Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Är det flera ändå? kl. 11 förmiddagen för uraktlåtande af att hålla gatan ren! PER. Ers nåd är kallad till kämmnersrätten i morgon RÄTTSTJENAREN. man! Hvad skall jag då icke göra? Skall jag hålla ren gatan, jag, som är en så rik RÄTTSTJENAREN. utanför sitt hus. Det är hvarje husegares skyldighet att hålla rent PER. och gata ren, hungra och törsta är det den rike Konvenans, taxering, ponera casus, hålla gård mannens lott då ville jag heldre vara gatsopare hos mig sjelf. Och jag kan inte få visa ut de der få gå min väg när jag vill! herrarne, som tränga in i mina rum, och jag kan icke SUPPLIKANTEN åtföljd af en tjenare, som bär två korgar med papper. DE FÖRRE. PER. lagen skydda en olycklig rik man så att han får ADVOKATEN. Herr advokat och herr rättstjenare, kan icke frid i sitt hem, eller är lagen bara för den fattige! Ers nåd är icke att betrakta som en enskild person numera, ty då man genom rikedomar stigit till samhällets höjder, tillhör man det allmänna. Och så är man stäld utom lagen. Öfver lagen, Ers nåd! PER. ADVOKATEN (ler, ser sig omkring). PER. några presenter han har i korgarne! Ha! Hvad vill den här siste vännen! Är det SUPPLIKANTEN. PER (afbryter). Ers höga nåd är i egenskap af kyrkoråd... Kallad... Kallad till stämma i öfvermorgon. Klockan elfva... PER. SUPPLIKANTEN. samlingens kyrkoherde; men dessförinnan måste Ers nåd taga del af de handlingar, som här medfölja, och hvilka gå ut på att bevisa motkandidatens inkompetens för valet. PER. Klockan elfva, för att närvara vid valet af för SUPPLIKANTEN. öfvermorgon! Nej! Nej! Skall jag läsa igenom två korgar papper till i SUPPLIKANTEN. för vår kandidat... Kanske Ers nåd behagar afgifva sin röst ändå PER. då min hjertans vän! Bläck och penna! Utan att behöfva läsa...
Ständer tro sig således ega grundade skäl till den underdåniga anhållan, att E. K. M. i Nåder må täckas med en lämpligen förhöjd Tull-afgift belägga Utländskt Papper, som hit i Biket införes. Riksens Ständer framhärda etc. Uppl och godk. hos Ridd. och Ad. d. 12 Mars 18 lSs — Präste-Ståndct d, 12 BorgareStåndet d. 12 Bonde-Ståndet d. i4 — Riksens Ständers, underdåniga Skrifvelse om Dykeri och BergningsKompaniets befattning då skepp i hotsmans farvatten af Lotsen sättes på grund. Det Reglemente, Kongl. Maj:t den 22 December 1802 i Nåder utfärdat för Dykerioch Bergnings-Kompaniet, innehåller icke någon bestämd eller tydlig föreskrift huru bör förfaras då under lotsning och i Botsmans farvatten skepp af Krono-Bots säites på grund. Bikväl liar det handt, att Dykerioch Bergnings-Kompaniet med sådana skepp tagit befattning. Underdåniga Skrifvelser. lil Då Koilgl. Maj:t genom Nådigt Bref den 5 Mars 1811 förklarat, att vid strandningär, hvilka af hvad orsak som helst inträffa inne i Stapc-htädernes hamnar , Skeppare och Egare af Skepp och Gods må vara tillåtet att sjelfve verkställa bergningen på det för dem förmånligaste sätt, utan någon rättighet för Dykeri-Kompaniet att dermed befatta sig i annat fall an om sådant af vederbörande sjelfmant begäres, tro Etik. sens Ständer sig finna en lika billighet i förbud emot detta Kompanis befattning med de Svenska Fartyg, som af Krono-Gots blifva satte på grund i JLotsmans farvatten; och denna billighet vöre desto större om, på sätt för Riksens Ständer är uppgifvet, de till Bakoch Lots-inrättningen anslagna afgifter skulle vara så betydliga, att de ej allenast äro till racki i ge för bestridande af alla kostnader, utan jemväl lemna ett ärligt öfverskott till Stats-Kassan. Riksens
Bonde-Ståndet bifallit, hafva öfriga Riks-Stånden återremitterat på grund af följande deremot framställda anmärkningar:. 1:0 att det tillägg, som, efter Utskottens förslag, borde vid 2 Art. 6 §. Tjenstehjons-Stadgan ega rum, angående rättighet för husbonde, att sig till godo beräkna afdrag å legohjons lön för den tid, det af sjukdom varit urståndsatt att förrätta sina sysslor, innefattade en obillighet, som stundom kunde för tjenstehjonet vara ganska tryckande. Ett sådant stadgande funnes icke i förra Lego-Stadgan annorlunda, än för de händelser, då tjenstehjon icke i och för tjensten och utan eget förvållande skada tagit, hvadan uti den nya Stadgan föreskriften, i öfverensstämmelse med allmänna Lagen i 14 Cap. g §. Handels-Balken, till husbondens förmon blifvit skärpt. Då husbonde för öfrigt kan i städslobeviset betinga sig det afdrag , han för tjenstehjons försummelse under dess tjenstetid önskar, vore en sådan La»- samt Allm. Besv.- och Oecon. Ut sk. Utlåtande lY.o 35. O 3 utväg tillräcklig. Dessutom skulle Utskottens förslag, hvars afsigt vore att bereda husbonden en fördel, någon gång gifva anledning till förlust, emedan kostnaderne till läkare och läkemedel kunde öfverstiga lönen för sjukdomstiden, för hvilken skilnad husbonde likväl icke finge någon ersättning; 2:0 att nu gällande flyttningstid, hvars oförändrade bibehållande Utskotten tillstyrkt, vore olämplig, och borde utsättas till någon annan lid af året, såsom, efter åtskillige Ledamöters inom Presteoch Borgare-Stånden tanka, till Midsommar, efter andras förmenande, till den 1 October, och efter någras önskan till den i4 Mars, då laga fardag å landet inträffar; varandes för yrkandet om förändring hufvudsakligen de skäl åberopade, som Herr Doctor Hasselroth uti dess motion anfört. Derjemte är föreslaget, att olika flyttningslider kunde bestämmas för södrä delen af Riket intill
bli vald. Ja nu börjar det intressera mig. Nu vill jag LEONORA (ironiskt). en så utmärkt akvisition, inte sant? HANS. För det att du tror ditt parti i dig skall göra tal. Och jag har inte heller något särskildt, som ligger mig på hjärtat, men jag kan åtminstone rösta på den rätta sidan, och det är det, det kommer an på. Men Se så, Leonora du vet ju, jag kan inte hålla 9 uppriktigt sagdt, vore det icke för att vår familj är en af de få verkligt betydande vänsterfamiljerna i landet, med inflytande och förpliktelser, och för det att min gamle far och allesamman där hemma är till den grad intresserade af valet, skulle jag mer än gärna göra dig till viljes, draga mig tillbaka och skänka bort mina kämpa kampen ut. chancer till en annan. Men som det nu är, måste jag LEONORA. Noblesse oblige! HANS. så ofta på sista tiden klagar öfver att du är allena. ju här bittida och sent. Just så! För resten kan jag inte förstå, att du Max är ju hemkommen, och som vanligt är han LEONORA (med armbågarna på bordet och bägge händerna under hakan). Svartsjuk käre Hans? HANS. En liten smula? om jag vore det? Ja en liten smula. Vore det mycket underligt, LEONORA (rycker på axlarna). För resten kan du trösta dig med, att det tydligen också att Max en gång i tiden skall fria till din syster Emilie. HANS. Jag kan inte döma om det från din synpunkt! är hela världens mening och förmodligen hans egen sagdt... I brist på bättre! Ja, kanske. Men uppriktigt 10 LEONORA (reser sig). spännande, när jag inte riktigt vet, hvar jag har dig. HANS (allvarligt). Nej, låt nu bli att vara uppriktig. Det är mer så, som om du saknade något. Du har på sista tiden, Leonora, börjat att tala LEONORA. som sysselsatte sig med mig som delade sina in Är det så underligt? Förr hade jag en man, tressen med mig, var glad öfver att tala med mig, när helst jag öppnade min mun, red ut med mig om morman, som jag knappt minns längre! HANS. gonen och pratade med mig om kvällen. En förtjusande Stackars Leonora!
En förbättring af dessa vägar vore således af högsta behof påkallad och, enligt motionärens tanke, funnes ej något lämpligare sätt derför än så kallad makadamisering, som han ansåg böra verkställas å en half eller hel mils längd från nämnde tullar. Så väl de resande, sorn den allmoge, der färdades fram, skulle Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande Jt? 86. 17 skulle otvifvelaktig! gerna uppoffra några skillingar för hvarje gång, om de till lindring för sina tungt lastade kreatur hade en fast och jemn väg att befara. Det vore jemväl troligt att de hemmansegare, hvilka vägunderhållnings-skyldigheten här ålåge, ej skulle vara obenägne att med en lämplig kontant årlig utgift dertill bidraga. Motionären har derföre ansett sig böra föreslå att Rikets Ständer ville hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, alt Styrelsen för Vägoch Vattenbyggnader måtte anbefallas uppgöra plan och kostnadsförslag till nämnde vägars makadamisering, samt Konungens Befallningshafvande i Stockholms län förständigas att söka med vägunderhållningsskyldige öfverenskomma om det årliga bidrag, de för befrielse af dessa vägars underhåll böra sig åtaga, äfvensom föreslå lämplig afgift för dem, som samma vägar begagna. Då ifrågavarande framställning, som afser understödjandet af en viss ort i det besvär, hvilket, enligt grunderna i nu gällande ekonomiska lagstiftning, är uteslutande fästadt vid jorden, sålunda omfattar ett ämne af mera kommunal natur, och vederbörande jordegare inom kommunen, hvilka onekligen hafva den öfvervägande fördelen eller olägenheten af vägarnes beskaffenhet, sjelfve ega att gå i författning om den vägförbätlring, motionären föreslagit, hemställer Utskottet, att denna motion må anses icke utgöra föremål för någon Rikets Ständers åtgärd. Stockholm den I Maj 1860. Bih, till n. St. Ank. till Exp.-Utsk. den 4 Maj 1860, kl. 11 f. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om afska/fande af fotmöten vid Skånska kavalleriet eller deras ingående i regcmenls-rnötena.
»Men om man inte kan resignera!» ropade Constantin med förtviflan i rösten, »om man spjärnar emot, om man måste framåt och känner att på alla håll stöter man hufvudet mot en vägg! Hvad gör man då?» »Då vänder man helt beskedligt om igen och börjar historien på nytt.» »Nej min vän», utropade Constantin, och ett uttryck af hårdhet och beslutsamhet, sådant jag aldrig sett hos honom, lade sig öfver hans drag, »det gör man icke! Man stannar qvar och krossar sitt hufvud mot väggen.» Han tömde två glas efter hvarandra; hans ögon började glänsa, och då han satte tillbaka glaset, darrade hans hand häftigt. Jag betalade kyparen, reste mig upp och drog Constantin med mig ut på en promenad. Vi gingo ned åt strömmen och här vandrade vi af och an i öfver en timme. »Min kära Constantin,» sade jag, »vår gamla vänskap berättigar mig att tala öppet med dig. Redan då jag första gången hörde talas om din förlofning tänkte jag: här är en, som kommer att förlora ett högt spel, och nu står jag tyvärr vid förverkligandet af min aning. Det finnes män, som kunna kämpa mot fattigdom, som kunna försaka och spara och vara lyckliga ändå genom kärleken, men du hör ej till deras antal. Om du för fem år sedan hade begärt ett råd af mig, skulle jag gifvit det – och du hade naturligtvis gjort motsatsen till hvad jag rådde – nu ger jag dig ett, utan att du begär det, men jag tror ändå, att du nu är mera benägen att höra mig; – bryt din förlofning!» »Aldrig!» utropade Constantin. »Aldrig!» »Betänk dig ändå ett par gånger, innan du svarar så bestämdt. – Ännu är hon ung och vacker, ännu kan hon knyta en ny och lyckligare förbindelse – om några år är det för sent, – då bjuder dig hedern att icke öfvergifva henne, och tro mig, då den stunden kommer att ni få tillhöra hvarandra, äro ni båda två trötta och likgiltiga.» »Jag kan icke bryta min förlofning», sade Constantin dystert; »ty hon älskar mig ...» »Och du?» »Jag
Biskoparna komme då tillika att blifva pastorer i domkyrkoförsamlingen och kunde, i utöfningen af denna pastoralvård, biträdas af vice pastor, likasom händelsen för närvarande är uti de prasbendepastorat, som äro anslagna till biskopslönerna. Emot ett så beskaffad! afseende på den väckta motionen förekomme åtminstone icke det hinder, som Utsk. trott sig finna deruti, att titeln biskop närnnes i grundlagen, men deri åsyftade besparingen vunnes likväl; och jag är öfvertygad derom, att då Statssecreleraren för ecclesiastikärenderna föreslagit K. M. att af R. St. äska ökade anslag till åtskilliga ganska vigtiga behof för undervisningsverken, hvilket rind. förslag K. M. dock icke funnit för godt att antaga i anseende till än mer oundgängliga behof till löneförhöjningar för gardesregementerna o. m. s., Hr Statsseereteraren nu skall med tillfredsställelse omfatta detta tillfälle att på den nu yppade, ganska lämpliga väg erhålla de erforderliga medlen. Jag yrkar således återremiss af betänkandet. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Jag vill minnas, att i PresteStrs privilegier §• står bestämdt, att Biskopar och andra ecclesiaslika embetsman skola bibehållas vid de löneförmåner, de af ålder ägt. Jag tror frågan sålunda bero på PresteSt., och begär att få veta, hvad öde betänk, rönt i nämnde Stånd. Undertecknad Ridd.-Secret.: Angående ifrågavar. betänk. är ifrån Presteoch BondeSttn någon underrättelse icke ankommen. Från BorgareSt. har det tillkännagifvande ingått, alt Ståndet återremitterat betänkandet. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Hr Cederschjöld har redan upplyst, att Presterskapets privilegier bestämdt förklara, att Biskoparna skola oförändradt behålla de inkomster och anslag, som dem efter gammal häfd tillkomma. Om sålunda en eller annan ledamot skulle vilja förminska dessa embetsmäns löner, för att i stället fylla militära eller andra behof, kan en dylik önskan icke gå i fullbordan.
Sedan Högloflige Bevil!ningsUfckottet, un. der medgifvande af nyttan af mitt Förslag, a t postgång 2 gånger i veckan em lian Provincernes HufvudSiäder och I andsböfdmgeResidencer borde inrättas, likväl under loppet af denna Riksdag afslagit min i ditta afseende gjorde Motion, af den anledning att tillgång till i detta afseende ökade kostn der saknades, har det varit oväntadt, att Utskottet, som då icke ville medgifva en nödig utgift, ehuru icke föranl dande till en högre Postbeskaftning nu likväl al egf n diift för siar en allmän högre Posttaxa, icke i afseende på Postinrättningens behof, 35 S Dm 13 Maji. hvilkpn ej allenast bär sig pjelf, utan äfven lem nar StatsCassan beiydeligt öfverskott, utan blott för a.t öna tillgångarne , ull utgörande atea föresiagen ökad Bevillning. Vid sédrnt förhållande och då allmänna Utskylderne till fyllande af Statsbehof ven böra mera allmänt delas och dijn nyttiae och nödige Brefväximgen icke med störte afgifter ben tungas, än som emot fördelen af Inrättningens begagnande kan vara svarande, och det älvetl möjbgen kunde inträffa, att ökade utgifter min* skade Correspondenternes antal och beredde minskning i nu påräknade tillgångar, tillstyrker jag vördsammeligen , att Utskottets Förslag af 25 procents förhöjning i Fosttaxan må förfalla och Betänkandet trånskiljas, hvarvid jag i öfrigt, så vidt vid en flygtig läsning pröfvas kan , icke har något att erinra. Anhållande vördsammeligen, i grund af förut gjordt föi behåll, att denna anmärkning må till Bevillningsutskottet återremitteras. Hans Excellence , Herr Grefven och LandtMarskalhen hemställde, om icke Grefve Gyllenborgs anförande finge åtfölja den redan beslutade Å»erremissen till Bevillningsutskott tet} hvilket bifölls.
På det en härifrån uppkommande tillfällig skuldsättning utrikes icke må iklädas natur af stående, åligger det Banco-Styrelsen. att-på den erhållne erediten eller creditivet göra afbetalningar så fort som lämpligen ske kan. 5:o Banco-Styrelsen må ega att, då den så tjenlig! finner, förstärka Bankens metalliska Cassa medelst inköp från främmande länder af guld och silfver; dock böra silfverköp för Bankens räkning icke ifrågakomma, när cursen håller sig öfver pari. 6:0 Expeditions-Vtskoltets För dag, till und. Skrifvelse DS cursen står vid eller under pari, må sådane köp Banco-Styrelsen tillåtas, under förbehåll, att priset å det uppköpta silfret ej mer får öfverstiga vexlingsgrunden, enligt Myntbestämnings-Lagen, än med. hvad sorn motsvarar transporten af silfret från uppköps-orten till Banken, samt att för öfrigt af Banco-Styrelsen dervid noggrann! tillses, det silfret verkligen från utländsk ort inkommer. 7:0 Banco-Styrelsen berättigas att, då Bankens säkerhet det fordrar, A') förpanta Bankens egande inteckningar i fastighet, under vilkor, alt den i skuldföibindelserne Banken serskildt förbehållne uppsagningsrätt för hela skuldbeloppet icke får af annan innehafvare begagnas; B') försälja, till större eller mindre belopp, Bankens innehafvande Stats-o bliga tioner; C) upptaga lån emot räntebärande obligationer, ställde på viss tid eller uppsägning; samt Z?) derest sådant, emot förmodan, skulle af behof påkallas, minska Bankens utlåningar. 8:0
Kapitenen Westerling, reseunderstöd till Danmark och Preussen att inhemta kännedom om tillverkningen af slagkrutshufvar och antändningsrör, „ Kapitenen vid Ingeniör-Corpsen Kleen, rese-understöd för att i främmande länder inhemta kännedom om de i sednare tider uppförda fästningsbyggnader, 602: '■ 660: 40. — 44:24. — 105: 9. — 37: 24. — 300: 400: 208: 400: 582:20. 4. 500: — 36 — Af 6: te hufvudtitelns besparingar : För 4 Vaktknektar vid gäldstugu häktet 214:21. — Vice Presidenten i Kommerse-Kolle gium, extra lön, 2,000: • KommerseRådet in. m. Rosenblad, för Öfver-Kontrollörs-befattningens bestridande å Stockholms börs, 400: Kronofogden Molin, arfvode, ... 300: Till en Konungens Fogat biträdande Kanslist 300: „ 2:ne Vaktmästare vid Öfverståt hAllare-Embetet 100: „ Häradsskrifvare!! Hammarström, gratifikation, 183:16. — „ t. f. Landshöfdingen Printzensköld, lönetillökning för de 3:ne första qvartalerna är 1844, Af 6:te hufvudtitelns anslag till extra utgifter: Arfvode ät Polisens ombud vid Pant läneKonloret 300: Ersättning till Civil-Departementets Expedition för förlorade licent medel 300: Arfvoden till 2:ne tjenstemän i samma Expedition för upprättande af sammandrag öfver de Tabeller, som åtföljt Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes sednast afgifna Fem-års Berättelser, 66: 32. — Dito till Expeditionssekreteraren, KansliRådet
Om blott de handlande visade sig alltid äga salt till salu, hvilket icke lärer brista, är ju säkerheten nog. Nu måste de hafva tvenne lager, ett för allmänheten, och ett för en möjligen inträffande brist. Götheborgs saltlager har under mer än 24 års tid aldrig varit rördt. Det deruti nedlagda capitalet är således under denna tid 2^ gång bort - *44 Den i5 April f. m. kastadt, utan nytta hvarken för landet eller de handlande sjelfva. Man har, i afseende på hvad betänk, innehåller ronde spann målslagren, sagt, att då de norra orterna genom is äro hindrade att få sig spannmål tillsänd, borde spannmålsupplagen i dessa delar af Riket bibehållas. Men just delta anser jag för det säkraste sättet att skapa brist i de norra orterna; ty det är gifvet, att hvar och en i öfriga delarna af Riket vore rädd att föra spannmål till de orter, der lager funnos emedan han ej kunde veta, till hvad grad desamma voro medtagna, eller om de fyllde behofvet, hvaraf följaktligen skulle hända, attén mängd dit ämnade expeditioner uteblefve, och att spannmålen således äfven blef dyrare än eljest. Jag anhåller, att dessa anmärkniugar må få åtfölja återremissen. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Jag har begärt ordet, egentligen blott för att fästa uppmärksamheten på den motsägelse och strid i åsigter, som äger rum emellan Utsk:s tillstyrkande, alt saltlagren mätte upphöra, och de författningar, sorn ännu äro gällande i afseende på saltpeter. Man är icke nöjd med att skaffa sig upplag af saltpeter, utan man uppoffrar stora summor för att sjelf producera det, oansedt naturen af våra jordarter icke synes vara dertill gynnande, och ehuru saltpetern blott användes till försvarsverket mot våra politiska fiender, hvilka vi merendels skaffa oss sjelfva, då deremot saltet oundgängligen erfordras till försvaret mot naturen, som det icke står i mensklig magt att ändra.
I anledning af denna framställning får Utskottet upplysa, att Skiftesstadgan ut tryckligen bestämmer, huru med husflyttning och kostnad derför i afseende på lagligen afsöndrade lägenheter skall förfaras. 12 Kap. 6 § innehåller nemligen: »Hindras ordentlig och formlig skiftesläggning af anlagde ryttare-, soldateller båtsmanstorp, 28 Sammans. Lagsamt Alim. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande A3 14. eller af sådana till hemman hörande lägenheter, som lagligen derifrån upplåtne blifvit, då skola sådane lägenheter i skiftet ingå, och gånge med utflyttningsoch odlingshostnader, som i 13 Kap. stadgadt finnes.» Häraf måste, enligt vanlig lagtolkning följa, att i den liqvid, som emellan skiltesdelägarne upprättas rörande utflytlningskostnaden, icke får upptagas kostnaden för husflyttning från sådana lägenheter, som, ulan iakttagande af laga föreskrifter i afseende på vilkoren för jordafsöndring, blifvit upplåtne. Och Skiftesstadgan lemnar alltså icke rum för något missförstånd i detta hänseende.
Lagerbjelkes sisla yttrande skulle, derest det vunne godkännande, olyckligtvis ganska lätt leda dertill, ehuru det visserligen ej lärer vara Hr Gr:s afsigt, alt uppställningen af den föreslagna författningen blefve sådan alt dermed ingenting kunde uträttas. Så mycket mindre kan jag tillerkänna Hr Gr:s åsyftade amendement egenskapen af en nöjaktig förbättring; tvertom. Hvad vidare angar denna genom ytterligare påspädning i vattenhalt ännu mer förtunnade redaction och dess af Hr von Hohenhausen omförmälda önskvärda klarhet i ordalagen, så, ehuru stort värde man må sätta på besagde förtjenst, torde den ej böra så uteslutande eflersträfvas, att man fördenskull uppoffrar alla andra, eljest också efterslräfvansvärda egenskaper. Ehvad man alltså må anföra till lofordande af den klarhet, en vattenhaltig redaction må äga, sä lärer man väl få medgifva att egenskapen af styrka äger den åtminstone icke. Vidare önskar jag vid detta tillfälle beröra en af Hr von Hartmansdorff under denna öfverläggning framställd anmärkn. nemi. huruledes en och samma person lätteligen skulle kunna tillhöra liera församlingar, ifall han t. ex. vore anställd såsom tjenstgörande kammarherre hos H. M., officerare vid något af garnisonsreg:ne, boende på Ladugårdslandet och husägare inom Storkyrkoförsamlingen och kanske i ännu några flera. Månne det likväl är att förmoda, att alla dessa eller dylika qvalificationer i allmänhet förenas hos en person? Mig förefaller del, såsom skulle sådant endast högst sällan kunna inträffa. Men man stiftar väl lagar för vauliga förhållanden, men icke för dem, som höra till de mest sällsynta undantagen. I alla fall uppstår intet grundadt skäl härutinnan lill hinder derför, att ordet: ”ovilkorligen” må såsom varande ingalunda likgiltigt, i författningen användas. Om man deremot inginge på Gr. Lagerbjelkes förslag, så skulle jag tro, att för saken ganska ringa vore vunnet.
"Ja. Hvar är Franz?" "Han gick för en stund sedan för att helsa på Annchen." "Det är omöjligt. Jag skulle då ha sett honom". Nu var det Mathias Gründlers tur att bli orolig. "Har du inte sett till pojken min!" skrek han. "Nej, säger jag." "Då har kanske någon olycka inträffat såsom du sa'", inföll Mathias Gründler. "Ja, vi få lof att ta' reda på barnen", inföll Heinrich Mayer. "Om vi skulle gå in till staden?" "Topp, det är jag med om." Några minuter derefter voro Heinrich Mayer och Mathias Gründler på väg till Lützen för att söka efter sina barn, dem de ansågo såsom nära nog förlorade. Under det Frans Gründler, såsom ofvan blifvit nämndt, på vinst och förlust ströfvade omkring uppnådde han omsider en af de södra stadsportarne. Grubblande och med hufvudet dinglande hit och dit likt kläppen i en klocka, såg han knappt hvart han gick, ända till dess han gjorde en halsbrytande kullerbytta öfver en på marken liggande kanon. En full skrattsalva från några i närheten stående sachsiske soldater ljöd hånande i den stackars Franz Gründlers öron. "Långa skacklor har den der göken", skrek en klotrund korporal och höll båda händerna för magen liksom för att hindra den från att spricka. "Och han har också visat dem på ett sätt, som en akrobat knappast kan göra efter", sade en annan. Det olyckliga offret för dessa och andra skämtsamma infall reste sig emellertid sakta upp och aftorkade med afviga handen det blod, som ymnigt rann ur den mot sanden sönderskrapade kinden. Hans utseende vann härigenom föga; tvertom såg han nu ännu mera löjlig och ömklig ut, då han med skygga blickar betraktade de på hans bekostnad storskrattande soldaterne. "Du måtte inte ha nog styrsel på dina långa ben, min gosse", sade i detsamma den klotrunde korporalen och vaggade fram till Franz. "Det är allt förargligt att ha såd'na der bihang ibland."