Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och han vet nu, att vådelden icke kan släckas, och han gör sig inga illusioner om, att han själf kan förbli oberörd däraf. Allt hvad det finns inom honom af fåfänga, maktlystnad och sinnlighet, skall inom kort tändas af drottningens lidelse. Det lägrar sig en skugga af vemod öfver hans drag. Han tänker på Esther, och han tänker på sig själf med det varmaste medlidande; ty han känner sin egen ställnings ohållbarhet. Han kan icke spela Josefs roll, omöjligt! Det finns ingen löjligare figur i historien, än denne sedesamme yngling, som flyr och lämnar sin skjorta i sticket – förutsatt nämligen, att Potifars hustru icke var en gammal häxa! Tyvärr är nu Potifars hustru en ung dam på aderton år, af en yppig, retande gestalt och med ett fagert ansikte. Och tyvärr håller hon hans framtid i sina händer. Af hennes gunst beror det, om han skall kunna uträtta någonting till gagn för sig själf och sitt folk. Nej! Fly vill han icke, ty han vill icke taga afsked af sina framtidsdrömmar och träda tillbaka från sin lysande carrière för att gömma sig i en vrå af världen och lefva i fattigdom med en liten kammarjungfru, som är dyrbar för hans hjärta. Han tror icke, att det skulle bli till lycka för någon af dem, men han föreställer sig lifligt, hur hela hofvet skulle hånle åt en sådan, modern Josefiad – kungen icke minst. Men han behöfver icke göra sig löjlig, eftersom han aldrig gjort anspråk på någon helgongloria, aldrig aflagt något kyskhetslöfte, aldrig ens drömt om att hädanefter försaka världen för sitt dumma, blödsinta, gammalmodiga hjärtas skull! Hvad kommer det Esther vid, om han tvingas in i ett galant äfventyr? Därmed har ingenting förändrats i deras inbördes förhållande. Allt hvad hans hjärta rymmer af ömhet och innerlighet, värme och vekhet, längtan efter ro och lycka – skall alltid tillhöra henne; om han också slösar bort några rent yttre smekningar på en annan, skall hon dock alltid vara förmer än hvarje annan. Hans känsla för henne är långt djupare och starkare än en sinnenas nyck.
Herr hofbalmusikdirektören förde sitt nybildade garde i elden med största framgång. Hjeltetenoren från operan lät höra sina smäktande toner med pretentiöst, segervisst koketteri, ackompagnerad af sin lärare professorn-kompositören, än solo, än i duett med primadonnan från samma opera. Och den fina publiken var förtjust. Den applåderade som om den bevistat ett galaspektakel på teatern. De nyss nämde så uppburna artisterna voro de enda, som voro mindre belåtna med festen. De kände sig visserligen smickrade öfver att hafva blifvit anmodade att medverka vid denna soaré och satte äfven värde på det rundligt tilltagna honoraret för aftonen. Men å andra sidan kände de sig i deras konstnärsstolthet sårade af den märkbara nedlåtenhet, hvarmed de bemöttes af de förnäma gästerna. Och hade de anat att deras platser på den improviserade teatern om en stund skulle intagas af en kringresande, äfventyrande konstmakare, så hade de med all säkerhet försakat såväl festen som det öfverenskomna honoraret. Ett fult drag hos den förnäma verlden är den till förakt gränsande likgiltighet, hvarmed den i allmänhet bemöter de samhällsklasser, som den anser stå under sig i afseende på börd och samhällsställning. Undantag finnas naturligtvis; men så talrikt förekomma de icke. Att på samma program uppställa de framstående artisterna från vårt lands främsta scen och en okänd taskspelare med falskt namn och falsk professorstitel var hvarken taktfullt eller smakfullt. Men lika litet som konsul Brauner reflekterat häröfver, lika litet funno gästerna något anmärkningsvärdt i den egendomliga sammanställningen. Herre Gud, resonnerade de, »sådant der folk» är ju endast till för att roa oss. Om den ena kan litet mera, gör sina saker litet elegantare och har större pretention på att kallas konstnär än den andre, så betala vi den förre litet mera, och så hafva vi ju gjort hvad vi kunnat för dem. Det låter besynnerligt, ungefär som om man behöfde återgå till ett svunnet århundrade för att i verkligheten återfinna detta resonnemang. Och likväl: med all sannskyldig aktning för de undantag, som finnas, så resonnerar arristokratien än i dag. Detta är ett faktum.
11 slagit följande i vissa delar förändrade redaktion och tullsatser: »af silke», 4 R:dr, »af silke med tillsats af annat material», 2 R:dr, »af ull», 1 R:dr, »af papper», 5 sk., »af andra slag, enkla eller blandade», 32 sk., allt för skålpundet, samt att det stadgande härvid tillika skulle införas, att »påbörjade eller halffärdiga lapisseriarbeten förtullas lika med duken, hvarå de äro anbragta, med tillägg af 20 procent.» Detta förslag har af Presteoch Borgare-Stånden blifvit i allo godkändt, men Hidderskapet och Adeln samt Bonde-Sländet hafva, med förkastande deraf, vidblifvit gällande tullbestämmelser för ifrågavarande artikel. Så vida Hidderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet icke vilja frånträda sitt beslut härutinnan och, lika med de öfriga båda stånden, godkänna Utskottets förslag, biifver omröstning nödig, och torde denna lämpligen böra ega rum sålunda, att Utskottets förslag i sin helhet, med undantag af hvad det rörer påbörjade eller halffärdiga tapisseriarbeten, framställes till antagande eller förkastande, men att, enär det gjorda förslaget i afseende på ifrågavarande tapisseriarbeten, hvilka hittills förtullats efter värde såsom Broderade arbeten, andra slag, afser att derå i stället införa vigtförtullning, serskild omröstning härom auställes. Utskottet föreslår således följande propositioner: 10:o. Den, som bifaller Utskottets, af två Stånd godkända, förslag, att för artikeln Broderduk, marle och stramalj, antaga följande tullbestämmelser: af silke 1 skålp., 4 R:dr införselstull. af silke, med tillsats af annat material 4 af ull 1 af andra slag, enkla eller blandade . 1 af papper 4 2 R:dr 4 R:dr 52 sk. 5 sk. röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, bibehållas gällande tullbestämmelser för Broderduk, marle och stramalj, utan förändring. 44:o.
RiddarhusOrdningen icke vore i behof af någon särskild omarbetning eller förändring i och för antagandet af ofta nämnde motion, hvadan och enär Utskottet jemväl för sin del, instämt i en sådan öfvertygelse, Utskottet uti det uppgjorda iörnyade Förslagst till i:sta delen af RiddarhusOrdningan, hvilket förr, än ifrågavarande återretniss kommit Utskottet tillhanda, är vordet uti ett särskildt Betänkande underkastadt Ridderskapets och Adelns pröfning och hvarpå det ännu beror, bibehållit samma §, så vidt den rörde Introduetionsväsendet oförändrad; vid hvilket förhållande
Om man nemi. betraktar Bankens ställning, oberoende af dess realisations-förbindelser, är den väl i högsta grad tillfredsställande med en grundfond, som i sjelfva verket upgår till 13 mill. r:dr b:co, i st. f. de stadgade 10 mill., emedan den under trenne år reserverade vinsten först på det 4:de året användes till Statens behofver, och då endast med -jidel om året, i den mån den nya vinsten kommit Banken till godo, så att de 13 milhne i sjelfva verket blifver Bankens oförminskade grundfond. Ingen tvifvel kan således upstå om Bankens förmåga att vid en slutlig upgöring upfylla sina förbindelser, så framt icke utom 28 * 436 Den 15 Mars f. m. ordentliga, utöfver vanlig beräkning stående omständigheter skulle tillkomma, såsom en revolution, en kommunistisk plundring, ett långvarigare krig o. s. v , förhållanden, under inflytelsen hvaraf hvilken bank som helst måste erfara en rubbning. De, som opinera för bankovinstens reserverande och i för den metalliska fondens förstärkande, tyckas i sjelfva verket inse otillräckligheten och otillämpligheten af denna åtgärd, och icke hafva någon allvarligare mening dermed, emedan de på samma gång låta förstå att de skulle vara frikostigare, endast säkerhet fanns att medlen anväVides till produktiva ändamål. De tyckas här alldeles hafva förbisett melhoden för vår Statsbudgets upgörande. Denna är nemi. i högsta grad oegentlig, emedan ulgiflsslaterne upgöras innan man på ett fullständigare och noggrannare sätt känner inkomst-staterna. Embetsmanna-aflöningarne, militärvapnens extra reglering upgöres i första rummet. Vid den K. propos. om Statsverkets tillstånd och behof lärer väl hela bankovinsten vara tagen i beräkning; om nu blott en del deraf användes till Statens behofver, är det temligen klart att, sedan embetsmanna-stalerne fått sin del, föga eller intet återstår för de produktiva ändamålen. Åtskilligt är dessutom att säga om den stränga demarkalions-linea, som vanligen updrages mellan de s. k. inprodnktiva och produktiva utgifterna.
Dertill åter skickade sig ingalunda det genmäle, som kom i Stockholms-Postens N:o 60, den 13 Mars, med öfverskrift: ”Till Auctorn af Pris-skriften Passionerna”. Skepelsen af en opartisk tertius interveniens är der förgäfves antagen; minen och rösten svärja deremot; de likna nog mycket en förolämpad skolmästares. Hvad lättast var att besvara, är också bäst besvaradt: klagomålet öfver uppmuntringssättet. ”Om ock Sällskapet Utile Dulci”, säges der, ”ej uttryckligen i sin annonce förledet år utsatt ett accessit jemte det högsta priset, hade dock ett gammalt och vid alla Akademier antaget bruk, jemte sjelfva sakens natur, bort öfvertyga Er om dess rättighet att tilldela mindre belöningar; ej åt ”Medelmåttan”, hvaröfver man vida upphöjt Er; men åt Snillen, hvilkas bemödande, fast ej i alla delar lyckligt, dock varit det i de flesta. Rättigheten att i sådant fall upptäcka ert namn, var en lika så giltig som nödvändig följd af den förra. Det hade varit orättvist af Sällskapet, att tilldömma högsta priset åt ert arbete, då man funnit det äga så betydliga fel; men ännu mera orättvist, att ej tilldömma det något, sedan man så utmärkt berömt det för skönheter af första rangen; och ingenting annat, än ert eget förutgjorda förbehåll att uteslutas derifrån, hade kunnat urskulda Sällskapet för en sådan orättvisa, i edra och våra ögon.”
M 30, i anledning af väckt motion om målskjutningars införande inom alla rikets socknar samt beväringsmanskapets förpligtande att deri deltaga, emot befrielse från vapenöfnirigar, m, m. M 31, i anledning af dels Kongl. Majits nådiga Proposition om tillägg uti 15 § af Kongl. Kungörelsen den 13 November 1860, angående den allmänna beväringen, dels enskilda motioner i ämnet; och 5*2, i anledning af väckt motion om utarbetande af förslag i och för ordnandet af en verklig landstorm. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Sammansatta Stats-, Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, M 33, i anledning af väckta motioner om drawback eller restitution af erlagd tillverkningsafgift för exporteradt bränvin. 428 Prot.-Vtdrag den 19 Juni 1863. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets Betänkanden: JVS 120, i anledning af väckt motion om fullständigt omarbetande af taxan å afgifter för transporter å Statens jernvägar, äfvensom af reglementet för trafiken å desamma; och JVS 121, i anledning af väckt motion, åsyftande Manufaktur-diskontinrättnin - gens upphörande.
S o m m a r e n 1892. edan Iduns skollofskoloni den 16 augusti återvändt från sin sommarvistelse vid Boda, har den framstående barnläkaren d:r Carl Flensburg aflämnat följande rapport, som talar bättre än några som helst långa skildringar. som sett det med egna ögon, vet alltför väl, hvilket välgörande inflytande vistelsen på landet under härliga sommardagar utöfvar på vårt uppväxande släkte. Gäller detta om de lyckligt lottades barn, i hur mycket högre grad måste det då kunna tillämpas på stackars fattiga barn, hvilka, vana vid armod och nöd, så ofta få sakna så mycket af detta lifvets goda. Liksom förra året har j a g äfven denna sommar varit i tillfälle att undersöka ett tjugutal barn tillhörande Iduns skollofskoloni såväl omedelbart före afresan som vid hemkomsten från sommarkampanjen. A t t yttra något om det gagnande och för kropp och själ uppfriskande i en dylik sommarvistelse, torde ingalunda vara af nöden; hvar och en, D e torra siffrorna i nedanstående tabell föra ett vältaligt språk; de visa, hvad koloniens beskyddarinnor uträttat med sina gåfvor. Måtten I ej förtröttas i eder goda gärning, utan städse hafva i minne de fattigas barn, och glömmen ej att ännu en gång bereda dem lyckliga och hälsobringande sommardagar! 20 Vikt i barn, 9 Längd i cm. flickor oeh. Bröstbr. i cm. Sår på högra ögat Frisk Så snart räkenskaperna hunnit fullständigt afslutas, skall redovisning för inkomster och utgifter i Idun meddelas. est han dog. I trots af de stränga lagar, som engelska parlamentet och den nye konungen, Wilhelm af Oranien, utfärdat mot all förbindelse med den afsatta dynastien, ägde dock en mycket liflig sådan förbindelse rum mellan honom och hans många, trofasta och ganska mäktiga anhängare, till hvilka hörde en icke ringa del af Englands och Skottlands rikaste aristokrati. En tradition vet berätta om omätliga skatter, afsedda för ett restaurationsfälttåg mot den protestantiska monarkien, hvilka skulle ha blifvit afsända från England och nedgräfda i Triel, men ingen visste på hvad plats.
Dervid förekommer, att hela förslaget synes mig, lindrigast sagdt. alldeles onödigt. Jag betviflar ock att någon kan upgifva fall, då indelte soldater, titan skäl, blifvit hindrade att gifta sig. Tvertom skulle jag tro, att de fleste kompanichefer anse ganska fördelaktigt, att deras soldater erhålla ett hem, så att, långt ifrån att man deremot skulle söka lägga något hinder, är jag öfvertygad, att man snarare vill befordra ett godt giftermål. Hvad särskildt den värfvade arméen beträffar, kan jag med någon erfarenhet yttra mig i ämnet, emedan jag uti 17 år fört en värfvad sqvadron. En hvar känner, hvilket otroligt ömt hjerta qvinnan liar, då det är fråga om att gifta sig. Vid sådant förhållande kan man icke undgå att finna den särdeles grannlagenhet, som måste iakttagas, när fråga är om att förbjuda slika aftal. Då likväl ett giftermål har alla utsigter för sig att blifva olyckligt, skulle jag tro, att den, som talar emot detsamma, verkligen gör båda kontrahenterne en ganska stor och väsendtlig tjenst. Deraf följer dock alldeles icke, att äfven, i sådane fall, några bestämda hinder upställas mot giftermålets afslutande. Saken är dock af vida mer genomgripande art, än Utsk:t föreställt sig. Tillförne fanns ett polisstadgande, att ingen värfvad soldat fick gifta sig, utan att på samma gång ådagalades, att hustrun sjelf kunde föda sig. På sätt oell vis var detta ett ganska nyttigt stadgande; ty kändt var, att soldaten icke kunde föda henne: men efter Ståthållare Wannqvists tid tror jag icke att någon tillämpning häraf egt rum. Hvad jag emellertid icke nog ofta kan uprepa är, att en stor tjenst göres båda kontrahenterne, då man på grundade skäl föreställer dem, att hvarken hustrun är i tillfälle att föda mannen eiler mannen hustrun, samt att sådane äktenskap förnuftigtvis böra upskjutas.
Våren började ju komma, skref fru Lindeman, Säråker var det vackraste ställe på jorden och hon, som var enka, kunde ställa allt till Ninas förfogande och skulle icke önska något högre, än att hennes kära, älskade Nina ville komma och tillbringa några veckor eller månader eller, om hon ville, hela sitt lif hos henne. Nina hyste endast vänliga känslor för sin entusiastiska väninna och kunde icke motstå alla de hjertliga inbjudningarna. En dag i början af maj packade hon sin koffert och reste dit ned. — Det var en half dagsresa med jernvägen, och sedan hemtades hon i vagn och åkte ett par mil. Vagnen, som mötte henne vid stationen, var full af sjalar och kuddar, och i vagnväskan lågo en flaska eau de Cologne och en liten biljett, som innehöll de varmaste välkomsthelsningar och en massa utropstecken. Nina svepte pelsen omkring sig, lutade sig tillbaka i vagnen och rullade sedan bort öfver fälten. Det var nu nästan full vår. Björkarna började till och med slå ut. Lärkorna sjöngo genomträngande högt uppe i den ljusmättade luften, och alla bäckar forsade med ett rasslande ljud öfver stenarna. Man plöjde på åkrarna, och den svarta åkerjorden stod så mörk och fuktig bredvid det skärande gröna i den unga rågen. Allting lyste, forsade, viftade. Hela naturen hade brådtom med sitt nya lifsarbete. Efter en timmes åkning kom man in i skogarna, och trakten började bli kuperad. Der fans en rik omvexling af alla slags träd, och i djupet blänkte den ena lilla sjön bredvid den andra. Vid ena ändan af en sådan ljusblå, gnistrande sjö låg mellan mörka granar, nakna ekar och halft utslagna björkar ett stort hvitt herresäte, — det var Säråker. Kusken slog på hästarna och svängde med mycken aplomb in på den gruslagda gården. På trappan stod fru Lindeman med utbredda armar och strålade öfver hela ansigtet. Det var en dam på ett par och femtio år, något korpulent, med ännu vackra, regelbundna drag. Håret delade sig öfver pannan i blonda, något rödaktiga lockar, som föllo ned kring kinderna, ögonbryn och ögonhår voro nästan hvita, ögonen ljusblå med stora ögonlock. De friska tänderna syntes nästan alltid, ty fru Lindeman log största delen af dagen.
Utdrag■ af Protokollet öfver Finansä-renden, hållet inför Hans Majit Konungen uti Statsrådet ä Stockholms Slott den 20 December 1847. Närvarande: Hans Excellens Justitie-Statsminislern, Herr Grefve Posse, Hans Excellens Statsministern för utrikes ärendena, Herr Friherre Ihre: u ’ Statsråden: Friherre Stael von Holstein, Munthe , Friherre Pejron, Silfverstolpe , IVceni, Friherre Gjllengranat, Faxe, Fåhreeus. Chefen för Finans-departementet, Statsrådet Munthe, uppläste lill justering ett, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts förut fattade nådiga beslut, uppsatt förslag till Kongl. Majrts nådiga skrifvelse till Rikets Ständer, i fråga om restitution af hvad utaf hemmans-innehafvarne på Öland blifvit i ränta för den å hemmanen på Ön fördelade utmark, från och med år 1841, till kronan erlagdt utöfver det nedsatta belopp, hvarmed berörde ränta eller så kallade utmarksskatt numera utgöres. Kongl. Maj:t behagade, enligt Statsrådets underdåniga tillstyrkan, i nåder gilla detta förslag, sådant det finnes della protokoll bilagdi, och belallte, att, i enlighet dermed, nådig skrifvelse skulle under denna dag till Rikets Ständer aflätas. Ex protocollo L. L Fries. STOCKHOLM, elmén & granbergs tryckeri. 1848. Kongl. Majus Nåd. Ank. till Exp. Utsk. den 13 Januari kl. 11 f. m. Kongl. Mcij:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer , angående beskatt n ing sväsen det samt wppbördsoch redogörelse-verkets förenkling; gifven Stockholms Slott den 20 December 1847- En lill sin beskaffenhet lika grannlaga sorn för samhället vigtig fråga är onekligen elen ofta, ehuru hittills utan väsendtlig påföljd, behandlade, om nödiga förändringar i Rikets kamerala lagstiftning.
1Cassaförvaltare: Styrelsesupplean ter: Fröken G. Hjelnzems. Fröken G. EIfcing. Fröken E. Fries. Fru M. Artsidsson. Fru A. Ke~tfStedt. Fröken L. Dahlgren. Professor l? G. R o s h. Fru J. Jolirz. Fru G. af Klintberg. Kapten L. A. Hubendick. Rektor o. Friesen. Gylclin. ' c. Revisorer: Revisorssuppleanter: I-laradsliöfding A. Lunduall. Doktor V. Szleclbonz. Revisionsselcr. W. Uppströni. Fru E. Oclelberg. Fru S. Wising. Fröken A. Rossa~zder. Det af styrelsen utsedda förvaltningsutskottet har bestått af: O r d i n a r i e m ed1 e m m a r: fruarna Adlersparre och Ankar svarii, fröken Roos samt herrar Hildebrand och Nyström (shsomI kassaförvaltare sjelfskrifven ledamot). S LI p p l e a n t e r: fru Montelius, fröken Forsell samt herrHör tzell. Förbundets styrelse har under år 1889 saminantriidt 7 och dess föïvaltningsutskott 9 ganger. Dessutom Imha sainniantriiden l-iållits af de för särskilda ändainål tillsatta komiteer, förhvilkas verksanihet redogörelse hiir nedan följer. Förbundet raknar vid 1889 års slut 24 ombud, öfver hvilka förteckning återfinnes i bil. Om filialens i Malmö verksamhet ar berattelse afgifven a f dess föreståndarinna, fru Anna Lewenliagen, se bil. Förbundsbyrån har detta år arbetat i samma lokal son2 un der föregående år. Personalen pk byrån har utgjorts af fröken Gertrud del! borg såsom föreståndarinna, fröken Tberesa Geijer med stirskild sysselsiittning vid platsanskafhingen, fröken Sigrid Ulrich som bitriide vid kassan och bokföringen, samt, sisom bitriide under större delen af året, fröken Ida af Klint.
Det bör icke vara någon obekant som med upmärksamhet följt utvecklingen af fäderneslandets inre angelägenheter, att Regeringen fästat särdeles vigt vid behandlingen af frågor som afsett en förbättrad organisation af våra upfostringsanstalter och undervisningsverk, äfvensom, att E. St:r frikostigt beviljat anslag för ett visst ordnande af denna vigtiga angelägenhet. Man bör icke blott kunna hoppas utan vara förvissad att detta äfven nu och framgent skall blifva händelsen då fäderneslandets framtid, dess anseende och betydenhet ovedersägligen skall komma alt bero på bildningsgraden hos dem som en gång skola bekläda dess embeten, bevaka dess intressen och vårda dess angelägenheter. Jag tror dock att man vid organiserandet af våra allmänna läroanstalter, om icke helt och hållet förbisett, dock icke fästat tillräckligt afseende vid en upfostringsgren, som nu mer än någonsin torde påkalla så väl menniskovännens som lagstiftarens omtanka och behjertande; detta är den fysiska upfoslran. Att själsoch kroppskrafterne eller det andeliga och materiella hos menniskan äro tvenne elementer, som ehuru vidt skiljda till verkningar och ändamäl, dock står till hvarandra i det intimaste förhållande och under hela lefnaden utöfva på hvarandra en ständig vexelverkan är ett förut kändt factum. — Ingen sjelfständig verksamhetsförmåga kan existera så vida icke dessa begge krafter normalt och beständigt secundera hvarandra. I våra efter intelektuel bildning törstande tider, då man äflas att nära nog sätta boken i hand på barnet i kolt, och sedan i upfostringsväg gör till sin upgift, att på minsta möjliga tid inarbeta högsta möjliga kunskapsmått, då man under de år då ungdo II. II. 14 210 Den 3 December e. m. mens fysiska utveckling skall försiggå, binder den nästan uteslutande vid boken och studerkammaren, ålägga barnet blott tankeansträngning från bittida om morgonen till sent på aftonen, så frågas, hvad skall följden blifva af detta jägtande efter bara vis dom, denna konstlade och tvingade trängtan efter själsmognad, tvärtemot all naturlag? Svaret är icke svårt att finna.
Skulle en sådan försäljning i ståderne medgifvas, blefve deras undergång så mycket mera påskyndad, hvilket dock lärer finnas menligt, faeldst i en tid, då man yrkar på nya Städer och Köpingars anläggande, till befordrande af lifligare afsättning af Landets Producter. Vid Höglofl. Beredningens Betänkande öfver HandelsReglementet, gor jag endast den anmärkning rörande Handtverkare: att jag icke rätt förstår Höglofl. Beredningens mening med den föreslagna förändringen uti i Art. ii g., der det beter? *’Handtverkare md, i den ordning denna stadga fåre-* skrifver, éga frihet att ombyta Burskap jör att Handel drifva 5 enahanda frihet etc} häraf kan', efter min tanka, dragas flera slusatser, Oro meningen är den, att en sådan ändring från Handtverk till Handel, kan ske utan afseénde huru länge man varit HandtverksBorgare, och utan att behöfva vara underkastad någon examen} då år en större XLVIII. Lagutskottets BettinkAndcti, frihet beredd Handtverkare än hittills, emedan desi nu gallande Författningen föreskrifver, att Handtverkare skall hafva varit 6 års Borgare innan hail får blifva Handlande, dock åligger honom efter samma, ingen skyldighet att aflägga prof tn. mSkulle åter Höglofl, Beredningens mening, med ds orden: i den ordning denna Stadga föreskrifter, vara den; att Handtverkare bora undergå HandelsExamen, innan han kan ombyta Burskap; så inser jag icka hvad han dermed erhållit för fördel, framför hvilken annan som heldst, som icke år Borgare, och kan i lika ordning erhålla samma fördel. Detta vore i min tanka snarare att försvåra möjligheten för en Handtverksman att kunna göra detta ombyte, emedan troligen en sådan Examen icke skulle för honom aflöpa lått; utan lägga hinder i vägen för det sökta ändamålets vinnande. Dermed vore honom icke betaget en fördel, som han hittills egt.