Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sländer, i anledning af E. K. M:s Nådiga Proposition om ett extra Statsanslag af 3 millioner R:dr Banco, till Försvars-Verkets iståndsättande m. m., bland annat i underd. anmält, det Rikets Ständer icke kunde anslå några medel för Carlskronas befästande, hvartill hörde Kungsholms fäslningsbyggnads fullbordande; likväl och då Rikets Ständer, efter gjord enskild motion, icke kunnat undgå inse nödvändigheten deraf, att de å Kungsholms fästning förlagde Arbets-Compagnier, af too man hvartdera, varda på ett lämpligt sätt sysselsatte, och då Rikets Ständer tillika fästat uppmärksamhet derå, att, af hvad i denna fråga blifvit åtgjord t, den slutsats möjligen skulle kunna dragas, som vore E. K. M. förhindrad, alt af 8:de Hufvud-Titelns anslag för fångars vård och underhåll m. m. disponera erforderliga medel för Arbetsknrls-Compagniens förfarande användande vid fästningsbyggnadsarbetet, i fall denna sysselsättning skulle finnas vara den mest ändamålsenliga; hafva Rikets Ständer ansett sig böra härmed undanröja anledningen till en sådan misstydning, roen tillika bos E. K. M. i underd. tillkännagifva, alt, i händelse fångarne blifva använde vid fästningsarbetet, kostnaderne för de i och för detta arbetes utförande erforderlige instrumentalier och inventarier äro utgifter, hvilka Rikets Ständer funnit icke tillhöra 8:de Hufvud-Titeln, utan böra af andra disponibla medel bestridas, och att således kostnaden för fästningsbyggnaden, beräknad till högst 34f.ooo R:dr årligen, bör förminskas med åtminstone så stort belopp, som motsvarar hvad årligen åtgår till inköp och underhåll af nyssnämnde effecter. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 9 Maji i835. Uppläst och godkänd hos Ridd. och Adeln den g Maji 1835. Presle-Ståndet den g Borgare-Ståndet den g Bonde-Ståndet den g Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, med förtydligande af Rikets Ständers underd.
I motsatt syftning, och för att ådagalägga den låga ståndpunkten af vårt jordbruk samt derigenom äfven dess oförmåga att kunna uthärda konkurrens med andra länder, om tillförseln derifrån är fri, har den värde reservanten anfört åtskilliga siffror, som skulle visa hvilken stor underbalans som egt rum i afseende på råg och ladugårdsprodukter. Den talare, som näst före mig haft ordet, har redan vidrört detta ämne och erinrat, att de anförda siffrorna blifvit ensidigt valda, så att de hufvudsakligen omfatta exceptionella fall, och att, i händelse dessa uteslutas, förhållandet ställer sig helt annorlunda. Men, ifall man å andra sidan vill anmärka, att icke heller detta förfarande är riktigt, ber jag att få välja en grund för mina uppgifter, mot hvilken jag hoppas att ingenting med skäl skall kunna påminnas, och hvarigenom ojemnheterna fördelas på längre tid. Jag skall nemi. taga de sista 10 åren, för hvilka resultaterna äro kända, till grund för beräkningen. Hvad då särskildt artikeln råg beträffar, hvilken reservanten sökt så skarpt framhålla, i motsats till alla de öfriga sädesslagen, så får jag upplysa, att under den omförmälda tidsperioden, 1852—1861, har af omalen råg införseln utgjort i rundt tal 8,666,000 knbikfot, men utförseln åter 12,363,000 kubikfot, hvadan således exporten öfverskjutit importen med 3,697,000 kubikfot. Deremot har under samma tid af malen råg, eller såsom mjöl, inkommit 1,828,000 centner mera än som blifvit utfördt.
Kronan tyckte väl att staden hade fått nog genom sina stora tilldragelser; och då andra orter kommo i åtnjutande af någon huldhet, blef Strömstad bortknuffadt som ett illa tåldt styfbarn. Också var den skada, staden lidit af gyldenlöws-fejden eller, såsom det mera uttrycksfullt heter bland bohuslänska allmogen, ”den stora ofreden”, rent af obotlig. Och alla försök att få den upp gingo så mycket mer baklänges, som dess dödsfiende Fredrikshall, icke heller då så gammal i tidböckerna, redan började draga åt sig en del af Strömmens fordna trafik. Dertill uppstod handel på det ena fiskläget efter det andra utåt hela kusten; och när till sist de stackars privilegier, som blifvit köpingen beviljade, gingo till ända, föll ett fullkomligt mörker öfver det sedan på åtskilliga sätt beskattade samhället2, och det för fulla segel gående stora skeppet, hvilket är synligt i stadens sigill, tycktes vara ditkommet som en blott och bar ironi. Så, med trögt blod i ådrorna, kommo och flydde åren, visst icke under sömn, ty löwendals-fejden 1711 bullrade rundtomkring, men det gick dock ett dödvattendrag under strömmen, ända tilldess att en ny stor lifspuls trängde in genom både vatten, klippor och folk. Denna lifspuls hette Carl XII, och norska kriget under denna period benämnes än i dag ”kong Carls ofred”. Innan vi tala något om denna för Strömstad så vigtiga tidpunkt, kunna vi ej annat än för några ögonblick dröja vid de anklagelser, hvilka under såväl den stora gyldenlöws-fejden som den lilla löwendals-fejden slungades mot de flesta presterna inom gränspastoraten.
Hofrätten, genom utslag den 13 Oktober 1842, sig utlåtit och, då borgmästarens åtalade, under målets utförande upplysta, tillgöranden borde läggas honom till last såsom embelsfel af särdeles svår beskaffenhet,' derför, med tillämpning af 1 kap. 12 § Rättegångsbalken, dömt honom att under sex månaders tid varda skiljd från sitt innehafvande borgmästare-embete med dertill hörande löninkomster och förmåner, samt utgifva ersättning till Kongl. Majrt och Kronan för den häktades underhåll längre tid än vederbort och till denne för hans obehöriga lidande. Uppå de häröfver hos Kongl. Majit af borgmästaren Unger i underdå nighet anförda besvär, är Kongl. Majlis med Dess Högsta Domstol beslutade utslag under den 4 Februari 1845 meddeladt, af innehåll, att Kongl. Majit funnit skäl ej vara anfördt, som kunde verka ändring i öfverklagade utslaget; om hvilket slut, efter hvad Högsta Domstolens protokoll för berörde dag innehåller, de tillstädes varande Ledamöter, Herrar Justitieråden , nu mera Presidenten Isberg, Bredberg, Nyblaeus, Nordenstolpe, Grefve Snoilsky, Grefve G. A. Sparre och af Rolén sig förenat. 6 Slutligen och då sedermera borgmästaren Unger i underdånighet sökt att af gunst och nåd varda från det honom ådömda ansvar förskonad, har Kongl. Maj:t, i utslag den 11 sistlidne Augusti, förklarat Sig icke finna anledning alt den sökta nåden bevilja. I samina berättelse, pag. 96 och följande, förmäles, huruledes en tillförordnad domhafvande i Listers Härad af Blekinge län, häradshöfdingen M. Bergqvist blifvit anklagad och ställd under tilltal dels för i embetets utöfning begångna förbrytelser och dels för annat brott; uti hvilken sak, efter det vid vederbörlig domstol undersökning och pröfning af detta sednare föregått, Kongl.
Inom några socknar af Sunnerbo härad fortsättes nu som tillförene fabrikationen af väfskedar, liar och trädkärl, men det i min förra underdåniga berättelse omnämnda missbruk, att en mängd personer under kringvandringar inom riket för afsättning af berörde produkter jemväl drifva handel med kramvaror, som ej äro ortens egne tillverkningar, medför högst skadliga följder icke blott för den håglöshet lill arbete, som deraf förorsakas, utan ock för de sedeförderfvande lefnadsvanor, som dessa kringvandrare derunder inlära sig och hvilka ofta göra dem vid unga år till brottslingar eller hemfallna under fattigförsörjningen. 8 § 4. Politisk Pörjattniny. Under de 3 sednaste åren hafva några hufvudsakliga jordeboksförändringar icke inträffat eller något hemman råkat i ödesmål. På sätt jag i min förra berättelse underdånigst upptagit, ökas fortfarande ansökningarne om laga skifte, hvarmed Länets flere skicklige landtmätare äro fullt sysselsatte. Vid i Augusti månad 1850 anställda nya entreprenad-auktioner å skjutsningsbestyret för fem år i sender har i Länet endast vid fyra gästgifvaregårdar inom Sunnerbo härad skjutsningen af entreprenörer öfvertagits, hvaremot densamma vid öfriga gästgifvaregårdar utgöres på vanligt sätt. Obenägenheten för entreprenader af skjutsningsbestyret synes härleda sig derifrån, att i en ort som denna, hvilken föga lämpar sig till hästafvel, underhållet af ett större antal hästar är alltför kostsamt i förhållande till de inkomster, som af skjutsningsersättningen är att vänta. Kronoskjuts och inqvartering hafva under ifrågavarande 3 år icke varit betungande. H vad om allmänna bevillningen och rot erin g skostnaden förut är yttradt torde äfven nu få åberopas. Det är likväl i denna penninge-fattiga ort en lika märkvärdig som berömvärd företeelse, att kronoutskylder na utgå restfritt och att restantierna gemenligen endast bestå af böter i mål, som bero på Öfver-rätts pröfning.
Missbrukas denna magt, så är ju Contrplleu gifven och stark , men ock derföre liksom styr kan i allmänhet öfver alla småsaker ; den beslår deri, att Banco-Fullmäg tige hafva en oinskränkt anmärknings-rätt; Öfver anmärkningarne är Directionen skyldig att sig förklara, och om ej Directionen är i stånd dertill så kunna Banco-Fullmägtige innehålla Bygg nadsbidragen, och då kan Bolaget, utan att behöfva anföra några skäl, afsätta D en 17 November f. m. 61 Ordföranden, ty uti 7 Art. af de Bolagsreglor Konungen utfärdat, står äfven: Skulle Bolaget anse Ordföranden i en eller annan måtto brista i de Hon om åliggande skyldigheter, stån de det Bolaget fritt, att sådant hos Ivon g i. Maj: t anmäla, med underdånig anhållan om hans entledigande; och bör då tillika behörigen upprätt ad t förslag till an ny Ordförande i underdånighet insändas, hvaraf synes, som Konungen ej skulle vara böjd lägga hinder för ombytet. På samma sätt kan Bolaget äfven välja andra Direclionens Ledamöter. På sådant vis tror jag, att kraften är bäst bibehållen till Verkets utförande, och Controllen säkrast uppställd. Således anhåller jag, att man måtte förblifva vid hvad man börjat, och med nytta och framgång blifvit utfördt. Att nu afbryta djen vidtagne methoden, vore visserligen ej nyttigt, och jag åtminstone är af den tanka, att Canalens utföring bör på samma sätt, som hittills, fortgå. Ty jag beklagar upprigtigt, om icke i ett så vigtigt ämne, der fråga möjligen kan uppstå om återbetalning, någon annan gräns än den af 5 år skall vara stahl för anmärknings rätten, då all utföring likväl tillhör Bolaget liksom all Controll Banco-Styrelsen. Under sådana förhållanden och då Jern Contoiret förklarat alt det vill ha säkerhet för lånet, om till slut något klander skulle falla på Verkstads inrättningen, skall det ju ytterst återfalla på mig! Hvad ha? 62 Den 17 November f. m, jag du att göra?
Drängen gick den honom ålagda eden, men dermed var det ock förbi med hans själs lugn. Det syntes tydligen, att han förtärdes af ett inre qval, som han för ingen ville yppa, och en dag befanns han hafva skjutit sig. Den bössa, hvarmed han tillfogat sig döden, köptes af en hans svåger, kolaren E. Då jag officierade vid nattvardsgång i M. kyrka, märkte jag en ibland kommunikanterna, som skälfde ovanligt, så att det var med yttersta möda jag kunde meddela honom sakramentet. Den, som så skälfde, var den ofvannämnde kolaren E. Hemkommen till prestgården, omtalade jag händelsen med den skälfvande E., hvarvid en af de närvarande svarade: “Ja, ja! Gud nåde honom! Han har visst något han, hvaröfver han måste skälfva. Den värjemålsed, som han svor i sin ungdom, spökar helt säkert ännu i hans samvete.“ På dessa ord beslöt jag att ställa mig i närmare beröring med E.; men innan jag hann göra något steg i detta afseende, kom ryktet och berättade, att man funnit E. död i en kolkoja, och att han afhändt sig lifvet med samma bössa, svågern några år förut begagnat för samma bedröfliga ändamål. En svåger till E., dragonen S., köpte den olyckliga bössan, samt uttog ur en stock i kolkojan den kula, som der fastnat, och med hvilken E. dödat sig. Dragonen S. var en stor och stark karl, var gift, hade flera barn, samt bergade sig ganska bra; men han förde ett oordentligt lefverne, var stormande och öfverdådig, samt stundom vild både i sitt hus, på samqväm och på vägar, hvarför han ofta fick förmaningar af presterskapet, och äfven en gång af mig, till hvilken han kom i något ärende: “Har du något på ditt samvete, som gör dig så orolig och stundom äfven vild i ditt uppförande, så lägg fram det för din lärare; vänd om från din ogudaktiga vandel; sök frid hos Gud, så får du frid med ditt samvete; ty Gud vill vara alla syndare nådig för Jesu Kristi förskyllans skull.“
På sätt ofvan blifvit antydt, skulle väl stadgandet derigenom ej blifva till innehållet olika med det nu föreslagna, men den af Rikets Ständer deri gjorda förändring och de till stöd derför anförda motiver skulle åtminstone upphöra att vidare kunna på lagskipningen utöfva inflytande; hvarjemte och på det sednare momentet uti samma §, der den omständighet, att af misshandeln döden såsom sannolik verkan ej väntas kunde, upptages såsom en mildringsgrund, icke må gifva anledning till den slutsats, att sådana fall, der gerningsmannen sjelf insett en sådan verkan vara sannolik, skulle kunna hänföras under 1 mom. i samma §, Högste Domstolen tillstyrkte, att orden: »var misshandeln af den beskaffenhet, att döden, såsom sannolik verkan deraf, ej väntas kunde, eller,» må uteslutas, helst hvad 2 mom. i öfrigt innehåller är tillräckligt för att lemna domaren tillfälle att, vid straffets bestämmande, fästa tillbörligt afseende äfven å våldets ringare beskaffenhet. 3 §. Enär särskildt ansvarsbestämmelse för de högst sällsynta fall, som i denna § afses, 25 efter Högste Domstolens åsigt, icke vore behöflig, samt genom införande deraf befaras kunde, att förbrytare, som verkliga mord begått, skulle få anledning söka, genom förebärande att de endast varit den dödade till sjelfmord behjelplige, undgå det svårare straff, som dem drabba borde, tillstyrkte Högste Domstolen, att denna § skulle ur förslaget utgå. 10 §• Angående ansvarsbestämmelsen i sista punkten åberopade Högste Domstolen hvad vid 8 Kap. 14 § blifvit anmärkt. 11 §. Då med de kroppsskador, som i denna § omförmälas, förstås hvad sedermera i förslaget innefattas under benämningen »svår kroppsskada,» syntes Högste Domstolen lämpligast vara, om sistnämnda uttryck genast i denna § begagnades och bestämmelse der lemnades om hvad med »svår kroppsskada» skulle förstås, hvarigenom undvekes att, på sätt nu i förslagets 20 § skett, medelst en i allmänhet gällande föreskrift i berörda hänseende afbryta sammanhanget emellan särskilda §§, afseende olika fall af samma art brott På grund häraf föreslog Högste Domstolen åt ifrågavarande § följande lydelse:
det första om anslag å Stat till Exercice på sjön för Flottornes befäl och manskap^; det andra om inqvarterirespenningar för befälet vid de indelta BåtsmansCompagnierne; det tredje om användande af Kronans Koppartionde och Hammarskattsjern för Flottornes behof; det fjerde om anslag för SjöBeväringens beklädnad; det femte om Lotsoch Båk-afgifternes användande till de dermed afsedde behof; och det sjette om uppgörande af en Budgett för Flottorne; af Herr af Bornemans memorial angående ConstructionsCorpsens löningsStat; af Grefve von Schwerins memorial angående användande af de så kallade Begrafningshjelps-nredlen; af Herr Printzenskjölds memorial om tillökt antal löner inom StatsExpeditionerne af Konungens Cantzli; af Friherre Stjerncronas memorial om lönetillökning för Befälet vid Skånska DragonRegementet; af Herr Haijs memorial om ersättning för jordägare, som lidit skada genom vattenuppdämning vid Trollhättan. P. 342. — om remisser: af Herr Treffenbergs memorial om ett nytt uppbördssätt vid PostVerket; samt af Herr Anckarsparres och Herr Cederschjölds memorialer angående 318 förändring af nu gällande Tullförfattnin* gar. P. 346. —om remisser: af Herr Treffenbergs memorial angående förlängning af tiden för inbetalningarne af lån i BancoDisconten; af Herr Hammarskölds memorial om förlängning af tiden för återlösen af i Banken pantsatt Silfver; af Grefve von Rosens memorial angående ändring af reglementet för lån å Jern i Banken; af Herr Ehrenborgs memorial om rättighet för Sparbanken i Mariestad samt alla så väl redan befintlige som framdeles blifvande Sparbankar, att i Banken eller dess
4 Enligt Nordenskjöld utgjordes hans boksamling, då bouppteckning skedde, af 12 medicinska och kemiska arbeten, hvartill kommo några andra "svenska, tyska och franska böcker" värderade till 6 spec. III Under det 18:de århundradet sträfvade naturforskningen att lösslita sig från metafysikens ofruktbara spekulationer och inslå på den enda, till målet ledande vägen, erfarenhetens, experimentets och iakttagelsens. Särskildta laboratorier för kemiska arbeten funnos visserligen vid denna tid,5 men de flesta framstående kemister utbildades dock då och äfven under början af vårt århundrade på apoteken. Lemeri, Baumé, Rouelle m.fl., t.o.m. Liebig i vårt århundrade grundlade sina kemiska studier såsom farmaceuter. Scheele erhöll aldrig annat tillfälle att sysselsätta sig med kemiska studier och forskningar än det apoteken lemnade. Vi ha sett huru Scheele flyttade från det ena apoteket till det andra, ända till dess han blef bofast i Köping. Först i denna stad kunde Scheele tänka på att inreda åt sig ett laboratorium. Vid ankomsten till Köping bodde han i ett rum på gästgifvaregården och hans första laboratorium utgjordes af en förfallen bod med trasiga fönsterrutor, till hälften afplankad för åkdon och åkerredskap. Här uppsatte han några enkla ugnar. Sedan Scheele upprättat apoteket ur dess förfall och kommit i en jämförelsevis bergad ställning, inredde han ett nytt laboratorium, som synes hafva varit efter den tidens anspråk ganska väl försedt, åtminstone om man får döma efter yttranden af spaniorerna d'Elhujar, Bergmans lärjungar, som besökte Scheele i Köping. [Illustration: Scheeles apotek och bostad. Användes fortfarande till apotek.] [Illustration: Epitaphium i Köpings kyrka. Uppsatt af Apotekaresocieteten i Stockholm.] [Illustration: Scheeles apparat för beredande af syrgas. (Kopia ur "Luft und Feuer".)] Illustration: Qvarlefvor från Scheeles laboratorium och apotek. De apparater Scheele begagnade voro de aldra enklaste; några glaskolfvar, retorter, vanliga buteljer, flaskor och framför allt, vid experiment med gaser, oxblåsor.
Det är detta förbud, hvarigenom alla personer, som ej ingå i hypotheksbanken, inskränkas i rättigheten att, på sätt de sjelfva kunna finna fördelaktigt, draga nytta af sina fastigheter, jag för min del ej kan gilla, och får på grund deraf yrka afsiag å ifrågav:de g. Frih. Baab: Lika med Gr. Mörner erkänner äfven jag, att jag oj inser behofvet af den i denna § inflikade mellanmeningen »eller hvilken annan kreditinrättning som helst, än allena den allmänna hypotheksbanken», och jag får be någon af de Hrr, som deltagit i detta beslut, uplysa, hvarföre man sträckt förbudet längre än till de hypotheksföreningar, hvilka uplånade penningar mot på säkerhet i jord utfärdade obligationer. Hvar och en vet nemi. ganska väl förut betydelsen med en bypotheksförening, så att mellanmeningen är, enl. mitt förmenande, helt och hållet öfverflödig. I afs:de på det först förekommande stadgandet i denna g, eller att alla hypotheksföreningarnes verksamhet bör vara stängd ifrån den dag, denna förordning blifvit offentligen kungjord, anser jag detsamma vara i högsta grad obilligt. Jag föreställer mig att man i detta fall ginge en lämplig medelväg, om man i nästk:de § stadgade att, i stället för 1, fordrades 3:ne hypotheksföreningars inträde, som delegare i hypotheksbanken, innan densamma finge börja sin verksamhet. Som denna min åsigt hyllas af åtskilliga ledamöter af detta hus, och som jag har all ani. att förmoda att den af mig nu antydda förändring kommer att vidtagas vid nästfölj.
S&HfFrtffer, flttgSettöe fjfsab tutb Cantate* 0# ©fattjfrtfafogär* BerebningsJ», Sapertag*', 0# fprofntagS^ommtftcer bor faffc tagas, famt om änfcrfagd fofönbe i €ommttteerne$ befTttf, (Dm tTIantale. od) ©fattfbeifnrng, §• 41* '3 bela SHifet (fola Mantals» od) ©attifrifningar börjad i meblet af giooember mdnab, bd ann, forn inom ben 31 ^December famma dr fplta gemton dr, t mantal ffattffrifrDöö, cd) be, forn rott lifa tit) fpdt ©fulton är, antefnaé tia perfor.lig (Tpbbd*afgiftd erldgganbe. -Mantals* od) ©fattfbrifningen forrdttad inom ptoarje ©tab, ^afiora! eder ©oden, t ndrmaro af ett fdbant konungens 23efafIningSf)afmanbeS Dnrbub, forn meb nobige funffapcr fårenar anfeenbe i orten.
Bjuder man till annan ut sådana veterligen förfalskade lifsmedel, som ofvan sagda äro; varde, der de ej emottagas, ändå dömd till straffarbete från och med sex månader till och med två år. Beträdes handlande eller annan, hvilkens yrke är att sälja eller bereda lifsmedel, med brott, som i denna § sägs, miste han ock den näringsrätt. Begår någon sådant brott, hvarom denna § handlar, i uppsåt att annan till lif eller helsa skada; dömes för förgiftning efter thy derom är stadgadt. § 32. Säljer man eller utlemnar eljest till annans begagnande, eller bjuder man till annan ut veterligen förfalskade läkemedel, de der för menniskors lif eller helsa farliga äro; vare lag som för hvaije fall i 31 § sägs. § 33. Förleder man i sviklig afsigt annan till oskälig rättegång; bote från och med tjugu till och med tvåhundra Riksdaler. § 34. Far man med spådom, signeri eller annan vidskepelse, att dermed bedrägeri öfva eller vinning sig förskaffa; bote från och med fem till och med etthundra Riksdaler. Varder någon andra gången eller oftare dermed beträdd; må till straff arbete från och med två månader till och med ett år dömas. § 35. Sätter någon olofligen å tillverkning, som till salu hålles, annans märke än rätte tillverkarens; straffes med böter från och med fem till och med etthundra Kongl. Maj.ts NM. Pi'oposition N:o 59. 15 Riksdaler. Vid synnerligen försvårande omständigheter må till straffarbete från och med två månader till och med ett år dömas. År för brott, hvarom denna § handlar, tillverkningens förlust för visst fall serskildt stadgad; galle ock det till efterrättelse. § 36. Låter man ej så lysa fynd eller hittegods, som i lag stadgadt är; böte till högst dubbla värdet af det hittade, dock ej under fem Riksdaler. Förtiger man fynd eller hittegods, då egaren eller annan dertill berättigad sig anmäler eller eljest tillkännagifver; straffes som i 23 § skils. § 37.
Han talade endast i lagbud med en stämma, som var ekot från murade grafkammare och sammanstörtade tempel. Men om allt hvarpå lagen ej gaf gensvar, genmälte också han: »därom vet lagen intet, därom veta våra förfäder intet, därom vet jag intet», eller han tvang den fåfänglige frågaren till tystnad med motfrågor, om hur många snäckskal, som vittrat på stranden mellan Joppe och Askalon eller hur många plågor Israels folk hade att genomgå. När det då vardt tyst, blef hans röst åter koppartaflan med lagens visdom. Det var den lille kutryggige och kobente Josuah, den lärde nålsmeden med märken af fattigdom och låg börd i det hoptryckta ansiktet och de af kniptång och hammare valkade händerna. Hans yrke hade lärt honom hofsamhetens dygd och vördnaden för lifvets ringa krafter. Femtio väl måttade hammarslag mot den rykande mässingstråden kräfde nålskaftet och lika många refflan kring ögat, men när nålen ändtligen låg färdigfilad på städet var den danad till att fästa och förena, icke till att stinga och såra. Och när natten föll, satt Josuah i dörren till den svarta smedjan och följde stjärnornas vandringsfärd längs vändkretsen. Hur flammade det icke kring deras himmelsbanor och hvad vore natten, öknarna och hafven utan stjärnornas silfversken! Men, tänkte han, också de små nålhufvudena, hvilka nysmidda blänkte bland de svarta kolen i den släckta ässjan, hade sin glans och sin uppgift, och Josuahs hjärta fylldes af oändlighetens dyrkan. Men Elieser och Josuah voro gamla, Eleasar-ben-Assarja var ung och sörjde däröfver. Oroligt kungablod rann i hans ådror från båda föräldrarnas sida och hans moder hade varit en fager leksyster till Berenice. Själf var han skön och vis, som den unge Salomo, och ändock sågo hans ögon drömmande långt bort från skola och predikstol. I solnedgången brukade han sitta på taket till sitt marmorhus med båda händerna sträckta mot väster, medan hans läppar rördes sakta.