Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet ej ännu eger rättighet att göra några jemkningar emellan Riks-Ståndens olika beslut, utan för det närvarande endast har åliggande att besvara Högvördiga Preste-Ståndets återremiss, så förenar jag mig i den reservation, som af Herr Doktor Nordlander blifvit lemnad.» Häruti instämde Herr Hagströmer, Johan Jacob och Herr Prosten Carlander. Af Herr Gustafsson. Af Herr Rooth. Af Herr Sundblad. Af Herr Histner. Af f. d. Talmannen Nils Pehrsson frän Kronobergs län. fl i/i. till fl. St. S Sami. 47 Haft. 2 STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri, 1834. Allm. ttesv. arli Eknn.-Ultk. Beldnh., A'.-n 80. Betänkande, i fråga om förändradt aflöningssätt för Presterskapets förbättrande af Komministrars och extra ordinarie Prestmans lönevilkor och om befrielse för Presterskapet frän bestyret med uppbörden af dess inkomster m. m. Till Utskottets behandling hafva blifvit öfverleinnade motioner uti dessa ämnen, väckta a) inom Höglo fl. Ridder skåpet och Adeln af Herr Friherre Hermelin, Carl, hvilken, enär det vore allmänt erkändt, att
Kammareoll. lill Konungen ingifvit ett utlät* ruride förändring i markegångssättningarne, lill vinnande af en bättre ordning härutinnan äfvensom visshet alt eli verkligt medium af gällande pris mätte blifva fastsläldt, beslående deruti alt markegångssättningarne skulle tillbakallyltas lill de första dagarne tili October, i st. f. November månad, och alt medelpriset för del föregide årets sista qvartal skulle sammanräknas med samma pris, under de 3 första qvarlaleu af det påföljande äret, lill följd hvaraf markegångscomileens besvär icke blef något annat än alt tillse det medelprisen blefvo rätt sammanräknade oell medium fastsläldt, hvarigenom priset på markegångspersedlarnc blef en verklig sanning, dag vill nu ej ingå i något yttrande i afseende å hvad vidare följer i detta utlät. ifrån SlalsUtsk.; men jag anhåller alt få förklara, alt advocatfiscalens skyldighet och pligt är, alt, der han linner markegångssältningen, med afseende på jemförelse med priscuranler i angränsande län, vara för låg eller för hög, i ena fallet yrka förhöjning och i del andra nedsättning, på det alt om i en markegängssältningscomite räntetagare hafva öfvervigten, desse icke mätte böja prisen utöfver hvad de böra vara, likasom i fall räntegifvare skulle hafva öfverhandeu, de icke mätte otillbörligen medverka till en nedsättning i prisen under hvad de varit och äro. Della säger jag som styrka för hvad jag förut anfört i afseende på Kammar-advocalfiscalens fullkomliga rättighet och pligt alt förfara som kärande i målet. n lii’ Akerman, Fredr.: Den punkt af Utsk:s utlåt., som nu utgör föremål för R. o. Ad:s pröfning, innefattar frenne särskilda frågor: den första huruvida besvär öfver markegängsprisens bestämmande ina af K.
Godkändes; samt N:o 121, i anledning af ålerremisser utaf åtskilliga från UtskotLet afgifna Betänkanden: Ståndet lät bero vid respective Med-Ståndens beslut, angående Ulskot - 644 Pro t. Utdr. d. 26 Sept. 18 .jo. ■tets Betänkanden N:ris 89 och 102 samt lade Utlåtandet N:o 121 i öfrigt till handiingarne. S. D. Föredrogs ånyo en från Ilöglofl. Ridderskapet och Adeln, den 19 dennes, genom Protocolls-utdrag ankommen inbjudning till Ståndet att biträda förstnämnde Riks-Stånds beslut om anvisande af ett personelt anslag af 1,000 R:dr B:co årligen å Allmänna Indragnings-Staten, för Herr Professor P. G. Cederschiöld. Ståndet fann för godt att vidblifva sitt förut fattade beslut om arfvode åt bemalde Herr Professor, och lade inbjudningen till handiingarne., | S. D. Föredrogs ett från Höglofl. Ridderskapet och Adeln ankommet utdrag (N:o 535) af dess Prolocoll för den 16 dennes, med inbjudning till Borgareoch Bonde-Stånden ätt deltaga i Ridderskapets och Adelns samt Preste-Ståndets fattade beslut, i afseende på en underdånig skrifvelse till “Kongl. Maj:t, rörande det ämne, hvarom handlas i 37 punkten af Stats-Utskoltets memorial N:o 301, med förslag till sammanjemkning eller voteringspropositioner, i anledning af skiljagtiga beslut, angående Stats-regleringen. Ståndet fann för sin del skäligt vidblifva sitt, i afseende å berörde 37 punkt, förut fattade beslut, och lade inbjudningen till handiingarne. S. D. Föredrogs ett från Höglofl.
Baner. r Stats-Minister f'rj Lön - 45^ Utrikes örendcrne r til Taffelpr 4Z0 ^ 9S2 dito eller 622» RlN Banco. r Lön - zos -i Stats-NZd 1 til Laffelxr 152 f 452 dito eller ivo-» Rd. Banco. e Lön - 225 i Justitia-Md >/ til Taffclpgr 75 , Zoo dito eller Loos Rd. Banco. Jag wäaar ytterligare Ridderstapets och Adelns uplysning underställa, om ej billigheicn fordrade at Lönerne för öfrige penningeLöntagare förändrades efter tidernas stick, och enligt förenämnde grund faststäldes i Svanne äml - Den 15 Jul-'. 131 mål efter hwarje orts Markegång. Harwid mäter mig det endast, at Staten bertil är oförmögen, hwartil swaras, tiden lärer nu wara inne at indraga mindre behöflige tjensier, dä nya tilstapas, och Rikets behof är ar göra alla möjliga indragningar. Min ringa uplysning tilläter ej upgifwa en fullkomlig indragningsplan, jag lemnar det ät den kunnigare, men wägar likwäl nreddela Nidderskapet och Adeln följande. 1:0 Kammar-Rätten kunde införlifwas med Kongl.
Kollegium böra blifva ett förslags-anslag äfvensom att på särskild pröfning i hvarje fall borde bero såväl rättigheten till vederlag, som beloppet deraf, hvilket ena och andra vore en nödvändig följd af de flera olikartade förhållanden, som sig företedde och förteckningarnes i många fall ofullständiga och ingalunda tillförlitliga beskaffenhet, vållad af de brister och origtigheter, som i 'jordeböckerna förefunnes, för hvilkas utredande vidlyftiga undersökningar ofta komnie att erfordras. Blefve af Kongl. Majit i nåder förordnadt, att alla qvarnar, utan undantag, skola till bevillning taxeras, vöre häraf, utan särskildt förklarande, en gifven följd, att till all kraft och verkan förfölle hvad uti nu gällande författningar, om bestämmande af grundränta å mjölqvarnar och å tillökad stockfångst vid äldre sågqvarnar, är stadgadt; hvaremot äfven sedermera orubbade borde förblifva dels föreskrifterna i 20 Kap. 4 § Byggninga-balken med tillhörande författningar om anställande af undersökningar vid anläggande af nya eller förändring af gamla verk saini pröfning häraf pä det jordoch andre qvarnegare måtte blifva i tillfälle deras rätt bevaka, och dels hvad i fråga om tull och sågare-lön är stadgadt. Detta med hvad mera handlingarne innehålla har Utskottet tagit i öfvervägande, och finner, i öfverensstämmelse med den af Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse den 19 Juli 1854 uttalade, af Kongl, Majit sedermera i nåder gillade åsigt, att mjöloch sågqvarnar, såsom egentligen varande fabriksnäringar med en af konjunktur beroende förmånlighet, icke kunna rättvist beskattas medelst orubbliga, fastän för särskilda verk efter olika grunder bestämda räntor, och att de grundskatter, som nu äro större delen af ifrågavarande yerk åsatte, böra utbytas mot bevillning samt att lämpligt vederlag skall af Statsverket utgå för de qvarnräntor, som äro till rustning och knektehåll, på lön eller till boställen indelta.
Domstolen har i förevarande fråga ej funnit något skäl att tillstyrka förändring i denna grundsats, hvars borttagande sannolikt skulle i moraliskt hänseende medföra mera skadlig än gagnelig inflytelse. Justitise-Rådet Grefve Hård var ifrån förestående yttrande skiljaktig, och aflernnade skriftligt utlåtande, så lydande: ”Vid afgifvande af underdånigt yttrande enligt 87 §. Regerings-formen, rörande det till granskning meddelade förslaget till Nådig Proposition till Norrska Stor-Tinget om Straff-Lag i afseende på Negerhandeln, anser jag detta yttrande böra inskränkas till bedömande af de föreslagna Lagbestämmelsernas enlighet med grunderna för Svenska Brottmåls-Lagstiftningen , sådana de finnas utförde i våra nu gällande Lagar. I fråga om de serskilde arter af förbrytelser, som skulle utgöra föremål för bestraffning, synes, vid jemförelse af n §. i förslaget, att de i 1 §. omförmälde åtgärder afse Negrers bortförande uti det Land, der de äro inhemska, och tagande om bord Bil. t. K. M, Nåd. Propos, N-.o 42, a9 för alt derifrån bortföras, i afsigt att bringa dem i slafveri. Dessa åtgärder anses, enligt förslaget, mest straffbara; dernäst åtgärder med Negrers transporterande från hembygden, och sluteligen handel om Negrer, som äro, genom bortförande eller tagande om bord, beröfvade friheten, och befrämjande af sådan handel, jemte blotta försöket lill Negrers bortförande eller lagande om bord.
Oxenstjernas reservation är föreslagen, nemi. alt beloppet erlägges till kronofogden; så kan allt ingå på samma ställe, och i behörig ordning jemte andra utskvlder blifva redovisadt. Då undgår man äfvenledes att belasta bofrätterna med göromål, som dels icke tillhör hofrälternas organisation eller ändamål, nemi. att blifva controllerande öfver chartmuppbörden, och dels skulle utgöra en onödig tillökning i dessa med göromål redan förut allt för mycket öfverhopade embetsvcrks åligganden. Jag skulle för min del tro, att controllen på detta sätt kan blifva äfven så säker, som på det sätt, som Ulsk. föreslagit. Af hvad skäl Utsk. föreslagit tvenne alternativer kan jag icke rikligt uppfatta; men med den åsigt, ur hvilken jag ser saken, tillstår jag, att icke något af dessa begge allernativer på något sätt inverkar på min öfvertygelse. Jag får derföre vördsamt anhålla om återremiss af denna del i Utsk:s betänk., på det alt Utsk. måtte taga frågan i närmare öfvervägande. Gr. Posse, Erik Arvidsson: Utan allt tvifvel skulle den säkraste controllen vinnas, om alla handlingar kunde skrifvas på slämpiadt papper; men detta är snart sagdt omöjligt, i anseende till den dermed förenade dryga kostnaden och svårigheten alt kunna bålla dertill erforderliga chartor tillhanda i landsorterna. Dertill skulle fordras en stor mängd försäljningsställen och i följd deraf förlager hos många chartaesigillatae-försäljningsmän ; men då principen alt skrifva på slämpiadt papper bör i möjligaste måtto iakttagas, så anser jag högst nödvändigt, alt till de tre stämpelbeloppen, sorn Ulsk. föreslagit, tilläggas tvenne nya, det ena med afseende på det belopp, som hofrätlernes expeditioner fordra, och det andra med det belopp, som är bestämdt för de ifrån Högsta Domstolen utgående expeditioner. Det synes icke som Utsk. skulle hafva tagit i beräkning utgående expeditioner ifrån hofrälterne och Högsta domstolen, då Utsk. blott föreslagit att stämpla bela ark med högst 6 skillingar.
Också vi prisa villigt dessa egenskaper; för dem, och för det sannt poetiska dels af åtskilliga målningar, dels af en mängd tankedigra, ofta äfven epigrammatiskt uddiga sentenser, förbise vi gerna (så långt möjligt) den theoretiska och litterär-historiska torftigheten, med dess flerfaldiga origtigheter och än flera otillräckligheter. Utgifvet först 1798, författades likväl detta verk under tiden af Thorilds strid mot Kellgren och Leopold, såsom ett bidrag – säger Gyllenborg sjelf – ”att försvara det Sunda Förnuftet (Sensus Communis) mot de vådligaste anfall af några villhjernor, som förvånade allmänheten med ett sken af snille och en vida större oblyghet”. Bland dessa ”villhjernor” sigtade han äfven åt Thorilds vän Lidner; hvars dikter, både i sina skönheter och sina fel, onekligen voro åtminstone indirecta ”anfall”115. Tid och rum tryta här, att med åtskilliga af Gyllenborg vördade äldre Poeticor jemnföra denna: som är, tillika med sitt företal, en sammanfattning af allt hvad han under sin tillryggalagda skaldebana tänkt, lärt och velat. I hufvudsaken återvänder theorien till Boileau. Men den Manhems-värdiga åsigten af i allmänhet Skaldens pligter, och i synnerhet den svenske Skaldens, uppenbarar en själslyftning, som fullt motsvarar hans förra vackraste ingifvelser och särskildt hans ”Ode till Sånggudinnorna”. Ett qväde, om hvars liktidighet med stiftelsen af Lovisas Vitterhets-Akademi han ej utan billig sjelfkänsla erinrar; såsom han ock i sin Skaldkonst-lära, der han visar Dalin välförtjent aktning, likväl icke förgäter påminna, att Den prisade Dalin, som ej sin like fann, I ynglingars försök har sett sin öfverman. Det icke minst interessanta är den bifogade afhandlingen ”Anmärkningar om Svenska Versificationen”. Den är rigtad mot en af Sjöberg skrifven (och temligen förflugen) ”Kritik öfver våra fordna Skalder”116.
Han fängde uppå dem, men de lade det intet uppå hjertat. Och nu, säger Herren, den dig skapat hafver, Jacob, och den dig gjort hafver, Israel: Frukta dig intet; ty jag hafver förlossat dig; jag hafver kallat dig vid ditt namn, du äst min. Ty om du går igenom vatten, vill jag vara när dig, att strömmarna icke skola dränka dig; och om du går uti elden, skall du intet bränna dig, och lågen skall intet bita uppå dig. Ty jag är Herren din Gud, den Helige i Israel, din Frälsare. Jag hafver gifvit Egypten, Ethiopien och Seba till försoning i din stad. Efter du så dyr för min ögon aktad äst, måste du ock härlig vara, och jag hafver dig kär; derföre gifver jag menniskor uti din stad, och folk för dina själ. Så frukta dig nu intet; ty jag är när dig. Jag vill låta komma dina säd östanefter, och vill församla dig vestanefter; Och skall säga till norr: Gif; och till söder: Förhåll icke; haf mina söner hit från fjerran, och mina döttrar ifrå verldenes ända; Alle de som med mino Namne nämnde äro, nämliga de jag skapat hafver till mina härlighet, tillredt dem, och gjort dem. Låt framträda det blinda folket, som dock ögon hafver, och de döfva, som dock öron hafva. Låt alla Hedningar tillhopakomma, och folken församla sig; hvilken är ibland dem som detta förkunna kan, och låta oss höra framföreåt hvad som ske skall? Låt dem hafva deras vittne fram, och bevisat, så får man hörat, och säga: Det är sanningen. Men I ären min vittne, säger Herren, och min tjenare, den jag utvalt hafver; på det I skolen vetat, och tro mig, och förståt, att jag äret. Förr mig är ingen Gud gjord, så varder ock ingen efter mig. Jag, Jag är Herren, och utan mig är ingen Frälsare. Jag hafver förkunnat det, och hafver desslikes hulpit, och hafver eder det säga låtit, och ingen främmande gud är ibland eder. I ären min vittne, säger Herren, så är jag Gud.
Gustaf reser sig på armbågen. »Brodermördare!» hväser han. »Dito! med messingsbeslag,» stönar Carl och vänder sig om. De slumra åter in. Fjerde Kapitlet. Olycklig kärlek. Någon tid har förflutit. Carl och Gustaf äro friska. Agnes sitter i sin jungfrubur och suckar och suckar och suckar. Då höres häftiga steg i förstugan och Carl störtar in. Han kastar sig på knä för henne. Han stötte sig mot ett par spikar i golfvet, men kände det ej. »Agnes! O Agnes! Hör min hemlighet – jag älskar dig sedan många år – mer än mitt lif – rent – varmt – kokhett – sjudhett – redligt – outsägligt – oändligt – förfärligt – rysligt, som ingen annan har älskat – skall älska – eller älskar – på jorden – i himmelen eller helvetet – på Otahejti eller Nordkap Agnes! Hans röst dallrade som en uppryglad skolpojkes och hans läppar darrade, bröstet häfde sig och blicken brann, och handen skälfde som ett löf för vinden. Agnes satt stilla, stadig, orörlig, stel, stum och blek som en bildstod. Båda tego en tre qvarts timma. Han började åter: »O, Agnes! Blif min maka.» »Carl! Jag älskar dig som en syster, men kan ej bli din maka. Jag älskar Gustaf.» Han förblef, som träffad af blixten, medvetslös i sin ställning. Efter en halftimma reste han sig upp. »Aldrig!» – stönade han med hjertslitande röst. »Aldrig!» och han rusade på dörren, slog en kullerbytta ned för 245 trappsteg och skyndade hem. Femte Kapitlet. Gustaf red i djupa tankar på vägen mot Nyköping. Tyglarne hängde fria på hästens hals. Plötsligt stannade djuret. Det hade stött sitt hufvud i mustacherna på en ryttare, som kom åtföljd af ett stort följe. »Guds död! se opp.» »Se opp sjelf,» svarade Gustaf, vaknande ur sina drömmar. »Vid min själ, gunstig junker! Jaså, det är ni, Gustaf Slagsvärd!» »Hertig Carl!! Ja, jag är Gustaf Slagsvärd.»
Berättade dervid, hurusom flickan några dagar förut varit inne hos ett annat fruntimmer och vid hemkomsten från henne flere gånger yttrat: » Mamma, tant sa ' jad behändi, jad lal. » Men detta och en hel del annat » behändigt », som tösen sagt och gjort, berättade modern i den lillas närvaro utan att tänka på, att det kunde skada henne. Om tillvägagåendet var klokt, lemnar jag åt mödrarna sjelfva att bedöma. Medel att återställa blank och skrynklig sammet. Det är en väl känd sak, huru lätt kläder af sammet förlora sitt vackra utseende, derigenom att sammeten skrynklas och blir blank. Det torde derför vara angenämt för mången att erhålla kännedom om ett enkelt medel att upphjelpa det förstörda tyget. Man afsprättar sammetsstycket och spänner upp det i en ram; gör derefter ett starkt afkok på grönt te, slår detta i ett stort, vidt fat och ställer fatet under ramen, så att ångan träffar sammetens afvigsida. Då tyget är fuktigt, utan att vara rått, tager man bort fatet, vänder om ramen, och stryker sammeten på afvigsidan flere gånger med ett ej allt för hett jern, tili dess att all fuktighet är utdrifven ur tyget. Genom ett dylikt förfarande blir sammeten som den vore ny. Innan sammeten utsattes för ångorna från teet, måste man med en borste väl borttaga allt dam. Vill man ej göra sig den mödan att lössprätta sammetsstycket, så fuktar man på afvigsidan de skadade ställena med en i hett te doppad och väl urkramad svamp, och i det tvärme personer hålla tyget spändt emellan sig, öfverfar man det helt lätt med ett jern. Fanny — g. Borttagandet af fettfläckar och tvättning af genom svett smutsade rockkragar m. m. Man bestryker fettfläckarne temligen tjockt med frisk ägggula, låter dem derpå torka fullkomligt i luften och gnuggar sedan ur, dem, hvarpå man tvättar fläckarne i ljumt vatten. Med fina tyger och färger måste naturligtvis förfaras försigtigt, i synnerhet vid gnuggningen, under det nrtvättningen kan verkställas med en i ljumt vatten doppad mjuk lapp.
Då således härutinnan två Riks-Stånd stadnat emot två, får Utskottet, för frågans afgörande, jemlikt 73 § Riksdags-Ordningen, meddelst omröstning uti Förstärkt Stats-Utskott, föreslå följande voterings-proposition: »Den som vill, att Hans Kongl. Höghet Hertigens af Dalarne anslag af Svenska Statsverket, i enlighet med Stats-Utskottets af Ridderskapet och Adeln samt PresteStåndet godkända förslag, bestämmes till 36,000 R:dr, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, kommer berörde anslag, jemlikt Borgareoch Bonde-Ståndens beslut, att utgå med 25,000 R:dr.» 2:0. Uti tredje punkten, mom. litt. b, af sagde Utlåtande, angående den i händelse af Hans Kongl. Höghet Hertigens af Dalarne förmälning, af Kongl. Majit begärda tillökning, 17,000 R:dr, i nyssnämnda anslag, hade Utskottet, då det icke vore kändt att den höga förmälningen inom någon kortare tid vore att emotse, ansett frågan om denna anslagsförhöjning för närvarande icke böra till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda; — och är detta yttrande godkändt af Borgareoch BondeStånden, men den begärda förhöjningen i anslaget deremot beviljad af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet. Vid sådant förhållande lärer äfven denna fråga få afgöras genom omröstning, enligt följande proposition: »Den som, med godkännande af Stats-Utskottets yttrande, anser, att Kongl. Maj:ts nådiga framställning om en tillökning af 17,000 R:dr uti anslaget för Hans Hongl.
Utdrag af Protokollet öfver Finans-Är ender, hållet inför Hans Maj:t Konungen uti Stats-Rådet å Stockholms Slott den i5 November i85o. Närvarande: H. E., Justitiae-Stats-Ministern, Herr Grefve Sparre, HL E., Stats-Ministcrn för Utrikes Ärenderne, Herr Friherre Stierneld, Stats-Råden: Fåhreeus, Sandströmer, von Hohenhausen, Wallensteen, Gunther, Genberg , Gripenstedt och Grefve von Platen. Chefen för Finans-departementet, Stats-rådet Sandströmer uppläste till justering ett, i enlighet med Kongl. Maj:ts förut fattade beslut, uppsatt förslag till Nådig Proposition till Rikets Ständer angående åtgärder för uppförande af en byggnad emellan Carl XIII:s Torg och Operahuset i Stockholm. Kongl. Maj:t behagade i Nåder gilla berörde förslag samt befallte, att Nådig Proposition skulle, i enlighet dermed, till Rikets Ständer afgå, sådan den finnes Protokollet bilagd. Ex Protocollo, C. Hallberg. Kongl. Maj:ls Nåd. Proposition, N:o ii. N:o 11. Ank. till Exp. Utsk. den 9 Dee. 1850, kl. 10 f. m. KONGL. MAJ:TS Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående anslag för beredande af rättelse uti beräknandet af Salpeter hjelpen inom provinserne Småland ooh Öland; Gifven Stockholms Slott den 15 November 1850.
Man ansåg sig blott böra förebygga alt församlingarne icke skulle nödgas taga den till ordförande i Fattigvårdsstyrelsen som aldrig der ville uträtta något. Det är på dessa grunder jag anhåller om bifall till hvad Utsk:n i denna del af betänk, föreslagit. Hr Printzensköld: Jag medgifver visserligen alt på sätt Gr, Mörner erinrat, Kyrkoherdar å landet kunna finnas, hvilka icke äro så qvalificerade att de äro de mäst lämplige att föra ordet inom fattigvårdsstyrelsen, men derföre att undantag gifvas skall man icke från dem leda sig (ill införandet af en allmän regel. Lyckligtvis tror jag de fall undantagsvis inträffa, hvilka här blifvit omförmälda. Dessutom är verkligen Kyrkoherden så kvalificerad, lärer det väl Den 21 A u g us ti. 353 val vara allmänt bekant att vederbörande Domkapitel icke lärer underlåta att tillse, det någon annan lämplig prestman varder förordnad att i hans ställe utöfva pastoral-vården, emedan den icke får på något vilkor ligga nere, och då faller det sig temligen klari att, har Consistorium förordnat prestmannen att på Kyrkoherdens vägnar utöfva pastoralvärden, så inträder han i alla en Pastors skyldigheter och i främsta rummet denna, hvadan enl. min tanka från Gr. Mörners anmärkning ingalunda något stöd kan hämtas för bifall lill det ifrågavar.-de förslaget. Jag har hört mycket omtalas och förordas, serdeles inom de liberalas leder, vigten och nyttan af alt inora hvarje styrelse, inom hvarje direktion, eller korporation Ordf:den borde väljas. Jag kan icke gilla dessa tänkesätt. Jag anser det vara af vida större nytta och säkerhet om ordförandeskapet genom bestämd föreskrift är updraget åt en viss person, ty derigenom undvikes hvad som ofta eljest skulle inträffa, nemi. intriger och personliga t. o. m. chikaner, hvilka icke äro egnade att åstadkomma enighet och samdrägt inom styrande myndigheter. Alt göra Kyrkoherden till ledamot inom Fattigvårdsstyrelsen då han enl. sitt embete, borde vara den främste derstädes, anser jag vara olämpligt.
53 ftriibfare, toetenffapdmän öd) fonfiitäret beltogo od) benoib titttounno ftg talrifa belöningar, bär obeftribligen fraftigt Oibragit att bad fräntmattbe folfjlag fprtba en förut t allmänhet fafitab fämtebom ont ©toeriged fram(teg i jorbbruf, fabrifdnäring, flöjber, loetenffap od) fonfi, famt att göra åtffilliga ©roenffa få roal natur* font fonflprobufter på roerlbdmarfnaben fäitba od) efterfofta. Det frtfofliga auffag, tRifetd febnaft förfamlabe ©tanber beroiljat titl beflribanbe af foftnabertte för ©toeriged beftaganbe t bemätbe erpofttion, bär marit flällbt imber författning af en för farn* manbringanbe od) affänbning af ©toeriged bibrag titl näntnbe erpofttion i nåber förorbnab fontite ocb befuitnitd för änbamåtet fullt tillräd* tigt. §ör berebattbe af titlfätte att beföfa benna erpofition od) berun* ber inhemta fäituebom ont upa uppfinningar od) fratnfleg i inbuftriett bånfeettbe, famt förbättrabe arbetdntetbober, bdfroa refeuitberptöb bernit* jatd betd åt någre iiteb unbertoidntng i tefniffa ämnen fpdfetfatte toeten* ffapdtttän, betd od åt ibfare af ferffitba näringar od) beråd arbetare; hvarförutan få beffaffabe unberftöb äftoett toib anbra tittfättcn, i bett mått mebel funnitd att tillgå, mebbelatd åt pngre perfoner, font genom arbete å utlänbffa toerfftäber föft uttoibga filt arbetdffidligbet.