Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det förvånade mycket och med ratta att herr Hillberg ej lyckades gifva en mera konstnärligt utformad bild af Skule. Han var öfverraskande matt och ointressant, och ändå hade han ju arbetat mycket på denna roll sades det. I det hela tyckes herr Hillbergs talang ej komma Nya teatern till godo i den mån, vännerna af hans förmåga kunde önska. Man jämföre denna vinter med herr Hillbergs första år vid denna teater eller med den vinter, då han tillhörde kungliga scenen. På Nya teatern gjorde han en hel rad karaktäriska figurer, som ännu lefva i godt minne hos teatervännen: hertig de Septsmont, Prosper Block, Tabariu, konung Karl den nionde af Frankrike, kung Henrik i Bertrand de Bom, Friling i Konseqvenser. Och på kungliga teatern: Jago, Wallenstein, Corrado, Krogstad. Ur Dagens Krönika. Vi. 5vinter påminte Brand på ett glänsande satt om herr Hill-bergs kraft Men i vinter — ja, Pontus Bark är ett mästare-drag, men Pontus Bark visades endast på två matinéer. Petruccio var knappast en första rangs skapelse. Och Skule nu senast — utan farg, utan karaktär. Det går likväl an att herr Hillberg hvilken dag som helst kan visa fram ett mästarprof till de gamla. Han har » gnistan » och han har förmågan, om han vill. Fru Engelbrecht har ej heller i vinter fatt visa hvad hon förmår — undantagandes i Sanna qvinnor. Hennes ovanliga förmåga att spela osökt och naturligt och att tala på scenen kommer snart att saknas på Nya teatern, då hon är borta. Så mycket mera skäl vore det då att draga nytta af henne, medan hon ännu finnes att tillgå. Kungsämnena var ett af dessa spektakler, hvari Nya teatern tid efter annan pröfvar publikens tålamod vida öfver förmågan. Från half sju till half ett sitter väl ingen, som kar sin frihet, på teatern utan att längta dädan. Var Kungsämnena en halfgammal nyhet, så var Geografi och kärlek helt igenom farsk.
På enahanda grund lärer det ej kunna bestridas, att vid skifte af ett större inägoområde i lika små eller mindre lotter med det angränsande mindre området uppkommer behof och naturlig rätt för de förra att räkna sig till godo stängsel i skiljolederna sig imellan, hvaraf följer rättighet att fordra jemlikt deltagande för det angränsande området i hägnadsbesväret imellan detta och de förra. Af dessa anmärkningar torde vara uppenbart, dels att intet skäl finnes till olikhet i skyl digheten att stänga för inägor eiler utägor, och dels att grunden till ett större hemmantals eller större ägovidds belastande med större andel i hägnad mot mindre hemmantal eller mindre ägovidd, än som drabbar denna senare, är falsk, och att å ömse sidor af en skiljoled imellan ägolotter eller jordegendomar den verkliga grunden för hägnadsbesvärets fördelande är jemlikhet. Ar åter detta bevisadt och lagen om hägnadsskyldighet derefter rättas; så inskränker sig denna lag till det enda stadgandet, att i skiljoled imellan särskilda ägares jordegendomar eller ägolotter halfva hägnaden skall hållas af hvardera sidans ägare. En sådan förändring i nu gällande stängsellag bör jag desto heldre tillstyrka, som jag genom erfarenhet känner de oöfvervinneliga svårigheterna att på någon giltig eller billig grund bringa i verkställighet de i denna lag gifna stadganden, ja den ej sällan inträffande omöjligheten att pä något sätt åstadkomma dessa stadgandens efterlefnad; och det är med anledning af denna erfarenhet, som äfven lagkommittéens förslag upptagit den förändring, jag nu tillstyrker. Uti första kap. 12 §. Rättegångs-Balken stadgas ansvar för Domare, som fäller orätt dom; och 9 kap. 5 §. Utsöknings-Balken förordnar om ansvar för Konungens Befallningshafvande, såsom i Rättegångs-Balken om Domare sägs, när Konungens Befallningshafvande uppsåteliga af hat och afund, eller för egen vinning, eiler androm till viljes, häfver gjort den klagande orätt.
205 dels med afseende å den gemensamhet mellan medborgare i olika samhällsställningar, som af den kommunala verksamheten inom större eller mindre kretsar framkallas. Försöket att lösa problemet om huru den såsom nödvändig erkända representationsreformen borde utföras, och den deraf föranledda tvisten om på hvilken grund den nya representationsordningen för vårt land borde byggas, hafva emellertid redan under 25 år fortvarat. Det var vid 1840 års Riksdag som man började på allvar arbeta på denna stora frågas lösning, och ehuru sedan dess de fleste blifvit och länge varit enige om den meningen, att representationsreformen behöfde och borde ofördröjligen verkställas, bar den det oaktadt allt hittills blifvit uppskjuten, emedan kampen emellan de samfälda valens och ståndseller klassvalens anhängare under tiden utan uppehåll fortgått och lagt hinder i vägen för antagandet af något bland de olika förslag till reformens utförande, som tid efter annan, än från den ena och än från den andra sidan, varit framlagda. Sedan det nu föredragna Kongliga förslaget vid början af förra Riksdagen blef framstäldt och ifrån dess framkomst fortfarande kraftigt bar understödts, både af ett mycket starkt medhåll inom representationen och talrika opinionsyttringar utom densamma ifrån hela landet, har derigenom den långa kampen nu ändtligen kommit mycket nära sitt afgörande. Och jag hemställer bär till en och hvar, om icke, efter allt som på de sista tiderna har förefallit, striden om de olika valgrundsätserna nu bör anses vara fullkomligt afslutad? Den obestridligen ytterst vigtiga frågan orri på hvilken grund den nya representationsformen borde uppföras, har blifvit med stor både grundlighet och liflighet diskuterad i alla delar af landet, och nu vid slutet af denna diskussion visar det sig, att den vida största delen af nationen med Konungen i spetsen har förklarat det samfälda valsättet utgöra den enda grund, hvarpå en ny representationsbyggnad ibland oss kan uppföras.
Man vet, att han läste fortifikation, besökte ingeniörskontoret o. s. v., men eljes synes han hufvudsakligen bildat sig på egen hand med läsning af skönlitteratur ända från fader Homer, som han genomgick i madame Daciers förfranskning, ner till dagsromanerna. Men så mycket mer har journalen att förtälja om nöjena och sällskapslifvet. Mot middagen går Claës Julius ut på visiter, sedan är han ofta på dinéer, efter hvilka han gör sin uppvaktning på slottet hos hoffröknarna, som då taga emot i »sina kammare». På aftonen råkades man vidare på »comedien». Den franska teatern, till hvilken entréerna erhöllos genom hofvet, var också lika mycket en förnäm konversationssalong som en skådeplats, och efter det vid tidig timme lyktade spektaklet, började baler och soupéer. Öfverst i sällskapslifvet stod naturligtvis hofvet. Läser man skildringarna af de fester Adolf Fredrik gifvit för Lovisa Ulrika till exempel vid invigningen af China med dess monsterföreställning af 10 dramatiska akter med 32 baletter och dess förplägning, så grundlig att Drottningholmsbackarna voro fulla af sofvande kadetter och pager, hvilka ej orkade »retirera sig», ser man för sig ett hof, som ännu går i saxisk barock, men just under dessa år börja dessa tyngre former slipas lättare och finare efter den franska Versailles-stil, som Gustaf III skulle personifiera. Ännu fick öfverdrift i mat och dryck ersätta munterheten – för att ej tala om riksdagsfesterna på slottet, på hvilka Claës Julius räknar ett femtiotal dödfulla, hörde det ej till ovanligheten att se berusade på hoffesterna. En verklig glädje ville ej infinna sig. Efter det misslyckade revolutionsförsöket 1756 kvarlåg alltjämt i slottssalarna en svart skugga af förstämning med ömsesidigt groll och bitterhet mellan värdfolket och en mängd af dess nödtvungna gäster, och konungaparet gjorde föga för att öfver dessa minnen gjuta högtidsharmoniens försoning.
Emot längderne öfver inlöste Transport-Sedlar fordras till control en summarisk motbok inom Sedel-Contoret. 3:o Sedel-Contorets Magasins-Bok har så många Contos med Debet och Credit, som erfordras för att visa hvad Contoret, uti sedelpapper, blanketter och färdige sedlar, af hvarje valeur, liar att svara för. 4:o Bankens Sedel-Bok har så mångå Contos med Debet och Credit, sora erfordras för att visa balancerne af hvarje slags sedlar, utelöpande Banco-Ulskoltels Utlåtande N:o 3S. och magasinerade tillhopa, och sammantagna balancesumrnan vid hy ad tidpunkt som helst.' B. Daglig sysselsättning. Enligt den af Banco-Fullmägtige Med iakttagande af de förän yltrade åsigt, om införande af standringar, som Blifva en följd of Utdige Chefskap inom Departementen, skottets åsigt i fråga om Chefskapen inom Departementen. i:o Hufvudföremålet för Sedel-Contorets dagliga verksamhet är: a) att dels inom sig förrätta, dels under sin tillsyn låta af andra förrätta allt, hvad som står i samband med anbefalld tillverkning af nya sedlar för Bankens behof; att dels inom sig controlera, dels under sin tillsyn låta af andra controlera inlösningen af Bankens Sedlar till Verkets betryggande emot förluster och missbruk i sådant hänseende. 2:0 En Bankens Commissarie är Chef för Sedel-Contoret, så i afseende på tillverkningen, som inlösningen, samt den i och för redovisningen derstädes skeende Bokföring. 2:0 Genom val af Commissarierne inom Sedel-Contoret utses en af dem, för viss bestämd tid, till Chef inom Contoret, i hvilken egenskap honom åligger, att hafva noggrann uppsigt öfver ordningen derstädes.
P å senare tider har elevernas ställning b e - tydligt förbättrats, o c h bland annat erhålla d e nu, åtminstone i allra flesta fall, en eftermiddag i veckan ledig för att ägnas åt d e teoretiska studierna. Vid mindre apotek få eleverna tjänstgöra hvarannan s ö n d a g, men har man fördelen att k o m m a på ett större, där det finnes flere elever, h ä n d e r det naturligtvis mindre ofta, då tjänstgöringen blir delad mellan flere. Men F. W. Tornberg U r f a b r i k ö r N 399 vid många apotek är det svårt att vidtaga sådana anstalter, att en kvinnlig elev kan ligga s o m nattvakt. E. det blir tråkigt, o c h ett barn s k y r detta mer än den f u l l v u x n e, s o m vet att äfven detta måste bäras. Framtidsutsikterna p å den farmaceutiska banan ä r o kanhända för närvarande ej så lysande, s o m önskligt v o r e. Det väntas d o c k, att det o m några år skall blifva bättre h ä r m e d. vill måste V å r a barns julböcker. M e n barnen v ä x a. D e b l i f v a vänner. O c h d e n n a har å ena sidan att t a g a hänsyn i§kå; |^vlaud de rekommenderar till j u l e n sitt stora o c h försiklassiga lager af alla sorters F I C K - U R i guld-, sil / ceroch meiWZ-boetter för damer och herrar. Väggur _°r Lennart gelsens v ä g spridda åsikter bidragit därtill, åskådningssätt. Härvid g i c k helt naturligt kejsarinnan i spetsen. Kejsarinnan Haruko af Japan. P. Veländer. En varaktig julklapp åt de unga! I j u l c tid. Berättelse af Hedvig Indebetou. (Forts. fr. föreg. O c h d e t är redan länge framgångsrikt reformarbete. Och 1 8 7 3 medgafs äfven åt hustrun rätt att att b e g ä r a skilsmässa, hvilket förut varit m a n n e n s företrädesrätt i vidsträcktaste mått.
Alt den s. k. skarp skytte-idéen, hvilken är ett uttryck af hvarje menniskas skyldighet alt försvara sitt fädernesland, har en vacker uppgift och som jag hoppas äfven en vacker framtid, samt att den således bör understöd - 268 Den 20 Juni. jas, livar oell när sådant kan ske, derom lär icke vara något tvifvel; Irågan rör endast lämpligaste sältet alt bestämma ett sådant understöd eller uppmuntran. K. M:t har föreslagit U. Sl:r ett sätt att understödja skarpskylterörelsen, och den ledamot af det Högloft. Ståndet, hvars reservation nu är föremål lör iifverläggningen, liar föreslagit ett annat. Nu skall således afgöras hvilkendera It. o. Ad. anser vara det bästa. K. Mits förslag, hvilket Utskit antagit, har visserligen mycket som talar för detsamma; jag anser mig likväl icke behöfva anställa någon jemförelse emellan detta och det andra förslaget; den har redan blifvit gjord af flera föregide talare; men det synes mig vara en omständighet, som förbigått deras uppmärksamhet, den nemi. att i min tanke innehåller K. Mits Propus, en förespegling om en frihet,som man kan giira sig tillgodo, litt af viikoren för befrielse från första beväringsmötet är att ådagalägga samma skicklighet i målskjutning, som erfordras för en rekry t vid hans inträde i kompaniet. En värd talare, hvilken sjelf har varit krigsman, har antydt att det icke skulle vara en särdeles svår sak att vinna denna färdighet. Jag vet icke hvarifrån han hemtat denna åsigt. När jag såsom chef förde regermte, var 1847 års reglenute ännu gällande. Peri finnas föreskrifter örn de prof på skicklighet i målskjutning, som en rekryt skulle aflägga för att inträda i kompaniet såsom soldat. Jag minnes icke siflrorna, men föreskriften var att vissa procit af de på ett visst afstånd lossade skotten måste träffa taflan. Detta slog så ut, att, oaktadt tvenne års rekrytmöten, funnos ganska många rekryter, som icke kunde approberas lill soldater.
At förestående afskrift är lika lydandemed det til Högloft. Hemliga Utskottet ingifua Höga Orikinsl intygar. 1X4. R-isliblaei. Hemliga Utskottets krotocc>!I§. Utdrag begärdes pa bordet. Föredrogs följande: Riksens ^sglofl. Ständers Osconomis-Utskotts Betänkande, angäerrde en förbättrad Författning om Stängsel - skyldigheten. För den idoga Landtmannen har det länge warit et bekymmersamt hinder i hans »verksamhet och et billigt amne til klagan, at utan sina grannars biträde wara skyldig ensam vprakta och underhälla Hägnaden omkring en oländig mark, den han uptagit och sökt göra nyttig, da likwäl en angränsande Jordäga. xe, svin osta försakar de ypperligaste tilfälle» til up - 7Z5 odling, genom den fred, stängseln a swen mcdförec ä hans ägor, får r sin sorglöshet del frugten af den cmdras fl!t, möda och kostnader. Kongl. Mast, som sträckt sin öma omwärdnad jämwäl lil detta för Landthushällningen angelägna ärende, har i Räder behagat infordra Riksens Höglofl. Ständers underdåniga uUakande om hwad ändring och förbättring uri nu »varande Författningar angående stängsel-skyldigheten kunde äga rum, och dct är lil underdänigst föste här. af som Oeconomi - Utskottet, omtänkt, Lt a ena si< dan, genom en skälig lindring i det -tryckande stäng» sel.besiväret befräinja drift och upmunlran för Odla» ren, och a den andra förekomina, at en Jordbrukare, som i anseende til markens beskaffenhet, eller an. dra smara omständigheter, utan eget förwällande nöd» gaS assia fran all upodling, icke genom deltagande uti en för honom umbärlig hägnad, matte allt för mycket betungas, funnit lämpcligt, at uti Cay. 2. §. Byggninga-Balken och särskiiidra i detta ämne urkom» na Författningar förestå följande ändringar och tillägg.
— Att hwarje sadan Fastage, Packa eller Stycke lwrde wara förstedt med märke och nummer, samt Sjötulls-Sigill och ett lika Signum funnos pä Passet. — Att Krono, och Sjötulls, Betjente wörö berättigade, att a wägar, hwilostäilen eller hwar som hälst wid Sjö, kusterne eiler ä fasta Landet sädane waror under transporter träffades, efterse om de wörö med Förpassning försedde. — Att dä Passet icke åtföljde waran borde densamma wara eonfiscabel, utan afseende pä det söregifwandet att Passet wore förut eller efterät med nägot annat lass. — Att Magistraten i den Stad eller Krono-Betjente i den Ort dit Passet war stäldt, wore styldige, att detsamma emottaga och till TullStyrelsen insända, hwarigenom de nu sä kallade Bewaknings-Tullkamrarne wörö öfwerfiödige. Att deremot hela f. d. Landtulls, Betjeningen sch den bewakande Sjötulls. Betjeningen sattes pä en Militakist fot, och wäl ägde stna sisna hemwist, men r;y8 Den iz Julik. icke wero stationerade wid Tull-Kammarne eller an, dra »vissa stallen, utan styldige att enligt sine För, mäns ordres och anwisning patrullera pa hwilket ställe inom Länet, som nödigt pröswades, till förekommande af Lurenträgade och Försnillade »varors transporterande, hwarigenom Lurendragaren och Tull, först illaren, owiss hwilka personers eftersyn han more underkastad, skulle swarligen med dem kunna cvn, nivera. En sadan Trupp kunde efter handen danas till werkelig Militairist och kunde da med en fran ung, domen bibragt Hederökänsta äswen tiena till allman, na Säkerhetens och Ordningens bibehållande inom Landet.
Äro vi redan från födelsens stund på förhand bestämda till en sådan vanära, då veta vi också hvarje morgon, när vi draga upp rullgardinen för att se dagen i ögat, att allt hvad vi taga oss före intill aftonen är lönlös möda. Fåfängt fylla vi tidningarna med våra persiflager för stunden eller bokhandeln med våra böcker, muséerna med våra målningar, teatrarna med vår musikaliska skicklighet. Det är det ohyggliga att midt under all denna brådskande verksamhet framsmyger nästan med en anings styrka ett själftvifvel och en misstro, hvilken tvingar det ojämförligt största antalet ibland oss att söka det upphöjdas och det storas förebilder inom helt andra tider. Några vända sig till sitt eget folks historia, andra till det galliska lynnet, men kanske ströfva de flesta rätt in i fiendeland till renässansen, Rom och Hellas. Vi bekämpa klassiciteten ungefär på samma sätt som vissa folk stridde mot Napoleon, nämligen med den blandning af beundran och förnekelse, hvilken måhända just bebådar närvaron af en farlig och verklig fiende. En mängd af litteraturens yppersta verk bjuda också våra känslor handen och lära oss att i den klassiska odlingen se en kort allenastående blomstring, vid sidan af hvilken våra egna dagar måste känneteckna det djupaste förfall. Sinnet värjer sig dock i det längsta mot att godkänna en själfdom, hvilken endast skulle kunna leda till allmän oförmögenhet och död och vi följa med ögat hvart sandkorn, som glider genom timglaset, för att ransaka om det icke gömmer en sannolikhet, som talar till vårt bästa. Med klassicitet förstår jag den odling, som uppnådde sin mest samlade och fulländade utbildning i hellenismen men som äfven omfattade Rom och, ständigt lätt igenkännelig, sträcker sina yttersta förgreningar ända in i det närvarande. Som vi alla veta restes den klassiska odlingen på opersonlig lydnad under det skönt befunna och på en aristokratisk känsla för den yttre värdigheten, för formen, för sanningens och fullkomlighetens uppnående i det objektiva. I denna vördnad för det objektiva och med tanke på jämnvikt och skönhet utmejslade
Jag får således anhålla det 2:dra mom:t måtte utgå och det lista erhålla följande lydelse: »De afgifter, som af landstinget blifvit till uttaxe ring beslutade, utgå i förhållande till den bevilln. enl. 2:dra art. bevilln.-stadgan för egendom, rörelse, lön eller annan inkomst, som af en hvar skattskyldig till statsverket erlägges, på det aätt, att den summa, som af landstinget blifvit till uttaxering bestämd, jemföres med hela det enl. nämnde art. från länet till statsverket utgående bevilln.-belopp, då sig visar huru många öre rmt i landstingsskatt belöpa sig på hvarje rdr bevillning. Slutar sig det sålunda bestämda öretalet med ett bråk, bör detta till helt öre höjas». H. XI. 13 194 Den 11 Oktober. Gr. Sparre: För min del får jag förklara, att det synes mig olämpligt, att de särskilda skattebidragen nptagas på olika sätt. Den Norska methoden, enligt hvilken amtformandskaben icke hafva annat att göra än att lika fördela på kommunerna det belopp, som skall fyllas, är i sanning att föredraga framför det sätt, som här är föreslaget. En fördel är äfven, att landstingsmedlen kunna upbäras på samma gång som kommunalutskylderna. Derföre får jag, under anhållan om afslag å 47:de <§:n, sådan den nu lyder, anhålla om propos. på följande förändrade lydelse af §:n: »De medel, som enligt g 46 skola af länets innevånare er läggas, fördelas på häraderne och städerne i länet i förhållande tilt summan af den bevilIn. efter 2:dra art. bevilln.-stadgan, som från hvarje kommun för året utgår till staten. Den på kommunen belöpande andel uttaxeras efter samma grund som kommunalutskylderne och upbäres jemte dessa, samt insattes af kommunernes upbördsmän i landtränteriet, under benämning af landstingsmedel». Hr von Koch: För min del kan jag icke inse hvarföre vi vid detta ifrågav:de tillfälle skola härma Norrmännen.
Vaktbetjent i Kommerse-kollegium samt allt sedan den 21 Mars 1838 varit anställd i sin nuvarande befattning, under största delen af sin tjenstetid med pålitlighet och ordentlighet fullgjort sina åligganden, men numera, till följd af sjuklighet, vore urslåndsatt att sin tjenst behörigen förrätta, hos E. K. M:t i underdånighet begärt, att, enär det för Kollegium, såsom ett penningeförvaitande verk, vore af synnerlig vigt att de i Manufaktur-Diskont-kontoret anställde vaklbetjente äro fullt tjenstbare personer, men, enligt företedi läkarebetyg, Lindströms sjuklighets-lillslånd icke gåfve hopp om förbättring, E. K. M:t måtte täckas, till beredande af möjlighet för Lindström, som vid afskedstagande! skulle ega att från Civil-statens Pensions-inrättning åtnjuta pension till endast ett belopp af 40 R:dr, att utan saknad af nödig tillgång för sin framtida bergning kunna lemna sin nuvarande vaktbetjents-beslällning, i Nåder tillägga honom, vid frånträdande! deraf och för hans återstående lifstid, en årlig pension af 150 R:dr, motsvarande trefemledelar af den lön, 250 R:dr, han å Manufaktur-Diskont-fonden åtnjuter; så har E. K. M:t, medelst Nådig Proposition af den 3 nästlidne Februari, med afseende å de af Kongl. Kommerse-kollegium sålunda anförda omständigheter, föreslagit Rikets Ständer, att Vaktbetjenten Lindström måtte å Allmänna Indragnings-Slaten varda uppförd till åtnjutande af en årlig pension af 150 R:dr Banko, att utgå frän och med månaden näst efter den då afskedet för honom utfärdas; hvilken Nådiga framställning Rikets Ständer bifallit. 21:o. Jemte Nådigt tillkännagifvande att, sedan f. d. Stats-rådet och Kommendören m. m.
Och detta bekräftades ännu mera genom hennes förträffliga utförande af Julias ingalunda lätta roll. Näst Lakmé sätta vi denna uppgift för fru A. främst bland dem, i hvilka hon här uppträdt. Hur fint var ej hennes spel, hur vacker hennes sång! Oaktadt stämman ju som bekant ej är stor och stundom kan förefalla något spröd, förmår sångerskan att, då så behöfves, förläna den både; volym och klang, som göra den väl gällande äfven i ensemblen. Fru A., som denna gång härifrån medför en rik skörd af lager och blommor, har vid hvarje afton haft att glädja sig åt fullt eller nästan fullt hus och det lifligaste bifall. — S ö d r a teatern. Det skrattades så kraftigt och hjärtligt där uppe på Mosebackehöjden i måndags kväll, att det bör ha gifvit eko öfver half va staden. Och det ekot skall helt visst locka en ringlande lång ström af teaterbesökare upp genom hisskorgarne de närmaste veckorna. Hvad som slik kraftig verkan åstadkom var » Den förlorade sonen », en fransk fars af två franskfranska herrar, en galenskapernas galenskap, som nu öfversattes på det gemytligaste » Söder » - mål af » Södrans » dugande krafter. Någon specifikation är lika obehöflig som ogörlig på en vinkelhakes knappt tillmätta utrymme. Alla voro med och alla voro bra. Men allra bäst var frö- ken Hjorth, när hon dansade sin stora spanska dans i andra akten. Det tyckte hela publiken och det sade den ifrån, så att gipsen rök från taksparrarne. Ja, nöjda voro vi, så nöjda till och med att vi på hemvägen lofvade oss själfva att tiga still om den s. k. förpjäsen. Dock må det vara oss tillåtet att antyda, att den slutar vid pass klockan 8. — Musikföreningen gaf sin första konsert för säsongen i går torsdag. Vi kunna af naturliga skäl nu endast nämna, att programmet upptog F. Mendelssohns berömda oratorium » Paulus », och att bland de under professor Nerudas ledning medverkande funnos sådana förmågor som fru Dina Edling, fröken Ester Sidner och hr Salomon Smith. Till ett närmare omnämnande få vi återkomma i nästa nummer.