Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han hemstälde derföre, om icke detta, ätminstone till nästa klenum, kunde bewiljas, hälst som Friherre bhertL anmärkt sä mänga mäl wid benna Riksdag kommit under Riksens Ständers öfwerläggning: LnskandeS att Riksens Ständer aldrig mer behöfbe en widt utsträckt förlängning, trodde han likwäk att denna gängen den samma ända till twänne mänaber torde behöfwar. Herr Liiverstolpe, kristne: E>fvertygad att Ridderskapet och Adeln nogsamt finner, det StatS, Utskottet i sttt hemställande om Riksdagens förlängande, pä sätt Regerings-FormenS ivy § förrskrifwer, r) annat gjort, än hwad betz pligt fordrat i en ställning att Staten hittils omöjligen kunnat reglera-, förmodar jag, att Betänkandets hwila pä bordet mätte sä mpcket mer af stg sjelf förfalla, som dä flutet e) kunde blifwa annat än bifall, tiden dertill mera borde iakttaga-, än förlora-. Under be dagar, som ännu äterstobo till den 11 Oktober skulle saken icke allenast först afgbras hos samtelige de Respective Ständen, utan ock derabeslut öfwerlcmnas till Expeditions - Utskottet: det äter, författa den till Hans Majrt afgifwande underbäniga skrifwelsen: den i Ständen justera-; och dä anständigheten förmodeligen fordrade att ej afgifwa ben för sent eller pä ststa stunden, sä wore för ändamälet Ingen tid att försumma. Herr "kfinm, kefir, upkäste 109 §'i Re^ gerings-Formen, och prkade att i följe deraf Ständerna mätte begära högst en mänads förlängning af Riksdagen. Fri - 762 Den 22 September. Friherre ? ! e m i n (Naes, fann för sin del denna sak gansta enkel. Rcgerings-Formcn som en wärd Ledamot upläst, säger, att Riksens Ständer kunna begära, att Riksdagen en mänad förlänges.
Jag torde äfven få upplysa huru den förlägenhet, hvaruti Staden sig be. finner, uppkommit. Staden inköpte under sin fördelaktiga period förra Ostindiska Compagniets lägenheter för 133,000 R:dr, och återstoden af Stadens skuld har tillkommit genom reparationer af allmänna byggnader till ett be. lopp af 170,000 R:dr. De enskilte borgenärerne {ingo till sin säkerhet inteckning uti Stadens publika byggnader. Nu hafva flere och deribland en fordringsägare af 45,000 R:dr uppsagt sina lån, samt yrkat pantens försäljning. Skulden är således åsamkad för allmänna åligganden. Skulle nu Stadens publika byggnader försäljas, blifver Staden utur stånd att utgöra sina onera. Endast inqvarteringskostnaden skulle, enär cassernen vöre såld, förorsaka en årlig utgift af 26,000 R:dr, hvilken, då Stads, cassan dertill saknade all tillgång , skulle naturligtvis drabba innevånarne, hvaraf följden troligen blefve, att de mera förmögne flyttade bort och att endast banquerouteurer stannade qvar, hvilka icke kunde äga förtroende, och således få emottaga commissioner hvarken af utländningar eller «f egne landsmän. Det är således af vigt att Staden erhåller det begärda lånet, och hvad säkerheten angår, är den klanJ darfri. Stadens publika byggnader uppgå till ett värde af 6oo,oto R:dr. Skulle en bättre conjunctur yppa si ea närvarande, åter - betalas lånet med 15 mea äfven i den •- 58 Den 4. Julii. fördelaktigaste ställning låter det sig ganska val göra. Uti concursmassor finnas 150 hus j om desse säljas till underpris, blifva de nya ägarne i tillfälle att utgöra de utskyldeV till Staden erfordras. Jag får äfven för lånets beviljande åberopa billigheten. Götheborg innehar fjerdedelen af Rikets exporthandel. Åtskilige andra Städer, såsom Malmö, Uddevalla, Ystad. Calmare och Skara, hafva fått lån, och i proportion är det som Götheborg begär, icke större än hvad desse blifvit bsviijadt.
Beträffande sådana, till föremål under Sjunde Hufvudtiteln hänförliga behof, som äro af mera tillfällig beskaffenhet och således tillhöra den så kallade extra statsregleringen, äro nedan omförmälda framställningar gjorda: 15:o. Utaf Statsråds-protokollet inhemtas, hurusom, efter det Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Jönköpings län redan år 1861 gjort underdånig hemställan om vidtagande af åtgärder för uppförande å Jönköpings fästningsområde af ett behöfligt nytt Landshöfdinge-residens, som tillika innefattade lokaler för embetsrum och arkiv, samt sedermera, vid företagen reglering af omförmälda område, en tomt på norra sidan deraf blifvit för berörda ändamål afsatt, och tillika i nåder förordnats, att, vid planering af den åt staden upplåtna delen af f. d. fästningsområdet, derinom befintlig, för residensbyggnadens grundläggning användbar och erforderlig sten skulle undantagas och vid residenstomten uppläggas, Kongl. Maj:t, under den 6 Februari 1863, vid underdånig anmälan af detta ärende jemte Ofverintendents-embetets öfver den föreslagna byggnaden uppgjorda ritningar och kostnadsförslag, icke funnit skäligt att af Rikets då församlade Ständer begära något anslag för ifrågavarande ändamål. Nu hade emellertid Kongl. Maj:ts Befallningshafvande gjort förnyad underdånig framställning om behofvet af ofvanberörda nybyggnads utförande och i sådant afseende andragit, att de till embetsrum nu begagnade lokaler voro alltför inskränkta; att, utom den stora olägenhet, att utrymme derstädes alldeles saknades för de till Landskansliets, Landskontorets och Landtmäteri-kontorets arkiver hörande handlingar, hvilka hittills Bill. till R. St.
Om det beslut K. colhm behagar fatta torde und. utlåt., med - återställande af de 2:ne nåd. remisserna, till K. M. expedieras. Stockholm den 28 October 1844. C. F. Paller. 1844 d. 6 November föredraget i K. kam.colhm och som kungsgårdar skola förvaltas efter de af R. St. derom föreskrifna, i K. kungörelsen d. 3 December 1810 innefattade grunder, eller medelst utarrendering på 30 års tid till den vid offentlig auktion högstbjudande, som för arrendet ställer godkänd borgen, kunde K. colhm icke i underdånighet tillstyrka nåd. afseende å enkan Askers 36S Den 22 December e. m. emot berörde författning stridande anhållan om förlängning af arrenderätten, hvartill de af kronofogden och K:s bef-.de uppgifna förhållanden, äfven om författningarne sådant medgåfve, icke gifva anledning. Härom skulle underdånigt utlåt, till K. M. expedieras, då handlingarne medfölja. 1844 d. 6 November underdånigt utlåtande till K. M. dä handlingarne medföljde. 1844 d. 29 November K. bref, hvarigenom förklaras, alt den frågavar. ansökningen om förlängning af arrenderätten ej kunnat bifallas. 1845 d. 22 Januari bref till K:s bef:de. Rätteligen afskrifvet intygar; Stockholm och K. kam.collegii första provinskontor d. 15 December 1847, C. F. Paller. Kammarförvandt. Med ofliciell vidimerade afskriften lika lydande intygar: Carl Durietz. Hofrätts-Notarie. Remitterades till StatsUfsk., hvarjemte denna motion skulle communiceras (ill de öfriga RiksStm, i händelse motionären aflemnade dertill erforderligt antal exemplar. Upplästes följande af Frih. Hermelin, Carl Samuel, inlemnade anförande:
Värdet af hela den myntmassa, ett land äger, beror af circulationens hastighet, d. v. s. huru ofta samma penning blifvit använd i särskilda liqvider, och af summan af alla arbeten och varor, som blifvit försålda inom året. Om man t. ex. antager, att hvarje penning per medium blifvit begagnad vid 3o liqvider, är af alla de egodelar, som blifvit afyttrade, i värde lika med allt landets mynt, detta må utgöra 10 millioner eller 1000 millioner. När derföre industri och production i ett land tilltaga, stiger myntet i välde; under motsatta omständigheter fäller det. Men båda dessa rubbningar hjelpa sig sjelfva; ty i förra fallet inkommer främmande mynt, i det sednare litföres af landets. Man ihågkomme dervid, att hvarje Riksdaler, som föres öfver gränsen, höjer värdet på dem, som äro qvar, till dess de äter uppnå det, som de i verldshandeln äga, hvarefter ingen mera utföres. Skulle man likväl företaga sig att ersätta det utgående silfret med pappersmynt, kan, om man fortfar dermed, slutligen sista härda myntstycket gå ur landet; ty det är ingenting annat än den minskade myckenheten, som hejdar bortförandet. Om man åter, i stället att utgifva mera sedelmynt, ville försöka att återköpa det silfver, som exporterades, kunde man vara öfvertygad, att det ej förr med kostnad vore införskalfadt, än det åter ginge ut. Dessa båda felaktiga åtgärder äro på ett förundransvärdt sätt sammanparade i nuvarande Banco-reglementes 4 Art. 1 Afd. §. 11, som ålägger Fullmägtige att, då mera silfver ulvexlas än invexlas, bibehålla reella fonden vid nödig styrka, och som medel dertill anvisar, ej allenast att ånyo utgifva de sedlar, som blifvit invexlade, utan till och med att i en sådan conjunctur öka sedelstocken. Ägde R.
Landet och i Städerne, i anseende till Tionde och öfrige rättigheter af Församlingarne , Löner och Lönings-tillökningar i Penningar eller HemmawsRäntor, Vederlag, Förläningar och andre Inkomster , som i och för tjensten verkeligen åtnjutas , hvarunder äfven begripes för Capellaner den inkomst de, efter slutad och behörigen fastställd öfverenskommelse , njuta af Kyrkoherdarrie , hvilka sistnämnde derföre äga att berörde utgift från sina egna inkomster afdraga ; 2:o För Academi*-, Gymnasiioch ScholaeStaterne, Domkyrkosyssloman , Kyrkolnspectorer m. fl. 3:0 För Städernes Magistrater samt öfrige Tjenstemän och Betjente; 4:0 För dem, som åtnjuta Pensioner, Gratialer och Benådningar, hvilka utgå efter Stat eller af allmänna medel. 5:0 För Qvinna, som njuter Lön eller annan Inkomst, så ock Pension, Gratial eller Nådegåfva af allmänna medel. Hvaremot Patroni Ecclesiarum i Skåne , Halland och Bohuslän, som njuta Spannemål af Kronoeller KyrkoTionde, betala Fem Procent af Spannemålens värde, uträknadt efter den näst före Taxeringen satte Markegång. Lika afgift erlägges ock af den Kyrkorne i dessa orter tillhörande Tionde, som ej är på Lön eller till andre bestämde ordinarie utgifter anslagen, och uträknas värdat på nyssnärhnde sätt; äfvensom af Domkyrkorne i Riket, för deras inkomster i Spannemål eller HemmansRäntor, sedan derifrån blifvit afräknade de, efter serskild Stat BeviUningsUtsk. Betänkanden. 177 utgående Xöner, för hvilka Innehafvarne efter denna Artikel och §., till det belopp förut stadgadt Sr, Bevillning erlägga. §. i. Bevillning af Städerne. 1 Morn. Handlande, SkeppsBedare, Fabrikörer, Handtverkare och Borgare taxeras och utgöra Bevillning i förhållande till deras vilkor och rörelse, med Fem för Hundrade af den inkomst, de under nästföregående året njutit.
Jag vågar alltså härmed vördsamt föreslå, att LocalBibliotheker för Allmänheten måtte inrättas, der Böcker och Skrifter uti Religion, Moral, Histori, Geographi, Lag och Ekonomi m. m., emot ingen, eller ringa och lätt afgift vore att tillgå; och om det icke äfventyras, alt råka i collision med SockenMagazinen, skulle jag vilja kalla desse Bibliotheker SockenBibliotheker , då de bor - Den i5 December e. m. de hafva flen plan, alt elt SockenBibliothek kunde finnas i hvarje Pastorat. Statens utgifter äro många och mångahanda; den kostnad, som med mitt vördsamma förslag är förknippad, lofvar icke någon handgriplig vinst, men uppfattas och till sitt hela värde erkännes den högre, an en blott materiel fördel, deraf blifvande nyttan, anser jag mig icke höra misströsta om utgången. Jag tror nemligen, att om Rikets Ständer, jemte vidtagande af ändamålsenliga Skolanstalter, bildade en sådan Fond för upplysningen, som ett litet valdt Bibliothek inom hvarje Pastorat, skulle frihetens och upplysningens ankare med detsamma vara så väl fästadt vid våra stränder, att det derifrån icke mera kunde uppryckas. Det torde vara öfverflödigt att uppehålla med betraktelser öfver de hastiga öfvergångar från frihet till slafveri eller förtryck, hvarå Historien är så rik på exempel; nu mera torde det allmänt inses, att desse olycklige förändringar alltid haft deras grund deri, att upplysningen ej varit nog allmänt spridd. Det saknades visst icke inom Sverige vid början af den Revolution, som erhöll sin riktning år 1772, hvarken upplyste Vettenskapseller Embetsman; men vid politiska kriser styras de i activité satte och afgörande fleste armarne hvarken af lärda sällskaper eller upplyste isolerade individer. Den i5 December e. m. Skulle emedlertid planen för de nu till inrättande föreslagnfe Bibliotheken gillas och godkännas, vågar jag för utföringen vidare vördsamt föreslå, det Rikets Höglofl.
Styrelsen för allmänna Vägoch Vattenbyggnader, hvars underdåniga utlåtande i frågan äfven blifvit inhemtadt, har, med afseende å den föreslagna jernvägens stora vigt och nytta, jemväl förordat nådig framställning lill Rikets Ständer om det derför begärda låneunderstöds beviljande, enär samma jernväg, oaktadt dess betydliga längd och tillämnade framtida utsträckning inåt Dalarne, samt den ansenliga spårvidd densamma, enligt arbetsplanen, skulle komma att erhålla, icke syntes böra betraktas såsom en stamlinie, och vid sådant förhållande detta företags öfverlemnande åt enskildt bolag följaktligen ej vore stridande emot grundsatsen, att stamlinier uteslutande böra genom Statens försorg anläggas. På sätt motionärerne anfört, förklarades under sednasle riksdag det då ifråga satta understöd af Slaten för en jernvägs-anläggning från Dalarne icke kunna beviljas, enär de med en sådan anläggning sammanhang egande omständigheter icke voro nog utredda. Utskottet bar derföre och med afseende å det högst betydliga Slats-bidrag, om hvars anvisande fråga nu blifvit väckt, funnit sig föranlåtet anföra de hufvudsakliga förhållanden och utredningar, som af motionärerne blifvit åberopade, oansedt den ökade vidlyftighet detta utlåtande derigenom erhållit. Till följd af sin, genom andra mellanliggande provinser, från både hafskusten och de större insjöarne samt dem sammanbindande kanaler afskiljda belägenhet, har Dalarne icke kunnat komma i åtnjutande af de fördelar, som, genom nya eller förbättrade valtenkommunikationer, i sednare tider beredts för en stor del af rikets öfriga landskaper. Frågor hafva visserligen jemväl uppstått och förslag uppgjorts, angående anläggning af en eller annan kanal inom denna provins, men, med hänsigt till lokala och klimat-förhållanden, hafva de föreslagna kanal-ledernas gagn för orten och riket ansetts icke komma att motsvara dermed förenade kostnader. Dessa företag, för hvilka dels icke några, dels otillräckliga allmänna understöd erhållits, hafva alltså icke kunnat utföras.
Är barn ofärdigt, med svår sjukdom behäftad t eller litet vetande; då skall ock afsättas, hvad till barnets underhåll tarfvas, der dess arf ej dertill förslår; och gånge det understöd ut, så länge behofvet fortfar: Kommer barnet till helsan eller varda dess vilkor eljest så förbättrade, att det sig sjelf försörja kan; upphöre då understödet. Nu har man genom testamente anslagit viss årlig inkomst till sitt omyndiga barns föda och uppfostran, eller till underhåll för sitt barn, som är ofärdigt, med svår sjukdom behäftadt eller litet vetande; kan ej det barn, som omyndigt är, af eget arf njuta föda och uppfostran, eller det, som ofärdigt, sjukt eller litet vetande är, med eget arf underhållas; då må det testamente gälla för tid, som här ofvan sägs, ändå att arfvejord eller bröstarfvingars lott dermed belastas skulle. Jord a-B a 1 k e n. 8 Kap. 3. §. 1 mom. Eger man jord, hus eller tomt i staden; hafve våld bortgifva hälften deraf, ehvad det är ärfdt eller afladt.” I I anledning af dessa motioner får Utskottet, beträffande först det förslag Herr Ekholrn till antagande uppgifvit, förklara, att ehuru berörde förslag öfverensstämmer med hvad Rikets Ständer vid begge de sistförflut11a Riksdagarne i ämnet beslutat, Utskottet likväl ej kunnat undgå att fin - 12 Lag-Utskollets Betänkande, N'.o 82. na detsamma icke allenast till hela sin uppställning alltför inveckladt, på sätt Kongl. Maj:t jemväl vid sista Riksdagen erinrat, i anledning af Rikets Ständers då aflålna underdåniga skrifvelse, utan äfven till sina grunder föga tillfredsställande, enär det bibehåller nu gällande lags olikhet i testamentsrätten efter samhällsmedlemmarnes olika stånd eller tillfälliga hemvist, i stället att befrämja den jemlikhet inför lagen och enhet i lagstiftning, som onekligen höra till de vigtigare föremålen för lagstiftarens bemödande att tillvägabringa; och Utskottet anser således Herr Ekholnis förslag böra förfalla.
Lotsdirektörens till Kongl. Maj t afgifna underdåniga berättelse om de nybyggnader och reparationer, som under revisionsåret utförts för Lotsoch Fyrinrättningens i riket behof, innehåller hufvudsakligen följande: På Agön utanför Hudiksvall uppfördes dels ett fyrtorn af sten, hvari anbragtes en fyrapparat, bestående af trenne försilfrade speglar, dels ock 4 boställsbyggnader för fyrbetjeningen. Förberedande arbeten hade blifvit vidtagne på den utanför Hernösand belägna Lungön, för fullbordande af fyran läggningen derstädes. Till förstärkande af fyrarnes å Malörn och Stora Fjederägg Jysningskraft hafva dessa blifvit under berörda är försedde med försilfrade reflektorer. A Morups, Tånges, Kullens, Falsterbo, Gottlands södra uddes, Östergarns, Fåröns samt de begge Gottska Sandöns fyrtorn anbringades åskledare. I öfrigt hafva till sjöfartens gagn och säkerhet åtskilliga fasta sjömärken, — 91 — dels af sten och dels af trä, blifvit på rikets kuster uppbyggda, nya bergringar, dykdalber och båtbryggor iordningställda äfvensom flera af de för sjöfarten farligaste grunden utmärkta med större bojar och konprickar af jern. Åt sju Lotsfördelningschefer tilldelades nya och ändamålsenliga tjenstebåtar, hvarigenom desse Chefer blifvit satte i tillfälle att lättare än tillförene utöfva behörig tillsyn inom sina fördelningar. g 7. Sjökarte-kontorets ställning, inhemtas af nedanstående tabell: l:o Debet. Uppbörd: Yärdet af försålda sjökartor och beskrifningar Anmärkningsmedel Skillnaden mellan utgifter och inkomster har godtgjorts och sjöfartsfonden med af handels5,882: 97. 50: — 34,671: 99. Credit. Balans från år 1859; Lager hos försäljare Dito i Sjökarte-kontoret Antal kartor. Uppbörd; Under året tillkomna 3,450. Summa 12,340. 8.361. Credi t. Utgift; Under året försålda Lager hos försäljare
I sådant afseende har väl Förvaltningen af Sjö-ärendena, på grund af uppgjord och dess förut omnämnda underdåniga betänkande bilagd medelberäkning öfver de åren 1854 —1858 bestridda durchmarsch-kostnader eller utgifter för verkställda båtsmanstransporter, enligt hvilken dessa under samma tid i medeltal uppgått till 32,763 R:dr 76 öre R:mt. trott nuvarande anslaget dertill, 18,000 R:dr, böra med omkring 14,000 R:dr Riksmynt tillökas; men då likväl härvid förekommer, att berörde utgifter under vissa af de i beräkningen intagne år af tillfälliga orsaker ovanligt stegrats, men åter år 1858 nedgått till omkring 30,000 R:dr, hvilken summa ock torde komma att närmare inträffa med det blifvande behofvet, anser jag mig, i betraktande häraf och af hvad i öfrigt blifvit i ämnet anfördt, böra i underdånighet tillstyrka, det matte F.ders Kongl. Majit nu af Rikets Ständer för den kommande tiden, eller från och med år 1861, uti anslaget till durchmarsch-kostnader i nåder äska en årlig tillökning af 12.000 R:dr, så att anslaget blefve lill 30,000 R.dr Riksmynt förhöjdt» Äng. ansia»Med anledning deraf, alt utgifterna C 5:te Hufvudtitelns anslag lill sjuksjukvård. onder de sednaste åren, i följd af lyck lina sanitära förhållanden, icke fullt uppgått till anslagets belopp 39,150 R:dr Riksmynt, har Förvaltningen af Sjöärendena trott detta anslag kunna med 150 R:dr samma mynt förminskas och således upptagas till jemna 39,000 R:dr Riksmynt.» »Jag instämmer uti den sålunda af Förvaltningen yttrade åsigt, men hemställer tillika, att de 150
Summa R:dr 1,716,995: 17. —- N:r 159 Stats-Utskottets Memorial angående från gan om vpn Schevens Arfvingars forn eiran, Sedan Stats-Utskottet genom Utlåtande den 2 4:de näst!. December öfver Kongl. Majus Nådiga Remiss uppå Utredningsmännens i afledne Regerings - Rådet von Schevens Sterbhus, ansökning om utbekommande af den Pension honom tillkommit, men. han undgrlåtte att inom föreskrifven tid uttaga, tillstyrkt Riksens Högloft. Ständers bifall till ansökningen, och att i följd deraf den ifrågavarande Summan af 500 Rjdr mätte anslås att utgå; så hafva väl Hogvördige Präst-Stådet den 9 förledne Januarii samt Vällofl. Borgare-Ståndet den 3 olde förutgående De» ^ernber, bifallit Utskottets yttrande, men Hög - 73° Stats-Utskottets Betäiikanden, lod. Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-Ståndet hafva åter., efter det gjorde anmärkningar i ämnet blifvit besvarade och Utskottet dervid sitt afgifne tillstyrkande förnyat, under den a.-jdde Januarii afslagit samma yttrande. Då altså tvänne af de Respective Stånden bifallit men de andre tvänne åter afslagit, att ornförrnäldte Summa ma vid den för hand varande Stats-Regleringen upföras att utgå samt denne fråga, likmäigt 6g §. Regerings-Formen, lärer höra afgöraS utaf det förstärkta Stats Utskottet, så får Stats-Utskottet i sådant afseende vördsatnligen anmäla frågan, att till det Förstärkta Utskottets åtgärd öfverlemna. Stockholm den Gite April i8iS - Nir 160. Riksens Högloft. Ständers Stats-Utskotts Utlåtande, i anledning: af gjorde anmärkningar vid Stats-Utskottets Betänkande, angående Kronans Ränte-Hö och Halm., från Vestmanlands Län, som är anslagit till utfodringen vid Kongl.
Fåfängt väntar man den stora mängdens gensvar till sina bemödanden, med mindre lagstiftningen tagit iuitiativet och framlagt den enkla, den naturliga sanningen i hvarje sak, och sålunda likasom stulit slumrande känslor ur allmänhetens bröst, framläggande för densamma uttrycken deraf uti naturliga lagar, som skola komma den att igenkänna sin egen outvecklade inre aning om det sanna och det rätta, och säga: så hade vi velat tänka. Äktenskapets stora sociala institution, grundvalen för alla andra, kräfver i högsta måtto Statens upmärksamhet, och dess lagstiftningar utöfva det djupaste inflytande på samtid som efterverld. Hedningarne omgåfvo gemenligen äktenskapet och kopulationen med betydelsefulla ceremonier, som stodo i förbindelse med deras gudsdyrkan, hvilken, som man vet, stod i det mest ouplösliga samband med dera» statsrnttsliga förhållanden. Hednakyrkan oell hednastateu Den 8 Februari (. ra. 81» stodo till hvarandra i förhållande såsom sjal och kropp, och hvilket förhållande hedendomen icke nog kunde beprisa, ändock den enklaste fördomsfria slutkonst hade gjort oriktigheten af denna theori uppenbar, om man ock kunde blunda för den förfärligt praktiska öfverbevisningen genom det utgjutna blodet från martyrerne för denna grundsats. Med kristendomens antagande kunde derför icke dess sanningar mäkta bryta alla hedendomens traditioner, hvilka så inmängde sig, att kristendom och hedendom sammansmälte i statens och kyrkans sköte till ett helt. Man gaf staterne en halft gammal-hedrtisk och halft kristlig karakter genom deras institutioner, och kallade dem kristna stater. Huru oegentligt ett sådant uttryck var, borde likaledes vara klart vid det minsta betraktande af kristendomen, hvilken är ett rike, »30m icke är af denna verlden», då staten är »ett verldsligt rike» till skydd för det lekamliga lifvet. Såsom med allt annat, sökte således de s. k. kristna staterne att sammangjuta det kyrkliga och det borgerliga vid äktenskapet i en enda kombinerad lagstiftning.