Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ned niigra ofvergfingar, niirmast att likna vicl greludier, fortsiitta grnnmotivea ofvanoin tafltin och lsilda B fr %mre siclaa ett h&amp;ngande ~1111) repningsrnBnster i bigfonn. rnotsatta sidan finnes en dylilr smal b h d med 111otiv hemtadt. frbn nagn gimar, st5.ende mot synranden och belysta nf den stiiqmaimgsfu1ln 1nlnskiw: i~n. Den ntsoktcz enkelheten i utforanclet Wr ett mgsterverk. Om nBgot b %r det nyci i sitt slroldemarke, s&amp; iir det den svenska keramiken, * representerad 2t.f Rorstrcnd, Bensainnla ofrer hvilken alla jgmrat sig sii nlycket forr i v&amp;rldeu - for tre Br sedan. Under den tiden har den g&amp;tt framit oerhordt. Rorstrand har Alf Wallander ~rtt tacka fijr sitt upl~valmande frin de dijda, lilrsoin W d a n d e r st5r i tncks; mhetsskuld till fnhliken, aom gaf honom tillfBlle visa hveicl baa fonntidcle. De tidigeste profven p5 konstniireas ver1rs: tmhet i keramilrens tjiinst fianas i Iconsthallen; stora lxydnadspjeser med figuroch blomsteimotiv i hog relief; starka, ej alltid fnllt tillfredsstiillaade fiirger. I industrihallen ntstdler Rorstrslnd W: s senare arbetea, lagre relief, noblme bide i farg, lromposition och behandling.
17 det att konventiohsstadgans mindre tidsenliga och för tiondegifvarne betungande föreskrifter om öfriga afgifter till presterskapet fortfarande tillämpades, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande häraf funnit sig föranlåten att åt presterskapets ombud uppdraga att utarbeta förslag till utgörande af samtliga öfriga löningsartiklar för hvarje pastorat inom länet, äfvensom att, för öfverläggning och beslut härom, till sammanträden inför Kongl. Majits Befallningshafvande den 10, 11 och 12 Juni 1861 kalla ombud från församlingarne; hvilka sammanträden aflupit på det sätt, att hvad presterskapets om bud föreslagit, blifvit oförändradt för 18 pastorat och 2 socknar samt med åtskilliga jemkningar för 20 pastorat antaget, så att, utom för Wisby stadsoch landsförsamlingar, om hvilka vid dessa tillfällen icke varit fråga, endast för 4 pastorat och 1 socken öfverenskommelser då icke kunnat träffas, i anledning hvaraf Kongl. Maj:ts Befallningshafvande låtit med dessa församlingar hålla särskilda sockenstämmor, med den påföljd, att ytterligare i 2 pastorat och 1 socken reglering af presträttigheterna blifvit öfverenskommen, hvaremot för Hejde och Eista pastorat någon sådan icke stått att vinna; — Och hade, med anmälan härom, Kongl. Majits Befallningshafvande uti underdånig skrifvelse den 26 September 1861, på anförda skäl, hemställt, att Kongl. Majit, med upphäfvande af 1648 års konventionsstadga och öfriga författningar om presterskapets på Gotland löneinkomster, täcktes fastställa den kyrkoherdarne derstädes tillkommande aflöning att för all framtid utgöras med de belopp i spanmål, som vid ofvanomförmälda sammanträden i Juni månad samma år och vid derefter hållna sockenstämmor blifvit särskildt för hvarje pastorat bestämda, med rättighet för pastoraten att inom sig fördela beloppen, utan att presterskapet derutöfver finge fordra några vidare löneafgifter, med undantag af de dagsverken af torpare och inhyseshjon, hvilka enligt 1648 års Stadga och 1649 års Förklaring skulle utgå, hvarförutan pastoratsboernes skyldighet att bygga och underhålla prestgårdshusen fortfarande borde bibehållas; samt att ifrågavarande aflöningsspanmål, uti hvilken inginge ali den kronotionde hemmanen borde utgöra, skulle erläggas på sätt, som för leverering af Kronans spanmål redan vore eller framdeles kunde blifva stadgadt, med rättighet för tiondegifvarne att, då spanmålen levereras in natura, få aflemna densamma i prestgården; äfvensom att från denna reglering måtte undantagas endast Hejde och Eista pastorater samt Wisby norra och södra landsförsamlingar; i anledning af hvilken Kongl. Majits
A nästa Söndag efter ofvannämnde kungörelsers uppläsande, skola allmänna sockenstämmor utlysas lill val af ledamöter uti Berednrs-comiteen. § 83. fr. § 54 Bevls-förordn. Mom. 1. Beredn:s-comite' skall, oberäknadt pastor uti församlingen, hvilken alltid deraf är sjelfskrifven ledamot, bestå af, antingen sex eller fyra personer, eller som behofvet påkallar och de röstägande öfverenskomma. Härtill väljes, vid den utlysta sockenstämman och bland besutne män inom socknen, halfva antalet af R. o. Ad. eller ståndspersoner, samt halfva antalet af BondeStåndet. Är kyrkoherden af ålder, sjuklighet eller annat gilltigt förfall hindrad att i Beredn:s-comiteen deltaga, skall lian utse någon bland församlingens presterskap, som han finner mest tjenlig, att sitt ställe företräda; dock emot dem emellan öfverenskommen ersättning för resekostnaden. § 84. fr. § 55 Bevls-förordn. Finnes ej i en socken besutne män af adel, ståndspersoner och bönder till det antal och förhållande som erfordras, må det bristande utses bland sådana personer, som äro eller varit i K. M:s och Kronans tjenst, eller ock inom den dass, hvarå tillgång är. Åstunda deremot socknemännen utse det bristande antalet, medelst tillkallande af besutne män från annan socken, dock tillhörande den class, hvarå tillgång inom egen socken saknas, vare dem sådant icke förment. § 85. fr. § 58 Bev:s-förordn. Finnes icke i en socken, utom pastor, fyra sådana per soner, sorn kunna väljas till ledamöter i Beredn:s-comite', vare socknen förbunden att förena sig med en nästgränsande, helst inom samma pastorat, till gemensamt val af ledamöter, hvilket då förrättas i den socken, som äger största hemmantalet; ägande dessa socknar, om fullt antal ändå ej är att tillgå, bristen fylla genom val af personer från andra socknar, på sätt § 8.4 innehåller.
Utskottet, som uppå Krigs-Förwaltningens uppgifter grundat sitt förslag öfwer kostnaderne till Flottornes hem transporterande, kan ej inga i pröfning af de för de samma okande anledningar, som förmatt till antagande af den ofwannämde i Utskottets ranka blott' Hypochetista rabatt af samma utgifts förslag. Uti samma calcul ar ocksä i de till RiksgaldsConkoiret ansiagne tillgångar afdragit, sa wäl LicentMedlen, som den besparing som uppkommer af de ifrän stora Sjö.Tullen till Allpari-Cours inflytande »växlar och har man sä »val i detta, som i anseende till Jnrikes-Länen, i det nogaste beräknat Contoireks tillgängar; Men dä Comoirer nu answarar för Riksgalds-Sedlarnes inlösen, samt ^wad Contoirel kan samla, i Stats-Utffottets tanka är en nödig tillgäng i händelse af möjligheten att göra någon afbetalning pä den Utrikes Gällden, sä tror Utskottet sig sä mycket mera i detta afseende hafwa handlat enligt med ett Kz? Den s Zebruartt sstt försiktigt förutseende, som de nu af Stats-Urskoltet rikt Contoiret anflagne Snmmor, Förwaltningens aflöning innebegrepen, icke öfwerstiga ett sammanlagt belopp, af 696,209 R:d. dä altid i fordna tider Riksens Ständer för Contoirets behof anslagit emellan 1,222,222 L I,Z22,22V R.'d. Dä jenne de osman nämde hypotheus?» afdrag Stats-lttgifkerna och nysinanide inskränkning i Conroirets tillgängar man icke i beräkning upragit, hwarken de af Konungen till förswarsanstalterne i Städer äskade 422,022 R.d., ärliga Stats-Bristen som efter Stats-Regleringen också stiger till 442,202 R:d., är det ej obegripligt huru den upförde Bewillnings» Gumman kunnat efter behag nedsättas.
Och härifrån vände de åter till sina skilda arbetsfält, stärkta af umgänget med den älskade husmodern samt hvilan och stillheten i det fridfulla hemmet, hvilket i sanning gjorde skäl för sitt namn: Salem. Där voro de välkomna så ofta och så länge de hade tid och tillfälle att vistas hos den moderliga vännen, som alltid omhuldade dem m e d samma kärlek. Det allt för nära grannskapet med hafvet, hvars vågor, när de voro i uppror, slogo hårdt mot fönsterrutorna, förmådde fröken Rappe att för något år sedan utbyta sitt landtliga hem mot ett hem inuti själfva staden. Emellertid nalkades aftonen äfven för henne. Ljuflig och stilla kom den, efter en gagnande och välsignelserik arbetsdag, om äfven långt förr än hennes vänner tänkt sig. I syskonhemmet på Drettinge gård i Småland, där fröken Rappe var på ett tillfälligt besök, insjuknade hon hastigt i influensa och lunginflammation. Hon, som vårdat så mången på sjuksängen och med det eviga lifvets ljus lyst så mången genom den mörka dödsdalen, låg nu stilla och fridfullt, vårdad af kärleksfulla^händer, väntande på sin himmelske Mästares kallelse att » sitta högre u p p ». A. Granberg. Till Grieg. du &amp; Gnvme-t wi&amp;d s-Hat-t gcH med s-RS$M, sam dj-ujyt tttv - fc-i^tötnct Got ettans i^zån 2) Gvze-cpuåSs-tamm.az&gt; du - tåtet i tanezna oct &amp; fta. &lt; tzattstzatt stvua, oct dväz^etammat stattaude oSa-tn ^Gzsen $icj&gt; sptittzaz i stup o^uez spetsiga S-tintav, ditt tG-n^tode Szusav Got oot tjäztanas dvata (^Sittzav ^äziittat.
Till den öfverklagade olägenheten, der den verkligen ägde rum, måste således finnas andra orsaker, och dessa trodde Halloch ManufacturRätlen, oberäknadt hvad som tilläfventyrs kunde tillskrifvas Närings-idkarens egen oförmåga att sköta sitt yrke, eller försumlighet derutinnan, eller oordentlig lefnad, hvilket, så vidt Halloch Manufactur-Rätten hade sig bekant, utgjort ett sällspordt undantag ifrån det allmänna förhållandet, kunna igenfinnas i följande omständigheter, nemligen: 1:0 det intrång, som göres i nästan alla näringsgrenar, genom så kallade Fuskare, och hvilkas tillvaro och betydliga tillväxt i sednare tider befordrats genom den tid efter annan utvidgade rättigheten att, som det heter, försörja sig med sina händers arbete, hvilken förunnades Extra Vaktmästare, Slottsknektar, m. fl., och hvaraf följde, att Gesäller och Arbetare heldre föredrogo detta så kallade sjelfständiga lif, än att förtjena sitt uppehälle genom arbete under Husbondes tillsyn och på hans verkstad; och 2:0 den åtrå att tidigt blifva sin egen, som obestridligen caracleriserade den nuvarande generationen, i förening tued lättheten att vinna inträde i näringarne, hvilken vore en följd alden sednare tidens liberala ideer; och då, på detta sätt, antalet af producenter oupphörligen ökades, utan alt consumtionen i samma förhållande tilltog, måste den naturliga följd uppkomma, att arbetsförtjensten blefve delad och således lemnade minsta behållning för hvarje Närings-idkare; men alt desse omständigheter, ehuru mycket gynnade af tidslynnet, likväl icke utöfvade något allmänt eller enskildt gagneligt inflytande, derom vittnade nogsamt de med hvarje år allt mer och mer anlitade fattigvårdsoch försörjningsanstalterne i Flufvudstaden, äfvensom den klagan, hvilken allmänt och med fog fördes öfver vanvårdad barna-uppfostran inom de arbetande classerne.
Transport: 16,000 R:dr. att då, utom förenämnde 2:ne fårslag, de så kallade Cotswoldsfåren pä sednare tiden blifvit mycket begärlige ocb Akademien vid experimentalfältet med dem gjordt försök och funnit dem för landets klimat passande, angeläget syntes vara att ett af 50 tackor och 2 baggar bestående schäferi utaf denna för såväl köttsom ullrikhet berömda race blefve för statens räkning inköpt, hvartill kostnaden, med afseende å det pris som under innevarande år varit i England för sådana djur gällande, ansåges kunna upptagas något lägre än Akademien uti sitt år 1856 afgifna förslag i samma ämne beräknadt, eller till endast 9,000 R:dr, förmälande Akademien att ofvan upptagna särskilta summor eller, tillsammans 25,000 R:dr, vore det minsta belopp, hvarmed någon genomgripande åtgärd till schäferiernas förbättring kunde åstadkommas, hvadan Akademien i underdånighet tillstyrkte att nådig proposition om anvisande deraf för en gång måtte till Rikets Ständer aflåtas. I sammanhang härmed anmälde föredragande
Bataljous-läkarne frän 390 lill 800 R:dr, samt dessutom tillagt samtlige Bataljons-lakarne vid Götha och Wendes Artilleri-regementen arfvoden af 300 R:dr hvardera, äfvensom det arfvode af 50 R:dr B:ko, hvilket den Balaljons-läkare vid Svea Artilleri-regemente, som är stationerad ä Waxholms fästning, för tjenstgöring derstädes fått sig, genom Kongl. Brefvet den 14 Augusti 1822, tillerkändi, blifvit förhöjd! med 225 R.dr Runt. d) Sergeanterne vid Artilleriet, hvilka, lill ett antal af 78, för närvarande hafva lika lön eller 318 R:dr hvardera, äro i den föreslagne staten delade i tvänne löne-klasser sålunda, alt 40 skulle erhålla 500 R:dr och 38 fä 450 R:dr. Med alseende ä dessa beställningars vigt för Artilleriets tjenstbarhet, anse Rikets Ständer billigt, alt ifrågavarande, löntagare, hvilka hafva samma tjenslgörings-skvldighet, alla uppföras till den högre lön, som Eders Kongl. Majit nu endast för de äldre af dem äskat, hvarföre den nya afiöningen blifvit för samtlige Sergeanterne bestämd till 500 R:dr Riksmynt. e) Hvad vidare angår Konstaplarne, hvilka nu beslå af två grader, Förste och Andre Konstapels-, med lön af 90 ILdr i den förra och 37 ILdr 50 öre i den sednare graden, har Eders Kongl. Majit uti den föreslagna slaten indelat dem i 3 grader, nemligen Distinklions-konstapels-, Förste Konstapelsoch Andre Konstapels-, saint lör dem i förstnämnda grad, (III eli antal af 16, uppfört den nya afiöningen med 138 Ridr, för 78 Förste Konstaplar låtit nuvarande lön, 90 R.dr, förblifva oförändrad, och lör Andre Konstaplar. 164 lill antalet, äskat ökad aflöning till 48 R:dr.
Min hemställan alt företaget borde ställas i förening med ett fondsysteme hvilar derpå, att detta företag medtager stora summor ; att det anslag, som dertill kan lemnäs, icke motsvarar behofvet; att det medför större hushållning att snart få företaget färdigt genom besparing af en mängd fanx frais och vinnande af den förmån att Riket snart mätte komma i tillfälle att upphemta frukterna af företagets fullbordan; men jag skiljer mig deruti ifrån den värda talaren, som framkallat mitt yttrande, alt jag ej föreslagit ett fondsystemes sammanbindande med några företag i orterna, utan endast med ett stort, hela Riket gagnande företag, hvartill åtginge betydliga capitaler, större än man på en gång kan åstadkomma. Derföre vill jag visserligen icke neka möjligheten af att draga fördel af fondsystemet äfven vid mindre företag, men då man tager första steget på denna bana, bör det röra stora fonder och Regeringen vara så litet som möjligt besvärad af de svårigheter och den osäkerhet, sorn i allmänhet vidlåder det första steget. Jag har yttrat mig derföre, att jag icke måtte missförstås i min framställning lill Utskottet. Uppå derefter framställd propos. beslöt R. o. Åd., alt Ilr af Wingårds, Frih. Cederströms, Frill. Hermelins, Hr von HartmansdorfFs, Hr Munck af Rosenscliölds och Hr Lagerhjelms nu afgifna yttranden skulle få åtfölja den under den 25 dennes e. m. beslutade återremissen af StatsUtskrs utlåt. JN:o 354, litt. G. Ånyo föredrogs StatsUtsk:S den 7 och 16 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 354 littD> ' anledn. af ifrågaställa extra-statsanslag till allmänna byggnader. H. Ex. Hr Gr. brahe, Magnus: Det ari aidedn. af Konungens aflåtna nåd. propos. i afseende på anslag till Rädda thol msky rknns iståndsättande, som jag begärt ordet och får äran upplysa att denna nåd. propos. grundar sig på det förslag, som till Konungen blifvit afgifvet af den direction, som K.
Likaledes hade efter det, vid granskningen af de från Comiterade till Riksgälds-Contoret insända låne-handlingar, blifvit anmärkt, att flere lån meddelats till belopp, vida utöfver hälften af den summa, hvarför den intecknade egendomen blifvit antagen till försäkring i städernas allmänna Brandstods-bolag och någon gång så nära denna summas hela belopp, att skillnaden icke motsvarat ett års ränta för det erhållna lånet, Fullmägtige funnit sig föranlåtne ej allenast uppmana Comiterade att, vid dylika handlingars pröfning, med sorgfällighet afse och bevaka RiksgäldsVerkets säkerhet, utan äfven meddela dem den upplysning, att vid fördelningen af de städerne Norrköping och Borås beviljade byggnadslån, de vederbörande tillerkända låne-understöden icke öfverstigit hälften af derföre intecknade egendomars brandförsäkrings-värden. Sådant oagtadt, hade likväl Comiterade, i stället för att, såsom Fullmägtige, i anledning af förekomne anmärkningar vid aflemnade låne-handlingar, äskat, bereda Riksgälds-Contoret ökad säkerhet för 2:ne serskildta lån, befrämjat den anmärkta säkerhetens förminskande, medelst hos vederbörande Domstol begärda förklaringar, ledande till inskränkning uti den Contoret af låntagarne medgifna intecknings-rätt. I anseende till hvad sålunda härvid förekommit, hafva Fullmägtige hemställt om utfärdandet af mera fullständiga föreskrifter, angående Comiterades ansvar s-skyldighet, intilldess decharge för lånemedlens förvaltning blefve dem meddelad, hvarigenom derjemte kunde undanröjas de många anledningar tili villrådighet, sorn, vid den slutliga granskningen af Comiterades redovisning, sannolikt komma att yppa sig, såvida icke förut vore bestämdt, till hvad belodp meddelade lån kunde, i förhållande till derföre intecknade egendomars brandförsäkrings-värden, godkännas. Slutligen och med anledning af det utaf redan inkomne låne-handlingar ådagalagda Slats ■‘Utskottets Utlåtandej N.-o 1S0.
Annie hade gått ensam ned åt strandvä- gen för att kasta en sista dröjande blick på ställen, som blifvit henne kära. Bakom en krökning af vägen hörde hon röster, som närmade sig. Hon drog sig hastigt undan bakom ett väldigt stenblock på sidan om vägen, ty hon ville ej möta någon. Snart kände hon igen Rolf och Cecilia, som gick hög och ståtlig, stödd mot hans arm. De stannade strax bredvid den plats, där Annie stod do ' d. » Hvad tycker du, är det icke en förtjusande tafla? » frågade Rorlf. » Den är liflös, vemodig », svarade hans följeslagerska. » Jag tyckte nästan, jag hörde en suck från stranden. » » Den kom kanske från någon stackars sparf, som mist sin make, eller någon sångfågel, som glömt sig kvar för länge. » D e vände åter om till det håll, hvarifråu de kommit. Ett ljus gick plötsligt upp för Annie. Detta var således de förhållanden han antydt! » Ett grannt skal utan kärna, » hade han en gång sagt om Cecilia. Men detta granna skal hade varit nära att snappas bort af en annan, och då hade hans eröfringslusta vaknat. Annie hade nu lärt känna honom. — Höstdimman låg tät och tung öfver nejden, liksom den morgon, då Annie första gången kom till Videby. Vagnen, som skulle bortföra henne, stod redan väntande framför trappan. Snart kom hon själf ned, allvarlig men lugn. Ännu en afskedsnick åt Maud; en sista dröjande blick omkring det fordna hemmet — och så bar det af i raskt traf genom töcken och dimma Smånotiser från kvinnovärlden. Enkekejsarinnan Victoria af Tyskland om tjänarinnefrågan. I en liten krets af inbjudna hos enkekejsarinnen Victoria kom samtalet här om dagen att röra sig om den så mycket omtalade frågan, hur bristen på bra tjänstfolk i de större städerna skall kunna afhjälpas. Sedan två af de närvarande damerna uttalat sig i frågan, ingrep kejsarinnan ytterst lifiigt i diskussionen. H o n sade, att enligt hennes åsikt hade den på dagordningen så länge stående frågan ieke funnit en tillfredsställande lösning, emedan man ej tagit tillräcklig hänsyn till de kvinliga tjänarnes etiska behof. D e klagade hufvudsakligen öfver för lång arbetstid ock brist på personlig frihet.
Fräsan wore således efter hans kanka endast huru läng xräscriptions std borde stadgas, innom hwilken de rm warande Äboer skulle aga lösnmgs-rätt, emedan genom denna präscription allt hwad billigheten och tidens omständigheter fordrade kunde iaktagas. Han afstyrkte derföre att genom ett bifall till Stats-Nt<- Mtets utlåtande afhända Konungen och Standerus E 44 Dm 2 November?. ett medel, att ulan Landets tunga winna en tillgång i nödens stund, och' önskade att frägan till SwtsUtskottet mätte ater förwksas, med anmodan att Ut» skottet mätte afgifva 'förslag till en sadan präscrip» tions tid för denna lösens akt Stu'ens och enskildas interesse derigenom lika kunde sörwaras. Slukeligen trodde Herr ZiivorKvlpe, att Lösen af K-röno Hemman wore sä enlig med Bonde-Staude s interesse, att nar detta Ständs medlemmar widare efterjinnads ämnet, och betänkte, att genom andra Författningar AtMige missbruk som dels försvära, dels stegra Skatteköp, latt kunde afhjelpas, stille de utan kwif» rvel finna billigheten af en präfcriptions tids bestämmande i detta afseende. Herr 8trL!e, Lar! Nagnus, anförde till Protocollet följande: I händelse detta Stats Utskottets Förstag kommer att äterremitteras, och Utskottet finner för godt att förestå en präscriptivnstid, innom hwilken Hemmans Äboer böra köpa sina äboende Krono-Hemman till Skatte, torde blifva nödwändigt att äfwen stad. ga, det redan upptagne eller upptagande Nybyggen icke böra anses för Krono-Hemman förrän frihets arén är förbi; och undfå lika läng prascriptivnstid efter frihets arens tillända gående, som gamla KronoHemman; och får jag tillika ödmjukast hemställa, huruwida icke nämnde prascriptivnstid torde för de rfruglbare Landsorterna blifwa längre än för an - Den - November.
J e g kunde riye mig selv i stiiinper og stykker!, - Hedda. Gabler har mera stolthet ocli sjalfbeliarskning. Hon siiger ingenting. Men, nar Iion ar ensain, se vi henne gB fraiii ocli tillbaka öfver golfvet, orolig, rastlös, jagad af vilda, upproriska tankar. Och Iion lyfter arinarna ocli knyter lianderna soiii i raseri - förfärad, förtviflad öfver att tiden glider undan, att det oiindvikliga, det, so111 hon ej vill se, som Iion vill skjuta ifrån sig, närinar sig dag för dag. Och nar assessor Brack kominer för att rekognoscera terrgngen, iindersöka husets » aktiva$, soin det heter på a£€@-sspïåk, och slhr an en sträng, soin kallas w kraf B? » uppgifter w, » högre plikter », svarar hon endast kort, och hiiftigt: » Ti stille - aldrig faar de opleve noget. af den slagss. Men så liar också herr Brack klart för sig, att Iiiiset ar konkiirsiniissigt, och kan bygga vidare på sin egen plan. ~mellert ' id lefver Hedda sitt dagliga lif af lidande och vi kunna nästan saga hat vid sidan af Jörgen Tesman, denne man, som ej har något a t t sätta upp mot henne. Icke kurlek, som kunde väcka det, so111 a r vekt. Icke vilja, soiu kunde böja det, som a r hkrdt. Icke fömdga, soin kunde bryta det, som ar höguiodigt; icke en ' gång en ra kraft, som kunde skramina fegheten och tvinga henne till strid. Nej, jämt ocli ständigt, bittida och sent skall bans: ul ' cenk det, Hedda. - hvad - t a n k det, Hedda - hvad2 - blifra den slöa knif, soin ideligen föres mot ett öppet sar, vattendroppen, som med sitt. stilla, outtröttliga, oupphörliga dropp, dropp, dropp på en manniskas hufvud oundvikligen för till vansinne - eller död.
Vid Hr Dalmans förslag gör jag så tillvida samma anmärkn. som vid Hr Hjärnes, att om man med förändringar och tillsatser skulle få afgöra ett Constit.Utskts betänk., andra gången det förekommer, så skulle det kunna hända med Cönstit.- Utskts såsom med andra Utskis betänktn, att man, då saken efter återrernissen förekomme, gjorde tillägg, som icke varit af Utsk. behandlade och som Ståndet förut icke ens hört talas om. Det kunde möjligen hända på samma sätt som vid denna riksdag med frågan om theatrarna, att sedan det ena Ståndet afslagit, det andra bifallit, det Stdje bifallit till en del och det 4;de ™ed tillsatser, slutades liebl saken med ett beslut, alldeles motsatt det, som motionen åsyftade. Denna afsåg nemi. utvidgade rättigheter att uppföra skådespel och slutades med underd. anhållan om censur. På samma sätt befarar jag, att det ginge med grundlagsändringsförslag, behandlade efter de nu framställda sätten, nemi. man skulle komma till raka motsatsen af hvad man önskade. Hr Dalman har äfven yrkat, att om ett grundlagsändringsförslag än vore förkastadt af 2 eller 3 Stånd, detsamma likväl icke skulle komma att förfalla, utan remitteras till förstärkt Constit.Utsk., hvilket med R. St:s rätt borde afgöra, i hvad skick förslaget borde hvila, eller om det skulle alldeles förfalla. Men jag hemställer, om det ar Den 21 Februari f. m. siv lil alt ät grundlagsändringsförslag gifva mindre vigt, än åt förslag till ändringar af allm. civil-, criminaloch kyrkolag? Om det blott är fråga om att med 8 sk. förhöja böterna för ett brott, så förfaller frågan, om 2' Stånd stadna emot 2. Skall man då icke ännu mera låta fråga om grundlagsändringar förfalla, om 3 Stånd stadna emot 2? Jag får äran erinra, att då mitt förslag betager