Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bibehåller man Stånden, skola alla söka vinna något; men intet tycker sig hafva något i hufvudsaken att uppoffra; alla hafva för litet. Detta förslag har ännu elt företräde; det har auetoriteten för sig. Hvar och en af de herrar, hvilka här inlemnat särskildta förslag, har förkärlek för vissa små egenheter, karakteriserande drag uti sitt förslag, om hvilkas företräde han är fullt öfvertygad, och från hvilken öfvertygelse han skulle anse fegt eller rättare sagdt lättsinnigt, orätt och samvetslöst att vika. Det är Const.TJtsk-.s skyldighet att inkomma med förslag till de förändringar i grundlagen, det finner högst nödiga och nyttiga. Att Utsk. haft något skäl att anse en förändring af grundlagen i afseende på representationen nödig, torde ej af många bestridas; att den äfven kan vara nyttig, torde vara lika allmänt erkändt; frågan huru den hör vara, är blott det hvarom tankarne äro delade. Detta förslag kan slutligen, enligt min öfvertygelse, icke blifva föremål för de hemliga känslor, hvilka skulle uppstå, om ett förslag af enskild motionär preferera des framför de andra. Att Coust.Utsk. rimligtvis icke kunde inkomma med något annat förslag än detta, derom är åtminstone min öf~ tvgelse orubblig. Man har ännu icke hunnit uppfinna mer än tvänne hufvudgrunder för en samhällsbyggnad; det är antingen den ursprungliga, hvartill nutiden återgått, då hela samhället betraktas såsom en enhet, då alla födas med lika anspråk, lika rättigheter uti samhället, — jag vill kalla den enhetseller folkprincipen uti samhällsbyggnaden; — eller också den småningom utbildade och sedermera i medeltiden herskande principen, då det stora samhället betraktades såsom inbegripande under sig flera mindre, hvarje med olika rättigheter, först grundade på personliga förtjenster, sedan fortplantade genom börd; denna vill jag kalla samhällets mångfalldighetsprineip, ståndseller kastindelningsprincipen. Dessa äro hufvudprinciperna i samhällsbvggnadskonsten liksom den doriska och corjnthiska pelareordningen voro det i den materiella, i den sköna byggnadskonsten.
Jag gör det sjelfvilligt och gerna, om ock offret är tungt för min enskilda känsla. Åtskillige yttrade härtill sitt bifall. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum k o mine att fortsättas på eftermiddagen kl. 6. Frih. Sprengtporten: Allt hitintills hafva öfverläggningarne i detta maktpåliggande ämne förvissat mig om livad jag aldrig bort eller har ansett tvifvelaktigt, nemi. att R. o. Ad. betraktar representationsfrågan uteslutande såsom en stor foslerlandsangelägenhet, utan alla sidoblickar på de omisskänneliga uppoffringar, som ett beslut i denna fråga kan medföra för detta Stånd; men samma öfverläggningar hafva jemväl öfvertygat mig om en annan sak, nemi. alt detta ämne redan blifvit skärskådadt från så många sidor att det i sanning är svårt att hoppas alt kunna framställa något, som icke förut af andra talare varit anfördt.. Jag anser mig således icke bär böra uppträda med en omständlig redogörelse för de åsigter, som jag i denna fråga förut framställt, och för hvilka Const.Utsk. i största korthet har redogjort. Det är för R. o. Ad. nogsamt kändt, att jag af grundsats, så väl i detta ämne, som i andra, hyllar den progiessiva reformen; och mot deras åsigt, som tro att derigenom icke allt vinnes, får jag, med speciel tillämpning på representationsfrågan, endast erinra om en obestridlig sanning: att, om vår splittrade representation icke saknar vilja, kraft och förmå - Den 24 October f. m. >53 maga för att ombilda sig sjelf, representationen säkerligen icke i ett föryngradt skick kommer att sakna i en ännu högre grad den egenskapen alt kunna fullkomna sig. Jag har ansett, mine herrar! att hvarken med afseende på hvad klokheten bjuder eller hvad möjligheten medgifver ett förslag till representationsförändring skulle kunna framställas med någon framgång och bifall, såvida ej i detta förslag ämnet behandlades med afseende på bestående rättigheter och befintliga förhållanden.
Det står nemi. icke deri, att Föredraganden skall utarbeta, föredraga eller ens öfvervara desse måls afgörande i Regerings-rätten. utan det står endast, att han eger rättighet att öfvervara måleri för alt derigenom, om han så vill, kunna inhemta kännedom om målens beskaffenhet och huru de af honom utfärdade författnrr må hafva verkat. Samma talare har vidare sagt, alt det vore en brist i förslaget, i så måtto, som det icke innehåller, huru föredragningen skall ske. Denna invändning var särdeles oväntad från en talare, som för några dagar sedan förklarade, att han ansåg utan betydelse, att föreskrift om föredragningen inför inlerimsrcgcringen saknades der föredraganden likväl är konstitutionellt ansvarig, hvaremot enl. samme talares förmenande brister af bestämning om Föredraganden i Regeringsrätten vore ett så stort fel. oaktadt denne saknar allt konstitutionellt ansvar i och för beslutens beskaffenhet. Jag är likväl af motsatt tanke, och den värde talaren har icke eller för sin åsigt anfört något motiv, men till vederläggning af hvad han yttrat anhåller jag, alt nr det af K. M., på R. St:rs begäran vid sisla Riksdagen, utarbetade förslag till stadga för Regerings-rätten få upläsa otte g:n. Föredragande i Regerings-rätten vare Exped:s-Chef i det Departit hvartill de ärenden, som skola föredragas, enl. stadgad fördelning höra, eller ock den embetsman, som af K. M. el - 634 Den 28 Februari f. m. jest valder dertill utsedd. Föredraganden inhemtar å Regeringsrättens vägnar de uplysningar, som för ärendenas pröfning erfordras, kontrasignera!- de beslut, som böra utfärdas och vare för expeditionernas riktighet ansvarig. Den värde talaren täcktes således finna att allt hvad, som kan behöfvas i fråga om föredragningssältet, verkligen blifvit på förhand stadgadt. Ilan har vidare anfört, att det sannolikt skulle hända, att Regerings-rättens ledamöter blifva för gamla, förlegade och slutligen förlora allt anseende. Om denna anmärkn. verkligen vore riktig, uphäfver den möjligheten utaf tillvaron af nästan alla embetsverk.
Sparre har trott, att konvenliklar äga rum endast då en församlings medlemmar icke finna deras andliga behof lillfredsstäldt af presterskapet. Det tror jag icke har varit eller är förhållandet. Vi hafva sett deras beskaffenhet i Upsala och på andra ställen, såsom i Norrland och Dalarne. Jag frågar, finnas bättre religionslärare än i Upsala och de nyssnämnda proviuserne; men detta har icke hindrat separalisterne från att påstå, alt i deras församlingar presterne predika en ” djeflalär a.'" Jag hemställer, hvilka åtgärder skola vidtagas med så sinnade Kristne. Slutligen får jag vända mig till Frih. Creutz, som funnit sig sårad af mina yttranden i så måtto, som jag nämnt hans namn, och Ftili:n har derjemte sagt, alt här vore fråga om sak och icke person. Jag vet ej eller minnes ej, om jag ens nämnt hans namn, men det minnes jag, att jag yttrat, det de, som här upträdt emot de framställda förslagen, önska en fullkomlig religionsfrihet, och att Frilen, som fungerat såsom Ordf:de i religionsfrihets-vännernas möte, bäst borde veta, hvad desse önska. Har jag genom detta yttrande trädt grannlagenhelen för nära, så har jag sårat mot all min vilja och böjelse. Ropen på propos. förnyades. Hr Ribbing, Arvid: Då Hr Carlheim Gyllenskjöld framställde sitt förslag, yttrade jag redan att, heldre än att antaga de många reslrictiva åtgärderne han föreslagit, man borde bibehålla Konvenlikel-plakatet oförändradt. Jag har af de här afgifna yttranden ingalunda blifvit rubbad i denna min öfvertygelse. Ordfm i LagUtsk. har redan på förmiddagen uplyst, att i sednare tider åtal, grundade pä detta Konventikel-plakat, icke blifvit anställda, med mindre än alt s. k. gäckeri med sacramenten varit föremål för saramankomsterne, och hvarföre åberopas eller tillämpas det icke?
Detta saknar all grund, ty blifva lifagaztner antagde i alla Län, samt afståndét dem i« möllan afpassadt efter behofvet, som allt bör äga rum uti ett väl organiseradt Samhälle; och. som Under nu varande Riksmöte är föreslaget, kan man vara öfvertygad att, vid inträffande hungersnöd, Regeringen ej behöfver sörja föt Spannmålens förande, ty den som behöfver densamma, afhämtar den vid Magazinerna gerna sjelf. Icke mera talande åro de skälen att Bergi fiandteringe. n) i anseende till dess tunga Producters forslande, samt Embetsoch Tjenstemän, som i och för sina Sysslor äro i nödvändighet satte att göra resor , skulle förorsakas olägenheter. Det blir antingen Bergsmannens eller Statens fel, om Jernet kostar mera än det är värdt , eller än derföre återbekornmes v och det blir likaledes Statens eller Embetsmäns fel, om deras resor äro af så föga vigt, att de dermed förknippade kostnader icke kunna bestridas. I Betänkandet nekas icke, att då sk ju tsningsbesvärets inflytelsepå Allmänna Hushållningen komitier i betraktande, åtskilliga besvärligheter och olägenheter för de skjutsandes jordbruk förorsakas. Men ) kke destomindre säger Utskottet, att dessa uti Ak J41 2 Den 16 Juli. de flesta Memorial äro mycket qfverdrifne. Jas tror likväl, alt om Utskottet, hade nogare undersökt dessa omständigheter, Memorialernes Författare skulle befinnas icke hafva anfört anxsat än .hvad som med sanningen är öfverensstämmande, Som jag är en ibland dem, och då jag äfvenledes funnit att Utskottet ur mitt M emorial . dragit åtskilliga meningar, och de samma hopblandat, antingen med egna eller andras, hvarigenom det begrepp, sorn jag i en god .afsigt velat gifva om ämnet, gått förloradt, tror jag mig äga skal att anse ett sådant förhållande ■ vara mindre rigtigt.
Män ar förfäkradr der furina werkställas med en alldeles omanlig beqwamäghek och mätt telig kostnad, satter vh l stand alt elrer omständigheterna anmanda deus amne till Rikets stöckwar, sä midt dest Westra kuster, som de w>d Österstön, somt akt trän Landers stoankare inre orter, erhålla der nu mera sä Lyrbare Byagnadö-wirket, bäve lör O'logsoch Skargärds-Flollorne, Lefle för Rikets förswar >a oumbärliga wapen. Alla drtze fördelar, med annu fler-, hwartill denna Canals öppnande oupphörligen stall gifwa anledning, hstwa wiherifgen icke undfallit Hvalofl. Rldderstavet och Adelns upplysta kännedow. Jag har onsvrdt dem blott sälom grunder för min enskildte ö wertnaelse om den owärderliga nytta deras skulle til flyta Riket, och af nitälskan alt detta Stor» werk mä komma lill »verkställighet. Cädant är lckwäl icke att jvrmoda af blott den ensiildke Patriotismens förmåga. 7Z4 Den iz Ianuarti. Nittiosex tunnor Guld och drrökwer, som efter KostnadeFörsloget erfordras, sammanbringas icke utan att be som deltaga iSubscripkionen, finna någorlunda säkerhet för en framtida stäng afkastning af fine medel; och dertill fordras, att man kan fästa fin förhoppning wid något som är mera tillförlikeligt, än den bilswande Canal-och Sluh afgisten, of hwilken WerkelS underhäll, Betjening, Aflöningar m. m. mäste afdragaö, innan något tillfaller Actie,ägarne Att i detta afseende tillägga ett bliswande Bolag den Dlscont-rätt Konungen i Näder proponerat, stall ofelbart mycket uppmuntra till deltagande härutinnan, och är min kanka allsingen uppoffring af Skaten.
Afven för Kronoräntor, ehuru utgående med förmånsrätt, t. o. m. om de för 3:ne år innestå obetaldte, fordras bevakning i konkurs. Då deras utgående är så o vilkorligt, blir bevakningen sålunda desto mera en formalitet, hvars iakttagande gerna synes kunna anförtros åt Kronans ombudsman i orten, till större både säkerhet och beqvämlighet för räntetagaren, son} ofta bor aflägse. Remitterades till LagUtsk. Fördrogos och biföllos nedannämnde d. 5 dennes på bordet lagde Mern., nemi. från Slats-Utskoltet: J\i 1, ang:de tillökning af Utsk:s tjenstemannapersonal; Ålim. lie sv - och Ekon.-Utskoltet: Jtä 1, ang:de tillökning af tjenstemannapersonalen vid Utsk.; Expeditions-Utskottet: JYi 1, ang:de ökadt kanslibiträde, m. m.; 2, ang:de uplagan af Bihanget till RiksSUns prot.; JW 3, i fråga om prenumeration å Bihanget till RiksSt:ns prot.; Riddarh.-Utskottet : M 1, äng:de tryckning af R. o. Ad:s prot. vid innev:de Riksdag. Hr Stjernsvärd, Gust. Mauritz: Ehuru den K. Pro pos:n om Statsverkets tillstånd och behof redan blifvit aflemnad till StatsUtsk., tager jag mig likväl friheten anhålla att, sedan den blifvit tryckt och till Stånden utdelad, få inkomma med och till StatsUtsk. remittera de anmärkmr, som deraf kunna blifva en följd. Hr Bildt, Didrik Gillis upläste tvenne motioner af följande innehåll: 1:0 Som StatsUtsk vid föreg:de Riksdagar, till följd af inom RiksSt:n derom väckt fråga, afgifvit Mern. ang:de Riksdagskostnadernas bestridande direkte af Riksg:kont. får jag, af sådan anledn.
Preste-Ståndet di 17 Borgare-Ståndet d. 17 Bonde-Ståndet d, 18 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelsej i anledning af Kongl. Maj:ls Nådiga Skrifvelse> angående Landshöfding Wingårds anhållan om befrielse från ersätttningsansvar för de af Exp. TJts1(. Förslag tilt tind. Skrif-v. N:o 383 209 af förre Lands-Secreteraren Kleman tillgripne och förskingrade medel. S. A. K. Sedan, i sammanhang med vederbörandes emot förre Lands-Secreteraren i Carlstads Län Kleman gjorda yrkande om ansvar och ersättning för i tjensten af honom tillgripne och förskingrade allmänna medel, talan jemväl blifvit förd emot Landshöfdingen derstädes J. af Wingård om ansvar och ersättning för det Landshöfdingen skall, genom underlåten tillsyn, varit till berörde balance vållande, och Landshöfdingen af /.Fingard blifvit, på anförde skäl, af E. K. M:t genom laga Dom skyldig känd, att till viss del ansvara för hvad hos Kleman kunde brista i betalning af ofvannämnde medel; så har Landshöfdingen af /Vingård hos E. K. M:t i underdånighet anhållit om Nådig framställning till R. St. af de omständigheter, sorni kunde verka eftergift af ofvanberörde ersättningsansvar, dervid Landshöfdingen, under åberopande jemväl af sin oförmögenhet att kunna de ålagde ersättningarne fylla, uppgifvit de skuldposter, för hvilka Landshöfdingen, sedan någon tillgång till gäldande deraf i Klennfns Concursmassa icke funnits, ansett sig föranlåten begära eftergift, på sätt som följer, nemligen: Rikets Ständers Rank Bihang t-, R. S:s Prat. rohle Sami. s liand, j Höft. 7.7 » uio Exp. TJltsli. Förslag tiH anti.
Vied synnerlig tillfredsställelse bar Jag sett, att Riksens Ständer kjelfwe, i afsigt att, i möjligaste matto, förminska de fran deras sammankomster oskiljaktige kostnader för Landet i allmänbct, sökt att påskynda ärendernas gang och derigenom tillwinna sig en ökad ratt till sine Cowmittentcrs tacksamhet. Jag har äfwen gjort fullkomlig rättwisa ät den önskan Jag hos Riksens Ständer trott Mig förmärka, att samlade fa emottaga och hylla Den med en i Sweriges häfder sällspord enstämmighet af Dem utkorade Swea Rikes Kron-Prins. Dä, enligt de underrätt - Den 6 Octobcr. ° 377 derrältclser Jag ifrän Paris crbällit, Högbemälte Herre den 25 i förliden mänad derifrån afrest, men ingen säker uppgift blifwit mia mcpdelad, när Hans Kongl. Höghet kan ttll Helsingborg förwäntas; dä desin t en? den långt framlidna årstiden och Min alder göra hes Mig den önskan naturlig, att under en blidare wäderlek fä företaga Min återresa titt Stockholm, för att ej blottställa Min redan af sorger och bekymmer nog wacklande hälsa, bar Jag ansett säfom det tjenligaste sätt att förena, hwad Jag är Mig Sjelf och Riksens Ständer skyidig, dä Jag härmedelst föreflär, att Riksdags-ärenderna mä, sä fort möjligen ffe kan, här i Orebro till ända bringas och Riksens Ständer sedermera, omkring den 21 i denna mänad, dä efter att anledning Hans Kongl. Höghet KronPrinscn kan nägra fä dagar derefter titt Stockholm anlända, Sig till nämnde Stad begiswa, efter i förwäg fattadt beflut, att der ej upptaga eller systelsätta sig med nägra andra ärender, än Hans Kongl. Höghets emottagande och hyllande, samt Riksdagens derpä följande stut. Jag witt derföre ej eller afgifwa nägon Prorositiönstill Nckfcns Ständer efter deras flyttning frän Orebro till Hufwudstaden och Jag förwän tar Mig, att denna Min begäran, den Jag uppdrager
I afseende å de under detta anslag begripne 23 R:dr 9 sk. 6 rst., ersättning för förlorade inkomster genom extra Grufvehjelpens upphörande, anser Utskottet, att, enär beloppet under femton år utgått oförändradt samt någon förhöjning deruti ej blifvit af vederbörande ifrågasatt, berörde summas egenskap af förslags-anslag bör upphöra och inbegripas uti det ordinarie anslaget io,85j) R:dr 3a sk. Jordbruket, Handeln och Näringarne: 5:o Anslaget till laga skiften i Skåne, Skaraborgs Län samt pä Oland, a) Uti skrifvelse af den 23 December 1840, begärde Rikets Ständer utredning om, huru stor del af anslaget för laga skiften i Skåne och Skaraborgs Län samt på Öland utgått och erfordrades serskildt för godtgörande af kostnaden för skiften vid Statens egendomar och serskildt till utflyttningshjelp efter laga skiften, på det att förra beloppet skulle kunna uppföras under anslags-titeln: Skiften och Afvittringar, samt det sednare under titeln: Utflyttningshjelp efter laga Skiften. Enligt Kongl. Maj:ts Nådiga 8 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 3g. Proposition, har numera blifvit utröndt, att några kostnader för skiften vid Statens egendomar icke påförts detta anslag, hvilket, likasom det för utflyttningshjelp, i öfriga orter af Riket utgått endast såsom bidrag till kostnaderne för utflyttningar i följd af verkställda laga skiften, jemte det att någon mindre del deraf äfven lemnats såsom uppmuntran och ersättning för anlagda hägnader af sten, m. ra. Vid sådant förhållande är utaf Kongl. Maj:t äskadt, att båda dessa anslag, det ena å 18,000 för laga skiften' i Skåne m. m. och det andra å 28,000 R:dr för utflyttningshjelp efter laga skiften måtte sammanföras under en titel, såsom ett gemensamt förslags-anslag af 46)0oo R:dr.
Hon klagade aldrig öfver sitt öde; hon ville vara stark och modigt bära den börda hon pålagt sig själf, och det gick lättare med åren — och vanan. Mor och dotter lefde tillsammans som förr. Frn Moss skötte med gamla Lottas hjälp det enkla hushållet och Sigrid gaf sina lektioner som förr och ägnade sig med hela sin själ åt sina små elever. Hon älskade alla de små, och i hvarje strålande barnablick som mötte hennes egen, tyckte hon sig få en belöning för det offer hon en gång bragt åt en af dessa värnlösa. Isidor hade hon aldrig återsett, ej heller hört något från honom. Genom en enkel tidningsnotis på hösten, samma år de skilts åt, hade hon fått veta, att han tagit Hilma Ström till sin hustru; det var allt. Det var som om någonting brustit inom henne, då hon läste de två namnen bredvid hvarandra i tidningen. Omedvetet hade hon hoppats, — hoppats! — Och så hade det sista meddelandet kommit som ett slag i ansiktet — och dock som en befrielse. Ändtligen var det slut med de aggande, frestande tankarne — och nu skulle hon glömma! — Ack, det behöfs mer än fyra år för att glömma Fru Moss och Sigrid hade samma lilla umgänge som förr. De unga Holters voro naturligtvis de käraste gästerna hos dem, och Magnusoch Klara voro så lyckliga som unga, älskande människobarn kunna vara. Den enda skuggan i deras sällhet var barndomsvännens hårda öde. Men Sigrid var stark som få. Hon störde icke deras lycka med bitter klagan; nej, hon log med dem, hoppades med dem och var deras tröst i deras små bekymmer, Och Sigrids lyckligaste stunder var då hon fick hålla deras lille förstfödde i sitt knä. Och hur hon gladdes, då den lille blef så stor att han kunde småle emot henne och jollra hennes namn. Och hvilken fröjd, då han tog sina första steg och då han till slut kunde springa emot henne och själf klättra upp i hennes famn! Och så fick han lyssna till klockans knäppningar. » Tick, tick, » ropade han stormskrattande. Då krympte Sigrids hjärta samman. Hon mindes så väl en annan gång; ack, det var ju den sista gången hon var lycklig! Hon tänkte på liten Signe, hon var ju sju år nu.
Detta önskar jag, att Utsk. måtte taga i öfvervägande, och anhåller, att Utsk:s tillstyrkande i afseende på controllerna måtte återremitteras. Frih. Cederström, Jacob: Hela denna del af betänk. anser jag lämpligen böra återremitteras, ehuru det visserligen kan finnas några ord på ett par ställen, som kunde bifallas; men dessa böra icke ryckas ur sitt sammanhang med det hela. De controller öfver chartae-uppbörden, som Utsk. antagit, på grund af Kammarrättens förslag', i tvenne alteruativer, innefatta, såsom jag tror, ett talande bevis derpå, att man icke gjort sig reda för hvad controllen öfver chartae-sigillatae-afgiften är och bör blifva. Den enklaste, och jag vågar till och med säga, den enda möjliga controil på chartae-sigiilatee-afgiftens' erläggande, är den, att den handling, som med stämpladt papper skall förses, skrifves på stämpladt papper. Man säger, all det är fasligt svårt att skaffa sig papperet, men den som skall skrifva på papper, måste väl skaffa sig papper till köps, om han icke sjelf är papperstillverkare; och då kan han ju lika väl köpa stämpladt som ostämpladt papper, enär i alla städer finnes stämpladt papper till salu, och icke något hinder finnes derför, att chartmsigillatee-försäljuingsmän öfver allt äfven på landsbygden kunna Gunås. Sådant papper kan äfven finnas att tillgå hos domaren för vederbörande parter, som skola skrifva derpå. Då behöfves intet af allt detta Niirnbergeri, som Utsk. har föreslagit, för att skaffa controller, nemi. att handliugarne först skola biläggas med charta sigiIlata, sedermera chartonia klippas derifrån, insändas till Kammarrätten jemte förteckning från domstolen, för att sedan conlrolleras, ulan att någon möjlig controil linnes på sjelfva förteckningens fullständighet.
Han stirrar och stirrar med runda ögon, han har nog lust att komma, men törs icke ge sig af; afståndet tycks honom alltför stort, ovan som han är att lita på sig själf och osäker på sina svaga ben. Hon kryper på sina knän ett stycke närmare och lockar ånyo, med armarna framåtsträckta: – Kom, min baby! Kom till mamma! Det rycker i armar och ben, som om det droge upp till S:t Veitsdans, och han låter sig falla ner på golfvet, där han blir liggande en stund och stirrar häpen. Sedan glider ett matt leende öfver hans bleka ansikte, och han börjar krafla sig långsamt framåt. Det går för sakta, hennes moderskänslor äro heta, och det kommer plötsligt öfver henne en vild längtan att sluta honom i sin famn och känna hans lilla kropp mot sitt bröst. Hon reser sig, lyfter honom jublande i sina armar och kysser honom, så varmt, att han blir rädd och börjar gallskrika, sprattlande med armar och ben. Förhangäfvesvaggarhonochvyssjarhonom; skriker värre och värre. Då blir hon otålig och rycker häftigt i klocksträngen, så att sköterskan störtar in. Samtidigt öppnas dubbeldörren till de yttre gemaken, och tjänstgörande kammarjunkaren anmäler etatsrådet Struensee. Hennes min ljusnar, otåligheten försvinner, men rodnaden dröjer kvar. Hon går honom ifrigt till mötes och räcker honom nådigt sin hand. Hennes hy har hälsans genomskinliga klarhet, och de stora blå ögonen glänsa. Hon är klädd i en löst sittande morgondräkt, och det gyllenhvita håret, som ännu icke blifvit friseradt och pudradt, faller mjukt ned öfver hennes fylligt hvita hals. – Jag lekte med min son – säger hon småleende. – Det är en nyttig och angenäm förströelse – svarar han, beskyddande, i det han vördsamt kysser hennes hand. – Jag behöfver icke spörja, om E. M:t befinner sig väl – tillägger han och mönstrar henne ogeneradt från hjässan till fotabjället – kindernas färg och ögonens glans säga det tydligare än ord. – Åja – hennes blick blir plötsligt något svårmodig – min hälsa är förbättrad, jag kan icke klaga. Likväl är jag ännu ofta tungsint – dygnet har många timmar – kroppsrörelser och nöjen kunna icke fylla dem alla.