Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då denna 1833 bestämdes, funnos egentligen inga andra tillfällen till volontärernes utbildande, än de årliga mötena, och föreskriften att de »utom exercistiden, få vara tjenstfrie och med regementschefens vetskap uppehålla sig inom riket, hvar de önska, helst vid något undervisningsverk,» har i allmänhet ansetts lägga hinder för deras beordrande, utan eget begifvande, tillochmed till kommenderingsorter, der korporalskolor varit inrättade. Det bör emellertid vara deras pligt och öfverensstämmer med ändamålet för deras antagande, att de deltaga i all tjenstgöring, som kan bidraga att af dem dana skicklige underofficersämnen. På grund af hvad sålunda blifvit anfördt föreslås: att ett nummer på hvarje kompani eller skvadron af indelda stammen fortfarande anslås till volontär i enlighet med hittills gällande grunder för deras aflönande. Att den, som skall till volontär antagas, bör hafva fyllt 16 år, vara confirmerad, ega en för sin ålder kraftig och i öfrigt till krigstjenst passande kroppsbildning samt, i afseende på allmän bildning, till det minsta kunna läsa väl innantill, skrifva en någorlunda redig stil och räkna quatuor species; hvilket kunskapsmått bör vara styrkt af betyg, som af regementschef godkännes eller ock pröfvas på sätt han förordnar; samt att volontärer skola vara skyldige, att tjenstgöra under vapenöfningarna med det regemente de tillhöra, samt att deltaga i utgående kommenderingar, men må deremellan njuta tjenstledighet. Från arbetsoch andra kommenderingar, som icke kunna bidraga att utbilda dem till underofficersämnen, böra de fritagas. Af hvad förut blifvit anfördt synes, att för korpralsbildningen finnas ordnade undervisningsanstalter vid trupperne, ehuru till ett ganska inskränkt omfång, och att för beredande af tillgång på underofficernsämnen antages ett antal ynglingar såsom volontärer, hvilkas praktiska utbildning sker så godt sig göra låter under vapenöfningarna, men h> ilka på egen hand få förvärfva de kunskaper, som derutöf - 27 ver erfordras.
Q3:co 9v:Dr 10 — (£nmpienoier, ^enbållninga* od) £ycfttantmmc|0* i $t)ra €lafer: götffta Slaten . 53:co £X:Dr 20 — SlnDra D:o 10 — £reDje D:o . 5 — §jevDe D:o 2 — Sactorer, roiD ©täDerneö föruf, SKanufactutier oct) Söoftrpcferier, fe «£)anDelö* eppeDiter. Siffave, e^roaD De äro borgare eller ej, i 9?to €lajjer: ^örfta €lafen . fBtco £K:Dr 20 — 2tnDra D:o „ 15 — SreDje t:o „ 12 — gjerDe D:o „ 10 — §emte D:o „ 8 — ©jette D:o , 5 — ©jttnDe C:o „ 2 24. 3lttonDe D:o „ 1 12, 9iionDe f:o // 32. Snmttmmer, forn iofa fläDföm rncD en eller flere meDbjelperjfor, erlägga l)älf> ten emot dpanDtroerfare, §. 10, o$ Ceraö meDl)jelper|for hälften emot «£)anDt noer £ö*@efä Iler. »9 ,Såltf?åt0'<HefåUet i Stocholm ocf> ©ödeborg fanit $*örfta dlajjenS ©täDer, fe 3panDel$*e]cpeDitcr.
Ehuru nu ingen af dessa kunnat blifva stadskirurg med ett par 100 bankos lön eller stadsläkare, hafva de likväl vunnit stort förtroende och gjort mycket gagn, och beggedera kan det räknas till förtjenst, när de lemna det jordiska, att de hafva räddat en mängd lif, men icke inlåtit sig på proselytmakeri. Jag kan icke inse att dessa, i den händelse de varit i Statens tjenst, varit mera att frukta såsom proselytmakare än de nu äro. Jag tror mig således, i hvad beträffar läkare, hafva tillräckligt tydligt uttalat mina åsigter. Om jag nu vänder mig till de öfriga befattningarne, hvilka omnämnas i den K. Proposm, så kunna vi icke neka till att England, Preussen, Wurtemberg m. fl. andra länder inom sig hafva den största konstskicklighet och de största praktiska genier i den kända verlden; och i den händelse få vi äfven erkänna att vi i den vägen hafva mycket att lära af andra trosbekännare. Jag tror icke att någon af oss skall känna samvetsstygn^deröfver att han begagnar en möbel, hvarpå snideriet är utfördt af en konstskicklig medlem af annan trosbekännelse; jag tror icke att ritningen till ett mascbineri, som vi begagna i våra slöjdskolor, är förkastlig, derföre att den hand, som utfört den, icke tillhör en af vår tros bekännare. Jag är öfvertygad om att allt framåtskridande här i verlden beror på frihet i förening med ordning. Jag vill citera ett uttryck, fälldt af senare tidens måhända största författare, Macaulv, nemi. att England då först upsteg till den makt och rikedom, de inre krafter och den storhet, det f. n. äger, då det lyckades vinna den dolda juvelen »frihet med ordning». Man bör strida för friheten, men i bredd derjemte reglera med ordning; ordning bör finnas mellan medborgare i Staten, för öfrigt frihet. Jag finner icke något skäl alt ingå på de motiver Hr Bildt framställt för afslag; jag för min del röstar för förslaget utan rädsla för proselytmakare, läkare, maschinister, träsnidare eller artister; jag fruktar dem icke alls.
Då man går framåt de djupa hålvägarne, som leda fram i dessa trakter mellan täta häckar af höga buskväxter, när man ser sig sjelf ensam på vägen och tystnaden sällan afbrytes af något aflägset ljud, kan man väl ej annat än tro sig vara långt ute på landet med flera mil till närmaste stad. Om man då efter en half eller hel timmas vandring stöter på en hög mur med sin krenelering och sina skottgluggar, vakttorn och väldiga portar, framför hvilka en skara soldater göra vakt eller ligga utsträckta i solskenet, händer det väl någon gång att man med en viss förvåning ser sig om efter en stad, som de der murarna skydda. Och är lyckan god, torde man då upptäcka långt bortom de ödsliga vinfälten en väldig kupol eller ett af dessa fyrkantiga torn, hvarpå Rom är så rikt, höjande sig öfver de mellanliggande föremålen. Åt norra sidan af staden tyckes allt dess lif vara sammandraget. Från piazza del Popolo, som ligger längst i norr, utgrena sig trenne långa gator, hvilka liksom utgöra Roms pulsådror. De bilda med hvarandra en mycket spetsig vinkel och omfatta derföre i sin början föga rymd, inom hvilken dock en så mycket större liflighet herrskar. Der via Condotti skär de tre gatorna, vinkelrät mot den mellersta af dem, har lifvet och rörelsen sin kulmination. Ju mera de trenne gatorna sedan skilja sig från hvarandra och innesluta större rymd, desto trängre och krokigare bli de mellanliggande gränderna, desto dystrare och öfvergifnare qvarteren. Der il Corso slutar upphör allt lif. Man kommer först till ruinerna, till Forum och Colosseum, sedan vidtaga vinfält och trädgårdar. Öster om via Babuino och dess fortsättningar är det på samma sätt. Vester om via di Ripetta flyter Tibern, på hvars andra strand Peterskyrkan, Vatikanen och S:t Angelo trängas högst upp i norr, under det att blott några få förfallna hus äro spridda i den öfriga rymden mellan murarna och vestra flodstranden.
D e t faller mig inte in att säga honom, att j a g alls inte ämnar » ta » någon, att j a g har mitt arbete och mina intressen och ämnar — nu liksom hittills — låta händelserna hända utan att ingripa, förr än j a g själf vill. O m j a g sade det, skulle han bara plira på mig med skälmen i ögat och säga » Sjåpa dig inte, trollunge, » eller något annat artigt, som skulle ha alldeles samma andemening. — S å kuskade tåget af med mig, Korrekt och lugn satt j a g i mitt kupéhörn, oklanderligt tillknäppt, med min lilla diskreta bröstbukett — afskedspresent från min galanta farbror — och mitt nutidskvinnliga själfmedvetande. U t mot okända öden — eller mot inga alls. Förbi gröna ängar och insjöar, som lågo blanka i juninatten, förbi landtliga stationer, där unga damer inväntade unga herrar, som hoppade ut ur tåget och hälsade öfverraskade: » nej, är fröken nere? » » Ja, jag skulle lämna af ett bref, » eller var det andra herrar, som togo henne, som väntade, om lifvet och kysste henne utan att be om / hushållspenningfrågan. Femtonhundrakronorstrecket. ii. Motto: » Sparsamhet Ur en dygd. » lör att få en årsinkomst af 1,500 kronor att räcka till för en familj, bestående af man, hustru och tre barn, blir sparsamhet en nödvändighet. Att göra en utredning, huru dessa 1,500 kronor skola räcka till, är vanskligt nog i alla händelser, men kan absolut inte göras utan stor praktisk erfarenhet, som nog inte ändå är tillräcklig för att fullt tillfredsställande kunna lösa denna på så mycket beroende fråga. Emellertid vågar insänd, ett försök, ty jag har fått — om uttrycket tillätes mig — gå genom » graderna ». Jag är nämligen uppfödd i ett hem med mycket små tillgångar samt gift med en e. o. tjänsteman med den aflöning, som staten bestod sina extra biträden för en 30 år sedan, en aflöning, som visst inte ens för ordinarie tjänsteman af lägre grad uppgick till 1,500 kronor pr år.
Ar 1816 — Köpeskillingen för det så kallade Glasbruket 66,666: 32. — „ 1817 — Inredningsoch reparations-kostnaden, samt inköp af Inventarier, Ved, Kohl, Ljus för Institutets publique Rum samt Onera, m. ro 21,855: 32. 7. , 1818 — Dito Dito 2,355: 46. g. , 1819 — Till Institutets vidmagthållande i,o54: 29. 6. „ 1820 — Dito Dito 1,747:34.— „ 1821 — Dito Dito i,5oi : 4. 4. „ 1823 — Dito Dito Till Stockholms Stads Brandförsäkrings-Contor betalt det derstädes upptagne Premiioch Be villnings-Lån, med upplupet Interesse i,o4o: ( ggg. IO „ 1824 — Till Institutets vidmagthållande i,35i: 33.— „ 1825 — Dito Dito 987: 9. Betänkanden, IST:o 214, 2i5. 4[9 Emellertid liar Utskottet ansett sig icke böra fördröja med afgifvandet af utlåtande öfver nu ifrågavarande förvaltning, såsom hörande lill de Utskottet åliggande Revisionsåtgärder; — och som R. St:r torde af nu afgifne berättelse finna, alt den omtanka oell det nit som K. M:t uti Dess Nåd. Skrifvelse af d. ig Nov. 1816 då byggnadsarbetet beslöts, yttrade sig förvänta af de Comiterade åt hvilka verkställigheten uppdrogs, icke blifvit motsvarade och hvilket faller Coroiterade sjelfve eller den Architect som blifvit tillförordnad att arbetet utföra till last; så torde R. St:r anse lämpligt, att uti underd. skrifvelse för K. M:t anmäla de anmärkte förhållanderne vid förvaltningen af de till GarnizonsSjukhusbyggnaden anviste medel, till den påföljd K. M:t pröfvar nödig.
Jag conformerar mig, under ett tryggt samvetes vittnesbörd, med de redlige patrioter, som i en tryckt, sista plenidag utdelad, uppsats framlagt, efter hvad jag tror, Nationens majoritets contra-proposition, i afseende på Statsregleringen. Jag smickrar mig ingalunda, att dessa ideer kunna inverka på andra Ledamöters förut fattade mening. Jag ber endast för egen tillfredsställelse om plats i protocollet för min protest, som skall rättfärdiga mig inför nationen, och intyga för tid och efterverld, att jag varit oskyldig i de mesurer, som probablement i strid med min åsigt komma alt antagas. Herr CrusenstolpeMagnus Jacob: Ehuru jag visserligen är öfvertygad, att de löneförhöjningar StatsUtskollet föreslagit, ära behöfliga, likväl och då jag blott finner dem vara det relatift, men andra frågor äro af större vigt, och deribland försvarsverkets materiel, samt Ridderskapet och Adeln förkastat det förslag jag nyss framställt, att försvarsverket först borde tagas i betraktande; så begagnar jag delta tillfälle Den 23 September f. m. gr att förklara, det jag under loppet af Statsregleringen skall oafbrutit icke allenast tala, utan ock rösta Nej, i afseende å alla ökade personliga anslag; ty, ehuru jag med. glädje finner, att vi ega i56 hjeltar, hvilka utan materiel våga försvara fäderneslandet, vågar jag likväl icke medgifva några löneförhöjningar, förrän man tillförliteligen erfarit, att de för materiellens iståncfsättande nödige medel finnas att tillgå. Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: En värd Talare har tillstyrkt afslag å Utskottets förslag derföre, att han förmodat detta afslag skola bereda en lättare möjlighet till Minister styrelses införande i Sverige, och emedan han tror, att tillökningen i StatsRådets löner skulle motverka en sådan förändring i vår Statsförfattning. Om så vore, är det ett nytt skäl för mig alt tillstyrka bifall å detta förslag, på det åtminstone vårt kära fädernesland må slippa se sådana brytningar och förändringar i Ministerstyrelsen, som i andra länder, der blott partichefer, och icke Konungen, styra landet.
Besv. och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 5, Och anse sig Utskotten hafva härigenom besvarat, så väl de i det föregående upptagna motionerne, sorn de utlåtanden och yttranden, hvilka, vid moiionernes föredragning i Riks-Stånden, af åtskillige Stånds-Ledamöler blifvit i ämnet afgifne. Stockholm den 29 Juni i84o. STOCKHOLM, Elmcns och Granbergs Tryckeri. 1840. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänkande, N:o 5. x Emot Betänkandet anmältes följande Reserv a t ion er: 1:0 Af Herr Friherre Hamilton, H.: ”Emot de sammansatta Ut skottens beslut, hvarigenom det i 4- §• 3. mom. stadgade minimum af Skollärare-lön nedsattes från 20 till 16 t:r spanmål, reserverar jag mig på den grund, alt jag anser det orätt, sedan de fordringar å kunskap, som af en Skollärare måste uppfyllas, innan han kan såsom sådan antagas, blifvit af Utskotten så mycket förstorade, som det nu blifvit beslutadt att ej fastställa ett deremot någorlunda svarande minimum af lön, så att det ej må stå sockne-menigheterne fritt att till den person, åt hvilken vården om deras barns bildning är anförtrodd, anslå en lön, sora knappt motsvarar de lönevillkor, som i de fleste af Rikets provinser äro af nöden för erhållande af en vanlig arbetsdräng.” Härmed förenade sig Herr Contracts-Prosten Sylvan och Herr Prosten Ahlqvist. 2:0 Af Herr Tersmeden, G. B.: ”Jag reserverar mig emot nedsätt ning af den af Utskotten föreslagna minimi-lön af 20 till 16 t:r eller dess värde, för Läraren i Folkskolan. Jag skulle hafva yrkat votering härom, om jag ej trott, att det nära nog är indifferent, till hvad belopp detta minimum bestämmes, så snart det understiger det, hvarunder jag tror Communerne rimligen och möjligen ej kunna få en Skollärare, med nu föreslagne fordringar i afseende å kunskapsmått.
Stänberd gemenfamma bejlut, ett årligt belopp af 750,000 9iifdbaler Oiifémynt numera utgår från tndmeblen fåfom er* fattning för ben forbna, i fammanljang meb tudumgälberna bebiterabe färffilba afgift tid bemälba fonb, ^afiva årliga bibrag utgått tid eipe* bitioiier meb örlogsfartyg, tid faraiitänSanffalter, tid lots ocp fyr* inrättningar, till fjöfarte 69 titt 0menffa fprfan t Öonbon, o. f. m., hvarförutan färffilba atiflag blifvit titt unberftöb för hamnanläggningar och mubbringöarbeten tib efter annan från nämnbe fonb t nåber bemitjabe. 3)e belopp, font från och ineb år 1854 blifmit för anläggning af eleftriffa telegrafer fttcceöfioe anroifabe till utbetalning från Jpanbelö Uppå gjorb unberbånig anföfntng hot Äongl. 3Raj:t förflaratsennijab fia , peljiab&rätt. 5Ceiterbborg mara (fapelflab, nteb be frt 2lf förefontuten anlebning hot $ongl. 9Kaj:t t nåber bempnbigat Snterims» (Somnterce Sogferings» SKajtt, genom tillägg titt Äongl. ^örorbnittgen ben 16 Slooember 1849, 70 Serättelfe om bwob t flifet ocb befd mebbelat erforberliga föreffrifter för »ifa loib ångfartyg^ begagitaitöe titt bogfcriitg inträffanbe bänbelfer. 9!a»igation8* Sitt förefommanöe af afioifelfer från ftabgaubena i $oitg(. Diegte Säéåret 1856—1857 uppgicf famfättba antalet af elever »ib be 8 älöre ff otonia titt 595.
Slutligen, när hon till sin harm fann hvarje ansträngning vara förgäfves, gjorde hon själfva nederlaget till en seger, genom att förmå honom lämna sig ett bevittnadt »papper», hvari han efter sin död tillförsäkrade henne: sextusen kronor kontant, en ko, en gris, fyra får, möbler till ett rum, så mycket linne hon ville hafva och dessutom piphyllan till ett minne – denna sistnämda på hennes egen, blygt uttalade, men innerliga begäran – allt mot förbehåll, att hon icke skulle lämna honom så länge han lefde. Affären var tämligen nyss afslutad, hvarför man får ursäkta att Brita, som hus-styran hette, mer än någon tyckte, »att gubbtrolle’ la’ sej ne’å dödde rent ut preksis». Emellertid skulle hon visa grannhustrurna, som just hållit sig litet strama, hvad hon dög till. Det skulle bli en riktigt storgrann begrafning! Egentligen hade man ju två att fordra! Förberedelserna bedrefvos så skyndsamt som möjligt. Dels var det varmt, och dels var man glad att bli af med honom så fort som möjligt. Stim och bråk öfverallt, bakning, slagt och brygd: hela huset krälade af folk. Barhufvad och vigtig, med nycklarna skramlande vid sidan, förde Brita kommandot i matbod, kök och stuga, kännande sig stolt och belåten, »nästan som om hon vurti enka för andra gången». Lisa sprang också med – i hankig kjol, upphalad under linningen, för att inte vara till hinders, och såg mer förvirrad och illa hopkommen ut än någonsin. Först, när hon hörde att svärfadren dött under natten, gjorde det inte något stort intryck på henne, men småningom började den tanken att arbeta sig fram: då kunde ju mannen komma hem igen! För henne var mannen »lika go’ som hva’ Guss ängel som hälst». Att han gift sig med henne, föreföll henne så »grannt», »att han rent som sto’ i ett ljus». Tanken på hans hemkomst upptog henne så uteslutande, att hon på två hela dagar icke förmådde draga någon ny slutledning, men i dag, när hon sprang från den ena till den andra, arbetade sig efter hand en ny tanke klar.
Desse 24,000 R:dr vinner Staten, genom den af Kongl. Maj:t i Nåder föreslagne besparing å anslaget till Lifmunderingen för indeldta Infanteriet. Då Utskottet, genom lönernas nedsättning, trott, att denna summa skulle blifva tillräcklig, kan man komma på den beklagliga förmodan, att Höglofl. StatsUtskottet icke ämnat Den ai Maji f. ra. 131 indeldta Armeen mera till löneförbättringar, än hvad som hädanefter kan besparas på soldatens beklädnad. För min del känner jag lifligen en ganska smärtsam känsla deraf att veta, det de anslag, som med öfvertygande skäl fordras till förbättring af Befälets löner, tagas genom en inskränkning af soldatens beklädnad, hvilken är så påtaglig, att soldaten sjelf icke skall kunna undgå alt få kännedom om detta förhållande. På grund häraf, och med stod å Rikets Ständers vid sistlidne Riksdag i ämnet gjorde underdåniga hemställan, som föranledt Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition och förslag till ny lönereglering för Armeen, yrkar jag, under uttalande af Armeens sak, och med den rätt Representanten tillkommer, att, efter den återremiss, som jag nu å ifrågavarande Utlåtande begär, och hoppas bifalles, till följe af gjorde anmärkningar, Höglofl. StatsUtskottet så uppgör Statsregleringen, att fulla tillgångar lemnäs för: 1:0 Å ordinarie Stat, för hela beloppet af hvad Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition innehåller för Armeens lönereglering. 2:0 Å IndragningsStat, för hvad som kan erfordras för att denna i Nåder föreslagna lönereglering må komma Armeen på en gång, samt med nästa års början, till godo. 122 Den 21 Maji f. m. 3:o Att, vid beräkning af inkomsten för Arméens räntor och boställen, priset å tunnan spanmål blifver rättadt till 5 R:dr och tillgångarne derefter beräknade; och 4:o Att Herrar Generalers pensionsrätt måtte blifva i fullkomlig likhet med CivilStatens, utan att vara inskränkt inom föreskrifne rum.
Natur att de ej förtjena uppmärksamhet; ett tyst medgifvande till en 26 Den 2 Februarii. origtig Lagfydning i en obetydlig sak , kan ofta ligga i vägen som Prejudicat mot de vigtigaste frågor, och rättigheter kunna snart förloras, om de ej med sorgfällighet försvaras. 9o:de §. i Regerings-Formen har inom en kort tid blifvit så ofta påkallad emot Enskiltes Anföranden, som medel till deras ogillande, att unctersökniug fordras om tydningarne af denna §. ej börjar för mycket afvika ifrån den jemnvigt, som varit Lagstiftarens mening att bibehålla, emellan Representanten och Auctoriteter, Domare-Magters beslut och Embefs-åtgärder i allmänhet. 90 §. i Regerings Formen betager Riksens Ständer, och följaktligen hvarje Representant , Undersöknings och Pröfnings-rätten öfver aila Embetsmäns och Auctoriteters åtgärder 5 men undersöka och pröfva, får ej förblandas med att förete öfvade missbruk, förtydda Lagar, eiler öfverträdelser af varande Författningar, som grundar till äskade föiklaringar, öfver mörka och tvetydiga Lagrum, och tili påstående af ersättningar för möjligt lidne förluster. — 29 §, Riksdags-Ordningen har äfven blifvit nyttjad i jemnförelse med 90 §. RegeringsFormen, för att åt denna gifva så mycket större styrka, men jag kan blott under vissa vilkor erkänna denna Analogie. Konungens Beslut i Mål, som röra enskilte Personers och Corporationers rättigheter och angelägenheter, kunna, under öfverläggningarne af frågor om Stats-Rådets, eller någon föredragandes förhållande ej ens nämnas; men det är blott vid sådana i §. tydeligen benämnde frå - Den 3 Februarii. 27 görs behandling, som nämna är förbudet, och således måtte det vara tillåtet, att i alla andra möjliga frågor nämna afven Konungens Beslut, och härutinnan märkes skenbarligen dea skillnad , Lagen medgifver emellan att öfverlägga och besluta om vissa åtgärder, som är förbjudet eiler att blott nämna dem, hvilket således måste vara tillåtit, utom i det enda fall som 29 §.
Maj:ts nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående den sd kallade kurhus-afgiften ; gifven Stockholms Slott den 3 December 1847• I Öfverensstämmelse med Rikets Ständers vid sistförflutne riksdag fattade, p& Kongl. Maj:ts nådiga proposition grundade, beslut om fortfarandet af den 6 Kongl. Maj.ls Nåd. Proposition, N.o 35. så kallade kuihus-afgiften, för att dermed vidmakthålla kurhusen och länslazarelten i riket, har Kongl. Maj:t, i nådig kungörelse af den 8 Maj 1845, förordnat, att, ti i 1 veneriska smittans hämmande och utrotande, årligen från och med år 1846, till och med det år, då nu ingångna riksdag slutas, skall af hvarje mantalsskrifven person utgöras berörda kurhus-afgifi, för Stockholms siad med högst Tolf ski 1 lingar och minst En skilling, samt inom öfriga delar af riket med minst En skilling och högst Fem skil lingar, hvilket maximum dock i de lazarettsoch kurhus-ditrikt, der lazarettets och kurhusets bestånd det oundgängligen fordrar, får höjas till Sex skil lingar, allt banko, lika för alla betalande inom hvarje kurhus-distrikt, efter dess behof; att afgiften skall bestämmas af vederbörande inom hvart kurhus-distrikt, antingen till ettdera af dessa belopp eller deremellan, men ej må, utan vid serdeles tvingande omständigheter, fastställas till det högsta, samt att denna afgift skall utgå och redovisas inom livart kurhus-distrikt serskildt, och de derigenom inflytande medlen i första rummet begagnas för de, efter behof och öfverenskommelse, på ett eller flera ställen inom länen inrättade kuranstalter, samt, hvad för sådant ändamål icke erfordras, utgå och användas för allmänna helsovården i länet, serdeles såsom bidrag till bestridande af lazirettens allmänna utgifter för svårare skador och sådana sjukdoms-tillfällen, som fordra chirurgisk behandling. För att ådagalägga, i hvad mån ofvannämnda afgift fortfarande är förde under Kongl.
När konstnären ville i bild tolka den i Baldersmyten liggande tanken, att Balders död var en förlust för världen och att han var så älskad, att det tillochmed fanns rimtursar och jotunheimsboar, som sörjde honom; så gjorde han det så, att han lät äfven rimtursar och jättar uppträda i likfärden, och Ulf Uggeson, troget fasthållande sin uppgift att skildra bildvärket sådant det var, lät också sådana väsen deltaga i tåget, ehuru de äro enligt myten portförbjudna i Asgard och säkerligen icke blifvit af gudarne inbjudna till högtidligheten. När konstnären ville uttrycka, att Gullveig och Loke voro de, som förorsakade Balders död, och att dem förutan Ringhorne aldrig lupit ut med Balders bål i hafvet, ställde han Gullveig (Hyrroken, »den eldrökta», den förgäfves brända) vid skeppets framstam och lät henne rycka i denna, medan han under skeppets bakstam framstälde Loke i dennes vanliga skepnad af en lax (Litr). För att tydliggöra hvem han menade med kvinnan, som drog ut skeppet i hafvet, begagnade han flere utvägar: 1) han ställde Tor med hammaren lyftad mot Gullveig-Hyrroken, emedan Tor med hammaren dödat henne i myten; 2) han tecknade eldslågor under skeppet, emedan Gullveig af gudarne blifvit bränd och Balders död och följande bålfärd var en af henne härför utkräfd hämd, och 3) han gaf henne till ridhäst Fenrer och till tyglar ormar, emedan hennes halfsvedda hjärta födde med Loke Fenrer, Midgardsormen och deras gelikar. Att med laxen menades Loke tydliggjordes så, att Tor sparkade laxen in i elden, emedan Tor var den, som förskaffade Loke ur Franangers fors in i de hålor för underjordisk eld, som finnas i hans fängelse å Lyngveholmen.