Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tjugonde punkten, angående Krigs.Academien pä Carlberg upplästes och Bifölls. Upläjies följande: Utdrag as Protocollet, haller i Borgare. Ständets Plenum wid Riksdagen i Stockholm den 2Z Februarii 18ro. S. D. I anledning af hvS BorgareStänder wäckt fräga, om otillräckligheten af de för Hans Kongl. Högh-t Kron-Prinsen anflagne 24220 R:dr, hwilken sumjua ock redan bliflvit till hälften winstad, genom den asdragna utgiften för Hans Hans Kongl. Höghets Taffel, beflöt BorgareStänder, som fann, det Hans Kongl. Höghet med återstoden ej more i tillfälle, att bestrida nödiga kostnader, under resor anstälde till winnande af känndom om Landets culkur och öfriga beskaffenhet, at» i2i2 Den 24 Abruarii att till Högloft. Stats-Utskottet remittera det härom ingifna Memorial, säsoni innefattande Ständets önstan i de ta afseende; Och skulle de Respectiwt Med-Ständen wördsamt och manligen inbjudas att i denna Remiss sig förena, lie Supra. Lx krotocollcr D. Valerius. Begärdes pä bordet af Herr ^oräenllolps, ^nckerr, men dä manga af Ridderstapet och Adeln, hördes önsta frägans remitterande till Stats-Ukstotlct afsiod Herr >lor6enlio!pL och Remissen Bifölls. Herr Koräeustolps: Som jag uppä Ridderskåpet och Adelns önskan afstäkt ifrän den begäran atr den af Borgare-Stänvek wäckte fräga stulle pä Bordet blifwa liggande, till hmilkens skyndsamma Remiss Ridderstapet och Adeln sä nitfullt tycktes yrka; Sä täcktes Ridderstapet och Adeitt tilläta, att jag och enligt min Riksdagsmans rätt nu anhäller och pästär om remiss till behörigt Utstött utaf
Per Hdstrom blef med sin fjolHrsbok, En gamma1 historia, lned ens populiir. Hans i host utkomna berattelsesamling synes af de tvA upplagorna och det allmiinna intresset att doma snarare h a h a okat dema popularitet, som det iir en tillfredsstiiUelse att konstatera. Ty v ~ d e och omtyckthet st&amp; ej har, sisom ofta nog iir fallet i omviindt forhuande. En gamma1 historim iir ett litet konstverk, som har sitt intresse ej endast i den illusoriskt. traffade tidsfiirgen, de ypperliga karakteristike~ %a, den diskreta humor, som genomstrommar teckningen. Under allt detfa f~amtrader allt bestamdare konflikten mellan tvii lifsmakter - motsattningen mellan de blda ungas naiva lyckodrom och den hfirda nodvandigheten, representerad af den skeptiska, vkldserfarna gamla farmodern. Idyllen f l r den forsta s k k a vtirfagringens hela tjuskraft och vemod - ingenting fir sii fint och latt som den, ingenting s % viirnlost gent emot frosten, som man k h e r mlste komma. Samma grundstamning genoingAr, trots det fullkomligt olika i uppslag och handling, piirlan blnnd Per Hallstroms sista berattelser &gt;) I blii skogen w. Men har ar tonen kraftigare, manniskolyckans bracklighet skildrad med an mer gripande intensitet, mot bakgrunden af den stora vilda naturen. Forst ligger det idel sommarljus ofver skildringen. Sateridyllen, spunnen kring motivet af de enkla vall-lltarna, har hela stamningen af skogsensamhet och blB vidder, dar de enda ljud, som bryta tystnnden, aro skallornas ljud i fjarran och saterjantans locktoner. Mnrits)) liitarr, sorn i kviillen klinga ut iifver. dalen till karestan llngt borta vid svedjelnndet, hgnnes s m l visor om barnet, fulla af modersstolthet och jubel hafva nilgot af den llnga sommardagens so1 ofver sig.
Det är just derföre att jag vill beröfva de s. k. liberale en af de häfstänger, hvarmed de vilja åstadkomma en representationsförändring i radikal syftning, som jag förordar detta förslag, hvarigenom en stor del af del skri, man nu uphäfver emot den närvarande representationens obenägenhet för alla billiga reformer skulle nedtystas. Jag har redan yttrat, alt jag icke gillar alla de bestämmelser detta förslag innehåller. Ett så vidt omfattande förslag kan man icke gerna fordra att hvarken ett Utsk. eller Ständerne skulle kunna till alla dess detaljbestämmelser fullständigt utarbetad! framlägga. Detta är en sak, som tillhör Regeringen, och derföre föreslår Utsk., att R. St. skulle hos K. M. anmäla dess önskan att ett sådant förslag utarbetades, hvilket förslag dock borde hufvudsakligen öfverensstämma med de af R. St. gillade grunder. Jag anhåller fortfarande om bifall till den föreslagna underd. skrifvelsen. Gr. Mörner: Jag måste vidhålla den åsigt jag förut i deuna fråga framställt. Jag kan icke lika med Gr. Björnstjerna anse, ali denna fråga icke åsyfiar eli öfverflyltande af skatter från den ena jordegaren till den andra, då del synes mig obestridligt att, i fall skattejemkningen verkställdes, de skatter, sora nu betalas af Per, skulle i framtiden komma att betalas af Pål. Men, säger man, en sådan öfverflyttning innebär icke något våld, Pål får ju ersättning i penningar för de skatter honom blifvit påförda. Dessa penningar tillfalla den som vid den lid, då öfverflyltningen komme att ske, vore af den förut skattefria jorden och beloppet skulle inom en viss tid amorteras. Dessa medel komma således icke att för evårdeliga lider åtfölja den jord som blifvit skatt påförd eller att blifva från densamma oskiljaktig. Vore delta sednare meningen, så skulle förslaget endast göra jordegaren emot sia vilja lill förvaltare af en summa penningar, hvilka jag tycker ali i sådant fall Staten kunde lika gerna behålla sjelf och på bästa sätt förkofra till lindring i ulskylderna för den skatt påförda jordegaren. När en person emot sin vilja tvingas alt ingå på ett kontrakt, har, enligt mitt förmenande, ett sådant förfarande stärn - Den 6 Augusti.
Angående förmånsrätt för Upsala Academie hos Dess Uppbördsman, i afseende å medel, som af dem, för Academiens räkning, blifvit uppburne, eller förvaltade. 2:0 Angående lagförklaring, rörande rätta grunden för förvandling till Fängelse vid "Vatten och Bröd af Böter, sorn ådömas för sådane stölder, hvilka, enligt Allmän Lag, ligga i tväböte emot annan tjufnad; Af den 10 dennes: 3:o Angående upphäfvande af den nu medgifna moderation i Postporto för bref, som väga öfver 8 lod; 32 Den 28 April f. m. dels ock Kongl. Maj:ts den 10 dennes till Rikets Ständer aflåtne Nådiga Skrifvelse, angående Landshöfdingen J. afWingårds anhållan om befrielse från ersättningsansvar för de af förre LandsSecreteraren Kleman tillgripne och förskingrade allmänna medel. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken anmodade Herr HofCancelleren, att till Kongl. Majit framföra Ridderskapets och Adelns underdåniga vördnad, jemte försäkran, att Kongl. Maj:ts Högstberörde Nådiga Propositioner och Skrifvelse skulle med första varde inför Ridderskapet och Adeln föredragne. Sedan Herr HofCancelleren blifvit på vanligt vis utbeledsagad, tillkännagaf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalkenj att Plenum komme klockan half till Sex i eftermiddag att fortsättas. Rid darhus-Ordningen härefter blifvit uppläste, börjades Voteringen klockan 12 på dagen; Och befuunos, efter Voteringens slut, sedan en Voterings-sedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige Voteringssedlarne öppnade, rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 157. Nej — 64.
Liksom ”Christmannus” är Gustaf I:s komedia upplöst i mer eller mindre af hvarandra oberoende, förtäljande dialoger och monologer; liksom i den saknas äfven här komiska scener och visor, och liksom i dem är språket äfven här sämre behandladt, konstruktionerna mera tunga och inkrånglade än i de äldre dramerna. Att hvarje akt har det för Messenius ovanliga antalet af 10 scener, synes oss ingenting bevisa; ty just sjelfva planläggningen och den skenbara opartiskheten i de der förekommande tvistefrågor gjorde ett större scenantal nödigt; snarare bevisande för hans författarskap är, att man äfven här påträffar den honom egna anordningen, att hvarje akt har lika många scener. Prologen till stycket med det deri innehållna försvar för författaren är hållen i M:i vanliga ton, synnerligast påminner den om epilogen till ”Blancka Märeta.” Uppgiften på titlen, att komedien skulle vara skrifven 1642, vinner ingen bekräftelse af innehållet. I första aktens andra scen omtala Gustaf Wasas föräldrar de underliga drömmar de haft, och spåqvinnan Gunnel eftersändes för att gifva dem uttydning. Hon förespår då, att Cecilia skall blifva mor till en svensk konung, som skall befria fäderneslandet, bringa det i stort flor och regera det i 40 år; han skall erhålla många barn, ”fina furstar, fröknar väna,” hvilka sednare skola finna giften i Pfalz, Baden, Saxen och Friesland; tre af hans söner skola bära krona med stor ära. ”Men theras söner med wäldigh handh Regera uthi andra Landh. En har lyckan synnerlig kär, Then Nampnet effter farfadren bär. Han kommer i sin faders ställe, Och på mandom har thes wälle, Att han för allom får förmon, Till att upphöja Swea thron.” Då förf. helt naturligt icke fört spådomen längre fram än till den tid, då han skref stycket, och då han genom den tydligen vill smickra den för tillfället regerande, så har man i dessa ord en ledning för bestämmandet af tiden för styckets författande.
»Jag längtade efter dig, och tyckte att jag var så ensam.» »Ja, det är verkligen barnsligheter», sade Tofte litet hårdt och satte sig. »Jag har ju varit hemma till middagen, och nu är jag hemma igen till qvällen.» »Det är inte det», sade Nina sakta. »Jag längtar också efter dig, när du är hemma.» »Ja, i så fall kan jag ju gå igen», sade han och reste sig. Nina grep honom i armen. »Henrik! Du håller inte af mig mer!» »Jaså, börjar du nu på den visan», sade han och började vrida sina mustascher i vädret. »Hvarmed har jag bevisat min trolöshet, om jag får lof att fråga?» »Du håller mer af allt annat än af mig», kom det, starkt och lidelsefullt. »Vi äro inte tjugo år, Nina», sade han. Han hade gått ett stycke ifrån henne och stod med ryggen mot väggen. »Jag kan inte finna det tillfredsställande i att jemt sitta och kuttra som en dufva på en pinne, och jag tycker, att vi båda äro så gamla och förståndiga, att vi skulle kunna sysselsätta oss med något annat än att vara förälskade i hvarandra.» »Jag kan icke låta bli», snyftade Nina, som åter låg med hufvudet lutadt mot armarna. Han svarade icke. »Nina!» sade han efter en paus, hvarunder de endast hörde regnet, som kallt och vildt piskade mot rutorna. »Nina, skall jag säga dig något?» Hon såg upp i hopp om att få ett ord till tröst. »Ja», sade hon ifrigt. »Kommer du ihåg, att jag en gång för länge sedan, då vi talade med hvarandra nere på verandan en qväll, sade dig, att du hade ett stort fel? —» »Ja, ja! Jag mins det!» svarade hon. »Ack säg mig hvad det är, så skall du få se, att jag kan rätta det! » Han stod alltjemt och strök sina mustascher och såg på henne med sina mörka ögon, som i detta ögonblick voro så kalla. »Du har allt för stor hängifvenhet för den du håller af. — Man skall inte så der gå upp i en annan menniska.» Hon dolde hastigt sitt ansigte.
Såsom skäl lill berörda framställning bar motionären anfört, att då erfarenheten redan förut visat, alt det stora flertalet tjenstemän efter uppnådda 60 lefnadsår vore löga lämpliga till sysslornas bestridande, men göromålen, särdeles inom det administrativa gebitet, på sednare åren betydligt ökats under det att tjenstemännens anta! deremot minskats, ådagalades deraf behofvet af den utaf motionären förordade förändring uti vilkoren för pensions erhållande. Denna förändring, hvarigenom en hastigare omsättning bland tjenslemanna-personalen skulle vinnas, vore alltså med Statens sanna fördel öfverensstämmande för så vidt alseende fästades å tjenslemännens duglighet på sina platser; hvarjemte Statens tillgångar, enligt motionärens åsigt, desto heldre numera syntes tillåta vidtagandet af en dylik anordning, som en del tjenstemän, hvilka tillförene egt att i pension undfå liela lönen, enligt nu gällande bestämmelser, tilldelades endast 80 procent deraf. bj af Grefve Taube, //. E., i samma Riks-Stånd väckt motion (N:o 253), angående rätt för Häradshöfdingar till pension på allmänna indragnings-staten. Vid de tvänne sistbållna riksdagarne hade motionären framställt enahanda förslag, som uti förevarande motion, deruti anlöres alt Häradshöfdingarne numera vore de enda af Statens alla civile tjenstemän, som saknade en dylik förmån. Deras trägna och ansträngande arbete i lörening med täta resor i hvilken årstid som helst samt ofta dåliga embetsrum, inverkade menligt på deras helsa och sälte dem ur stånd alt i längden med den kraft och verksamhet, som embete! kräfde, fullgöra sina åligganden.
Jag är icke militär, och kan således icke med sakkännedom bedömma det; men jag har svårt att föreställa mig, att de militärer, som finnas här, kunna hafva orätt i de mångfalldiga framställningar, som derom blifvit gjorda; och jag förstår åtminstone såsom Svensk medborgare faran deraf, att Carlstens fästning en vacker dag, vid första skott, ramlar eller öfvergår till fienden; och när man då vet tio millioner r:dr finnas att disponera, mäste det väcka medömkan, alt man kan pruta på i5 ä 20,000 r:dr för att sätta en fästning i nödigt skick, d. v. s. tranquilisera nationen mot faran alt se den öfvergå till fienden såsom Gibraltar öfvergick till Engelsmännen. — Jag gillar icke heller den parsimonie, som visat sig i afseende på läroverken. Talare med vida mera sakkännedom än jag hafva visat hvilka brister vidlåda de undervisningsverk , der nationens söner skola erhålla den bildning, med hvilken de i sin ordning skola, med egen fördel, gagna det allmänna. Denna illa förstådda hushållning anmärker jag till ansvar för framtida följderna deraf. Jag måste också uppriktigt bekänna, alt det förundrar mig alt Utsk. kunnat afsätta en million, måhända halfannan million, till anläggande af fängelser. Äfven jag önskar, och önskar lifligt, att penitentiär-systemet mätte kunna införas, hvilket blifvit förträffligt afhandladt, icke blott uti en ej längesedan utkommen bok angtde straffanstalter, utan äfven uti Högsta Domstolens protocoll vid granskningen af nya criminal-lagförslaget. Jag önskar lifligt, att detta systeme måtte införas; men jag kan icke gilla, att man dertill anslår en summa, sorn sunda förnuftet säger mig icke kan dertill användas under närvar, tid.
Reciten uplyser, att denna afgift för närvar. ”utgår, Den 8 Mars e. m. 257 ”utgår, enl. åren 1775, 1776, 1777 oell 1783 afslutade kontrakter”, och elium det icke är bestämdt liämndt, så ser det ut som dessa afgifter endast ulga med samma sifferbelopp, som de i frågavar. åren, oaktadt sedan inträffade försämringar i myntvärdet. Jag får uttrycka min obeskrifliga beundran öfver Krigs-colhii förmåga att kunna med samma r:dr-tal i bankomynt, som enl. 1785 års myntvärde i silfver, utan att någon brist upslått, bestrida passevolancen för karl och häst. Jag skulle velat förmoda att förhållandet varit något annorlunda; men dä sådant här icke (innes antydt, så har jag ingen anledn. att misstänka någon Oläglighet, utan anser mig endast böra uttala min verkliga beundran öfver Krigs-coll:ii förmåga att kunna med det ifrågavar. anslaget i riksbankosedlar beläcka dithörande utgifter. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Då betänk, innehåller att ”ifrågavar. afgift utgöres f. n. af hvarje helt rusthåll med 25 LU hö, 1 T:a hafre och 5 L$ råghalm, eller dessa persedlars värde, efter länets markegångspris för det näst föregångna året,” så torde genom denna uplysning gåtan vara löst. Uppå härefter framstäkl propos. biföll R. o. Ad. StatsU(sk:s ifråga om Tross-passevolance-afgiften gjorda tillstyrkande. 2:o Militice Boställs-kassan. Hr von Hartmansdorff, Äng.: Jag skulle önska, att hela punkten eller hela frågan lästes lill slut eller också ått, om det icke anses lämpligt, vi måtte få lala om saken något vidsträcktare, än hvad som rörer dessa 26 r:dr. De ifrågavar.
Ridr banko, hvart femte år stigit med om - 80 Stats-Utskottets Utlåtande N:o '148. kring 50 procent, så att den tor åren i<S51 —1855 i medeltal uppgått til! 3,250 R:dr nämnde mynt. linder hvarldrra af de fern sista åren hade alltså för samlingarne utbetalts 1,239 R:dr banko utöfver del för sådant ändamål uppförda anslag: och hade, till betäckande af den i följd häraf uppkomna brist, dels särskilda medel blifvit af Kongl. Maj:t anvisade, dels anslaget pä Akademiens stat för resekostnaderna m. m. i någon män anlitats, dels ock försäljning af dupletter ur Myntkabinettet oell nedsmällning af odugliga mynt, sorn stundom åtföljt inlösta jordfynd, egt ruin, sä alt bristen på detta anslag vid L855 års slut utgjort endast 428 R:dr 1 sk. 10 r:st banko. Da emellertid den sistan förda inkomstkällan numera vore lii! största delen medtagen, och dessutom de' i Mynt kabinettet ännu befintliga dupletter kunde med större fördel för samlingarne användas till myntbyten, samt anslaget till resekostnader m. m. under sednaste åren icke lemual något för samlingarne användbar! öfverskott, ansåg Akademien annan utväg icke återstå, om samlingarne fortfarande skulle kunna ökas elter samma måttstock, som hittills, än alt ett förhöj dt anslag till del nu begärda belopp ställdes till Akademiens disposition. Med anledning af hvad sålunda blifvit upplyst, anser sig Utskottet ega skäl tillstyrka den af Kongl. Muj:t äskade tillökning af 2,000 R:dr R:ml i anslaget för ökande af Akademiens samlingar. 57:o Vidare och då, lill följd af den stora tillvext, sorn statens i Akademiens vård anförtrodda samlingar numera vunnit, en ökad personal erfordrades för deras ordnande och värd, har Kongl.
Majit doek, med afseende å den fullständiga utveckling af för hand varande förhållanden, hvilken sökanden nu trodde sig hafva åstadkommit, täcktes föreslå Rikets nästsammanträdande Ständer att efterskänka det sålunda ådömda beloppet 605 R:dr 30 sk. 7 rist banko, hvilka emedlertid, och intilldess frågan blifvit slutligen afgjord, kunde få med Eders Kongl. Majits nådiga tillåtelse i kronoräkenskapen balanceras. Då Eders Kongl. Majit anbefallt förvaltningen af sjöärendena och kammarrätten att med underdånigt utlåtande häröfver inkomma, få förvaltningen och kammarrätten, jemte öfverlemnande af det yttrande i ämnet t. f. befälhafvande amiralen i Carlskrona, på gifven anledning, meddelat, för egen del i underdånighet anföra, att då, i enlighet med hvad den underdåniga ansökningen inhåller, flera ömmande omständigheter här förekomma, hvilka ock föranledt kammarrätten, att redan vid dess den 27 Juni 1843 i saken afgifna underdåniga yttrande tillstyrka, att det ådömda beloppet måtte i nåder eftergifvas, förvaltningen och kammarrätten anse sig böra i underdånighet hemställa, om icke Eders Kongl. Majit, i likhet med hvad andra sökande någongång vederfarits, skulle täckas förunna kammarrätts-rådet Sylvander den nåd, att handlingarna öfverlemnas till Rikets nästsammanträdande Ständer, för att om det ådömda beloppets afskrifning sig yttra, hvaremedlertid detta torde få uti kronans räkenskaper tills vidare balanceras. De olika meningar, som vid frågans afgörande uppstått, innefattas i det vid tillfället förda protokoll, som är bilagdt remisshaudlingarna, hvilka härjemte i underdånighet återställas. 4 Kongl. Maj.-Is Nåd. Skrifvelse , N:o 27." Förvaltningen af Sjöärendena och Kammar-rätten framhärda med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, Allernådigste Konung!
Stadens jord användes för det mesta till frambringande af foder-växter och potatoes men föga för spanmåls producerande; Och synes, vid jemförelse af alla dessa förhållanden, slutföljden blifva: att Borås SLad, betraktad såsom afsättnings-slälle, utöfvar i flere afseenden ett nyttigt och betydligt inflytande på cultur och näringar inom så väl Elfsborgs Län, som ofvannämnde flere angränsande Län. — I Staden hålles årligen fyra mycket besökte Marknader, som verksamt bidraga till varu-omsättning och trafik. Uti Staden befinner sig en allmän Schola, som förestås af Rector och Collega, och till hvars bestånd Staden något bidrager. Nära derintill finnes en på Stadens bekostnad väl ordnad och underhållen Gymnastik-Inrättning; Och är jemväl, i sammanhang med Fatligvårds-anstalterne, en Vexel-undervisnings-Schöla inrättad, der 70 till 90 fattige Barn njuta fri undervisning äfven på Stadens be - 56 kostnad; hvarförutan Stadens Invånare, genom frivillige bidrag, underhålla en serskild Söndags-Schola för Handtverks-Lärlingar och andre ynglingar af de industriella och arbetande Classerne; hvilket allt vittnar om den upplysta och nitiska omsorg för medborgerlig bildning, sorn räder i denna Stad. Fattigförsörjnings-anstalterne, i och för sig sjelfve, äro äfven på ganska god fot och med omtanka vårdade; Åtnjutande Fattighjonen dels underhåll på Fattighuset, som är rymligt och tillika hyser Yexel-undervisnings-Scholan, dels månateligt understöd i penningar, beräknadt efter större eller mindre behof: Utgifterne för Fattigvården hafva, för öfrigt, under nu ifrågavarande qvinqvennium varit sei’deles dryga och för Stadens Invånare betungande, dels i följd af den år 1827 Staden öfvergångne eldsvåda, dels på grund af miss väx terne 1826 och i83o, hvilka bägge omständigheter ansenligen ökat Fattighopen och anspråken på Fattigförsörjning.
Då jag begärde votering, var det i den förmodan, att Contra-propositionen skulle innehålla rent afslag å Utskottets Utlåtande, emedan jag ansett LagUtskottets redaction mindre tillfredsställande än lagens gamla, och tyckt mig förnimma, att Ståndet ej eller gillar Hei’r Stråles förslag. Herr Stråle: Om man kunde anföra skäl till bevisande deraf, att någon lagförklaring icke behöfdes, skulle jag ej säga något derom, att man vill rakt afslå hela motionen; men då hvarken Utskottet eller någon enskilt Ledamot bestridt nödvändigheten af Lagförklaring, måtte det blifva högst olämpligt, att genom ett rent afslag vilja låta det Den 6 November e. m. 349 ofullkomligt lundlin lagstadgandet oförklaradt qvarstå. Jag skulle derföre, . och på det man må komma till något resultat, tro, att det rättaste vore, att Ja-propositionen innehöll bifall till Utlåtandet, och Nej-propositionen mitt sisla förslag. Friherre Cederström: Jag får fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att då 2:ne Stånd redan bifallit Utskottets förslag oförändradt, men det 3:dje lärer antagit det med förändringar, så kan-j derest Ridderskapet och Adeln icke bifaller Utlåtandet, det vara likgiltigt, huru deröfver beslutas, ty saken kommer att förfalla. Då nu Herr von Hartmansdorff inskränkt sig till att yrka afslag å Utlåtandet, ser jag ej, hvartill votering skulle tjena, ty Herr Stråles förslag skulle, om det antogs, lika litet medföra någon rubbning i det nu existerande förhållande, enär två Stånd stadnat emot två, och frågan alltså kom att förfalla. Herr Stråle: Om något annat beslut, än det af de andra Stånden redan fattade, icke kunde åstadkommas, vore det utan ändamål att vidare befatta sig med ifrågavarande ärende; men då den förändring, som åsyftas, egentligen utgör ett förtydligande i redactionen, skulle jag tro, att de öfrige Stånden, i fall de dertill inbjödos, gerna biträdde Ridderskapets och Adelns mening* Den 6 November c. m.