Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Omständigheter hindrade förf. att öfvervara detta skådespels inöfvande och uppförande på den Kongl. theatern. Han har således icke varit i tillfälle att sjelf bedöma detsamma, återgifvet med alla de medel, som skådespelarekonsten äger, och hvarigenom först ett skådespel blifver, uti egentlig mening, dramatiskt lefvande. Allmänhetens dom har emedlertid fallit. En sann kritik är litteraturens samvete. Dess tillfredsställelse eller förebråelse stärker och stadfäster konstens idkare i det sanna, sköna och goda. Samvetet är alltid rättvist. Det är också rättvisan, som upprätthåller kritikens högre värde, dess med konsten beslägtade odödliga betydelse. Det bör ej kunna betviflas, att den uttalade domen hvilar på sådan grund. Man har laggt detta stycke till last, att Georgette, efter en kort tid, ehuru under förändrade förhållanden, ej mera igenkännes af sin äldre broder, A. Löfvenstråle. Förf:s afsigt är ej att söka vederlägga denna anmärkning, eller försvara sig emot den, men han tror sig likväl böra angifva de orsaker, som föranledde honom att antaga en sådan maskering såsom möjlig. Georgettes far har nyss blifvit begrafven. Den aristokratiska familje-cirkel, som gemenligen begränsas af andefattig convenans och torr etikett, har sprungit sönder. Hvad fri, sjelfständig, på egen grund och till eget mål sträfvande utveckling i själ och hjerta betyda, känner hon icke. Hon är en drifhusplanta, som ej ännu lefvat i den fria naturen. Hon har lärt sig att lita på alla andra, endast icke på sig sjelf. Känslan af den nyss lidna förlusten nedtynger henne dessutom, då hon uppträder, med bördan af en djup dotterlig sorg. På en gång väckes hennes inre af den våldsamma brytningen mellan bröderne; ögonblickets magt hänför henne och, utan att hinna betänka sitt läge, utkastas hon nu i verlden, hvars skiftesrika, stora lif hon hitintills knappast anat. Skådespelarekonstens genius tager henne likväl snart under sitt skydd och leder henne fram till sitt altare.
M. gemensamt med R. St:r derom beslutar, .lag frågar, då Skiftes-stadgan anses vara en ekonomisk författning, hvad stängsel-lagen skall kallas? Den kan aldrig hänföras till civillagen. Att den blifvit gemensamt med Ständerna afgjord, upphäfver icke dess egenskap af ekonomisk lag, som den sista talaren anförde, ty i 34:de §:n R. O. står tydligen: »Vill Konungen något ekonomiskt mål gemensamt med R. Skr afgöra, förfares dermed på sätt, som för lagfrågor är stadgadt». Således om stängsellagen måste anses som en ekonomisk lagstiftningsfråga, så blir det antingen K. M. eller K. M. gemensamt med R. Skr, som kommer att afgöra densamma. Vi känna att, vid hvarje riksdag efter den nya stängsellagens införande, denna lag, åtminstone i Westergöthland, der jag såsom landshöfding har någon erfarenhet af de petitioner, som från de olika hushållnings-sällskaperna inkomma inom de olika orterna, varit föremål för klander och klagomål. Då man således måste modifiera den efter de olika landskapens behof, så hemställer jag, om någon annan utväg gifves, än den som Utsk:t har föreslagit. — Jag anhåller om bifall. Gr. Liljencrants, Gust. Fredr.: Jag befarar att den siste värde talaren egentligen icke har talat om det ämne, som utgjort föremål för Utsk:ts behandling. Ilan har egentligen sysselsatt sig med omsorgen att bevisa, att den sellagen icke borde vara gällande från Ystad till Haparanda. För min del är jag af motsatt öfvertygelse, äfven i denna del, med honom och anser lagen vara tillämplig för hela landet, ty med de mindre positiva grunder för stängel-skyldigheten, som der finnas, är all önsklig latitud iakttagen, för att man må kunna vidtaga sådana förfoganden, som för hvarje landsort kunna vara lämpliga. Jag tror att en föregående talare ganska riktigt uttryckt sig, då han sagt, att, om denna stängsel-författning icke kan vara tillämplig för hela landet, den icke heller kan vara det för någon enskild provins. Vi veta nemi. att det finnes ganska många provinser, som bestå dels af slättland och dels af skogsbygd. Är Gr.
Mère Babette glömde aldrig den glansperiod då Heloin hvilat på sidenkuddar och hennes egna fötter trampat på dyrbara brysselmattor, och då den lille Heloin växte upp berättade hon ofta för honom om det lysande hem der han först sett dagens ljus, om den ståtlige, vackre »monsieur» och om »madames» underbara skönhet och gula lockar, hon berättade om lyckan som sköflats, om sorgen som aldrig kunde glömmas, och om »monsieur» som landsflyktig och fyld af saknad irrade omkring i fjerran länder, utan att någonsin finna ro. Heloin växte upp gemensamt med Mère Babettes egna barn, men aldrig förblandad med dem; hans kläder voro grofva men af annat snitt och hela familjen iakttog en viss aktningsfull grannlagenhet emot honom; »monsieur» kunde ju hvilken dag som helst komma och fordra räkenskap. Men år förgingo och »monsieur» kom icke. Mère Babettes barn vandrade till fabriken så fort de blefvo stora nog dertill, men Heloin var sjelf herre öfver sin tid. Han deltog sällan i de andra barnens lekar utan ströfvade hellre drömmande omkring i stadens omgifningar eller nere vid sjöstranden; ty oaktadt sitt tillgängliga lynne tycktes han mest älska ensamheten. Endast mère Babettes fantastiska berättelser om hans föräldrar utöfvade en oemotståndlig dragningskraft på honom, och han kunde i timmar sitta på en pall vid hennes fötter, uppmärksamt lyssnande, under det hon sydde och lät tungan löpa. Ingen konstnär har på duken framtrollat en skönare madonna än den rena bild som Heloins barnsliga fantasi skapade af den tillbedda, aldrig skådade modern. På något outransakligt sätt hade Heloin blifvit egare af en gammal fiol, och en kringresande birfilare hade gifvit honom åtskilliga vinkar om dess användande. I Heloins tycke kunde icke all verldens skatter uppväga denna fiol, men så var den ju för honom hvad lampan var för Aladdin, om han också ännu ej var medveten om hela dess makt. Der fans en hemlighet med denna fiol, Heloin visste det, var stolt deröfver, och kände en viss skadeglädje öfver att ingen mer än han anade denna hemlighet.
Så länge det icke finnes en aldeles ny lagstiftning, som omfattar alla lagstiftningens föremål, äro bestämda föreskrifter, hvilka af de gamle lagarne böra anses såsom gällande, hvilka förfallne, icke ens tänkbare Allt sådant insågo också Konung och Stan.' der år 1 SJo. Då redan vidtogos anstalter till befordrande deraf, att alla gamla Lagar skulle öfverses och Förslag utarbetas till nya, i öfverensstämmelse med den antagna StatsFör* fattningen. Medel anslogos; verkställigheten öfverlemnades åt Konungen; en Comitté nedsattes; fortgången af dess arbete är kändt. Hvartill skulle väl tjena Justitie Ombudsmannens partiel le framställningar, må hända icke instämmande med Comittéens principer för det hela? och äger han då ej, såsom ledamot tillfälle att densamma sina åsigter meddela? Hvad beträffar sådan? Lagar och Författ* ningar som röra ekonomi, handel, näringar, är icke striden emellan anhängare till det prohibitiva och det liberala systemet ännu oafgjord? Skulle väl JustitiasOmbudsmaenen tilli erkänna sig nog praesumtion, tilltro sig nog öfverlägsenhet att slita tvisten? f Den yttrade meningen, om egenteliga afsigten med inrättandet afJustititeOmbudsmansEmbetet, instämmer icke med det Constituerande Utskottets vid 1809 års Riksdag. Utskottet hade sig bekant de sällsamma förhål - 7^8 Den 13 Martii. landen, som under fordna styrelseformer ägt rum, derigenom, att JustitiasCantzleren var ea af Konungen och Dess befallningar vare sig till actif åtgärd eller till overksamhet, beroende Embetsman; som, i följe afblott välbehag tillsattes eller entledigades.
Jag tänkte utbedja mig några ögonblick af Ilöglofl. Ridderskapels och Adelns 486 D e 11 38 November f. m. tid, för att besvara, med några ord, Friherre Anckarswärds sista yttrande; men då han i det hufvudsakliga gått min önskan till mötes, genom det upp vista AnmärkningsMemorialets öfverlemnande, tror jag allt ytterligare svar för närvarande vara öfverflödigt. Herr Tham, Wollrath: Det är icke uti frågan om RiddarhusOrdningen, icke uti sjelfva hufvudsakeu, jag ämnat yttra mig. Min öfvertygelse i denna sak hade jag den äran framställa vid den förra discussionen. Det är endast i anledning af hvad en värd Talare yttrat, angående allmänna opinionen hos Nationen, samt derom att lagstiftningen icke har den gång, den borde hafva, ock att Nationen är utarmad, som jag ber, att få säga några ord. Hvad först lagstiftningen beträffar, så har jag trott rätta orsaken dertill, att den till Svenska Lagens omarbetning förordnade Committee icke hunnit inom den tid man väntat fullborda sitt verk, böra sökas i sjelfva Committe^ns organisation. Jag känner icke hvems felet är; men jag tror, att om man utan tidsutdrägt velat hafva en utarbetad och färdig Lag, hade man icke bordt till Ledamöter sätta sådane Embetsman, som tillika fortfarit uti förvaltningen af sina vanliga Embeten; då hade man bort ditsätta sådana Ledamöter, som varit lediga från annan sysselsättning och icke D e ii 28 November f. ni. 4S7 ensamt utgått från nya juridiska theorier, utan äfven tänkt sig tillbaka uti den gamla Svenska Lagstiftningen, stödd på folkets känsla, vanor och tänkesätt. Jag anser för en lycka, att dessa nya Lagar icke blifvit oss förelagda till antagande, emedan jag tror, att de förmycket afvikit från de gamla, dem vi under Secler åtlydt, och öfvergått lill nymodiga juridiska principer, mindre öfverensstämmande med Nationens uråldriga begrepp, än med några yngre Juristers utur utländska Böcker hämtade Theorier. Det bar blifvit sagdt, att Landet genom Ministerens åtgärder är utarmadt.
Detta är Max Nordaus, af sannolikt hvaije något klart seende delade åsigt, hvilken han sedan med den i historien förfarne mannens säkra uppfattning visar vara fullt grundad. Men hvarifrån kommer då detta olidliga tillstånd i vår tid? Från samma orsak, sVarar författaren, som fylde senantikens bildade romare med vämjelse för tillvarons tomhet, hvarifrån de endast genom sjelfmordet trodde sig vinna befrielse: från disharmonien mellan vår verldsåskådning och alla former för vårt individuela, sociala och borgerliga lif. ” Hvarje vår handling motsäger våra öfvertygelser, hånar och gör dem till lögn. En oöfvérstiglig afgrund gapar mellan vår uppfattning, mellan det vi känna vara sanning och de ärfda institutioner, under hvilka vi äro tvungna att lefva och verka.5 Vår verldsåskådning är, såsom Max Nordau erinrar, den naturvetenskapliga, hvarför vi i menniskan se ett väsen, som utan af-brótt sluter sig till kedjan af organismer och i hvaije hänseende styres af den organiska verldens allmänna lagar. Vi veta ingen möj-Kghet, hvarigenom menniskorna skulle ha sig tillerkända särskilda företrädesrättigheter eller nådatillstånd, som icke derjemte tillkomma hvarje djureller växtindivid. ” Vi tro ”, tillägger författaren, ” att utvecklingen af menniskoslägtet och hvarje annat sannolikt blifvit först möjliggjord eller åtminstone befordrad genom det naturliga urvalet och att kampen för tillvaron i vidsträcktaste mening formar lika väl hela mensklighetens historia, som den obemärktaste individs tillvaro, och ligger till grund för alla företeelser inom politik och samhälls lif. ’ ’ Detta är vår verldsåskådning, och derur härflyta alla v&amp;ra lifsprinciper och våra rättsoch sedlighetsbegrepp. Hvar och en är genomträngd deraf. Ingen, icke ens jesuit-lärjungen, kan hindra sig sjelf att vara en son af nutiden.
Deremot skulle såsom 3 §. införas en ny §. af af följande lydelse: Iden händelse, Banco-bolag bestämmer viss tid för upphörande af deras Bank-rörelse, men sedermera ändock önskar att dermed få fortfara, skall kungörelse derom trenne gånger införas i allmänna tidningarne minst 18 månader före stämmodagen. Uti 5 §. Litt. a) skulle orden: af reda penningar utbytas emot orden: af Rikets gällande mynt. 5 §. Litt. e) skulle erhålla följande förändrade lydelse: c) ”om tiden ”och sättet för den årliga revisionen, hvaruti ett af Konungen förordJ’nadt ombud bör deltaga, och för revisions-berättelsens kungörande i ”tidningar ne.” 6 §, 1 morn. skulle erhålla följande förändrade lydelse: Såsom säkerhet för den del af grundfonden, hvilken ej ovilkorligen skall bestå af contanta medel, må begagnas ej allenast Rikets gällande mynt samt controlleradt Guld och Silfver, utan äfven sådane fastighets-inteckningar, adier, eller allmänna Verks och Inrättningars räntebärande Obligationer, som för sådant ändamål af Bolaget godkännas efter pröfning, uti hvilken Konungens Befallningshafvande i Länet skall deltaga med skyl - Prat. Ut dr. d. 18 Febr. 18 El - dighet att öfver säkerheten sig utlåta; börande de nedsatta medlen, jemte de sålunda godkände säkerhets-handlingar , i Landt-Bänteriet, eller annat allmänt förvaringsrum nedläggas uti Cassa-kista med serskildta läs, dertill Directionen samt ett af Konungens Befallningshafvande utsedt allmänt ombud hafva hvar sin nyckel. Uti 7 §. Litt. a) skulle orden: så väl den af Kongl. Majit utfärdade Tillstånds-resolution, som ock Bolags-reglorne utbytas emot orden: vederbörligen fastställda Bolagsreglor. Uti 7 §. Litt. d) skulle orden: reda penningar utbytas emot orden: Bikets gällande mynt.
Män besannad afskrift af de skuldebref och handlingar, hvarå den fordran, $om utsokes, sig grundar} men att i sådant fall Fordrings-ägarne, i händelse de ej kunna genom Domstols eller Domares betyg styrka, att skuldebrefvet eller Handlingen redan är med behörig Charta Sigillata försedd, skola vara pligtige att vid Afskrifterna loga Charla Sigillata till ett belopp, som svarar så väl emot det, hvarmed Ori. ginalerna böra vara försedda, som det, hvarå Afskrifter antingen bordt skrifvas eller dermed beläggas} Förmälandes sig Utskottet, rörande hvad för öfrigt blifvit föreslaget, icke hafva funnit skäl att deri tillstyr* ka bifall. Lades på Bordet. Upplästes Och lades på bordet följande från SfatsUtskottet inkomna Betänkanden af den (örte Maj: 1 :o I anledning af gjorda anmärk*' ningar vid Utskottet föregående betänkande, rörande yrkad Löne-förbättrings för Läns - t)en 11 Maj e. m. 431 män och löners anslående åt Landsfiscaler} och har Utskottet icke funnit skäl tili nå gon förändring uti hvad som förut blifvit tillstyrkt, utom hvad angår den gjorda anmärkning, att Kronolägenheter, som till Borghem m a n vore tjenlige, icke på alla ställen vore att tillgå} hvilket Utskottet föreslår derigenom måtte afhjelpas, att på dessa ställen åt Länsmännen kunna upplåtas tjenlige trakter å Krono-Allmänningar eller annan Kronojord, såsom Kongl. Majit för Boställslösa Länsmän i Skaraborgs
I behöflige uppgifter för förslagets utarbetande till en förbättrad representation författade for* 393 Den 17 April c. m. mulairer för Tabellverket blifvit fastställde och den i början af detta år för sista qvinqvennium afgifne, till trycket befordrade TabellCommissionens berättelse, hvars ofullständighet jag ännu icke hört öfverklagas, derefter uppgjord; och att beslut blifvit fattadt om inrättandet af ett Statistiskt archiv inom LandtbrukaAcademien, hvilket kommer att af en serskildt person förestås och der alla uppgifter i de lill Statistiken hörande ämnen skola samlas och efter faststäld plan ordnas och sammanföras samt en RiksStatistik på grund deraf utarbetas och vidare, efter de deri sedermera skeende förändringar fortsättas Jag frågar nu å min sida, om icke genom desse föreskrifter, då de med nit och noggrannhet efterkommas och uppfyllas, alla Statistiska uppgifter om landet, till ledning och upplysning både för förslager till representation och i andra ämnen, skola erhållas och jag frågar i anledning deraf, om Ministéren icke satt sig i tillfälle att uppfylla Riksens Ständers och Styrelsens behof i detta fall, eller hvad mera härvid må kunna tillgjordts. Att i öfrigt den öfverklagade bristen å Statistiska uppgifter, såsom Herr Friherre Ankarsvärd anfört, för Riksens Ständer varit ett oöfvervinnerligt hinder att sjelfve ens kunna företaga något i afseende på förslaget till en förändrad representation, lärer äfven fionas fullkomligt 6tridande mot sanna förhållandet, då ConstitutionsUtskottet vid sista Riksdag ansett sig med de Statistiska uppgifter, Utskottet dittills erhållit, varit i tillfälle att uppgöra det förslag till förändringar i Representationen, Den 17 April e. m, » 391 sorti då blifvit till nuvarande Ständers granskning franistäldt. v Herr Friherre Anckarsvärd, sorn det vill tyckas, obekant med de göromål, som efter nu varande administrationssätt
Min motion innehåller endast att, vid utförsel från Riket, icke alltid, men om HofCancelleren funne omständigheterne dertill föranleda, lian skulle äga att göra pretention på liandlingarne. Jag har velat uppdraga en skillnad emellan detta och förskingringen af allmänna papper, hvarom redan finnes stadgadt; och jag har trott, att man på delta administrativa sätt lättare kunde vinna ändamålet. Det heter i Kongl. Brefvet den 3 Maij 1782: Den som af publika docunienter och handlingar utur Rikets Collegier något borttager, eller uppsåtligen förskingrar och föryttrar, skall blifva ansedd såsom tjuf. Detta vore obehörigt att vilja tillämpa vid de fall, dem motionen afser. En annan Förordning af 1^35 säger: De, som kunna uppfinna sådane gamla handlingar och skrifter, hvaraf Historien och Antiquiteterna något ljus eller Riket någon heder kan tillflyta, skola sådant angifva och derföre hafva att njuta skälig vedergällning, efter handlingarnes värde. Också innehåller min motion, att HofCancelleren efter omständigheterne, emot betalning eller dessförutan, bör söka åtcrfÖrskaffa sådane handlingar. I afseende på dea särskilta Tull - 203 Den 3o Mars f. m. bevakning, hvarom Herr von Schulzenheim talat, alldeles på sätt man redan läst i Stockholms Tidning för i dag, tror jag ej, att den är behöflig, då motionen innehåller att den åtgärd jag föreslagit, skulle vidtagas endast vid de tillfällen, då det är anledning att förmoda, det några Statens handlingar utföras ur Riket. Herr von Schulzenheim: Jag skulle förmoda, att äganderätt till handlingar, likasom till allt annat, kan genom häfd förvärfvas.
Då det enligt reservanternas förslag endast är fråga om att medgifva Banko-fullmäktige rättighet — märk icke skyldighet — att låta Riks-Banken, under vissa af Tullmäktige sjelfva beroende vilkor, mottaga privatbankssedlar, och Fullmäktige i deras tillstyrkan förklara att emottagande! af dylika sedlar ej ens medför rubbning i nu bestämda behöfliga kontroller, men att förslaget för Riks-Banken liksom för allmänheten inne - Den 21 Hars. bure en fördel, så synes verkligen Banko-Utsk:ts Kanslioch Finansaldelningar haft fullgoda skäl för sitt påstående: attingen giltig betänklighet finnes emot ett stadgande, sorn på samma gång skulle bereda Kiks-Bankeri ej obetydlig tillökning i dess rörelse och för allmänheten bespara omgång och tidsutdrägt. J)e som för närv:de i Stockholm invexla privatbankssedlar, bo på skiljda håll och hafva endast om morgnarna sina vexlingskassor öppna. Personer, som på betalningsdagen uppbära medel till liqvider i Riks-Banken, kunna sålunda lätt försumma dagen och få en veckas straffränta; andra, som hafva insättningar att der göra, hänvisas till t. ex. Enskilda banken att först vexla, och göra, för att undvika dubbelt besvär, i stället der sina insättningar. Det är sålunda ej ensamt den högre depositionsränta, de enskilda bankerna ofta bjuda, som locka allmänheten till dem. — Den kontroll på privatbankerna, som genom det föreslagna stadgandet lades i R. St:rs Bankofullmäktiges hand, uppvägdes för de förra af fördelen att deras sedlar längre cirkulerade, då allmänheten visste att de i Riksbanken mottogos. Såsom redan antvdt är, ligger för Riksbanken tillräcklig trygghet uti att dels privatbankssedlarna redan samma dag de inkomma och på sin höjd följande söcknedag få utbytas mot Riksbankens egna, dels att Fullmäktige kunna återtaga medgifvandet från den bank, hvars affärer ej ingåfve dem fullt förtroende. Principen att Riksbanken mottager privatbankssedlar är dessutom såsom bekant icke ny.
R:dr, för derva rande liamns förbättring och utvidgning, emot återbetalning af 6 procent årligen utaf hela lånesumman, hvarvid beräknas 4 procents ränta för kapitalåterstoden ; utbetaldt år 1862, — 230,000: — Transport: 1,977,909: 95. 2,173,817: 98. — 22 - Transport: 1,977,909: 95. till staden Cimbrishamn, å 37,500 R:dr, för dervarande hamnbyggnad, emot årlig återbetalning af 5 procent, hvarvid beräknas 3 procents ränta för kapitalåterstoden; utbetaldes år 1843, 34,021: 53. » samma stad, å 7,500 R:dr, för dito, emot dito af 8 procent, dervid 2 procents ränta å dito beräknas; utbetaldes år 1845, 5,682: 10. » staden Kristianstad, å 30,000 R:dr, för hamnbyggnad vid Alius, emot inbetalning af 5 procent årligen, hvaraf 3 procent beräknas såsom ränta å det obetalda kapitalbeloppet. R:dr, för återstående hamnbyggnadsarbeten vid Ahus samt Hennesta kanals fullbordande m. m.; hvilket lån utbekoms år 1855 och skall återbetalas genom årligt erläggande af 6 procent å lånesumman, dervid räntan beräknas efter 4 procent å det obetalda kapitalet, 26,001: 17. » staden Karlshamn, å 45,000 R:dr, för iståndsättande af dess hamn, emot årlig återbetalning af 8 procent å sagda summa, dervid räntan beräknas efter 2 procent; utbetaldes år 1846, 15,416: 67. » staden Sölvesborg, å 15,000 R:dr, för hamnens uppmuddring och fullbordande af en kajbyggnad vid denna stad, emot dito dito; utbetaldes år 1847, 9,344: — för hamnbyggnad vid Färjestaden i Thorslunda socken på Oland, å 12,850 R:dr, emot årlig inbetalning af 6 procent, hvarvid 4 procents ränta beräknas å återstående kapitalet.
Upfyllandet af wära förbindelse med Statens Längifware kan icks uraktlätas utan wada för Rikets Lreäit; detta blefwe dock följden af Btrvillningeris inskränkning inom wcha gr; ty an - tingen skulle .Konungen, innan Bewillnittgen lchhört, kalla Riksens Ständer, för at stadga en ny Bevillning, eller ock blefve Ständernas ^arrrnns för Rikets ffuld ulan all kraft och werkan; härigenom blefwr det Riksens Stander, men icke Konungen, som cleterrnineralle tiden til Ständernas sammankallande, hivilker likwäl är Konungens egen höga rätt» Wore här staga om en bestattning til Rikets underhäll, dä ägde, enligt ordalydelsen af >Z:re §» Säkerhets ri ölen ^ Swensta folket derom en ostridig rätt, at med Konungen rädstä, jämnka, afslä och öfverenskomma, hwaraf äfven följer, at den, som äger rätt at asila och öfverenskomma, mätte ock äga den rättigheten, at angående tiden, da Beivillningen stall uphörä, göra sit förbehäll, eller derom träffa öfverenskommelse; härigenom blefwe ej eller Konungen försatt i den nödwandigL hoten, at kalla Riksens Ständer, emedan Kongl» Majit, sorn Sjelf reZiersw Stats-Werket, äger stera utwägar, at utan Ständers hörande, höja wista afgister, och kan således ersätta den brist i Statens inkomster, som en uphörd Bewillning kunde åstadkomma; men dä den Bewillmng, som nu kommer at utgöras, til bestridande af RiksgäldsLvntoirets vundgängeliga behof, icke medgistveb Nägon aftvrrtning, och ingen öfverenskommelse med Rikets Längifware, angående upstofrned betalningen, -an äga rum, lärer liden, dä denna Bewillning stall uphöra, clotermjnsra sig sjelf» Uti et af en wärd Ledamot inqifvet Oiäwntsn