Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
stillsamma, slutna väsen — - raka motsatsen till hennes eget. — Dessutom satt hon här inte för intet, kanske? Det var en stygg tanke, denna, och hon försökte jaga bort den, som så många gånP å d ö d s b ä d d e n. ger förut, men, bära sig åt hur hon ville, kom den igen i en annan form. Skiss Om? Om Lisen höll, hvad hon en gång af Wilma, Lindhé. lofvat? Ja, då skulle mycket bli p S * stänga dagsljuset, o c h föremålen i rumske. annorlunda. Det skulle hon skaffa till hemmet framträdde endast o t y d l i g t ur dunklet. met och det och ... F r a m - på det och började räkna stygnen, medan hon sydde med dubbel fart. Nu blef hon ond på sig själf, röek till sig en gammal tidning och försökte läsa. kastade strålstämma. knippor af ljus in i rummet. Hon var en af dem, som aftecknade sig m o t den s k u m m a halfdagern. Stormen tilltog alltmer, o c h mer o c h mer ängsliga voro de anleten, som i prestgårdens fönster spejade efter den gröna båten m e d de hvita årorna. Färden hade gått lyckligt, men det långa dröjsmålet hade förorsakats däraf, att presten icke velat lemna den döende, som så innerligen bedt honom stanna, » tills det blef s l u t ». O c h det gjorde han. M e d pastorns hand i sin utandades nummer trettioåtta, Triumf, sin sista suck, och pastorn tillslöt hans ögon. taga vara på tiden, och. läsning hade aldrig roat henne. » Är det något du vill? » frågade hon emellanåt, — som hon själf trodde med hviskande röst. Det kom intet svar. Lisen låg med öppna inåtvända ögon, läsande i sitt flydda lif som i en öppen bok, och ville ej bli störd. Först var det barndomstiden, som trädde fram. Små episoder, dunkla, otydliga och utan sammanhang, men ljufva i alla fall. E n liten silfvertratt på moderns toalett, som hon lekt med.
Län äfven i Jemtland kunnat ske utan särskild Läne-Styrelse; att Uskottens framställning af Jemtlands belägenhet och tillgångar icke skall vara i allo enlig med förhållandet: att denna Provinsens odling icke befordras genom en särskild Landshöfdinges närvaro, utan genom anslående penninge tillgångar; och sluteligen att man på ett origtigt sätt velat tvinga dess innevånare, att uti detta kalla och hårda klimat förgäfves använda omtanka och kostnad på en större sädesproduction, som aldrig skall blifva lönande, då deremot Ståts-Utskottets Betänkanden. i83 Boskaps-skötseln är dessa Orters rätta af naturen utstakade Näringsgren, hvarigenom nu, efter förlusten af Finland, Hufvudstadens behof af Viktualievaror bör kunna fyllas. Det har äfven blifvit erinradt, att det icke är brist på odling, sorn gör Jemtland så olyckligt, utan att dertill finnas tvenne andra orsaker, som , i r - # 1 icke, genom någon odling kunna häfvas. Den första af dessa skall vara; Landets höga läge öfver vattenytan, hvarigenom luften betydligen förtunnas; den andra, granskapet af orubbliga Fjellmassor, som nästan på alla håll skilja Jemtland från det öfriga Sverige. Verkningarne häraf på climatet och den deraf beroende vegetation skola vara eådane, att andra Provincers vanliga växter och Trädslag till större delen icke trifvas i denna; hvaraf drages den slutsats, att alla anstalter och bemödanden för att bereda Jemtland en högre cultur äro frugtlösa och följakteligen att en särskilt Läne-Styrelse derstädes är öfverflödig. Deremot har Utskottens Betänkande af andre blifvit understödt genom anförande, att de anstalter, som blifvit gjorde för Jemtlands förbättrande odling tydeligen påkalla en särskild Styrelse, äfvensom att frågan om denna Provinces åter - i84 Stats-Ut skottets Beiänkanclen. läggande under Vester-Norrlands
Fem dagar därefter var David hemma, men innan han ens kom över tröskeln, mötte han en man som en tid spelade en stor roll i hans liv. Han mötte honom en mil från hemmet, en grovlemmad jätte med ett fult och hånfullt flinande ansikte. Hans hälsning var en blandning av glädje, skadeglädje och kallt förakt. Han hette Alexander Nilenius. Alexander Nilenius och en fridfull vrå i skogen David kunde icke riktigt minnas när Nilenius först kom till hans föräldrahem som gäst, han hade blott en dunkel hågkomst av en mycket fet och väldig och rödbrusig karl, en fullkomlig jätte, som satt vid ena sidan av slagbordet med det ena benet i kors över det andra, oupphörligt pratande någon dialekt som David ej förstod. Sedan mindes han denne man vid åtskilliga tillfällen. Han hade blivit god vän med fadern och kom till denne ett par, tre gånger i veckan. Sedan kom flera ganska fula historier i omlopp om Nilenius. Davids far hade på något sätt sagt upp bekantskapen. Nilenius var söderifrån, hade gift sig till en egendom i trakten och sedan gjort sig saker till så mycken falskhet och oärlighet att alla avskydde honom. Han var en särdeles stor kvinnojägare och tycktes ha ett rent kroppsligt behov i detta avseende långt utöver det vanliga måttet. Kom han ej åt unga flickor höll han till godo med litet äldre, medelålders, och fanns inga sådana till hands sökte han övertala en sjuttioårig, men rätt rask och kry tvättoch skurgumma. Men Hopp-Sara bara skrattade, fräste och svor, och sade rent ut att hon var för gammal. Det gör ingenting, grymtade Nilenius, för det går så fort! Gumman berättade det för mig, och jag tror inte hon ljög. Varför han någonsin kunnat ställa sig in hos Davids far vet jag ej, jag var ej då på denna trakt. Vid den tiden då brodern begravdes var emellertid Nilenius aldrig med sin fot inom Ramms stuga. Men han längtade dit med hela sin själ. Han ville nämligen ha tröst av den gamle fridsmannen, icke religionens, men han ville bli förstådd och beklagad, ty han led ohyggligt och talade aldrig om något annat än sitt lidande. David hade ej sett honom på fyra år. Under den tid han förr varit hemma hade väl Nilenius ansett honom för grön att sällskapa med.
Bland andra hade Eleonore fått återbud från sin syster Henrika, som kände sig för »klen» att komma. Eleonore hade reda på sjukan, så hon blef alls inte orolig. Henrika visste, att Clara skulle uppträda i en ny dräkt, och då ville hon naturligtvis inte komma i sin gamla, och von Alten tillät väl ej, att hon gjorde sig någon ny. Han var i det hela taget mycket förståndig, tyckte Eleonore. Bordet var arrangeradt med raffinerad lyx. Det täcktes af en blekgul sidenduk med bred guldbård och af en likaledes guldbroderad bordlöpare. Servisen, en äkta Meissner med små blommor strödda öfver en elfenbensfärgad botten, erbjöd nästan samma färgskiftning. Bakom tallrikarne reste sig glas, karaffiner och skålar af gammal engelsk kristall. De konstnärligt slipade facetterna togo samma blixtrande, trolska skiftningar i blått, rödt, smaragdgrönt, violett och opal som diamanter. Det var meningen, att detta färgspel och bordlöparens rika guldglans skulle framkalla en effekt, som om en regnbåge sväfvat rundt om bordet, under det att en knippa solstrålar lägrat sig midt öfver det. Knifvar och gafflar hade vridna skaft i blankt och matt silfver. Vid damernas kuvert doftade en bukett af gula rosor och violer, vid herrarnes låg en matsedel, textad på en porslinsplatta lika med servisen. Midt på bordet en kolossal silfveruppsats, fylld med blommor. Från denna utlöpte lätta guirlander till andra mindre uppsatser vid bordändarne. Det var första gången vid en dylik middag, som Kurt ej skickat upp blommor till dessa skålar. Fru Säfve kom ner från toalettrummet, klädd i en ytterst elegant spetsklädning och sitt stora juvelsmycke. Hon höll upp klädningssläpet med ena handen, under det hon med den andra lyfte lorgnetten för att öfverskåda bordet. Vaktmästarne sprungo fram och tillbaka mellan matsalen, satte rödvinskannorna på bordet och ordnade de små vattenkaraffinerna vid hvart tredje kuvert, under det förste vaktmästaren lade ut placeringskorten öfver champagneglasen, i det han rådfrågade en liten plan af bordet, på hvilken hvarje plats stod antecknad.
Föredrogs § nyo och gillades Banco-Utskottets, den ti sistlidne Julii, under N:o 65, afgifna och, den 24 i samma månad f. m., på bordet lagda Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets, under N:o 29, förut meddelade Memorial, angående några förändringar och närmare bestämmanden af grun* derne och vilkoren för Assignering på Banken. S. D. Föredrogos å nyo och biföllos földe Stats-Utskottets, den 27 sistlidne Februarii, afgifna saint, den 8 dennes e. m., på bordet lagda Utlåtanden: N:o 418, angående yrkadt tillägg i afseende på grunderna för fördelningen af det Staden Borås beviljade Lånebiträde; N:o 419, > anledning af Herrar Fullmägtiges i Riksgälds-Contoiret gjorda hemställan, i afseende på kostnaderne för den inteckning, som skall tagas uti Götha Canal och dess egande Fastigheter till säkerhet för allt vid in - Pr oi, Utdrag den i3 Mars jg3o. 3 nevarande Riksdag beviljadt Bvggnads-LånebU träde. S. D, Föredrogs I nyo och lades till Handlingarne Expeditions-Utskottets, den dennes, under bbo 447, aflåtna och, samma dag e. m., pä bordet lagda Memorial, i anledning af äterremiss utaf Utskottets förut meddelade Förslag till 2.'ne §§. i Iliksdags-Besiutet, angående Stats-Verkets inkomster och utgifter.
Tersmeden har stödt sitt försvar för Bevilln.Utsk:s förslag derpå, att då tullinkomsterna allt fortfarande varit i stigande, torde man med skäl kunna hoppas att sådant äfven hädanefter skall fortfarande äga rum, hvadan Bevilln.Utsk. med fog upptagit i sin beräkning inkomsten af tullarne till eli belopp af 4,075,000 r:dr, enär det sista året gifvit denna summa och något derutöfver. Jag skulle äfven för min del instämma i denna åsigt, om icke de händelser som skakat Europa mellankommil under tiden, efter de är hvilka man tagit till grund för sin beräkning. Det är temligen tydligt att dessa händelser skola pä handelsverlden utöfva inflytande. Det är visst icke omöjligt att della inflytande i längd kan blifva för Sverige fördelaktigt, men det är dock föga sannolikt att omedelbart genast så kan blifva förhållandet, enär den handlande verlden allt för mycket sammanhänger att icke en skakning i det ena landet äfven skulle kännas i det andra. Jag vill endast anföra såsom ett exempel att del är allmänt bekant att de Svenska köpmännen mycket begagnar kredit pä Hamburger-hnsen, och att denna grund för rörelsen nu lidit ett stort afbräck är alldeles afgjordt. Frilen har vidare stödt sig derpå att detta årets tullinkomster äro ganska betydliga och har deraf velat draga den slutsatsen att de skakningar som Europa undergått icke skulle hafva ett så menligt inflytande på oss. Jag har förut yttrat att jag medgifver det vara en möjlighet alt vi derpå i längden kunna vinna; men årets rika tulluppbörd får dock icke läggas till grund för en slutsats alt samma förmånliga förhållande skall komma att fortfara äfven nästa år; ty dels kunna de föreg:de årens exporter ganska betydligt dertill bidragit att ordres redan i höstas voro utfärdade lill betydande importer; dels hafva såsom en annan talare redan nämnt, åtskilliga laddningar ämnade till Tyskland, måst vända sig lill Sverige. Det är då ganska troligt att årets mer än vanligt stora import skall till någon del fylla behofvet äfven för eli kommande år, hvarigenom naturligtvis minskade tullinkomster för det året äro att emotse. Det är äfven bekant att exporten pä våra betydligaste exportartiklar i år ganska mycket lidit.
Alltså får jag anhålla, det Hr Gr. o. Landtm, täcktes först hemställa, det R. o. Ad. ville gilla Riddarh.-Direktms val till Riddarh.-Sekret.; samt derefter framställa propos. på bifall till Riddarh.-Utsk:ts förslag, med dervid fogadt tillägg, att det skall vara inför Riddarh.-Direktm, som Riddarh.-Sekretm skall styrka, det han erhållit tjenstledighet från sin hos staten nu innehafvande befattning. Sedan diskussionen förklarats fulländad, hemställde Hr Gr. o. Landtm, först, huruvida R. o. Ad. gillade Riddarh.-Direktms val af Riddarh.-Fiskalen Brakel till Riddarh.-Sekret., hvilken propos. blef med enhälligt ja besvarad; hvarefter och sedan propos. till bifall å Utsk:ts hemställan oförändrad blifvit framstäf och med nej besvarad, Hr Gr. och Landtm, gjorde propos. på bifall till förberörde Utlåt., med den, i öfverensstämmelse med Frih. Gederströms framställning affattade, förändring, att framför orden »behörigen styrker» insattes orden »inför Riddarh.- Direktm»; hvartill svarades Ja. Riddarh.-Sekretm återtog härefter protokollsföringen. In fidem, Lud. v. Platen. Lönlagen den 22 November 1862. Plenum kl. 6 e. m. Justerades 2 prot.-utdr. för förmiddagens plenum. Hr von Troil, Samuel Gustaf, uppläste en motion, N:o 47, ang:de statsanslag för anläggning af en jernbana från Helsingborg öfver Eslöf till Ystad med sidobana till Landskrona. Begärdes på bordet. H. I. 9 130 Den 22 November e. m. Hr von Koch, Nils Samuel, uppläste tre motioner, nemi.:
Riddarhus - Ordningen more en stadga blott för Ridderstapet och Adeln s»m af Ständet blott, och ej af Riksens Ständer, bchbfde kännås och stadfästas. Herr kotblisb förklarade att det ef parit hans mening att hela tillägget skulle lstgä utan endast de orden: ester anstäldt »yal, Herr Silverstolpe, kristne, anhöll y»N proposition pä § med tillägget oförändradt, Herr Iknm: Jag tror att det egentcli, gen icke är nägon UissLnriens i detta ärendet. Oet är min regel blott att man behäller sä mpcket man kan hehälla, och jag hill derföre förestä, att med Ordförande i Utskotten det mätte komma att förhålla sig este? förra manligheten. Herr Silverstolpe, kristne, och Fr fg herre (HeHsrström, förklarade sig deremot. Herr k q t klra b förnyade sin förut Wk? bq proposition, 4504 Den 2l October. Herr?ak!mnn: Jag tror det alltid är af mycken wigt, hwilken kom förer ordet i ett Utskott, och att sädant cj bör lenmas ät hasarden att decidera. Största skickligheten följer ej nödwändigk nied fiämsta rummet i ett taliikt samfund, men arcndernas skyndsamma gäng dcror huswudsakeligen af Ordförandens skicklighet. Jag tror äfwcn att det skall blifwa lättare för Electorerna att wäija Utskotts-Lcdamötcr, när de ej behdfwa binda sig wid en witz nummer, för att bibehålla en witz Ordförande. Jag tilstprker säkcdes att Ordföranden mätte wäljas antingen af Adelns Ledamöter, eller hwad som syncS mig rigtigare, af alla Utskottets Ledamöter gemensamt. Jag klandrar cj Utskottens uuwarande Ordföranden, och erkänner hos flera, sä mycket mig är bekant, en utmärkt skicklighet. Likwäl mätte mig tillätas akt anmärka, att personer kunna äga mycken skicklighet, men dock icke den att wara Ordförande: hwartill utan twiswcl fordras särskild talong.
Denna afgift bestämdes troligen under den förutsättning, alt Staten, efter förloppet af iooår, skulle vara skyldig att återbetala hela capitalet; men, på sätt Stats-Ulsk. vid denna riksdag utredt, äro dessa obligationer blott annuiteter; och vid sådant förhållande torde billigheten fordra, att de befrias från den orimligt höga bevilln. hvarmed de för närvar, äro belastade. Jag instämmer således med Hr Rosenblad deruti, att Bevilln.Utskls i dess sednare betänk, gjorda framställning rör:de särskild bevilln, för ifrågavar. obligationer måtte afslås. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då ingen gjort någon anmärkn. vid de sednare momenten af 35:le §:n, sådana de finnas föreslagna uti betänk. N:o 12, utan endast vid det uti utlåt. N:o 27 föreslagna nya morn., ansåg Hr Landtm, sig först böra framställa propos. på det förra förslaget ensamt, och derefter på det nya momentet; hemställandes alltså, om R. o. Ad, behagade bifalla de återstående mom:n i betänk. Ropades ja. Uppå derefter framställd propos., blef det i utlåt. N;o 27 föreslagna nya mom. af R. o. Ad. afslaget. 36:te §:n. Hr Stuart, Carl Gustaf: Bevilln.Utsk:s nu afgifna förslag har visserligen såvida företräde framför det stadgande, som finnes i nuvar. bevilln.förordn. i afseende å bevilln. af fideicommisser, att den stridighet i föreskrifterna, hvilken hitintills gifvit anledn. till olika beräkningar af enahanda bevilln.afgift, för framtiden upphörer; men jag anser att Utsk. har oriktigt bibehållit stadgandet af fideicommiss-bevilln. i första mom. och deremot uteslutit detsamma i det 4:de.
Bodde ock i förtiden de Horiter i Seir, och Esau barn fördrefvo och förlade dem för sig, och bodde i deras stad, såsom Israel sins besittninges lande gjorde, det Herren dem gaf. Så varer nu redo, och drager öfver den bäcken Sared. Och vi droge deröfver. Men tiden medan vi droge ifrå KadesBarnea, intilldess vi komme öfver den bäcken Sared, var åtta och tretio år, tilldess alle stridsmän döde voro i lägrena, såsom Herren dem svorit hade. Dertill var ock Herrans hand emot dem, att de förgingos utu lägret, tilldess de voro åtgångne. Då alle stridsmännerna åtgångne voro, att de döde voro ibland folket; Talade Herren med mig, och sade: I dag skall du draga genom de Moabiters landsändar vid Ar; Och skall komma in mot Ammons barn, dem skall du ingen skada göra, eller slå på dem; ty jag vill icke gifva dig Ammons barnas land till att besitta; förty jag hafver gifvit det Lots barnom till att besitta. Det hafver ock räknadt varit för Resars land; och hafva desslikes i förtiden Resar bott derinne. Och de Ammoniter kalla dem Samsummim. De voro ett stort, starkt och högt folk, såsom Enakim; och Herren förgjorde dem för dem, och lät dem besitta dem, så att de skulle bo i deras stad; Såsom han gjort hade med Esau barn, som på Seirs berg bo, då han förgjorde för dem de Horiter, och lät dem besitta dem, så att de hafva bott i deras stad, allt intill denna dag. Och de Caphthorim drogo utu Caphthor, och förgjorde de Avim, som bodde i Hazerim, allt intill Gaza, och bodde i deras stad. Varer redo, och drager ut, och går öfver den bäcken vid Arnon. Si, jag hafver gifvit i dina händer Sihon, de Amoreers Konung i Hesbon, med hans land; begynn att intaga det, och strid emot dem.
Men en hvar, som icke ständigt följer och sjelf annoterar skeende förändringar i enlighet med de vexlande successiva uppgiflerne, eller som känner behof af att fä de lösa detaljcrne efter system ordnade tillsamman och detta årligen, eller ock om någon önskade alt under vissa högre synpunkter försöka att uppfatta i sin helhet landets verkliga inre tillstånd; sä skall man snart finna svårigheten, om icke omöjligheten alt ur dessa berättelser erhålla nöjaktiga upplysningar; ty dels äro visa beräkniugssält — som kunde vara öfverallt lika vid de särskilda emhetsverken i samma sak — olika sins emellan, och således omöjliga alt sammanföra med hvarannan (hvadan man finner, att enhet i grundsats och ändamål saknas), dels förblifva desse urid. berättelser merendels till formen stationära, ehuru de behöfde all, under bestämd enhet i ledningen, med afseende på tid efter annan varierande omständigheter, förändras så väl till uppställuingssätt som innehåll, dels och slutligen saknas alldeles den väscndtliga åtgärd, alt det vigligasle i dessa berättelser sammandrages under vissa synpunkter, som förnämligast förtjena allmän uppmärksamhet och kan blifva årligen meddeladt allmänheten i form af synopliska tableaucr, d. v. s sädane af tabellcrne gjorda sammandrag i någorlunda systematisk uppställning, hvaraf en hvar activ medborgare, ulan alt egentligen vara bevandrad statsman eller embetsman, kan med lätthet hemta en ständigt till hands varande och säker upplysning rör:de sitt fädernesland och dagens allmänna ekonomiska frågor. Det är klart, alt hvarje enskild författares bemödande, att till fullo tillfredsställa nationen i så vidsträckt målto och tillika conlinuerligen, mäste blifva otillräckligt, ty dertill skulle fordras, att ny upplaga skulle totalt omarbetas årligen. Likväl är ingen representant belåten med någon mindre fullständig, concis och lätt tillgänglig hjelpreda, då nationen af honom fordrar, alt han skall behörigen uppfylla sitt kall.
Den i Junti. -ZS7 klart förneka desi sanningar: att äfwen de »wenne secker, som hwar pa sitt häll, esker en systematiskt upgjord och noga följd plan, bekrigat sine faders tro, aldrig klart, utan ömsom under larfwen af en opartisk forflkningelystnad, ömsom under den af en skämtande yra, päarbetat och utfört sitt werk, och M. H. när >vi uplyst dem om arbetssättet, lat dä tideböckecna wittna om desi werkningar och om Len lycksalighet besia rcformatörer öfwer sitt slägte nedkallat. Jag läser längre i tryckfrihets-lagen och sinner, att klart uttryckt gäckeri af den allmänna Gudstjensten, Gnds ord och Sacramenten, umgälles med skriftens confiscation och ett hundrade Riksdalers böker. Gäckeri med dcsie heliga ting, NBdä det är klart uttryckt, är således förbjudit, men M. H. hwad föreställning gören I Eder wal om återstoden af tvär lära, da derifrån abstraheras Guds ord, hwilker uttryck ej innefattar mindre än hela uppenbarelsen, och Sacramemerne som i begreppet äro oskiljaktig ifrån Dogmerne och Mysierierne? Är del ei sjelfwa wär lära man således för ett, hundrade Rjdksdaler Banco får klart gäcka. Ar wäl denna plikt ett straff, swarande emot brotteks förstörande följder. Med uttryckligt frikännande för lagstiftarens afsigter, förklarar jag att deu skilnad i bestraffning besia kwäune momenter af lagen förete, i mitt sinne alstrar begreppet om ett Theismen lemnadt, och christna läran fräntagit beskydd: och wagar kill och med pästä att hos hwar och en som icke äger samma grunder som wi lik ken öfwerkygelfe, alf sadan har icke lagstiftarne» äsyft - 398 Den l ItlM. äfyftning warit, stall della lagens rum alstra samma begrepp.
Vi hafva sällan läst en mera mördande kritik, som dock bär alla kriterier för att vara fullkomligt rättvis. Hufvudomdömet om detta den mångfrestande författarens nyaste försök såsom historiker sammanfattas i följande skarpa ord: » Tyvärr tillfredsställer detta arbete ej ens de måttligaste anspråk. Dess vetenskapliga värde är intet; där framdrages ej ett enda nytt faktum, det innehåller icke en enda originel tanke värd att taga reda på, men väl är det rikt pä faktiska misstag, på afsiktligt eller oafsiktligt falska sammanställningar och vilseledande kombinationer, för att nu icke tala om tryckfelen. » I sak fördelaktigare är heller icke den granskning, som Professor Henrik Schück underkastar samma arbete i » Nordisk tidskriftÄfven han anför talrika exempel på bokens felaktiga påståenden, och med hänsyn till den tanke om svenskt författareskap, som den kan ingifva utlandet, slutar anmälaren med den bittra sanningen: » Det hade onekligen varit både till hr Strindbergs och den svenska literaturens fromma, om detta arbete skrifvits på författarens modersmål eller — aldra helst — alis icke skrifvits. » Öfversättningsliteratur. Äfven i vårt land blef Hermann Sudermann med ens genom sitt realistiska skådespel » Ära » en populär författare. Och våra förläggare hafva skyndat att med vår literatur äfven införlifva andra arbeten med hans lockande namn på titelbladet. Sålunda hafva bland hans äldre arbeten de båda romanerna » Sorgens fé » och » Fädrens missgärningar » (båda på Hugo Gebers förlag, resp. kr. 2.25 o. 2.75) öfversatts till vårt språk. Den sistnämnda af dessa ingaf oss ej lust att göra bekantskap äfven med den förra. Den är nämligen en roman af numera föråldradt slag — med äfventyrliga, blodiga händelser, fantastiska karakterer och glödande deklamationer. Påtagligen ett ungdomsarbete utan mognad, om ock ej utan talang. — Vida mera betydande är Sudermanns sista arbete, femaktsdramat » Sodoms undergång », som ock öfversatts till vårt språk (samma förlag, kr. Däri tecknas med drastiska färger de frestelser och faror, hvilka i en storstad åtfölja den konstnärliga ryktbarheten.