Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
1 sådant hänseende borde innevånarne bibringas öfvertygelse derom, att en förnuftig skogshushållning vore nyttig både för dera och det allmänna, samt derjemte tillförlitliga kontroller åvägabringas, för att hindra vederbörande sågverksegare att låta afverka mera skog än hvartill de vore berättigade; och då en sådan kontroll ej kunde af en fåtalig kronobetjening utöfvas, särde - Statssamt Allmänna Besvärsoch Ehonomi-Utsltottens Utlåtande, N:o 9. 7 i les i anseende till skogstrakternas vidsträckhet, utan enda sättet för åstadkommande deraf vore anställandet af nödig skogsbetjening, hvars bela verksamhet toges i anspråk att vårda skogen, kontrollera huru författningarne i afseende å desamma efterlefdes och beifra missbruk och underslef, som kunde begås, har motionären, för att bereda en ordnad skogshushållning i de norra länen, åtminstone hvad anginge krono-allmänningar, kronohemman och publika boställen, föreslagit, alt Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit täcktes föranstalta, alt rikets norra län måtte, i likhet med de södra, blifva försedde med nödig Jägeribetjening, lill, hvars aflönande, i händelse densamma funnos nödig, motionären förmodat Kongl. Majit skola af Rikets Ständer äska det statsanslag, som kunde lör ändamålet erfordras.
Ligger någon rimlighet deri, att Staten, som kastar sig i händerne på eu alldeles okänd person, skall gifva garanti, men den andre kontrahenten, den alldeles okände, han skall ej lemna någon säkerhet för upfyllande af de förbindelser han sig åtager? Gr. Mörner har, som hjelp för allt, uprepat det slutliga tillstyrkandet i Utsk:s utlåt.: men är det väl rätt, är det billigt att kasta ifrån sig allt på Konungen, att på Honom och Hans embetsman allena, hvälfva bördan att utarbeta en riktig och fullständig plan för att sedan, i fall Regeringen icke vill foga sig Den 28 Augusti f, m. 517 efter den vind sora blåser, hållande sig endast vid landels sanna fördel, röna klander af det mäktiga jernbane-intressets coryfeer. Jag tillstyrker bifall lill Gr. Lagerbjelkes förslag. Hr Printzensköld: Gr. Mörner har åberopat 4:de punkten till vederläggning af de anmärkntr jag framställde mot den 5:te af Sta t sUtsk :s förevande utlåt. Gr:n bar trott de i förstnämnde punkt befintliga ord, genom hvilka stadgas, att jernbanan årligen skall besigtigas af personer, hvilka Konungen dertill förordnade, för att tillse, om banan underhålles i ändamålsenligt skick och fortfarande verksamhet, jemväl innebure garanti derför, alt icke blott sjelfva banan utan äfven allt hvad till den hörer skulle i så beskaffad! skick till Slaten efter oktroy-tidens slut öfverlemnas. Jag kan sannerligen icke annat än förvåna mig öfver att Grin vill tolka punkten på detta sätt; skulle han i frågan sitta till doms, sä är jag öfverlygad att bans domslut blefve alldeles motsatsen till hvad han rör:de sagde punkt yttrat, ty huru man än må läsa och förstå densamma, talar den icke om annat än sjelfva jernbanan, och att densamma skall hällas i ändamålsenligt skick, till allmänhetens begagnande, men ej ett ord om byggnader, verkstäder och malerialier etc. hvarom talas i den 5:te punkten i afseende på dessas jemte banans atlevei erande lill Staten.
Ingen borde, efter wista är ifrän Kungörelse»' derom, fä Prestwigas, som ej wore MedicineDoctor och Chirurgie Magister, eller ärminstone kunde framte betyg af medecinffa Faculteter om nödige instgter och af nägon wälkänd Läkare om skicklighet och färdighet i utöfningen, och borde de som tagit Medicinska och Chirurgiffa Graderna hafwa företrädet wid Förllags uprättande til Pastorater. Dä ingen fär Prestwigas som ej fyllt 25 är, sä öpnaS härigenom tilräckelig tid och tillfälle äfwen för det medicinska studium Den ökade kostnad som härigenom upkommer kunde lindras genom inrättade Stipendier, hwartil Provinaal Medicorum medhjelpare.löner, säsom framdeles onödige, kunde ansläs, utom den tilgäng en ökad Midicinal-Fond ärbjuder. Wista Theologiffa sä w äl som Läkare Ämbeten kunde likwäl ukm denna förening af wettenskaperna hos en och samma person, särskilt bestridas, til exempel Theologiffa Systlor wid Academierne, DomProbste - Ämbeten o. s. w., dock borde deste, dä de innehade Prebenden, wara förbundne at utr deras Församlingar underhälla sädana Adjunc - lo5Z Den 18 Augusti. ter som tilbörligen bestridde sjukwärden. Provineial-Medici och Medieinsta Ämbetsman wid Aeademier och Collegier behöfde ej wara Prester, men Regements-Fältstärcr kunde tillika förrätta Pastorssptzlan och Regements -Pastorslön anwändas til förbättring pä Compagnie Fältffärernas förut alltför knappa löner, hwariaenom, i Fredstider et tilräckeligt antal stickelige Läkare kunde Armeen tilhandahallas. Uti wart widsträckta och fattiga Land, torde detta wara den enda utwägen til winnande af en nödig och allmän Läkarewärd, och hwem inser ej wigten af denna mänfflighetens fordran? Hwad är ost nyttigare och kärare näst hungerns stillande än hälsan och plägors lindring ?
3 Ersättningsbelopp för erhållet lån bestämmes enligt företagets beskaffenhet, antingen med viss procent af ifrågasatta lån, eller in natura, att enligt ortens markegångspris lösas och på vanligt sätt uppbäras. Taxeringslängd, jemte låneansökan, granskad och godkänd af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, företes, jemte säkerhetshandlingar, vid Lånekontoret, hvarefter, sedan lånet blifvit beviljadt, detsamma å Landskontoret antecknas till efterrättelse för blifvande uppbörd. Hvart 3:dje år skola, efter derom af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande skedd anmälan, Ledamöter, utsedde af Länets Hushållnings-sällskap, granska de med dylika lån inom länet fortgående företag och derom afgifva berättelse, som intages uti Konungens Befallningshafvande årsberättelser samt uti Hushållningssällskapets handlingar.” Till bereredande af tillgångar för förenämnda ändamål har motionären slutligen fästat uppmärksamheten dels på en större eller mindre andel af den för missvextår reserverade undsättningsfonden, utgörande nära 1.1 million R:dr, hvaraf, efter afdrag af de utaf Kongl. Maj:t vid denna riksdag äskade 150,000 R:dr, likväl återstöde omkring 1,300,000 R:dr, dels på den utväg att medelst någon lindrig import-tull å spanmål öka den ifrågavarande lånefonden. Stats-Utskottet, till hvars behandling denna motion blifvit remitterad, har tagit de deri anförda förhållanden i öfvervägande och finner sig i afseende på det välgörande inflytande, som tillgång på nödig kapitalstyrka till allmännare odling af dc högst betydliga vidder, hvilka ännu äro i olika delar af landet tillgängliga, böra instämma med motionären; men då de föremål, som med don gjorda framställningen egentligen varit af sedda, utan tvifvel komma att tagas i hufvudsakligt betraktande vid pröfningen af det nyligen framställda förslaget om Hypotheksväsendets reorganisation, anser Utskotttet någon åtgärd i den af motionären åsyftade rigtning för närvarande icke böra af Rikets Ständer vidtagas, utan torde den i ämnet gjorda framställningen få förfalla.
Krigshofrättens cirkulär den 29 i samma månad, förklara^ att Krigsartiklarnes stadgande att, om rymmare i landsorterna föröfvat brott, som å lif går, han bör varda dömd och till straff’ befordrad i den ort, hvarest det brott timat, som gröfst är, äfven må lämpas till sådana händelser, då det till ordinarie domar,ens ransakning och pröfning hörande brottet bör ofverdomaren hemställas, så att, sedan om den mindre militära förbrytelsen vid Krigsrätt är behörigen undersökt och Krigsrätten sjlt yttrande deruti afgifvit, det senare jemte det förra skall af ordinarie domaren i orten afdömas, oell utslaget derefter insändas till vederbörande Hofrätt, som sitt utlåtande öfver alltsammans meddelar och derom regementsbefälhafvarén underrättår; samt alt om åter så skulle hända, att ej mindre det till Krigsrätten än det till ordinarie domaren hörande brott innefattade ett underställningsmål, begge brotten, derest de äro lika, böra slutligen afdömas af Krigsunderrälten och KrigshofräUen, men eljest af den Underdomstol och den Hofrätt, inom hvars jurisdiktion de't timat som gröfst är, hvilket efter det å hvardera brottet i lag och Krigsartiklar utsatta straff kommer alt mätas. Genom Kongl, kungörelsen den 18 December 1823 blef emellertid, med ändring af stadgandet i 10 kap. 21 § Rättegångsbalken, alt den, sorn till flera missgerningar å särskilda orter sig skyldig gjort, borde derför dömas der grofsta brottet timat, stadgadt: att den, som för olika brott vid flera domstolar undergått ransakning, må slutligen dömas af deri Rätt, der han sist lagföres, ulan afseende å brottens mer eller mindre grofva beskaffenhet.
Ensamt denna omständighet anses annars såsom fdlll gällande hinder för företagandet af en förrättning, der första vilkoret vore, att allt det, som skall undersökas, må kunna ses och till beskaffenhet utrönas; men oaktadt den händel se, att fastigheterne icke blefvo eller, rättare sagd t, ej kunde, under Januarii och Februarii månader, på ändamåls-enligt sätt besigtigas, holle Kongl. Stats-Contoret före, att snarare mindre husröte-ersättning än 1,760 B:dr Banco varit för Kronan att påräkna, om denna ersättning blifvit bestämd efter föregången besigtning, enär vid sådan besigtning väsendt - 4° Stats-Utskotlets Utlåtande N.-o 22. lig skillnad sig företer emellan elen åsigt, som följes, då hus eller fastigheter skola återförsättas i godt och brukbart skick, etnot den, som förekommer, när byggnaderna, sorn här vore förhållandet, skola borttagas, då naturligtvis endast större eller betydligare bristfälligheter tagas i beräkning. Instämmande uti denna Kongl. Stats-Contorets åsigt i detta ämne, får Utskottet tillstyrka, att Revisorernes anmälan må förfalla. Hvad Revisorerne, vid förvaltningen af ofvanberörde fond och dess räkenskaper, i öfrigt anmärkt, är vederbörligen ulredt och förklaradt, och har Utskottet dervid ej funnit något att erinra. §• 69* (Pag. 46. Förkl. 164*) I anledning af hvad Kongl. Stats-Contoret upplyst rörande de proprie balancer, som detta Verks räkenskaper upptaga och Revisorerne anmärkt, har Utskottet icke funnit något dess förslag i detta ämne af nöden. Kongl. Krigs-Collegium. Artilleri-Departementet. (JSfumera usta Departementets Artillerie-afdelning.') §. 70. (Pag. 5o. Förkl. p. 58.)
Hvad sålunda är vordet framstäldt och anfördt har Utskottet i öfvervägande tagit, och Utskottet har härvid ansett sig böra fästa Rikets Höglollige Ständers uppmärksamhet derå , att Kongl. Maj;t, uti Dess Proposition till Rikets Ständer, angående anslag till förmon för Läroverken i Riket , den 27 Februarii innevarande år, och med föranledande af Comiterades till öfverseende af Uppfostringsanstal terne underdåniga hemställan, redan i Nåder föreslagit hos Rikets Ständer beviljandet af en summa , stor Fyraliotvå Tusende R:dr, för att användas till den af behofvet så högt och så länge påkallade löneförhöjningen för Lärare vid Elementar-Läroverken; hvilken löneförhöjning skulle komma att sålunda verkställas, att, i stället för nuvarande löner, som uppgå vid Gymnasium, för en Lector, allmännast till jao tunnor spannmål; vid en högre LärdomsSchola , för Rector 80 tunnor, för ConRector 4o , för äldste Collega 3o, samt för hvarje af de öfrige Collegerne 26 tunnor, de högsta af dessa löner hädanefter bestämdes till i5o tunnor och de lägsta i allmänhet till 50, hälften råg och hälften korn ; och hade , emellan nämnde maximum och minimum , lönerne för Con Rector och äldste Allm. Besv. o. Oec. Uisk. XJil. N:o 124. 2t Collega vid fullständig Schola blifvit föreslagne, i beräkning efter de serskilda förmåner, som dervid kunna vara fästade.
Landtm, yttrade, att Utsk. näst före sitt förslag hemställt, att K. M:s nåd. propos. i detta ämne ej måtte bifallas; då R. o. Ad. nu med några förändringar antagit det förslag Utsk. framställt, torde R. o Ad. finna, att något särskildt yttrande öfver denna hemställan icke erfordrades. Yid förnyad föredragning biföll R. o._ Ad. StatsUtsk:s den i5 sistl. Mars och den 3 dennes på bordet lagda utlåt. f 400 Den 14 Aprilf. m. N:o 45o, i anledn. af dels väckt motion om lönebidrag för inlösen af landshöfdingeaccorden , dels K. M:s i detta ämne aflåtna nåd. skrifvelse. Ånyo föredrogs StatsUtsk:s den i5 sistI. Mars och den 3 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 4^2, * anledn. af K. M:s nåd. skrifvelse, ang:de ett särskildt anslag för K. theatern, motsvarande de för denna inrättning i stat uppförda summor, hvilka R. St. förklarat böra med 1840 års slut upphöra. På begäran af Hr von Hartmansdorff, Aug., upplyste lindert. R i d d. S e c re t., att detta utlåt, blifvit af alla tre de öfriga Stånden bifallet. Hr von Hartmansdorff: Det är således, oberoende af R. o. Ad., redan afgjordt. Jag får då blott förklara, att jag nu såsom tillförene anser delta anslag vara ett ibland dem, som bort beviljas, utan afseende derpå, att det icke blifvit i den ordin. statsregler:n upptaget. Frih. Rehbinder, Fredr. Wilh.: Ehuru det numera är alldeles förgäfves att åtgöra något i denna fråga, sedan betänk, redan är af 3 Stånd bifallet, kan jag dock icke undgå att yttra, att det bade varit så mycket mera skäl att denna gång ingå på bifall till K.
Alla dessa olägenheter blifva de icke desamma, ehvad man halden privilegierade domstolen eller den oprivilegierade att gå till? Dessutom kan man vara mantalsskrifven på en ort, men i alla fall hafva sin domstol på en annan ort (emedan lagen så bjuder), och då uppslår i alla fall den samma olägenheten som Gr. Sparre omtalat, nemi. att de fattige fordringsegare, man har på den ort man bebor, måste vända sig tili en aflägsen domstol, för att derstädes bevaka sina fordringar. Det kan således icke här komma i fråga, att fordringsegaren vid en konkurs skulle hafva fördel af att cessionanlens rätt till forum privilegiatum upphörde, och att denna fördel bestode uti att fordringsegaren skulle kunna bevaka sine fordringar på ett närmare häll. Här bör frågan således blifva endast den: är det någon förmån för R. o. Ad., att bibehålla ifrågavaride rättighet? Gr. Sparre har väl sagt att det ej vore någon förmån för R. o. Ad., och att om dess sterbhus eller R. o. Ad., i och för sine personer komma att lyda under häradsrätterna, så skulle de der åtnjuta samma fördel och samma skydd, som de åtnjuta under hofrätten; men Hr Gr:n som framställt detta påstående, måtte då ej betänkt att häradsrätternas archiv äto långt mindre säkert vårdade än hofrätlernas. Jag har sjelf erfarenhet af att, då jag sökt bouppteckningar ifrån början af 1700-talet, jag fått reda på dem i hofrätten, men funnit dem förstörda i häradsrättens archiv. Dessa rätters archiver vårdas nemi. dels af ordinarie dels af t. f. domhafvande, hvilka visserligen emellanåt äro ganska ordentliga, men understundom äfven ganska vårdslösa. Likväl beror R. o. Ad. helt och hållet på huru de vigtiga handlingar som dit inlemuas komma att vårdas. Der kunna icke destomindre domhafvanderna vara huru sora heldst, emedan de ej hafva någon förman som specielt efterser huru archiverna derstädes vårdas.
Och jag, som älskar naturen så obeskrifligt, jag njuter hvarje dag af att kunna lefva ständigt midt i naturen och ändå i en stor stad. Italien har till den grad tagit mitt hjärta, att jag ej tror att jag någonsin mer kunde lefva lycklig i norden.» Under sommaren 1889 gjorde Anne Charlotte Leffler med mor och syskon ett längre besök i den gamla, kära barndomsbygden vid Hjo, utgaf på hösten en ny novellsamling Ur lifvet och reste sedan med Sonja Kovalevsky till Paris. Vistelsen där har hon själf skildrat i sin bok om Sonja, från hvilken hon skildes då hon fortsatte till Rom. Det var en för henne själf mycket upprörd tid och det blef under denna, som de båda väninnorna började gå tysta tillsammans – tysta med afseende å sina innersta känslor. Om en oförbehållsam skildring af A. Ch. Leffler under denna tid här vore möjlig, skulle den visa ett sällsynt djup af äkta kvinlig hängifvenhet, osjälfvisk offervillighet, förtroendefull och förstående generositet under det svåra väntans år, som förflöt innan hon ingick sitt nya äktenskap. Hon sammanfattar sin sinnesstämning i dessa rader: » Jag lefver ensam här i Roma, men trots den yttre ensamheten eger jag all den fullkomliga lyckans rikedom inom mig; jag tycker att jag fått en Guds gåfva så stor, att ingen människa, jag känner, fått så mycket – i synnerhet ej vid min ålder.» Den 7 maj 1890 vigdes borgerligt på Capitolium i Rom Anne Charlotte Leffler och duca di Cajanello samt senare, enligt särskildt påfligt tillstånd, genom kyrklig katolsk vigsel – det svåruppnådda vilkoret för hans mors samtycke – hvarefter makarne snart därefter ställde färden till hustruns hemland. Där lärde sig neapolitanaren att älska nordens ljusa nätter, vinterns is och snö, som han första gången såg, julgranen i det svenska hemmet, men framför allt hustruns så ömt afhållna mor och syskon.
Ad:ns hållning under de sisla tvenne månaderna vara det vackraste bladet i Adelns minneskrans! Detta förhållande hade förtjena t att af en vältaligare slämma är min, framhållas; men det är ej rösten, utan sanningen i det sagda, som för orden till efterverlden. Då jag nu öfvergår till den fråga, som för närv:de föreligger till afgörande, torde det af mig såsom ledamot i I\onst.-Utsk:t billigt vis förväntas, att jag först något sysselsätter mig med dess konstitutionella sida, — dess enlighet eller icke enlighet med grundlagen! Jag skulle visserligen i största korthet kunna såsom skäl för dess grundlagsenlighet åberopa, hvad en talare i går så utförligt derom anfört, men då, sedan dess, (lere af traktatens motståndare återkommit med sina gamla påståenden i afseende härå, anser jag mig höra med några ord bemöta de sjoda inkasten. Såsom stöd tor det påstående, att K. M:t icke egt rätt alt alsluta den ifrågavule traktaten, anför man i synnerhet 60:de §:n R. F. Enligt min tanke kan dock åt den ensidiga föreskriften i denna § icke gdvas en åt två håll verkande mening. Frih Klinckowström har visserligen sagt, att K. M. icke eger rätt att afhämta riket någon del af dess område utan R. Stms samtycke; och deri har han fullkomligt rätt, men det är ju otvetydigt förbjudet i den 78:de §:n, så att dermed ingen likhet förefinnes med frågan om rätten att nedsätta tullar, som ingenstädes är K. M:t fråntagen, om ock ej uttryckligen medgifven. Man åberopar häremot den 6lista §:n. Denna § besvarar dock blott frågan, huru länge de algifter skola utgå, som R. St:r under de i 60:de §:n nämnda titlar sig åtagit; och bestämmer, att de skola utgå intill slutet af det år, under hvars lopp den nya bevillnineen blifvit fastställd.
Föredrogs och företogs punktvis till afgörande StatsUtsk:ts den 2 dennes på bordet lagda Mern. N:o 195, med förslag till voter.propos:r för afgörande af åtskilliga till 8:de och 9:de Hufvudtitlarne hörande anslagsfrågor. De af Utskit föreslagne voter.proposme godkändes. H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att uti denna punkt förekom frågan om anslag till en ny läroverksbyggnad i Orebro, hvarföre BorgareStits deri gjorda inbjudning torde böra till afgörande företagas. Sedan nämnde RiksStis prot.utdrag, N:o 469, härefter blifvit upläst, anmälte sig och yttrade Hr Hjärne, Harald: Då R. o. Ad. i denna fråga efter långvarig diskussion och formlig omröstning fattat sitt beslut, anser jag icke detsamma böra frånträdas blott och bart derföre, att BorgareStit inkommit med den nu förevide inbjudningen, utan anhåller jag att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt en gång fattade beslut, och afslå ifrågavide inbjudning. Frih. Åkerhjelm, Johan Carl: Jag för min del skulle visserligen önska, att R. o. Ad. antog BorgareSt:ts förev:de inbjudning, men då R. o. Ad. så nyligen fattat sitt beslut i förhanden varande fråga, anser jag mig icke böra tillstyrka detsammas frånträdande, utan anhåller jag att BorgareSt:ts inbjudning måtte af R. o. Ad. afslås. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos., Den 3 Oktober f. m. 23 vidblef 11. o. Åd. sitt förut i frågan fattade beslut och afslog BorgareSt:ts inbjudning. Sedermera föredrogs och godkändes Utsk:ts förslag till voter.- propos. i samma fråga. Voter.proposme godkändes. Sedan H.
Vöre det icke så, då skulle Consistorierna hafva fått sig tillagd en magt, som icke bör tillkomma någon myndighet i ett lagbundet samhälle, nemligen magten att, efter godtycke, bestämma, hvilka mål, det ville afgöra och hvilka det föredroge att visa ifrån sig. — För det andra, behöfver här endast erinras, att den åberopade 2 § i 1 Kap. af Kyrkolagen gäller ej blott om dem af läroståndel utan ock alla amira af hvad stånd de äro, för att inse, att derest något hinder för refererande af ett religionsmål skulle i nämnda §:s stadgande förefinnas, såsom Domkapitlet här ofvan antager, samma hinder måste möta för refererande af ett religionsmål, rörande en lekman som för det, hvilket rörde en prestman, och att således, ur Domkapitlets synpunkt, besagda § bordt utgöra hinder för allt dylikt refererande. Men, för det tredje, är det så långt ifrån att Consistorierne behöfva något medgifvande för att underlåta tillämpa 1 Kap. 2 § Kyrkolagen, att tvärtom Consistorierne aldrig haft sig i lag medgifvet att tillämpa nämnda §. Den innehåller, att de deri utsatta straff af embetes förlust och förvisning ur Riket skola åläggas efter laga ransakning och dom. Laga ransakning och dom kan återigen icke åstadkommas af annan myndighet, än en domstol. En myndighet deremot, som icke får höra vittnen på ed och inför hvilken allmän åklagare icke får uppträda och föra talan (se 22 § i Kongl. Förordningen den 11 Februari 1687 och Kongl. Brefvet den 18 December 1746, här ofvan infördt) kan, efter våra rättsbegrepp, icke tillvägabringa laga ransakning och dom. Dertill kommer, alt de i nämnda § stadgade straffens beskaffenhet gör deras tillämpning af en myndighet, sådan som ett Consistorium, orimlig. Huru skulle nemligen ett Consistorium kunnat ådöma landsförvisningsstraff, den tid detta straff ännu qvarstod för religionsbrott? och huru skulle, ännu i dag, ett
Ständerna behöfver tilldelas någon ytterligare rättighet, ty dea finnes dem redan medgifven; men för att betaga motsidaa ali slags anledn. att bestrida tillvaron af denna rättighet. Jag ansér det i sjelfva verket icke ens behöfligt att närmare befästa Ständernas ifrågavar. magt. Opinionernas tilltagande välde ger mig hopp, att grundlagen likväl skulle komma att tillämpas såsom Stånden vid denna riksdag förklarat sig uppfatta den; men det är för att undanrödja all anledn. till tidsödande motstånd. Lika med Frih. Boye bestrider jag den sats, att man icke bör försvåra utan lätta grundlagsförändringar. Vill man icke vinna annat, så vore det enklast att för nämnde frågor föreskrifva enahanda behandling som för ceconomiska och öfriga mål, och låta afgörande! bero af3 Stånd vid första riksdagen; ty hvarföre är det väl stadgadt, att grundlagsmål måste hvila intill påföljande riksdag, innan de kunna antagas, om icke för att försvåra mouvementets möjliga bemödanden att lättsinnigt förändra det bestående. Härvid får jag dock förklara, att jag ingalunda är en fiende till det slags mouvement, som afspr statsskickets förbättring, utan yrkar blott nödig varsamhet, isynnerhet yttersta försigtighet i det, som afser rubbningen af samhällets grundformer. En klok fabrikant söker i möjligaste måtto fullkomna machineriet och hela iprever - Den 19 Februari f. m. ket; men han undviker helt visst i det längsta att rifva husets yttre murar. Han skulle säkerligen blifva ruinerad, örn han , vid upptäckten af hvarje minsta obeqvämlighet, genast företoge en total ombyggnad. Så förhåller det sig äfven med staten. Derföre har jag ock trott, att det icke är nyttigt, att förslag till ändring i grundlagarna får hvila, så vida det är ogilladt af något Stånd. Hr Dalman har bestridt riktigheten af mitt påstående, att 2:ne riksdagars sammanstämmande beslut bör erfordras för åstadkommande af grundlagsförändring. Jag ber att få erinra derom, att jag icke tagit en sådan åsigt ur luften, utan från Constit.Utsk:s betänk. i ämnet vid‘i8oq års riksdag.