nej, detta var omöjligt att stå ut med! Den underliga ångesten grep henne om s ' .rupen och spände in hårda, iskalla fingrar. Det måste väl ändå vara samvetsqval! Om hon bara visste, huru Ingrid tagit det. Hon hade varit så onaturligt stilla och tyst. Låg hon och grät der inne? Hon lyssnade. Men det var ju dåraktigt, inte kunde det höras så långt, salen låg emellan. Men om hon grät alldeles förtvifladt och inte visste, hvar hon skulle söka trösten! Henrikas panna var alldeles våt af kallsvett.
Bolaget i Nåder mätte lemnäs alla möjliga och skäliga förmåner, mert tillika icke längre betvifla omöjligheten för Bolaget, att med egna krafter och nu ägande publiqua biträden fullborda Götha Canal, och derjemte förmoda, att med gifna loften och med Rikets värdighet skulle vara mindre öfverensstämmande, om ett, såsom Riksgagneligt artsedt och till så betydlig del påbö. rjädt storverk skulle öfverlemnas att förfalla intill dess att efterkommande, under mera gyrtsaHima tider, voro hogadé att sig af Ruinerna begagna; finna sig sa val häraf som af Eders Kongl. Majas Nådigste förord för detta Verk föranlåtne att lemna ett sådant ytterligare understöd för Götha Canals fullbordande, som fullkomligen uppfyller allt sorn af Bolaget skäligen kan väntas, utan att för mycket medtaga Rikets krafter, och leda till våda för dess framtida stallning. Den af Götha Cartal-Diréction uti omförtnälte Calculer och Berättelsei' uppgifna totala, kostnads-summa för vid detta åts början återstående; byggnader, utgör, efter afdrag af nu varan - Dm 8 Augusti -varande behållningar, fordringar ock fastigheter, hvilka efter hand och slutligen kunna realiseras R:d. 3,873,42-2. Hvartill kommer den af Bolaget vid årets början redan Utöfver tillskutna Capitalet och uppburna Di scont - vinsten gjorde skuld till Disconten - » - 850,753. Samt 10 års rentor till Actie-ägare a 5 procent på deras gjorda och görande tillskotter , de sednare ber räknade att Utgå på kätt här nedan är förpskrifvét B:d 1,193,656» Different® 'emot deras belopp om resterande actie-inbetalningen i stället utgår å }0 procent uti hvarje af de forsta 6 åren - 141,354. HvarjiJl bolagets tillgångar, bestående uti resterande 60 procent å ac : tie-Capitalet - R:d, 1,884,720.. Dlscont-vinsten, upptagen lika med dess perTäte - Transp. 1,884,7-80.
S. D. Föredrogos och remitterades lill Stats-Utskollet: l:o Carl Gustaf Cederskogs från Östergötlands län motion, angående beviljande af statsbidrag för anläggande af en kanal mellan sjöarne Stora Rengen och Roxen i Östergötland; och 2:o. Jonas Anderssons från Östergötlands län motion, angående tillökning i pensionen åt förre Kronolänsmannen J. F. Billroth. S. D. Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet blelvo, efter skedd föredragning, remitterade motioner af: l:o. Pehr Tjernlund från Wester-Norrlands län, om ändring i nu gällande instruktion för Justerare och Krönare; och 2:o. Carl Anders Larsson från Östergötlands län, om befrielse för Ord förande i Härads—rätt från skyldigheten att förrätta syner å en del militie-boställen.
Ständers underdåniga skrifvelse med Svar på Kongl. Mäj:ts Nådiga Proposition angående Riksgälds-Contoirets utländska gäld. Den 2 September 1812 i underdånighet anmäld, en Comité i Nåder förordnad, för att ytterligare granska grunderna för Svenska undersaters af Franska Regeringen godkända fordringar. December samma år föredrogs Comitéens underdåniga utlåtande, då nådigt beslut fattades om liqviden, och föreskrifter i detta ämne-' eåfvos., Full - Dera 8 Mars• 3*3 Fullmagtigé i Riksgälds-Contoiret, hvilka under elen 10 Februari 1813 lingö sig uppdraget, att utländska Fordrings-ägarrte härom underrätta, 26:0 Med svar på Kongl. Majas Nådiga Proposition , angående upptagande af inhelnska Fån for extraordinaira behof. Den 2 och 17 September 1812 1 underdånighet anmäld; under sistnämnde dato nådigt be■slut fattadt oto Fåntagningens öppnande och om ten erforderlig Summas tillhandahållande åt .Statsverket; i hvilket afseende Fullmagtigé i Riksgälds-Contoiret äfvensom Stats-Contoiret erhållit särskildta Ordres. 27 Den 2 September 1812 i underdånighet anmäld; i afskrift meddelad Stats-Berednirigen och Stats-Contoiret, jemte befallning till det sednare, att i Riksgälds-Contoiret 'uttaga 1812 års Statsbrist, Summa 1,740,000 R:d; att till Banken pantförskrifva Mantals-penningarna , till säkerhet för Riksgälds-Contoirets ökade Discont-rätt m, m. 28:0 Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, med svar på Kongl. Majrts Nådiga Skrifvelse till Stats-Utskottet om förhöjning af de 2:ne Summor, sorn, enligt Regert ngs-Formens 63 §., böra vid hvarje Riksdag för oförutsedda händelser afsättas och anslås.
ELEV VID ÅR MED TILLÄGG AF 25 ÖRE FÖR HVARJE TJÄN A S LATS FINNES L E D I G A T T J U F Ö R R D E S S H T A - NDARBETETS VÄNNER, MED GODA BETYG OCH [(ENKEL O. DUBBEL). INGEN FÖRSKOTTSBETALN. HELLRE TILLTRÄDA FÖR EN 25 Å 30 ÅRS BÄT G T Ö R R E INGSDAG SAMT FRIA RESOR UNDER FÖRRÄTTREKOMMENDATIONER. Idun B yrå: Klarabergsgatan 54, en tr. Annonspris: 25 öre pr petltrad ( Tidningen kostar Redaktör och utgifvare: endast 1 krona för qvartalei. FRITHIOF HELLBERG. postarvodet inberäknadt. Träffas å byrån kl. 10 — 11. Ingen lösnummerförsäljning. Allm. Telef. TJtgrifningstid: hvarje helgfri fredag. Infaller helgdag på fredagen, utgifves tidningen näst föreg. eller nästfölj. söckendag. Af Hoi. |jpi|land dagens brännande frågor finna vi «§5äK i främsta ledet den om bildade flickors egnande åt barnavården. Men för att denna grundidé, väckt till lif genom Aves utmärkta uppsats, ej skall dö redan i sin linda, fordras en god handräckning af fruarna sjelfva. Ty hvad var det väl, som i forna tider gjorde guvernantens lott så pinsam och sorglig, om icke detta att hon blef behandlad som ett slags » ting » och räknades för något litet mera än pigan, men oändligt mycket mindre än familjemedlemmarne sjelfva 1 Gjorde:, säga vi, ty i vår humana och bildningsuppskattande tid är detta väl, vilja vi hoppas, endast en tradition. Dock, hvarför påpekas det ständigt i annonserna detta, att ej på lön, men väl på ett i allo vänligt bemötande afseende fästes? Behöfs detta? Går gengångaren från fordom igen här och der? Ja, mina ärade fruar, nu kommer det blott an på eder, att ej den redan räckta handen skall dragas till baka!
3Jtaj:tö derom gjorda framffäll* loänbante. njn^ u)id ftffa Srifödag demiljade eptra anflag till åt|Tilliga utomordentliga dehof för förfmarö*m&rfetö iflåndfättande, hafton de^ före famma 0ftfödag pådörjade, migtiga befäjlniitgö*arbetena mid Sföanäö och (Earlöcrona funnat med drift och framgång fortfättaö, famt derutom förfmarö*anflaltee till h»f'dudjtadenö \ betryggande påbörjaö. 2ffmentedeö f>n härigenom en, af 6ehof Slrbetena mid både ftffnämde och f ungöfjotmö $ä)fningösbyggnader hafma för öfrigt blifmit merfflällda, med iakttagande af all nödig befpa* ring, och derjemte utförda med en noggranljtt och fficfltgfjet, font fullFomtigen motfmarat fongl. 50?aj:tö förmäntatt. SDåden mid SÖanäö, till en icfe obetydlig del redan uppförda $äffnittg Dliftoit eif $ottg(. S9?aj:t, titt min* ite fa mäl Däraf, font af ©eg oafDrutna omforget för Detta toigtiga arDeteS fortgång, åt Denna häftning gifmit namnet ©arBDorg. ®«* ©e, reDan för flere år feDatt, Där t DufmuDffaDen påDör* fj{|j'jfl&e DpggttaDcr titt Saferiter för $ongf. S9faj:B 2lnDra £if*©ar* pc ocD tid 0jufDuö för fjärtparanDe ©arnilon Dafma Dliftoit t
Utbyte af maculeradt Stämpladt Papper tillätes, enär det är synbart, att misskrifning eller annan orsak vållat Chartans obrukbarhet, samt det blad, hvarpå Stämpeln är satt, finnes ostympadt; härvid skall likväl för Papperet betalas Nio Runstycken Banco. Samma Stadgande gälle äfven rörande Chartor, hvarmed Skuldsedlar vid inteckningar till låns erhållande ur Banken eller Publika Cassör varit belagde, då med Vederbörandes Betyg styrkes, att desamma icke blifvit dertill begagnade, utan ansökningarne derom afslagne. §• l9- Uppbörd och Redovisning af Chartce Sigillatcemedlen. 1:0 LandsContoiren i Riket skall det å - Exp. Utsk. Förslag till lind. Skrif v. N:o 275• 153 ligga, att hålla en noga och uppmärksam tillsyn öfver hvad i 16 , angående Chartors för säljning, stadgadt är, samt till den ändan föra ordentlig Anteckningsbok, ej mindre Öfver inoch ntleverering af Stämpladt Papper i LandtRänterien, än med Räntmästare och hvarje Försäljningsman inom Länet, öfver hvad hatt undfått och betalt, samt emottaga och i Ränteriet förvara Borgensskrifter af dem, som till försäljning emottaga Stämpladt Papper; och skall LandsKamereraren ansvara för det lidande, Oss och Kronan tillskyndas kan, derest hall, vid vederbörandes underlåtenhet att penningarne i vattan tid leverera, ej genast hos Vår Befallningshafvande skriftligen sökt handräckning till deras utbekommande, eller försummat att om Invenleringarnes förrättande och Redogörelsernes infordrande i rättan lid draga försorg.
4 Sami, 1 Afd. 2 Band. 52 Haft. 2 10 Ståls-Utskottets Memorial, N:o 296. randet af diskonternas fordringar, medelst något visst belopps erläggande, äfvensom ait för sålunda liquiderade fordringar meddela gäldenärerne bevis örn frihet från allt vidare kraf; ankommande på fullmäktige att, utom de fordringsposter, hvilkas afförande ur räkenskaperne Rikets Ständer vid denna riksdag beviljat, jemväl låta afskrifva derefter återstående fordringar, enär utrönt oell, så vidt möjligt är, styrkt blifvit, att icke den ringaste tillgång för desammas godtgörande till större eller mindre del finnes att påräkna. § 16- Vid förefallande ytterligare liquider, beräknas räntan k diskonternas fordringar elter samma grunder, som vid ränteberäkningen för Rikets Ständers banks allmänna diskontlån skola iakttagas. § 17. Till Rikets Ständers näst sammanträdande revisorer böra fullmäktige afgifva serskild berättelse, angående diskont-utredningens fortgång under den, efter sednaste statsrevision, förflutna lid, samt om livad för öfrigt vid utredningens afslutande förekommit, och bör jemväl diskont-ombudet, derest hans befattning då ännu fortfar, vid nästa revisions början aflemna sin berättelse för samma tid. Ank. till Exp. Utsk. den 31 Juli, kl. 2 e. m. Memorial, med förslag till aflöningsoch pensions stater vid Riksgäldskontoret. ( Rgs. Afd.) Till Rikets Ständers granskning och fastställelse får Stats-utskoftet härmedelst öfverlemma förslag till l:o ordinarie aflöningsstat för riksgäldskontorets embetsoch tjenstemän samt vaktbefjening; 2:o interims-aflöningsstat för nämnde kontor; Stals-Vtskoltets Memorial, N:o 296. it 3:o expektansstat vid riksgäldskontoret; 4:o pensionsstat vid samma verk och 5:o f. d.
Ottoi För den händelse, Hr Brakel nämnt, att Consl.Utsk. skulle inkomma med förslag till representations-förändring, i hvilket förslag R. o. Ad. finge sin del, torde Const.Utsk. icke heller uraktlåta, att bestämma vissa reglor för R. o. Adis deltagande i representationen. 1 sådant fall synes det mig öfverflödigt att gå detta Utsk. i förväg med undersökningar, hvilka, 3 H. 2 18 Den 4 Januari. då de naturligtvis ej på förhand kunna uptaga de bestämmande!! som komma alt göras, icke torde lemna något resultat. För det fall åter, att Const.Utsk. icke skulle inkomma med något förslag, hvilket icke innehöll någon förändring af R. o. Ad:s representationssätt, utan R. o. Ad. skulle hädanefter på samma sätt som hittills deltaga i representationen, så skulle det icke vara ur vägen om Ridd.Utsk. utarbetade förslag till ombildning af R. o. Ad:s representationssätt; men jag tror dä, lika med Frih. Raab, att en påminnelse till Flsk. i sådant afseende vore alldeles olämplig, samt alt Utsk. nog ändå fullgör sin skyldighet. Jag instämmer med Frih. Raab uti hans anhållan, alt llr Brakel ville återtaga motionen, för att närmare upgifva de grunder, hvarpå han anser alt Ridd.Utskrs förslag borde utarbetas. Hr Freidenfelt, Cai l Peter: Såsom medlem af Ridd.Utsk. tager jag mig friheten ali yttra några ord i detta ämne. Jag lorenar mig uti hvad Frih. Raab och Hr Adelborg yttrat i detta afseende; ty jag anser Hr Brakels motion i dess nuvar. form olämplig. Det kan icke vara skäl, alt Ridd.Utsk., under det man afraktar ett förslag till representations-förändring ifrån Const.Utsk., på förhand upgör något förslag lill ombildning af R. o. Ad:s representation, emedan detta alltid blir beroende af det mera omfattande förslaget till representations-förändring.
»Ja», svarade hon knappt hörbart. »Ni sjunger också, ser jag», återtog han och bläddrade i ett nothäfte, »det var ju synd att vi inte fingo höra er en enda gång derute i Hallstorp.» »Det var ingen förlust», svarade Marianne i ömklig ton, och så blef det ett ögonblicks paus. Regnet hördes sqvala ned på gatan och trumma i takrännorna. När messan var slut skulle pojkarne kanske komma hem. Och så vid middagsbordet både de och inackorderingarne. Hon sjelf skulle se brydd och tafatt ut, alla skulle märka det, se på henne, undra och sqvallra, och ingen bundsförvandt skulle hon ha i honom derborta, han skulle sitta lugn och trygg och tala om vädret. Hon kastade bort de hoptrillade resterna af blombladet, stälde sig vid fönstret med ryggen mot rummot, men såg ingenting. »Trifdes fröken bra på landet?» återtog han. »Nej, det står inte till att hålla ut!» ropade hon i förtviflan. »Inte det?» »Jag menar detta!» Hon hade trotsigt vändt sig om med ögonen fulla af tårar. »Så? Hvad är det då ni vill?» Hon gick fram till honom med sin vaggande sjelfsvåldiga gång, medan han såg på henne, begärlig att uppfånga hvarje rörelse. Det var denna gång, som kunde göra honom tokig; och så dessa tysta, mjuka steg, liksom om hon gick på silkevadd! Han stod och lekte med sin urkedja, och hon lade båda sina händer på hans arm. Nu, när hon stod så nära, såg hon att han knappt var hufvudet högre än hon. »Var inte ond.» Hon såg med barnslig naivitet in i hans ansigte. Det lyste upp med ens, nu var det intet tvifvel om att han såg bra ut. Och om han nu var bonde eller ej, och om han nu ville vara finkänslig eller inte, så tog han henne om lifvet, och om hon nu var rädd att ge honom en förlofvad mans rättigheter eller ej, och om det fans någon gemensam känsla emellan dem eller inte, så drog hon sig icke tillbaka.
Att spela Holberg är, liksom att spela Molifcre, en natio-nel specialitat och derför infor en främmande publik en af de minst lyckliga uppgifterna för ett gästspel, der icke detta omfattar en hel personal af Holbergsskådespelare. För den lilla falang af åskådare, som går pä teatern under alla förhållanden för att icke försumma något, har ett dylikt gästspel alltid sitt intresse och ett mycket stort intresse, då, såsom här vid lag var fallet, det är fråga om verkligt konstnärliga skapelser. Men för den publik, som fyller salongerna och som infinner sig der för att ha roligt, är en Hol-bergsfigur, omgifven af kungl. svenska skådespelare och skådespelerskor i Holbergskostymer, ingen tillräcklig lockelse. Våra teatrars personal kan icke spela styckena, och vår publik kan derför icke njuta af dera. Det är sant, att fröken Ahlander i » 7&gt;e osynliga » sekunderar hr Poulsen på ett jemförelsevis förträffligt sätt och att i » Henrik oeh Pernilla » fru Hartman är en Pernilla och hr Personne en Arv, som icke försvinna vid den främmande gästens sida, men äfven med denna hjelp är hr Poulsen så godt som ensam om den Holbergska andan, och det hela får ieke det öfvertygande verklighetslif, som tilltalar en publik utan danskarnes smaktradition i fråga om deras nationele lustspelsförfattare. Detta kan icke tillskrifvas våra skådespelare och skådespelerskor som något fel, utan det är blott ett faktum, beroende på de ifrågavarande komediernas natur att tillhöra en annan tid och ett annat laud än dem vi sjelfva tillhöra. Hvad som framfar allt kännetecknar hr Poulsens framställningssätt är en utomordentlig säkerhet i det tekniska,godt lynne och stark färgläggning. Hans figurer äro omsorgsfullt utarbetade i alla detaljer. Han föraktar icke några delar af rollen, derför att han glänser i andra, utan genomför karaktären afverallt Han tycks hafva en outtömlig källa af medel för sin karaktäristik och utmärker sig genom rikedom på små detaljdrag, som belysa den figur han har att framställa.
Soldaten, oaktadt han eger bostad eller sålunda af annor man emottages, ändock med kringstrykande, varde han i förra fallet på egen men i det sednare på dennes bekostnad till Regimentet återsändt och erhålle ej vidare perrnision till den orten. Tigger han der eller under resan , straffes då med fängelse på sätt denne Artikels 9 §. förmår och varde på enahanda sätt till Regimentet återförd. §. 18. Ej må någon, eho det Tara må, lemna be» T is om fattigdom, syftande till allmosors insaiu - Betankandc om Fattigvården i Riket. *49' lande. Den det gör, plikte, såsom den der befrämjat tiggeri, första gången Tre Riksdaler Sex-; ton Skillingar och hvarje gång sedermera Sex Riksdaler Trettiotvå Skillingsr, till tväskiftes emellan åklagaren och Fattigkassan i den Försam^ ling eller Socken, der förseelsen upptäckes, eller straffes, i brist af Böter, första gången med åtta och sedermera hvarje gång med Fjorton dagars fängelse. Samma straff vare ock de Föräldrar eller Fosterföräldrar underkastade, som befallt eller tillåtit, eller ock, när det stått i deras förmåga, icke hindrat sina Barn att ligga. §• 13- Enär hvar och en verkligt Fattig, Nödlidande eller Behöfvande genom denna stadga blifvit försäkrad om den vård och det understöd, hans belägenhet kräfver, är det deremot af vigt, att den kringvandrande Tiggaren icke genom allmosor uppmuntras till lättja och syssellöshet. Rikets Innevånare anmanas derföre allvarligen, att ingalunda på sådant sätt använda sin välgörenhet, utan fast helldre bispringa Fattigvården med de gåfvor, de vilja aflåta, eller efter dess anvisning understödja dem, som deraf äro i behof. De allmosor, hvilka med. Tiggeri insamlas, skola alltid, när Tiggaren gjort sig till ansvar förtjent, tillfalla Fattigkassan i dea Församling eller Socken, der Tiggeriet upptäckes. §. 14.
Det låg der, icke mer så blekt som förut, icke i orolig, qvidande sömn, det sof lugnt, och kindernas färg hade af sömnen blifvit purpurröd. Kajsa satte sig vid bädden. Hon blygdes. Hvad hade hon egentligen att klaga öfver? Han hade ju intet ondt gjort. Kanske hade han inga penningar, lönen var må hända innestående. Eller han hade kanske hyrt dem ett kök i staden kanske köpt bohag och kärl dertill. Hvad visste hon, hon förstod honom ju icke! Ångern kom med blygseln. Kanske frös han nyss, då han kom, och hon hade ej ens kokat honom en tallrik välling att värma sig med! Han hade kommit öfver den svaga isen, vågat sitt lif för hennes skull, och hur hade hon emottagit honom? Hon blygdes öfver sig sjelf. Hon glömde slagen och skymforden och mindes blott sin egen orätt. Hon lyssnade, det var nu alldeles mörkt. Man hörde hur stormen tilltog der ute, den vanliga nattstormen. Han är säkert redan i staden , tänkte hon, eljest vore hans lif i fara, stormen rycker så fort upp den ännu tunna isen. Hon gick till det lilla fönstret och såg ut. Hon urskilde ingenting. Allt var mörkt. Hon öppnade dörren och gick ut på vägen. Lika ogenomträngligt. Det var blidare än nyss, ett tätt duggregn flöt ned, det stormade, man hörde bränningarne der nere vid Långviken, de körde häftigt upp mellan isstyckena mot klippan och föllo så åter skummande ned. Det lät som rop af måsar, det dånade i träden borta vid hagen, molnen jagade fram med ett sus, i magasinerna hven det genom de öppna fönstren, det knakade och brakade, gnisslade och tjöt öfverallt der vinden fick ett motstånd. Nedifrån stranden tyckte hon sig höra hur isstyckena med dån slogo mot hvarandra och spillrades i tusen stycken. Hon tyckte det lät som en kamp mellan osynliga, väldiga makter. Sjalen svepte hon tätare omkring sig, men stod ändå stilla och stirrade ut. Ja ... nu var han naturligtvis hemma i kasernen. Det ställe på vägen ifrån ön och till staden, som ansågs farligast, detta ställe hade han ju passerat allra först, således för mer än en timme sedan. Sedan var han ju i skydd af Lappvikslandet.