Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Häraf synes alltså, att denna redovisning med räkenskapsåret 1846—1847 upphört. F. d. Allmänna Magasins!onden. irrätlen granskats år 1846. år 1847. Al räkenskaperna, hvilka i Kongl. Kammarrätten granskats för begge de ifrågavarande åren utan anmärkning, inhemtas: Debet. Balans från föregående året: Uppbörd: Balans lill påföljande året: Credit. Balans från föregående året: Utgift er: Balans till på/Öljande äret: Ofvanstående utbalanserade behållningar och fordringar bestodo uti: Vid dessa räkenskaper har någon erinran ej förekommit. Emellertid anse sig Revisorerne böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet derå, att, redan vid 1840 och 1841 års Riksdag, Rikets Ständer, med anledning af 1839 års Revisorers hemställan, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhöllo, alt vederbörande måtte undfå nådig föreskrift alt så påskynda utredningen af ifrågavarande balanser och fordringsposter, alt densamma inom slutet af år 1841 kunde vara fullbordad, samt medlen, sä vidt möjligt vore, indrifna eller, der sådant borde äga rum, till afskrifning i laga ordning befordrade. Det oaktadt, har denna utredning ännu icke blifvit afslutad. Det synes Revisorerne angeläget, alt åtgärder vidtagas, hvarigenom berörde utredningsarbete må påskyndas och omsider till slut befordras. H k ogsplaiiterings-kstssans inkomster och utgifter, hvilka från så väl Kongl. Räntekammarens hufvudbok, sorn Landtränteriernas och Fögderiernas special-räkningar sammandragas uti Rikshufvudboken och der blifva till sitt hela belopp synliga, hafva befunnits utgöra: Mebel. år 1846. ar 1847. Balans från föregående uret: Uppbörd: Balans till påföljande äret: Balans från föregående året: Aflöning åt Skogsoch Jägori-stateu Provisioner, remisslage och diverse utgifter Baluns lill påföljande urat: Behållningar i kontant och spanmål . Utlånta medel Revisorerne hafva härvid icke funnit något att erinra.
Denna rättighet har redan af gammalt varit henne tillerkänd, såsom en sjelfverksamhetens naturliga följd. Hvad S g derom innehåller utgör endasten bekräftelse derpå, och bestämmas grunderna för beskattningsrättens utöfning uti ett följande stycke. Kommunen kan emellertid ega äfven andra källor till inkomst, än den som ligger i beskattningsrätten. Äro på en eller annan grund särskilda vilkor fästade vid sådana inkomsters användande, böra de, ehvad de uteslutande afse något visst ändamål eller andra förhållanden, naturligtvis uppfyllas. Men der sådana vilkor ej hindra, eller inskränka dessa inkomsters disposition, torde något bindande skäl ej finnas, hvarföre de ej skulle få beräknas såsom tillgång för den gemensamma kassan. Committerade hafva ansett detta böra uttryckligen uttalas, helst derigenom äfven kommunens egauderätt till dem bekräftas. Hvad i 6 § förekommer har till ändamål att, på samma gång det särskiljer den verkställande myndigheten inom kommunen från den beslutande, bilda initiativet och öfvergången till de följande afdelningarne af förslaget. II. Rommunalstämman. §§ 7—26. Kommunalstämman skulle utgöra organet för kommunens beslutanderätt, hvarunder alla inom befogenheten för kommunens sjelfverksamhet liggande frågor af borgerlig natur, och således äfven alla uti särskilda Förordningar till soknestämmas handläggning nu hänvisade ärenden, så vidt de ej hörde kyrkostämma till, skulle falla. Vid öfverläggningarne om detta moment i kommunal-förfättningen för landsbygden utgjorde frågan, huruvida kommunalstämman borde ordnas på representativ grund, eller bibehållas på den utsträckta basis, den för det närvarande på landsbygden innehar, ett bland föremålen för dem, och Committerade funno då, att det, XXV som i detta afseende i synnerhet borde inverka pä frågans lösning, nemligen folkmängden inom de olika kommunerna, företedde en mycken stor olikhet. Om inom en del af dem folkmängden uppgår lill så stort belopp, att alla de röstberättigade svårligen skulle kunna på ett rum samlas för att deltaga i öfverläggningarne och besluten, finnas åter en stor mängd andra, der, efter det approximativt beräknade förhållandet emellan folkmängden och de röstberättigade inom denna, en sådan svårighet icke kan vara att befara.
Under erinran om det missbrukande af den Heliga Nattvarden, som blifvit en följd af den lagstiftning, hvilken gjort medborgerliga rättigheter och förmåner i viss mån beroende af nattvardsgång, har hos Rikets Ständer blifvit hemsläidt, alt Rikets Ständer 36 Expeditions-Utskottets Förslag till anderd. Skrifvelse, N:o 44. målte för sin del besluta en så beskaffad förklaring af 11 Kap. 2 § i Kyrkolagen, att ingen må, af fruktan för sina medborgerliga rättigheters förlust eller minskning, behöfva anse sig tvungen att begå Herrans Heliga Nattvard. Nämnde § i Kyrkolagen är af följande lydelse: ”Den som motvilleligen sig, öfver år ■och dag, ifrån Herrans Nattvard håller, skall anses och tilltalas som en okristen, emot hvilken må förfaras på det sätt, som bär ofvanföre, om uppenbara Skrift och Bann, förmäldt är; med mindre en vore fällen uti någon sådan rättegång, att han derföre ej kunde, med godt samvete, härtill träda och tillåtas, eller ock ens samvete vore af någon sådan anfäktning besväradt att det ej vore rådligt släppa honom dertill, förr än han, genom bättre undervisning, föres till rälla igen.” Söker man åter efter de stadganden, hvarpå den genom ordet ”ofvanföre” här gifna hänvisning syftar, så igenfinnas de uti det nästföregående, eller 10 Kapitlet af Kyrkolagen. Der meddelas föreskrifter om bannlysning. Bannlysningen är der delad i den mindre och den större. Genom det mindre bannet sättes den bannlyste, ”till en bestämd tid ifrån den heliga Nattvardens bruk och andra kyrkans friheter”, hvaremot det större bannet innebär, att den bannlyste jemväl ”skall vara utesluten ifrån alla samqväm och umgänge med annat folk, förutan sin hustrus, barns och tjenstehjons; och om någon derutom, som vet att han är bannlyst, honom herbergerar, eller med honom äler och dricker, den skall stå uppenbar skrift; dock må man med honom handla och vandla, i köp och bylen, men icke som med en kristen broder.”
Och enär Kongl. Maj:t nu lärer vara betänkt vidtaga en sådan förändring med Kongl, Hof' Staten, hvarigenom ofvan bemälte dit hörande Personer skulle komma att sakna aflöning vid Kongl. Hofvet, och derföre äskat det de på Rikets Stat varda öfvertagne; så och då dessse personer härigenom skulle såsom tjenstfrie förbyta deras egenskap från Löntagare å Kongl. Hof-Staten till Pensioner vid Stats-Verket, har Stats-Utskottet ansett dem i detta senare afseende vara underkastade tillämpningen af de gif - te stadganden om Löners eller Pensjoners åtljutande på Allmnänna Indragnings-Staten. I följd häraf och efter öfvervägande af de serskilte förhållanden, som förekomma vid regleringen härutaf, har Stats - Utskottet trott sig tora föreslå följande hufvudgrunder för densamma. De personer som finnas till indragning ifrågaställde böra härvid, i anseende ti l deras >!ika egenskap eller vilkor m. m. olika betrakftas; Och beträffande först Embete och Tjenstemän samt Hof Fruntimret hvilka ingått i tjenst id Kongl. Hofvet med hopp att dervid framgent varda bibehållne, saint altså icke kunna blottställas att sakna den utkomst de derstädes 'äntat och derföre icke uti Rikets tjenst eller annorlunda sig boredt; så synes de i följd deraf berättigade, att undfå pension, svarande mot deras å Kongl. Hof-Staten innehafda Löner i penningar men utan beräkning af andre förmaner såsom Boningsrum ved , Ljus, utfordring för Hästar eller Eqvipage, kostpenninfar rn. m. samt med följande undantag och vilkor nemi. urno Att den Embelseller Tjensteman ‘ärifrån uteslutas s>m äger eller erhåller Lön eller pension på Rikets Ordinarieeller Indragnings-Stat eller ock på något Publikt verks Stat, eller vid något af de Kongl, eller Fursteliga Hofven varder bibehållen eller antagen , och der» vid uppbär eller undfår
Med ett tjut, som hos ett såradt djur, föll Louis de Châteauneuf, med hufvudet i händerna, ned mot bordskifvan. I raseri sprang han upp och sparkade till stolen, så den föll i golfvet. — Jag befaller dig att följa mig, Mademoiselle min kusin. Kan du ännu räddas, så skall du räddas — med eller mot din vilja. — Hör, hvad jag nu säger, Louis. Hon trädde fram till honom och lade kraftigt, med myndighet, sin hand på hans skuldra. Du talar icke med ett barn. Mot min vilja för ingen mig bort. På ett eller annat sätt — och du har sjelf sagt, att jag är både listig och orädd — låter jag general Bonaparte veta, hvad du har i sinne mot mig. Du är klok, du är betänksam, Louis, och du vet, att du här sätter hela din framtid på spel. Du kan inse, att stäld mot min vilja och mot honom och hans makt, förmår du intet. Han blef stående stilla, med sänkt hufvud. Hon hade rätt — till och med nu, så upprörd han var, kunde han inse det. Den generation Louis tillhörde, hade lärt att tänka — att resignera och att gräma sig. Han stod stilla — plötsligt kastade han sig på knä framför henne och grep henne om begge armarne. — Men om jag ber dig, Edmée — om jag tigger dig i vår slägts, i din fars, i min kärleks namn ... Ty jag älskar dig — tusen gånger mer än han älskar jag dig. Jag känner dig, din natur är min, du är för mig den enda af alla kvinnor — min syster, min brud, min älskade. Förstör icke vår framtid för en nyck af tyrannen — följ mig, spara dig sjelf för skam och ånger. Hon stod och såg ned på honom. Och på engång fyldes hennes ögon med tårar — hon kom till att gråta så häftigt, att han förskräckt sprang upp och måste taga henne i sina armar, för att hon ej skulle falla. — Edmée, du vill? Säg, att du vill, hviskade han förtvifladt, ömt. Hon kunde ej få fram ett ord för snyftningar, men hon skakade på hufvudet, så hopplöst bestämdt, att han strax suckande släppte henne.
Ständer medgifna ytterligare lindring uti betalningsvilkoren för det särskilda lån af Åttiofemtusen R:dr, som, i anledning af 1827 års eldsvåda, blef vid riksdagen åren 1828— 1830 beviljadt för nyssnämnde stadso återuppbyggande, skola å det, efter 1840 års inbetalning, återstående lånekapital, Åttiotvåtusen fyrahundrasextiotre R:dr 24 sk., Två procent årligen till Riksgälds-kontoret erläggas, äfvensom den, efter sistberörde års slut, å detta lån upplupna och vidare upplöpande ränta skall med Fyra procent årligen utgöras. §. 33. Återbetalningen af det, vid 1828—1830 års riksdag, staden Öregrund, för uppförande af dess nedbrunna allmänna byggnader, beviljade räntefria lån af Femtusen R:dr verkställes genom erläggande, vid hvarje års slut, af en Tjugondedel eller Fem procent af lånets ursprungliga belopp; börande lånet härigenom vara till fullo inbetaldt före slutet af år 1859. Bil, till Stals-Ulskotlets Memorial 4 8 Si. Det staden Wenersborg, vid 1834 och 1835 års riksdag, beviljade byggnadslån å Etthundrafemtiotusen R:dr skall, enligt de, efter 1840 års slut gällande, förändrade betalningsvilkor, liqvideras medelst erläggande af Sex procent årligen å den ursprungliga lånesumman; af hvilka 6 procent Ejra procent utgöra ränta för det oguldna beloppet och återstoden afräknas å kapitalet. §. 35. Såsom ränta och kapital-afbetalning å det, vid 1840 och 1841 års riksdag, staden Söderhamn beviljade lån af Tolftusen Ridr, för stadens nya reglering och uppförandet af dess allmänna byggnader efter den år 1835 der inträffade eldsvåda, erläggas, inom slutet af hvarje år, intilldess lånet är lill fullo godtgjordt, Sju procent al det ursprungliga kapitalet; hvarvid, sedan ränta eller Fyra procent årligen för det återstående kapitalbeloppet afgålt, öfverskotta utgör afbetalning å lånesumman. §. 36.
Afräknas derifrån invånarnes egna behof deraf med 8,113 tunnor hvete, 107,388 tunnor råg, 149,872 tunnor korn, 11,210 tunnor blandsäd, 11,210 tunnor hafra, 4,683j tunnor ärter och 135,413 tunnor potates, så ses, att 13,4431 tunnor hvete, 36,144 tunnor råg, 5,388 tunnor korn, 14,254 tunnor blandsäd, 5,575 D tunnor bafra, 4,8961 tunnor ärter och 1,724 tunnor potates kunna försäljas elle)' utbytas emot andra behofsartiklar; hvarvid dock bör anmärkas, att af potates blott en ganska ringa del föryttras, samt att så väl deraf, som af blandsäd och bafra, ganska mycket måste användas lill kreatursutfod ringen. Allmogen nyttjar ännu allmänt sådan jordbruksredskap, som den af fäderne lärt att begagna; likväl börjar bär och der en fot bätti ing visa sig och plogen att tillvinna sig uppmärksamhet och förtroende, i följd af gjorda bemödanden att bibi inga allmänheten kännedom om dess användande och värde. Trösk-machinernas antal ökas deremot af allmogen ganska betydligt. Det gamla missförhållandet emellan fodertillgången och den under bruk varande åkerrymd foilfar på den bördiga slällbyggden; likväl hafva lieie bland allmogen under sednasle åren börjat odla klöfver och ali anledning är alt hoppas, det denna blifver årligen utvidgad. Jordbruksförbältringen, svårligen möjlig annorledes än genom exempel af possessionaler, ståndspersoner och de kunnigaste och omtänksammaste bland allmogen, går således väl långsamt, dock synbart framåt, och vexelbruket är på flera större egendomar i full och förmånlig gång. 1 de trakter, som hafva skogstillgång, är förhållandet emellan åkeroch ängsmarken vida fördelaktigare än på slätten. Också njuter allmogen i sådana trakter bättre sin bergning.
Åtminstone får jag förklara att jag för min del i detta afs;de gör full rättvisa åt Utsk., men på samma gång jag det gör kan jag likväl icke såsom en föregående talare, hembära Utsk. min tacksamhet, eller yttra min glädje öfver denna åtgärd, dels derföre att jag I>eii 2 December. mäste i dess helhet ogilla förslaget såsom varande enligt min åsigt i vissa fall onödigt och i andra bestämdt skadligt, dels emedan härigenom lätt kan väckas oro i sinnena och föreställningar om faror vida större än de i sjelfva verket äro. Och med all aktning för den ifver och värma Utsk. i denna sak ådagalagt, tror jag dock att en lugn och noggrann pröfning i denna vigtiga fråga ej får åsidosättas, helst verkningarna af förslaget i fall det antages icke inskränka sig lill det närvarande ögonblicket, utan skulle sträcka sig långt in i framtiden. Utan att nu vilja ingå i några allmänna betraktelser om den nuvide ställningen, anser jag det derföre vara min pligt att specielt i alla dess delar uptaga förslaget till granskning, och derigenom söka visa dess olämplighet. Man finnér då, att Utslcs förslag sönderfaller i 4 hufvudmomenler, nemi. i:o att underlätta penningars remitterande; 2:o att förenkla de liqvi der sorn utgå från RiksgisKont.; 3:o att bereda RiksgisKont.. större tillgång på medel genom kronoupbördens öfverlemnande dit för viss tid; och 4:o att utlåna dessa tillgångar till allmänheten genom Hypotheks-föreningar och enskilda Banker.
Den sista kvarlefvande dottern, också hon omgifven af en barnskara, har döden ryckt bort, och bland barnbarnen, farmors och mormors älsklingar, har han också gått fram, men likväl stodo vid den gamla moderns graf, då den söndagen den 16 dennes för henne öppnades, sö- nerna Harald, Sigfrid och Magnus •), 7 barnbarn och 6 små barnbarnsbarn. I samhället spåra vi ej Mathilda Wieselgrens lifsgärning, men ur de frön modern sådde i sina barns hjärtan skola skördar gro, som. in i sena tider varda till välsignelse för hem, samhälle och fädernesland. Amanda Leffler. ' ufna, åldriga alléer ^Drömtungt Jtturgrbnsrankor 3 sin loja sänka lummiga murkna i ostord grenar stammar länka fred. ' Qräs och löf i månens skimmer ' jEärlhcgjutna U ' rån af daggens lassängerna Smyger af jtivarest dvala " öfver hor; tårpilsslammar töckenflor. vassomkransad Simmar ljudlöst följer, vattenyta en snöhvit strimma råder. han. Sömnens ^Dagens oro i slummer Själfva bryta, på dunkel ^Djup en tystnad Sig svan; utan att dess spegel ^Månens — dammar, Sveper lätt kring gamla ^Däfven slöja af dimma rad på mörka rufsande glimma bad. marmor in hland kastanjers fiPlyter loljande på sin stängel drömmar i djupet sänkt. ^Blott en daggtyngd gren Och ett glittrande plaskar svagt i natten Slottet Bennrath skälfver, vattenfall och i cisternen Söndersplittrad ängel dränkt; vattenliljan till ned. sin vågs hvälfver kristall. Edv. Hammarsiedi. - &amp; m$L *) Bibliotekarien Harald W. och Sigfrid W. selgren i i Stockholm Göteborg. samt pastor generaldirektör Magnus WieE. Malmström. Läkare och läkarearvoden. om bekant fördes nyligen denna fråga på ial i vår tidning, och ett pris utfästes för den tänkvärdaste uppsatsen i ämnet.
De gingo genom trånga gator med öfverraskande mörka knyckar och prång och buktade hus fram öfver släta små torg, på hvilkas kyrkportar de gamla madonnabildernas stenansikten i månglansen förlorade Mater dolorosas dysterhet, klarnade upp i mildrad höghet och med vekare ömhet tryckte barnen mot brösten. Flaminia utpekade byggningarna och hviskade namn och sägner. Så kommo de till San Martini dôm och betraktade den stora gruppen öfver ingångsportalen. Det fromma helgonet hade hejdat sin tjocka, kortmanade springare och satt nu i sadeln med båda benen uppdragna på samma sida, som på ett skräddarbord, för att klippa sin kappa i två delar och gifva den ena hälften åt en tiggare, som han mött vid vägkanten under sin kvällsridt. »S. Martin skänker halfva kappan åt tiggaren för att karlen icke skall frysa,» sade Axel Gustaf. »Nej,» hviskade Flaminia, »det goda helgonet gifver honom hälften af kappan för att han skall ha något att svepa sin flicka i, när de skola hvila på marken, ty hem äger hvarken han eller hon, och gräset kan vara kallt och vått. Men en flicka har han, som följer sig, så landstrykare han är, ty du ser, att han är ung och stark och har hvita tänder.» All den återstod af ursprunglighet, som fanns kvar hos denna neapolitanska gatunge, som blifvit sångerska, vaknade upp i den varma månskensnatten under vandringen med denne långe tafatte yngling från norden med de barnsligt blå ögonen. Axel Gustaf kände lifsströmmen brusa genom alla ådror med en sällhet, som han aldrig förut förnummit. Han kom plötsligen att tänka på, hur det kändes när han var gosse och växte. Det var också nu, som om han växte öfver sig själf och växte ur allt, som var trångt och gammalt. Världen låg förunderligt rik och utslagen omkring honom. Han drack den sydländska nattens yppighet, som en bägare, hvilkens dryck flödar öfver bräddarna, och världsberusningen gjorde gång och tanke sällsamt lätta.
Jag är öfvertygad, att det finnes flera, som kunna göra sig vinstpenningar mot 3 proc:s ränta; men korta uppsägningstider måste då vara utfästade, t. ex. 3 månader. Jag tror visst icke, att hela det jfrågavar. behofvet kan sålunda fyllas; men det bör tillkomma Fullmägtige att på det sättet upptaga så mycket de kunna, och för min del önskade jag, att ju större del, desto bättre, må ställas på 3 proc. och med kort uppsägningstid. För att gifva Riksg.cont. styrka att göra face emot möjligen större påkänningar, bör det då äga ett creditiv på en million eller deröfver; och jag är öfvertygad, att den allmänna räntan såmedelst korame att nedtryckas, hvilket är så högligen önskvärd!. Så länge Riksg.cont. betalar 5 proc., är det fåfängt att vänta, det den allmänna räntan skall nedgå; hvaremot det dubbla ändamål vinnes, derigenom att obligationerna ställas på lag ränta, att det både åstadkommer hushållning för Riksg.cont. och bidrager till nedtvingande af den allm. räntan. Härtill kommer ytterligare den fördel, att rörelseea pita let ökas; ty om Riksg.cont. utgåfve sedlar på ioo r:dr mot låg ränta och kort uppsägningstid, skulle de säkerligen blifva mycket begagnade i den allm. rörelsen. Åtminstone skulle ^ million snart kunna antagas såsom fullkomligt fästad der; och huru vill man väl åstadkomma ökning i rörelsecapitalet på ett naturligare sätt, än att allm. verk utgifva löpande förbindelser, hvilka kunna antaga karakleren af penningar. Jag tillstyrker altså bifall till Hr v. Troils förslag, med den ändring likväl, att Riksg.- cont, jemväl må upptaga lån pä kort uppsägningstid och mot 3 proo:s ränta; i afseende hvarå jag föreslår, att ett lämpligt creditiv må för cont. anskaffas, på det detsamma må kunna göra face emot möjligen på en gång förekommande större uppsägningar. Frih. Silfverskjöld, Garl:
Hon var så lärd, att man sade om henne: fröken P. är i 3tånd att föreläsa öfver hvilket ämne som helst. En dag, då hon ej var på skolan, kommo vi händelsevis upp i hennes bostad. Hon befann sig i köket, dit vi gingo. Därute stod hon med uppvikna ärmar vid en stor tvättbalja. Såplöddren stod omkring de vackra armarue. De fina, välbildade händerna voro litet röda. » Jag har fintvätt, och den gör jag alltid själf, » sade hon. » Då får jag kläderna rena. I mitt hem fingo vi vara med om alla görarn ål. » En annan af hennes fridagar kommo vi till henne. Hon var då sysselsatt med att stoppa korf. » Jag äter ingen annan korf, än den jag tillagar själf, » sade hon, » ty då vet jag, att den är ren. » Vi känna en professorska, som ger lektionstimmar i matematik både åt studenter och andra. Stundom möta de henne, när hon kommer från torget med ett kålhufvud under armen och en kvast eller en knippa vispar i handen, men det faller ingen in att hälsa mindre djupt på henne för det. IDUN 1894 Hon behöfver icke göra det. Hvarför gör hon det då? Hon gör det för att visa, att det går an att en kvinna duger till något annat än spela piano, sy ett broderi, läsa romaner, kläda sig efter sista familj-journalen och vara en salongsprydnad. Som motsats till professorskan må nämnas en ung fru af medelklassen. Familjen hade endast en tjänarinna. Denna hade en dag hängt ut husets finaste matta för att vädra och piska den och sedan gått i ärenden in åt staden. Under tiden blef det ett riktigt störtregn. Frun stod i tamburen — ungefär tio alnar från strecket, där mattan hängde. — Hon lyftade de sammanknäppta händerna mot höjden och utbrast gång på gång: » O, min matta, min fina matta! X u blir den alldeles fördärfvad! » Men inte kunde hon taga in den! Snart skall det nog ej finnas någon » jungfru » mer • — de äro fröknar allihop, butikfröknar, fabriksfröknar, syoch stick-maskinsfiöknar m. m.
På grund deraf anser jag att summan bör utgå såsom bestämdt anslag»; vid 6 punkten (extra anslagen), med åberopande af Utgifts-afdelningens förslag till utlåtande, så lydande: »Utskottet får i detta ämne anföra, att, ehuru Utskottet erkänner vigten af det afsedda ändamålet, alt, genom underlättande af möjligheten för öfverårige och till fält-tjenstgöring mindre lämplige personer att ur tjensten afgå, kunna vidmakthålla arméens tjenstbarhet äfven för krigstid, Utskottet likväl finner denna fråga, hyilken nu är första gången väfökt, icke vara så fullständigt utredd, att Rikets Ständer för närvarande kunna taga densamma under pröfning. Sålunda saknas upplysning, huruvida de pensionsberättigade skola erlägga ökade afgifter för alt komma i åtnjutande af de förhöjda pensionerna äfvensom om de i händelse af förflyttning till tjenster å andra stater med lön må ega uppbära större eller mindre del af pensionerna. Särskilda föreskrifter i dessa med flere hänseenden synas först böra bestämmas saint fullständigt förslag till reglemente för pensioneringen uppgöras och Rikets Ständer delgifvas, innan några medel för en ökad pensionering anvisas. Och för öfrigt torde härmed destohellre kunna anstå, som vid innevarande Riksdag icke obetydliga anslag blifvit beviljade för upprätthållande af den nuvarande pensioneringen och statsverkets tillgångar dessutom äro mer än vanligt anlitade för mångfaldiga andra maktpåliggande behof. På dessa skäl hemställer Utskottet, att några medel för ifrågavarande ändamål icke må af Rikets Ständer nu beviljas.» Bi/l. till R. St. Prof. 4856 & 4857. 4 Sami. 4 Afd, 2 Band. 3 Haft. 13 98 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 71. af David Andersson från Hallands län: »Emot Ståts-Utskottets beslut reserverar jag mig i följande delar: lista punkten, deri Departements-chefens lön blifvit ökad med 4,500 R:dr eller till 15,000 R:dr i stället för 13,500 R:dr, som Afdelningen på goda skäl ansett vara rätta beloppet.