Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att, i händelse någon ny kullurmetod blir bekant och vill försökas, sådant mycket lämpligare sker å de Kronans parker, hvilka upplåtits åt Skogsstyrelsens vård, än genom beständiga rubbningar i de för härads-allmänningarne uppgjorda kulturmetoder, som blott åstadkomma tvister med delegarne samt derigenom uppväcker allmänhetens misstroende mot såväl Skogsstyrelsens tjenstemän, som mot den för skogsvetenskapen inrättade läroanstalt; och slutligen alt, ehuru Kommilterades förslag till förordning om skogarne i riket, berölvat delegarne dispositions-rätten öfver härads-allmänningarne, detta förslag dock ännu ej vunnit stadfästelse som lag och man skäligen kan hoppas, det sådan stadfästelse för alltid skall uteblifva, desto hellre som de många mot förslaget influtna reservationerna, tydligt nog utvisa, att förslagets idéer ej en gång förmått göra sig gällande hos en fåtalig Kommitté, hvarföre man kan förutse alt den stora allmänheten skall komma att hysa ännu mindre förtroende till dem. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 26 November 1862. Sv. Bergström, från Östergötlands län. Af P. F. Mengel från Upsala län, om pensioner åt aflidne f. d. Sekreteraren vid Kongl. Landtöruks-akademien J. Th. Nalhhorsls efterlemnade döttrar. Den 2:dra sistförflutne September afled f. Sekreteraren i Kongl. Landtbruksakademien Johan Theophil Nathhorst. Hans under mer än fyratio år nitiska, berömvärda och gagnande verksamhet för det rationela landlbrukets befrämjande är känd och erkänd. Rikets Motioner i BondeStåndet 1862. B:o 252. 377 Rikets sist församlade Sländer betygade honom också deras erkänsla medelst den pension, som då beviljades honom. Han fick dock ej åtnjuta densamma längre än från början af innevarande år. Genom Nalhhorsts bortgång hafva hans tre oförsörjda döttrar blifvit försatta i torftig belägenhet; ty boels ställning är sådan, att delegarne i hans sterbhus måste söka urarfvaförmån.
Vi veta det förut – det var icke första gången Alexis älskade; lidandets storm hade redan ryckt bort de friskaste bladen från det blomstrande trädet, och masken hade stungit dess krona. Och af någon oärlighet visste Alexis ej. Det var ej hans sak att hyckla känslor, dem han ej ägde, och om han gjorde rätt uti, att allt för ofta låta hänföra sig af sina känslor, der dessa kunde anses klandervärda, så handlade han åtminstone ej efter sjelfviska beräkningar. Väl hör jag, huru moralisterna skarpt klandra honom derföre, att nu, då han visste att Nanna egentligen var en annans egendom, han ändå för henne upptäckte sitt hjertas tillstånd, och så dukade under för sin känsla, att han öppet för henne bekände sin kärlek. Men det kan finnas den, som är af annan tanke i detta fall. Var nemligen ej Nannas hjerta egentligen hans, innan det genom helt annat än kärlekens makt blef öfverlåtet på Stjernfeldt? och skulle han icke i sjelfva verket hafva handlat grymt emot Nanna, om han ej låtit henne med visso veta, att hon var ägarinna af hans hjerta? Väl måste medgifvas, att sedan Nannas känsla genom den nu inträffade tillfälligheten blifvit stegrad till det yttersta, hon sedermera skulle få så mycket svårare att glömma honom, men sätte man sig i hans ställe, och man skall mildra sin dom. Skulle du hafva hjerta att tillbakaskjuta en älskande flicka, som blott väntar att du skall öppna din famn, för att falla deri? Skulle du hafva hjerta att göra detta i det ögonblick, då du till följe af en hård nödvändighet står färdig att skiljas från henne, kanske för alltid? Skulle du i detta ögonblick, då hela naturen ropar: «nu eller aldrig!» vilja slå till dörren för henne, som längtar att kasta en blick in i kärlekens helgedom? Nej! och pris vare blott de öfver oskulden vakande englarne, om vid sådana tillfällen icke det dyraste offret bringas.
Borgenärers uppgifne fordringar icke vore behörigen styrkt och med. ed fästad, tillåta sådane vid utsatt sammankomst sig inställde Borgenärer att besluta och ingå 1 författning om förräntning af de Concours-massans medel, sorn inflöto, hvarföre Herr' ExpeditionsSecreteraren och Herr, Borgmästaren funno sig icke kunna instämma uti hvad Utskottets öfrige Ledamöter i detta ämne tillstyrkte, utan vore efter deras tanke föreskriften i denna §. af Lagförslaget mest instämmande med ordning och Borgenärernes säkerhet. Vid förehafvande af anmärkningarne öfver %o och 31 §. §. förenämnde Gapitel åberopade 616 Lag-Tft skottets Betänkande^ r Herr I,agmannen Palmborg den af honom till Protocollet den 17 nastlidne April, da Lagförslaget till profning förevar, yttrade tanka, au utskylder till Staden borde utgå med förmånsrätt näst efter Kronoutskylder och således jemväl måtte under anslagstiden få lyftas utan borgeul Emot det i 3 Capitlet 4 §. af förslaget nyttjade ordalag: ”eller på annat sätt underhållit förtroende till sin vederhäftighet” harle uti Hög» vord ige Preste-Ståndet den anmärkning blifvit gjord, att dessa uttryck borde förändras och blifva: pä dylikt satt underhållit” Scc.. Men, då, på sätt uti utlåtandet förmäles, Utskottets Ledamöter ansågo berörde föreslagna ombyte af term icke kunna närmare, än med tillräcklig tydlighet redan skett, uttrycka Lagens mening, uppläste Herr Prosten Hector Felhjuus följande skriftliga yttrande: ”Emot förevarande 4 §. af 3 Caj), anhåller jag om min reservation vid ett derstädes förekommande uttryck. — Vanvård och vingleri förklaras här såsom Lagskäl till en vårdslös Gäldenärs bestraff-1 ning. Eegge dessa kunna få en mångfalldig tydning. Lagförslaget söker förekomma det, i anseende till det förra eller vanvård, som förklaras böra vara uppenbar, således uppenbart slöseri , misshushållning, m. in.
Men utom varans värde och tullen, som måste utgifvas, blir äfven frakten m. m. drygare då man besinnar, att man sällan kan påräkna, att erhålla victualier i återlast från de länder der spannemålen afsättes, då det är emot sakernas naturliga ordning att brist på spannemål i sitt sällskap har öfverflöd på victualie-varor eller tvärtom. Det torde endast vara i detta land, der ett sådant fenomen existerar, dock helt naturligen härledt af författningar, på hvilkas verklighet utlänningen säkerligen skulle tvifla om icke handelsvinsten öfvertygade honom att de funnes. Emedlertid, under gynnande Författningar för victualie-införsel, under en mångårig frånvaro af ledning ofvanifrån för att hringa i jemnvigt de första näringarne inom vårt land, åkerbruk och boskapsskötsel, äro vi nu komne till den punkt, att, oaktadt allt slösagtigt användande af spänne - Dun 7 December e, m. 297 målen, det ändå ofta befintliga öfverflödet deraf sjelf skulle börja lära oss en bättre och klokare hushållning. Men det är icke nog med vägledningens och underlättandets frånvaro. De välgörande verkningarne, som följa på de af sig sjelf inträdande naturliga förhållanderna, skola motarbetas. Eller kan det vara en ekonomiskt riktig satts, att, medan man ännu har vissa lifsförnödenheter (hvilka gerna inom landet kunde produceras) ouppfyllde, uppmuntra (i dess ställe) lill produetion af andra, för att sälja med förlust — göra ännu en färd till medelländska kuster med spannemål från Norden. Att ymnighet på spannemål under de senare åren funnits, torde lika litet böra bestridas, som att tillfällig brist å denna vara under de senare åren någon gång uppstått, hvilket äfven i de mest sädesrika länder kan inträffa. På det hela har här i landet spannemålslillgången under nästledne decennium varit öfver behofvet, serdeles om man beräknar de iooo:detals tunnor, som man bortslösat, dels genom olycklig handel och förskämning i magaziner, dels genom en i allmänhet uselt utöfvad bränvinsbränning och fabrikation af denna vara utöfver behofvet.
Förordningar samt hvad till allmän efterrättelse bör utfärdas. 27:0 Resandes Förpassningar, FångPass och"deras påskrifvande; alla Policeoch Brott - Den 5 Jannar ii. 2o9 snåls-befattningar som äro Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Nåder ålagde. 28:0 Handhafvandet af Bränvins-Försäljnings och Dryckenskapsmål: Sluteligen hela Skuldfordringsoch Oeconomi-detaillen inom Länet. Och änskönt håde HofRälter, Collegier och öfrige Embetsverk tid efter annan vunnit tillökning i deras Stater och erhållit anslag håde till Ledamöter och Betjening, hafva likväl Landshöfdingarne, hvilkas Befattningar i. senare tider så ansenligen blifvit utvidgade och sannolikt ännu ytterligare komma att förökas, icke hittills fått minsta tillökning i biträde, utöfver hvad Landshöfdingelnstructiotten af år 1734 utstakar, hvaraf följden blifver, att göromålen icke med den drift och skyndsamhet, som vederbör, kunna bestridas, jag vågar således vördsammast väcka Herr Grefvens och LandtMarskalkens samt Höglofl. Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på nödvändigheten, att vid LändsContoiret tvenne ContoirsSkrifvare och vid Calicellierne en LänsNotarie med Lön på Stat och Befordringsrältigheter, tillsättas, samt att för öfrigt på Kongl. Maj:ts Befallningshafvande hör ankomma, alt göra och upprätta Arbetsfördelningen LandsSecreteraren och LänsNotarien emellan, med de förändringar och jämkningar, hvartill olika omständigheter och förhållanden kunna föranleda. I den händelse Herr Grefven och LandtMarskalken samt Höglofl. Ridderskapet och Adeln finna skäl och billighet uti hvad jag anfört, 260
Sedan ytterlirrare flera beaktansvirda före&amp;g hdllits, nfslötos dagens förhandlhgar k e d en redoeörelse af fru Berhnr öfver arbeterskornas IöneförhUanden (se Dagnys Januarinummer). Den ?&lt;): de framfördes f r h flera välgörande qrinnoföreningar, niundtligeii eller genom telegrani, helsningar till den i d l a qz ' innofr@rcIsens vsnner och befriiinjare, hvarvid föreningarnes närvarande ombud redogjorde för dessas verksamhet. Siirdeles intressant var det föredrag öfver den högre qvinliga förvarfsbildningen, som fm D r Gofdsrhrdt anknöt till sin redogörelse öfver föreningens &gt;för familjeoch folk uppfostran^ ridtonifatmnde verksamhet. Förhanrllingarne afslötos kl. 8 e. m. med en enkel, men aminerad afskedsm8ltid. Pulitisk rösfrätt för qvinnan fömslog st; idfulImaktig Görckc 113 ett stort möte af arbeterskor i Berlin den q: de sistl. Januari. Ingen qrinna talade likval for förslaget, men en fru Pötting uppMdde deremot, fbrklarande, att aqrinnoma skulle vara belatna, om de hlott kunde förbattm sin materiella stallnings. - England: I sko / ride~z i 1.ondon och nigra andra stader hafva förleden höst, likasoin föreg8ende ar, ett icke ringa antal damer blifvit in \ .alda. En ny qvinlig förening har bildais i 1.ondon med namnet &gt;Laditf rarly shoppiq associution *, hvars medlen~iiiar Rirl~inda sig nit ej handla i bodarnr efter kl. 6 e. för att ttlunda medverka till att boilpernonalen tidigare måtte blifva ledig. \ ' id Aandh~trRsfiInni~~ga~~~cs
Delta har Utskottet tagit i öfvervägande och får upplysningsvis vörd - Allm. Betv.- och Occoru-Utsk. Betänkande N:o 49• 5 samt anföra, att, sedan Rikets Höglofl. Ständer vid 1810 ars Riksdag beslutat och Kongl. Maj:t i Nåder fastställt och genom Dess Nådiga Förordning, den 6 April samma år, låtit kungöra, att för Utsockneoch Frälsehemman Kronoskjuts bör utgöras under krigstider på lika sätt, som af Kronooch Skattehemman, men under fredstider, såsom dittills, endast tili hälften deremot; och att Rå- och Rörssamt Insocknehemman, sådane Kungs-ladugårdar af rå och rörs natur, som äro i enskild mans ego, prestbol och stomar samt den ecclesiastik-jord, sora af innehafvaren fritt disponeras, och ändtligen all stadsjord bör under krig deltaga i Kronoskjuts lill hälften emot Skatte efter nuvarande mantalsberäkning, och för stadsjorden serskildt, under förbehåll, alt densamma ej får högre sammanlagda skjutsningsbesvär än Kronoskatte; så har Kongl. Majit, genom Nådige Bref den 11 Julii 1811 och den 25 Januarii 1820, förklarat, dels att Kronobrefbäring vore ett emot Kronoskjutsning svarande besvär, hvadan de till förstnämnde ändamål ansla^ne hemman i allmänhet vore fria från skjutsning, dels ock att Konungens Befallningshafvande borde, hvar inom sitt Län, tillse, att Kronobréfbärande jordegare, i jemförelse med de Kronoskjutsskyldige, icke må öfver billigheten betungas, samt hålla hand deröfver, att de härom utfärdade Författningar noggrannt efterlefvas, och att inga missbruk med Rronobrefbärings-rättigheten föröfvas till obehörig tunga för allmänheten; i öfverensstämmelse med hvilka Stadganden, Kongl. Maj:t jemväl, uti serskilde under
Del är likväl ingen I 388 Den 14 December e. m. tvifvel, att icke della skäl är underordnadt. Jag kan icke nnderlåla att i bakgrunden se elt annat skäl, sorn man vanligen kallar elt politiskt skäl. Jag skulle icke undra på om ett sådant skäl gjort sig gällande, om llegeringen hade ådagalagt någon misshushållning med Statens medel och användt öfverloppsmedel på de olika tillarne; men i afseende pä närvar. Regering kan väl ett sådant skäl icke vara för handen. Det återstår nu endast ett motiv att förmoda såsom liggande till grund för det afgifna försfaget, nemi. det grunddrag, som genomgick alla riksdagsförhandlingar under frihetstiden, benägenheten hos den ena statsmakten att inkräkta på den andras område. Det är emot en sådan benägenhet, som jag pä det allvarligaste protesterar. Jag anser det vara representantens pligt alt på det noggrannaste controllera Regeringens handlingar och med ogillande eller gillande yttra sig om dess åtgärder i allmänhet, både om de negativa och positiva; men en representant, för hvilken den constitutionella friheten är dyrbar, bör pä det allvarligaste motsätta sig hvarje åtgärd, som åsyftar att inkräkta på den andra statsmaktens område, den må komma ifrån den ena eller andra sidan. Det är på detta skäl, som jag slöder mitt votum till afslag på ifrågavar. betänk. Gr. Horn, Claes Fredr.: Efter att hafva hört Frih. Nordenfalks yttrande i denna fråga, har jag ingenting att tillägga till de motiver, som Frih. Nordenfalk behagat anföra till förkastande af Slatslltsk. förslag. Jag anser verkligen ieke någon rimlig anledn. hvarföre StatsUtsk. skulle vilja vidhålla ett misstag; jag säger väl betänkt ett misstag, begånget af 1840 års StatsUtsk., då del föreslog samma åtgärd, som den hvarom R. o. Ad. nu öfverlägger. Jag skulle endast kunna finna ett enda skäl lill framkastande af elt sådant förslag vid innevar. års riksmöte, nemi. det att belasta R.
I stället för nuvarande 10 och 11 §§, i hvilka dels stadgas, hvad vid vagg 10 och 11. rörs tull-angifning och förtullning iakttagas bör, dels hänvisas till hvad i andra författningar finnes härom vidare föreskrifvet, innefattar kommitterades, af Kongl. Majit gillade, förslag endast en hänvisning till tull-författningarnes innehåll; och sorn Utskottet anser ifrågavarande förändring ändamålsenlig, får Utskottet hemställa, att förslaget i denna del måtte bifallas och § 10 i bilagde förslag till taxe-underrättelser godkännas. § 12 i gällande tulltaxe-underrättelser innehåller föreskrifterne rörande § 12. kredil-upplagsrätten. Uti föreskrifterna härom äfvensom angående nederlags-rätten hafva kommilterade i sitt betänkande, pag. 22—26, föreslagit väsentliga förändringar, åsyftande på en gång förenkling af de olika upplags-rätligbeterna och beredandet af större lättnader för handeln med och förädlingen af de stora s. k. kassa artiklar, för hvilka den hufvudsakliga tull-inkomsten inflyter. Efter lemnad re dogörelse för beskaffenheten af de nu bestående upplags-rättigheterna, hafva kommitterade, under antagande att transito-upplaget, för hvilket gälla de föreskrifter, som innefattas i Kongl.
Kämnersrättens i Nyköping dombok för 1849 icke ännu i September månad 1850 varit fullständigt uppsatt, men den under år 1849 tjenstgörande Ordföranden i Kämnersrätten, Rådmannen vice Häradshöfdingen E. U. Stenqvist åtagit sig att hafva samma arbete färdigt före ingången af nästföljande November månad samt bevis derom till mig insända. Då likväl detta åtagande icke blifvit fullgjordt; har jag till Advokatfiskalsembetet i Kongl. Svea Hofrätt öfverlemnat att försummelsen åtala; och sedan sådant åtal för sig gått; så har under den 8 April 1851 Kongl. Hofrättens utslag blifvit meddeladt, af innehåll, att som, enligt hvad vice Häradsh. Stenqvist medgifvit, Kämnersrättens i Nyköping i fråga varande dombok, oaktadt den bordt vara inom slutet af September månad 1850 till Kongl. Hofrätten insänd, ändock icke ännu i slutet af nästpåföljde (nästföljande) November varit fullständigt uppsatt, samt ostridigt vore, att det ålegat vice Häradshöfdingen, såsom Rättens Ordförande, att om samma domboks uppsättande besörja, Kongl. Hofrätten alltså pröfvade, med tillämpning af 1 kap. 12 § Rättegångsbalken, rättvist döma vice Häradsh. Stenqvist att för den försummelse i embetet, han sålunda låtit komma komma sig till last, plikta sextio daler silfvermvnt med tjugu R:dr banco; hvarförutan honom förelädes att, inom en månad efter erhållen del af Kongl. Hofrättens utslag, vid vite af ett hundra daler silfvermynt, tili Kongl. Hofrätten inkomma med bevis af Konungens Befallningshafvande i Södermanlands län eller Magistraten i Nyköping, att i fråga varande dombok blifvit uppsatt och afslutad. I detta utslag har ändring icke blifvit hos Kongl. Majit sökt. Sollefteå tingslags Häradsrätt hade genom beslut d. 6
Dock kunde han ej låta bli att gå omkring på golvet och grubblande då och då stanna framför elden, varför han väntade tills den brunnit ut varefter han tog en lång promenad runt alla åsarna, återsåg ett par jättemyrstackar i kanten av en myr och uppehöll sig där i ett par timmar. Han matade myrorna med sockersmulor och iakttog dem i deras strävsamma verksamhet, pratande för sig själv som om han talat till dem, rådgjorde med dem om vilka vägar de skulle ta och hur de skulle bygga vidare, var de skulle hämta virke och föda. Ett par gånger försökte han hjälpa en av dem med en bit av ett halmstrå, för tungt och långt för hennes krafter. Han passade på och när hon släppte bördan ett ögonblick, stal han den ifrån henne, varvid hon förvånad vände om. Han ställde då så till att hon kom att bita sig fast i strået, varpå han bar alltsammans, både myran och bördan, ända fram till stacken. Men det lilla ivriga djuret gick då sin väg, lämnande det så dyrbara strået i sticket, och fast han väntade i närheten en halv timme var det ingen av de tusentals små arbetarna som ens brydde sig om att titta på det mera. Han fann detta besynnerligt. Länge satt han där på en sten och såg hur majsolen började väcka hela skogen till liv, de sista isarna hade gett sig av efter att länge ha dröjt kvar som blänkande silver under granarna i kärrmarkens gropar. Runt om honom stod redan små ensamma och förtryckta björkar med halvstora löv, sakta susande in sina stillsamma toner i den stora, varma granskogens sång. Han lyssnade. Hela nejden var så överfull av myror att det hördes som ett stilla prassel över backen där han satt, några kravlade sig uppför hans ben i djärv upptäcktslusta. Han steg upp, skakade dem av sig varsamt och steg upp på åsens högsta punkt, där han hade en väldig utsikt över hela omgivningen. Han försökte att fördjupa sig i denna väldiga skönhet och vildhet, och han lyckades så till vida att han kände sig lugn och betagen på en gång. Men på botten av hans själ rörde sig något annat, han liksom tänkte och levde och såg dubbelt.
Uti ett till H. Ridd.Utsk. remitteradt anförande har Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh., hos R. o. Ad. föreslagit, att då de arfvoden, som Ridd.-directrs Hrr ledamöter åtnjuta, syntes vara alltför ringa för dem af Direct., som uti förvaltningen af Riddarhusets angelägenheter hafva någon vidare utsträckt detail sig uppdragen, men Ridd.-cassan icke medgåfve någon förhöjning af dessa arfvoden, de nuvarande sex arfvodena för Ridd.-direct:s ledamöter, af 200 r:dr b:co hvartdera, måtte, för tillvägabringande af en billig reglering i detta hänseende, sammanslås till trenne, hvavtdera å 4°o r:dr b:co, af hvilka ett borde tillfalla den bland Directts ledamöter, som hade vården om de genealogiska tabellerna, det andra den ledamot, som ägde närmaste tillsyn öfver räkenskaperna, samt det tredje den, som ägde vården om sjelfva Riddarhuset med dertill hörande byggnader; varande jemväl af motionären alternativt framstäldt, att derest H. R. o. Ad. ej skulle finna för godt att till trenne sammanslå de nuvar. sex arfvodena, fyra af de sednare likväl kunde bildas till 2:ne, hvartdera å 4°o r:dr b:co, det ena för befattningen med det genealogiska tabellverket och det andra för vården af Riddarhusets byggnader.
Jag anhåller om bifall till StatsUtskrs förslag samt anser att anspråken böra vara någorlunda tillfredsställda, då Utsk. tillstyrkt utöfver hvad K. M. föreslagit; och i detta fall har K. M. äskat ingenting. Den 23 November f. m. 637 Efter till bifall å förev:de punkt framstäld propos., som besvarades med starka Ja jemte ett eller annat Nej, förklarade HrErih:n o. Ordf:den att lian funnit Ja öfvervägande. 49:de punkten, ang:de anslaget till Orlhopedislta Institutet. Frih. Stjernstedt, Aug. Wilh.: I allmänhet anser jag det icke lämpligt att frångå den principen, att icke uppå enskilda motionärers framställning öka anslag utöfver hvad K. M. begärt. Jag finner detta uti ifrågäv:de fall vara så mycket lämpligare, som det icke lärer vara fullt utredt, huru stor inkomst föreståndaren har af de betalande eleverna. Min framställning stödjer sig äfven derpå, att man redan beviljat så betydliga anslag, att, om jag icke irrar mig, kommer, i st. f. ett beräknadt öfverskott af 1,200,000 Bdr, en brist af 00,000 Bdr att upstå; och hvart det skall leda om man fortfarande framgår på denna väg är lätt att inse. Jag får derföre anhålla, att anslaget till ifrågavide Institut må inskränkas till hvad K. M. föreslagit, nemi. 3,750 Rdr årligen. Sedan härefter proposir blifvit framställde först till bifall å Utsk:s tillstyrkande, och sedan till bifall å Frih. Stjernstedts yrkande, att, med afslag derå, anslaget för Orthopediska Institutet, på sätt K. M. föreslagit, under nu förestående statsreglerings-period må, på förut stadgade vilkor, utgå med 3,750 Bdr Rmt, samt svaren härvid utfallit med blandade Ja och Nej, blefvo dessa propos:r förnyade och åter besvarade med Ja och Nej; hvarpå Hr Frih:n o. Orafin förklarade, att han ansåg den sednast till bifall å Frih.
Om en Adelig yngling, genom theoretisk bildning och praktisk öfning, förvärfvat sig kunskaper och färdighet, gagnande för den näring, åt hvilken han egnat sig, så skall säkerligen Capital-ägaren uppsöka en sådan sällsynt person för alt bereda sigen lönande afkastning af sitt Capital, och det är ej att betvifla, det en sådan, Adelig närings-candidat, som inbringade en betydlig viust åt Capital - Den a3 Mars e. m. 29a ägaren, skulle komma med honom i bolagsförhållande, och Capital-ägaren på denna väg komma i mera beroende af den, som frambragte hans inkomst, än tvärtom. Slutligen får jag äran påminna, att de Stipendier, som för öfrigt utgifvas från RiddarhusCassan, äro för Embetsmanna-jrket, nemligen fyra å 2/^0 R:dr B:co och åtta å 160 R:dr hvardera. Nu är endast fråga om två Stipendier af ringaste slaget, hvilka Ridderskapet och Adeln redan beslöt vid sisla Riksdagen, och som först skulle utgå, när tillgångar uppkommo. Då först kan man komma i tillfälle, att se, hvad grund det skäl äger, att ingen dertill skall anmäla sig. Detta synes mig emellertid vara ett besynnerligt skäl, innan ännu sådant tillfälle yppat sig. Intill dess synes det vara något förtidigt alt derom döma, och alltid måste det vara origtigt att fota beslut på ett factum, som aldrig inträffat. Detta är likväl ett af hufvudskälen för Utskottets åsigt. Med afseende på hvad jag nu haft äran anföra, anhåller jag om afslag å RiddarhusUtskottets Memorial. Herr Tham_, Wolrath: