Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta har visat sig ovanligt klart i fru Arnoldsons och Signor d ' Ändrades gästspel. Fru Arnoldson är en svensk sångerska, som vunnit europeiskt rykte, ej på grund af stämmans storlek, styrka eller skönhet, utan därföre att hon egnat samma uppmärksamhet åt den lyriskt-sceniska konstens alla sidor och genom beundransvärda studier vunnit den fullkomliga skolans allsidiga utveckling. Jag skulle ej tro, att hon har någon större, genialisk gåfva för scenisk konst, framför allt tryter måhända dén sanna, personliga känslan, men hon har dock hunnit så långt, att af henne hafva alla svenska artister att lära. Hon spelade Violetta i » Den vilseförda », rent dramatiskt taget, så som endast en stor konstnärinna gör det. Hennes framställning vimlade af finesser, hon motiverade och förberedde allt, beherrskade rollen i hvarje detalj, och sista akten kan äfven i den bekanta dram, som ligger till grund för operans libretto, ej tolkas bättre af någon Marguerite. Att hennes Mignon föreföll mig mindre storslagen och djup i framställningen, torde bero på, att hon var så äkta fransk i den rollen, att hon (riktigt nog) i likhet med kompositören hoppade Öfver många djupa och varma drag hos den poetiska Goethe-figuren, och ej var annat än » 1 ' idéal. de la Mignon de M. Thomas ». — Signor d ' Ändrade, hvilkens gästspel för närvarande pågår, har som Don Juan och Figaro visat en rörlighet, ett lif och en abandon både i våldsam passion och buffa-artad komik, som öfverallt måste väcka beundran, hös oss parad med förundran, att man verkligen kan vara en dramatisk talent, fast man är operasångare. Till k. dramatiska teatern hafva med detta spelårs början återbördats tvänne skådespelerskor, hvilka tagit sina första konstnärliga steg å denna scen och sedan på olika håll, i Göteborg, Helsingfors och landsorten utvecklats genom rikligt arbete, för att slutligen under förra vintern å Svenska teatern ånyo visa Stock-holms-publiken, hvad de förmå. Det är fru Stenvall, född Byström, och fröken Seelig. Att båda kunna försvara sin plats å landets första scen, ådagalade de i fjor som mor och dotter i » Bildhuggaren Clémenceau ».
Att till dessa förbindelser, utgifna af omyndig, ej kunna räknas sådana, som förut af samma person i egenskap af fullmyndig blifvit utfärdade, finnes väl icke särskildt stadgadt; men det lärer dock icke derföre kunna nekas, att sådant ligger både i lagens mening och dess ord. Ty hvarken kan det sägas, att gäld, åsamkad före omyndighetstillståndet, inbegripes under lagens ord om ogiltigheten af den omyndiges förbindelser, eller kan det antagas vara lagens mening, att den, som redan fullmyndig ställes under förmyndare, skulle derigenom afskudda sig gäld, för hvilken han redan häftar; och för ostridigt torde kunna anses, att det endast är för att hindra åsamkande af ny gäld, som lagen förklarat den omyndiges skuldförbindelser kraftlösa. Imedlertid har jag i lagskipniugen träffat ett exempel, der denna grundsats tyckes hafva varit förbisedd. Förhållandet, hvarom tvistades, var sådant, att en gäldenär, såsom fullmyndig, den 28 Augusti 1844 hade utgifvit ett af honom egenhändigt undertecknadt, men icke egenhändigt skrifvet, till innehafvaren stäldt skuldebref på 800 R:dr banco; hvarefter gäldenären den 5 December samma år ställdes under förmyndare; och blef skuldebrefvet sedermera, vid något tillfälle under loppet af följande år 1845, i tvenne vittnens närvaro erkändt af gäldenären, såsom af honom utgifvet. Det invändes, men har emot hans eget erkännande icke blifvit styrkt, att skuldebrefvet ej skulle varit verkligen utfärdadt före den tid, då gäldenären i omyndighetstillstånd försattes, och att han derför icke erhållit valuta.
Visserligen flyttade sig ingen ur stället, men de befunno sig i en orolig rörelse liksom förorsakad af någon osynlig kraft. Och det lustiga var, att alla mycket väl visste, hvad som upptog hvars och ens tankar, ehuru de förr skulle hafva dött än uttryckt dem i ord. Men nog var det bra retsamt, att man nyss af samtalets hetta låtit förleda sig att uttrycka sig så föraktfullt o m de där människorna, som man kunde hafva så mycket roligt af, o m man blott komme tillsammans igen. Och sättet visste den förarglige doktorn och skulle nog hafva sagt det, o m inte. åh^ man kunde bli rasande för mindre. Idun Stockholm, N:r 38 (353) Prenumerationspris pr friuns Tryckeri 7:de årg. Fredagen den 21 september 1894. ar: Idun eusam kr. p l ... • 5: — 4: 50 3: — Klara Byrå: v. telef. Rcdaktionssekr. : Jenny Utgifningstid: utgifvare: FRITHIOF HELLBERG. Nordllng. hvarje helgfri Aktiebolag fredag. Meyer. + stora budet: » iilska din nästa som dig själf! » var en gång med eldskrift inristadt i hennes hjärta, och hela sitt lif blef hon trogen kärlekens idé, » yttrade rabbinen d:r Klein vid Jenny Meyers nyss redda graf. den lätt kunde förbrukas för eget behof. Icke så för Jenny Meyer, som ansåg, att den som hade m e t - an hvad nödvändigt behöfdes för att föra ett enkelt, men sorgfritt lif, hade skyldighet att hjälpa sina mindre lyckligt lottade medmänniskor. Ofta, kanske allt för ofta, falla vid en dödsbår vackra ord, som ingalunda stå i rimligt förhållande till den aflidnes lifsgärning, ord utan större innebörd och mening, men sällan, om ens någonsin, har en sannare och rättvisare dom fällts öfver död kvinna än denna öfver Jenny Meyer. Att teckna hennes minne är att teckna ett lif i den äkta, oegennyttiga människokärlekens tjänst. För omkring tio år tillbaka började hon sitt arbete i välgörenhetens tjänst. Mot Hon föddes i Stockholm den 18 december 1858 och hennes föräldrar voro bokförläggaren Phil.
Några sade att landsförvisning vore den enda riktiga påföljden för affall, men andra sade att detta var ett hårdt och oriktigt straff, och att andra straff borde sättas i stället, men det fanns ingen som kunde säga, hvaruti dessa straff borde bestå. Detta skäl till återremiss har emellertid LagUtsk. icke fäst sig vid, utan har i stället tagit minoritetens åsigt, nemi. K. M:s Propos. till utgångspunkt. Enligt mitt förmenande hade Utsk., Den 3 Februari f. m. 161 Utsk., då mängden icke synes anse landsförvisning vara ett lämpligt straff, bordt eftersinna hvilket annat straff som kunde sättas i stället, meri Utsk. har gått längre och föreslagit en verklig religionsfrihet. En af reservanterna mot Utsk:s förra Betänk., Hr Adlercreutz, yttrade i sin reservation: att man icke behöfde stifta en lag om allmän religionsfrihet utan att man endast behöfde ordna de förhållanden, som redan upkommit, och då det isynnerhet var den baptistiska läran, som gripit ikring sig, så behöfde man f. n. endast meddela en tillåtelse till baptistiska religions-samfund. Då, som nu, ansåg jag detta förslag vara det enda rätta, men det antogs icke Utsk. redogör bland annat i sitt Betänk, för de skäl, på grund af hvilka Utsk. icke ansett sig kunna tillstyrka deras mening, som ansett att all hufvudsaklig lagstiftning i ämnet borde upskjutas och att man endast i en underd. skrifvelse till K. M. borde anhålla, det K. M. ville låta räkna separatisternas antal, och låta utarbeta ett förslag till lag för dessa separatister, som vid påföljande Riksdag kunde framläggas för Ständerna. Utsk. säger nemi., »att det icke är möjligt att nå det mål. som åsyftas.» Då detta mål är vinnande af fullständig kännedom ang:de härvarande dissenters eller affällingars antal, lärosatser och förhållanden i åtskilliga hänseenden, måste i främsta rummet hindren för deras fria och öpna upträdande undanrödjas. Dessa hinder ligga i gällande lagstiftning, i den hotelse om landsförvisning och förlust af arfsrätt, som lagen innefattar.
Han geck för dä mäst barfoten å på hôvv hadd’en en gammel körkhatt, sôm hadd vôr svart, men den va blidd grön å va bra nock teknocklat bå framte å bakte. Di sa, att Nils hadd stôl’en frå e föggelskrämma, men ja tror att’en hadd fatt’en tå gamle prosten. Hällers hadd’en på sä en lang uttarock, sôm va hardt täjen tå vär å vinn, å den brukt’en bå dag å natt å vinter å sômmar å den va bå skafferi å kappsäck ôt’en, för han hadd sprätt ôpp fecksömman, satt hel rocken ble sôm e feck. Å där förvart’en alt han ågd tå löst å fast. I syna va’n alt så tämmli uttäck te se. Skägg hans å hår hans hang vildt i kring’en å svart va’n sôm en tatter å titt gjorl’en unner lugg å kôrt å kônsti va’n bå i tal å i vänninger. Dä va mang sôm ble liksôm litt ängschli når di mött’en i skogen, men hällers va’n beskeli å vell int gär nôa männisch förnär. Dä va en gang ja kom te bruke en krestihimmelsfärsda, når dä le imot kväel. Da satt Nils Utterman på broräcke ve kvarndammen, å spelt mä klaver sett. Dä va den låten han allti brukt å spel når’n va esammen. Den va gjord ätter en gammel skôjertrall, sôm bynt så här: »Å hör I gôssor, å hör I gôssor, hvafför ä I så gemen.» Ja neck ôt’en å satt mä på räcke mett imot för te ly på’n. Da kom unga patron gånass. »Gudagen Nils,» sa’n, »dä va vackert dädära.»
N:o 77. utskänkning af bränvin, torde vara att meddela rättigheten dertill endast för ett år i sender, då den derefter kan fråntagas dem, som sökt att kringgå författningarne; att rättvisan mot landtbefolkningen, särdeles dem, som nödgas åt tjenare anförtro kreatur, penningar och varor, under besök af marknader, påkallar, att bränvins försäljning, som är alldeles förbjuden under marknad å landet, äfven i möjligaste måtto inskränkes under marknad och torgdag i stad, helst numera från landet till städerna inkommande personer synas hafva den största svårigheten att motstå frestelsen att öfverlasta sig af rusgifvande drycker; att jag tror det man visserligen icke bör hindra, utan snarare bidraga att bereda angenäm förströelse och oskyldiga nöjen — målskjutning, kroppsöfningar å allmänna lekplatser, läsning af tidningar och annat uti snygga och varma salar, betraktande af konstsamlingar ra. m. — åt dem, som andra dagar dertill hafva föga eller intet tillfälle; men att jag dock icke utan afsky kan se huruledes helgdageu nu användes, enär då ej sällan till och med på förmiddagen, man finner öfverlastade personer, och söndags-eftermiddagarne mera än någon annan tid egnas åt dryckenskap samt att jag vid sådant förhållande anser alla lofliga medel böra användas för utrotande af söndags-superiet och dermed sammanhängande fri-måndags ovanor. Slutligen får jag tillkännagifva, att, under förutsättning det vederbörande, hvilkas intressen bero på höga minuteringsoch utskänknings-afgifter, icke motsätta sig billiga inskränkningar uti den rätt städerna hittills egt framför landet att försälja bränvin jemte åtskilliga andra varor, vill jag icke denna riksdag borttaga från städerna den dem i 24 § af ofvannämnda Förordning förunnade särskilda rätt till §:delar af de afgifter, hvilka för minutering och utskänkning i stad utgår, men att jag, i annat fall, ernar understödja och biträda det här redan väckta förslaget angående stads likställighet, redan nästa statsregleringsperiod, med landet i afseende å nämnde afgifters fördelning. Stockholm den 26 November 1862. N. S. v. Koch. Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. N:o 78. 239 Af Herr voll Moell?
Bergström; Sandeau: Fröken de la Seigliére, öfvers. af Ernst Lundquist; Goethe: Egmont, öfvers. af Bernhard Risberg; Heine: Hartzresan, öfvers. af H. A. Ring. Hos samma förlagsfirma har likaledes utkommit: Kortfattad kokbok med afseende fästadt på billig matlagning af G. Batheke. Författaren till föreliggande arbete har gjort sig ett bekant namn såsom synnerligen både skicklig och kunnig på det kulinariska området. Då han nu stält sin rika erfarenhet särskildt till de enklare hemmens och husmödrarnes tjenst, kan man vara öfvertygad, att de meddelade råden och recepten i allt äro tillförlitliga och efterföljansvärda. Bokens uppställning är öfverskådlig och trenig, och ett fullständigt uppslagsregister i dess slut gör den än användbarare. Det nya vigtoch måttsystemet har följts, hvilket vi anse vara både riktigt och helsosamt, då nu dock hvarje husmoder, ju förr dess bättre, måste sätta sig in deri. Tvänne utförliga förvandlingstabeller för vigt och rymdmått underlätta arbetet härmed. Kommer så till alla öfriga förtjenster den ej minsta: bokens prisbillighet (1 kr. 50 öre för 350 spalter text i ett propert band) — och vi våga förutspå, att den skall röna ett varmt mottagande från våra husmödrars sida. Ett storstadsbarn. Berättelse af Johan för Idun plordling. (Forts.) ida om sida gingo nu de gamla ungdomsväninnorna, efter många år och vexlande öden så plötsligt återförenade, långsamt framåt efter kajen. Efter den första öfverraskningens ifver inställde sig en förlägen och plågsam tystnad; den ena hejdades af fruktan, att frågor skulle uppväcka allt för smärtsamma minnen, oeh den andra, oviss huru hon skulle tolka denna främmande tystnad, kände hjertat beklämmas af en ångestfull åtrå att efter så länge — så oändligt länge • — ändtligen dock en gång få fullt, med förtviflans öppenhjertighet förtro sig åt en vän. Men hade hon längre någon vän, ens i Klara — frågade hon sig med skälfvande oro.
Bäst därför att hon håller sig inne i de varma, väl ombonade rummen, där sådant otyg som drag och luftväxling förekommer i så lindrig grad som möjligt. Och hon har så mycket där hemma, hvarmed hon kan fördrifva tiden, handarbeten och dockor. Det är nu en gång för alla fastslaget, att flickan skall lära sig handarbete. Att det är nyttigt, mycket nyttigt, det kan ingen förneka, men om det är klokt och rätt att låta en flicka, som i skolan suttit sina fem timmar med böjd rygg och sammantryckt bröstkorg fortsätta att göra det under den lediga tiden, det är en annan frå- ga. Fritiden är tydligen afsedd till hvila och rekreation, icke till ytterligare arbete. Kroppen behöfver efter det långa tvungna stillasittandet rörelse, stark rörelse, ögonen äro i behof af hvila, af att få ut sig. Men allt det där fäster man sig inte vid, utan sätter med det lugnaste samvete i världen flickan till att brodera, virka eller något annat som kommer henne att för timmar sjunka ihop på en stol med ryggen i en olycksbådande båge. tyggen Eller också låter man henne förlusta sig med dockorna. Dockorna! — • När pojken får en kälke eller ett par skridskor i julklapp, är det alldeles gifvet, att hans syster får — en docka. Hur mycket förråder icke denna småsak om det olika lefnadssättet för dem båda. Till kälken och skridskorna höra själfskrifvet backar, isbelagd sjö och friska, stärkande vindar, till dockan ett varmt rum med innestängd luft. Den där dockan lär emellertid vara så utomordentligt nyttig — ja, endast för flickan, förstås. T y visade pojken lust att i många timmar dagligen leka med dockor, skulle hans mamma och pappa helt visst bli öfver sig gifna och, om icke alldeles förbjuda leken, dock sätta en gräns för den och efter en stund skicka junkern ut för att roa sig med mer stärkande idrott. Men med flickan är det en helt annan sak. Att hon tillbringar de flesta af sina fritimmar orörlig och ihopsjunken på en stol med dockan i famnen är så utomordentligt välgörande för henne.
Ty Prestens läppar skola bevara lärona, att man må befråga lagen af hans mun; ty han är en Herrans Zebaoths Ängel. Men I ären afgångne ifrå vägenom, och hafven förargat många i lagen; och hafven brutit Levi förbund, säger Herren Zebaoth. Derföre hafver jag ock gjort, att I föraktade och försmädde ären för allo folkena; efter I icke hållen mina vägar, och sen till personen i lagen. Ty hafvom vi icke alle en fader? Hafver icke allt en Gud skapat oss? Hvi förakte vi då den ene den andra, och ohelgom förbundet, som med våra fäder gjordt är? Ty Juda är vorden en föraktare, och i Israel, och i Jerusalem sker styggelse; ty Juda ohelgar Herrans helighet, den han älskar; och bolar med ens främmandes guds dotter. Men Herren skall den, som så gör, utrycka utu Jacobs hydda, både mästaren och lärjungan, samt med honom, som Herranom Zebaoth spisoffer offrar. Yttermera gören I ock, att för Herrans altare äro icke annat än tårar, och gråt, och suckande; så att jag icke mer kan sa till spisoffret, eller någrahanda tacknämligit undfå af edra händer. Och så sägen I: Hvarföre? Derföre att du föraktar dina kära hustru, den Herren dig tillskickat hafver, och den din maka är, hvilko du förpligtad äst. Alltså gjorde icke den ene, hvilken dock var af enom storom anda. Men hvad gjorde den ene? Han sökte den säden, som af Gudi tillsagd var. Derföre ser eder före för edrom anda, och ingen förakte sina kära hustru. Äst du henne vred, så skilj dig ifrå henne, säger Herren Israels Gud; och gif henne en klädnad för försmädelsen, säger Herren Zebaoth. Derföre ser eder före för edrom anda, och förakter henne icke. I hafven rett Herran med edart tal. Så sägen I då: Hvarmed hafve vi rett honom?
"V"id föredragning af det utlåtande, Utskottet, efter derom af Herr von Wahrendorff väckt motion, i ofvannämnde ämne den 20 sistlidne Maj afgifvit, hafva hos Höglofl, 1X48 Sesv. och Ekon. Utsk. Betånkandcn, Ridderskapet och Adeln åtskilliga anmärkningar deremot blifvit gjorde, hvilka till återremiss af utlåtandet föranledt; men då, efter Utskottet tillhandakomne Protocolls Utdrag, Högv. PresteStåndet, Vällofl. Borgare-Ståndet och Hederv. Bonde-Ståndet samma utlåtande bifallit, och Utskottet, emot 49 5 Riksdagsordningen, således icke eger rätt att i ny pröfning af detta redan afgjorda ämne ingå, får Utskottet detta endast, såsom svar å återremissen, Höglofl, Ridderskapet och Adeln vördsamt tillkännagifva. Stockholm den 9 Aug. 1823. Ankom den 22 Aug. x8a5* Betänkande, i anledning af väckt fråga, om rättighet för egare af enstaka hemman i allyiänhet, att till andra personer, under full egande rätt, upplåta en viss del af hemmanets egorymd. T«n Utskottets handläggning har Höglofl. Ridderskapet och Adeln öfverlemna! ett Memorial i detta ämne af Grefve Hård, Carl Gustaf, som, med afseende å de hinder för Bes v. och Ekon. Utsk, Hetankanden.
Dä vid den FtatsUtskotfet nu åliggande StatsReglering, det ansetts nödigt erhålla underrättelse om hvilka åtgärder i anledning af Riksens Ständers ofvan anmärkte beslut, blifvit vidtagne, har Utskottet derom sökt och erhållit den uplysning. att Kongl. Majit täckts i ämnet infordra Dess och Rikets Kammaroch BeigsCollegiers underdåniga Utlåtanden, hvilka i anseende till Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes i Stora Kopparbergs Län dröjsmål med insändanäe af dess infordrade yttrande jemte Disponentens af Löfås, Bergsfogden Forsslinds förklaring härutinnan, först den i sistledne December kunnat affattas utaf Kongl. Bergscollegium samt den 19 derpåföljande, utaf Kongl. KammarCoflegium; och hafva Kongl. Collegierne härvid gemensamt tillstyrkt, att de Löfås SilfverWerk förundte friheter och förläningar måtte indragas, samt åter hemfalla Kongl. Maj:t och Kronan; dock har Kongl. Bergscollegium till Kongl. Majit i underdånighet öfverlemnat, om icke en på stället skeende Undersökning borde föregå, i ändamål att få utrönt, huruvida på sätt en i Kongl. BergsCollegio företedd Markschejder förrättning tycktes utvisa, anledningar kunde förefinnas, att för framtiden kunna påräknas en mera utvidgad Grufvedrift och deraf upkömmande större Malm-tillgång samt således äfven StatsTJtsk. Betankanden. 109 Större inkomst och fördel för Staten och det Allmänna. Ärendet lärer sedermera icke blifvit Kongl. Maj:t i underdånighet föredragit; och den af Riksens Ständer beslutade nedläggning af Löfås SilfverWerk samt indragning af detsamma för» undte friheter och förläningar, har såleder ännu icke kommit till verkställighet.
Da under förmodan deraf, at en wärd Ridderskapets och Adelns Ledamot ämnade tala, rörande Konungens afsägelse och derpå följande wigtiga händelser, bemälte Ledamot genom ljudande Nej blifwit hindrad at sig yttra til denna dagens Lrotocoil, sä gaf det mig undertecknad anledning förklara, det jag anser hwar öcken Högloft. Ridderskapet och Adelns medlem berättigad , at i sin ordning fä anföra hwad härför godt sinner, och at ban derföre blir anfwarig, sä widt öfwerläggning färgnleder; men at - irr det M Den 12 Maj. det mä ankomma pä Ståndets pröfning at antingen fästa något afseende wid ämnet, eller afstä proportion derom, det anser jag wara en hel annan sak. Emedlertid äberopar jag mig i ödmjukhet hwad efter min tanka Herr drotesLor Lcduit^enksiln gansta riktigt förut erindrat, at ej afgöra wära ärender genom acciLMLtiouer, ty Medborgerlig och Riksdagsmannarätt stär ej at dermed förena. ^u8wrLä68 följande twänne krotocolls. Utdrag af förleden gärdag. Utdrag af krotocollet hältet i Höglost. Ridderstapet och Adelns blenum den 10 Maj 1809. S. D. I anledning af Hans Kongl. Höghets Hertig o/tKDs i dag inför Riksens Ständer nädigst gifna utfästelse at såsom Riksföreständare i utöfningen af Rikets styrelse fortfara, intil desi Riksens Ständer hunne sjelfwe utarbeta och fastställa en ny Regeringsform, dä Hans Kongl. Höghet wille sig bestämt yttra, huruwida Han ansage för sig möjligt at til det stora ändamälet. Fäderneslandets wälfärd och beständ, enligt sit hjertås böjelser, än widare kunna medwerka, eller funne
Nemisi till OeconomiD-Utffottet af Riksdagsmännen ?eter Oxelberg.-; och ^.nciers ^o^- Memorialer, angäende mätt och steg Lill stadgande af skäligt Spannemäls pris; hwilka - Den ii September. 155 ka Mcmorialer af Trycket utgifne, wörö wid Protocolls-Utdraget bilagde. Undertecknad dilverstolpe, ^xel 0»briet, yttrade sig: I anledning af det tryckta Memorialet af Riksdagsmannen Oxelberg, rörande "Spannemals Directionen, och ett fiperadt all, "mänt Spannemälspris till stadga för näringar"ne, " hwilket Memorial åtföljer det nu uppläste Protocolls-Utdraget, anhäller jag ödmjukast, fä hermed tillkännagifwa min afsigt, att till Ridderskapets och Adelns Protocoll förklara min enskilda tanka om de olägenketer som skulle följa, sä wäl i afseende pä märt Regerings, sätts bestånd, som pä säkerheten för hwarje medborgares ära, sä länge Smtens högsta magt Lagen icke beröswat honom densamma, em det skulle wara med begreppet cm Niksdagsmanna rätten förenligt, att, såsom i detta Memorial blifwit gjort, tillåta sig, inom ett Ständ och inför Allmänheten, emot personer anföra obestämda trllmälen, och anklagelser utan bewis. Widare upplästes Prstocolls-Utdrag af den 3 September ifrån det Wällofl. Borgare-Slänyet, innefattande: Äterremitz af Banco-Utffottets^utlätande rörande Banco-ärendcrnas behöriga wärd, utan hinder af Bonde-Ständets Banco-Fullmägtiges begagnade Riksdagsmar.na - rätt. Bifall till Bance-Ulskcttets utlätande, angäende Banquens styrelse, samt willkorens förbättring för Arbetarne wid Tumba PappersBruk. Rcmisi till Oeconomi Utskottet af Konungens Nädiga Proposition, angäende wärdén af fattige. Den 11 September.