Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är icke heller fråga om att i detta ögonblick förändra hvad ifrån gammal tid gäller; men den, som finnér sig förnärmad, äger att tillita vederbörande embetslilyndigbeter 0111 rättelse. Här äro till Sländernes godkännande framlagda roteringslängder öfver sådan jord, hvilken ar roteringsskyldighet underkastad, men likväl icke densamma in natura utgör. Dessa längder hafva, på sätt Utsktns betänk, i 1 punkten utvisar, blifvit granskade utan anmärkn., hvadan Utsk-.n tillstyrkt att de äfven måtte af Ständerna godkännas. Utsk:n yttra sig på följande sätt: ”Då Utskm nu skola Den i5 April c. m. 49 skola afgifva yttrande i anledn. af meranämnda K. skrifvelse, förekommer det först, att K. M. öfverlemnat till It. St:s åtgärd de öfver den nya tillökade roteringen inom Stockholms, Westmanlands, Nyköpings, Upsala, Jönköpings och Östergöthlands Ian upprättade längder, jemte meddelande, att K. M., efter föregången behörig granskning, för Dess del desamma gillat, och få Utsktn, med anledn. af den kännedom, de om dessa, af behöriga auetoriteter uppgjorda och pröfvade roteringslängder, varit i tillfälle att inhemta, och då de icke funnit några anmärkntr vid desamma alt göra, nu hemställa, att R. St. äfven, för deras del, mätte gilla och fastställa den, i öfverensstämmelse med berörde längder, verkställda, nya roteindelningen uti Stockholms, Westmanlands, Nyköpings, Upsala, Jönköpings och Östergöthlands län.” Det är således icke fråga om någon ny rotering, utan om indelning af de hemman, som äro rotering underkastade. Den andra frågan rörer sjelfva afgiflen. Gr. von Platen har upplyst, att sådana hemman, hvilka, till följd af deras natur, bort vara roterade, men likväl icke utgjort soldat, fått i stället betala en pålaga. Vid sista riksdagen beslöto Ständerne att afgiften skulle utgå efter markegång; detta har också sedan den tiden ägt rum, på sätt Ulsktns betänk, upplyser (sid. 2.3).
Vt 5Uprs. S. D. Jemte anmälan derom, att serstildte för CbattL Sigillatä-Werkct bchvfligc Pappers-Sorter kunna wid 732 Den i7.>Aprkk. ivid BairguensPappers-Bruf tillwerkas, bade Nivens .högloft. Ständers Baites-Utskott, i anledning af BcwillniNAsUtstort» tsu »ider den Zl ststlcdnc Jaiiuarii i detta amne giordc hemställan, som tilt Bancs-Ustottct remiterad blifwit, uti Prorocolls-lfldrag af den -z i denna mänad förklarat sig anse säkerheten wid PapperrtS kj.llwcrkning, ward och uklamn.ande blifwa ritlrackeligen bewarad g noin iakttagande af hivad för Bankens Sedel-Papper i sädant anda mäl ar förcstriswit. Med gillande af hwad Bewillnings-Utstotkct rörande Charta Sigillatä Papperets tillwerkande wid Bananens PapperS-Bruk tvreflagit, lat al'sa Ständer bero wid hwad Bancv-Utstottet i dest ofwaiiberörde Protocolls-Utdrag förklarat; kommandes den med denna anstalt förknippade kostnad, att af Charta Sigvara medlen bestridas; Hwilket de Respccuve Mcd-Stänten wördsanit och Manligen skulle tjllkaNNagifwasVt supra. Ilx vint 0 eoll o ll. III. Vaierson. Utdrag af Protocellet, bällcl uti Borgare-Standets Plenum wid 3tiksdagen i Stockholm den 2z Februari 1810. S. D. Det utlåtande Högloft.
— Blefve följden häraf den, att varan förminskades inom vårt land och inga mera skadliga surrogater sattes i stället, så vore härom mindre att säga; men som bränvin ännu i stor mängd dagligen förtäres af såväl den rike som den fattige, vill det synas som skulle sträfvandet emot tullförhöjningen gå derpå ut att endast gynna grannländerna och ruinera landets eget jordbruk. Då penningebrist förspörjes från de flesta provinser, landtmannaprodukter ui bjudas till underpris, ulan att kunna säljas, och då årets svaga skörd sannolikt omöjliggör bränvinstillverknmgen inom landet, så har man att motse en större import af bränvin från utlandet såvida tullbetänkandet vinner Ständernas bifall. — Följderna häraf tilltror jag mig icke beräkna, men att den jordbrukande delen af landets befolkning skall med häpnad linna sig sviken i sina förhoppningar om en ändamålsenligare tull-lagstiftning i afseende på artikeln bränvin, det tror jag mig med visshet kunna förutsäga, och det är på alla dessa skäl jag vördsamt hemställer att Rikets Ständer måtte ogilla Utskottets utlåtande samt bifalla Herr Kapiten Reutersvärds, af mig med flere biträdda, reservation. Häruti har Nils Olsson från Malmöhus län instämt. 2:0. af Håkan Pettersson från Blekinge län: »Alltsedan bränvinstillverkningskatten förhöjdes först till 50 och sednare till 60 öre per kanna, har från bränvinstillverkarens sida den klagan blifvit mer och mer allmän, 6 Bevillnings-Utskottcts Betänkande M 17. att den å utlänskt bränvin lagda tullen, som nu skulle utgöra I R:dr 10 öre pr kanna fastän den i tillämpningen endast är cirka 1,02 å 1,05 öre och således i och för sig ingalunda är obetydlig, likväl icke skyddar dem mot en näringen undergräfvande utländsk täflan; och både vid denna och föregående riksdagar hafva motioner blifvit väckta om förhöjning ä bränvinstullen; men dessa motioner hafva städse strandat mot de nu så moderna frihandelstheorierna, hvilka dock icke böra få tillämpas på ett område, der lagstiftningen från början till slut är en undanlags-lagstiftnmg.
Jag skulle tro, att om den fransman, som nyss åberopades, hade varit i Sverige och sett förhållandena hos oss, skulle han hafva kommit till en annan slutsats än den, att en sådan befolkning vore den man mest kunde räkna på såsom motståndskraft mot revolutioner. Jag betviflar, vågar nästan förneka, att förhållandet är sådant i Frankrike; åtminstone strider upgiften emot ganska bestämda yttranden af andra för sakkännedom och skarpsinne berömda statsmän Ren 5 Augusti. 67 och författare. Men om dessa misstagit sig och saken verkligen förhåller sig så som Hr Tersmeden antager, hvilket jag i viss mån ej vill bestrida, hvadan kommer en sådan olikhet i delta afseende mellan Frankrike och Sverige? Jo! deraf att franska jorden är mera fruktbar, klimatet blidare och att der finnes mera tillfälle till arbetsförtjenst, men kanske mest deraf, att fransmannen, då han äger litet, sparar, hvaremot svensken icke bryr sig derom, utan förstör sin arbetsförtjenst huru hög än arbetslönen är. Detta drag i svenska nationallynne! är så ofta åberopadt, att jag antager det inom R. o. Ad. möta föga gensägelse, då jag hänvisar till detsamma. I motsats mot nämnde sats ber jag få anföra, att då vid flera landtbruksmöten i Tyskland frågan om jordstyckningen med mycken sorgfällighet och fullständighet blifvit behandlad, så har af dessa mötens medlemmar nästan enhälligt den mening uttalats, alt jordstyckningen bör af Staten och enskilde motverkas i sin utsträckning utöfver hvad som för en arbetarefamiljs underhåll och sysselsättning erfordras, endast med undantag för städernes närmaste grannskap eller der andra lokala förhållanden kunna sådant föranleda, samt att vid det sednaste så beskaffade möte, hvars förhandlingar kommit till min kännedom, och hvilket bevistades af jordbrukare, statsbushållare och lärda från de mest skiljda länder — från Polen och Ungern — till Italien, Frankrike, England och Sverige — den åsigt nästan utan gensägelse högt uttalades, att jordens styckning till mindre lotter än för full besutenhet, vore enl. erfarenheten icke blott för samhällets högre ändamål, utan äfven för den enskilde och i sedligt afseende skadligt, samt att de länder, som ännu icke beträdt den olyckliga banan att främja jordstyckningen, borde derifrån afhålla sig.
Och anse vi oss härvid i öfrigt böra tillägga den hemställan, att de upplysningar om förhållandet inom Länen , hvilka, enligt Qeconomie-Utskottets förslag uti desi sista Betänkande, Herrar Landshöfdingarne höra till Comiterade insända, skola fullständigt upptaga alla särskildta loicala förhållanden i orten, på det grunderna för jemkningarne mätte, så mycket någonsin möjligt är, öfverallt blifva verkställbar.’'’ ”Hvad angår det af åtskilliga bland Hög. vördiga Prest.Ståndet6 Ledamöter, uti anmärk nin - Den 5 Augusti ningarna åberopade förbehåll, sorn af bernalt? Riks-Stånd skall hafva blifvit gjordt vid åta.* gandet af extra Rotering för Preste-bohl, nemligen , att Comministrar och ringare ivyrko - Be* tjente borde från deltagande uti denna rote* ring, för deras Boställen, vara frikallade ; så, ehuru vi visserligen skulle anse en sådan frikallelse för dessa merendels illa lunta Ecclesiastique Tjenstemän vara ganska billig; likväl Qtii då hvarken uti Oecanomje-Utskottets, Betänkande samt Riksdags-Beslutet a f år 1810, eller uti Kongl. Majits Nådiga Instruction för Roterings - Cumiterade , ofvanberörde förbehåll blifvit omförmäldt; torde detta ämne kunna i underdånighet öfverlämnäs till Kongl. Majit, så att vid utfardande af Dess Nådiga föreskrifter för Comiterade till förrättande af jemkningarne 'å den provisipnella extra Roteringen, härå måt-% te fastas det afseende Kongl. Majit i Nåder täckes finna med skäl och billighet öfverensstämmande.
Skulle nu Tit. på dessa vilkor vilja begagna min signatur, neml. »Författarinnan till Kusinerna» (icke mitt namn som jag än aldrig utsatt), i sin prospectus, så är jag icke deremot, men någon egentlig förbindelse vågar jag visst ej afgifva under så fatta omständigheter. Med tillönskan att företaget måtte slå väl ut, och med en anhållan att snart få veta om Tit. vill begagna mina reseminnen, då jag oförtöfvadt skall sätta dem i ordning till tryckning, får jag tacksamt och högaktningsfullt äran teckna Sophie v. Knorring. f. Zelow. Den känsla, som fick öfvervigten då jag läste detta bref, var en upprigtig glädje, men på samma gång en upprigtig ledsnad öfver att jag ej blifvit i tillfälle att öfvertala Thomson att intaga hennes reseminnen i det nya biblioteket. Jag hade misstagit mig fullkomligt då jag trott, att hon skulle afslå anbudet, och gladde mig storligen åt, att jag haft orätt. I trots af att hon just i dessa första reseminnen förklarat att hon ej i Tyskland hört omtalas en viss svensk författarinna, hade hon dock sedan af en verkligen ädel känsla velat skrifva i samma bibliotek. Och säkert hade hon äfven härigenom velat med en vänlig varm hand öfverstryka vissa små kyligheter. Huru innerligt ledsamt att detta närmande ej hann längre. Och huru deremot innerligt lyckligt att jag, innan jag kände detta bref, så talat om henne i de föregående bladen, att jag icke behöfver önska dem oskrifna. Hvad min gamle vän Thomsons tystnad beträffar, var det bestämdt något slags missförstådd grannlagenhet å hans sida. Det var troligen hans högra hand, Arwidsson, som afrådde honom att bland romanerna införa en reseskildring, och sedan torde han, att döma af brefvet, ha gjort för lågt anbud, något som min rättskänsla skulle protesterat emot. Huru som helst (det är möjligt att Thomson helt enkelt icke ville tillstå att hans begäran försatt honom i ett svårt dilemma) var detta budskap från andra sidan grafven för mig som en kär fridshelsning; det har beredt mig en rigtigt lycklig stund. Men det är tid att återvända till berättelsens hjelte. Femte kapitlet.
Ett hälft lif, med half förnöjsamhet, med half glädje, med hälft allvar. Poesien fanns blott i inbundna praktband på bordet — idéer fick man ur tidningarna — och öfver och genom allt kröp detta småsinta lifs andetomma tröghet, lade sig i högar af damm öfver unga hjärtan och gamla hjärtan, öfver unga viljor och gamla viljor. Hon specificerade icke, hon kunde visst ej utreda, ej klargöra alla dessa sammanlänkade orsaker till den tyngd, som föll öfver henne i hemmet. Ej heller begrep hon, att hon trycktes under omständigheter, i hvilka hon också hade del — ty hittills åtminstone hade hon varit lika medelmåttig som de andra; mera genom sin passiva, negativa del uti tarfligheten i själslifvet omkring henne än genom någon positiv. Men själen låg där, som hos alla unga varelser, som hafva mer eller mindre rika möjligheter till utveckling, och väntade på förlossning. Nu hade en första vårstråle glidit ner på djupet och en första vårdoft stigit henne åt hufvudet. Därför var det, som de gamla schaggmöblerna och bataljstyckena i sina förgyllda ramar plötsligt plågade henne, och som moderns gälla rop kommit henne att formligen spritta till. Hon skulle gå efter band till sin bruna klädning, som sömmerskan höll på att afsluta. När hon kom ut i porten, var det första, som åter mötte henne, de härliga syrenerna, hon stod stilla och tänkte, Och hon undrade plötsligt, ifall någon af hennes familj någonsin drömt om nyutslagna syrener, vårtiden? » Nej, se Siri! » hörde hon plötsligt, alldeles intill sitt öra. Det var hennes äldste brors f. d. klasskamrat, nu välbeställd student i Upsala, där han läste på graden. Hans stämma lät så frisk, så manligt jublande, och hans öppna, vackra ansikte med sitt skälmska uttryck verkade som en sång. De skakade händer, och Siri hade glömt alltihop, tyngden hemma och syrenerna, vid denna omedelbara beröring med ett ungdomskraftigt handslag.
DomkyrkoRådets öfrige Ledamöter icke funno skäl att bifalla. Ex Protocollo, N. Norlin. Afskrift. Till Vällofl. DomkyrkoRådet i Lund, Vid granskning af DomkyrkoRådets och HushåUs-säUskapets afgifne särskilta utlåtanden, angående minimioch maximi-afgiftens bestämmande för de nu åbolediga Domkyrkans till Skatte oförsålde hemman, hafva Konungens Befallningshafvande och BiskopsEmbetet funnit, att uti den allmänneligen lagde grund och deraf följande resultat, undantag bör-^äga runi för sådane hemman, hvilka, i anseende lill jordens godhet och ypperliga beskaffenhet, eller ock den sammas magra förhållande och bestånds artiklar skilja sig utmärkt från allmänna omdömet, emedan en lika jordrymd god och bördig, hvilken hänföres till sex Den 28 Oetober f. ni. 2J7 grader, öfvergår jemförelsen med en lika jordrymd af så beskaffad art, att lill exempel 5 tunneland erfordras för att valveras till ett tunneland 6-gradig jord. Vid tillämpning häraf och med afseende å vissa andra förhållanden, såsom närbelägenhet för afsättning af produeten och mer eller mindre vidlådande onnia, utfaller bestämmelsen för de ifrågavarande hemman sålunda, för Minimum. Maximum. Wto 16J Flädie 6T:r24kpr 8T:r — „ 9 Ett mantal Önnarp ... 36' „ „ utom den särskilta afgiften 5 Enkom ti 11 Wallkärra Kyrka. „ 8| Särslöf 6 „ 24 „ 8 „ — „ lii Särslöf 18 „ 20 „ -— » 4| Fuglie i5 „ 17 „ — „ 2i Bösarp 7 „ 18 „ 8 „ i8kpr „ 2| Ib:m 8 „ 24 „ 9 „ 18 „ „ 3§ Håstenslöf i5 „ 27 „ 17 , — 99 4*2 Ih.m • 18 , 1 p „ — „ 5f Ib:m 17 „ 9 „ 18 „ 24 „ Sä by-jord en
Af sin hypotlies drager emellertid Herr Cederschjöld den slutföljd, att ”det synes vara något för ”mycket egoistiskt, att vilja minska publicitetens värn emot de mngtägandes för* ”trjmk, endast för alL bereda sitt kä~ ”ra jag ett något säkrare hopp om hämnd ”för en liden smädelse.” Ilar framstår åter, som mångenstädes, den sattsen, alt personlighetens värn endast påkallas af egoismen, sinnesretligheten eller hämndlystnaden. Jag vill ej blott fästa mig vid den känsla, som hos hvar och en förvandlar till oeftergiflig pligt, vården om sin ära och sitt medborgerliga anseende; är denna känsla egoism, så torde medgifvas, att en dylik egoism är af ädelt slag. Men jag tror derjemte, att det hade varit mera värdigt Herr Cederschjölds upplysning och sakkännedom, om han försökt vederlägga hvad jag öfver detta ämne omständligen yttrat. Jag har icke, som Reservanten, i för öfrigt välvilliga ordalag antyder, försökt att uti denna fråga uppreta egenkärleken; jag bar tvertom bjudit till att lyfta frågan sjelf utur den låga ståndpunkt, der hon ihärdigt varit qvarhållen, och visa henne sådan hon är, icke såsom en länk i kedjan af enskildhetens mångsidiga intressen, utan såsom en Statens, en sum 58 H. i5 226 Den i5 Januarii f. m. hällets högmålsfråga. Tvenne hufvudföremål bilda vilkoren för vårt inträdande i borgerliga samfundet, personliga säkerheten och äganderätts-säkerheten. Nå väl! Krafvet af medborgarens moraliska okränkbarhet får så mycket giltigare anspråk på Lagstiftarens högsta deltagande, som det är införlifvadt icke blott med ett, utan med båda dessa hufvud vilkor. Eller månne den personliga säkerheten icke kan äfventyras ('häfderna vittna derom!} genom smädelserts anfall? Och hvad äganderätts-säkerheten beträffar, månne för medborgaren dyrbarare egendom finnes, än dess ära? Herr Cederschjöld yttrar:
H. Haji, Friherre Eric, yttrande, Maji II. 465- Hallencreutz, Sten Engelbert, yttrande, Mars I. 81. Halmstad, angående Tullveds-uppbörden derstädes, Junii I. 3r^, 659. Hamilton, Grefve Gustaf Wathier, yttranden, Dec. 249. Jan. I. 298. Jan. II. 196. Mars II. 431- April I. 3r. Junii I. i5o. Hamilton, Grefve Axel Raul, yttranden, Jan. I. 54, 5o8. April I. Hammarhjelm, Carl Fredric, yttranden, Jan. I. i45, r 48. April II. 81. Hammarsköld, Lorenzo, yttranden, Jan. I. 100, 6i4, 6a5. Jan. Maji II. 368. Hamnbyggnad, om medel till fortsättning deraf i Malmö, Jan. II. i5a. Mars II. 203, 269, 282; se vidare Stad. 90 Handel, om rättighet för Gränse-orterne att med Norrige öfva en fri, Jan. I. i36; se vidare Skogseffecter. — om enahanda utskylder å Landet som i Städerne å Spannemålsoch Victualie-, April I. 151, ip4, 3io, 3p6. April II. 347; se vidare Finska handeln. HandelsFlotta, om mindre brottslige personers användande till Matroser å, Jan. I. Hederstjerna, Erland, yttrande, Febr. ii3. HemgiftsCapital, Konungens; se RiksgäldsKontoret. Hemman, att alla, med undantag af Säterier, Boställen och Posthemman, böra deltaga i de onera som jord i allmänhet åtfölja, Mars II. 307, 315. April II. 120, 348, 35a; se vidare Boställen. Hemmansklyfning, om förekommande af en alltför vida utsträckt, Jan. II. i5o.
Uti den ifrågavarande punkten af omförmälda Betänkande har Utskottet afslyrkt tvä af Herr Kontrakts-prosten Runsten afgifna förslag, nemligen: a) »att foikskolelärare-seminarierne må varda förr eller sednare alldeles indragne och, inom kort lid. förberedelsevis, åtminstone lill halfva deras nuvarande antal förminskade, helst ock antalet af redan färdige skollärare-kandidater vore större, än hvad behofvet lärer påkalla;» b) »att de, som ämna blifva skollärare, måtte, hvar i sitt stift, anvisas till stiftets kathedral-skola för att der erhålla det klassvis beräkneliga, större eller mindre kunskaps-qvantum, som i Nåder må varda stadgadt, såsom det för deras blifvande barnaundervisnings-kall behöfliga.» Som Utskottets Betänkande, rörande den sednast anförda frågan, blifvit ålerremitteradt endast af Vällofliga Borgare-Ståndet, och >är i denna del godkändt af de tre öfriga Riks-Slånden, så erfordras, i afseende härå, icke någon vidare åtgärd; hvadan Utskottets Utlåtande blott kommer att omfatta frågan om indragning eller förminskning al seminarierne för folkskole-lärare, hvilken fråga blifvit återremitterad af tre Riks-Stånd, nemligen Höglofliga Ridderskapet och Adeln, Högvördiga Préste-Ståndet och Vällofliga Borgare-Ståndet. De ledamöter af Riks-Stånden, hvilka yrkat återremiss af förevarande fråga, hafva samtlige tillstyret indragning af en del utaf seminarierne för folkskole-lärare; och är i sådant hänseende föreslaget, dels alt hvarje seminarium skulle indragas, der antalet af lärjungar nedginge till ett visst minimum, dels att blott 4 ä 5 eller G å 7 seminarier skulle bibehållas, och dels att Rikets Ständer skulle inskränka sin åtgärd dertill, ' att fästa Kongl. Maj:ts Nådiga uppmärksamhet på nyttan och behöfligheten af en minskning i seminariernas antal.
Nådiga uppmärksamhet, och föranledt granskning af alla i dessa ämnen tid efter annan utkomne befallningar och föreskrifter, tvekar ej att föreslå, det matte Rikets Stander hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att, till vinnande af fullständighet och enhet uti föreskrifterna angående cont rollen Öfver Arrestant er i allmänhet, Kongl. Majit täcktes i Nåder förordna, att vederbörliga f ör - J,agUtskottets Betänkande N:o 44.' teckningar ofver alla, får hvilken orsak och pä hvilket sätt och å hvad ställe sorn helst, häcktade personer, skola of verlemnas, i tre exemplar, ifrån Öfver Ståthållaren i Stockholm och Konungens Befallningshafvande till de Öfver Domstolar, derunder de lyda, samt inom den tid och vid det äfventyr, som 1788 års Kongl. Bref innehåller, och de två exemplaren, Jorsedde med Öfver Domstolarnes anteckningar, der, ifrån insändas, det ena till JustiticeCancelleren och det andra till JustiticeOmbudsmannen, Att SlottsRätter ieke mera skola upptaga frågor om brott, som i fän-, gelser inom eller vid Kongl. Borgar utom Slockholm, fordf vas, utan dessa mål vid Ordinarie Domstolar till undersökning få upptagas, och efter beskaffenheten samt Allmän Lag der <*fgöras , och i vanlig Domstols-väg vidare behandlas, (pag. 17—19 i Berättelsen för 1823 — 1824. och pag» 91 i Berättelsen för 1825)- LagTJtskouets Betänkande N:o 44.'
Bistopen Friherre LlörNvr8 Memorial rörande nägon wid Banco-UtstottetS granskning af Fullmägtiges och Revisorernes förhällande wid Realisations-frägan, förefallen oordning, 1270. — om äterremis af Allmänna Beswärsoch Oeconomie-Utstottets Protocolls-Utdrag, rörande Hr. Silverstolpes, o »staf ^brallsm, Memorial angäende Allmänna UppfostringS - anstalterna i Riket, 1270. — angäende Lag-Utstottets Betänkande om upphäf, wande af Kongl. Förordningen om answar för afsägelse af Adelskap, 1271. om Constitutions-Utskottets tillstyrkande i afseende pä Konungens r^ttiqh.p att till militaire Embeten nyttja ntländste man, 1272. — om remis af Kongl. Majus Nädiga Proposition iv4 Register. om Bränwins-bränningen först till Allmänna Beswärsoch Oeconomie - Utstottet och derefter till BewillningS-Utstottct, 1272 Sept. — om wäljande af Ombud wid uppteckningen af f. d. Konungens egendom, ;4- — om Instruktion för nämnde Ombuv, 78. — rörande StatSUtstottets försiag till Hans Maj:t Konungens, Drottningens och Kron-Prinsens tillkommande Stat, rov. — rörande ConstitutioNs - Utskottets utlätande öfwer wäckt fräga, huruwida ej Konungens med Hemliga Utstottet communikerade Propositioner, som hos Ständen föredragas, mä ätföljas af Utskotts Ledamöternes särffilta, dock i allmänna termer meddelade yttranden, roa. — om ättcrremisi ä Allmänna Bc« swärsoch Oeconomic-Utstottcts Betänkande om Wargeringetts indragning, loo-l. — om inqwarterings
I sammanhang hvarmed och enär billigheten syntes fordra att, så länge rättigheten all i börd lösa såld arfveoch bördköpt jord qvarstår, en dylik lösningsrätt till Lag-l'tskottets Betänkande, No 29. 3 genom testamente och gåfva afhänd fast egendom af sådan egenskap äfven medgifves, Herr Dalman yrkat, att stadgande derom malte inflyta uti ifrågaslällde kapitel, hvilket i sådan händelse borde ökas med en sä lydande »§. 5. Gifver någon genom testamente bort egendom, som är börd underkastad, ege den, som inom börden är, att, innan laga stånd åkommer, den egendom lösa efter af Rätten derå satt värde; och gånge dermed i öfrigt som i 5 kap. Jorda-Balken skiljs.» Hvarjemte Herr Dalman, i öfverensstämmelse med de grundsatser hvarpå hans ofvanberörde förslag är byggdl, hemställt om icke Jorda-Balkens 8 kapitel må erhålla följande förändrade lydelse: »§• 1. All egendom, ehvad den är ärfd eller förvärfd, må af egaren bortgifvas. Rortgifver någon sådan egendom, som börd underkastad är, ege bördeman att, innan laga stånd åkommer, densamma lösa efter af Rätten derå satt värde: och gånge dermed i öfrigt sorn i 5 kap. denna balk skiljs.» §. 3 skulle blifva lika med §. 2, sådan den nu lyder. Herr Gastafsson har deremot endast föreslagit alt sladganderne i 17 kap. 5 §. Ärfda-Balken och Kongl. Förklaringen den 19 Augusti 1762 måtte bringas till likhet med föreskriflerne i 4 §. al' berörde kapitel, så att teslaments-rälten för stad och land må, såsom arfsoch giflo-rälten, blifva lika.