Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Cederströms begäran 0111 afslag, utan tvertom önskar bifall åtminstone i de väsendtligaste punkterna, oell således betänk, troligen kommer att punktvis föredragas; så måhända R. o. Ad. skulle hellre önska att åhöra hvad de öfriga Stånden beslutat i hvarje punkt, hvilket jag öfverlemna!1 åt R. o. Ad. att sjelft afgöra. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då Frih. Cederström begärt målets behandling i sin helhet, lomme det icke att punktvis föredragas, såvida icke någon af Ståndet det begärde, i hvilket fall åter Hr Landtm, ansåg det böra punktvis pröfvas. Gr. Frölich: Såvida jag ej genast kan erhålla propos. lill bifall. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, alt utan all tvifvel den första propos., som korinne att framställas, nu som alltid vanligt blefve till bifall å hvad Utsk. föreslagit. Gr. Frölich begärde, att första punkten först måtte blifva uppläst och föredragen. Hr Printzensköld, Carl: Då det ifrågavar. betänk, innefattar flera punkter, hvilka med hvarandra icke äga särdeles sammanhang, så att det lätt låter sig göra, alt den ena punkten bi fa I les och den andra afslås, så synes ordningen fordra, att detsamma punktvis afgöres; och vågar jag hemställa, huruvida ej R. o. Ad. skulle finna lämpligt alt betänk, punktvis afgöres. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att R. o. Ad. torde finna, då tvänne ledamöter begärt målets föredragning punktvis, att sådant icke borde förvägras; hemställande alltså, örn R. o. Ad. ansåg StalsOlsk:s nu förevar, utlåt, böra punktvis föredragas. Ropades ja. i:sta punkten. Underl. Ridd. Secret, tillkännagaf, att BorgareStåndet godkänt Utsk:s i denna punkt gifna afstyrkande utlåt., samt att BondeSt. vidhållit sitt, vid föredragningen af utlåt. N:o 170, lill denna puukt lemnade bifall. Frih. Cederström: CJtsk. har i betänk.
Statsanslag 1,000; — Balans till år 1864: Balans från år 1862: Utgifter: "Summa”” 4,082: 17, — 260 — Anslaget till understöd för fisken-näringen i Bohuslänska skärgården. Redogörelsen för de till nämnda ändamål anvisade medel, hvilken i Kongl. Kammar-rätten blifvit granskad med anmärkning, upptager inkomster och utgifter sålunda: Debet. Balans från år 1862: Tillgångar 2,051: — Uppbörd: Statsanslag . 3,000: — Summa 5,051: — Kredit. Utgifter: Arvoden åt tillsyningsmannen och Intendenten öfver fiskerierna samt båtlega 1,500: — Arvode för meddelande af undervisning och handledning vid fiskberedningen : 942: 4. Understöd åt fiskeri-idkare, hvilka lidit förlust af båtar och fiskredskap, 1,500: — Premier fö/ ändamålsenlig behandling af till saltning afsedd storsjöfisk m. m, 1,108: 96. 5,051: Revisorerne hafva härvid ej haft något att erinra. Riddarholmskyrkan. Vid redogörelsen för anslaget till vårdande af de i Riddarholmskyrkan förvarade effekter har hvarken Kongl. Kammar-rätten eller Revisorerne haft något att anmärka. Inkomster och utgifter redovisas sålunda: Debet. Balans från år 1862: Balans till år 1864: Redovisningen för Sveriges deltagande i 1862 års allmänna industrioch konstexposition i London. Denna, under år 1863 afslutade räkenskap, som i Kongl. Kammar-rätten blifvit granskad utan anmärkning, utvisar följande förhållanden i afseende å uppbörd och utgifter: Debet. Uppbörd: Leverering från Kongl. Stats kontoret 145,000: — Kredit. Utgifter: Kommissariens reseoch traktamentsersättningar 16,048: 30. Svenske jurymännens dito dito 5,400: •— Omkostnader 17,219: 10. För anskaffade expositionsartiklar 3,297: 25. Emottagningsoch afsändningskostnader 4,801: 24.
Enskilta medei. Summa. utversKLOtr, mist. Spänne-, mål. Contant. - Spannemål. Contant. Spannemål. Contant. Spannemål. Contant. Spannetnåh Contant. Nuvaranc e ständig Lönmg s-Stat. Allmänna medel. Enskildta medel. s Summa. Spannemål. Contant. Spannemål. Contant. | Spänne| mål. Contant. T:r k:p R:dr sk. r:st T :r k;p R:dr sk. r:st | T:r 1 k:p R'.dr sk. r:st Transport: Fahlu Trivial-Skola.- 5870 «5 1272 42 7 38 • • 1992 11 2 lag 3265 5 9 Alla Lärarne tillsammans, kronotionde, socknegång samt af staden och privata dispositioner - Här föreslås Fri högre Lärdoms-Skola, lika 266 28 31 23 2 • • 178 32 • • 366 28 20g 45 2 med Enköpings, men med minskning i spannemålslönen SCc. ... Linde Stads-Skola.- Båda Lärarne tillsammans kronotionde och Socknegångsmedel och af Staden - Här föreslås En lägre Lärdoms-Skola lika 36 9 48 I " 60 • • • • 3 6 9 108 • • ■ • med den i Ekesjö, men med minskning 8Cc. Arboga Stads-Skola : Båda Lärarne tillsammans kronotionde och socknegång - Af Staden 52 29 6 28 — Private dispositioner ’ 66 31 8 118 3 1 8 I 29 6 I46 8
April. skottets Betänkande må varda ogilbdt, och synes det nig lämpeligast, art då redan visa Författningar utkommit, angående veneriska smittans hämmande och botande, hvilka Författningar säkerligen leda till ändamålets vinnande om tillräckelige Medel anslås tili erforderlig'. ; Curdus Inrättningar, i saknad hvaraf smittan måste utbredas, ehvad arrengemenfer deremor vidtagas; Riksens Höglofiige Ständer med lull förtröstan öfverlemna till Kongl. Majit, att sjelf i Nåder vidtaga de utvägar, som omständigheterna kunna påfordra, och är jag fullkomligen derom öfvertygad, att efter inlöpande underrättelser från Konungens Befallningshafvande i La-ndsorterne om förhållandet; framdeles, och verkan af de hittills anbefallde åtgärder, Kona!. Majit, sedan Sundhets-Collegium, LagComifeen och Högsta Domstolen blifvit i ämnet hörda, och deras underdåniga Betänkandet! afgifvit, visserligen lärer af vanlig Landsfader' lig omvårdnad i nåder utfärda de lämpeligaste Författningar och Föreskrifter, hvarigenom dygbeis, ärbarhetens och blygsamhetens rättmätiga, billiga och enkla anspråk, att under Lagen skyddas från misshandling, och icke genom Lag blottställas för mer eller mindre offöntelig skymf och vanära , åtminstone icke varder förnärmad. Herr Hjerta, Gustaf, hade inlemnat följande, som upplästes: D>’t lärer förmcdeligen va>-a de orta hörde nnskningarne, att Bancjucns hemligheter skulle Den 4 April. 337 biott3s, som förledt Utskottet att til! en början föreslå: Att alla hemligheter i bela Län. det skola blifva det. Jag för min del anser likväl detta sätt vara att börja uti orätt ända, och anhåller om återremiss af Betänkandet. Herr Grefven och LandtMarsbalhen hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade Betänkandet, i anledning af de dervid gjorde Anmärkningar, till Utskottet återremittera. Ropades Ja och Nej. Herr Flach, Carl Fredric.-
Banken vinna ökad styrka att motstå verkningarne af ofördelaktiga handelsförhållanden 5 och Utskottet hemställer fördenskull vördsamligen, att af Bankens sedan 1848 års början upplupna behållna vinst ett belopp af 700,000 R:dr banko årligen må, vid slutet af hvartdera åren 1851, 1852 och 1853, frän banken i och för Statens allmänna behof till Riksgälds-kontoret aflemnas. Stockholm den 20 Februari 1851. Banko-Utskottets Memorial, N.-o 12. 5 Reservationer: af Herr Friherre Stjernstedt, 77/.: ”Da Rikels Ständers Barik, förutom den af Kongl Maj:t och Rikets Ständer gemensamt hestämda grundfonden 10,000,000 R:dr B:ko, derutöfver äger en behållning af 2,924,584 R:dr 41 sk. 2 rst h:ko, eller tillsammans en summa af nära 13,000,000 R:dr, hvarmed dess fordringar öfverskjuta dess skulder, så synes ett sådant öfverskott vara mer än tillräckligt för beredande af all den säkerhet, som medelst kapital-öfverskott kan vinnas, samt att grundfondens ytterligare ökande, såsom ledande, förr eller sednare, till en missbrukad utlåning och en på fordringar grundad sedelutgifning, blifva för Bankens säkerhet mera skadlig än gagnelig. Af sådant skäl och under förutsättning alt Fullmäktige, sin rätt och pligt likmätigt, icke underlåta att, då Bankens säkerhet sådant fordrar, ovilkorlig! och utan afseende på andra förhallanden, vidtaga de åtgärder, som för betryggande af Bankosedelns värde äro dem anbefallde^ har jag ansett det vara, så väl för Banken som för det allmänna nyttigast, alt hela den sedan 1848 års början upplupne, behållna vinsten, beräknad på sätt betänkandet innehåller, må med i:del årligen vid slutet af hvartdera åren 1851, 1852 och 1853 från Banken i och för Statens allmänna behof till Riksgälds-kontoret af1 em nas.
Ad. vilja bifalla betänk., i sednare fallet kan icke den rådande meningen gifva anledn. till annat än afslag. 14 h. 4^ 33o Den i4 October e. m. Hr von Rosen: Jag uppträder ånyo, för att bestrida att fjerdingsmanna-tjensten är en cornmunal-befattning. Jag lägger vigt derpå. Jag medger att han är på gränsen emellan de offentliga myndigheterna och communal-beslyren, men just derföre bör denna gräns noga bestämmas. Jag kan icke säga, om det är på grund af någon författning; men åtminstone är det på grund af praxis, som inom det län, hvarifrån jag är, iakttages, att otn någon, som är ålagd att vara fjerdingsman, skaffar en annan karl i sitt ställe till tjenstens bestridande, så får denne icke bestrida tjensten utan fogdens samtycke. Nu frågar jag, om man kan blanda ihop en sådan tjenst med de göromål, som tillhöra en cominunal-befattning. Vi hafva yttrat oss här om fjerdingsmannens tjenstebefattning. Detta hörer dock, efter min öfvertygelse, icke till ämnet. Här är endast fråga om, huruvida säterier samt rå- och rörs-hemman skola contribuera till aflöning för fjerdingsmannen; d. v. s. skola vi pålägga dem en beskattning hvarifrån de hittills varit befriade? Jag tror icke, att Statsoch Ekon.Ulsk:n, lika som ej heller Ständerne i den form, hvarunder denna fråga förekommer, kunna pålägga en sådan ny beskattning, hvarföre jag tillstyrker afslag å betänkandet. Hr von Troil: Hr von Hartmansdorff har orik tigt uppfattat mitt sednare yttrande, så lill vida, alt jag visserligen aldrig tillstyrkt, att fjerdingsmännen skulle aflönas genom statsanslag. Jag ansåg att de borde hädanefter, såsom hittills, anskaffas af socknarne, men icke derigenom att det blefve ett natura-åliggande för socknemännen, att i tur utöfva denna befattning, utan sålunda, att en person lejdes till denna tjenst och af församlingen aflönades, såsom den nu aflönar sin kyrkovaktare eller sin klockare.
Men ehuru just derföre en ändamålsenlig anordning af det ena i väsendtlig mån betingas af en likartad åtgärd vid det andra och detta äfven utgör den synpunkt, från hvilken jag önskar mina förslag bedömda, har jag dock, för att ej löpa fara att vid dem komma i strid med stadgandet i § 51 Riksdags-ordningen, ansett mig böra framställa dem i särskilda motioner beträffande hvarje hufvudpunkt. En åtgärd, som mycket nära berör och utöfvar ett direkt inflytande på alla ofvan anförda momenter, är beredande af emeritilöner åt kyrkans tjenare. Närmast hör frågan derom visserligen till den om prestens löneförmåner. Bland de vigtigaste bestämningar för ett önskvärdt ordnande af löneförmånerna och ej mindre såsom ett hufvudvilkor från det allmännas synpunkt för tjensternas rigtiga skötande räknar man vid alla andra slag af offentliga befattningar möjligheten och garantien för tjenstemannen att när helsa och krafter i det allmännas tjenst äro utslitna, kunna erhålla pension och sålunda slippa att komma i den beklagliga ställningen att nödgas antingen qvarstå på en plats, som ålder och kraftlöshet hindra honom att tillbörligen fylla, eller ock störtas i nöd eller ekonomisk förlägenhet. Jag kan ej finna att prestens befattning utgör ett undantag från hvad, som i detta afseende är klart och erkändt i alla andra likartade fall. Har det nånsin ansetts, att presterlig befattning vore en sådan plats, der man kunde hvila ut efter förra mödor eller ett otium cum dignitate, förenadt med en ekonomiskt försvarlig eller riklig ställning, på hvars hyende man då gerna kunde slumra till lifvets slut, säkert är att tiderna för ett sådant, lika illusoriskt som klandervärdt, föreställningssätt nu äro förbi och att den erfarenhet dagligen allt mera tränger sig på oss, att utöfningen af det presterliga kallet fordrar sin man och manliga krafter, ej mindre än någon annan befattning. Sannt är visserligen, att presten, sedan han en gång vunnit befordran, bättre eller sämre är tryggad för nöd: han får ock, i de flesta fall, nödgas intill sin död qvarhålla den plats och lön, han en gång förvärfvat.
Jag måste äfven erinra eder, Mina Hrr! att orsaken, hvarföre jag motsätter mig detta anslag, ingalunda är alt söka i någon kallsinnighet för Norijamls framtid, ulan grundar sig mili åsigt på en, enligt milt förmenande, nödvändig omtanka derom att statens medel icke må användas till att befrämja möjligen endast en handelsspekulation. lin talare lade mycken vigt på att produklerne skulle komma att forslas öfver Norige, derest icke kanalen korinne till stånd. Om så skulle hända, kan jag icke deruti finna någon olycka. Om det är billigare och kortare att föra dem denna väg, så vore det en dumhet att föra dem på en längre och dyrare. Nu hafva vi dessutom ingen tull på malm, och då kan det ju icke medföra någon förlust för landet, orri den exporteras en annan väg. Alt det deremot är ändamålsenligt alt laita kommunikafioncrne i Norrland, det erkänner jag gerna, och har med min röst dertill bidragit, då det varit fråga om någorlunda måttliga summor; men då man begär en så stor summa alt det kanske skulle kosta vida mindre att lemna underhåll åt hela popiilationen uti ifråga v :de ort, än alt utföra det nu ifrågasatta arbetet, sä kan jag icke längre följa med. Då emellertid ingen förenat sig med mig uti yrkande af rent slslag, får jag instämma med Ilr Nordenfelt, och rösta för ett anslag af 93,000 rdr. Frih. Cederström, Gustaf Carl: Gerna vill jag medgifva allt hvad af Utsk:t och de värde motionärerne blifvit yttradt angule nyttan af Luleåelfs kanalisering. men så väl hvad Hr Gr. Mörner nyss anfört, sorn ock hvad under diskussionen yttrats al åtskilliga andra talare i ämnet, har öfverty-gat mig att frågan icke blifvit af Utsk:t fullständigt utredd. Jag har sjelf varit vid Luleå eif samt vid Hedens och Edslorssarne.
Ett vertiabelt javanesiskt balettsällskap hade jag nöjet se på världsutställningen i Paris 1889. Truppen bestod af fyra unga flickor på 16 — 18 år, alla små, magra. De sågo ut som om de voro utsvultna. Men glada och lifliga, med käcka, pigga utmanande ögon och med gester, som vi skulle kunna kalla en smula vågade, men som hemma på Java kanske äro lika vanliga som oskyldiga. Deras hudfärg var citrongul. Nakna armar och ben. Och dansen? De höja sig på tå och börja svänga sig, långsamt, rundt estraden, så småningom fortare, fortare, dock ännu rätt långsamt efter vårt sätt att se. De gestikulera, de kokettera med ögonen, allt under det de svänga rundt hvarandra. Det är verkligen en originel dans. Dansöserna, med sitt i solfjädersform uppsatta hår, se ut som Buddha figurer. De svänga och svänga, hälsa graciöst med handen, som böjes i båge utåt — deras blickar bli till slut stela, deras läppar orörliga, de dansa sig så småningom in i glömskan och frånvaron, och man känner likasom en fläkt af den yttersta österns ande, dyster, utan en tanke, stel som döden — fast rörelsen finns där. Men de lefva ej längre — de äro automater. Så tystnar musiken plötsligt — baletten är slut. Afven indianerna och de flesta vilda folkslag ha sina olika danser. Från Kongo till Antillerna finner man hos de vilda folken spår af en negerdans som i Centralamerika kallas Chika. Ur notisboken. Drottningens sommarplaner. Drottningen lär äfven i sommar ämna taga sin bostad å gården Skinnarböl, nära Kongsvinger. Drottningen ankommer dit i midten af juli och vistas där ett par månader. Dödsbud från Nisza. Från Nizza ingår underrättelsen att änkefru Jeannette Rythén, född Heerman. därstädes aflidit den 1 d:s. Den aflidna var en af döttrarna till det för ett 50 tal år sedan här i Stockholm mycket bekanta hofrättsrådet Heerman. Inom societeten voro hans döttrar, sedermera fru Schartau och fru Rythén, mycket omtyckta och synnerligen firade.
Man finnér deri, dels ett bemödande, alt uttryckligen mildra den stränga förbindelsen att för hvarje uppenbar Grundlags-öfverlrädelse ställa Stals-Rådets Leda - Cchis t itu t iönsUi sket tets Memorial, IV/o 6o> 5 möter under tilltal inför Riks-Rält, dels åter ett försök , att, hvad pröfningen i ihy mål vidkommer, insätta Rikets Ständer lill en hägre afgörande instäm. I förra hänseendet är jag färdig att biträda förslagetmed det vilkor, att berörde pröfningsrält varder Constitutions-TJtskotlet allena förbehållen t i senare deremot, kan jag icke lemna det mitt bifall. Saken liar, »om mig vill synas, en djupare betydenhet. Det var ieke utan vis besinning, som i8oc) års lagstiftare beklädde Constitutions-Utskoltet, i serskifta fall, roedRikets Ständers rätt oeh tillerkände detsamma derigenom omisskännliga prrerogaliv. Man väntade, såsom jag föreställer mig, å ena sidan, af en fåtalig, trud strängare urskiljning utvald, conclav, snarast den måtta, sans och bögsindthet, sorn ej af någon biafsigt kunde förledas att misstyda Grutidlagarne, ej agtade för en ära, atö utan behof jemka och förändra dem, och sorn sjelfmant höll sig tillbaka från att till laga näpst framdraga förseelsen, enär icke lagens egen helgd eller fosterlandets val sådant kräfde. Å andra sidan, ville man vid uppkommande invecklade förhållanden, eller påkallade nödiga förbättringar i det constilutionella statsskicket, eller uppenbara förbrytelser deremot inom Conseljen, finna en tillfredsställande lösning, utan att i Nationaf-Representationen inkasta förderflig;! tvistefrön och uppröra dess olika mångahanda tycken, meningar och omdömen.
Baron menar smaken af byggnadssättet, den förefaller mig, ehuru oskicklig att bedömma något dylikt, onekligen charmant, jag har ännu aldrig sett en prydligare stad, hvad som i synnerhet fästat min uppmärksamhet, är dess oändeligen vackra läge;" "Jag menar", vidtog nu Baronen, med en lätt axelryckning, och låtsande ej gifva akt på mitt svar, "allt ensemble, byggnadssätt, läge, ton; hvad befaller min nådiga vidare?" "Hvad den sednäste punkten beträffar", anmärkte jag, "är den så vidt skild ifrån de båda föregående, hvilken jag dock lika så litet som i den förstnämnde äger förmåga bedömma; denna är den första af såkallade tongifvande kretsar jag härtills besökt." "Demoiselle har således ännu uppehållit sig ganska kort i staden? man hade eljest hos Kommerce-Rådet L s, för en tre veckor sedan, en alltför amusant afton, der stadens beau monde var församlad, en oundviklig resa pour d'affair kallade mig förtretligt nog nämnde tid utur staden, och gjorde mig således detta nöje förlustig; får jag lof att fråga när ankomsten var för min nådiga?" "Sedan knappa fjorton dagar." "Om förlåtelse", återtog Baron, "då har Demoiselle ännu icke hunnit taga le bon ton au connaisance; man har, i anseende till uträknade fördelar, på sednare lyckligare tider skridit till den prisvärda upptäckten af en så kallad frihetsanda, hvilken lik en kyttande eld redan för längre tider sedan här och der utsprakat gnistor till en ny reform i samhällslifvet; etiquetten gör nu mera intet påstående, man kommer, man går ifrån en societé, alldeles efter godtycke, utan att besvära hvarken värd eller värdinna med påhelsningar, tråkiga tanklösa komplimenter etc, klär sig nonchalante, läser vid en taffel, ehuru omgifven af hundradetals personer, mellan rätterne sitt morgonblad, gäspar, blundar, gnolar, med ett ord, är fullkomligt fri och oberoende; den ena reflekterar ej på den andra, men öfvar i sin tour les mèmes; ah! ett charmante tidehvarf, par exemple, är jag på en bal fatigerad eller ledsen vid ett uthållande poutpouri eller cotillon, slutar jag den utan omsvep, sedan jag anskaffat min dame en annan meddansare; hon gör detsamma om hon så behagar,
Det är order! FRU LARSSON. Ska' du ta din stångbataljon med dig? LARSSON (svarar icke utan öppnar det andra brefvrt). Ha, jag kunde tro det; Arvid är arresterad! FRU LARSSON. Hur kunde du tro det? LARSSON. Han satt och berusade sig nere på krogen då revolutionen bröt ut! - FRU LARSSON. ANNO FYRTIÅTTA Det var fler än han som gjorde det! Emellertid så är du så god och löser ut honom till en början LARSSON. På ett vilkor, ja, att han lemnar sin usla bana och intar Lundqvists plats! FRU LARSSON. Du har då en passion att göra alla menniskor till bryggare; antar han ditt anbud så var han inte bättre värd! LARSSON. Jag går; farväl, mina damer, kanske jag genast inträder i tjenstgöring och då ligger jag på slottet i natt! GOSSARNE. (Går med stolt min.) Hurra! Nu gick pappa bort! FRU LARSSON. Tyst, barn, man ska' inte säga så! Scen 3. DE FÖRRE utom LARSSON och PIGAN 1. PIGAN 2 (kommer in). Nu äro fönsterna isatta, Frun! FRU LARSSON. Det är bra; låt elda i alla rummen! DINA. (Pigan går.) Hör du, Amalia lilla; efter din man är borta och barnet sofver, så tycker jag att vi gerna kan gå i Engelskan en stund och höra Rosenius! - FRU LARSSON. ANNO FYRTIÅTTA Ja, vet du, det skulle allt vara godt att få höra ett Guds ord efter allt det här bråket! Men tror du inte din fästman kommer upp något i qväll! DINA. Hvad bryr jag mig om det; han får gå på källarn när han vill, så må jag väl få gå i kyrkan! FRU LARSSON. Ja, men i Engelskan Hör du, är det sant, att du brutit med adjunkten? DINA. Nej visst inte; det var bara för att skrämma honom; det har jag gjort så många gånger förr! FRU LARSSON.
Idun har satt till sin hufvudsakliga uppgift att i mån af sina krafter vara de andligen mognade kvinnorna i praktisk rådgifvare svenska hem en och hjälp, och skulle vi därvid beständigt nödgas taga afseende äfven till dessa hems minderåriga publik, vore fara värdt, att vår ämneskrets på ett icke gagnande sätt inskränktes. Emellertid ha äfven talrika erkännanden kommit oss tillhanda för samma vårt åtgörande. Det blir ju ytterst en känslosak af så individuel art att här afgöra, om vi handlat rätt eller icke, att vi minst af alla själf vc vilja fälla den slutliga domen. Uppriktig är dock vår ledsnad, att vi, äfven i det bästa syfte, sårat mångens känslor, och vi kunna till de upprördas lugnande meddela, att de ännu » Iduns återstående uppsatserna i serien läkarartiklar » komma att röra sig på områden, som i detta afseende ej ge någon anledning till betänkligheter. R e d. af Idun. * jJvararidFas iyc^a. f an önskade henne lycka på födelsedagen. Hvilken ironi! Det är ju han och ingen annan, som har hela hennes lycka i sin hand. Hur har han ej pinat henne med sin tystnad och ändock låtit henne hoppas. Hvilken grym lek. Huru många heta tårar har det ej kostat, och huru många tysta kval. Huru länge skall hon vänta på det frigörande, förlossande ordet? När skall han ändtligen lösa hvad han bundit? Kanske då det är för sent. Det kom mig att tänka, att vi litet hvar hafva hvarandras lycka i våra händer. Vi skola ej alltid tro, att lyckan består i ett oförmodadt arf, i penningevinst eller i ett rikt giftermål m. ni. Det är sällan sådant för verklig lycka med sig. Må vi besinna, att vi helt visst draga olycka öfver vår omgifning genom slöseri, dryckenskap, slarf, vinningslystnad, trolöshet, skvaller, förtal, egoism, småsinne, afund, ofördragsamhet, osannfärdighet och hvad allt dessa styggelser heta, för hvilka vi så ofta äro utsatta och för hvilka vi själfva, tanklöst nog, utsätta andra.