Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet ännu icke varit i tillfälle pröfva oell besvara de mot Utskottets Betänkande N:o 8, rörande denna fråga, afgifne anmärkningar.” Herr Prosten Lyth och Herr, Walleij hafva uti, Herr. Wedbergs reservation sig förenat.. Ankom till Exp.-Utsk', den 23 Junii; Utlåtande, i anledning - af, dé inom. Riks-Stånden framställde an'tnärkfiingar vid Utskottets. under N:o 7 afgifne Betänkandej, med förslag till ett. nytt: mynt-system. Sedan; samtlige Riks-Stånden, genom aflålne protoeolls-mtdfag, hvilka under loppet af; sistlidne Maji månad, eller. den. 10 från Hedervärda-. B tiuco-TJ t skottets U-/. N:o 14. 3 Bonde-Ståndet, den 17 ifrån Högvördige Preste-Ståndet, den 19 ifrån Högloft. Ridderskapet oell Adeln, samt den 27 i berörde månad ifrån Wällofl. Borgare-Ståndet, till Utskottet ankommit, behagat återremittera Utskottets den 16 förutgångne April under N:o 7 afgifne Betänkande, med förslag till ett nytt myntsystem, bar Utskottet numera till granskning företagit de emot samma Betänkande framställde anmärkningar, hvilka Utskottet anser sig böra lill deras liufvudsakliga innehåll här upplaga, ordnade efter de serskilde punkter nämnde Betänkande innefattar. I första rummet förekomma de inom såväl Ridderskapet och Adeln, som Presteoch Borgare-Stånden, gjorde anmärkningar emot de af Utskottet antagne sattser, att dels bestämmandet af en mynt-enhet för bela landet vore ett lagstiftnings-ämne, som af båda Stats-Magternes afgörande berodde, dels ordnandet af mynt-enhetens fördubblingar och afdelningar vore en så beskaffad fråga, att Rikets Ständer må anse sig befogade, att äfven i denna del utöfva med Konungen gemensamt en Lagstiftande rätt.
Till biträde vid Notarie-tjenslgöringen måste nemligen användas ett stort antal extra-ordinarie tjenstemän, hvilkas ovana vid de dem anförtrodda göromål tungt återföll på ledamölerne, hvilka, såsom hittills ofta varit fallet, nödgats på sjelfva expeditionen af de afgjorda målen och justerande af protokollet uppoffra ej ringa del af den arbetstid som för deras öfriga maktpåliggande embelsgöromål så väl behöfdes; att Hof-Rätten, — som, med antagande, att der. skillnad, som nu egde rum emellan Prolo-Nolariemes och öfriga Notariers tjenstgöring, komme att upphöra, uti underdånig skrifvelse den 1 Juni 1850, hemställt, att Nolariernes antal måtte bestämmas till åtminstone tre på hvarje division, eller således tillsammans tili femton, — dervid dock förutsatt, alt Nolarierne, såsom förut, skulle vara befriade från utskrifning af Hof-Rällens domar; men då, för den händelse, att den i samma underdåniga skrifvelse yttrade, af IIof-Rälten ännu vidhållna mening, alt, på sätt Kongl. Maj:t sjelf behagat förklara, icke några ord naric tjenster borde endast för renskrifning vara afsedda, vunne bifall, Regislratorns och I Kungl. Maj:ls Käti. Prop■ om Statsverket 1853. de fyra Doms-kanslislernes nuvarande befallning, sora hufvudsakligen bestod i renskrifning af Hof-Rättens doniar, komme alt upphöra, samt del syntes Hof-Rälten lämpligt och till god ordning och skyndsamhet ledande, att renskrifning af domarne komme alt tillhöra samma tjenstemän, som deras författande och expedition i öfrigt åiåge, Hof-Rätlen ansell den nu genom kansliet ombesörjda utskrifning af domarne lämpligen böra till Notarierne öfvei fly tias.
När nu af Utskottets betänkande synes, hvad som för öfrigt äfven är allmänt kändt och öfverklagadt, eller att den ojemna fördelningen af de skjuts-skyldiga hemmanens bidrag till upprätthållande af delta entreprenad-system, är den mest framstående bland de många och stora olägenheter, hvaröfver de skjuts-skyldige rättvist klaga, anser jag att Utskottet, mer än nu skett, bordt vid denna ojemnhet och vid medlen för dess afhjelpande fästa Rikets Ständers uppmärksamhet. Ett medel till en sådan ojemnhets afhjelpande ligger otvifvelaktig! i förslaget om länsvis — eller måhända öfver hela riket — ingående entreprenad-bidrag. Antager man antalet skjuts-skyldige hemman, som icke äro till hålloch reserv-skjuts indelade, men som till följe af deras natur när som helst kunna blifva det, til! minst lika stort, öfver hela riket tagne, som de redan indelades, och att bidragen till entreprenaderna äfven å dem fördelades, torde helt andra resultat uppkomma, än dem man nu i Utskottets Betänkande har tillfälle att inhemta, såsom t. ex. om hemman, som betala liera hundra Riksdaler i bidrag, under det andra betala några få skillingar. Man har visserligen invändt, att en sådan underläggning till skjuts af hemman, som, ehuru skyldige dertill, hittills derifrån varit befriade, vore en åtgärd, både icke fullt laglig och derjemte obillig. Jag har dock icke, för min del och med stöd af Byggninga-Balkens 20 kap. 5 §. kunnat finna någon olaglighet uti en sådan åtgärd, eller något skäl, hvarföre icke det allmänna derutinnan skulle utkräfva sin rätt; och hvad obilligheten beträffar, synes mig att de, som, på bekostnad af sina hårdt betungade grannhemman, under århundraden undsluppit sina skyldigheter, äro närmast alt vid jenmandel af den tunga bördan taga något på sina axlar. Man har äfven sagt, att hittills till skjuts oindelade hemman väl kunde lagligen åläggas att, der en ökad trafik så fordrade, med framförande af hästar och åkdon underlätta densamma, men deremot icke åläggas att med penningar bidraga till upprätthållande af entreprenaderna.
Häst, ber jag att få tillägga, att jag icke updragit denna parallel mellan bemälte, Chefers löner till följd, som jag enskildt hört yttras, af någon afund, utan derföre, att Art.Chefens lön borde vara större än SekundChefens vid Lifgardet till Häst Den 19 Nerember. 1U och detta så mycket mindre, som jag förbigick, att Majorslönen vid Gardet var satt till 500 K:drs högre summa än vid Art:t; ithy att jag ansåg 4500 vara tillräckligt för Majoren vid Art:t. Tillika ber jag, att här få högtidligt förklara, att jag ofta varit i tillfälle beundra Lifgardets till Häst tjenstbarhet, exercisfärdighet, precision i manövren och häftighet i choquen. Jag är öfvertygad om, att det är ett mönster för kavallerier, och jag har aldrig talat om hvad Hr Funck nämnde, eller också uppfattade jag det icke rätt. Men om detta kavalleri äfven vore taget ur Condés, Carl XII:s eller Seidlitz’ kavallerier, så kail det icke nekas, att dess Chef endast är Chef för fyra sqvadroner rytteri, då deremot Chefen för Art:t i fält befaller öfver 900 man och 1000 hästar. Detta var min framställning af saken, grundad på öfvertygelsen om att lönen borde bestämmas efter befälets vigt. Hr Funck har sagt, att lönerna för SekundChefen, äfvensom Majorerna vid Gardet till Häst, äro satta lägre än de voro förut. Om förhållandet är sådant, så tror jag ej att dessa Hrr skola afsäga sig dessa sina högre löner, och de kunna ej fråntagas dem, men om alla deras inkomster sammanräknas, så tror jag, att deras löner, om de också blifva bestämda till hvad som blifvit föreslaget för Fotgardena och Art:t, likväl icke skola understiga de inkomster, de nu hafva. Om de göra det, så kunna nämnde Hrr behålla sina gamla löner. Jag kan icke finna något skäl, hvarföre Chefen för Gardet till Häst skall hafva större lön än Chefen för Svea Garde.
1894 De flesta människor förlofva sig i sin ungdom, och det är då en lycka för dem, om deras personlighet redan då är så tydligt utvecklad eller går en så konsekvent utveckling till mötes, att det, som är deras ideal vid tjugu års ålder, också förblir det hela deras lif igenom. Hurusällan detta är tillfället, veta vi nog alla. Hvad man älskar, när man är tjugu, små- ler man ofta åt, när man är fyrtio, och betraktar i ålderdomen som en barndomsförvillelse. Det är därför en ganska farlig sak alt förlofva sig, och skulle man vänta därmed, till dess man vore helt utvecklad och fullkomligt visste, hvad man ville och fordrade, så komme nog de flesta förlofningar att ingås mellan personer af oroväckande hög ålder. Men lyckligtvis är vår natur icke skapad så, att den uteslutande låter sig leda af förståndsresonnemanger, och ett ungdomligt hjärta, som i sin första entusiasm för kärleken griper efter sitt ideal för att förverkliga det, får ofta ett rikare lifsinnehåll trots alla jämkningar det måste göra på sitt fångna ideal, än det förstånd, som, efter ett långt väljande mellan: » Jag skall » o c h: » Jag skall icke », bestämmer sig för att underkasta sig möjligheten af ett misstag. Skulle man skrifva en bok om alla de olika fall af förlofningar, som ingås af de mest motsatta, begripliga och obegripliga orsaker, skulle ingen människa vara stark nog alt kunna lyfta en sådan bok och ingen människa bli tillräckligt gammal för att hinna läsa ut den, ty den skulle komma att innehålla hela mänsklighetens historia. Jag tror, att till och med den visaste och godaste människa i världen icke skulle kunna uppställa vissa lagar, efter hvilka det skulle bli mest lyckobringande att ingå förlofningar. Finnes det något i lifvet, som är personligt, så är det det personliga tycket, och är det något, hvari man icke duger till att råda andra, så är det i fråga om hjärte-affärer. Det var en klok gammal dam, som en gång svarade en person, som af henne bad om hjälp att arrangera ett parti: » Nej tack!
Vid 44 $. a) alt 1 momentet måtte erhålla en förändrad redaclion, emedan eljest hvar och en, som i Stockholm köper bränvin i parti, skulle komma att plikta, och att förthy ordet: ”uppmätas” måtte utbytas emot ordet: ”utmätas” b} alt i andra momentet närmare måtte utredas och bestämdt uttryckas, huruvida majoritetens beslut är bindande för andra än dem, som derpå ingått, samt om skillnad göres emellan köpa eller skänka och emottaga bränvin, och huruvida bränvin till eget husbehof får innehafvas; c) att stadgandet i 2;dra mom, vöre ändamålslöst, enär, äfven x 4 B ev.- Lag" samt Allm. Besv. och Ekon.-Utskott ens Utlåtande Nso i5. den händelse., att alla Ledamöterne inom en församling ingå på den ifrågavarande föreningen, denna likväl icke kunde vara bindande för längre tid, än så länge församlingen består af samma ledamöter; d) att åt communerne måtte öfverlåtas att vidtaga nödiga be stämmelser till förekommande af bränvins införande inom deras områden; e) att rättighet måtte meddelas de menigheter, som afsagt sig bran vins-bränning, att med vitesbeslämmelser förbjuda införsel af bränvin lill afsalu inom socknarne, samt att å sådane beslut söka Kongl. Majrts Nådiga sanction; f) alt communerne må ega cernera sig emot införsel af bränvin, äfven utan skyldighet att afsäga sig rättigheten till bränvins-bränning; g} att förbudet emot bränvinsföisäljning å torg vore olämpligt, och att denna §. innehölle så många förbud, att intet ställe funnes, hvarest bränvinsföisäljning vore tillåten ; h) att under de i ardra momentet stadgade böter måtte inbegripas utländska spirituosa, såsom vin, rumm, cognac och arrac.
Majits Högstberörde Nådiga Proposition, få i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Uppl. o. god k. hos Ridd. och Adeln d. 9 April 1829- — dito hos Preste-Ståndet d. 12 återremitt. af Borgare-Ståndet d. 14 dito af Bonde-Ståndet d. 24 godkänd af Borgare-Ståndet d. 21 Maj 1829* <— dito af Bonde-Ståndet d. 25 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse till Kongl. Maj. t, angående gjord ansökning om beviljande af frihets-år frän Tiondes erläggande af Lovers Alun-Verk pä Öland m. m. S. A. K. Sedan, i afseende på Disponenternes af Lovers Alun-Bruk i Calmare Län hos Eder Kongl. Majit gjorda underdåniga ansökning om Tio års frihet från Alun-Tiondens utgörande, såsom någon ersättning för kostnaderne till uppmuddringen af hamnen vid Degerhamns Laslage-plals £jO Exp. Utsi. Förslag till and. Skrifv.
Till sin vän Wedel-Jarlsberg sade han: " stå icke här och se på denna uselheten ", hvarefter vännen kyste honom och gick. Då han hörde ett buller för öronen, sade den gamle sjömannen att det lät som hade han legat mot en skeppssida, och sporde hvad det var; han frågade äfven hvarför man hade så 78 mörkt i rummet. När man svarade att ljudetl framkallades af blodets cirkulation, samt att fyra ljus stodo på bordet, sade han vemodigt småleende: njaså, då förstår jag ”, räckte handen åt sina båda adjutanter och nedföll på kudden död. Hvad Platens hustru, med det ömt känsliga hjärtelaget, lidit af den hatfulla ovilja från norrmännens sida, som gjort hennes makes sista tid så tung, är lätt att förstå. Huru hon sörjde röjer sig deri, att hon aldrig efter hans bortgång kunde tala om den älskade maken, att hon aldrig förmiiddes besöka hans graf, utan slöt sin sorg inom sig i stum saknad. Emot sin önskan fördes Platen som död, enligt Carl Johans yrkande, i högtidligt liktåg med militärisk eskort till Motala. Der sänktes hans kista i familjegrafven, som han själf låtit inviga på den höga kanalbanken vid Motala, och Tegners härliga minnessång klang lik en segerhymn öfver den stupade kämpen: nLefvande han aldrig svigtat, Derför död han hvile tryggt, Vid de vågor själf han diktat, Vid den strand, han själf har byggt. ” * * * Vår lilla studie af den märkliga minnesteckningen är afslutad. Afkigten med densamma har främst varit att fasta uppmärksamheten vid originalarbetet, på det att det må blifva läst och behjiirtadt i så vida kretsar som möjligt. För tänkande, erfarna män och qvinnor, saväl som för den mognare ungdomen, måste en sådan lefnadshistoria, tecknad mot bakgrunden af ett så märkligt skede i vår historia, som det från 1809 till 1830, vara lika fängslande som lärorik.
Konungariket Norriges nu församlade StorThing hade , med fästadt afseende på den af det sista Urtima Stor-Thing faststälde Grundlag, tagit under noga öfvervägande Kongl. Maj:ts Nå. diga Proposition om bestämmande af de frågors natur, som tillhöra föreningen mellan Norrige och Sverige, och i anledning deraf stadnat i följande beslut: A. Att de frågor, som redan äro väckte, om Constitutionella förhållanden mellan Norrige och Sverige, kunna i öfverensstämmelse med hvad af Urtima Stor-Thinget blef antaget och i Grundlagen finnes anfördt, vid detta Stor-Thing genast afgöras, och behöfva således icke följande Stor-Thing uppskjutas, B. Att de stadganden, som rörande föreningen blifvit vidtagne, böra införas och utfärdas, i en, från Norriges och Sveriges Grundlag, afsöndrad och särskild Riks-Act, som i öf;verenstämmelse härmed bestämmes. Stor* Den 2 o Jidit Stor-Thinget tror sig härigenom hafva för,’ bundit Grundlagens bud så väl med Kongl. Maj:ts Nådiga vilja, som med Sveriges Rikes Ständers yttrade önskan, och har derföre bemyndigat det samlade Stor-Thingets President, att till den Kongl. Norrska Regeringen afgifva underrättelse om dessa beslut. Christiania i Stor-Thinget den 13 Juli 1815,., Christie, p. t. President. Weidentänrr» Secreterare. Afskriftens rigtighet intygar N. Olsen.
Nådig framställning om anvisande af ett årligt anslag till aflöning åt en extra Provinsial-läkare för Östra härad alt stationeras i Hvetlanda, under vilkor för distriktets innevånare att bekosta uppbyggande och underhållande af lämplig bostad åt läkaren elter af Eders Kongl. Ma jrts Befallningshafvande godkänd plan. Uppå de af Eders Kongl. Majrts Befallningshafvande anförde skäl tillstyrker jag i underdånighet bifall till hvad Sundhets-Koliegium sålunda hemställt. 12:o. Sedan Rikets Ständer, på Eders Kongl. Majrts derom gjorda framställningar, inslag lill under de sednast förflutne riksdagarne anvisat ett årligt belopp af 1,000 Rrdr Pharma i i . ceuliska In banko att intill nästa statsreglering utgå till det i Stockholm inrättade PharmasHintel. yeuliska Institutet med vilkor att Apothekare-societeten med ett lika belopp till Bih. till «. StProt. 1836 A 1837. t Sami. i Afd. 9 Haft. 6 n Bil. M 7 till Kongl. Majlis Nåd. Prop. JM i, om Statsverket 1856. Anslag till Carolinska Medico-Kirurgiska Institutet. denna undervisningsanstalt bidroge, har Sundbets-Kollegium vitsordat att Institutet fortfarande på ett utmärkt sätt gagnat den undervisningsgreu, som utgör dess föremål och att nyssnämnde vilkor blifvit utaf Apolhekare-societeten fullgjordl, hvadan Kollegium hemställt, att Eders Kongl. Maj:t måtte till Rikets Ständer aflåta proposition om fortfarande anslag af 1,300 R:dr R:mt för nämnde Institut. Uti en sedermera inkommen underdånig ansökning har Apothekare-societelens
Sluctoritet om fajj attljåller, för att fig tift annor ort begifma. 3Uigganbe bot ben Skaftare, f;o6 fymilfcn flan bcreftcr forft arbete erhåller, att jottom benet fet afforbra, elfer od, t fafnab beraf, för utff't;(berne anfmara, uteb famina luidor, font rebait ttämitbe äro; inett innehar tjeitfietyjon, ©cfäfl elfer ar •gmSbottbe fyäfte jentmäl för befi tanbtböuberS, torpares od) å egortte bofatte arbetares froito 140. epar ©fattftylbig efter mantatSffrtfntngcit uppgtfmit fin egeubom tift ©orges ttärer, eller bör Ijatt efter uppbörböåretS början, ffalf, efter fl ebb bemafttittg, Söemttfning gälbaS af (Souettröutafjait eller ©terbljufet, utan att utvebuiug elfer flitt bet)ö fm er afmaftaS. (Ditt vHkortutngav. §. 141.
Hvad den prakliska tillämpningen angår, så har Rektor Sommelius i Lund, som är en utmärkt lärare, tolkat lagen så, att när föräldrar eller målsman önska en sådan dispens, så beviljas den, utan att någon menlig inverkan för undervisningen deraf uppstått. Gr. Björnstjerna har redan sagt att det är bättre att läsa något annat ämne, än litet grekiska, och till någon större höjd kan man icke komma, ty i skolorna klagas redan med skäl öfver öfveransträngning. Det är med verklig förundran, som jag hör Gr. Sparre drifva den satsen, att det icke vore lämpligt att Ständerna framkomme med förslag att ändra den bestående författningen, ty han brukar eljest sjelf vara den ifrigaste oppositions-mannen. Han har vidare sagt att det kunde hända att en far gaf efter för en pjunkig sons böner att slippa grekiska. Det är med verklig ledsnad jag linner den ädle Grm visa sigså olika i det privata och det offentliga lifvet, ty i det sednare brukar han icke vika, hvarken för böner eller framställningar. Gr. Sparre har vidare sagt att bans kunskaper äro ringa, men att han dock är belåten dermed, och det vill icke säga så litet, såsom Hrrme alla veta, men det är icke alla som hafva den förmågan han har, och man måste dock vara nöjd med mindre. Jag yrkar bifall till Utsk:ts förslag. Uppå Hr Grins o. Landtmins framställning biel'härefter den vidare öfverläggningen i ämnet uppskjuten till e. m:ns plenum. R. o. Ad. åtskiljdes kl. J 4 e. m. In fidem, 0. Brakel. Plenum kl. 6 e. rri. Upplästes och godkändes Exped.-Utsk:ts skrifvelseförslag: N:o 34, angtde rättighet att i vissa brottmål svara genom fullmägtig; N:o 35, ang:de förändradt .sätt för doms eller utslags utgifvande i Rådstufvurätt och hos Ofverståtbållare-embetets kansli; samt N:o 36, ang:de upphörande af penninge-insamlingar vid bröllop och barndop.
Bihang till samtlige Riks-Ståndens Protocoll vid Lagtima Riksdagen i Stockholm år 1823, innehållande Stats-Utskottets Betänkanden. FJERDE SAMLINGEN. Tredje Bandet. STOCKHOLM, Tryckt hos Johan Hörberg, 1823. Ankom d, x'4 Julii i8a3. Utlåtande, i anledning af erhållen återremiss af frågan rörande Rättighet för Åboer å Preste-, Klockare-, Annexeoch Mensalm. fl. Hemman, att lösa dem till Skatte. I anseende till åtskilliga gjorde Anmärkningar vid Stats-Utskottets den 3 sistl. Maji afgifne Betänkande, i fråga om Åboernes, å Preste-, Klockare-, Annexeoch Mensal med flere Hemman, rättighet att dem till Skatte inlösa, har Hedervärda Bonde-Ståndet återremitterat Ärendet till Utskottets åtgärd; Och får Utskottet, i anledning häraf vördsamt upplysa, att dess ofvanherörde Betänkande blifvit bifallit af Höglofl. Ridderskapet och Adeln den 12, utaf Högvördige Preste-Ståndet den i5, och utaf Vällofl. Borgare-Ståndet den 21 i förenämnde månad; hvadan frågan, likmätigt 69 §. Regeringsformen, redan är afgjord, och sålunda icke kan till vidare pröfning af Utskottet upptagas. Stockholm den 9 Julii 1823. 4 Stats - Utskottets Ankom den i4 Julli i8a3. Utlåtande, i anledning af gjorde Anmärkningar vid Utskottets yttrande, angående öfverlåtelse af Kronans andel i Uppbörden vid Södra Stäket. Vid föredragning lios Högloft. Ridderskapet och Adeln den 5:te nasti. Maji af Stats-Utskottets den 26:te föregångne April afgifne Utlåtande, hvaruti bifall är tillstyrkt till Herr J.
Utskottet skiljer således ej mellan en redan förvunnen brottsling, och en blott anklagad och häktad person. Detta ensamt är tillräckeligt, för att påkalla en återrerniss af Betänkandet. Utskottet föreslår vidare, att rättigheten att bestraffa må lemnäs åt Domstolar, Commendanter, Konungens Befallningshafvande, och äfven Kronobetjente. Commendanters bestraffningsrätt lärer aldrig kunna komma i fråga att utöfvas mot andre, ån redan fÖrvundne brottslingar. Så torde det ock förhålla sig med Konungens Befallniogs-hafvande om till exempel personer förvaras i Länshäktet, eller som fångar transporteras genom Länet. Men Domare och Domstolar synas mig aldrig kunna och böra extrajudicialiter bestraffa, eller handla såsom politiellä myndigheter. Sådant vore att förringa Domstolens värdighet, och skulie Domaren glÖmJ ma sin värdighet, kunde möjeligen de uppstudsiges antal ökas. Domaren äger blott genom vitén, eller strängare fängelse, bestraffa en fånges otidighet. Det föreslagna lagstadgandet är ej tydligt. Domstolen skulle efter dess lydelse kunna öfverlemna åt Kronobef jenten, att döma en uppstudsig häktad person till extrajudiciel! bestraffning. En för brott anklagad person får ej inför Domstoln behandlas, såsom en missdådare, sora sitter på fästning. Jag kommer ihåg hvad Den *5 Augusti f. ml sorn hände i England. En person var der anklagad för brott. Domaren tillåt sig, att skämta med honom. Mannen svarade: Herre! Jtraffa mig, meri kom ihåg, att jag dr en Britt. Hvilka skulle vål följderne blifva, om man lade i Domares och andre auctoriteters hand en rättighet af ifrågavarande art; man vet huru det glådjer packet, att se anklagade personer misshandlas. Det hör dock Lagen och Domaren till att skydda mot misshandling. Med dessa anmärkningar anhåller jag, att LagUtskottets Betänkande må varda återremitteradt. Herr Stråle: Man har bestridt åtskilliga af de anmärkningar jag tagit mig friheten göra, och förklarat dem sakna grund i LagUtskottets Betänkande.
Hufvudhöcker verkligen innehålla ej allenast räkningar Öfver vinst celi förlustå guld-, silfveroch kopparutmyntningarne, ehuru förhållandet icke kunnat specificeras för olika myntsorter, utan ock särskilt Räkning öfver hufvudsakligare förbrukningspersedlar af stål, jern, gjutgods, eldfast tegel m. m., samt speciel Inventarie-förteckning, upptagande alla Kongl. Myntverket tillhörande persedlar; dels att, i afseende på verificerandet af förefallande smärre utgifter, deribland de till åtskilliga, dagligen beböfliga, mindre förbruknings-persedlar, hvilka utgifter genom Verkmästaren eller Vaktmästaren bestridas, och hvarå desse afgifva räkningar, det bör kunna anses tillfyllestgörande, att nämde räkningar, efter pröfning af Myntmästaren eller Kamreraren, varda af ÖfverDirektören godkända lill betalning, helst en mängd mindre effekters uppförande och återafföring i persedelräkning icke kunde medföra någon större säkerhet, än omedelbar påskrift å räkning af den , som det skulle tillhöra att bestyrka afföringen, men väl föranleda behof af tillökning i tjensteraanna-personalen, som, relatift till göromålens trägenhet, är ytterst inskränkt, dels ock att proberingen, genom de methoder, som nu dertill användas, är, likasom öfriga kontroller, under sednare tider mera än förr, bragt till möjligaste noggrannhet, så att för hvar och en, med kännedom om detaljföi'hållandena, det torde falla sig svårt att utfinna något bättre.