Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och ni vet väl: den, som tiger samtycker., Nej, jag vill inte plåga er längre, min nådiga, ty jag har nu hunnit till den fasta öfvertygelse att ni och många andra, trots edra protester, äro skrockfulla; det kunnen I ju måhända inte rå för, då denna öfvertro möjligen kan vara från ofvannämnda mormor eller farfarsfar. Men försöken åtminstone att hos edra barn, vänner, fästmän, syskon o. s. v. inplanta ett sundt och nyttigt förakt för allt hvad skrock och vidskepelse heter, ty härigenom skolen I bespara dem många oangenäma och bittra stunder. Tillåten mig, mina damer, att här i all korthet anföra några exempel på, huruledes skrock uti en viss grad kan ödelägga förhoppningsfulla existenser, och huru det äfven kan tillställa mångahanda förtretligheter. Jag känner en ung dam och en dito herre; Ännu ett par exempel! Att finna fyrväplingar betyder ju lycka, men jag blef sjelf en gång på ett grymt sätt tagen ur denna antika villfarelse, ty dä jag en dag, efter att hafva funnit ej mindre än 27 dylika lyckoblad, först slog sönder en dyrbar japanesisk skål och sedermera föll utför en trappa och dervid illa vrickade min venstra fot, må man ursäkta att min tro blef något rubbad. En gång var jag på besök hos några vänner på landet. Vid min ankomst fann jag familjens vanligen så glada lynne mycket nedstämdt. Omöjligt att utleta orsaken; slutligen fick jag ändå del i hemligheten! Jiffy, fruns bortskämda asthmatiska mops, hade de sista nätterna gått ned vid dammen i trädgården och tjutit oafbrutet uti flera timmar, och det vela ju alla, att när en hund tjuter så der utan plausibelt skäl, så betyder det dödsfall inom familjen. Böner, föreställningar, skämt,ingenting hjelpte, lynnet var oeh förblef på nollpunkten. Precis kl. 1] började den älskliga Jeffy sin sedvanliga konsert. Jag smög mig ut, för att om möjligt upptäcka, hvad som förorsakade dessa hjerteskärande tjut, och mycket riktigt, der satt det rara lilla djuret och tjöt ursinnigt på månens återspegling i vattenytan.
Denna del af reserv-fonden ligger inne under Bankens Bariko-CItskotlets Memorial N:0 39. 19 eget förvar i dess kassa, och kan icke nian föregående beslut af Banko-fullmäktige äler i rörelsen utsläppas, och i stället alt först inräknas i Bankens utelöpande sedelstock och sedan derifrån åter afräknas, borde den derföre aldrig inräknas i denna sedelstock, och behöfde då icke heller derifrån afräknas. För den föreslagna onödiga omgången ger man Bankens invecklade bokförings-methoder skulden — men jag är förvissad om endast Rikets Ständer behaga föreskrifva, att den enklare och riktigare utvägen skall begagnas, kan delta också lätt ske utan någon rubbning af grunderne för Bankens gamla beräkningsocb konlrollrrings-methoder i öfrigt. Och blott derigenom, alt densamma i en enda summa på ett ställe blir upptagen, kan en klar öfversigt vinnas öfver hela behållningen inom den verkliga reserv-fonden, som, efter min upplatlning, just hör illgöras af del belopp, hvarmed Bankens antingen redan utelöpande, eller ännu innestående, men för rörelsen i hvad stund som helst tillhandahållna och disponibla sedelstock understiger det maximum af 20 millioner, som för denna sedelstock blifvit bestämdt; ocb hvilken kontanta reserverade fond Banko-fullmäklige, efter egen pröfning af befintliga förhållanden, med afseende till så väl Bankens egen säkerhet och fördel, som lill penninge-ställningen i allmänhet inom landet, skulle ega att än öka och än minska, genom begagnande af de medel ocb utvägar, som för sådant ändamål, enligt Betänkandet N:o 37, af Fullmäktige få användas.” Alik. lill Exp.-Ulsk. den 26 Juni 1857, kl. 5 e. in. Memorial, i fråga om åtgärder till undvikande af penn in ge-rem issel • med posterne emellan Stockholm och. de orter, der Banken har Lane-kontor, m. m.
Under åberopande af den vid sistlidne riskdag, i fråga om åtgärder för behöfvandes undsättning vid missvext eller felslagen skörd under då ingående statsregleringsperiod, af E. K. Majit aflåtna nådiga Proposition och Rikets Ständers derå grundade beslut äfvensom af É. K. Majits och Rikets Stats-kontors den 19 Juli 1859 afgifna underdåniga berättelse, rörande, bland annat, undsättnings-fonden och hvilken utvisade att lör de med nämnde fond åsyftade ändamål fanns vid den tid, berättelsen afgafs, att tillgå en uti Rikets Ständers Rank för Kongl. Ränte-kammarens räkning äfvensom uti Expeditions-Utskottets Förslug till underd. Skrifvelse N:o i 04. 225 uti Riksgälds-kontoret innestående behållning af tillsammans 1,481,316 R:dr 84 öre Riksmynt, har E. K. Majit uti nådig Proposition den 27 Oktober nyssberörde år för nästkommande statsreglerings-period föreslagit meddelande af enahanda bestämmelser, som af Rikets sednast församlade Ständer i omförmälda hänseende stadgades för den tid, närvarande statsreglering omfattar; och hafva Rikets Ständer, af infordrade uppgifter i ämnet inhemta), alt från undsällnings-lbnden, den der, inberäknadt utestående fordringar, vid slutet af år 1857 utgjorde 1,382,854 R:dr 1 sk. 11 r:st.
St:r uttala bestämda åsigter om det sätt, hvarpå de vilja att flottan skall skötas, antingen med samvetsgranhet bringar dessa åsigter till verkställighet, eller också nedlägger sitt höga embete. Jag känner icke hvad öde min motion kommer att röna i Utskit; det är också icke på behandlingen af densamma i Utskit, som jag fäster några föhoppningar. Jag vet och tror att många af eder, Mine Hrr, med tillgifvenhet och kärlek se upp till vår flagga; jag vet att J viljen, att denna flagga skall försvaras af en tapper och sjöduglig trupp, och det är derför till eder som jag ställer mitt hopp och för eder som jag Den 15 November f. m. 81 jag nedlägger en bön, att J måtten besluta att inbjuda de öfriga Riks-St:n till en allmän öfverläggning rörande flottans angelägenheter, när Betänk:t kommer tillbaka från Utsk:t, på det att tillfälle måtte lemnäs de män, som hysa intresse för frågan, att uttala sin mening och upplysa dem, hvilka på långt när icke ega den kännedom om vår marin, som finnes i detta Stånd. Det är möjligt, att detta mitt hopp blir en illusion, och skall såsom hvarje sådan försvinna. 1 sådant läll måste jag trösta mig dermed, att jag åtminstone redligt velat hvad jag anser vara rätt och sannt och att jag ärligt sträfvat för att åt detsamma bereda framgång och seger. Många ledamöter hördes härtill yttra bifall. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättning af plenum kl. 6 e. m. Hr Lilliehöök: Jag är ledsen att ånyo nödgas taga till ordet, men beskyllningen mot min sannfärdighet måste jag upptaga till vederläggning.
har vid mer än ett föregående tillfälle tagit mig friheten att anföra, att jag fullkomligen insåg de stora fördelar, som privatbankerne medföra för fäderneslandet; och skulle derföre anse mig illa motsvara min skyldighet som representant, om jag vid della tillfälle röstade för något beslut, som skulle medföra privatbankerues undergång. Rlen det oaktadt får jag förklara, alt jag kommer att rösta för 6 r:dr 32 sk. b:co, såsom den minsta valeur, souj af privatbankerne bör få utgifvas, och jag är inom Den 23 April c m. 59 mig fullt öfverlygad att man genom ett sådant beslut icke äfvenlyrar de stora vådor, som flere talare förespeglal, nemi. att det skulle göra privatbankerna omöjliga. Jag" tror, att delta är det enda sättet, att förekomma, att icke privatbankernes sedlar helt och hållet utestänger riksmynlet ur rörelsen; ty om man skulle bestämma den minsta sedelvaleuren lill 3 r:dr 16 sk., så hemställer jag till eder, mine Hrr, hvilken stor skillnad skulle uppstå emot det förhållande, som nu äger rum, då man vet, att privatbankerna icke utgifva några sedlar under 2 r:dr. Jag tror, att endast ett mindre antal 2 r:drssedlar skulle blifva utelöpande, och att äfven om minimivaleuren bestämdes till 3 r:dr 16 sk. så skulle dock hufvudsakligen inom provinserne det synliga myntet komma alt blifva privatbankssedlar. Vi vela något hvar, hvilka stora olägenheter, som för den större mängden af landets innevånare inträffat, då contributionerne skolat betalas, derigenom att inom samtliga provinser en stor svårighet ägt rum, alt erhålla Riksbankssedlar i stället för privalbankssedlarne. Jag har mig särskildt genom riksdagsmän 1 de norra provinserne bekant, att handelsmän i de norra städerne stundom hafva betalt ända till 20 proc. agio för att få invexlade de der gångbara privalbankssedlarne. Jag tror för min del, alt det stora ogrundade missnöjet, som med privatbankerna låtit förnimma sig, kommer deraf, att privatbankerna hittills tillåtits utgifva sedlar af förlitan valeur.
Han har fast mer med uttryckliga ord förbjudit detta, på flera ställen i Den Heliga Skrift, hvaraf åtskilliga i det föreg:de blifvit anförda, såsom Matth. 13: 24—30. Då nu Gud uttryckligen betagit menniskan all rätt att förbjuda någon att göra krafter i Jesu Namn, och högtidligen förkunnat att ogräset skall växa intill skördetiden och att Han Sjelf vill föra Sin kastoskofvel och rensa Sin loga; så se vi, att då menniskan vill uphäfva sig till att häruti, i mer eller mindre mån, göra inskränkningar, gör hon sig skyl Idig till samma före bråelse, som Herren gjorde Phariseerna och de Skriftlärde: »skönligen bortkasten J Guds Bud, på det att J skolén hålla edra stadgar. » Marei 7: 9. Och vill man, derföre att menniskans omdöme är så inskränkt och hennes åtgärder för vanmägtiga att härvid kunna uträtta något, constituera i samhället en laglig rätt för lögnen, vare sig genom att påbjuda och legalisera religions-frihet eller något annat dylikt; då är detta en hädelse, som i otrons vanmakt möjligen framstått af okunnighet, men det är en okunnighet, som ingalunda kan ursägtas, emedan Guds Ord, både Gamla och Nya Testamentet, är upfyldt af vittnesbörd om, huru det går ett folk, som tål, och än mer hyllar och befästar lögnen hos sig. Vill nu Staten deremot legalisera Guds Ords fria bruk, utan några inskränkningar, vare sig i ett eller annat afs;de, så har han icke allenast icke öfverskridit sin rättighet, utan han har gjort, hvad han, så vida han viii bära namn af kristlig, var pligtig att göra. När denna frihet för Guds Ord blir medgifven i vårt Iand, då skall det visserligen visa sig, i hvad mån detta kommer att 368 Den i November t. m. inverka på Statens lugn och dess jemna utveckling, genom falska andars missbruk häraf. Detta är något, som ingen kan på förhand besiämdl beräkna, hvarken om, eller i hvad mån det kommer att ske.
Jag har sett tydligen hwad Riket och undersätare wunnit hwarje gäng. Jag will blott önsta, att det intet gär med oh, som det fordom gick med Lommen, dwilken osta bytte söttrr med be andra foalarna. Sedan han sista gängen hytte, kunde han aldrig mera gä. Hwad Bön, derna angär, fbm Herr Grefwen tror bara hat till Ridderstavel och Adeln, för det wi äga Säteri och Fräife>ord, kan >ag ej mera smara, än att j Börstels socken, der jag bor, äro wi »wenne Adelsmän som besitta Säteri, och twenne Bönder som äga Säteri. Jag, Särens-bönderna och de andra Bönderne hofwa alttid warit enige, och ingen har hurst har kill'den andra; och om Bön derne - 8i6 Den 15 Januarii. Verne fingo votera, om jag ffulle behälla mitt Säteri eller ej, more jag säker fä behälla Vet. Ekvedlerttd will jag upprepa för Bönderna det Skriftens sprak wär Prest otta nyttjar: Sanncrl-Aa, sannerliga jager rag Eder, om I wisten bwad Eder frid tillhörde, woren I t Senna dag Eder besinnande; mcn si nu är der fördolde för edra ögon. Grefwe Os la Qsrcste:
Men då Arrendatorns åtagande varit försäkradt genom 3:ne löftesmäns förbindelse, hvilka sedermera dock dels funnits sakna tillgång och dels afvikit utan att kunnat tillrättaskaffas samt ersättningsfrågan, utan att medföra något önskat resultat, varit öfverlemnad till JustitiseCanzlersEmbetets beifran, har Utskottet trott sig äga skälig anledning att föreslå denna redan länge balancerade fordrans afförande ur Betänkanden, N:o 819. 60 r Räkenskåperne; hvilket tillstyrkande Utskottet nu förnyar. 15:o l afseende på den af Utskottet i 3:dje Puncten 3 §. tillstyrkta underd. anhållan; föranledd af Revisorernes anmälan att af influtne Krtitförsäljningsmedel ett parti Tscliacots blifvit upphandlade, har af Friherre Anckarswärd blifvit anmärkt, att en sådan anhållan redan vid sistlidne Riksdag skall blifvit gjord och alt Utskottet således bordt, i stället för den föreslagna åtgärden, beifra uraktlåtenheten, af en ledan eifven föreskrift. Utskottet har dock lika nied Revisorerne funnit att något bestämdt stadgande icke af R. St:r vid senaste Riksdagen blifvit i detta hänseende fatladt, och trott sig sålunda hafva rätteligen förfarit då det nu föreslagit antagandet och anmälandet af den i ofvanuämnde §. uppgifna allmänna grundsatts. 16:0 Inom II. R. o. A. samt V. BorgareStåndct har yttrats det Utskottet i Betänkandet N:o 62 nog korrt behandlat Revisorernes framställningar i afseende på Chartai-SigillataeVerket samt icke uppgifvit förslagtill controller hvarigenom nu existerande missbruk kundy förekommas. Och har Hr Hjerta, G., projeeterat, såsom befordrande det sökta ändamålet, attalia LagfartsIIandlingar borde ovilkorligen skrifvas på Charta Sigiilata; hvilket förslag af Hr Ribbing, Arvid, ansetts böra tagas i öfvervägande, men af Hr Tham, W., åter motsagts.
Enahanda är ock förhållandet med Friherre Wr angels, Anders Anderssons och Petter Petterssons Motioner. Hvad deri är vordet hemställdt instämmer i allo med 7 § uti Förslaget till Förordning om de handtverk, som ulan burskap få å landet idkas, samt om Landtmannen förunnad Handelsoch Slöjdefrihet, hvilken är af följande lydelse: ”Till förekommande af ”allt tvifvelsmål om gränsen och vilkoren ”för den Allmogen af ålder tillåtne och ”genom flere Författningar bekräftade egna ”Slöjdeoch Afsättnings-frihet, förklaras ”härmed, att under nämnde frihet skall ”begripas alla sådane producter och tillverkningar, som Landtmän af egen jord ”eller ladugård, eller af egne rå-ämnen ”kunna åstadkomma; varande dem obeta”get, att slika deras egna producter och ”lillverkningar lill Städer införa, samt i Bih. till R. St. Brot. 1828 och 1829. y Sami. 2 Afd. 2 1i:e H:t. iS Lagsamt Allm. Besv. o. Occ. TJtsk. Bet. N.o 32. ”hamnar och å torg, vid alla så marknads*som andra tillfallen, till salu hålla, och ”jemväl vid Marknader å landet, samt hernima i deras hus och under väg till och ”ifrån Städer och Marknader föryttra, dock ”alt under berördo tillåtelse icke inbegri”pes Guld, Silfver och Tenn, vid hvilkas ”förarbetande serskilde föreskrifter ega ”rum.” Vid slikt förevetande anse Utskotten sig böra hemställa: O/n icke första punkten i Herr Lefrehs Motion, samt Friherre Wrangels, Anders Anderssons och Petter Petterssons Motioner må förfalla.
Herr Ståhle har inom Yällofl, Borgare-Ståndet begärt, att tydligen mätte ftadgas, huruvida Allmogen må vara berat® Bevillnin^-IJtskottcts Utlåtande N.o 2,9. *5 tigad att från Kongl. Maj:ts Stats-Expeditioner erhålla Handlingar, på ostämpladt papper utskrifne, af den grund, att, ehuru det är förordnadt, det Allmogen för alla Besvärs-skrifter, Ansökningar och Förklaringar, som hos Kongl, Maj:t jngjfvas, vore från Charta-Sigillata fri, deraf icke bestämdt följer, alt afskrifler af dessa Handlingar, sorn från Kong!. Majlis CancellieExpeditioner, eller Kongl. Resolutioner, sorn Öfver skrifterna meddelas, från chartering för Allmogen undantagas, Oaktadt det är en allmänt antagen och tillämpad princip, alt i sådana ärenden, hvarvid frihet från slämpladt papper på Ansökningar och Handlingar får tillgodonjutas, de deröfver meddelade Domar, Utslag och Resolutioner icke eller böra charteras, har Utskottet ansett ett tillägg derom i det af Herr Ståhle uppgifna fall icke vara olämpligt, och föreslår, att å behörigt ställe (pag. 29 i förra Författningen) må tillsättas orden: ”jemte de Resolutioner j Utslag och Domarj som med anledning deraf utfärdasmen i fråga pin Afskriften innebär Författningen, iUtskpU fets tanka, tillräcklig tydlighet. 26 B ev i lin ings-Utskot tets Utlåtande N.-o 29. 7 ,$*. Contracter s Kapeoch BjtesBref.
Lag för fattigvården i ett land af så olika beskaffenhet som vårt, så måtte det äfven vara origtigt att uppskju - ta Den i) November e. m» 97 ta målets profning till nästa Riksdag, emedan det ej lärer såsom man säger ligga lili sig -under tiden och emedan vårt Land ej så J[»a stigt lärer förändra sina gamla inrättningar. Jag tror derföre om Ständerna ej skulle antaga förslaget, åligger dem blott att med uppgifvande Jaf. skälen dertill förklara Kongl. Maj:t deras underdåniga tacksamhet för Dess omsorg alt uppfylla deras önskan, röra’nde ämnets utredning. Jag får,således anhålla om proposition på afslag å betänkandet i likhet med hvad Grefve Gyllenborg och Herr Ribbing begärt. Herr Lagerhjelm, Pehr: Efter nu gällande författningar för fattig-vården, anser jag att Kongl. Majcts. Befallnings-hafvande inom hvarje Län ega magt att tillhålla alla församlingar att underhålla sine fattige. —• Lika med flere Ledamöter, som här yttrat sig, finnér jag, alt en allmän författning i delta ämne icke kan för hela Riket vara lämplig; men likväl torde här böra bestämmas visse principer, som skola vara allmänna; Och då frågan är af nytta och vigt för fäderneslandet, synes mig, att den samma hör varsamt behandlas, destomera som locala omständigheter här böra komma i betracktande; hvarföre jag anhåller, att Ridderskapet och Adeln ville instämma uti det af Borgare-Ståndet fattade beslut. Bidd. e. Ad, Prot. 10 B, 2. Afd. 13 98 Den J7 November e. m. Herr Grefven och Land t-Marshalk en frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg öfverläggoingen fullbordad. Ropades Ja. Herr Grefven och Lan dt-Marskalken »jorde, proposition till bifall af Bevillnings, Lagoch Oeconomie-Utskotlens förevarande Utlåtanden. Ropades Nej.
Ilvad åter angår den fria inllyttningsrätt, som genom nu gällande förordning är vorden medgifven, så lärer det väl icke kunna förnekas, att de församlingar, hvilka redan träffat ändamålsenliga anstalter för försörjning af deras fattige, derigenom fått vidkännas ett obilligt intrång. En så obegränsad rättighet står, efter Utskottens omdöme, icke väl tillsammans med den allmänna bestämmelsen om socknarnes skyldighet att hvar för sig besörja vården om deras fattige. Den inskränkning härutinnan, som förut egt rum och, ej mindre af kommitterade för fattigvårdsärendena, än ock af Rikets Ständer vid 1840—1841 årens riksdag var föreslagen, eller att mantalsskrifning, utan medgifvande af fattigvårds-styreisen, icke må ske för personer, som synbart äro i de vilkor, att ett nära för handen Lagoch Ekonomi-Ulskottens Betänkande, N:o 33. 15 varande fattigvårdsbehof för dem skäligen kan befaras är, efter Utskottens öfvertygelse, oundviklig, om man icke vill äfventyra en öppen täflan emellan socknarne att pä hvarannan öfverflytta en redan känd, eller, såsom snart inträffande, förutsedd fattigvårdstunga, jemte alla de ganska vådliga oordningar, som deraf måste blifva en följd. Något hinder för den individuella verksamheten lärer, genom en sådan inskränkning, i allmänhet icke kunna anses uppkomma, då den endast rörer mantalsskrifningen, samt någon derigenom icke kan tvingas att inskränka sitt vistande inom mantalsskrifningsorten. Att dessa vilkor för mantalsskrifningen, ehuru de icke omedelbart inskränka valet af bostad, likväl tilläfventyrs kunna verka till något återhåll emot ofta förnyade inflyttningar från en ort till en annan, är väl sannolikt; men Utskotten föreställa sig, att ett sådant återhåll snarare verkar fördelaktigt än menligt på den arbetande klassen, genom rigtningen till stadga och sorgfällighet att förvärfva och bibehålla förtroende inom sin omgifning. Om, för serskildte tillfällen, tillgångar till arbetsförtjenst skulle visa sig förmånligare å en ort, än en annan, möter uti en dylik lagstiftning icke något det ringaste hinder för begagnande deraf.
Vid 1847 - / D,en 12 Augusti f. m. 1847 års Riksdag framlades ånyo lagförslaget af K. M.; och tillstyrktes af LagUtsk., med åtskilliga modifikationer, men R. o. Ad. samt PresteSt. afslogo det, med anhållan om utarbetande dels af förslag till ett nytt straffsystem och dels af en författning ronde straff för rån, stöld och snatteri. Af diskussionen inom BondeSt. synes, alt äfven större delen af detta Stånds ledamöter voro af samma åsigt. Vid sista Riksdagen förekom icke någon fråga derom, men vid den innevaride hafva enskilde motionärer ifrågasatt antagande dels af hela förslaget, dels vissa delar deraf. LagUtsk. har således haft att tillstyrka antingen förslaget i dess hellie!. eller partiella förbättringar, såsom 2 Stånd beslutat. Utsk. ansåg, hvad äfven erfarenheten under sednare åren bevittnat, att Svenska nationen är för mycket rädd om sina gamla lagar, för att antaga nva, utan den grundligare, mera genomgripande pröfning, hvilken blir omöjlig, om ett helt lagverk framlägges till antagande af en lagstiftande församling. Det öfverstiger nästan måttet af menskliga' krafter all egna ät en hel lag den genomgide pröfning, som erfordras. Det är sanni, alt min förmåga ärringa, men jag måste erkänna, att vid föregide Riksdagar, då jag deltagit i behandlingen af dessa kriminal-lagförslag, jag icke förmått intränga så i alla detaljer, som jag nu kunnat göra, då jag sysselsatt mig med dessa partiella förbättringar; och då jag hade denna erfarenhet om mig sjelf, som gjort juridiken till mitt yrke, samt under Riksdagens lopp uteslutande egnat mig ät detta ämne, ansåg jag del för R. St:r blifva lättare att företaga granskningen af straff för en del förbrytelser än en helt ny Lag.
Skandinavien bör göras fullt färdigt till segelskepp, men deremot finner sig icke kunna tillstyrka, beviljandet af det äskade anslaget för nybyggnad och komplettering af ett snabbgående chefs-ångfartyg, föreslå, att, för nästa statsreglering^- period, medel af Rikets Ständer anvisas för följande nybyggnads-arbeten, nemligen: a) till nybyggnad och fullständig komplettering af en ängfregatt af bästa modell för machin om 300 å 330 hästars kraft 1,263,739: — b) till nybyggnad och fullständig komplettering af 6 stycken äng kanonslupar 730,000: — c) dels till linieskeppet Skandinaviens komplettering till segelskepp, och dels till påbörjandet af ett nytt för sjöförsvaret afsedt ångfartyg 371,813: — äfvensom, med anledning af Herr Grefve v■ Plåtens ofvanomförmälda motion, hvilken Utskottet ansett böra understödjas, för anskaffning af en eller flere rodd-kanonbåtar af ändamålsenlig modell 42,000: — eller tillsammans R:dr 2,427,352: — Då emellertid å Hufvud-titeln finnes uppfördt ett anslag för flottans nybyggnad af 162,000 R:dr årligen, utgörande för 3 år 486,000 R:dr, erfordras således till betäckande af berörde kostnad en fyllnadssumma af 1,941,552 R:dr; och Utskottet tillstyrker att denna summa må för nästa statsreglerings-period af Rikets Ständer beviljas, att med y3 årligen från Riksgälds-Kontoret utgå. Genom det ofvanstående anser sig Utskottet jemväl hafva besvarat en hos Ridderskapet och Adeln af Herr Brakel, Maurits, väckt, till Utskottet remitterad, motion, innefattande förslag, att de 2,000,000 R:dr, hvarmed stats-inkomsterne kunde beräknas ungefärligen öfverskjuta stats-utgifterna, måtte användas till förBih. till R. St. JL Sami. 1 Afd. 2 Band.