Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag måste erkänna, att detta skulle hafva varit min lifliga önskan, så väl hvad detta betänk, beträffar, som ock hvad angår det nästefterföljande, af sammansatta Utsktn afgifna under N:o 57, i anledn. af väckta motioner rörtde ändringar i nu gällande lego-stadga af den 23 J\ov. 1835, m. 111., emot hvilket betänk, jag äfvenledes ämnar taga migfiibeten göra en anmärkn. Jag har så mycket mindre kunnat undgå att härvid antyda delta, som beslutet uti betänk. N:o 57 står i bestämd strid med ett likaledes faltadt beslut, rörande samma sak, uti ifrågavar. betänk. N:o 56, eller i afseende på iakttagelserna för lofgifven fånge, som vill söka antingen återkomma lill den församling, dit han rätteligen hör, eller ock vinna inträde uti främmande församling. Inbjudningar till andra Stånd, med begäran alt fiångå redan fattade beslut, synas mig i allmänhet snart sagdl olämpliga, åtminstone mindre grannlaga; men, då eli förbiseende är påtagligt i afseende på olikstämmighcten emellan de ifrå24 H. 57 Den 28 April e. ro. gaställda stadgandena, och delta förbiseende synes mig just hafva ägt rum uti det fall, som nu utgör egentliga föremålet för denna min framställning, samt betänk, i öfrigt blifvit med yttersta sorgfällighet behandladt och Utsk:n törhända ansett att något vidare härutinnan ej å R. St:s sida erfordrades, ulan att åt K. M:s nåd. pröfning och afgörande vore bäst och helsosammast öfverlemna att besluta och förordna hvad i detta afseende kan finnas af nöden; så nödgas jag öppet tillkännagifva, att jag icke för någon del kan instämma i denna åsigt, utan anser klart och obestridligt, att, så snai t R. St. ingått uti pröfningen af detta ibland de vigtigasle ämnen för representantens begrundande, R. St. ock böra, efter noggrannaste undersökning, till K.
De skäl, hvilka han anförer för denna sin slutsats, nemligen: l:o att det i militäriskt hänseende är nödigt; 2:o alt de redan byggda statsbanorna hafva det breda spåret—synas mig alltför svaga. Då Sverige snart får en stambana med bredt spår från Malmö till Falköping färdig, och redan har en sådan färdig mellan Stockholm och Göteborg öfver Falköping, så göres inga flera bredspåriga banor behof, utom måhända den, som skall förena Norska jernbanan vid riksgränsen med vestra stambanan; ty såväl Ostgöta-regementena, som Westmanlands och Dal-regementena kunna roed största lätthet transporteras på smalspåriga banor — en bataljon med hvarje trän. Att i förväntan på ett krig bygga alla jernbanorna bredspåriga, är precist det samma, som de stater gjort, hvilka under fredens lugn hållit sina arméer på krigsfot, hvilket förstört landets finanser och derigenom i farans' stund 'gjort för svaret omöjligt eller otillräckligt. Att åter bygga alla banorna bredspåriga blott derföre, att de tvänne första, hvilka ganska väl kunde utgöra ett särskildt system, af en slump fått denna öfverflödiga bredd, är lika klokt, som den mans handlingssätt, hvilken derföre att han vid sitt inträde i afFärslilvet varit slösare, tror det tillhöra sin värdighet att dermed fortfara allt framgent, ehuru han märker, att han i längden derpå går under. Då jag hvarken genomgått någon juridisk eller polyteknisk skola, måste jag bekänna, att jag varit alldeles ur ständ alt uppfatta eller följa Herr Kapitenen Nordenfelts från den sednare, men ändå mera från den förra hemtade beräkningar och deduktioner; *) Jag läster mig så mycket heldre vid Major Adelskölds uträkningar och uppgifter, som han eger en icke obetydlig erfarenhet af både bredoch smaispåriga banors anläggning samt organisering såväl lill materiel som trafik, enär Iian varit Ingeniör för GefleFalu-hanan, Hudiksvalls, Söderhamns,Åtvidabergs, Kroppa, Storfors, Borås m. fl., till en sammanlagd längd af mera än tjugo rnii, under det a:t haus motståndare alls icke berat tat sig med smalspåriga banor och med de bredspåriga blott hafva handlagt sjelfva banans byggande.
Min mor har berättat mig, att då hon så- som ung, tanklös flicka en gång fälde uttrycket: » det var en bättre menniska », hennes bror, en allvarlig prestman (hvilken jag har anledning tro ännu är ihogkommen af många äldre stockholmsboar från 30- och 40-talet — hans namn var Jonas Lundbergsson) då med sin djupa, allvarliga stämma med eftertryck yttrade: » du menar väl bättre klädd ?. ' » Det tyckes mig, att ett uttryck, som för flere decennier till baka af den tidens framskridna andar stämplades såsom otillbörligt, nu skulle vara moget att förvisas ur hvarje bildad menniskas ordlista. Och jag vågar också försäkra » en bondhustru » att en verkligt bildad och finkänslig qvinna aldrig använder uttrycket » bättre flicka » om sig sjelf eller sina jemlikar, lika litet som hon använder benämningen » sämre » annat än i betydelsen moraliskt dålig. Och vårt språk är verkligen icke, som » en studentska » vill antyda, så fattigt, att vi behöfva anlita detta oegentliga uttryck för att slippa en allt för lång omskrifning. Och äfven om så vore, så vågar jag påstå, att en i hjerta och sinne » bättre » flicka ej är så girig, att hon tillåter sig en. låghet i uttrycket för att spara in några öre på en rad mindre i annonsen. Jag kan på det bestämdaste försäkra, att det aldrig skulle falla mig in att taga en flicka i mitt hus, som sjelf kallar sig en » bättre flicka », ty bakom detta uttryck skymtar jag alla halfbildningens och kälkborgerlighetens vanprydande lyten. Deremot skulle jag icke tveka att lemna hus och barn i händerna på » en hederlig, allvarlig och arbetsam bonddotter », som derjemte egde betingelser för att söka en plats som lektris, värdinna eller dylikt, ty dessa tre egenskaper: hederlighet, allvar och arbetsamhet är det just, som man endast som ett kuriosum finner hos de sig » bättre flickor » kallande. Elna Tenow. Något litet om friskgymnastik. (Till Iduns u n g a läsarinnor.) Upsala, i februari.
675 i Tecknad ur minnet af Mathilda Langlet. ^ u l e n var för fyrtio år sedan, likasom den är nu, och, låtom oss hoppas det, fortfarande, så länge världen står, också skall blifva, särskildt en glädjens och fridens högtid. Men man hade då icke så mycket att komma med som nu, när man ville föranstalta någon fest, och man måste glädja sig öfver saker, som numera skulls betraktas med förnämt förakt, liksom man också fick festa med mindre dyrbar apparat, än nu för tiden. I synnerhet var detta tillfället på landet, där man. mest måste själf tillverka allt hvad man behöfde, både för nytta och nöje. I hopp att jämförelsen mellan förr och nu skulle kunna väcka ett visst intresse, vill jag här meddela några spridda minnen från julens firande på landet i en välförsedd prostgård. Det så kallade » julstöket » började ganska tidigt; så där en tre veckor före jul, eller första dagarne af december, tog prostinnan fram almanacka och blyertspenna och började vid somliga dagar göra några kabbalistiska tecken, under det hon halfhögt mumlade, icke besvärjelser, men för den oinvigde dock tämligen svårtydda fraser, hvari stundom urskildes uttrycken: » syfta maltet », » luta fisken », » stålsikt », » sallake » (saltlake) m. m. Slutligen såg hon upp och vände sig till sin äldsta dotter, som flitigt sömmade på broderiet till en toffel. » Vi ha ej mer än tre veckor till jul nu, Klara, » sade hon. » Inte mer? » sade Klara med en half suck och tänkte på den stora bordduken, som hon och syster Lisen, vid skenet af undansnillade, hemstöpta talgljus, om nätterna virkade, och som skulle vara färdig till julklapp åt mamma. Garnet var färdigt tvinnadt, det var en god sak, men virkningen, som just nu kommit på modet, gick långsamt, ty mönstret var tätt och botten icke särdeles gles heller. » Om vi nu skulle göra byken först, » fortfor prostinnan, » och så, medan kläderna hänga uppe, brygga och slakta — » » Så långt förut? » undrade Klara.
Jag har icke uppträdt för att bestrida det ifrågaställa anslaget till en cancellist i Tabellcommissionen; jag anser den saken ganska likgiltig. Jag har endast uppträdt för att reservera mig emot de anslagsförhöjningar utöfver den gemla staten, som R. o. Ad. på f. m. så frikostigt beviljat och emot det bifall, hvilket, likasom guld, regnat ner öfver K. M:s nåd. propos. Svenska folket skall säkert häruti igenfinna den pligtskyldiga vördnad för Regeringens höga vilja och afsigter, hvaraf R. o. Ad. vid alla tillfällen lifvas. I afseende å det förevar, anslaget till Tabellcommissionen ville jag likväl fästa uppmärksamheten dervid, att detsamma icke är föreslaget af Regeringen, utan nf enskild motionär, hvarföre R. o. Ad. v il skulle kunna afslå detsamma, utan att fela i und. vördnad mot Majestätet. Men, som sagdt är, jag vill visst ej påyrka någon inconseqvens å H. Ståndets sida, utan måste vid detta såsom troligen vid alla andra framtida tillfällen, då fråga blir om högre anslag, åtnöja mig med min vördsamma reservation. Frih Boye, Ludv.: Uti den redogörelse, som representanten äger att aflägga för sig sjelf, sin samtid och efterverld, återfinnes grunden för de skäl, som bestämt honom till bifall eller afslag. Det har då förundrat mig, att en ledamot kunnat tillåta sig ingå i ett klander af de motiver, han förmenat ligga till grund för de beslut, R. o. Ad. på f. m. fattat. Det är dock likgiltigt, hvad en eller annan ledamot i detta afseende kan tänka eller yttra; men då här är fråga att bestämma sig till anslag af en lumpen summa för upprätthållandet af ett oersättligt förtjenstfull t arbete, är det tid att erinra, det vi böra akta oss för förebråelsen att vara alltför ytterligt minutiösa. Jag yrkar bifall till motionen. Hr von Hartmansdorff: Sedan jag hört PresteSt:s beslut, inskränker jag mig till begäran om anslag till den ifrågaställda cancellistlönen. Frih. Palmstjerna:
Högste närwarande Befälhafwaren för den wid Hufwudstaden förlagde L8c^ciern af ^rmeer>8 Flotta, twänne de äldste Råd i Swea Hof-Rätt och det, äldste Räd i hwarje af Rikets colwZier. Dä antingen .fustitiX-LLat^leren ester su8titise Ombudsmannen finner sig befogad at Högsta Domstolen samfält eller särskildt Desi Ledamöter inför Riks-Rätten tilltala, äffe han hos?rc-8iclenwn i Konungens och Rikets Hof Rätt, säfom Riks Rättens Ordförande, laglig kallelse ä den eller dem, som skola tilkallas. kre8jstenten i Hof Rätten foge derefter anstalt om Riks-Rättens sammanträde, för at kallelsen utfärda och mälet widare i ordning behandla. Skulle emot förmodan han detta Den 2 Junit. 423 detta underläta, eller nägon af de öfrige förenämnde Ämbetsmän undandraga sig at uti RiksRätten deltaga, stände derför en sädan upsätlig försummelse af deras Ämbetspligt, till lagligt answar. Hafwa en eller flere af RiksRättens Ledamöter laga förfall, eller finnes emot någon af dem laga jäf, ware ändock Rätten domför, om Tolf deruti sitta. Är kresictentsn i Hof-Rätten af laga förfall eller jäf hindrad, företräde desi ställe den älste i tjenst warande Lresiäenlen. Denna Domstol äge, sedan ransakningen fulländad är, och domen efter Lag fäld, at densamma för öpna dörrar afkunna. Ingen hafwe magt at sädan Dom ändra, Konungen dock obetaget at göra Näd, hwilken dock icke bör sträcka sig till den dömdes insättande i Rikets tjenst. ^ §, 103. Wid hwarje Riksdag ffola Riksens Ständer wäija Tolf Ledamöter af hwardera Ståndet til en Nämnd, som äge at döma, huruwida Högste Domstolens samtlige
I början af Utlåtandet slår väl, att Utskottet ernottagit handlingarne genom Nådig Remiss från Kongl. Maj:t, men Utskottet har förglömt att tillägga, huruvida Remissen varit åtföljd af något förord, hvilket jag tror måste förutsättas, då Konungen, efter pröfning af målet, ansett det förtjena Rikets Ständers öfvervägande. Hans E.xccllence Herr Grefven och Landt Marskalken tillkännagaf, alt Plenum lomme klockan half till 6 i eftermiddag att fortsättas. Herr von Hartmansdorff: Om i den Kongl. Remissen funnits något enda ord, som talat för den ifrågavarande Gölheborgaren, hade hans medbroder inom Utskottet nog ombesörjt, att det jemväl influtit i Utlåtandet. Jag fäster för öfrigt ingen vigt vid personen, eller den förevarande speciela frågan; men det är grundsatsen, som jag måste bestrida. Det är visserligen behagligt äfven för medlemmar af RiksSlånden, att göra nåd och eftergifter, men man bör betänka, hvart sådant kan leda. I förra tvedrägtstiderna tilläto Ständerne besvär öfver befordringar, till dess de blefvo så besvärliga, att Tjenstebetänkapdet måste utfärdas. Så ginge det väl äfven nu, att raan slutligen nödgades utfärda förbud med vite, mot alla afskrifnings-ansökningar, men mycken 44 Deri g November f. m. oreda och skada kunde dessförinnan vara förvållad. Grefve von Rosen: Jag skulle visserligen icke vilja bidraga till ett beslut, som skulle bafva de förskräckliga följder, hvilka den siste värde talaren framställt; men om bans satts blef gällande, vore det så godt att bestämma, att Rikets Ständer aldrig vilja bevilja någon eftergift. Ty jag upprepar, att Billqvists med-intressenter spelt Bankrutt, innan han ägde någon anledning att bos dem bevaka sin rätt, och jag vågar således påstå, att här förekommer allt möjligt skäl att göra afseende på de bevekande omständigheter sökanden anfört, helst han i annat fall skulle blifva belt och hållet ruinerad. Herr v. Hartmansdorff:
Ros, låtit på egen bekostnad uppföra i Luleå har af Rikets Ständer beviljats ett anslag af Tre tusen åtta R:dr 70 öre; hvilket, i öfverensstämmelse med den föreskrift, sorn varder af Kongl. Maj:t derom meddelad, bör från Riksgälds-kontoret utbetalas, för att kunna till afsedt ändamål af Kongl. Majit användas. § 145. Jemte det för inköp af Landshöfdinge-residensliuset i Hernösand samt uppförande derstädes at en byggnad med embetsrum för Landtstaten under sednaste riksdag beviljade anslag af 76,650 R:dr, hafva Rikets nu församlade Ständer för samma ändamål ytterligare anvisat till Kongl. Maj:ts disposition ett belopp af 24,000 R:dr; och böra dessa anslagssummor, utgörande tillsammans Etthundra tusen sexhundra femtio R:dr, i den ordning och på det sätt af Kongl. Majit föreskrifves från Riksgälds-kontoret utbetalas. § 146. Utöfver den behållning, som vid innevarande års utgång kan förefinnas å det under sednast förflutna riksdag beviljade och i detta reglementes 103 § omförmälda anslag för verkställigheten af den beslutade förenklingen af beskattningsväsendet samt de nya jordeböckernas af slutande och granskning, har under denna riksdag, till Kongl. Majits disposition, för enahanda ändamål, å Riksgälds-kontoret anvisats en anslagssumma af Sjutiofyra tusen etthundra R:dr; hvilket belopp bör, i mån af behof, utgå med en tredjedel eller 24,700 R:dr under hvart och ett af åren 1861, 1862 och 1863 samt på det af Kongl. Majit föreskrifna sätt utbetalas från Riksgälds-kontoret. § 147.
Dessa inkast, hufvudsakligen rigtade emot vederbörande Auctoriteters af Utskottet åberopade yttranden, kan Utskottet ej tillägga vitsord eller såsom skäl antaga lill förändring af dess med Stuteri-Öfvei-Styrelsens utlåtande öfverensstämmande, förut uttryckta åsigt; och som Utskottets inlåtande dessutom blifvit af Högloft, Bidderskapet och Adeln den 1 o samt af Högvördige Preste-Ståndet och Vällofl. Borgare-Ståndet den losistlidne April gilladt; så lärer vidare åtgärd af Utskottet i detta mål icke eriordras. STOC K H O LM, nos Ludv, WesterbEkö, 1&34. Allm, Be sv.- och Oec.-lltsk. Bet. Antom till Exp Utsk. d. 10 Maji kl. 2 e. m. Betänkande , i ättledning af väckt motion om en Författnings utfärdande , hvarigenom lönen for Pastorernes Adjuncter eller vicarier bestämmes, att alltid vara en, i denna Författning fastställd del af Pastoratets kända inkomst. Donna motion liar, uti eli ifrån Ilöglofl.
Det wore redan iörur äterremrttcrodt, och Utskottet stuve inkomma med ett särstiidl Betänkande rörande den fåken Herr LoclesstolpL jnwände, att sedan Herr Greswen och LandtMarstatten proponerat Hindtingarnes uppläsning och Nidderstapet och Adeln deruti tvckrs lemna sitt bifall läsningen ej kunde förwägras. Derefter fortfors med läsningen. Efter slutet pä första Betänkandet anmälde: Herr Grefwe» scb Land^Marffakken, att detta blstwlt älerrenntterM, och att ledan de töeena» ve Oeconomieoch Bewivnmg? Ulstott.n inkommit m«d ett nytt/ hwllket nu wore ö.werläggnlNLö* ämnet. Detta 'de förenade Utskottens Betänkande blef derefter uppläst. Under läsningen hemstälde Herr Greswen och kandMarstalken om Ridde^ff per 06) Adela punctewie wilie aflämna sina anmärknmaar, men efter nägon vfwerläqgntng d.flötS att alla Handlingar! först stuve uppläsas. Ester slutad läsning uppropades Herr ^slmLlfelstt, Lustaf» hrviiken uppläste följande Dictamen: Knappast har näaok R^e uti hela Europa haft brkydltgare Oeconomistt yrke, ark genomsrräswa, äne Den 20 JanuarLi. än detta Riks haft med Bränwinsttillwerkning och Bränwins-supanbe. Om allt p pper hopsammdes som i detta amne biifwrt fuliffrifwit 06) pälryckk utl Swea och Götha Riker, samt Finland, tror jag lakett Städerna, utan nägon Med, skulle tillverka dermed flera Amar Branwin, an, wänga kunna förestälja sigI synnerhet om Bränwtnss Distilakorerne, deruti först bbflve hörde, fom säte rast och bäst känner, hwad hetta fordras tili Brän» mins-tillmer krang
Hans tankegång är denna: genom att proklamera sanningen, den riktiga iakttagelsen såsom författarens a och o har man först oeh främst sagt en damhet, ty sanningen i en skildring består icke i det fotografiska återgifvandet af naturen; denna är för oss en gåta som det gäller att lösa, icke ett objektivt gifvet, som ter sig lika för alla. Och vidare har man offrat konsten för handtverket: det är konstnärens individualitet först som gifver bilden dess värde, hvad han af sin individualitet ingjuter i bilden höjer den till konstverk. Det närmast till hands liggande efter det man inhemtat denna kvintessens af Pepitas bröllop, är ett misslynt » jaså, var det inte annat ». Men det skulle ligga någon underskattning i denna dom. Äfven om bärget efter sina födslovåndor kom fram med en stackars löjlig liten mus, böra vi icke därför se blott den löjliga sidan i skådespelet. Huru förhåller det sig med realismen — vi använda hällre denna term, då naturalism knappast passar på något svenskt literärt alster från senare tider — realismen, som skalle afiösa den romantiska idealismen? Har den ej mäktat åstadkomma bvad den lofvade, skall den kommande literaturen taga vid där sextiotalets slutade, ooh sjuttiooch åttiotalens produktion endast minnas såsom en tillfällig förirrelse, den där ej gaf något uppslag för framtiden? Herr Virsén torde hittills varit ensam af den tron: herr Heidenstam (och herr Levertin) få ursäkta sällskapet, det finnes verkligen intet annat. Af de två, Virsén och Heidenstam, är Virsén den ojämförligt klarsyntaste och när herr Heidenstam i slutet på sin broschyr med en föraktlig grimas för undan denne sin kamrat, är han alldeles icke i sin goda rätt. Herr Virsén har med en aktningsvärd (och inbringande) energi bekämpat hela den moderna literaturen, han har samvetsgrant stretat och släpat för att göra Ibsen till en odugling, Strindberg till en misslyckad ooh Zola till en sämre literatör. Det bar i allt detta don Quichottiska hjältemod legat en omedveten humor, en högtragisk löjlighet, som verkat uppfriskande. Men Virsén har förstått hvad det gälde.
B:co för hvarje tryckt ark, under dervid fästade ofvanintagna vilkor och förbindelser, måtte få antagas, likväl med de ytterligare förbehåll: att om, med tryckning och utdelning inom de resp. Stånden af Betänkanden och andre handlingar, 3:ne gånger skulle utöfver den fastställda tiden fördröjas, så att skälig klagan deröfver koinme att ega rum, Utskottet i sådan händelse måtte ega rätt att den ingångna entreprenaden uppsäga och Entrepreneuren från dess befattning med tryckningen genast skilja; att de contract, sorn med Boktryckare ingås, böra, efter af Utskottet föregången granskning, så uppgöras, att Boktryckarens förbindelse att, under öfverenskomma pris och öfriga vilkor, trycka, måtte qvarstå oförändrad, äfven i det fall att Entrepreneuren komme att frånträda entreprenaden: samt slutligen, att Entrepreneuren måtte tillförbinda sig att, allt efter omständigheternas föranledande, trycka Tabeller med cicero-, corpuseller petitstilar, och Registret till Bihanget med samma stilar, som vid nästlidne Riksdag dertill blifvit begagnade. Hvilket allt till Rikets Höglod. Ständers bepröfvande ExpeditioasUtskottet får vördsamt öfverlemna. Stockholm den 18 Febiuarii 1834- Reservationer: Af Herr Rådmannen P. Linderholm.
Stockholms stad borde bekosta den för skolans inrättande erforderliga lokal, blifvit af staden genom uppförande af en ny, rymlig och ändamålsenlig skolbyggnad behörigen (tillgjordt, samt att Stockholms Borgerskap, endast under förutsättning, att statsanslaget för skolan utan afbrott komme att utgå, åtagit sig att för densamma anskaffa och underhålla tjenlig lokal. Med afseende å hvad, Kommerse-Kollegium sålunda anfört, och då Kongl. Maj:t ansett kommunen eller handels-corpsen icke mera i Stockholm, än i andra släder, der Navigations-skolor äro in Transport R:dr 109,378: 16. 38 Kongl. Majus Nåcl. Prop. om Statsverket -I8S3. Transport R:dr 109,378: 16. 2. rättade, rättvisligen kunna tillförbindas alt för den ej uteslutande till kommunens förmån organiserade skolans underhåll bestå erforderligt anslag, har Kongl. Majit under den 9:de December 1851 förordna!, att 2,800
Transport 53,898 91 Wilhelmina och Erika Julia Maria; pension, å 225 R:dr hvardera, att utgå från och med Juli månad 1856 . 450 Bergs-gevaldigern Grönlund; lön jemte tillökning efter Riksmarkegångs-medelpris för derunder inbegripne 5 t:r spanmål. Ersättning åt Härads-skrifvaren i Ljunits och Herrestads häraders fögderi af Malmöhus län, motsvarande afkastningen af ett åt honom anslaget bohemman, intilldess han får detsamma tillträda 88 650 75 Majoren i Arméen, Kapitenen M. L. Lessing, sedan han från sin nu innehafvande Kapitens-beställning undfått afsked; pension Registratorn i Svea Hof-rätt Johan Christian Thulin; pension, från och med månaden näst efter den, deruti han erhåller afsked 900 2,000 — F. d, Regements-kommissarien Salomon Grundal; pension, från och med månaden näst efter den, deruti han undfått afsked 400 Lands-fiskalen i Hallands län Isak Ulrik Motander; pension, från och med månaden näst efter den, deruti han erhåller afsked 300 Majoren Gustaf Wilhelm Gyllenhammar; pension, att utgå från och med månaden näst efter den, deruti han erhåller afsked från sin befattning såsom Kommendant och Direktör vid Straff-fängelset uti Warberg 1,200 Fanjunkaren vid Krono-arbels-korpsen, Kornetten And. Joli. Euström; pension, sedan han tjenat vid fångvården 10 år och erhåller afsked 350 Provincial-läkaren i Askersunds distrikt, Doktor N. L. AhlTransport j 60,257 | 66 4 Hör lill Slals-Ulskotlcls Ullålande M 167.
Utskottet, som af de många, omförmälda motion bifogade, intyganden och öfriga handlingar funnit motionärens uppgifter bestyrkta, har derjemte af dessa handlingar bland annat inhemtat, att sedan den af grufveiogden Fitinghoff år 1837 ifrågaställa bruks-anläggning vid Rögdelfven i Östmarks socken af Öfra Fryksdals härad blifvit, såsom i flerfaldiga hänseenden högst vigtig oeh fördelagtig för denna ort af socknens invånare 4 Stats-Utskottets Utlåtande, K:o 227. allmänt förordad, så utfärdades af Kongl. Bergs-Collegium, under den 21 Juni 1838 och den 29 April 1839, privilegier för Conradsforss bruk inom nämnde socken med 2:ne stångjernshamrar och härdar för tillverkning af 1000 Skeppund stångjern samt ett manufacturverk, bestående afen knipphammare och 4 spikhamrar, jemte klippsax och 3:ne ässjor. Detta under samma år anlagda bruk blef vid 1841 års bevillnings-taxering uppskatta dt till ett värde af 41,666 R:dr 32 sk; hvarjemte den med bruket förenade såg och landtegendom då upptogs till ett taxerings-värde al 4,360 R:dr.