Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Som ingen anmärkn. blifvit gjord vid den föreslagna förändringen i I mom. af 56 § Reg.F., ansågs det i sådant afseende uppgjorda förslag komma att hvila till nästa riksdag. Då H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, derefter börjat framställa propos., huruvida R. o. Ad. behagade förklara såsom sin gemensamma tanka den anmärkn. vid Utsk:s förslag till 2 mom. af 8i § Reg.F., hvarom Hr Dalman samt Grefvarna Horn och Frölich sig förenat, anmälde sig Hr Hjärne och yttrade: Jag vill icke envist motsätta mig Hr Gr. o. Landtmrs föredragn:ssätt, emedan jag är öfvertygad, att det förslag, som efter pluralitetens åsigt är det rätta, ändock slutligen blir segrande; men jag vill blott förklara, att om, efter den praxis som hittills varit följd, anmärknma skulle blifvit föremål för Hr Gr, o. Landtm:s propostr i den ordning, desamma framkommit, hade min anmärkn. bort först till antagande eller förkastande framställas. H, Ex. Hr Gr. o, Landtm, yttrade, att H. Ex. erkände riktigheten af den erinran, Hr Hjärne gjort, samt hem - Den 2i Februari f. ra. hemställde, sedan Hr Hjärnes förslag med de af honom uti hans i dag afgifna yttranden medgifna modificationer blifvit uppläst; 0111 Ii. o. Ad behagade såsom sin gemensamma tanka godkänna den af Hr Hjärne emot 2 mom. af Utsk:s förslag till förändrad redaction af 81 § Reg.F. sålunda framställda anmärka. Ropades starka nej, blandade med ja. Då H. Ex. i anledu. deraf förklarade, att nej öfverrösta! ja, begärde Frih. Cederström votering. Upplästes tili justering och godkändes följande Voter:s propo. s :n i Den, hvilken såsom Ståndets gemensamma tanka förklarar, att 2 mom. i Utsk:s förslag till ny redaction af 8i § Reg.F. skall undergå den förändring, att efter orden:
Vakans-afgifter af nyroterad jord, hvilka beräknades år 1860 till 55,000 R:dr och 1863 till 56,000 R:dr, men under åren 1861—1863 i medeltal uppgått till 64,587 R:dr, hafva Rikets Ständer, lika med Eders Kongl. Majit, ansett nu kunna upptagas till 63,000: — 15:o. Rotevakans-af gift af utsockne-frålsehemman i Halland, beräknad 1860 till 16,000 R:dr och 1863 till 17,000 R:dr, och som under åren 1861—1863 i medeltal utgjort 19,137 R:dr 33 öre, har blifvit uppförd med det af Eders Kongl. Majit föreslagna belopp 18,000: — 16:o. Trosspassevolans-afgiften, som under de tre åren 1861— 1863 med obetydlig vexling uppgått till något mera än 26,500 R:dr om året, har blifvit nu, likasom vid 1863 års statsreglering, på sätt Eders Kongl. Majit föreslagit, beräknad till 26,500: — l7:o. Båtsmansvakans-afgiften upptogs både 1860 och 1863 till 65,000 R:dr och har under åren 1861—1863 utgjort i medeltal 64,386 R:dr; men, då denna afgift till en del är af mera oviss beskaffenhet, har, på sätt Eders Kongl. Majit föreslagit, densamma nu icke blifvit Transport R:dr 8,220,740: — 6 ExpeditionsUtskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 82. Transport R:dr 8,220,740: — beräknad till högre belopp, än som antogs vid 1858 års statsreglering, eller 60,000: — 18:o.
Men kanske är det däremot ej nu sista gången vi få höra talas om den modiga initiativtagerskan till en skola, den första i sitt slag i vårt land. Jag hoppas det. Ty jag hoppas, att hennes begynnelseverk en dag skall komma att bära frukt vida omkring uti landet. MARK VÅRA FRÅN KEJSARMÖTET I POTSDAM DEN 8 DENNES. STERN. ILLUSTRATIONER. TT / TT NORSKT KONSTNÄRSPAR kommer i nästa vecka att härstädes låta höra sig från konsertestraden, nämligen B j ö r n B j ö r n s o n och fru G i n a O s e l i a B j ö r n s o n, hvilka i öfvermorgon, måndag, gifva konsert i Musikaliska Akademien, med biträde af hr Wilh. Stenhammar. Mos hufvudstadens musikaliskt intresserade publik torde fru Björnson lefva i friskt minne sedan den tid hon såsom fröken I n g e b o r g A a s räknades till vår Kgl. operas mera begåfvade artister. Spelåret 1880-81 var fröken Aas med engagement fästad vid vår lyriska scen, hvarefter hon uppträdde å itali^ enska och engelska operascener. Under åren 1888-91, då hon tagit sig konstnärsnamnet Gina Oselio, hade — 6 — SON, ÄR FÖDD I KRISTIANIA ÅR 1859, GENOMGICK DEN MED KONSERVATORIET I WIEN FÖRENADE SKÅDESPELARESKOLAN, HADE NÅGRA ÅR ANSTÄLLNING VID » MEININGAMAS » BERÖMDA TRUPP OCH STUDERADE SEDERMERA I PARIS FRANSK SKÅ- DESPELAREKONST.
Långt ifrån att moderskapet blef en kraftnedsättning för Elisabeth Barrett Browning stegrade det tvärtom hennes styrka som hennes lycka. Gossen hade efter far och mor kallats Robert Barrett – det senare var nämligen äfven Elisabeth Barrett Brownings dopnamn, hvarför hon som gift behöll det. Men den lille fick också namn efter Brownings tyska morfar Wiedemann och det var detta gossen själf ändrade till Pennino, under hvilken benämning han senare förekommer i moderns bref. Det finnes knappt ett, i hvilket hon ej ger någon förtjusande skymt af barnet liksom af sin mans och sin egen öfverlyckliga föräldrakärlek, hvars barnsligheter hon humoristiskt skildrar under försäkringen att hon dock är den lugnare af dem båda: ty hon brukar endast – halfva dagen för att beundra honom! Redan från början och allt jämt får man äfven i hennes bref impressionistiskt snabba och karakterfulla landskapsbilder från olika delar af Italien. T. ex. Vallombrosa, där de upplefde »öfvernaturligt tysta dagar i gräset under kastanjeoch bokskogarna, hvilka tyckas af sin egen tyngd falla ned i de djupa klyftorna, medan bläcksvarta, stilla pinjeskogar stolta stiga uppför branterna och hvita vattenfall störta ned för stupen; där kulle bortom kulle göra världen lefvande full af berg, hvilka tyckas andas och bygga upp sin stora tillvaro genom en viljeyttring, som kommer dem att glöda under sin möda» Från klosterkyrkans orgel sände Browning stundom en tonström ut i stillheten. Eller också ser man dem upprepade gånger vid Bagni di Lucca, »där vinet mellan acaciaträden slår porthvalf af daggig grönska från träd till träd, där stora olivskogar skugga marken med sina tält af silfvernät, och kastanjeskogarna klättra mellan bergen, som alla äro olika hvarandra, utom när gyllene dimmor förklara dem alla i en härlighet.» Elisabeth Barrett Browning var nu stark nog »att hjälpa sin man att gå vilse i skogarna», hvilka för Browning – liksom hela naturen här – voro fyllda af Shelleys ande. Ty det var här denne en tid lefde med sin hustru och åt henne öfversatte Platons Symposion; här som han ensam och naken invid ett vattenfall ömsom badade och ömsom läste Herodotos i solen!
Riddarh.-Sekret, uplyst att prot.-utdr. ankommit, som utvisade att BorgareSt. lagt förevande Utlåt, till handlingarne, men att Presteoch BondeSl:ns i ämnet fattade beslut ännu icke blifvit R. o. Ad. meddelade, yttrade Hr von Hartmansdorff: På grund af de skäl, jag förra gången anförde, anhåller jag, att R. o. Ad. måtte antaga Frih. 64 Den 15 November f. m. Rehbinders förslag i hans revertion vid Betänk. N:o 15, med den rättelse, han nn gjort i siffror, nemi. att summan 24,000 R:dr ändras till 22,000 R:dr och summan 4?000 R:dr till 2,000 R:dr, i anseende till den nedsättning, som i tidningsstämplingen, vid denna Riksdag, blifvit beslutad. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Riddarh.-Sekret, har meddelat oss, att BorgareSt. lagt Betänk, till handlingarne. Vi Veta äfven, att BondeSt. bifallit detsamma och, ehuru prot.-utdr. ännu icke ankommit, torde det dock vara kändt, att PresteSt. gjort på samma sätt. Något ändamål kan således icke vinnas dermed, att R. o. Ad. fattar ett beslut sådant, som Hr von Hartmansdorff föreslagit. Som mig synes, är förslaget till PresteSt:s fördel, enär Pastorerne i Församlingarne kbmma att få den tidningen för intet, och då PresteSt. icke velat begagna sig af en sådan förmån, inser jag icke något skäl, hvarföre R. o. Ad. skall fatta ett med detta Stånds olika beslut. Hr von Hartmansdorff: Jag trodde icke, att ändamålet med den officiella tidningen var att skaffa ett visst Stånds ledamöter behöfliga underrättelser, utan att ändamålet vore att gynna Riket i allmänhet. Således tror jag icke, att Frih. Tersmedens sista anmärkn. utgör ett skäl för R. o. Ad. att låta saken falla.
Hela af mannen plats s o m följde ut i norra sock» s t a s s e n », af sidendräkt blonder och » vagnsvasen », först kom förblef äkta just plymer, låg den i vattnet o c h silkeschal, del af nedlagd vagnen, o c h både länge o c h väl där. Vid Ångermanälfven efter det En som försvunnen. hade drifna skedde ena Tvänne Sollefteå, var brukade färjstugan, ro där färjan älfven, » R e m s e l e n i p a n » p å norra rasat i stor utsträckning, m e d sig d e p å motsatta den tiden strandet uppstranden enstaka som i den tider. kväfvande hvilken en gång s o m vänder känner igen Ute på dottern, » dragen » o c h lefver m i n n e t tårfyllda, hjärtliga pen, » m ö t a från kyrkvallen det finns säger en. närma upp blickar, böjbänk. ha hvarje o c h torpare. Och de ha rätt. g l ö m m a det landet. boet ådalen, gamla var som — Hvem fästadt ». kunna G l ö m m a tonerna i forna dagar » lunden » skulle G l ö m m a » furan, v i d hvars af ljödo ut tätlöfvade, från till den hvitstammiga björkar: » V i d glittret af din bölja blå, A f dina gröna trä ' n Jag kunde uti drömmar stå Och aldrig längta hän. » LAURA FITINGHOFF. Men » ofvanom » allt backsluttningarna och sneda, floden — där finnes tiska, drömmande Däruppe detta nya, — och skotten » backarna, djupa ofvanom med rännor af ännu det gamla, Adolf vann vårromanSollefteå. ligger Hågesta, inbäddadt det gamla noggrant » kälefter värdigt bland björkar och hemmets helgd impooch de sydliga trädslag, s o m ägaren m e d pietetsfull Sjödén, planterat » harpospelaren », som ryktbarhet, och sedan tillbringade sin b a r n d o m s o c h u n g d o m s lyckliga, solljusa dagar då. däruppe. Hågesta är sig FERNAND LABORI.
Uti, N:o 84. 3 till och med det ao:de äret Sstadkommas genom Söndags-exercicer,utan Stats-Verkets betungande. g:o Efter 2 r 81-9 Sider skulle den tili krigstjenst activa Bevärings-skyldigheten inträda och fortvara till och med fyllda 25 Sr. Under denna tid skulle de Beväringsskyldige a utsatt Helgedag, vid Sommarens början, vid Socknekyrkan eller på annan tjenlig samlingsplats, till mönstring och exercice sammankallas, och likaledes en gang vid Sommarens slut. Af denna Beväringsclass skulle Styrelsen, i mon af medel och pröfvadt behof, kunna bilda och sammandraga Batailloner till högst 12 dygns exercice, sa nära hemorten, som möjligt; och skulle de Beväringsskyldige för sådana tillfällen af Stats-Verket kosthållas , men begagna sina egna kläder, och hela denna styrka kunna uppbådas att vid påkommande behof rycka ut i fält. 10:0 Efter fyllda 35 till och med fyllda 35 års ålder, skulle de Beväringsskyldige en gång örn året på Kyrkobacken mönstras och exerceras; och skulle, i händelse af krig, Fästnings-Garnizoner kunna, efter behof och genom lottning, uttagas från denna dass, och den activa hären äfven ifrån densamma förstärkas, om behofvet och en i Landet inträngande fiende gjorde det nödvändigt. ir:o Ifrån 35 till och med 40 ars ålder, skulle Beväringsskyldigheten innefattas endast uti 4 Stats ■ samt Oee,~Utsk. Bet.
Sid, 14a af Cancelli - Rådet von Hartmansdorffi, i:sts häftet. «"*) Sid. 45 och 46 Committerades Betänkande, pag. 144 och följande i Cancelli;Rådet von Hartmansdorffi, usta häftet, 22 att ärenderna emellan Förvaltnings-Verken äro origtigt fördelade , så att antingen lika beskaf fade mål behandlas på flera särskildta ställen, eller ock att säker, som icke ega sammanhang, handläggas åf en och samma myndighet , hvaraf omgång Oih långsamhet , samt jemväl stundom en mindre rigtig behandling af ärenderna , måste befaras *); oeh att Ämbetsmännen äro för många , illa och ojemnt aflönta och för litet uppmuntrade, samt att de prof, som vid inträde i Statens tjenst af dem fordras , icke äro syftes-enligt bestämda **). De återstående delarne af detta Betänkande , som innefatta förslag till alhjeipande af bristerne i Stats-Förvaltningen, äro, till lättnad i föredragningen inför Riksens Höglofl. Ständer, i särskildta häften utskrifne, innehållande : 3:dje Afdelningen, Förslag till Rättsfrågors afsöndrande från Förvaltnings-Verken. 4:de Afdelningen, De af Utskottet antagne allmänna grunder för Stats-förvaltningens inrättning. ydc Afdelningen , Förslag till StyrelseVerkens nya Organisation , som innefattar ; *) Sid. 39, 40 Committéers Betänkande, pag. iay och följande i Friherre Löfwenskölds förslag , pag. 143 j Cancelli - Rådet von Hartmansdorffs rista häftet. **) Sid. 180 och rgi Committerades Betänkande. 202 Friherre Löfwenskjölds förslag, 151 CanceF li-Rådet von yaitmansdorffs, usta häftet. a) Justitite-Förvaltningen. b) Utrikes -— c) Krigs — d) Sjö — e) Ecclesiastik — i) Inrikes —- och g) Drätsel-förvaltningen, tillika med Kammar-Rätten ; samt h) Local-styrelsen. 6:te Afdelningen.
Sedan Riksens Ständer, i anledning af den till deras åtgärd sista Riksdag at j)48 Stats-Utskottets Betänkcinden, Kongl. Maj:t i Nåder öfverlemnade un-* derdåniga ansökan, utaf Chefen för Skån-, ska Carabinier-Regemenlet, Herr Öfversten m. m. D. Stjerncrona, att de till befälets aflöning anslagne Fördelsoch Hästhemmans-Räntorne i Skåne måtte få uppbäras efter förvandling, eller särskildte medel beviljas till en nödig förbättring å Lönerne, i underdånig Skrifvelse d. 16 Maji 1818 yttrat, det Riksens Ständer, vid ärendets handläggning, funnit detsamma icke vara så utredt, att något heslut deri kunde fattas, heldst Kongl. Krigsoch Kammar-Collegiernes afgifne utlåtanden i frågan vore rakt stridande mot hvarandra, samt derföre i underdånighet anhållit, att Kongl. Majrt i Nåder täcktes anbefalla och vid nästa Riksdag meddela närmare utredande af skiljaktigheterne, som syntes böra och kunna af Räkenskaper och Handlingar åstadkommas, för att grundlägga ett beslut af Riksens Ständer härutinnan \ så och enär Kongl. Kammar-Collegium hade i dess utlåtande sträckt frågan derhän, att, på sätt redan vid 1766 års Riksdag var föreslaget, Kronans alla indelade och bebållne Ordinarie-Räntor, i Skåne och Blekinge, samt Bohus Län måtte lika som i Rikets öfrige Provincer, Stats~Utskottets Betänkanden. utgå i Persedlar eller efter Markegångspris, har Kongl. Maj:t i Nåder, i afseende derå, infordrat Dess Befallningsliafvandes i berörde orter underdåniga yttranden; hvarefter Kongl.
Yid tullens förhöjande på'artiklar, som hufvudsakligen höra tili de förmögnare Folk-classernas consumtion. 3:o I tullens sänkning på nödvändighetsvaror, som i synnerhet consumeras af det fattigare folket, med undantag af den på salt. Om denna vara något förhöjes i tull, gör det obetydligt på qvantiteten för den fattigare consumenten; men då fråga här är om en för alla, utan undantag, lika nödvändig vara, skulle denna tull mindre kännbart inbringa fyllnad af till oundgängliga Stats-utgifters betäckande nödiga inkomster, f.o I afseende på inhemska Landtmanna-productioner. Likväl vidblifver jag det, enligt Utskottets förslag, antagna, alt tull åsättes i större qvantiteter införd färsk fisk. 5:o I exporten af inhemska varor, som icke äro oumbärlige för vår egen industri; ehuru jag anser nedsättningen för Jern-exporten ännu icke böra i allmänhet nedsättas till större proportionerlig lindring, än den, Utskottets föi-slag medgifver.” Af Herr Prosten Bergqvist: ”Då Tull-systemets vidhållande är ett ondt, som Samhällen måste underkasta sig såsom vilkor för att kunna uppnå vissa åsyftade goda ändamål, bör hvarje förnyad Förordning ådagalägga ett sträfvande att åt detta System gifva det skick, hvarigenom det onda blifver minBih. till R. St. Fröt. i834t>.le Sami. t.-sta Afd. 4 Haft. 12* Hur till B erilin. Ut sk. Bet. N.-o 2g. dre kännbart och de goda ändamålen säkrare och bättre kunna vinnas. Nu synes mig, utom skydd för inländska manufactur-producter och inskränkning af utländska öfverflödsvaror, äfven en förökad inkomst för Staten icke otydligen dermed åsyftas. Alla dessa ändamål, så olika de än äro, fordra gemensamt en så hög Tull-sättning som möjligt. Och då allmänna opinionen synes yrka nedsättning uti direct bevillning, under antydan att söka ersättning genom den indirecta, borde ock tull-afgiften vara inrättad i enlighet med denna fordran.
Nu hemställer jag, om det kan vara rätt och billigt, att beröfva kommunen en rättighet, som endast är negativ och består deri, att de ega att förhindra inrättande af utskänknings-ställeu inom socknen? Det är nogsamt bekant, att, före Riksdagens början, från alla delar af landet, afgifvits petitioner om inskränkning i bränvins-lillverkningen och försäljningen. Jag hemställer då, om icke, för att tillfredsställa dessa uttalade anspråk på reform i detta hänseende, det minsta man kan göra vore, att öfverlåta lill socknarne, till deras bästa karlar att förhindra en försäljning af bräpvin inom en socken; och om det än icke är troligt, att någon Landshöfd. missbrukar sin makt, må det likväl synas besynnerligt, att man hyser det förtroende för Landshöfd:ne, att de, bättre än folkets egna deputerade, skola kunna bedöma folkets fördelar. Jag tror det icke vara skäl att afslå ett så billigt förslag, som det Utsk. af - Den 4 Oktober e. m. 55 gifvit. Enl. livad jag hört, skall PresteSt. redan hafva antagit §:n, och, ehuru jag icke vågar förutspå, tror jag dock, att BorgareSt. kommer att göra likaledes. Om R. o. Ad. godkänner §:n, skulle vi således få 3 Stånds beslut och undgå votering. Jag anhållejsåledes om bifall till denna §. Skulle R. o. Ad. linna lämpligt, alt antaga det redaklions-förslag, Hr Printzensköld upgifvit, nemi. att ordet likaledes måtte utbytas emot orden: j>ä enahanda salt, hvilket jag likväl anser af mindre vigt, sä skall jag icke sätta mig deremot. Hr Printzensköld: Då Frih.
Annu noggrannare uppgifter, rörande tullintraderne, lemnar förut åberopade Kongl, proposition, angående statsverkets tillstånd och behof (pag. 12), der det redogöres för tullmedlens belopp ifrån år 1844 till och med år 1848. Det visar sig af denna redogörelse, alt lullinkomsterne under ifrågavarande fem år ökat sig med nära 1-J million R:dr banko, eller öfverhufvud med 390,000 R:dr årligen, samt alt de är 1848 uppgått till ett brutto-belopp af 4,868,434 R:dr banko. Beträffande året 1849, för hvilket tullmedlens tolal-belopp icke finnes uppgifvet, erhåller man den underrättelse, att tullintraden ”lemnat en nettobebållning af R:dr 4,201,586: '15. 5. banko,” och då dertill läggas utgifterne för tullverket, som af de inflytande medlen bekostas, och hvilka förslagsvis äro beräknade till 800,000 R:dr, så kommer man lill det resultat, att lullmedlens brutto-belopp år 1849 utgjort omkring 5,000,000 R:dr banko, och således öfverstigit föregående årets med ungefärligen 130,000 R:dr. Om man än icke vill antaga ett fortfarande stigande af lull-intraderne, hvilket skulle vara en osäker beräkningsgrund, så bör man dock med skälig visshet kunna beräkna, att tullmedlen under instundande 3:ne år skola bibehålla' sig vid ungefärligen lika belopp, som de under sednaste åren utgjort, förutsatt att Ständerne vid nuvarande riksmöte icke vidtaga sådana förändringar i tull-lagstiftningen, som kunna föranleda minskning af inkomsterna. — Under åren 1848 och 1849 hafva tullmedlen, enligt hvad förut blifvit upplyst, öfverhufvud utgjort något mera än 4,900,000 R:dr årligen; det kan således icke vara äfventyrlig! att för kommande 3:ne år upptaga dem till lika belopp.
Men Celestine hade en gång för alla föresatt sig att ej lemna gehör till dessa berättelser, och ehuru hon vid dem ej kunde afhålla sig från någon oro, så lät hon dock den ej djupt inverka på sig. Hellman hade nu blifvit Celestines förtrogne. Egarne till egendomarne Tunanäs och Sätraholm hade mycket affärer tillsammans, och det gjorde att Hellman ofta kom att resa till Sätraholm. Celestine passade då alltid på tillfälle att med honom smyga ett bref till Nanna, emedan i de bref hon sände med posten, hon, i anseende till ett visst ryskt system, som rådde med sättet att på Sätraholm expediera posten, ej vågade yppa allt hvad hennes hjerta för henne dikterade, och mången gång passade äfven Hellman på ett lägligt tillfälle att i Celestines händer öfverlemna svar på hennes bref. Men för Hellman sjelf hade himlen något mörknat. Baron Stjernfeldt hade ryggat sitt löfte att påföljande våren låta honom få tillträda bruksinspektorstjensten, och Hellman såg sig i anledning deraf nödsakad att uppskjuta sin förening med Lydia ännu ett år. Det troddes att det just var hans förlofning med Lydia, som förmått baronen att göra denna förändring; men ehuru terminen för Hellmans och Lydias vigsel på så sätt blef ändrad, så blefvo dock ej deras hjertan det. Men medan vi kommit att tala om gamle baron Stjernfeldt, så kunna vi ej underlåta att berätta något som passerade på sommartinget med O. härads häradsrätt, der en dag baronen infann sig, för att öfvervara ett mål, rörande vräkning från deras hemman af några hans underhafvande, som försummat att på dagen lefverera skatten. Han hade trott sig så mycket heldre böra vara tillstädes sjelf, som han förestälde sig att i detta fall domaren ej skulle våga annat än hålla efter bönderna, och döma till hans förmån. I anseende till ordinarie domarens sjukdom, var en ung extra domare tillförordnad.
Ojemnhet i denna utveckling — en vida utvecklad statsförfattning eller politisk frihet, vid sidan af en långt efterstående kyrklig författning, hvilande pä religiös obscurantism eller intolerans eller kyrklig okunnighet och likgiltighet, gifver falsk riktning åt menniskans verldsliga sträfvanden och, utan att underbädda det inre lifvet med tillräcklig moralisk och religiös grund, åstadkommer en rigtning utåt — i det verldsliga lifvet — i köttet — som är källan till råa passioners öfvermakt, till hat, afund, egennytta och sedeslöshet, m. fl. laster, hvilka äro fräckare i våra dagar än eljest under mången föregående kyrkans utvecklingsperiod. Men i fråga om en sådan kyrkoförfattningens utveckling framställer sig frågan: Huru bör en sådan verkställas? »Skall, i den närvarande tiden, någonting serdeles gagneligt kunna uträttas, säger Thomander '), så måste man ha folket med sig. Detta gähle i gamla tider om de bestyr, som då voro de vigtigaste, om krigets värf. Man har sällan sett att ens den, som annars gerna velat vara ensam om allt, har önskat vara ensam om drabbningen. I våra tiders fredliga sträfvanden är folkets deltagande icke mindre oumbärligt. Ty det ena arbetet, såsom det andra, är ett stridens arbete, en oro och en kamp, der den enskilda styrkan, så stor hon än må vara, dukar under, om hon har mängden emot sig. Man må förakta och hata den profana hopen så mycket man behagar, man må säga allt ondt om honom — och det är visst, att allt ondt kan sägas med sanning så väl om hopen, som om dem, som förmena sig deröfver uphöjda — folket måste vara med; detta är demokratiens sanning i despotier så väl som republiker. Kyrko') Om Svenska Kyrkans och Skolans angelägenheter. Pen 8 Februari e. tn. 3fil mötet Iean, om det skall något uträtta, icke längre bestå af prester allena; så mycket förtroende behåller aldrig presterskapet i en kyrkostat. Kyrkolagskomitén har föreslagit ett kyrkomöte med ett mindre antal lekmän bland dess ledamöter.