Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Cirimdlags-äiiriring^s-förslag;, af Rikets Höglofl. Ständer vid Riksdagen 1847—1848 antagna att hvila till grundlagsenlig behandling vid nu ingångna Riksdag. 1. Förslag till ändring af (5(8 § Riks dags-Ordning en, rörande tiden för Revisionerna af Statsverkets, Bankens och Riksgälds-Kontorets tillstånd, styrelse och förvaltning. Hakstla^s-Oremiiig-eii. § 68. (Paragrafernas nuvarande lydelse) Derjemte skola Riksens Ständer, i den ordning Stånden, hvart lor sig, lämpligast finna, vid hvarje Riksdag förordna om Revisorer, att emellan riksdagarne, enligt af Riksens Ständer utfärdad instruktion, öfverse och granska Statsverkets, Bankens och Riksgälds-konlorets tillstånd, styrelse och förvaltning; likväl, hvad Statsverket angår, ulan rättighet att meddela föreskrifter, eller förändringar besluta. Desse Revisorer, som skola vara Sex af (Föreslagna ändringar eller lillägg, utmärkta med kursiv stil). Riksens Ständer skola derjemte, i den ordning, Stånden, hvart för sig, lämpligast finna, vid hvarje riksdag förordna om Revisorer, att, enligt af Riksens Ständer utfärdad instruktion, öfverse och granska Statsverkets, Bankens och Riksgäldskoutorets tillstånd, styrelse och förvaltning; likväl, hvad Statsverket angår, utan rättighet att meddela föreskrifter, eller förändringar besluta. Desse Revisorer skola vara sex af hvarje Riksstånd, och, pä Konstilutions-Utskottets Memorial, N:o 4. 3 hvarje Riksstånd, bera emellan Riksdagarne sammanträda så ofta, att hvarje Revision må kunna omfatta tvänne års afslutade räkenskaper, och tage derföre alltid Revisionsförrättningen sin början den 15 September; skolande såväl Riksens Ständer, som afgående Revisorer, i likstämmighet härmed, utsätta tiden till nästpåföljande Revision, till hvilken Revisorerne böra af Konungen kallas. Och må ingen Revision öfverskrida en tid af tre månader. Med Revisorernas röstberäkning förhålles enligt de uti 60 § utstakade grunder. Konungens kallelse, hvarje år sammanträda.
I följd deraf, anser jag Befälets aflöning vid detta regemente kunna bestämmas betydligen lägre; men här förekomma tillika andra omständigheter, som göra en förbättrad reglering af aflörsingsföihållandena, så väl för Befälet, som för truppen, af högsta behof påkallad. I afseende på Befälets aflöning, får jag i underdånighet fästa Eders Kongl. Majrts höga uppmärksamhet derpå, att vid Wermlands Fältjägare-regemente ännu qvarstår den oegentligheten, att så väl Regements-chefen, som de begge Majorerne, innehafva kompanier, samt således, och enär beklädnaden vid regementet underhålles på passevolans genom Kompani-cheferne. äfven äro passevolantörer, lika med de tre äldste Kapitenerne. Ett sådant förhållande torde vara mindre lämpligt, helst det i främsta rummet åligger Regements-chefen och Majorerne att tillse, det Kompani-cheferne i detta fall uppfylla sina förbindelser. Vid alla öfriga regementen der samma förhållande förut egt rum, har detta genom förändrade organisationer blifvit afskaffadt, så att Wermlands Fältjägare-regemente numera är det enda, der detsamma ännu qvarstår. Jag hemställer alltså i underdånighet, att lönerne för Regements-chefen och Majorerne derstädes, fastän icke till samma belopp, som vid de i garnison förlagde värfvade regementerne, likväl måtte så bestämmas alt uti den blifvande aflöningen icke allenast ingår ersättningen för den inkomst, som nu kan genom omsorgsfull hushållning vara att af passevolarisen påräkna, utan äfven en tillbörlig tillökning med afseende å förhållandet i öfrigt, hvarigenom Eders Kongl. Maj:t sedermera blefve i tillfälle dels att från Regements-chefen och Majorerne öfverflytta kompanierna till de tre Stabs-kapitenerne, hvilka såsom sådane skulle upphöra och i stället blifva Kompani-chefer, dels att, på sätt Regementschefen föreslagit, fördela de från Majorerne nu utgående ackordsbelopp äfven på de nya Kompani-cheferne.
Exc. Hr Just.-StatsMinistern icke, så vidt af det med den K. Propos:n följaktige prot. kan inhemtas, lemnat någon upmärksamhet åt behofvet, att förskaffa pensionsrätt på allmänna indragningsstaten åt den honom underlydande vigtiga embetsmannaklass, Häradshöfdingarne, och derigenom bereda möjlighet för dem, vid upnådd högre ålder och försvagade själsrch kroppskrafter, att lemna rum för yngre män. Få äro dock de Embetsman, som, mera än desse, behöfva att, vid uphunnen högre ålder, söka lugn och ro. Strängt arbete, täta resor i hvilken årstid som helst, och ofta dåliga embetsrum, måste nödvändigt inverka på deras hälsa och, oaktadt den bästa vilja, sätta dem ur stånd att i längden, med den kraft och verksamhet, som embetet fordrar, fullgöra dess åligganden. Ty värr måste de dock, vid nuvande förhållanden, bibehålla sina platser, äfven då tid vöre att de droge sig undan och lemnade rum för bättre krafter. Enl. hvad allmänt är kändt, ega nemi. Häradshöfdingarne icke annan rätt till pension, än dem tillkommer såsom delegare i 3:dje klassen af GivilStatens Pensions-inrättning, der det årl. underhållet är 500 r:dr b:ko. Följden är ock den, att de i det längsta sjelfva söka att förrätta sina embeten, ofta med högeligen försvagade själsoch kroppskrafter, och sedan, då detta icke längre går för sig, på grund af läkarebetyg söka och erhålla tjenstledighet i åratal, dock hvarje gång för endast ett år i sender. Under deras återstående lifstid måste tjensten sedermera uppehållas, efter förordnande, af personer, som ofta erhålla ringa ersättning för sin möda, samt i alla fall, i anseende till deras osäkra ställning, så snart de förvärfva tillräckliga s. k. »meriter», söka och erhålla Nåd. befordran till annan ort, hvilket förorsakar förnyade ombyten af vikarier, ibland så ofta, att icke någon innehar ett förordnande att förestå en domsaga så länge, att han hinner blifva med ortens förhållanden bekant.
Styckets innehåll — ja, vi anse oss ej böra gå dem af våra läsarinnor i förväg, som ännu ej sett stycket, genom att redogöra för handlingen i detsamma. Blott det vilja vi nämna, att det rör sig om den olika uppfattning af heder och hederskänsla, som råder inom de olika klasserna, dessa här representerade af kommersrådet Muhlingks familj och familjen Heinecke » på bakgården ». Mellan dessa två står unge Heinecke, anstäld i kommersrådets tjänst. Stycket är alltigenom synnerligen spännande, rikt på dramatiska situationer och god karaktärsteckning. Det är en bild ur lefvande lifvet, inga uppkonstruerade människor, utan sådana som man när och hvar som helst kan påträffa dem. Men är den dramatiska produkten god, så komma dess förtjänster ännu bättre till sin rätt genom det helt enkelt förträffliga utförande, som på så godt som alla händer kommer den till del. Främst bland de spelande står ovedersägligen hr Fredrikson som styckets räsonnör grefve Trast-Saarberg, » kaffekungen ». Förträffligt IDUN maskerad, sade han sina uddhvassa repliker på ett sätt, som endast han kan göra det. Och om publiken ej applåderade honom för öppen ridå, så var det därför, att man ej ville förlora ett enda ord af hvad han hade att säga. Ett sakta sorl, som betyder nästan ännu mera, gick emellertid gång på gång genom salongen. — Som unge Robert Heinecke hade hr Palme en af sina lyckligaste uppgifter, och han och hr Fredrikson voro de, som efter hvarje akt särskildt voro föremål för publikens stormande bifallsyltringar. Frök. Ahlander och hr Thegerström som gamla paret Heinecke voro likaledes förträffliga. Fru Harlman som deras lättsinniga dotter Alma var något ojämn. Det föreföll oss, som om hon, särskildt i tredje akten, ej skulle varit fullt på det klara med, huru hon skulle fatta och återgifva karaktären hos detta naiva och lättsinniga barn. Hon hade dock flere goda pointer att uppvisa. Fru Bäckström återgaf sannt och innerligt kommersrådets dotter. Hr Envall var såväl hvad maskering som spel beträffar en god typ för en försupen snickargesäll. Öfriga inedspelande fyllde mycket bra sina platser, så att samspelet blef förträffligt.
Likasom discontfonden är afsedd att lemna nya lån ål andra låntagare med de medel, som inflyta i räntor, och genom afbetalningar på de gamla lånen; så är äfven fastighets-lånefonden beräknad att lemna nya lån utaf de medel, som inflyta genom räntor och capital-afbetalningar. Förhållandet är således lika i det ena som andra fallet. Hr Bråkenhjelm: Jag får tillkännagifva, att ett ytterligare skäl finnes för mig mot bestämmande af öfverränta på fastighetslån, bestående deruti, alt då Högsta Domstolen har förklarat, att den som inlemnar ett falskt document uti Banco-disconten icke borde ansvara för mera än 5 proc. rän - Den is September e. m. 385 ränta, så skulle, derest en egendom vore intecknad för bankens räkning, hvilken egendom innehades af någon annan än låntagaren, möjligtvis eller sannolikt kunna inträffa, alt banken finge processa om öfverräntan och frånkännas densamma, på sätt som händt med Banco-disconlen. Detta bevisar, alt saken är sjuk; och jag anser icke värdigt R. St., all frångå hvad allm. lagen stadgar. Finner R. St. alt enskilde medborgare skola hålla sig vid lagen, så böra väl äfven R. St. sjelfve göra det. Frih. Stjernstedt: Allm. lagens stadgande kan i delta fall icke komma att gälla för banken, enär banken har privilegium att beräkna ränta på ränta; icke heller kan jag finna, att förhållandet är detsamma med den enskilda som med banken. Det kan vara af behofvet påkalladt, att allm. lagen förbjuder sådan ränteberäkning enskilda emellan, för att förekomma bedrägerier, som kunde utöfvas derigenom att skuldsedlarne ställdes på en sådan konstig ränteberäkning; men något sådant har den enskilde icke att befara uti sina Iransactioner med banken; och då dessutom den enskilde långifvaren kan beräkna ränta på ränta genom att taga särskild skuldsedel på den förfallna räntan, så ser jag ej hvarför icke banken skall få tillgodonjuta samma förmån. Jag anhåller 0111 propos. till bifall å betänkandet. Hr Ribbing, Bengt: På de grunder Hr Bråkenhjelm anfört, anhåller äfven jag om återremiss af betänkandet.
» Är det verkligen ni, mademoiselle de Cheoret, » sade Rikard med glädjestrålande ögon och gick henne till mötes. » Nej, det är syster Marguerite, » svarade hon med denna enkla otvungenhet, som var henne så egen, » mademoiselle de Chevret finns ej mer. Men kom nu till er moder, hon väntar. » Hon hade redan lämnat rummet. Betjänten kom igen efter en stund. » Mademoiselle de Chevret lämnade efter faderns död Paris. » Rikard stirrade på den talande. Det var som t * F " en isig vind hade blåst fram där han stod. Kom: han för sent? Skulle han icke finna Marguerite? Under dagar och nätter hade han tänkt på detta ögonblick då han skulle återkomma till - hennes hem för att sedan aldrig mer skiljas från henne, och nu var denna stund inne, men han var lika aflägsen från målet. Men den hand,: • » som styrer folkens öden, » styrde också hans, - _ M men vi veta det ju af erfarenhet: Guds vägar och planer äro icke öfvercnsstämmande med våra. Så olika allt tedde sig för Rikard, då han åter K kom ut på gatan, och själf var han ej alldeles densamme. Han gick med långsamma steg framåt — utan att veta eller tänka på hvart han Hvar skulle han få någon underrättelse om:, .-: Marguerite? Detta var hans enda tanke. MarK ... guerite hade haft en väninna, madame Chardot,. : / i hvars hem äfven Rikard brukat umgås. Han beslöt att söka upp henne. Tanken att här få • ledning upplifvade honom åter. Snart stod han ": vid den nämnda damens bostad, men där fick han den underrättelsen, att monsieur och madame Chardot rest till landet. Så förgingo några dagar. Rikard försökte att ägna sig åt sitt arbete, men det var honom nä- stan omöjligt. Han hade för öfrigt gjort alla de i. förfrågningar han kunde, men allt var förgäfves. Vid hemkomsten till hotellet denna afton fann han sin moder mycket sjuk, och under natten tilltog plågorna på ett oroande sätt. Han vakade öfver henne hela natten, och mot morgonen skickade han efter en läkare.
Många vägar kunna finnas för mensklig utmärkthet i alla blancher, såsom embetsman, såsom författare o. s. v., men jag tror att för R. o. Ad. ligger serdeles en öppen. Vi veta alt i närvaride stund går ett rop inom vårt land på anlitande af alla de krafter, alla de resurser för landets förbättring, som våll land eger, med ett ord på vårt lands framåtskridande i alla vägar. Alt ställa sig i spetsen för denna rörelse, oberoende af Ständ, det tror jag vara Svenska Adelns pligt och jag tror dem vara dertill upraanade af den ställning de ega. Vi veta att Svenska Adeln eger en femtedel af Sveriges jord. Vi vela att denna femtedel icke är spridd i parceller, utan är fördelad på niohundra fjorton personer. Taxeringsvärdet på denna jord upgår till 75,000,000 R:dr b:ko, således circa 80,000 R:dr b:ko på hvarje individ af dem, som verkligen ega jord. Nä väl, ligger icke häruti den kraftigaste upmaning för R. o. Ad. alt verkligen begripa denna sin plats, alt begagnande sig af sin ställning som stora jordbrukare söka verka genom sitt exempel och träda i spetsen för andra samt på grund af det förtroende, de derigenom få, erhålla en makt, som ingen skall afundas dem, utan som skall gillas af alla. Nåväl, Mina Hrr, om man antager detta såsom sant, och jag tror alt här finnas många, som åro genomträngda af denna sanning, och om man på samma gång vill bibehålla Ståndsprincipen, hvad hade då varit naturligare än att göra detta Stånd till ett uttryck af detta intresse, Tolfte §:n i det hvilande förslaget säger att Svenska Adeln skall välja distriktvis inom sig riksdagsmän. Nu lära oss de tabeller, som finnas i Riddarh. -kansliet alt af Sveriges Adel, som räknar 3,000 medlemmar, äro icke mer än 914 besutna. Det ligger således i sakens natur att den obesulua Adeln, den Adel, sorn endast med sina namn och med sin verksamhet i öfrigt är fästad vid vår nations framåtskridande, att denna Adel, genom sitt öfvervägande antal kommer alt bestämma utseendet af detta Stånds representation.
Jag instämmer så mycket hellre uti, så väl reservationen, som i hvad Hr von Hartmansdorff yttrat om afslag å betänk., som det är ett faktum att ek blir i alla tider obrukbar, om icke barken aftages före fällningen, så att eken får torka. Att deremot lemna barken qvar på jorden, der eken skall fällas, är till stor skada för jorden, som i mångfaldiga år kommer ägaren deraf till förlust; och det är således fullkomligt missförstånd om den ekonomiska nyttan, sora ligger till grund för Utsk:s förslag. Hr von Rosen, Georg Ludv.: Med den erfarenhet jag äger om den provins jag tillhör; så vet jag sannerligen icke hvarföre den lagén skall stå qvar. Jag medgifver visserligen att denna författning kunnat hafva sin nytta; men om någon har nytta af att skala af barken, så gör han det ändå. Har han åter icke nytta deraf, sä låter han bli det, äfven om lagen finnes; ty man kan icke komma åt honom. Huru skall jag kunna veta om det afhuggna ekelrädet barkas eller ej? Ehuru jag icke har någon ting emot författningens afsigt; så vet jag icke, mine Hrr! att den tjenar till något. Frih. Cederström, Jakob: Det har icke varit utan förundran, som jag afhört, huru Hr von Rosen anser det vara svårt att tillvägabringa ekbark. Jag skulle trott att i Skåne, der mycken ek vexer, man visste att begagna dess bark. Det är icke svårt, den behöfver blott rundskäras och sedan tager man en knif och skär af ända upp ifrån grenarna. Det går så lätt, att det kan en 14 å 15 års pojke göra. Sedermera lägges barken så att den saviga sidan ej får regn på sig, och barken blir ypperlig till handelsämne. Jag kan icke begripa, att på en sådan ort, som Christianstads län, man är alldeles obekant med en så allmänt känd hushållning. Hr Coijet, Carl Aug. Julius:
Vi sutto samman i förtroligt lag, nyss middag ätits, och vid tänd havanna vi njöto stundens ro i djupa drag. Vårt från Jian men samtal gått från ämne och till ämne, konst och politik till religion. var en skeptiker, som trodde intet, lar på tungan jämnt: evolution. fjag hade kastat kring mig några fraser — dock ärligt menta — om det djupa kraf, som låg i själens djup och hennes längtan mot idealen starka vingar gaf — det djupa kraf, hvad kunde det väl vara? Jroniskt lugnt han sade: * ^Humbug håra, och narr enhvar, som något annat tror! ^Den samma kraft, som i vår hjärna bor, är den som knyter nätet utaf celler, som rundar stammen, där af saf den sväller, och dräper stackarn, som i lifvets larm sitt dödssår fått i genomstungen barm » ... jflan höjde glaset, litet grand nervös, och grön mot dagern gnistrade " Ghartreuse. ^Den unge läkarn åter satt som vanligt med mörkblå ögon och med nobla drag och talte med citat ur JUill och CMalthus om universi järnhårdt stränga lag, som dömt den svage skonlöst att gå under och åt den starke helgat lyckans dag. " Och dock helt nyss på smärtfyldt lasarett jag honom sett till sjukbädd vänligt skrida och jämka febcrskrynklad kudde rätt. " Och nu ett sådant tal! — jtian smålog flyktigt: » Så mången löjlighet vi än ha kvar, vi nutidsmänniskor, så månget sekel på hjärnans bark sin svaghet lagrat har. » c. fl a, svaghet kanske! Signad dock hvar svaghet, som räckte hungrig nästa dryck och bröd, som torkat barnatårar, när därhemma i kyffet modern legat blek och död, som byggde hospital och lasaretter och hem åt husvill uti vinternätter! IDUN 1893 ^a, svaghet. ' Iranske dock det är en sådan, som, när revolten tänder an en värld och klass mot klass står väpnad, hejdar hugget af segerherrens hotfullt lyfta svärd. tfag talt mig varm. Vi tego åter låda.
En hufvudsaklig anledn. till slika brott och våldsamheter skulle, medelst husagans borttagande, undanrödjas, och man behöfver icke befara att husböndernas tillbörliga anseende och myndighet deraf skulle förringas, flusbondeväldet är fast grundadt i menskliga samhällets natur och kan icke uphöra så länge några finnas, som behöfva betjenas och andra, som behöfva tjena. Säkrast uprätthålles det då det med rättvisa och mensklighet utöfvas, och det är ingalunda svagare i de länder, hvarest, såsom i England, hvarken sed eller lag tillåter husaga mot tjenstehjon.” På dessa grunder, hvilkas rättighet svårligen torde kunna bestridas, och då saken synes mig vara af sådan vigt att den, oberoende af det nya lagverkets pröfning i dess helhet, påkallar lagstiftande maktens behjertande, vågar jag föreslå, att det stadgade i 14 Kap. 5 § H.B. samt 2 Art. 5 § af K. Legostadgan d. 23 Nov. 1833, hvarigenom ifrågavar. rättighet tillerkännes husbönder, måtte, jemte dermed öfverensstämmande särskilde lagbud, uphäfvas. Om remiss af denna motion till vederbörligt Utsk. får jag vördsamt anhålla. Denna motion begärdes på bordet, hvarjemte Frih. Palmstjerna, Nils Fredr., yttrade: Det är med denna motion som med så många andra välmenta förslag, att den icke står i behörigt sammanhang med den öfriga lagstiftningen. Om husagan skall afskaffas, sä är det också nödigt alt stadga ömsesidig rättighet för husbönder och tjenare att inom ganska kort tid eller ock utan upsägning, åtskiljas, hvilket icke är möjligt under nu bestående förhållanden. Jag anhåller att denna erinran måtte få åtfölja Hr Granfelts motion till det Utsk, till hvilket den blir remitterad. Isoleradt kan detta förslag icke antagas. På Utsk:s pröfning må ankomma, att underställa RiksSt:n, huruvida det kanske i sammanhang med andra förändringar; men att borttaga husagan utan att gifva rättighet Den 28 December f. m.
Allt hwad som efter denna Bewillnlngs-Stadga är bestämdt mfördt för personer eller egendom, och icke kan wara underkastadt bedöinmande af Taxeringsmänncn, eller till högre eller lägre belopp, än utsatt finnes, får päsöras, samt således endast pä debitering ankommer, bör Harads ffrif - s?74 Den 18 Augusti. ssriswaren l Längden utföra; Och blifwer han för rigtlghetcn af en sadan debnerchg answarig. Duck kunna Berednings, och Tm-eringK. Cmnmitleerne erwid göra anmärkning, saint dessa sistnälnndr, om stäl skulle söresinnas, rättelse i Taxerings-Längden meddela. 26 Mom. Den som underlåter att wid Berednings - Committé tillstädes komma, och genom sitt uteblifwande, efter CommirtöenS pröfning, förorsakar hinder för förrättningens behöriga fortgång, plikte Dva Riksdaler till twestiftes emellan Haradsstrifwaren och Socknens Fattige; Ägande Berednings, Com,nittzen att, ruan hinder af uteblifwan, de, eller elljrst förfuinmad uppgift, efter den kännedom Committsen äger, förestå den Skattstyldiges BewillningS afglfter. Med Böttrnes uttagande förhalles'va satt, som angående Böter för försummelse wid Mantals, sir.fung redan är stadgadt. K. z. Gm TarcrknZL-Lommittse Pa Landet. r Mom. Enar Sockne, Berednings - ConlinittLerne stutat deras Förrättningar, anmäler Harads, krifwa-en sadant genast hos Konungens Befavningsba'wande, som icke allenast bestämmer antalet af Taxe rings - Corvmitteer i Länet, nied iakttagande deråt ark
3 Hos Preste-Slåndel: Sekreteraren, arfvode i månaden R:dr 300. — Två Notarier, hvardera dagtraktamente . «. 4: 24. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIHANG TILL 8åiraa<&å aaa8“8öåiiDiia VID LAGTIMA RIKSDAGEN I STOCKHOLM ÅREN 1853 OCH 1854 ANTORA 8AML1IGEI. fita Afdelningen: Mlikets Ständers Revisorers samt Justitie* ombudsmans Rerättetser. miidm mrnm, 1853 års Revisions-berätlelser. Rikets Högloft. Ständers REVISORERS B E R Ä T T E L S E oin den år liljo af dem verkställda granskning af ST ATS-VERKETS samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse oell förvaltning under åren I8J50 och fln«Sl; j e 1111 e de. i anledning af samina Berättelse, infordrade oell till KONGL. MAJ T afgifna underdåniga Utlåtande n. STOCKHOLM. 1S54. Trrckt hos A. JEfter fullbordan af den revision utaf statsverkets, jemte dertill hörande fonders, tillstånd, styrelse och förvaltning för åren 1850 och 1851, hvilken, i följd af 68 § riksdagsordningen, Rikets sednast församlade Ständer utsatt och Kongl. Majit, den 3 sistlidne Juni, i nåder kungjort att taga sin början den 15 September innevarande ar, få Revisorerne derom nu afgifva den i 7 § af instruktionen lör Rikets Ständers Revisorer af den 17 April 1841 föreskrifna berättelse.
De återstående 55o Centner krut för Kronans eget årliga behof hafva således, oberäknadt praemierna till saltpeterstillverkningens uppmuntran, kostat Staten 48,900 R:dr, som gör nära 100 R:dr för hvarje Centner; och på grund häraf tror jag Statens förluster på krutet vid närvarande pris redan vara så stora, att alla ytterligare böra förekommas, Jag afstyrker således den senare delen af Utskottets föreslagne skrifvelse, men anser den förra delen vara behöflig, med tillägg, att ingen nedsättning i krutpriset må äga rum, enär, på sätt jag visat, krutet för närvarande säljes icke blott med förlust för Staten, utan ock under dess verkliga värde. Jag tror för öfrigt, att tillverkningen af krut bör, med iakttagande af nödige controller, vara lika fri, som hvarje annan nyttig Industrigren, och att en sådan frihet kan, om icke nu genast, åtminstone inom en kort tid, ganska väl låta förena sig med 183 Den 7 September f. m. Statens behof af krut till Landets försvar. Jag tror, att sådant skulle låta sig göra, om Kronan blott vid den fria kruttillverkningens öfverlåtande åt enskilde förbehöll sig lösningsrätt, eller skyldighet för ti 11- verkarne att hembjuda allt krut till Kronan, hvarigenom Staten alltid hade tillräcklig säkerhet att äga tillgång på krut, allt efter större eller mindre behof deraf. Men det gifves äfven ett annat sätt att förena Statens trygghet med kruttillverkningens frihet, nemligen att Staten i fredstid underhåller en mindre Krutbruks-anläggning, som i moa af behofvet kunde utvidgas. Apparaterne för kruttillverkningen äro icke vidlyftiga, och kunna inom kort tid lätt uppbringas till betydligt större production, blott Kronan äger tillräckligt upplag af saltpeter. Härigenom skulle äfven saltpeterhandteringen kunna blifva fri, och sedan Kronan antingen inom eller utom Landet anskaffat detta upplag, skulle ej eller de nu varande dryga praemierna till saltpeterhandteringens uppmuntran behöfvas.