Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Län framställde motion hade Utskottet yttrat, alt, då Stats-Verkets inskränkta tillgångar icke medgifva borttagandet af så betydliga inkomster, som Mantals-penningarne samt Lagmansoch Häradshöfdingeräntan, beräknade de förre till 3o5,ooo R:dr och den senare tili 83,ooo R:dr, kunde Utskottet ”icke å motionen tillstyrka bifall,” Detta yttrande, som är bifallet af Borgare-Ståndet, och vid hvilket någon anmärkning icke är gjord i Preste-Ståndet, har af Ridderskapet och Adeln blifvit afslaget samt återremitleradt från Bonde-Ståndet, på grund af Riksdags-Fullmägtigen Anders Danielssons yrkande, att Utskottet må taga under noggrannare pröfning hans vid Riksdagens början, i anledning af Kongl. Maj;ts Proposition om Stats-Verkets tillstånd och behof, afgifne anförande i hvad detsamma afser beräkningen af Stats-Verkets 20 Stats-Utskottets Utlåtande JY.-o 209. inkomster, och enligt hvilken beräkning ifrågavarande arne beskaltningstitlar skulle kunna försvinna, och ej mindre lindring beredas för de skattdragande än ock enkelhet och reda vinnas i uppbörds-och redogörelsevag. Dessa vigtiga skäl hafva icke undfallit Utskottets uppmärksamhet, och Utskottet har, vid inkomst-beräkningens uppgörande, icke underlåtit att taga under pröfning det af Motionairen öfver samma amne uppgjorde förslag, men då Utskottet, vid granskningen af de ifrågaställde behofven, öfvertygat sig derom att, äfven med iakttagande af den största sparsamhet, Stats-Verkets närvarande tillgångar icke förslå Lill utgifternas betäckande, än mindre derutöfver lemna någre disponibla medel, bar Utskottet ansett och anser fortfarande sig icke kunna tillstyrka borttagandet af ifrågavarande inkomst-titlar. Ankom till Exp.-Utsk. den 12 Julii.
Såsom skäl för sitt förslag anförer motionären, hufvudsakligen, den tidsbesparing, som förmenes derigenom vinnas vid de tillfällen, då stånds protokollen, vid remisser eller återremisser, skola till Utskotten öfversändas, hvarmed för närvarande, i anseende till protokollens förande oeh utskrifning in ext.enso, stundom flera veckor fördröjes, utan att någon ärendenas mognarn pröfning inom Utskotten, i följd af det utförligare protokollet, möjligen kan anses uppväga tidsförlusten, enär Utskotten, tor att undvika det tunga arbetet att genomläsa de vidlyftiga yttrandena, vanligen låta någon af kanslipersonalen deröfver uppsätta en kort promemoria, sorn för Utskottet föredrages. Ej heller för en framtida historisk forskning syntes motionären nödigt att protokollen fördes i den nu iakttagna verbala form, emedan Forskaren kunde ofta finna sig lika mycket besvärad af materialiertras öfverflödande mängd som af brist på sådana. Orsaken, hvarföre ett protokoll, utan att förlora något i klarhet och fullständighet, kunde betydligen förkortas, igenfunnes uti den väsentliga skillnad emellan det muntliga oeh skriftliga föredraget. Det uttalade ordet bortflyger men det skriftliga qvarstår, hvaraf ock vore en nödvändig följd, att det muntliga föredraget alltid blefve omständligare än det skriftliga. Om man nu vid protokollets författande, i stället får att införa de framträdande personerna såsom talande i första personen, endast refererade deras yttranden och dervid uleslöte wnsägningar Bil. lill Högt. R. o. Ada Trot. vid 1859—60 års Riksd. 1 $ Eiddarhus—Utskottets Utlåtande N:o 3. och allt livad icke på saken inverkade, kunde onekligen en stor korthet ernås, utan att derigenom någon verklig förlust uppstode — de talare, som sådant önska, alltid öppet lemnadt att sjelfva skriftligen uppsätta de yttranden, hvilka de vilja hafva ordagrannt i protokollet intagna.
Charta, och först, då de vinna laga kraft, behörigen - Bevillnings-Utskottets Utlåtande IV.-o 39. 17 rigen chartera», ofta går miste om sin inkomst, emedan många år kunna förflyta under Rättegången; och har lian, på sådan grund, trott lämpligast vara, att Testamenten inför Domstolen förses med slämpladt papper till fullt belopp, med rättighet för Testaments-tagare att, dä Testamentets upphäfvande styrkes med laga kraftvunnet Utslag, återfå afgiften för Charlan, i den ordning Bevillnings-Utskottet lätt kunde utfinna» Sådant vore» efter Herr Modins tankaj icke orättvist, emedan Testamentstagare merendels är Laglig Innehafvare af den åt honom testamenterade Fgendom; och för öfrigt saknade den invändningen grund, att värdet åLösegendom icke skulle kunna utrönas, då Bouppteckningen bör vara afslutad 3 månader, men Testamente bevakadt först inom 6 månader efter dödsfallet» Af Utskottets i Betänkandet afgifna yttrande om Testamenten, iemfördt med den föreslagna förändringen i Författningens Redaction, inhemtas tydligen, att Utskottet tillämpat samma grundsatts för Chartering, som för Bevillning af Testamenten; och då Utskottet, vid besvarandet af de i det - Bih. till R. St. S S. 1 Afd. 2 B. 3:dje Käft. a i8 Bcvillnings~UtskoUetf Utlåtande N.o 2g. ta hänseende emot Bevillnings-afgiften gjorda anmärkningar, trott sig böra bibehålla den grund, att, utan alla undantag, endast de testamentariska dispositioner, som icke i värde uppgå till 5o R.-dr, skola fritagas från Bevillning, finnér Utskottet icke skälig anledning, att i och föi Charteringen vidtaga någon förändring.
Rent tillstyrkt hafva åter k. befallningshafvande i Umeå, Luleå, Hernösand, Upsala, Nyköping, Jönköping, Vexiö, Mariestad, Venersborg, Göteborg, Halmstad, Malmö, .Kristianstad och Visby, således 14. Härvid är blott att märka, att man i Umeå tillstyrker reformen blott för städerna; att man i Kristianstad betviflar, att de allmänna valen skulle träffa just de lämpliga personerna och derför yrkar, att de resp. styrelserna må själfva viilj a sina qviiiliga ledamöter, samt slutligen, att nästan alla, anhängare såväl som motståndare, påyrka, att qvinnan ej så- som maanen må åläggas uppgiften såsom tvångspligt. *) De hufvudsakliga motiven för reformens tillstyrkande kunna sammanfattas i följ ande anföranden: Många af de åligganden, säga k. befallningshafvande i Göteborg, som tillhöra fattigvårdsstyrelse och skolråd, " äro af beskaffenhet att väl egna sig för det qvinliga skaplynnet samt att med fördel kunna anförtros qvinlig verksamhet. " Exempelvis anföres fattiga barns vård och uppfostran. Qvinnan är genom sitt skaplynne i allmänhet lämplig att deltaga i ledningen af fattigvå ' rdens och folkskolans angelägenheter, heter det från Nyköping. Qvinnas inväljande att deltaga i de bestyr, soni tillhöra ifrågavarande styrelser, förklaras af k. befallningshafvande i Jönköping ej kunna medföra någon olägenhet men väl tillföra dessa myndigheter verksamma och intresserade krafter *) Af domkapitlen hafva, enligt tidningarnas uppgifter, Linköping, Upsala, Lund, Visby, Karlstad och Stockholms konsistorium, sgledes 6, rent afstyrkt. Göteborg, Vesterhs, Skara, Vexiö och Strängnäs, s %ledes 5, hafva afstyrkt reformen men medgifvit att qvinnor m % kallas ldl biträden. Hernössnd och Kalmar hafva deremot rent bifullit. Här stå s %ledes, enligt vår beräkning, 11 afstyrkande mot 2 tillstyrkande. 38 för främjande af deras uppgifter.
Jag kan visserligen icke heller åberopa några stora olyckor, men hvar och en, som följer med enskilte tjenstemäns och deras familjers öden, lärer vara i tillfälle alt bevittna de ekonomiska bekymmer, som så ofta visat sig vara en följd af tjenstcmännens knapt tilltagna och förvända allöningssätt. Ej sällan, särdeles då, efter en lång lönlös tjenstgöring, den omsider erhållna lilla lönen skall fördelas till underhåll af en stor familj, ser han sina affärer så förstörda, alt han i förtid nödgas lemna tjensten; men äfven under motsatta förhållanden, lemnar han vanligen endast efter sig skuld och fattigdom. En ledamot af StatsUtsk. har sagt, att då denna fråga vid 2:ne föreg:de riksdagar blifvit afslagen, oaktadt tillgångar då funnits, borde man ej finna underligt om den nu blifvit det, dä tillgångar saknas. Jag ber att i anledn. häraf få fästa uppmärksamheten på frågans olika ställning nu, och dä den vid förra riksdagar gjordes till föremål för StalsUtsk:s behandling. Den väcktes då genom enskilte motioner, och dessa gåfvo deråt ej den utredning, att StatsUtsk. kunde bedöma huru stor statsutgift, som för åstadkommande af en förändring fordrades, hvarföre ock detta förhållande lärer böra antagas såsom rätta skälet dertill, att förslaget då icke kunde bifallas. Nu har åter nämnde hinder upphört, sedan K. M. i ämnet afgifvit en propos. och fullständigt utredt frågan, och liden synes således vara inne att rätta den allmänt erkända orättvisa, som under så långliga tider ägt rum. Den siste värde talaren har fortfarit med sitt påstående att det i sjelfva verket är en löneförhöjning för tjenstemännen, som nu är i fråga.
Vill man emellertid med ömhet fostra den ännu späda och ömtåliga plantan, d. v. s. viii man göra den nya institutionen kär och dyrhar för folket, eller med andra ord icke ifrån början framställa henne i en allt för afskräckande gestalt, måste båda de nu antydda utvägarne, för att gifva henne förmåga att verka, med yttersta varsamhet begagnas, och följer man denna, såsom mig synes, både i klokhet och nödvändighet strängt föreskrifna regel, är det åter att befara, det landstingen skola föga kunna uträtta till befordrande af deras förnämsta syftemål, länens gemensamma angelägenheter. För att icke förlora detta angelägna 158 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. N:o 109. roal och för att pä samina gång kunna undvika de nyss angifna tvämie sätten att skaffa sig tillgångar, liar jag icke kunnat utlinna något lämpligare, än att landstingen komma i besittning al' någon gifven eller alltid påräknelig inkomst, och någon annan sådan lärer för närvarande icke kunna ifrågakomma än den, som i hvarje län uppstår af minuthandel med och utskänkning af bränvin. Häremot kan visserligen invändas, alt denna inkomstkälla redan, ehuru under andra former kommer länen till godo, enär af de afgifter, som i berörda afseende inflyta i hvarje särskilt län, en femtedel kan af länets hushållningssällskap användas till ändamål, som för länet nyttiga äro, och de återstående fyra femtedelarne, enligt stadgade grunder, tillfalla dels den stad, der de influtit och dels länets samtliga socknar; roen, utan alt underkänna den i så inånga afseenden nyttiga verksamhet, hushållningssällskapen utvecklat, kunna de likväl icke med hänsyn till sältet, hvarpå de bildats och ännu förstärkas, jemföras med de, enligt lagstadgade val, tillkomna landstingen, eller, för berörda medels lämpligaste användande, anses gifva samma säkerhet som de sednare, och då städerna och landsbygden måste tänkas hafva gemensam fördel uti länets framåtskridande och förkofran, kan icke heller hvarje stad för sig göra någon förlust genom uppoffringen af en inkomsttitel, som på andra vägar säkert skall komma staden mångdubbelt till godo.
Detta är den lag, som Mose Israels barnom föregaf; Och detta är vittnesbördet, och bud, och rätter, som Mose sade Israels barnom, då de utur Egypten dragne voro; Hinsidon Jordan uti den dalenom in mot Peors hus, uti Sihons lande, de Amoreers Konungs, som i Hesbon bodde, hvilken Mose och Israels barn slogo, då de utur Egypten komne voro, Och togo hans land in; dertill Ogs land, Konungens i Basan, de två Amoreers Konungars, som på hinsidon Jordan voro, österut; Ifrån Aroer, hvilken på den bäckens strand vid Arnon ligger, intill berget Sion, det är Hermon; Och allt släta landet hinsidon Jordan, österut, allt intill hafvet, på slättene, nedanför berget Pisga. Och Mose kallade hela Israel, och sade till dem: Hör, Israel, de bud och rätter, som jag i dag talar för edor öron, och lärer dem, och behåller dem, att I gören derefter. Herren vår Gud hafver gjort ett förbund med oss i Horeb; Och Herren hafver icke gjort detta förbundet med våra fäder, utan med oss, som nu här äre på denna dag, och alle lefve. Ansigte mot ansigte hafver Herren talat med oss utur eldenom på berget. Jag stod på den tiden emellan Herran och eder, att jag skulle föra Herrans ord till eder; förty I fruktaden eder för eldenom, och gingen icke upp på berget; och han sade: Jag är Herren din Gud, som dig utur Egypti land fört hafver, utu träldomens hus. Du skall inga andra gudar hafva för mig. Du skall intet beläte göra dig, efter någrahanda liknelse, antingen det ofvan i himmelen är, eller nedre på jordene, eller i vattnena under jordene. Du skall icke tillbedja dem, eller tjena dem; ty jag är Herren din Gud, en nitälskande Gud, som hemsöker fädernas missgerningar öfver barnen, intill tredje och fjerde led, deras som mig hata; Och beviser barmhertighet på mång tusend, som mig älska och min bud hålla.
Sedan under loppet af revisionsåret nya paket-postanstalter blifvit inrättade i Fahlun, Gefle, Upsala, Tierp, Strömsholm, Mariestad, Nora, Wadstena, Hessleholm, Hör by, Höör, Aby, Sköfde, Hjo, Lidköping och Skara, Jiar förenad person-, paketoch brefbefordring egt rum å linierim Stockholm—Arboga, Orebro Töreboda, Göteborg—Helsingborg, Helsingborg—Lund och Malmö —Ystad, samt förenad brefoch paketpost blifvit befordrad å linierim Sundsvall—Ostersund, Gefle—Fahlun, Upsala —Gefle, StockholmUpsala, Stockholm—Malmö, Stockholm—Jönköping, Linköping—Wadstena, Linköping — Westervik, Westervik—Wisby, Kalmar—Wexiö, Jönköping—Helsingborg, JönköpingYstad, Y"stad—Helsingborg, Ystad—Engelholm, Göteborg—Norge, Mariestad—Töreboda, Lidköping—Sköfde samt Sköfde -Hjo. För personbefordringen hafva uteslutande begagnats Post-verkets egna diligenser äfvensom postångfartygen; men för fortskaffande af brefoch paketpost hafva, der posterna icke med vanlig skjuts blifvit forslade, utom förenämnde befordringsmedel anlitats dels statens jernbanor Göteborg—Töreboda och Malmö —Lund samt de enskilda jernvägarne Gefle—Fahlun och Orebro—Nora—Arboga, dels enskilda diligenser å linierna Upsala—Gefle, Stockholm—Upsala, Stockholm —Arboga, Mariestad—Töreboda, Lidköping—Sköfde, Sköfde—Hjo samt Kristianstad —Hessleholm, dels slutligen äfven, på grund af särskildt träffade öfverenskommelser, omkring femtio enskilde tillhörande ångfartyg, af hvilka tio, jemte två af Post-verkets ångfartyg, underhållit förbindelse med utlandet. Till följd af posternas försändande med jernbantåg och postdiligenser, hafva under revisionsåret dels en mängd äldre poster blifvit indragne, dels 95 till postföring indelta hemman blifvit från denna skyldighet befriade. — 47 — § 2.
Den i April. det är tillåtit att här omtala hvad man kälner, uran att kunna genast bevisa, torde jag iå anmäla , att jdg har mig bekant, och tilltror mig att, om så påfordras, framdeles styrka, att då Landshöfdingen i Fahlu Län blifvit uti ifrågavarande ämne hörd, har han, hos Kongl. Maj:t i Underdånighet , förklarat sin öfvertygelse vara, att ett förhud emot enskilta Assignationer, skulle medföra mycken skada på allmänna Rörelsen tar; Och när Landshöfdingen i den Ort, där Assignationcrne äga mä ta gångbarhet , så tala t å Embetets vagnar; så synes mig att Utskottets förmälan om detta allmänna lidande, kan få af oss betviflas. Sunda förnuftet säger, att Assignationer på Banco-Sedlar, icke kunna äga större begärlighet, än BancoSedlarne sjelfva, samt att om Allmänheten i de Orter , där Assignationerne sägas öfverflöda, hade valet emellan Assignationer och BancoSedlar, så skulle naturligtvis Banco Sedlarne antagas, och Assignatio^erne försakas; och denna reflexion bevisar likaså mycket som sjelfva erfarenheten, att Assignstionernes orsak ligger i penningebristen , hvilken just ager ett o* vedersägeligt bevis i sjelfva den vidsträckta gångbarhet, som dessa Assignationer de senare åren fått. Vill man nu afskaffa Assignationerne, så må man forst afskaffa deras orsak, penningebristen, och Assignationerne skola genast försvinna»; vill man åter icke afskaffa p*nningebristen, så må man åtminstone afhälla sig ifrån att göra den varte, hvilket man gör då man förbjuder den idoge Närings-läkaren att hjelpa sig fram, genom utvägarne af sin egea Ben i April. 2? Credit.
Skiifvelse anförde motiv inne fatta verkliga och ganska väsentliga princip-frågor, dem Ständerna gemensamt icke hafva gillat; ty då ett Stånd har afslagit, är det visserligen tillräckligt för att verka till resultatet eller afslaget; uien deraf följer icke att 232 Prot-Utdrag, den ig October 1844• de anförda skälen skola framställas i alla Ståndens namn; ty det kunde bli ett proejudicat, sorn en annan gång möjligen lade hinder i vägen för Konungen att föreslå något, sora stöde i sammanhang med. en sålunda uttalad grundsalts. Det har dessutom det felet, att en sådan expedition innehar en osanning, ty det är icke Ständerne, som på de anförda skälen vägrat, utan det är endast ett Stånd. Jag instämmer således i .Herr von Hartmansdorffs yrkande på återremiss, för att få skrifvelse!! uppsatt, på sätt som blifvit föreslaget.” Friherre Cederström, Jacob: ”Äfven jag instämmer i Herr von Hartmansdorffs begäran om återremiss af Expeditions-Utskottets förevarande förslag tili underdånig skrifvelse. Det är Idart att, när ett Stånd afslagit en Konungens Proposition till ändring af Grundlagen, men de öfriga tre Stånden densamma bifallit, så kan icke det skäl, som hos detta ena Stånd verkat lill afslag å den Nådiga Propositionen, gälla för de 3:ne Stånden, som icke afslagit, ehuru detta ena Stånds beslut är tillräckligt för Propositionens förkastande, emedan 81 § Regerings-Formen fordrar, att alla 4 Stånden skola vara ense, för att det väckta förslaget skall kunna blifva lag.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det E. K. Majit täcktes utfärda en författning, hvarigenom förklaras, dels att den rätt och pligt, som, enligt Kongl. Brefvet den 21 Augusti 1786, tillkommer konsistorierna i riket, att, vid upprättande af förslag till kyrkoherdelägenheter, ej allenast taga i betraktande de sökandes lärdom och tjensteålder, utan äfven göra afseende å den kännedom, försigtighet och nit, hvarmed de skött sina anförtrodda kall, ej blifvit inskränkt genom hvad sedermera i detta ämne utkomna författningar innehålla, dels ock att, med ändring af hvad berörda Bref )■ Expeditions-Utskottets Förslag till Rikets Ständers underd. Skrifvelse, JYi 110. 21 stadgar i fråga om upprättande af förslag till kapellansoch andra sådana beställningar, enahanda rätt och pligt skall konsistorierna vid upprättande af dylikt förslag tillkomma. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 20 Juni 1866. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 20 Juni 1866. » Preste-Ståndet » 20 — » —- » Borgare-Ståndet » 20 — » — » Bonde-Ståndet » 20 — » — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förändring af gällande föreskrifter om tiden för fullföljande af besvär i ekonomiska och administrativa mål, (Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:s Bet. N:o 13 och Mern. N:o 28.) S. A. K.
Vid sådant förhållande och då angeläget vore att redan från början förvissa sig om ett så stort utrymme för hufvudstadens centralbangård, att tillfälle derigenom gåfves til! ett ändamålsenligt ordnande icke allenast af all den trafik, som de båda vid denna punkt sammanbundna stambanorna skulle tillföra, utan jemväl den trafik, som från denna station komme att utgrena sig tili de särskilda stationer och banspår, hvilka dels samtidigt med sammanhindningsbanan, dels framdeles, blefve inom hufvudstadens område anlagda, ansåg Styrelsen att, utom de tomter och tomtandelar, som enligt det primitiva kostnadsförslaget varit alsedda att för bangårdsanläggningen inlösas, expropriation i och för bangårdens utvidgning jemväl borde ega rum af den i qvarteret Cggleskans belägna. Handlanden A. G. Bergfalk tillhöriga egendom, hvilken, såsom belägen i bangårdens midt, skulle, örn den bibehölles, omöjliggöra såväl banhallens uppförande till erforderlig längd, som äfven anläggandet derutanför af det antal banspår, som Styrelsen, för trafikens behöriga ordnande, funne behöfiiga. I det primitiva kostnadsförslaget för sammanbindningsbanan hade hela exproprialionskostnaden blifvit beräknad alt uppgå till 602,242 R:dr. Denna summa hade likväl befunnits otillräcklig, och sedan expropriationsåtgärderna numera så fortskridit, att den verkliga kostnaden med temlig visshet kunde beräknas, funnes samma kostnad uppgå till omkring 850,000 R:dr, eller omkring 250,000 R:dr utöfver den summa, som det första kostnadsförslaget upptog. Lade:, nu härtill inlösningssumman för Bergfalkska egendomen, approximativt uppgifven till 250,000 R:dr, skulle alltså expropriationskoslnaden med omkring en hall’ million öfverstiga det för berörda ändamål försl beräknade belopp.
Uti 9 §. af RiddarhusDirectionens RiksdagsBerättelse har blifvit hemstäldt, att äldste Sönerne af de sedan 18'" 9 adlade ätter, matte enär de i öfrigt äro behörigen qvaiificerade och äga erforderlig skicklighet, iå till Tjenstemän vid Riddarhuset antagas : ock har, 36o Den 1() Julii e. rn. såsom skäl härföre, blifvit anfördt, att bemälts Söner redan fått sig af Ridderskape? och Adeln tillagdt rättigheten att söka Riddarhusstipendium och FiiCadettpbtser på Carlberg; och någon gällande orsak synteg icke förekomma, hvarföre äldste 'Sonan af sådan ätt, enär han i förenämde fall ansågeg lika med Adelsman, skulle endast i fråga ona att anställas sora Tjensteman vid Riddarhuset, såsom ofrälse raan betraktas, hvarföre Directionen, enpgt hvad den förmält, med berörde förändring en - dast haft för af-igt att bereda öfverenstämraelse i föreskrifter hvilka hvilade på gamma grund. Och sorn RiddarhusUtskottet fullkomligen delar RiddarhusDirectionens öfvertygelse i detta fal!, får Utskottet tillstyrka bifall å ofvannämd® Förslag samt att i anledning deraf, ett sådant tillägg måtte vid denna §. göras, som i Redactionen blifvit infördt. Vidare har Utskottet vid slutet af förevarande §. föreslagit ett annat tillägg, åsyftande, att bestämma, huru förfaras skall, då någon af Riddarhusets Tjenstemän visa en fortfarande vårdslöshet eller försummelse i sina skyldigheters fullgörande; ett sillägg, som troligen ej skall komma ifråga att tillämpas, men som likväl för fuiiständigherens skull icke bör uti lnstructionen saknas. 14 §. Vid denna §. har Utskottet ansett det tillägg böra göras, att Directionen skulle äga att fastän alls Pansipnsrummen voro upptagne, under visst förbehåll försäkra en till «
Men det var längese’n i verlden.» Så taladt försvann den lilla qvinnan, och prinsessan sof en ljuflig blund. Men det hade inte töfvat länge, förr än hon väcktes af den gamla drottningen, som stod framför sängen, och sporde om linet var färdig-spunnet. Konunga-dottern jakade härtill, och räckte henne garnet. Drottningen måste så gifva sig till freds för den gången; men prinsessan kunde väl skönja och märka, att det icke skedde af godt hjerta. När det led fram på dagen, sade drottningen att hon ville sätta konunga-dottern ett annat prof före. Hon skickade så garnet till jungfru-stugan, tillika med ränn-träd och annan redskap, och befallte prinsessan väfva det till en väf. Men väfven borde vara färdig innan sol rann upp, eljest skulle jungfrun aldrig mer tänka få den unge konunga-sonen. Sedan prinsessan kommit för sig sjelf, blef hon åter mycket illa till mods, ty hon visste, att hon icke kunde väfva drottningens garn, och likväl ville hon inte mista konunga-sonen, som höll henne så kär. Hon vankade derföre omkring i rummet, och grät bitterligen. Rätt som det nu var öppnades dörren så sakta, så sakta, och der trädde in en mycket liten gumma, af sällsam skepnad och med ännu sällsammare åthäfvor. Den lilla gumman hade en ofantligt stor bakdel, så att hvar man som såg det måste undra deröfver. Hon helsade »Guds fred!» ’Guds fred igen!’ svarade konunga-dottern. Gumman sporde: »hvarföre är sköna jungfrun så ensam och sorgefull?» ’Jo’, sade prinsessan, ’jag må väl vara sorgsen. Drottningen har befallt mig väfva allt detta garnet till en väf. Men om jag inte har gjort det i morgon, när dager blir ljus, mister jag konunga-sonen, som håller mig så hjerteligen kär.’ Qvinnan tog till orda: »var tröst sköna jungfru! är det inte annat, så vill jag hjelpa eder. Men då skolen J bifalla ett vilkor, som jag nu vill nämna.» Vid detta tal blef den unga prinsessan öfvermåttan glad, och sporde efter den gamla qvinnans begäran.