Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skrifvelse, N:o 30. anhållit alt, då enkan Brila Helena Sandelin, som varit i nämnde stad bosatt, den 16 November 1846 utan kända arfvingar aflidit, samt, oaktadt i postoch inrikes tidningarne införd behörig kallelse, någon arfvinge icke låtit sig afhöra, hvarföre all anledning vore att af qvarlåtenskapen, som enligt förrättad bouppteckning, utgjorde en behållen summa i fast och löst af 5,574 R:dr 21 sk. 10 rst. banko, den del, som, efter fullgörandet af åtskilliga utaf enkan Sandelin i lifstiden gjorda testamentariska dispositioner, blefve öfrig, komme att, till följd af stadganderne i ärfda-balkens 15 kapitel, såsom dana-arf anses, E. K. M:t måtte täckas i nåder medgifva, att kronans rätt till omförmälda dana-arf, med derå upplupen eller upplöpande ränta, blefve efterskänkt och till Norrtelje stads-församlings fattigvård öfverlåten; så har E. K. M:t, i betraktande af de utaf sökanderna härvid jemväl uppgifna omständigheter rörande nämnda fattigvård, behagat uti aflåten nådig proposition föreslå Rikets Ständer, att kronans rätt till ofvanomförmälda dana-arf må på Norrtelje stad till förmån för dess fattigvård öfverlåtas, under förbehåll att det sålunda erhållande kapitalet orubbadt bevaras och endast dess afkastning till det afsedda ändamålet användes. Enär likväl, i afseende å denna fråga, Rikets Ständer derjemte inhemtat, att 2:ne personer från Finland, hvilka uppgifvit sig vara aflidna enkan Sandelius närmaste arfvingar, väckt anspråk på hennes qvarlåtenskap, samt att rättegång härom ännu är på domstols pröfning beroende, och då, vid sådant förhållande ovisst är, huruvida merbemälda enkas qvarlåtenskap innehar egenskapen af dana-arf, få Rikets Ständer, till svar å E. K.
N.-o 60. 2g dels ”att fullväxt mö, ehvad hon är myndig förklarad eller icke, hör ega rösträtt, att endast den, som är beröfvad förnuftets bruk, eller för lastbarhet, såsom fylleri, till hvilken dass fångar ock kunna räknas, må från en sådan rätt undantagas, dels ändtligen att äfven den minderårige, så snart lian begått Herrans Hel. Nattvard, och utmärkt sig genom gudfruktig vandel, bör få till valbordet framträda och för sitt hjertås vigtigaste angelägenhet kalla en rådgifvare, en vän; b) att ämnenas ordning fordrar, det denna § icke utgjorde den första i denna artikel, samt att sjelfva stadgandet om röstråttigheten i sterbhus är ofullständigt, emedan föreskrift saknas så väl lör den händelse, att en måg besörjer egendomens förvaltning, som för den, då aflägse boende myndige barn eller slägtingar äro arftagare.” Häremot få Utskotten erinrat a) att, med instämmande i hvad af flera Ledamöter inom Högv. Preste-Slåndel blifvit emot anmärkningen yttradt, Utskotten anse det vara en följd af den från ålder antagna voterings-grunden efter egendoms besittning, hvilkens upphäfvande, på ofvan anförde skäl, Utskotten afstyrkt, att hvar och en, som af Lagen eller Domstolen blifvit förklarad oförmögen att sin egendom 3o Zagsamt Allm. Besv. o. Oec. Utsk. Uti. N.-o 60. sjelf förvalta, också måtte afstå från rättigheten att derföre rösta vid Prestval. Den, åt hvilken, för bristande vård örn sitt enskilda gods, icke kan anförtros befattning med kyrkans och församlingens cassör m. ni., synes ock icke orättvist uteslutas från rättigheten att deltaga i valet af berörde eassors förste Föreståndare.
(Såfb>0f>attt>twevöare 23:co — 24 ff. (Baftgtfvmier på lätthet utgöva SSewillntttg eftev toävbet, Itta ttteb öfrige tjern* utan ocf) lägenheter, utett tavcrab för näring ocf) vövelfe eftev belägenheten, utom bräuwiu3suttituteviug3*afgtft, i Sttta (Slafev: fs-övjta (Stafett S3:co9t:bv 30: — 36 Svcbjc (Stafett g-jerbc b:o g-etittc b:o ©jette b:o ©jttttbc b:o Slttonbc b:o 33:co9t:br 15: 10: // // // // // 5: — 3: — 2: — l: 16. sP>å bc fiällctt, ber gäftglfmertet cmeffait flere är förbelbt, be fa >3 äfmett oftuaitftåcttbc afglfter emellan beni alla, efter ben attbcl, be t gäftglfmertet ega. £>c gäftgtfmare •^»ofmåftare •£it0l?ållerjTor ^uepreM^antcr, fe bent t ©täbernc, §. 14. •£,«|tl;>ani?lare, fe afgift od) controll för bent t' ©täber itc, §. 14. jnfpectorcr, 5 oål feod) (Bårö0> fanit £aforer, löof^ållare, Sog&ar, Sactorer cd) ©brtfvvare t prtoat tjetift på lanbet, tanerad efter bettibem pctcit af bett egeitbont bc före flå, eller af ben befattning od) lött, bc pafma, t Sitta (Slafer: ftörfta (Stafett S3:eo9t:br 40:
Min mening är derföre icke, att bancovinsten icke skulle tillfalla staten, utan indragas i Banken till rörelsecapitalets minskning. Men denna discussion hör icke hit, och jag skulle derföre icke hafva yttrat något i detta fall, om jag icke ansåge det nödvändigt att, hvarje gång fråga uppstår om anticipation på bancovinsten, uppstiga till vederläggning af denna sats. Frih. Silfverskjöld, Carl: Då jag icke inser nyttan af denna discussion, får jag endast anföra, att jag genom densamma icke funnit mig vederlagd uti den calcul, som jag vid principutlåt. N:o 78 framställt och hvaruti jag kom Den i Juni t. m, till det resultat, att en summa af 60,000 r:dr, på det Sätt jag trott statsregleiången utfalla, skulle blifva öfver, men att, om man ville antaga, att Riksg.cont. icke skulle behöfva någon annan amortissementsfond än den , som erhålles genom öfverskotten, och följaktligen icke behöfva mer än 5 proc. till ränta på dess skulder, tillgångarna skulle ökas i rund summa med 75,000 r:dr. Jag har blott velat nämna detta för att tillkännagifva, att jag af hvad sopi nu förekommit icke funnit skäl att förändra min förut uttalade öfvertygelse om statsverkets ställning. Frih. Boyes och Hr Skogmans anföranden tillika med de i anledning deraf afgifna yttranden remitterades till StatsUtskottet. Remitterades till StatsUtsk. K. M:s d. 27 sisth Maj på bordet lagda nåd. propps, till R. St., ang:de grunderna för markegångsprisens bestämmande, räntepersedlarnas omsättning och förenkling, indelta räntors och tiondeanslags återingående till Kronan samt andra med grundskatternas utgörande gemenskap ägande ämnen. Ånyo föredrogs Hr Rosenblads, Bernh., den 24 sisth Maj på bordet lagda motion om utvidgning tillsvidare af Bancodiscontens utlåning i afseende på Arméens Pensionscassas accordsobliga tioner. Frih. Franc Sparre, Bengt Erland.: Jag får förena mig i den af Hr Rosenblad i detta afseende väckta motion.
Nej, kommer (i:sta alternativet) införsel-tullen å Jernkettingar af öfver 1 tums diameter, att blifva 5 R:dr pr SkU. (aldra alternativet) införsel-tullen å Jernkettingar af öfver i tums diameter, att utsättas till 12 R:dr 24 sk. pr SkU. Jern: Plogbillsämnen samt spik och nubb. Utskottet har föreslagit, alt utförsel-tullen härå skulle utgöra sk. 3 r:st pr SkU, hvilket 3:ne Riks-Stånd godkänt; men Ridderskapet och Adeln har ansett dessa artiklar böra befrias trun utförsel-tull; och Borgare-Ståndet; har dessutom besiutat, att desamma skulle förbjudas till införsel. I händelse Ridderskapet och Adeln vidblifver sitt ofvanberörde beslut, lärer votering böra anställas enligt följande proposition: Bevi/lnings-Vt skottets Memorial N:0 49- 23 36:o. Den, som bifaller Utskottets förslag, att utförsel-tullen å Plogbillsämnen samt spik och nubb skall bestämmas till 14 sk. 3 r:st pr SkB., voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej, skola Plogbillsämnen samt spik och nubb från utförsel-tull befrias. Jern: Allt manufacluroch handtverkssmide, ej specificeradt. Den af Utskottet härå föreslagne utförsel-tull, i4 sk. 3 rst. per SkB., är godkänd af 3:ne Riks-Stånd; men Ridderskapet och Adeln har ansett berörde artikel böra befrias från utförsel-tull, och Borgare-Ståndet har derjemte förklarat, att samma artikel skulle förbjudas till införsel. Om nu Ridderskapet och Adeln ej skulle linna skäligt frångå sitt be slut, föranleder sådant votering öfver följande proposition : 37:o.
Det var något visst manligt öfver baron Grothusen; något manligt och vederhäftigt. Och hon såg af den aktningsfulla förbindlighet, hvarmed öfverste Vellingk drack med honom, att han var högt värderad af sina förmän. Professor Weber hade fru Brehm. Det skulle varit omöjligt att af detta lilla skära, barnsliga rococohufvud med det redan hvitnande håret sluta sig till en pröfvad och erfaren kvinna, hvars starka natur sund och oskadad gått igenom svåra kriser. Hon hade växt upp under brydsamma omständigheter, och hennes äktenskap hade icke varit lyckligt. Hon var sedan åtta år tillbaka skild från sin man, en bankrutterad köpman, som efter en del inkorrekta transaktioner flyttat öfver till Amerika. Hon mottog nu ett årligt underhåll för sig och sina barn af sin svärfar, som var mycket förmögen och som dessutom afgudade henne; därtill förtjänade hon själf icke så obetydligt på öfversättningar. Omgifven af sina tre barn och en släkting, fröken Berger, framlefde hon nu den lyckligaste tiden af sitt lif i en liten våning vid Döbelnsgatan. Utom svärfadern, som var änkling, voro Webers och Arvidsons hennes närmaste och nära nog hennes enda umgänge; hon var en gammal ungdomsväninna till fru Weber. Professorn fyllde på hennes glas då och då, men konverserade icke särdeles lifligt; han satt och tänkte öfver ett litet tal, som han hade för afsikt att hålla. Gabriel Mortimer, hennes granne till höger, underhöll henne i stället flitigt om litteratur, ett ämne som i hög grad intresserade henne. Fru Mortimer sökte förgäfves få i gång ett lärorikt samtal med pastor Caldén, en medelålders man med kal hjässa och skarpa ögon, och hvars mörka prästrock bröt hårdt af mot de öfrigas hvita skjortbröst och ljusa toaletter. Han besvarade höfligt men undvikande alla de spörsmål angående mänsklighetens lifsfrågor, som den talföra fru Mortimer i muntert virrvarr lät hagla om hans öron. Han ville icke gärna draga in det som för honom var det högsta af allt i en flyktig bordskonversation, och om likgiltiga ting kunde han absolut icke tala.
100 §, angående det vid sednaste riksdag beviljade lån för sänkningen af Stora och Lilla Rengen och Jernlunden samt Asunden m. fl. sjöar i Östergötland. 103 §, angående enkel, af koppar eller malm bestående, bränvins-brännings-redskaps inlösen af statsverket; 105 §, angående anslaget för ladugårdsoch mejeri-byggnaders uppförande vid Ultuna landtbruks-institut; 109 och 110 §§, angående de stats-bidrag, som beviljades städerna Örebro och Jönköping efter en del af dessa städer år 1854 öfvergångna eldsvådor; 111 §, angående anslaget till uppförandet af nytt läns-residens i Christianstad; 112 §, angående anslaget till Nockeby bros ombyggande; 114 §, angående ersättningen af kolonien S:t Barthelemys förvaltnings-kostnader för åren 1854, 1855 och 1856; 115 §, angående restitution af för mycket erlagd löne-bevillning vid Westmanlands och Jönköpings samt Wermlands Fältjägare-regementen; 116 §, angående Skepps-ombudsmannen vid Stockholms sjömanshus tillerkändt uppbördsoch redovisnings-arfvode; 117 §, angående ersättning till Strömsholms stuteri för beviljad arrende-eftergift; 118, 119, 120, 121 och 122 §§, angående Öfver-kommissarien Fredin, Regements-skrifvaren Leopold, Kapten-mekanikus Sasse, Auditören G.
Men huru än detta månde lyckas, anhålles, att Lagutskottet täcktes föreslå åtgärder, hvilka undanrödja ovissheten om hvilka Lagar och författningar, som härutinnan skola gälla eller icke. Jag anhåller ödmjukast, att denna fråga måtte öfverlemnas till Lagutskottet. Lades på hordet. Å nyo föredrogs Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens den 20 sistlidne Maji under N:o 34 afgifne, och den 4^de dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottens under N:o 6 förut meddeldte Betänkande, rörande väckt fråga, att Rådstufvuoch KämnärsRätter må erhålla Exemplar af utkommande författningar; äfvensom KämnärsRätterne tillhandahållas den så kallade Författningssamlingen. Herr ■von Schulzenheim, David: Då de förenade Lagoch EkonomiUtskottens första utlåtande öfver denna fråga, under N:o 6, förevar hos Ridderskapet och Adeln, hade jag äran yttra en mening, hvilken en värd Ledamot, Herr Rosenblad, sedermera i ett skrifteligt anförande ytterligare utvecklat, nemligen att den öfverklagade långsamhe - Den 12 Junii e. m. 89 ten, vid Författningssamlingens utdelande, mera måhända borde skrifvas på årstryckets, än på Författningssamlingens räkning, hvarjemte jag hade äran upplysa att från och med innevarande års början sådana anstalter blifvit vidtagne, att Författningssamlingen nu mera utkommer åtminstone samtidigt med årstrycket, om icke äfven skyndsammare.
Då en af behofvet högligen påkallad nybyggnad af lägre elementarläroverkets hus i Marstrand, af brist på tillräckliga medel ,icke kunnat företagas; så får jag å kommunens vägnar, för att erhålla bidrag dertill, vördsamt föreslå: att Rikets Ständer behagade afstå Kongl. Maj:ts och Kronans rätt till ifrågavarande danaarf åt staden Marstrand, till ofvan uppgifna ändamål. Handlingar, styrkande de gjorda uppgifterna, skola till vederbörligt Utskott aflenmas. Stockholm den 14 November 1865. Gust. Widell. Bih. m R. Af Herr Stauff, Pehr, om statsbidrag för utsträckning af Hudiksvalls jernväg från Forssa station till sjön södra Dellens strand vid Näsviken. Vid 1856—1857 årens riksdag beviljade Rikets Ständer för anläggning af jernväg, om 4 fots spårvidd, emellan hafsviken vid Hudiksvall och Dellsjöarnes vattendrag vid Forssa kyrka ett låneunderstöd af 370,000 Riksdaler Riksmynt mot 4 procent ränta och 1 procent årlig kapital-afbetalning. Denna jernväg, som genast efter Rikets Ständers ofvannämnda beslut sattes i verket samt fullbordades och afsynades år 1860, ställdes i förbindelse med en af numera aflidne Baron P. A. Tamm tidigare påbörjad och samtidigt med jernvägen afslutad kanal-anläggning från Dellsjöarne ned till Forssa kyrka. Kostnaden för jernvägsanläggningen var af dåvarande Kapitenen A. Adelsköld beräknad till 560,000 Riksdaler, — men anläggningskostnaden uppgick vid tiden för jernvägens afsyning till 624,000 Riksdaler, således 64,000 Riksdaler mera, än kostnadsförslaget innehöll, hvarförutom sedermera betydliga kostnader måst göras för utvidgning af stationernas områden och upplagsplatser, inköp af vändbord och lyftkranar, anskaffande af en ångbåt jemte ångbåts-station med kaj och magasiner vid sjön Dellen m, m., uppgående till öfver 100,000 Riksdaler.
Mig synes, att ingen» eho det wara mä, hög eller läg, bör wara befriad frän skyldigheten att personligen förstärka krigsmagten, sorn icke är ! Statens wcrkcliga tjenst och pä ordinarie Stat uppförd, fä mida han ej är under eller öfwer den förestrifne äldetn , eller af krämpor och sjukdom oförmögen til! krigstjenst, eller pä satt, som Utskottets Betänkande innchäller högst nödig för Jordbruket, Bergshanteringen m. nu — Om tjcnstc-ffyldigheten dit extcnderas, mäste minsta tillgängen af manbart solk kunna utsträckas till 70 a 8o,voo man, som likwäl ej kan medföra större olägenheter för folket i allmänhet, dct will säga-Bonde - Ständet, än Den 1Z April. 4oZ än det nu stipulerade antal af §o,OL>c> nian - halst denna tillökning af manbart folk »visserligen icke tillkommer medelst andra-, an sädane personer i Stader och pä Landet, som delö för yppighet och dels för Leqwämlighet och lust att undandraga sig, kunna fä tillfälle.att undanhällasfran det allmänna förswaret. Slutcligen hemställer jag wördfammast en angelägenhet till närmare fia-städande, som mig synes wara af mycken wigt; den nemligen: huru och pähwadsatt de personer i Samhället stola contribuera till DifensioNen ,'n natura, som ej aga hrvarkcn jord eller barn, men icke dcstomindre aga contanta capitaler, ackier m. m. somgifwa betydcliga ärliga inkomster. Skola dessa Medborgare wara befriade ifrän skyldigheten, att äfwensom alla andra, pä ett utomorden» teligt satt bidraga till Statens förswar, nar det krafwcs, jusi för det, att de hafwa minsta bcswaretför lifwct? — Männe ej en sadan .persons ffyldighet kunde blifwa att äfwen uppsätta Soldat i proportion af den inkomst han äger, beräknad efter hwad han betalar i ärlig Bewillning?
Banco, be rn alde byamän måtte frikallas från erläggande af ett års arrende-afgift lill Kongl. Maj:t och Kronan, utgörande för Klabböle Kronofiske 26 Tunnor 1 Lpd 1 Skålp. och för Börtingsfisket 5 Lpd saltad lax. Slals-Utskottels Utlåtande j N\o 206. 11 Utskottet har tagit detta ärende i öfvervägande; och då de vid islossningen i Umeå Elf ofta inträffande starka vattuflöden tillförne ej sällan medfört förstörelse af de i nämnde Elf inrättade fiske-byggnader, hvadan följagtligen måste förutsättas, att Klabböle byamän, enär erfarenhet af detta förhållande, vid öfvertagandet af arrendet å dervarande Krono-fisken, icke kunnat förbise möjligheten eller sannolikheten af dylika olyckshändelsers inträffande, utan derefter lämpat det erbjudne arrendets belopp, samt då härtill kommer, att, ehuruväl, enligt hvad motionären uppgifvit, en ansökning om befrielse från utgörandet af 1836 års Krono-arrende för Klabböle fisken blifvit af arrendatorerne till Kongl. Maj:t i underdånighet ingifven, Kongl. Maj:t likväl hittills icke funnit lämpligt att till Rikets Ständer i ämnet aflåta Nådig Proposition, har Utskottet, i betragtande jemväl deraf, att arrende-afgiflen för Klabböle Kronofiske, hvilken förut erlagts med 37 tunnor salt lax, blifvit, då det år i83G ännu gällande arrende å berörde fiske af byamännen år 1833 öfvertogs, nedsatt till ofvanuopgifne belopp af 26 tunnor 1 Lpd 1 Skålp. lax, funnit sig icke kunna tillstyrka, att den sökte eftergiften af ett års arrende för ifrågavarande fisken må Klabböle byamän beviljas. Stockholm den 7 Juli i84o. STOCKHOLM. Tryckt hos A. G. Hellat ev, 1840. N:o 20J, Ant. tili Exp, Utsi» den 11 Juli, kl, 11 f, m.
Jo; intet tvifvel. Han stod villrådig; skulle han helsa; han ville så gerna helsa på henne, men något höll tillbaka, han kunde sjelf icke begripa hvad det var; hon stode bestämdt och väntade på, att han skulle säga goddag eller åtminstone lyfta på hatten; och han tyckte sjelf, han bar sig dumt åt. I samma ögonblick ropades hans namn inne från kontoret, och posten langades ut genom luckan; han tog packan och gick skyndsamt ut genom dörren utan att se sig om. Det hade varit Berta, hans och Bengts svärmeri från «Skandinavien». Men icke den forna Berta, med den finhet och friskhet, som påmint de begge bondsönerna om äng och sommar; utan en annan kvinna, hvilkens uppustade och rödstrimmiga drag röjde förfallet. Hvad hade vederfarits henne? Hvarför hade han dock gått henne likgiltig förbi, då deras vägar af ödet korsats, kanske för sista gången? Detta var liksom sjelfva bottensatsen i den minnenas dryck, som han tömt, tyckte Truls, der han satt utanför sin trädgårdshäck och tankfull-tanklös blickade ut i den skymmande höstkvällen. Vore det då så osmakligt, allt det han hade att minnas, – hans ungdomslif, hans kamratlif, hans lustiga lif, hans drömlif? Nej, nej; det var det icke; han ville icke vara minnet derom förutan; han ville icke, att han icke lefvat detta lif. Men slut vore det; slut; han hörde icke mera hemma deri; det smakade som nattstånden bier; doften vore borta, den härliga stämningen. Slut; dit skulle han aldrig mera kunna återvända. Men hvarthän då gå? Någonstädes måste han väl ändå höra hemma, naturligt och med hela sin person, med sin menniska som med sin ande! Och det måste ju ock finnas menniskor, enskilda menniskor och kretsar af menniskor, med hvilka han kunde gå samman, i personlig och andlig gemenskap, i arbete och nöje! Hvar? Hvilka? Han satt och såg ut i kvällen. Det mörknade. Det stillnade. Han vaknade med ens upp och kände ensamheten. Det skrämde honom, såsom en plötslig upptäckt.
A andra sidan åter behöfver man endast taga kännedom om beskaffenheten af dessa göromål, hvartill hörer bland annat, täta besök under alla årets tider och ofta flera timmar efter hvarandra uti bankens hvalf, hvilkas fuktiga och osunda luft ovillkorligen i längden menligt inverkar på helsan, för att finna, det bankens embetsoch tjenstemän, tidigare än andra, få erfara årens inverkan på kroppsoch själsförmögenheterne samt att man, efter 65 lefnadsår eller 45 tjensteår, icke vidare kan uppfylla sina embets-åligganden såsom man önskade och borde. Derjemte vore det onekligen ganska hardt om en tjensteman, som, efter omkring 40 års tjenstgöring, hunnit till en ålder af 60 år, men då för sjuklighet eller försvagad helsa nödsakades taga afsked, skulle för sina återstående dagar se sig i mistning af den lön han under sin åt det allmännas tjenst uppoffrade kraftfulla ålder åtnjutit, och hvarefter hans egna med de sinas lefnadsförhållanden måhända sedan längre tid tillbaka varit lämpade. Jag hemställer således till Rikets nu församlade Ständers bepröfvande om icke pensionsrätten för bankens embetsoch tjenstemän hädanefter må tillgodonjulas vid uppnådda 65 lefnadsår och efter 45 tjensteår, en hemställan som torde anses så mycket mer billig, som det är allmänt bekant att tullverkets tjenstemän, redan efter 30 tjensteoch 60 lefnadsår, åtnjuta hela lönen i pension, och föreslår jag i följd deraf, att de §§ uti banko-reglementet, som handla härom, måtte erhålla denna förundrade lydelse: §• Den tjensteman, konstidkare eller vaktbetjent, som uppnått 24* 372 Den 22 December e. m. 65 års ålder, eller tjent 45 år, är berättigad atl flyttas på pensions-staten, med åtnjutande i sin öfriga lifstid af hans hela lön. §•
Enligt Styrelsens uppgift hade sammanlagda antalet af dem, hvilka, med stöd af Kongl, förordningen den 4 Maj 1855, derefter och intill nyssnämnde års slut uti cell intagits för undergående af dem för första resan stöld ådömdt straff, uppgått till 2,706, och då 280 af dessa vid 1859 års slut ännu funnos qvar uti cellfängelserna, utgjorde således antalet af dera, som efter undergången bestraffning för första resan stöld derifrån afgått 2,426. Af dessa hade endast 222 till strafffängelserna återkommit för att straffas för andra resan stöld; hvadan återfallens antal bland dem, som från och med 1855 blifvit för första resan stöld straffade med fängelse i cell, uppgått till omkring 9 procent. Hvad särskildt beträffar kronoarbetskorpsen, förmäler Styrelsen, att, om hela antalet af dem. hvilka alltifrån kronoarbetskorpsens organisation intill slutet af 1859 derifrån frigifvits, jemföres med hela antalet af dem, hvilka till kronoarbetskorpsen samt straffoch arbetsfängelserna återkommit, proportionen emellan de frigifnes och de återfallnes antal varit lika vid slutet af år 1859 som vid 1858 års utgång, eller att de återkomnes antal af de frigifnes utgjort omkring 32 procent, deraf 13 procent, för begångna brott, återintagits vid strafffängelserne, men återstoden eller 19 procent, för bristande laga försvar, återkommit till arbetsfängelserna och kronoarbetskorpsen. Jemföres åter antalet af de under loppet af 1859 återkomne med antalet af dem, sorn samma är frigifvits, så visar sig, att af de frigifne återkommit omkring 41 procent, deraf 23 procent såsom försvarslöse och 18 procent för att verkställa dem ådömdt straffarbete. 9 ö. Af den redogörelse
Olvanberörde uppebäll i de olta vigtiga mäl, som lulllöljas till sista instantien, bär redan länge varit ieke ntan skäl ölverklagadt, oob betta menliga lörbällande mäste sannolikt, om ioke nägon verksam ätgärd deremot vidtages, ytterligare tillvexa, belst lörntses kan, att, oberäknadt ben nu under arbete varande Driminallagen, llere andra ännu ioke lullbordade vidsträokta lagkörslag komma att lör Högsta Domstolen medtaga en ej ringa tid, likasom att, dä Riksdagarne bädanelter återkomma kvart tredje är, lrägor om partiella laglörändringar torde, ännu oltare än bittills, blifva löremäl lör Högsta Domstolens utlåtande, Divén den omständigbet kan förtjena bär vid anmärkas, att, elter bvad lies Dongl. Naj:t blifvit anmäldt, balanoerna i (1 otlia Dok-Rätt pä sednaste tiden stigit till en ansenlig böjd, oob att, i bändelse denna llel-Ilätts ledamöter, elter erbällen förstärkning i antal, Ii varom Rongl. Naj:t redan gjort framställning till Dikets 8tänder, varda lör nägon tid fördelade pä lem i stället för kV ra divisioner, sä skall otvilvelaktigt, i lörbällande till det större antal mäl, som llol-klätten dä binner algöra, ooksä ltärilrän uppkomma en tillökning i de ärenden, som till lingsta Domstolen lullköljas.