Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
– Ack, då man ej, såsom Nero, har råd att uppbränna ett Rom, för att se en verldsstads lågor slicka natthimmelen, så äro byar och planteringar icke att förakta, anmärkte Olympiodoros. – Det var en upplyftande anblick att se de bål, som flammade på bergens spetsar och i dalarnes djup. Också har jag på det lifligaste skildrat dem i min berättelse om dina bedrifter. – Anmärk dock såsom en trogen historieskrifvare, att äran af dessa lågor icke tillkommer mig, utan biskop Petros, sade Annæus Domitius. – Hade jag sjelf fått råda, skulle det upproriska packets byar och planteringar blifvit lemnade i fred, ty en ödemark kan icke längre skatta till kejsaren. Men jag böjer mig under den gudomliga rättvisan, för hvilken alla menskliga beräkningar böra vika. Rebellerna äro kättare, och Petros vet, att Guds rätt går framför kejsarens. – Jag lofvar att anmärka det, sade Olympiodoros, i det han stack papyrusrullen i sin gördel och började undersöka desserten. – Men ännu vackrare var den följande morgonen, då solens förste stråle visade oss rebellernas slagordning, utbredd på en bergsluttning, och bakom männernas mörka linie deras qvinnor och barn i ängsliga grupper på höjderna derofvan. Jag har uppskattat de stridbara rebellerna till fem centurier – femhundra man ... – Hvad säger du? utbrast prokonsuln. – Femhundra man? Hvad är du för en historieskrifvare? Skrif femtiotusen man, du galning! De voro minst femtiotusen man. Kom ihåg, att Alexander besegrade aldrig mindre än hundratusentals fiender i hvarje slagtning. Jag är blygsam och åtnöjer mig med femtiotusen. – Jag skrifver tiotusen, sade Olympiodoros. – Kom ihåg, att Historiens gudinna fordrar strängaste sanning. Du vill väl icke, att jag skall tillskarfva en orimlig lögnkrönika? – Nej, nej, sträng sanning, min vän! Skrif tiotusen! Det kan vara nog, då min egen styrka icke öfverstiger fyratusen man.
Väfnader: R:dr Öre. bomulls-, med blandning lill större eiler mindre del af lin eller hampa: andra slag lullbehandlas såsom lika beskaffade tyger af bomull allena, ylle-: af ull allena eller blandade till större eller mindre del med bomull, lin, eller andra ämnen, utom . silke: filtar och mattor 1 skålp. • 40 pressduk 1 skålp. 12 andra slag 1 skålp. 1 50 linneoch hamp-: blaggarn, buldan, kanfas och sadelgjordsväf 1 skålp. 15 bolstervar 1 skålp. 40 batist, flor, kammarduk och linön 1 skålp. 3 — lärft, alla slag, äfvensom damast 1 skålp. 1 — mattväfnad af hampa, eller af hampa i förening med annat i taxan ej specificeradt ämne 1 skålp. 18 segelduk och tältduk 1 skålp. 8 andra slag, drällsväfnader derunder inbegripne 1 skålp. 65 håroch tagel. 1 skålp. 50 vaxade och lackerade: mattor 1 skålp. 10 andra slag 1 skålp. _— 25 vattentäta eller dubbla väfnader, sammansatta genom upplösning af kautschuk, gutta percha m. m. 1 skålp. 75 Ympvax Fritt. Zink, Tutanego och Spiauter.- oarbetad och i plåtar Fri. bleck och spik till fartygs förhydning Fida. arbetad: omålad och olackerad 1 skålp. 7 målad eller lackerad 1 skålp. 20 förgyld, försilfrad eller pläterad 1 skålp. 75 Zinkblende Fritt. Ångmaskiner och Ångpannor Fria. 4.99 Fria. Attika, alla slag 1 skålp. Ättika, blandad med så mycket bränvin, alt den icke är tyngre än vatten, förtulla? så, sora bolle den halfva sin vigt alkohol.
Att Tinnie, som redan var » stora flickan » och hade så godt läshufvud, inte skulle inse sitt eget bästa, utan vara otålig och oläraktig, när det gällde något så viktigt som strumpstickning, det bå- dade ej godt för framtiden. » Ja, » sade hennes mor i bedröflig ton, » hon vill ju beständigt läsa — ingenting annat än läsa. Om det är aldrigså liten papperslapp, som står något att läsa på, nog skall hon studera den! Och tänk dig, lilla Charlotta, i fjol bråkade hon oupphörligt, om att hon ville läsa latin för sin pappa! » Ett uttryck af fasa målade sig i lilla Charlottas ljusblå ögon, och hennes mun drog sig till ett föraktligt medlidsamt smålöje. Stackars prestfolk, som hade så » svåra » barn! » Men det fick hon väl inte? » frågade hon i en ton, som tydligt sade, att en dylik efterlåtenhet hade varit högst klandervärd. » Åh, tycker du det! Men jag måste läsa litet franska med henne för att få fred, och det har gått mycket bra, så att nu läser hon hjälpligt och kan på egen hand slå upp orden i dictionären. » Men, så var det stackars Mimmi. Hon tycktes visserligen ej vara idiot, ty hon var en liten pigg och söt unge, som redan förstod att med sina späda fingrar på det nättaste sätt styra ut sina dockor och klippa figurer och ornamenter af papper. Men att vara fem och ett hälft år och inte kunna läsa i bok! Och vid husförhören fanns det ju barn, som vid sex års ålder kunde » hela katekesen »! Åtminstone borde man kunna » lillkatekesen », när man var så pass gammal. Visserligen hade pastorn, som var en framsynt man och stor barnavän, inlagt bestämda protester mot detta katekestföskande, som han kallade det, och tillika förklarat, att ingen af hans flickor skulle före fyllda tolf år få läsa katekesen » utantill » — det var ett underverk, sade han, att det kunde finnas någon kristendom kvar hos en generation, som skulle på sådant sätt inplugga och inplåga densamma. Pastorskan var väl i det stora hela enig med honom därom, men det hindrade ej, att hon fann det rysligt skamligt, att lilla Mimmie skulle stå sä långt efter alla andra barn.
Om den betydelse för Sveriges jernhandtering provinserna Westmanland och Dalarne ega, vittnade äfven Kommers-kollegii årsberättelser i-öi-an'de bergshandteringen i riket, hvaraf upplyses, att utaf de qvantiteter bergsoch bx-ukseffekter, som år 1863 inom hela riket frambringades, hade omkring f:delar af jernmalmsbrytuingen samt nära J:del af tackjernsoch stångjerns-tillverkningen tillhört sagda provinser. Det enda medlet för vidare utveckling af denna vidtomfattande och för hela riket vigtiga industri vore lätta och billiga kommunikationer, och knappast kunde man för närvarande göra sig ett begrepp om de jättesteg jerntillverkningen skulle taga, ifall en jernväg med billig transportkostnad öppnades, genom hvilken Dalarnes skogsx-ikedom kunde blifva till gagn för Westmanlands ymniga malmtillgångar. Endast Norbergs grufvefält i Westmanland, som genom en bibana lätteligen kundo med här ifrågavarande stambana förbindas, hade år 1863 lemnat 1,183,775 centner malm eller mera än J:del af rikets malmuppfordring, och allmänt känd vore äfven den stora betydenhet som Bispbergets grufvefält eger, i hvars närmaste granskap jernbanan" skulle framgå. De qvantiteter bergsoch brukseffekter, som blifvit under loppet af de sednare tio åren med vanliga fordon transporterade från bergslagerna till MälareBih. till B. St Prot. 1865 §■ 1866. I A/d. 2 Band. 10 Haft. 2 10 Stats-Utslcottets Utlåtande N:o 80. hamn vid Westerås, uppginge, enligt bifogad uppgift, i medeltal till icke mindre än 187,182 centner årligen, och linder de sednare fem åren hade, efter det Gefle Dala jernväg blifvit öppnad, medeltalet af den årliga landtransporten utgjort 158,647 centner. Det vore derjemte kändt, att Westmanland af ålder varit Dalarnes kornbod, och de bifogade uppgifterna ådagalade, att förutnämda provins ännu fortfore att vara det.
Hvad slutligen angår frågan om tillökning i anslagen till reseoch tractaments-kostnader å de Riks-Statens Hufvud-Titlar, der desse anslag ej äro förslagsvis uppförda, så enär, på sätt motionären äfven anmärkt, den föreslagne nedsättningen uti hästantalet för en del af classerne uti Resereglementet, knappt torde komma att motsvara den tillökade utgift, hvilken blir en följd af den betydliga förhöjning uti skjutslega», som Rikets Ständer beslutat, och deremot uti de classer, der hästantalet ansetts böra oförändradt bibehållas, skulle komma att uti de rese-kostnader, som af Staten skola ersättas, medföra en oundviklig tillökning, hvars belopp på förhand icke kan beräknas, anser Utskottet, vid betragtande af de förändrade förhållanden, sorn, i afseende å de på Riks-Statens 3:dje och 4:de HufvudTitlar uppförde anslag till reseoch tractaments-kostnader, sålunda numera inträdt, och de nya skäl, hvilka på grund deraf tillkommit, såsom en följd af den beslutade förhöjningen i skjutslogan, sig ega anledning tillstyrka Rikets Ständer att numera medgifva, det berörde aasLg, hvilka i den af Rikets Ständer vid denna Riksdag 4 Slats-L tskoltets Utlåtande, N.-o 408. beslutade stat äro uppförde såsom bestämda anslag, må, för den händelse, Kongl. Maj:t bifaller Rikets Ständers underdåniga hemställan, rörande skjutslegans förhöjning och förändring-arne i Rese-reglementet, intill nästa Riksdag erhålla egenskapen af förslagsanslag. Stockholm den 22 December 1840. Reservation af Herr von Troil, E., emot Utskottets yttrande, i afseende å ifrågasatt ersättning för minskadt hästantal uti vissa classer af Rese-reglementet. Ani», tili Exp. Utsi?, d. 23 Dec., kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning a f Kongl. Maj:Is Nådiga Proposition, angående ett årligt anslag af I5,0 O G
Till dem böra vi gifva osa tid, så att lugn och ro må få utmärka dem; till dem spara att berätta något nytt, vi hört eller upplefvat under dagen: ett glädtigt bordsamtal lär underlätta matsmältningen. Vare härmed huru som helst, säkert är, att om något litet missöde skulle inträffat med maten, märks det mindre, ja, kanske alls icke, om något intressant berättas, under det man äter eller får gå förbi rätten i fråga. Jag vill minnas det är Brillat-Savarin, som berättar, huru en stackars kokerska kommer inrusande till sin matmoder strax före en festmiddag och utropar: » Steken är bränd, frun måste tala. » Och frun talade, och ingen af gästerna observerade, att steken fattades. Hvad som blifvit kalladt sinnenas vikariat är något rätt underbart. Det ena sinnet understödjer eller rent af supplerar det andra. Huru de öfriga sinnena underbjälpa smaken, vill jag påpeka med ett exempel. Om man håller för näsan och äter en skifva rödlök, känner man ingen löksmak. Till och med äkta karavante förlorar sin arom, om det och för den ena kan det falla sig lättare, för den andra svårare. Ett är emellertid säkert: alla kunne vi göra något, ja rätt mycket, om vi hafva intresse för saken och icke vilja skona oss själfva. T y härpå beror Fru Emilie Billmark, b vilkens p o r - det hufvudsakligast. Uti svensk-norska sällskapets i Paris lokal, 5 1 — men det anmärkningsvärda är, att man Bue de la Chaussée A n t i n, hade ett fyrtiotal af ej sällan i en mindre bemedlad familj skall koloniens medlemmar, damer och herrar, samlats. finna maten bättre och bordet mera inbjudande Uti den stora salen var det festligt smyckade hästän i en förmögnare grannfamilj. Och hvari skobordet dukadt. F r u Billmark innehade hedersär orsaken då att söka? J o i fruarnas olika platsen. Bakom denna hade på en fond af franska, svenska och norska flaggor anordnats en transpaegenskaper.
När palmerna knoppas vid Jordans strand, Då ber han en bön till sin Gud, Att åter få vända hem till sitt land Och trycka i famnen sin brud. Jag kommer väl åter när linden hon blommar! GUNLÖD som vid sångens början sprungit upp och lyssnat dertill, går efter dess slut till dörren och skjuter för bommen, men gör detta så långsamt att Gunnar hinner komma in. GUNNAR inträder, klädd som korsriddare, med cittra på axeln. Omfamning. GUNLÖD sliter sig lös och går mot dörren. Är det i qväll jag får gå ut? I morgon, det vet du. Moder! GUNLÖD. VALGERD i det hon går ut. GUNLÖD ser en stund efter modern, derpå tar hon försigtigt fram ett kors med Jesusbild, ställer det på högbänken och faller på knä. VALGERD. Se efter elden! Du är rädd för mig hvad är det, Gunlöd! Så tog du mig aldrig i famn förr. Vi voro barn då! GUNNAR. GUNLÖD. GUNNAR. Krist! Krist! Förlåt mig denna lögnen jag sade. Springer upp, då hon ser bilderna på högbänksstolparne. Nej, jag kan icke bedja då de stygga bilderna se på mig. Hon söker en annan plats. Helige Sankt Göran och heliga ack, att jag ej skall minnas hur biskopen kallade henne Gud! Gud! Kasta mig icke i skärselden för denna syndens skull jag skall bedja hela den långa svåra bönen på munkaspråket credo credo in patrem ack, jag har ju glömt den också jag skall skänka fem stora vaxljus åt Guds moders altare nästa gång jag kommer till kapellet credo in patrem omnipotentem kysser ifrigt korset. Och riddaren for uti österland, Att bedja för kärestan sin, Sång utanför, beledsagad af citterspel. Du har rätt vi voro barn då. Paus. Hvad betyder den der silfverfalken du bär i skölden. Jag såg honom i morse på din drake. Du såg min drake, du kände min sång, och du ville ändå stänga dörren för mig; hur skall jag förstå dig, Gunlöd?
Spens: Hr von Hartmansdorff har önskat bibehållande af den i i §:n i nuvar. ansvarighetslag, i anseende till den bestämdhet den innebure, och begärt att vi skulle förena oss med PresteSt. i afseende på ett tillägg, sorn åberopar 76 §:n Riksd.Ordn. Den motion, på grund hvaraf LagUtsk. föreslagit borttagandet af nämnda ii § och hvartill skälen i Utskts första betänk, blifvit framställda och godkända, denna min motion åberopar den skiljaktiga redactionen mellan dessa begge §§, nemi. den 11 i ansvarighetslagen och den 76 i Riksd.Qrdn. För dem, som vid en conflict mellan tvänne sådana lagrum som dessa taga för afgjordt att det alltid skall var Riksd.Ordn., som bör följas, (till hvilkas antal jag hörer,) fördem måste jag erkänna, att det ungefär är detsamma om man borttager den 1 1 §:n eller icke, ty man utgår då ifrån den princip, att denna 1 [ § i ansvarighetslagen alldeles icke gäller någonting, om den ar i strid med den 76 i Riksd.Ordn,; men fördem, som icke anse det vara orätt att ihågkomma vådan af en lag, som i ett så vigtigt ärende nyttjar väsendtligen andra ord än grundlagen, för dem tror jag, att det alltid skall blifva af stor vigt att få en sådan § borttagen, och derigenom den collision omöjlig, som nu kan äga rum. Den ena §:n säger: "att hvad som icke blifvit anmärkt emot ett Stutsrådsprot. intill den dag då riksdag börjas, under då påstående riksdag, derå må sedan vid nästa riksdag intet åtal ske;” den andra §:n : ”hvad Ständerne, efter granskning, godkänt eller lemnat oanmärkt.” Jag ber herrarne anmärka dessa ord: efter granskning godkänt eller lemnat oanmärkt.
Maj:t, som förklarat sig icke kunna, i brist på medel, berörde hemställan om ständig lön då bifalla, har likväl åt den vid berörde klass anställde duplikant från hösten 1841 anvisat en årlig gratifikation af 150 R:dr B:ko. Då ifrågavarande klass af läroanstalten mera anlitas, än tillförne, i följd af näringarne och öfrige förhållanden inora orten, vore det önskeligt alt ion åt förenämde nya lärare dervid kunde anslås, hälst i Länet icke finnes mera än tvenne mindre stadsskolor, utom denna lärdomsskola, hvilket är mindre än i tillgränsande icke så vidsträckta Län, med icke så stor folknummer. Förut uppgifne förnållanden i afseende på undervisning för allmogens barn inom socknarne samt ungdomens öfning i slöjder fortfara ulan förändring, äfven hvad angår den presterliga tjenstgöring, hvarigenom på en del ställen sockneskollärare med äldre löneanslag af kronotionde, hafva sin tid deraf mera upptagen, än afsedt varit vid inrättningen af deras barnalärarebefattningar. De nya folkskolorne, hvartill anslag af staten nyligen äro beviljade, hafva ännu icke hunnit komma till verksamhet. Till praktiska bergsskolan i Fahlun utgå dels af staten dels af Brukssocieteten, anslagne medel med ett sammanräknadt belopp af 10,500 R:dr B.ko årligen för aflöning åt föreståndaren och andra Läraren samt arfvoden till extra lärare, stipendier och understöd för elever, inköp af böcker, materialier mekaniska modeller och redskap m. m. Under de trenne lärokurser, 17 kurser, hvardera af tvenne år, hvilka slutades med år 1842, hafva tillsammans 7 stipendiater och elever samt 45 extra elever, deribland 9 Norrmän, 2 Ryssar och 2 Finnar begagnat undervisningen vid denna läroinrättning. Ordning och sedlighet har blifvit vidmakthållen på vanligt sätt af uppsyningsmännen inom byarne och kyrkoråden. Tillika med desse vaka äfven presterskapet och kronobetjeningen enligt gällande föreskrifter öfver hälsovården.
Det gällde här att på en gång bli husmoder för ett hem med femton friska personer och sextio sjuka barn, hvilka senare fordrade ständig och kärleksfull omvårdnad. Det gällde vidare att vara med om alla operationer och att ensam inför läkarne ansvara för iakttagandet af deras föreskrifter, och det för en person, som själf aldrig genomgått en kurs i sjukvård. Det fordrades i sanning modoch framför allt lit till Herren och kärlek till de lidande små för att våga ett sådant försök, men de tjugo åren, som nu ligga bakom, hafva tillräckligt visat, att där man går åstad i en högre kraft än sin egen, där går man ock segrande fram. Vårdanstalten är som sagdt belägen pä Kungsholmen och inrymd i eget hus, n:r 14 Handtverkaregatan. Men då detta hus icke är byggdt för ändamålet, lämnar det naturligtvis, oaktadt tillbyggnader och förbättringar af mångfaldiga slag, mycket öfrigt att önska i afseende på utrymme och bekvämlighet. De barn, som mottagas till vård inom anstalten böra i regeln vara under åtta år, och endast undantagsvis hafva öfverskridit denna ålder. Då dessa små, som ofta lida af svåra plågor och måste underkastas smärtsamma operationer, med detsamma de intagas i vårdanstalten skiljas från allt som förut varit dem kärt eller åtminstone bekant, är det ju tydligt att de behöfva mycken kärlek för att icke alldeles förtvina, ty äfven de fattigaste barn älska ju sina mödrar, liksom äfven små sjuka barn kunna för ögonblicket fröjdas åt småsyskonens joller och lek. Att en sådan omhuldande moderlig kärlek från husmoderns sida kommit dem till del torde häst bevisas däraf, att de små sjuklingarne snart nog känna sig hemmastadda i de ljusa, rymliga sjuksalarne och de små rena bäddarne, i allmänhet helt olika dem de varit vana vid. Och när det blir fråga om att till det fattiga hemmet återsända en eller annan liten parfvel som tillfrisknat, får man icke sällan höra: » jag vill inte hem — jag vill bli här », eller något liknande, bevisande att den lille funnit sig väl inom anstalten.
Sädane äro ”de af samhällets inre bestånd yrkade skäl, som tala för utskrifningen, de som väckas i politiskt, militäriskt, och ekonomiskt afseende måste äfven närmare blifva granskade”. ”Europa är ej mera det, det fordom varit; förr fann den svage ”stöd mot våldsverkaren i jemvigtssystemet, nu, lemnad åt sig sjelf ”mäste dess inre högsta spänningsförmåga utvecklas eller ock — "han stupa; Folkrätt skyddar icke mera för maktspråk, anta”/ef af bajonetter är liela politikens grundval; hvarje syftning, ”ökandet af den väpnade styrkan; konskriptionen införd i hela ”Europa,” Och skulle väl Sverige, utan att blottställa sig för de vådligaste följder, ensam kunna bibehålla för'"åldrade inrättningar, ensam efterstanna ett tidehvarf i uplys ”ningens framsteg”. ”Att en armée aldrig kan underhållas med så finga kostnad sorn ”då den grundas på utskrifning, är eif arithmeliskt axiom, som ”den enklaste uträkning bevisar; Således tala för utskrifningen : laga jemnlikhet, medborgerlig frihet, politisk våda, ”militärisk erfarenhet och ekonomisk vinst, dessa hos liyarje tän”kande medborgare så giltiga skäl”, —- Georg De la Grange: ”Intet land snart sagt i Europa har ”varit blottstäldt för så hotande omslörlningär, sorn det urgamla ”Sverige. Påminnom oss, att ännu en gång kunna dessa olycks”stormar närmas våra stränder, påminnom oss, att vår fordna skydds”mur (Finland) saknas, att fordna vapenbröder, som kämpat för ”vår frihet, under det de vunnit egen odödlighet, ej mera strida ”för oss, att vi snart kunna vara öfverraskade — skole vi då ej taga ”så kloka anstalter, som befästa den thron vi sjelfve uprättliållit, ”skydda den jord, som sett oss födas eller skola vi åt slumpen ”lemna vår existens?
Skärgårdsvapnet är dessutom behöfligt för försvaret af inloppen till våra kuststäder, och landstigningsställen, och kan på våra insjöar betydligt bidraga till understödjande af Arméens, så väl försvars-, som anfallsrörelser. Ali tankegång i detta vigtiga ämne stannar likväl efter mina åsigter vid den slutsats: att landtförsvaret, i förening med en stark kanonslups-flotta, är det enda möjliga, hvarpå Sverige isolcradt och utan allt främmande biträde, kan fästa sin vilja och sitt hopp, alt med framgång försvara sitt område, sin sjelfständighet och sin frihet. 11 e n 24 J a nu ar i. 103 Varl kringflutna läge gör oss till etl handeloch sjöfartidkande folk. Må vi derföre till handelns, och till vära landsmäns skydd, i alla farvatten, bekosta underhållet af en Marinflottilj, för ett sådant behof till Certer, bestyckning och äfven till ångkraft ändamålsenligt anordnad och beräknad. Må vi dertill hålla en personal, som genom en jemn sjötjenstgöring, blefve i tillfälle, alt öfva ett fullständigt sjömanskap. Härtill fordras likväl icke Statens betungande med 5 Amiraler, och med samma öfverflöd i andra högre grader. Deremot torde det blifva af en oumgängelig nödvändighet, att åter hell och hållet skilja den större skeppsflottans Stat ifrån kanonslupsfloltans. Jag har nu sökt fästa upmärksamheten vid de ämnen i K. M:s Nåd. Propos., rörde försvarsverken, hvilka för mig, framstått såsom de vigtigaste, att för fäderneslandets framtida säkerhet tagas i omsorgsfullt öfvervägande. Jag har framlagt dessa tankar, ingalunda under något förmålet anspråk, att härmed hafva undersläldt StatsUtsk. någon plan för Sveriges sjöförsvar. Mitt syfte har endast varit, att fästa R. Sits och allmänhetens upmärksainhet å den brist af en sådan förnuftsenlig plan, hvarunder Sveriges Statsförvaltning synes framgått under loppet af snart fem tiotal af år.
Ståndet den 15 dennes tills vidare uppskjutit. Vid hvad Utskottet i nämnde tredje punkt af Utlåtandet N:o 59, sig yttrat, med afseende å arfvode till Professoren Schlyter, lät Ståndet förblifva, hvaremot berörde punkt, i hvad den rörer löne-ersättningen till Astronomiae Adjuncten Selander, återremitterades. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets Utlåtande N:o 63, angående reglering af Allmänna Indragnings-staten. Härvid förekommo: l:o Fråga om anslag till Föredraganden för Magazins Ärenden uti Kongl. Stats-Contoiret. Ståndet lät förblifva vid hvad Utskottet sig yttrat. 2:o Personelt arfvode till Herr Professoren och Riddaren Cederschiöld. Denna punkt återremitterades. 3:o Arfvode till Herr K a 1 n ma r.Ju n k a re 11 von Wrigth. Utlåtandet bifölls. 4:o Arfvode till Secreteraren Strinnholm. Utlåtandet bifölls. 5:o Ett till Herr Professoren Schlyter, i och för den åt honom uppdragna befattning med utgifvandet af Sveriges gamla lagar, utgående arfvode. Utlåtandet bifölls. 6:0 Dels löne-ersättning lill Astronomiae Adjuncten Selander, dels Pension för Herr Professoren och Riddaren Cronstrand. Denna punkt återremitterades. 7:o Förslag, att aflöningen för de öfvertaiige embetsoch tjenstemännen i Kongl. Majlis Canzli måtte å Indragnings-staten öfverflyltas. Ståndet lät vid y ttrandet förblifva. 8:0 Angående öfverfly ttning af serskilda utgifter ifrån 2:dra Hufvud-Titeln till allmänna Indragningssstaten. Ståndet lät vid Utskottets yttrande förblifva. 270 Prol. Utdr. d. 16 Maj i8jjo. 9:o Fråga om högre Pensionsrätt för Landt-stats tjenstemännen.
Ehuru, på sätt Krigs-kollegium uti dess utlåtande erinrat, innehafvare ai regementskommissarie-tjensterna vid arméens regementen och korpser icke äro berättigade till pensionsunderstöd af allmänna medel, har Utskottet likväl, med hänsigt till de ifrågavarande tvänne Regemeutskommissariernes höga ålder och långa tjenstetid samt i öfrigt i afseende å dem förekommande omständigheter, ansett sig böra Kongl. Majits angående dem gjorda framställningar förorda, dervid Utskottet likväl icke funnit skäl att höja den af Kongl. Maj:t för Priman föreslagna pensionen till det af Krigs-kollegium ifrågasatta belopp; hemställande alltså Utskottet, att Regementskommissarien Priman och Regementskommissarien, f. d. Kapitenen Schmaltz må förklaras berättigade att med månaden näst efter den, i hvilken hvardera från sin regementskommissarie-befattning entledigas, under deras återstående lifstid å Allmänna Indragningsstaten uppbära en årlig pension till belopp af, för Friman 370 R:dr och för Schmaltz 450 R-.dr. l‘2:o. Sedan uti ett af Hans Kongl.