Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men om det är tillåtet att sluta af en vid Riksdagens början utkommen bok om Svenska Kyrkans och Skolans angelägenheter, så har jag icke att befara att blifva angenämt öfverraskad deraf, att mitt ifrågavar:de ämne förekommer uti samma Kongl, propos. Hr Ribbing upläste härefter en så lydande motion. Riksdagsmännens omtanka vid början af detta möte att från samhället afleda det öfverflödande bränvinet kan förliknas vid jordbrukarens att söka befria den mark han vill odla från förderfveligt öfverflödsvatten. Dervid stadnar han dock icke, ty yttersta ändamålet med hans företag är att bereda jorden för säde, som kan gifva frukt i st. f. onyttiga och skadliga vattenväxter. Skulle det nu lyckas oss att minska bränvinsfloden och skingra de töcken och dimmor som derifrån upstigit och omhvärft samhället; så vore naturligtvis dernäst vår önskan att uplyfta dess medlemmar till själsodling och renare njutningar. Anstalterna för själavård och upfostran måste således taga vår upmärksamliet i anspråk. Med ett helt RiksSt. af själaherdar och med alla de anslag, som framfarna Konungar, Ständer och enskildte lemna!, och nu i sednare tider halfva skyddsafgiften till folkundervisningen, skulle man tycka att i detta afseende redan är så mycket gjordt, ali det kunde vara nog. Säkerligen vore det så, om för kyrkan och skolan eftersyn ofvanifrån och sedan alltigenom vore lika fullständigt som i andra statsförvaltningsgrenar. Redan 1823 yttrade en ledamot af då varande komitté för organisation af rikets styrelseverk om våra kyrkooch nndervisnings-författningar följande: Den 3 December. 43 ”Biskopar och Consistoriel-, som inom stiften skola vaka öfver lärans renhet och rigtiga meddelande, kyrkotukt, läroverk och fromma stiftelser samt öfver förvaltningen af de ansenliga bidrag som Sveriges Ständer och store Konungar till ecklesiastika ändamål anslagit, äro sjelfve utan upsigt.
Skulle då hon, makan, modern och husmodern, göra lifvet tungt för honom, hemmet glädjelöst för barnen och dem alla • — nog fans det väl mången, som hade det tusen gånger värre än hon — nog kände hon väl i djupet af sitt hjerta, att det ej var mycket att stå efter, det att » vara med » ute i verlden! Helga t. ex. kunde ju behöfva detta att fylla upp sitt lif med — hon som ej visste, hvad det ville säga att vara moder, som betraktade barnen som ett besvärligt bihang och en källa till ständig oro — ack, hur fattig hon dock var, midt i sitt öfverflöd! Nej,. bort med alla knotande tankar, all oförnöjsamhet! » Må jag hellre bedja Gud hjelpa mig göra de mina lyckliga och skapa vårt hem till ett fridens och kärlekens rike, och må jag ej förkasta det solsken, Han sänder oss, utan samla upp hvarje stråle deraf. » Hon steg upp, röjde af bordet och gick ut i köket. Der höll Mina på att tvätta, och den lilla treåriga Elsa satt med sina små bara armar och plaskade i det skummande såplöddret, skrattande högt af förtjusning. Klara log mot den täcka bilden, och lilla Elsa sträckte upp sin knubbiga hand och kastade slängkyss åt modern. Efter en stund var qvällsbordet i ordning, och den klart strålande lampan kastade sitt sken öfver rummet. Pappa kom in i nattrock och med tidningen i handen, och Erik och Ruth öfverbjödo hvar andra i berättelser om sina bragder på kälkbackeu — » pappa kan aldrig tro hur roligt det var! — och gissa hvad vi få till qvällsmat, pappa, — jo, munkar, stora rara munkar, ett helt fat, se der kommer mamma med dem! » Och Klaras kinder voro rödare än vanligt, och hennes ögon fingo en vacker glans vid mannens varma blick: » Jo, jag tackar, jag, se på vår lilla mamma, som skaffat sig granna röda rosor på samma gång, som hon bakat munkar åt oss! » Klara gick till fönstret och släpte ner gardinen.
Dito dito för ombyggnaden af Strömsholms Kanal och Slussverk, hvartill årligen, under 15 års tid från och med 1842, skall af Riksgälds-Kontoret utbetalas ett anslag af 50,000 R:dr; bestående den härtill afsatta fond utaf Bruksägares Hypotheks-kassas 4 proc. obligationer, Riksgälds-Kontorets till inlösen förfallna 5 proc. Obligationer, med derå till förfallodagarne upplupen ränta, • Dito dito med dito; utfärdade för Svenska medborgares erkända fordringar hos Franska Regeringen, Dito 41 proc. Obligation med dito. (Denna obligation är inlöst under år 1S43') Outtaget belopp af anslaget till Statsbehofvens fyllande, Aflemnad Fond för Hjelmare Kanals och Slussverks framtida underhållande, Återstoden af den, vid Kongl. f. d. Nummer-Lotteri-Inruttningens upplösning, till Riksgälds-Kontoret öf verlemnade s. Ic. Brudgåfvofond, Verkställda och sedermera icke återtagna insatser för den inställda 1144:de dragningen vid nämnde Lotteri Inrättning, - Upplupen, outtagen ränta å de, år 1750, för tillskott till Trollhätte Slussverks byggnad utfärdade obligationer, Dito dito å RiksgäldsKontorets ännu räntebärande 5 proc. obligationer, ..* Dito å Bruksägares Hypotheks-Kassas, till fond för Strömsholms Kanals och Slussverks ombyggnad anvisade, obligationer, Vederbörande redogörares fordran för bestridda expenser vid Rikets Ständers Justitie-Ombudsmans Expedition. (Godtgjord under år 18431 Levererad lösen för såld ekeskog, afsatt för att, i mån af behof, användas till kostnader för ekplanterings skogars anläggning och underhållande, Lösningssumman för 5 st., till inlösen icke företedde aktier i Strömsholms gamla Kanal-Bolag, jemte innestående utdelning å samma aktier,
M:ts Nådiga Proposition jemväl ifrågaställde nybyggnader vid Wadstena, Götheborgs och Hernösands hospitaler, samt med afseende å de härvid* på sätt ofvan berördt är, vunne upplysningar, och enär det måste anses oundgängligen nödigt för en ändamålsenlig behandling och vård af sinnessjuke, alt de för dem afsedde anstalter, med hänsigt till lokal och byggnader, blifva på lämpligt sätt ordnade, så att de kunna emottaga aila de personer, hvilka af hospitals-vård äro i behof, helst, i annat fall, den händelse måste inträffa, att patienter, hvilka kunnat botas om de genast vid sinnessjukdomens början blifvit på ändamålsenligt sätt behandlade, skulle, i saknad af tillfälle dertill, möjligen blifva obotlige, äfvensom att åtskiljande och fördelning af patienterna efter deras olika kön och vilkor samt sjukdomens art och grad, botlighet eller obotlighet, må kunna tillvägabringa», finna alltså Rikets Ständer den föreslagna utvidgningen af ifrågavarande Irenne hospitaler vara af högsta be - 232 Expeditions-Vtskottets Förslag till underd.
Hr Justitieombudsmannen har vid denna punkt anmärkt, att genom Konungens Rådgifvares tillstyrkanden den 16 Maj 1836 och den 5 Maj 1837, Rikets Ständers den 24 April och den 6 Oktober 1834 lemnade föreskrifter om dispositionen af 2:dra hufvudtitelns besparingar blifvit åsidosatta, och följaktligen, emot 65 §. Regeringsformen, öfverträdda. På sätt StatsRådsprotokollet för den 20 November 1834 utvisar och i Hr JustitieOmbudsmannens anmärkningsmemorial jemväl omförmäles, till - 131 styrkte Föredraganden och StatsRädet i underdånighet nådigt bifall till Rikets Ständers, uti skrifvelse af den 24 April nämnde år, förnyade underdåniga hemställan om upphörande af Vexelkontrollörsbefattningarne i Stockholm och Götheborg, samt uppgåfvo tillika förslag, huru uppgifter om vexelsluten, i fall Kongl. Maj:t fann dem framgent behöfliga, skulle kunna utan kostnad för Staten erhållas. Då Kongl. Maj:t uppsköt afgörandet af denna fråga, blef deraf en nödvändig följd, att de Yexelkontrollörerne tillagde löningsförmåner, som alltsedan år 1816 utgått af 2:dra hufvudtitelns besparingar och sålunda ej inneburo någon ny eller tillökt anvisning å desamma, måste fortfarande på samma sätt som dittills utbetalas; men en ytterligare besparing af 800 R:dr om året uti de ursprungligen till 1,800 R:dr uppgående och år 1828 till 1,200 R:dr nedsätta, kostnaderna för Vexelkontrollörsbefattningen i Stockholm blef sedermera beredd genom Föredragandens och StalsRådets underdåniga tillstyrkande till protokollet för den 5 Maj 1837, då beslut togs om samma befattnings bestridande derefter med anslag af endast 400 R:dr om året till expenser. Anmärkningen i denna punkt, hvari förklaringen åberopas af undertecknade: jRos enblad. Löwenhj elni. Åkerhjelm. Poppius, von Schulzenheim. Hård.
Då betalningen icke lärer kunna ske af alla vid lika tid, så är det en stor vinst att få anslånd dermed. Jag anhåller derföre om proposition till bifall å första puncten af Utskottets Utlåtande. Herr Munk af Rosensköld_, Eberhard’. Då jag i det hufvudsakliga instämmer med Herr Hjerta, kan jag dock icke instämma med honom uti dess premisser. Jag tror ej, att förlusten på Undsättnings-spannmålen varit en nödvändig följd deraf, att Ständerna inblandat sig deri. Ilufvudsakligaste orsaken till förlusten är, att Staten på ett oriktigt sätt inblandat sig i denna Den 19 Augusti. 67 undsättning. Hade helt enkelt den prin. cip blifvit följd, att Staten uppköpt Spannmål i goda år, för att dermed lemna undsättning i de svåra, så är lätt att bevisa, det ingen förlust drabbat Staten. Då Rikets Ständer Ar i8i5 beviljade Creditivet af 2 millioner, skedde dock obetydligt uppköp af det årets ovanligt ymniga gröda, oaktadt de då gällande låga priser. Men under de följande 4 årens klena skördar uppköptes mest, oaktadt de då gällande boga priser. Är det då underligt, om den Spannmål, som är uppköpt för höga priser, skall ådraga Staten förlust, när man slutligen nödgas sälja den för underpris, de goda åren och en del redan hunnit blifva alldeles förderfvad. Det är af vigt för en framtid, alt inse och erkänna den bufvudsakligaste orsaken till dessa förluster. Yi böra ej heller glömma en hufvudorsak, nemligen Rikets Ständers Beslut vid 1828 års Riksdag att för det då beviljade CreditivSpannmål icke i bördiga år fick uppköpas utan blott i missväxtår; härigenom blef Undsättnings-spannmålen dyr och måste tillhandahållas Undsättnings-tagarne mot allt för höga pris. Desse hade nu varit bättre istånd alt betala, om man uppköpt Spannmålen inom landet i goda år, såsom jag vid sista Riksdag nästan ensam yrkade, och Skaraborgs
Broderade procent utöfver tullen för det tyg, hvarå broderiet är anbragt, utgående aibeten4 illtäggsafgift, blifvit ömsesidigt antagen till 10 procent, kunna komiterade 36 Hudar och Skinn. icke heller godkänna förslaget om lika låg tilläggstull, i stället för nu stadgade 50 procent, å fullfärdiga broderade persedlar eller delar deraf, såsom shawlar, dukar, kragar, m. m., utan tillstyrka, att tilläggsafgiften äfven för dessa må bli bestämd till 20 procent, eller lika med den för tyger eller persedlar, broderade med guld eller silfver, föreslagna och antagna, numera med 100 procent utgående tillökningstullen, hvarigenom jemväl dessa begge sistnämnde rubriker kunna till en sammanslås. I fråga om Hudar och Skinn hafva Traktatsförhandlingarne endast afsett de beredda, till pelsverk ej hänförliga slagen deraf, och i afseende å hvilka de Svenske fullmäktige föreslagit tullnedsättning, å »sulläder samt hvitgarfvad och sämskad vara» från 25 till 15 öre, — å > pergaments-, färgade, pressade och tryckta skinn, saffianskinn för tillverkning af handskar och etuiarbeten» från 75 till 30 öre, — samt å »andra slag», derunder inbegripna lackerade hudar och skinn, från 40 till 20 öre skålpundet. Sistnämnda tullsats har å Frankrikes sida blifvit antagen, men för de begge andra rubrikerna är ytterligare nedsättning yrkad, å sulläder, m. m., till 10 och å pergamentssamt färgade skinn, m. fl., till 20 öre per skålpund. Då komiterade af skäl, som här nedan skola närmare utvecklas, funnit sig böra tillstyrka antagande af omfbrmälda, från Frankrikes sida fordrade tullnedsättningar, hafva komiterade likväl dervid förutsatt såsom oundgängligt vilkor, att råvaran för läderberedningen, likasom de flesta andra råvaror göres fullkomligt tullfri och detta väl icke genom något aftal i Franska traktaten, men likväl samtidigt med dess tillämpning. Af sådan anledningtillåta sig komiterade att här behandla frågan om tullbestämmelserna å råa eller oberedda|hudar och skinn.
Motionären, som, i egenskap af Riddarhus-Direktör, varit utsedd att, å Direktionens vägnar, med närmare uppmärksamhet följa arbetets fortgång, har derjemte dels vitsordat, att den kunskapsrike utgifvaren med nit och kärlek samt omsorgsfullt utfört det åtagna varfvet, dels upplyst att inom årets slut ett ytterligare häfte af samma arbete torde blifva färdigtryckt, hvarigenom arbetet blifver tordt Ridd ar h us-Utsko 11 et s Utlåtande N:o 25. 7 till slutet af förmyndare-styrelsen under Drottning Christinas minderårighet. Härmed vore omkring en femtedel af arbetet fullbordadt; och då dessa 4 häften medfört en kostnad af omkring 1,100 R:dr B:ko, skulle hela arbetet till år 1714 kosta ytterligare 4,800 R:dr och med beräkning af 400 R:dr årligen, afslutas på 12 års tid. Beviljade Ridd. och Adeln, under nästk. 3 år, 400 R:dr B:ko årligen, så ansåges dermed kunna fullbordas Riksdagarne till Konung Carl X:s död, hvarigenom man hunnit en afslutad period af Svenska historien. Vidare har Hr Friherre Posse upptagit den vid sisth Riksdag gjorda invändning, att utgifvandet af ifrågavarande protokoll, om det pröfvades nödigt, tillkomme Staten. Men, utom det att denna invändning numera, sedan arbetet blifvit påböriadt, förlorat mycket af sin vigt, borde derjemte iakttagas, att, om, såsom vid förra Riksdagen föreslogs, Ständernas äldre förhandlingar skulle på Statens bekostnad utgifvas, början dermed skulle ske från år 1521 och således en lång tid åtgå innan man hunne till 1644, äfvensom dessa handlingar i öfrigt blefve alltför vidlyftiga för att medgifva utgifvandet äfven af hvarje särskildt Stånds protokoll. En annan an märkning komme troligen ock att göras, vid denna Riksdag med mera skäl än vid den förra, att nemligen då svårighet uppstår att finna medel till nu förestående kostsamma reparationer å Riddarhuset, utgifterna böra inskränkas till de minsta möjliga.
En god förmyndare på landet får ej vara Kammarförmyndare; han måste tillse den omyndiges fastighet, hvilken det blir omöjligt att anförtro åt en corporations vård. Det vore äfven ganska svårt att anj förtro alla omyndigas förmögenhet och välfärd i ett helt Eän eller Härad i en enda från de fläsie aflägsen corporations hand. Sluteligen har Generalskälet vid denna Riksdag, Creditens stär - Ridd 0. då. Prof. IX, Band. lista Afd. 12 *7* Den g October J, m. leande blifvit åberopadt för de nya förslagerna; Men då man i ett fall beräknar Creditens osäkerhet, bör det äfven ske i ett annat, så vida icke ensidighet skall uppkomma: och är det så att Crediten hos de myndige behöfver stöd, huru kan man då sätta i fråga, att tiden är inne att undandraga stödet för de omyndige. Annu hafva de omyndige att tacka samhället för vården af deras egendom: Denna tacksamhet framkommer i sinom tid i fruktan af trogna tjenster åt fäderneslandet; Och borttager man denna Lag, så lossar man ett af kärleksbanden emellan medborgaren och hans land. Herr von Heijne, Georgl De mångå försigtighetsmått, som förr varit mindre påtänkta och mindra nödvändiga, visa, huru allmänna förtroendet till enskildes uppgifter mer och mer minskats. Jag anser nu nödvändigt, att bestämma något stadgande i detta afseende. Jag hade förut dea öfvertygelsen, att barnarf ej verkade till förmonsrätt framför redan tagen intekning; men jag vill icke bestrida, att man ju bör för de omyndigas rätt ha all möjlig uppmärksamhet, och icke heller medverka till någon förminskning deri, då man kan ha hopp, att i myndige år denna omsorg Bkall återgäldas. Men hvad jag önskar är, att den som ger lån, må lättare kunna erhålla laglig uppgift, huruvida den lånsökande är förmyndare, hvilket hittills mott många svårigheter. Nu har Lagutskottet uppgifvit en sådan utväg, men om jag icke fattat dess förslag origtigt, skulle hufvuddepoten för alla sådana upplysningar hlifva Nedre JustitiseRevisionen. Jag deremot å)«n g
Skulle vi se det rätta och icke våga att närma oss derintill, då vore vårt tillstånd i sanning redan betänkligt; dock, det hjelper icke, stegen måste tagas framåt, eljest gå de-af sig sjelfve tillbaka, hvad annorstädes till en med sedernas förbättring förenad hushållning kunnat vidtagas, det måste väl ock här kunna äga rum. Ja, vi få icke i något stå' efter våra grannar, så att rum i ett enda afseende lemnäs till ofördelaktig jemförelse, och framförallt måste det vara vår pligt, att icke tillåta något insöfvande af smickrets röst, hvars vishet är ögonblick Deri i5 December f. m. bets beräkningar, och hvars frugt pä sill höjd består i blommor för dagen. Nu öfvertygad, att ehvad yttranden om den allmänna hushållningen än kunna komma att afgifvas, Konungens magt deraf är oförändrad, tror jag dock, att en Faderlig styrelse, som måhända med allt för mycken granlagenhet, i vissa fall, utöfvar denna magt, icke är likgiltig för folkets hyllning deråt. Särdeles om det vid denna Riksdag icke alltid skulle hafva varit folkets röst, sorn vid besluten gjorts gällan-* de, så att leljderne af dessa beslut, så alldeles med rätta, kunde detsamma tillräknas. Jag vill derföre ytterligare vördsamt yrka, att Ekonomiutskottet slutligen föreslår Rikets Ständer, att, med underdånig framställning af grundsatser i den allmänna hushållningen, hvilka de, föranledde af Konungens egen Nådiga Skrifvelse, Ekonomiutskottets egne anmärkningar, eller enskildte motioner, pröfvat och antagit, tillkännagifva deras underdåniga önskan: att Kongl. Maj:t ville, med afseende å Landtmannens och Näringarnes betryckta ställning, vidtaga de Ekonomiska Författningar till välmågans återförande och landets förkofran, som Kongl. Majrt i sin vishet finner grundade på erfarenhet och sanna hushållslagar, hvaröfver Rikets Ständer, för olika tidskiften och förhållanden, icke alltid föymå fulla ett rigligt omdöme, dels i an - r
Den 18 Joll e. m. na, Thilda och Siri Lindstedt, hvilka befinna sig i ytterst medellösa omständigheter. Mig har blifvit förevisade ej mindre tryckta handlingar än ett enskildt bref från frami. H. Exc. Hr Gr. Georg Adlersparre, hvilka vitsorda så väl afl. Ofverkrigskommissarien Lindstedts redbarhet såsom tjensteman, sora den välvilja, hvarmed Hr Gr. Adlersparre omfattade, såsom han kallar Lindstedt, »sin gamle vän och kamrat». Jag anser likväl öfverflödigt att bifoga berörde handlingar, emedan det billiga anspråk, denna motion innebär, icke synes hafva behof af detta ytterligare stöd. Jag anhåller att detta mitt anförande måtte remitteras till StatsUtskit. Remitterades till StatsUtskit. H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, förmälte, att sedan samtlige RiksStånden numera godkänt de af StatsUtskit uti Utlåt. Nio 124 föreslagna voteringsproposir röride åtskilliga anslagsbelopp A lista Hufvudtiteln, tiden torde vara inne att välja ledamöter uti Förstärkt Statsutskott; och hemstälde H. Exc huruvida R. o. Ad. behagade besluta, att detta val skulle företagas i början af det plenum, som komme att hällas nästa Onsdag den 25 dennes. Sedan härtill svarats ja, föreslog H. Exc, att utom de 21 ordinarie Ledamöter, hvilka enligt Grundlagens föreskrift borde väljas, 9 Suppleanter skulle vid samma tillfälle utses, så att hvarje vallista komme att uptaga tillsammans 30 namn; hvilket jemväl bifölls. Fortsattes pröfningen af LagUtskits Utlåt. Nio 39; och förekom nu i ordningen § 37. Hr Carleson, Edvard Henrik: Då denna fråga förra gången förevar inom Ståndet, återremitterade R. o. Ad. g 37, så vidt jag kunnat finna, endast af det skid, att de synnerligen mildrande omständigheterna hade, till följd af förslaget till lia gm, äfven influtit i den 37:de. Då nu R. o. Ad. förkastat
Ståndet, som ogillade denna §., sådan den af Utskotten blifvit föreslagen, antog för densamma följande lydelse: ”Derest ej Banken med Rikets metalliska mynt, eller med sådana sedlar, Prot. ZJtdr. d. 18 Febr. 1841. 111 som lika med mynt i Riket gälla, vid anfordran inlöser sina tryckta eiler graverade credit-sedlar, vare Bankens sedel-utgifning inställd, intilldess inlösningen af de förut utgifna sedlarne kan åter vidtaga. Skulle Bankens oförinåga att på föreskrifvet sätt inlösa sina utelöpande credit-sedlar fortfara utöfver en månads tid, håfve Bank-bolaget förverkat rättigheten att dylika sedlar vidare utgifva, och kommer Banken att i Concurs-tillstånd försättas. Då Banken blifvit försatt i concurs-tillstånd, ege innehafvarne af Bankens inom här nedan bestämde prasscriptions-tid företedda credit-sedlar samt å Rikets Ständers Bank utfärdade, men derstädes icke inlösta, invisningar, förmonsrätt till betalnings erhållande utaf de afträdda tillgångarna framför Bankens öfrige fordrings-egare.” §. 15. Ogillades, sådan den af Utskotten linnes föreslagen, och antogs för densamma följande lydelse: ”Skulle, sedan enskild Bank blifvit fullständigt utredd, tillgångarne finnas otillräckliga för inlösen af alla utelöpande sedlar och skuldförbindelser, då skola de fordrings-egare, som återstå, vara berättigade att, för sina fordringar, lagsöka en eller flera af Bankens delegare, efter eget godtfinnande, med samma utmätnings-tvång, som för skuld af den mest executiva beskaffenhet; skolandes denna rättighet äfven vidtaga, så vida icke
Öfverallt hviskningar, skratt, gäspningar, smäktande ögonkast, knuffningar, halfqväfda svordomar, suckar och tårar, inspirerade ansigten, hånande leenden, köpslående om platsen vid en pelare, ett par pojkar, som med knappnålar hopfästade tvänne prester, påfven, kardinalerna och Christusbilden, som i högtidlig procession tågade genom massan, och det enformiga, söfvande ljudet af de mässande presterna. Det der kan vara roligt nog att ha bevistat. Ett exemplar bland de många verser, som vid skandinavernas julfest afsjöngos, kan jag ej neka mig att anföra. Julafton i Rom 1851. Fordom från norden väldiga skaror tågade ned till orangernas land, råa barbarer, älskande faror, blodiga strider, plundring och brand. Klangen af svärd och nordmännens lurar, hemska och olycksbådande ljud, dånade kring de urgamla murar: kejsarne skälfde i gyllene skrud. Romare-staden föll – för att stiga upp mera stolt, mera mäktig än förr. Än för dess maktspråk verlden fick tiga: konungar trängdes vid påfvarnes dörr. Äfven från norden pilgrimer drogo hit emot södern till Tibern, till Rom. Och deras hyllning påfvarne togo, och skandinaven knäböjde from. Än några sekel ... Påfvarnes stjerna bleknande sjönk för sanningens ljus. Roma ej mera sjelf kan sig värna, och Vatikanen faller i grus. Ej Europa mera ses dyrka kejsarnes spira, påfvarnes kors. Borta är Romas frejdade styrka, lamad af tidens svallande fors. Ännu på härnad nordmannen drager, än lifvar Roma hans hopp och hans mod. Nu dock han strider om konsternas lager, rusas ej mera af guld och af blod. Än i sankt Peters ståtliga kyrka ses skandinaven som fordom – men nej! Upplyst och fri vill nu han här dyrka Gud uti konsten – påfvarne ej. Vandringar i Rom. Det finnes bestämdt icke en stad i hela verlden, der man flanerar så mycket som i Rom.