Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anhåller vördsamt, att denna min i Arméens, mera än i läkarnes intresse, väckta motion måtte till Höglofl. StatsUtsk:t varda remitterad. Remitterades till StatsUtsk:t. En utaf Gr. Kalling, Carl Gustaf, inlemnad motion uplästes och hade följande lydelse: Då R. St:r hittills alltid hedrat utmärkta mäns minne genom att betrygga deras efterkommande från nöd, har jag ansett mig böra fästa npmärksamheten på den betryckta ställning, hvaruti den åldriga dottern efter en af 1788 års krigs utmärktaste män sig befinner. — Framlidne GeneralLöjtnanten och StorkorsKiddaren M. V. Pauli bidrog under detta krig hufvudsakligen till segern vid Valkialla och slog rvssarne som ensam befälhafvare vid Keltis baracker. Hans dotter, Fröken Sophia Pauli, nu 71 år gammal, har derföre rätt till fäderneslandets erkänsla, och det är på grund af denna rätt, som jag nu vågar hos R. St:r för henne anhålla om en pension af 400 rdr rmt. Om remiss af denna min motion till vederbörligt Utsk. får jag vördsamt anhålla. Remitterades till StatsUtsk:t. Uplästes en utaf Hr von Celsing, Lars Gust af, inlemnad, så lydande motion: Bland de vigtigare åtgärderne för jordbrukets befrämjande kan utan tvifvel räknas de af Staten åren 1846 och 1847 inrättade stamholliinderier. — Då man saknade bestämd erfarenhet om hvilka 122 Den 1 December e. m. kreatursracer kunde för de olika delarne af vårt land vara de lämpligaste, införskrefvos och upställdes flere racer, och en plan upgjordes att småningom loise alla län i Riket med stamholländerier, hvart och ett af den race, som erfarenheten visat vara för orten tjenligast.
Län, samt är 18 44' Ephraim Larsson fiån Elfsborgs Län. Suppleanter: l:o Sven Andersson från Skaraborgs Län, 2:o Johannes Petersson från Elfsborgs Län, 3:o Peter Claesson från samma Län, samt 4:o Hinric Hansson jemväl från samma Län. Till Revisorer för granskning af Rikets Ständers Lune-Contoirs Malmö förvaltning. år 1841- Ola Jeppsson från Blekinge Län. år 1842. Håkan Nilsson från Christianstads Län. år 1843. Niclas Jönsson från Christianstads Län; samt PrOt. tit dr. d. 27 Febr. 184>■ dr 18 44' Christen Andersson från Malmöhus Län. Suppleanter: l:o Nils Jeppsson från Malmöhus Län. 2:o Lars Nilsson från Blekinge Län. 3:o Lars Petersson från samma Län, och 4:o förre Rikdagsmannen Thomas Nilsson i Klöfveröd, Christianstads Län. S. D. Kongl. Majrts denne dag aflemnade Nådiga Proposition lill Rikets Ständer af den 15 dennes om ändring i 87 §. Regerings-Formen, föredrogs och remitterades till Conslilutions-Ulskotlet. Från Hög 1 of 1. Ridderskapet och Adeln. S. D. f. m. Remitterades till Constitutions-Utskottet tvänne denna dag af Herr Munck af Rosenschiöld j Nils Rudolf j i den ordning, 29 §. Riksdags-ordningen föreskrifver, anmälda anledningar till anmärkningar, den eria emot Stats-Ministern och Föredraganden för utrikes ärendena, den andra einot Stats-Rådet och Föredraganden för Civil-Departementet.
Nu söker han finna lugn för sin ångest i föreningen med en qvinna, hvars yttre han åtminstone skattar, men hvars inre egenskaper han icke just sätter särdeles högt, då han menar, att hon skall lemna honom den ” håndræk-ning ” han begär till sitt lifs förkortande, då vansinnet kommer. Det är en svår ångest, hvaraf Osvald lider. Han bar en Ur Bagens Krönika. 0fäderneärfd ohygglig sjukdom att tacka för densamma och åki han på sitt sätt tror sig finna ett medel att vinna den sökta befrielsen från denna ångest, då undanryckes honom obarmhertigt detta medel. Ett faderns äktenskapsbrott uppställer utan hjelp hinder för den förening, han åtrår för sin själs lugnande. Öf-verallt faderns fel och brott. Dem har han att tacka för sin olycka och dem äfven för att det medel, han tror sig hafva funnit att något mildra de själsqval, hvaraf han lider, icke kan * lända honom till hjelp. Under sådana omständigheter vill det väl synas, som om dessa ödesdigra laster borde i makans ögon långt ifrån antaga mildare uttryck, tvärtom måste blifva henne än afskyvärdare såsom förstörande den lefnadsglädje som hennes älskade son åtrår och behöfver. Att låta några reflexioner öfver lefnadsglädjen och Pariserlifvet taga försteget framför de bättre känslor, som sonens olyckor måste uppkalla mot dén, som är deras upphof, måste ovilkorligen förefalla i högsta grad onaturligt. Möjligen skulle man dock kunna söka den ljusare uppfattningen af Alvings karakter i moderns omsorg att spara sonen den blygsel, som kännedomen om faderns hela uselhet måste framkalla och att hon derför söker se saken i en så vacker dager som möjligt. I så fall är fru A. en svag och ömklig qvinna.
Utskottets,' under N:o 71 afgifne Memorial, med öfversigt af den Allmänna Bevillningen. Fröt, Ut dr, d. i? Dt enut, 1323, jjf S, D. Vid föredragning af Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi Utskottens, tinder N:o 667, gfgifne Memorial, med förslag till VoteringsPrö position, i anledning af Biks-Ståndens olika beslut i frågan om disposition af $rpno Skugarne, fann Bonde-Ståndet för godt, att med öfverlemnande af tvistiga frågan till Förstärkta Stats-Utskottets afgörande, godkänna den föreslagne Voterings-Propo* Siitonen, S, D. Föredrogs Constitutions-Utskottets Memorial, N:o 84, med yttrande om sättet till simliga behandlingen af frågan, angående omsättnings-beloppet för Discont-län, pch blef detsamma lagdt lill HapJlingarne, ■ S, D. Efter uppläsandet, lades till Handlingarne Förstärkta Banco Utskottets Memorial, med anmälan om verkställd omröstning, i anledning af Riks - frel. Utdr, d, i? J) t c tini, is$3 Ståndens skiljagtiga Beslut, rörande föreslagne Reglementariska föreskrifter qch pdUngs-lau, SD. Föredrogs och godkändes Banco-Utskotletg Memorial, N:o 103, angående föreskrifter uti Ban’ co-Reglementet, i sammanhang med Rikets Stan* ders Beslut om Allmänna Mhgazins Inrättningens upplösning, S. D, Föredrogs och godkändes Banco Utskottets Memorial. 104, angående ett tillägg tili reglementet, rörande Allmänna Magazins-InräU' pingen, S, D. Vid föredragning af Bevillnings. samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens, under N:o 69, meddelte Utlåtande, öfver de vid förslaget Trot. Ut dr d, i?
Stadsförsamlingen åter utgör ett territorialpastorat af lika område med staden, med två kyrkor under en pastor med två adjunkter; och dit höra alla de bland stadens invånare, som icke lyda under Amiraliletsförsamlingen, ehvar de äro boende. Stadens Drätselverk förvaltas af eu Drätselkommission, bestående af valde af Kongl. invånare, enligt ledamöter af så väl horgerskapet, som stadens Maj:t den 20 November 1843 faststäldt reglemente. Till denna kommissions åliggande böter förvaltningen af stadens jord, utgörande 4* mantal med en jordrymd al l,062j tunnland, deraf eu del användes till bete för stadens kreatur, och den ölriga är indelad i farmer, som blifvit utarrenderade emot viss spannmålsränta och penningearrende per tunnland. Denna sednare jord är synnerligen väl odlad. De kassor, som al drätselkommissionen förvaltas och hvarifrån de mot hvarje titel svarande utgifter bestridas, äro: 1:° Tolagskassan. De hufvudsakliga inkomsterne äro tolagsmedlen samt tomtören, jemte hamnoch bro-afgifter samt sakören; hvaremot derifrån bestrides 22 aflöning och extra utgifter för magistraten med flere. Vid 1846 års slut hade denna kassa en behållning af 11,642 Rrdr 27 sk. 1 rst.
Det må endast tibåras mig, att nied ett exempel styr* ka hvid den värdi* Talaren sagt om föreslagna dödsstraffets följder. Englands Brottmåls-Lagstifning visar börti en dylik bestraffning till lifvet tor tjufnader verkar ännu grymmare brott; ty af de offsnteliga uppgifterne öfvei förbrytelserna derstädes inhämtas, att af ig till ;o begångne tjufnader, till det penninge b lopp hvarvid hangningsstiaf. fet är fästat, q ä xo vanligen åtföljas af mord. Erfarenheten är således i d_tta sä väl sorn andra fall den säkraste ledaren, och jag tior icke att man med framgång någonsin söiit jäfva dess vittnesbörd. f öljden af den föreslagne Lagförändringen, om den at foges, skulle dessutom blifva den, gtr en Re. e; ing, ädel och välviljande som vår, ick ; annat kunde än ofta gifva Nåd trän dödsstraffet, och hvem känner icke vädau af att äga Den i April. 39 Lagar, sorn i deras grunder nära fröet till sin egen upplösning. Herr von Hanswolff, Carl Gustaf: Jag hade Val ämnat vara vidlyftigare vid besvarandet af den fråga, hvilken Hogloflige Lag-Urskottet genom dess nyligen uppläste Betänkande till Riksens Ständers pröfning öfverlemnat; men jag har blifvit förekommen af den värde Talaren Herr Grefve Hamilton , som på ett så grunöeligt och omständeligt sätt vederlagt de af Lagutskottet förebragte skäl till den föreslagne Lagförändringen, och detailleradt olämpebebeten att åter införa det för flera år sedan mildt och visligt afskaffadé dödsstraff för vanartade personer, hvilka fjerde resan cjufnads brott föröfva, att det fullkomligt öfverensstämmer med mitt begrepp och mia af erfarenheten under mångårig handläggning vid Lagskipmngen samlade öfvertygelse.
Den unga konstnärinnan är för öfrigt ej någon främling för våra läsarinnor — eller borde åtminstone ej vara det, om de alltid kunde genomskåda signaturer och märken. Bland akvarellisterna ha vi redan dröjt vid det namn, som särskildt å Valandsutställningen måste betecknas som det främsta — Anna Gardells. En namne eger hon i Anna Balm och en namne, som ej skämmer konstnärsepitetets klang. Fröken Palm har under många år gjort till en specialitet att fästa Stockholmsvyer på papperet; flitig var alltid hennes pensel, och god marknad funno dess alster, särskildt bland turister i hufvudstaden, som gärna förde med ett varaktigare minne från någon af de många sidor, där Mälardrottningen vändt sin fägring till. Må vara att massproduktionen någon gång mindre gynsamt inverkade på konstnärligheten; som totalomdöme måste kvarstå, att Anna Palm oftast lade in både konstnärlig delikatess och fint natursinne i sina saker. I Göteborg representeras hon af ett enda arbete, » Gotländskt fiskläge », med motiv från Ljugarn; af mindre vanliga dimensioner såsom akvarell förtjänar det ock allt erkännande för frisk enkelhet i uppfattning och återgifvande. Hellevi Kullman tycks ha studerat Egron Lundgren med ej oäfvet resultat — se hennes » Singhalesiska »! — och Elisabeth Keyser lå- ter äfven på denna afdelning företräda sig af ett delikat flickporträtt och en porträttgenre » Kalle », en frisk liten gynnare i skinnlufva och med vedknippa på ryggen. Elisabeth Czapeks miniatyrporträtt utgöra vackra prof af en numera föga odlad genre — elfenbensmåleriet. På skulpturafdelningen möta vi endast få kvinliga namn. I katalogen kunna de räknas till fyra, men på själfva utställningen funno vi endast hälften. Det är som om denna mera materiella konst ej skulle ligga så väl för kvinligt sentiment som pennans och penselns. Ett visserligen ungt namn, som dock redan hunnit samla intresse omkring sig, återfinna vi dock. Det lyder Agnes Kjellberg. Det var från början vår afsikt att i den porträttgrupp, som pryder dagens nummer, äfven få meddela denna unga konstnärinnas liffulla bild.
Preste-Ståndet d. 7 — —1 Borgare-Ståndet d. 7 Bonde-Ståndet d. 10 ^ Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse} angående C. A. Karlbergs underdåniga ansökning, dels om fortfarande af beviljad nedsättning i arrendet för Kronohemmanen Hogsta och Lambarudd, dels ock om minskning i arrende-afgiften för hemmanet JS or rby. S. A, K, Sedan E, K. M., efter Rikets Ständers begifvande, genom Nådigt Bref den 38 Octob. 1823, beviljat nedsättning, till innevarande Riksdag, i arrendet för Kronohemmanen Hogsta och Lambarudd, belägne i Lofö Socken och Färentuna Härad af Stockholms Län; så bär Arrendatorn af nämnde hemman, C. A. Karlberg, till E. K. M, inkommit med underdånig ansökning, att, på grund af anförde omständigheter, enahanda nedsättning i arrendet mätte få, till arrende-ti, dens slut, af honom tillgodonjutas; att den arrende-afgift för det i samma Socken och Häi’ad belägna Kronohemmanet Norrby, hvilken hittills af Karlberg blifvit erlagd, äfvenledes , under de återstående arrende-åren, kunde till upp - Exp. Utsi. Förslag till und. Skrif v. N-o 153- 365 gifvet belopp varda minskad; samt att Sökanden derjemte måtte tillåtas att, efter eget godtfinnande, antingen in natura eller med penningar, efter årlig markegång, utgöra arrendet och undfå optionsrätt vid ett nytt blifvande arrende å sistnämnde hemman. Denna underdåniga ansökning, jemte vederbörandes deröfver i underdånighet afgifna Utlåtanden, hvilka E. K. M., genom Nådig Remiss den 2 sistlidne Maji, till Rikets Ständer öfverlemnat, hafva R. St., efter deraf från Stats-Utskottet erhållen del, i öfvervägande tagit; och som R.
Jag föreställer mig, att detta skulle kunna ske, på det sätt, att åt någon af de nynrättade komunalmyndigheter uppdroges att taga vård om dessa de omyndiges tillhörigheter och dem på lämpligt ställe förvara; dock med en sådan fördelning i öfrigt af förmyndarephgterna imellan förmyndaren och nämnda myndighet, att den sistnämnda ej blefve vidare betungad med skyldigheter, än nödigt vore, för att i nu berörda 133 afseende fullkomna förmyndarevården och tillsynen öfver förvarandet af de omyndigas medel § 9‘ Der Förmyndare-kammare finnes, lände hvad derom särskildt stadgadt är lill efterrättelse. Afven denna § har varit föremål för olika tolkning Man har frågat, om Förmyndare-kammare skall utöfva enahanda granskning af förmyndareräkningar, som den, hvilken förevarande förordning ålägger Gode män eller Socknenämnd och om, i sådant lall, Förmyndare-kammare får sig till godo beräkna det granskningsarfvode, Förordningens 7 § bestämmer. Ordalydelsen af förevarande 9 § synes icke föranleda sådan tvekan. Den tyckes förutsätta, att hvad om Förmyndare-kammare särskildt stadgadt är, skall vara tillräckligt för det åsyftade ändamålet. Sålunda skall Förmyndare-kammare fortfarande ställa sig till efterrättelse hvad om densamma stadgadt är, den skall granska förmyndareräkmngar, på det sätt och i den ordning, gällande Reglemente föreskrifver och uppbära för vårdnaden om de omyndigas egendom den godtgörelse reglementet föreskrifver.
» omvänd mot hvad man varit förut?) randiga jokejer, som satt på ryggarna med De andra var tydligen där i samma änPå andra sidan — framför en hvitglänbetslet i hand och körde utan att någon damål, fast i mycket högre grad. sande port, som såg ut att vara af dragant, kuskbock behöfdes alls. Nu kändes det inte längre s o m om jag stod en hel här » Preussare », utbredd » i » Gud, Ruffen, » sa jag, » tror du det var by tit om fot, utan som om jag by tit om kedja ». glödheta stryklon i kängerna. Kronprinsen? » » H v a d ficktjufvar de måtte vänta, » sa » Ruffen », sa jag matt, » ser du småprinses» Det var det nog, och prins Eugen med. » j a g! » Knäpp ihop rocken, Ruffen » Det tror jag inte, » sa j a g; » han såg sorna? » var inte rädd Johan — —; håll bara ihop inte ut som nå ' n prins på ryggen. Men » Jaha, och prins Carl med. » med » kan du se hvar pressen sitter? » » Hur ser de u t? » » Jag ska nog se efter kusin Gustaf, jag, » » Nej, men hvar vi sitter. Det är här » Röda och hvita randiga ». sa Johan. det! Sitt du, Johan, och du med, gumsan. » » Hur är de klädda? » » Tack » — sa jag snäft, » men tappar han » Det skulle j a g! » sa jag föraktligt. » Sitta » Som törnrosknoppar ». bort sig, får han nog ligga där som schalen, på en usel tiokrona den stoltaste dagen i Jag tänkte säga Ruffen, att han var som och — » mitt lif! N e j, får jag inte sitta dit jag hör, han var, men jag hade inte tid. » Biljetten. » så sitter jag inte alls! » » Ruffen, » sa jag doft, » numåste jag sätta Det var en af preussarna, som talade. Vagn efter vagn » lämnade sin last », som mig. » » Jag är Lovisa Petterkvist, » sa jag förnämt.
Eke virke, men det tror deremot, att samma skyldighet, som åligger dem till skjutsning af Kronans effecter i allmänhet, förpligtigar dem äfven till det nu pfverklagade skjutsningsbesväret. Utskottet synes således vara af den tanka, att Kronoskjuts-skyldigheten är obegränsad; och ehuru jag icke delar denna åsigt, synes, om än så skulle förhålla sig, tiden länge sedan vara inne att sätta gräns för utsträckningen af en börda, som så tungt hvilar på den Svenska jorden och fråntager densamma så mycken arbetskraft, som Den i g F e b r u a r i i f. m. 155 så val behöfdes till dess odling, i synnerhet under en tid, då dess mästa afkastning utgår till skattebidrag, och lemnar i allmänhet ringa eller intet öfverskott till landtmannens egen förkofran. Att Kronoskjuts-skyldige skola forsla Ekcvirke för flottans räkning, är så mycket obilligare, som en del medborgare få härigenom vidkännas en särskild beskattning till sjöförsvaret, som icke drabbar på andra orter boende, hvarest Ekeskogar icke finnas; och om man tager i betraktande den tidspillan landtmannen genom dessa skjutsningar får röna, så är denna ökade beskattning ganska kännbar, hälst förderfvade hästar och krossade vagnar ofta blifva en följd deraf. Jag kan således icke annat än, lika med Motionairen, yrka befrielse för de Kronoskjuts-skyldige från den öfverklagade Ekeforslingen. Lämpeligast synes mig vara, att, då Ekevirke för flottans räkning uppköpes, Kronans ombud och säljaren må öfverenskomma om lefvereringen, bäst de förmå, utan att någon Kronoskjuts må härvid komma i beräkning. Om genom denna förändring Kronan får betala sitt virke dyrare, så blir ingen annan följd deraf, än att antingen mindre skepp få byggas eller, i fall inskränkning häri ej kan ske, att större Statsbidrag få anslås till flottan, till betäckande af den härigenom upkommande bristen; i hvilket sednare fall delta åtmiu - i56 Den rg
Sedan det med stadgandet om ifrågavarande fonds förräntande afsedda ändamål, eller beredandet af full tillgång för hela anslagets utbetalning, sålunda uppnåtts, har, i öfverensstämmelse med l:a punkten af Reglementets 12 §, all vidare förräntning af denna fond upphört samt återstoden af densammas kapitaloch räntebelopp, i likhet med öfriga härstädes innestående anslagssummor, uti Riksgälds-kontorets räkenskaper upptagits bland detta verks räntefria skulder. — Efter den i början af innevarande år verkställda utbetalning af 1850 års anslagssumma för ofvannämnde kanalbyggnad, utgör hela det återstående statsanslaget 500,000 ndr. 8 Stats-Ulskottets Memorial, M 5. Den, enligt Rikets Ständers beslut vid 1828—1830 firs riksdag samt Kongl. Förordningen den 28 Oktober sistnämnde är, till Riksgälds-kontoret levererade och härstädes innestäende lösen för ä kronoskatte-jorden växande ekar, hvars belopp vid början af är 1847 utgjorde: i kapital r:dr 181,563: 35. 8. och upplupna räntor . u 4,389:34. ® ^5 933. 8 QH 994-3Q j deremot har minskning skett genom följande, till utgifter för ekeplanteringarne reqvirerade och utbetalde summor, nemligen: under år 1847 3,333: 16 » » 1848 1,000: — » » 1849 1,000: — 5,333: 16. så att behållningen af de till Riksgälds-kontoret influtne eke skogsmedel utgjorde vid 1849 års slut r:dr 206,661: 14. 1, deraf kapital r:dr 185,660: 43.
Fordringar, för närvarande räntefria, men hvilka framdeles, sedan den för hvarje fordran särskildt bestämda tidpunkt in trädt, blifva räntebärande » 1,053,846: — Transport 9,164,337: 77. — 15 — Transport: Fordringar utan ränta, deruti inbegripen kontanta behållningen a Riksgälds-kontorets räkning N:o 1 i Rikets Ständers Rank, » 6,010.763: 81. De 'räntebärande fordringarne bestodo af: 1:° Fordringar för meddelade försträekningar till vissa bestämda ändamål och med återbetalningsskyldighet under längre tid 7,647,823: 42. nemligen: a) Byggnadslån b) Tomtregleringslån c) Lån till Carlskrona, stads pastorat d) Dito till allmänna Barnhuset i Stockholm e) Lån för hamnoch brobyggnader samt årens ningar f) Dito för jernvägsanläggningar g)
Hjälmen med sin gyllne ormprydnad, den lysande brynjan, det skinande svärdet, skölden, hvarpå tång och hammare voro målade till tecken af hans härkomst, hela hans utrustning var den skönaste och yppersta – värk af Valands och underjordssmedernas konst, klenoder ur Mimers skattkamrar. Han sade genast, att han icke kom i vänligt uppsåt: som ättling af Ivalde, son af Valand och syskonbarn med Svipdag var det hans plikt att bekämpa Halfdans ätt. Han utmanade därför Hadding till tvekamp på lif och död. Emellertid vardt han inbjuden i mjödhallen och där fägnad. Hjältarne sågo, att han hade en ren och trofast blick och funno mer behag i hans väsen än i hans ankomst dit, ty de fruktade för Haddings lif. Deras fruktan var icke ogrundad. Tvekampen hölls, och Hadding dukade under för Vidgas öfverlägsna vapen. Då Vidga höjde svärdet till banehugg, ställde sig Hamal och Hildebrand framför honom och talade bevekande ord. Vidga stack då sitt svärd i skidan och räckte Hadding handen. Han stannade någon tid på Märingaborg, hade sin plats vid bordet närmast Hadding, och de voro gode vänner. En gång sade Hildebrand till Vidga, att han önskade, att detta vänskapsband aldrig sletes. Vidga svarade, att ödet lagt deras lotter i motsatta vågskålar. Den dag måste väl komma, då de strede hvar på sin sida; men ett ville Vidga lofva: att om han kämpade mot Haddings härskaror, skulle han likväl icke föra sitt svärd mot Hadding själf. Hildebrand tackade för detta löfte, men omtalade det icke för Hadding. Bud kom nu till Märingaborg, att de östre germanstammarne vore färdige till härtåg, och att de väntade på Hadding, för att bryta upp. När Vidga hörde det, sade han farväl. Själf ämnade han begifva sig till de stammar, som hyllade Svipdags sak. Hadding kom, och väldiga stridsmannaskaror samlade sig i det östra Germanien under hans fälttecken. Svipdag visste säkerligen hvad som föregick där, men torde ej velat gripa in, förrän Hadding själf höjt stridsbanéret.
Historien om desvarta hönsen och dikterade med en sådan feberaktig hastighet, att modern – så van att föra pennan – knappt förmådde få halfva orden öfver papperet. Men han hann icke långt, innan han afbröts af hvem känna vi. Helt nyligen har fru Carlén afslutat denna sin sons påbörjade, här införda berättelse, hvilken jag dock ännu icke fått läsa. Orsaken hvarföre Edvard Flygares arbeten först nu, efter åtta års förlopp, utgifvas är den oro och djupa mjeltsjuka, som hållit hans moder tillbaka, hvar gång hon velat genomgå och ordna den dyrbare aflidnes efterlemnade papper. Till de under hans lifstid för utgifning i större skala beräknade utländska minnena, som då skulle hafva burit titeln ”Borta är bra ...”, sluta sig nu de inhemska bilderna, dessa sednare till en del förut synliga i en och annan julkalender. Mycket mera vore att säga om dessa i sitt slag så märkvärdiga stycken, på många ställen vittnande icke blott om finheten af hans iakttagelseförmåga, utan ock om den barnsliga och derjemte sedliga anda, som genomgick hela hans väsende; men vi vilja icke längre uppehålla våra läsare och läsarinnor med omdömen om författaren, utan bedja dem sjelfva läsa och njuta det älskliga arf, som han lemnat åt sina vänner och hela den svenska allmänheten. Stockholm i November 1860. J. A. Kiellman-Göranson. FRÅN UTLANDET. Från Stockholm till Paris. Den 25 September 1851 lemnade Gauthiod Skeppsbrohamnen, belastadt med en väldig mängd Kalmar-, Ystadoch Lybeck-farare, hvilkas kappsäckar nedhalades i lastrummet, under det att deras nattsäckar och hattfodral trängdes i salongerna och på halfdäcket, väntande att bli instufvade på sina behöriga platser. Klockan var 12 på dagen, en vacker, solglänsande dag. Det väldiga Gauthiod skar sin väg öfver de blanka böljorna i majestätiska kroklinier, följdt af den lilla smärta Ägir, hvars skarpa stäf ständigt var riktad mot Gauthiods bakstam, från hvilken presidenten Westerstrand med miner och gester kommunicerade med sina ordensbröder.