Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under en så-’ dan tid och sådana förhållanden är det svårt för den, som har att mot uppstegrande priser köpa lifvets förnödenheter, som har dryga skatter att betala o. s. v. att icke Ulla, i hvad nian kallar Judehänder. __ Vi hafva sett flere välmenande äfven någre djupt genomtänkte förslag till den betryckte Jordoch Bergsbrukarens underlättande, men den stora Class af Medborgare, sorn icke äger fast egendom, Embetsman och Näringsidkare, hafva väl också en skymt af anspråk på Statens välvillja. För dem måste något annat göras , och jag vågar tro, att för dem mitt förslag icke skall vara utan gagn. Ty om Bysättningsrätten upphäL ves, t synnerhet örn tillika stadgas, att såkallade löpande Sedlar eiler Reverser till Sedelhafvaren förklaras såsom ogiltiga, skall dermed så vidt det för Staten är görligt, en kraftig bom varda satt mot procenteriet. Fordom, då de låntagande voro få, kunde det vara skäl att de långifvande togos i Lagstiftarens synnerliga hägn och att han gjorde allt för deras beqvämlighet. Nu, då de fläste äro skuldsatte, torde tideo vara inne att också på något sätt taga dem under armarne. Jag skulle föreställa mig att denna åtgärd äfven på den allmänna crediten icke bör vara utan vigtigt inflytande. Solon, det fordna A* Den 10 Fehruarii, 200 théns Lagstiftare, ville icke stadga straff för vissa brott, för att ej derigenom gifva en vink om att sådane kunde begås. Hvilken djup menniskokännedom ligger ej häruti! Och denna princip använd på närvarande fall, saknar vist icke tillämplighet Ty månne ej denna tillvarelse af ett yttre tvångsmedel just upphäfver kraften af det inre, gtundadt 1 cäracteren, i hederskänslan och agtningen för ingång' na förbindelser, på hvilken agtning dock all credit ytterst hvilan ja, äfven långifvaren måste vinna på en författning, som, i det den beröfvar honom hans fordna förmåga att hindra låntagaren från möjlighet att arbeta, ger den förre rättighet att med afkastningefl af den sednare* arbete göra sig betalt.
För öfrigt är af 2:ne ledamöter inom nämnde Riks-stånd den åsigt yttrad, att, då Staten icke kunde genast liqvidera lösen för redskapen, ränta borde tillförsäkras redskapens egare för tiden från densammas aflemnande och intilldess liqvid skedde, äfvensom en annan ledamot yrkat, att icke allenast skillnaden emellan försäljnings-beloppet och inlösnings-summan, än ock beloppet af alla öfriga med redskapens försäljning och inlösning förenade kostnader, borde af Riksgälds-kontoret Stats-kontoret tillhandahållas. Inom Borgare-Ståndet hafva de ledamöter, sorn yrkat återremiss, äfven yttrat den farhåga, att Riksgälds-kontoret kunde komma i penninge-förlägenhet, om lösen för bränvins-redskapen skulle, såsom Utskottet föreslagit, utbetalas redan 3 månader efter redskapens aflemnande, och derföre ansett nödigt, att betalnings-terminen utsträcktes, i hvilket afseende en ledamot föreslagit en tid af 6 månader. De hos Bonde-Ståndet framställda anmärkningarne äro hufvudsakligen riktade emot det af Rikets Ständer fattade, ehuru af nämnde Riks-stånd ej biträdda, beslutet om redskapens inlösning för allmänna medel; men jemväl inom detta Stånd har den erinran blifvit gjord, att den föreslagna tiden af 3 månader vore för kort och borde till 6 månader utsträckas, enär under den närmaste tiden svårighet för Riksgäldskontoret torde möta, att hafva de erforderliga medlen i beredskap. I följd af de erhållne återremisserne har Utskottet tagit detta ärende i förnyadt öfvervägande; och ehuru Utskottet, beträffande den i första momentet af det återremitterade Betänkandet föreslagna tid för liqviderandet af lösen för den aflemnade bränvinsredskapen, fortfarande hyser den åsigt, alt de härtill erforderliga medel kunna, vid berörde tid, utan olägenhet, af Riksgälds-kontoret hållas Stats-kontoret tillhanda, har dock Utskottet, med anledning af den inom 3:ne Riks-Stånd i detta afseende yttrade motsatta mening, trott sig böra frånträda sin härutinnan gjorda framställning och i stället föreslå någon utsträckning af betalnings-terminen.
Att i denna lagstiftning vinna erforderlig rättelse, möter likvisst svåra hinder; detta har jag mig nogsamt bekant; och för att gifva så tillsägandes en dödsstöt åt alla enkla bran vins-redskap, hafva konst-apparaternes mäktige skyddsherrar, tid efter annan, omsorgsfullt sökt framlägga såsom sanning, det allmogen i allmänhet har kommit på den olyckliga vanan att vid tillverkningen af varan, under benämning af klar-kalas o. s. v., insuga delta fluidum till den grad, att de glömma sina vigtigaste göromål och sitt eget väl. Om detta vore enligt med sanna förhållandet, vore det visserligen den lagstiltande magiens pligt att förebygga detta onda; men då så viii i min hemort, sorn i kringliggande för mig bekanta orter, sådane casus äro alldeles främmande, och hvilket jag förmodar skall; med ganska få undantag vara fallet inom hela fäderneslandet, så kan jag icke undertrycka min öfvertygelse, att samma uppgift har af ett mäktigare intresse, på sanningens bekostnad, tillkommit, endast för att undergräfva den med ringa jordbruk mindre bemedlade hemmansegaren rättigheten att till sitt husbehof, äfvensom något till afsalu, tillverka bränvin, hvilken rättighet således komme att öfverflyttas på fabrikanten. Huruvida detta vore välbetänkt, eller biefve en nationalvinst', lemnar jag åt hvar och en rättänkande att efter en noggrann pröfning bedöma — jag tror det icke, — tvärtom föreställer jag mig, alt, om än bränvinstillverknings-lagstiftning etableras, som underkufvar och inskränker allmogens rättigheter, och med samma hyllar fabrikanlernes, skall denna lagstiftning med ännu hastigare fart bereda landels och folkets missöden.
Har någon ättemän icke heller sig anmält, må säte för ätten intagas af Fullmågtig som sjelf är af introducerad ätt, och som hufvudmannen eller den hans rätt utöfvar, på sätt här nedan fÖreskrifves, förordnat. Under Riksdagens lopp, vare hufvudman, ättemän eller fullmägtig, sorn sig först anmäler, berättigad att säte för aitan intaga. Af dem som på en gång sig anmäla , njute hufvudman framför ättemän, hufvudmanna-rätten närmare ättemän framför fjermare samt atteman 246; T>en 18 Augusti e, ra, framför Fullmägtig företräde. §• 7- Från rättighet att Svarar mot 4, 7 och äga säte och stämma 8. §■ §. samt en ^ på Riddarhuset vare de personer uteslutne, hvilka enligt 18 §■ i Riksi dagsOrdningen ickekunna såsom Riksdagsmän i något Stånd godkännas. Lag samma vare. med bysatt person, År Adelsman livilken för , nesligt brott blifvit inför Domstol tilltalad % genom behörigt Utslag, som dock ej ännu vunnit laga kraft förklarad antingen till straffskyldig eller, med mer än halfva bevis besvärad , så, att Domaren funnit saken böra till framtii;,- den lemnäs då den kunde uppenbar varda, då vare han intill dess samma Utslag lagligen upp» häfdt blifvit från Riddarhuset utesluten, Ej må fullmagt antagas , derest utgifvare!! icke Den 18 Augusti c, m. 2*7 fyllt “2i år samt i öfrigt år till såte och stämma på Riddarhuset berättigad. Får hrnfvudman enligt denna Riddarhusordning icke utgifva Fullmagt, inträde närmaste ättemän på hvilken sådant icke in1- tråffar, för tillfället i full hufvudmannarått finnes ingen sådan, vare då ättens plats på Riddarhuset ledig. §. 8.
Ah, det där svarta under bergväggen, är det ändå ej myrornas barrhög, utan ett kullvräkt träd? Lofvad vare himlen, endast ett kullvräkt träd! Men man kan ju ej se så noga, då granarna stå så tätt tillsamman. Så långt är tåget, att de förste, de starke männen, äro framme vid skogen väster om Björne, då de siste, krymplingarna, de arbetsbrutna gubbarna och de kvinnor, som bära sina små barn, knappast hafva hunnit förbi Broby kyrka. Och så försvinner hela det slingrande tåget in i den mörka skogen. Förmiddagens sol lyser det in under granarna – kvällens sjunkande sol skall möta skarorna, då de komma ut ur skogen. Det är tredje dagen de söka: de äro vana vid detta arbete. De söka under den stupande bergväggen, på hvilken foten kan glida, under vindfällen, där arm och ben lätt kunnat brytas, under de täta granarnas grenar, som, släpande ned öfver mjuk mossa, inbjuda till hvila. Björnens ide, räfvens lya, gräflingens djupa bo, kolmilans svarta botten, den röda lingonbacken, granen med de hvita barren, berget, som skogselden härjade för en månad sedan, stenen, som jätten kastade: allt detta hafva de funnit, men icke platsen under bergväggen, där det svarta ligger. Ingen har varit där för att se, om det är en myrstack eller en trädstam eller en människa. Ack, det är nog en människa, men ingen har varit där för att se henne. Kvällens sol ser dem på andra sidan skogen, men den unga kvinnan, hvars förstånd Gud tagit, är ej funnen. Hvad vilja de nu göra? Skola de genomsöka skogen ännu en gång? Skogen är farlig i mörkret: där finnas bottenlösa träsk och stupande klyftor. Och hvad skola de, som intet funno, då solen lyste, kunna finna, då hon försvunnit? »Låtom oss gå till Ekeby!» utropar en i hopen. »Låtom oss gå till Ekeby!» utropa de då allesammans. »Låtom oss gå till Ekeby!» »Låtom oss fråga dessa kavaljerer, hvarför de släppte hundarna lösa på en, hvars förstånd Gud tagit, hvarför de eggade en dåre till förtviflan.
Hvad åter angar frågan om kläde, så är jag från en ort, der man ofta ser utländskt kläde; och då jag vet, att utländska kläden der brukas i ymnighet, kan jag ej annat än tillstyrka den mening, att utländskt kläde må införas mot en hög tull, som skyddar våra inhemska näringar. Då tiden redan var långt framskriden, och ännu 8 talare anmält sig att få ordet, hemställde Hr Frih. o. Landtm., om K. o. Ad. behagade till eftermiddagen uppskjuta fortsättningen af denna öfverläggning. Bifölls. H. R, o. Ad. åtskiljdes kl. £till 3 e. m. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. o H ' —' 46 302 Don 29 Juli e. m. Onsdagen den 29 Juli 1840. Plenum kl. 6 e. m. Justerades 2:ne prot.utdr. för denna dag f. m. Hr Reuterskjöld, Christian Herbert, bade inlemna! ett så lydande anförande: Som till min kunskap kommit, att R. o. Ad:s Hrr Electorer utsett mig till suppleant-ledamot tili Bevilln.Utsk., men jag af enskilda angelägenheter är hindrad alt nämnda förtroende emottaga; alltså får jag anhålla att derifrån varda befriad. Och enär ifrngavar. val ägt rum under en tid, då jag varit från staden bortrest, samt således icke förrän nu varit i tillfälle att förtroendet mig afsäga, får jag anhålla att vid min riksdagsmannarätt varda bibehållen. Bifölls. Hr Frih. o. Landtm, lillkännagaf, alt Hr Ramsay, Otto Joli. Henr., äfven afsagt sig det honom lemnade förtroende att under permitterad ledamots frånvaro vara ledamot uti BancoUtsk.; och anmodade Hr Landtm. Hrr Electorer att innan nästa plenum sammanträda för alt välja ledamöter i de sålunda afgångnes ställen. Fortsattes den på förmiddagen började pröfningen af Bevilln.Utsk:s betänk. N:o 21, angtde tullbevillningen. Hr af Dalström, Gustaf Jac.:
Betänkanäen» Ståndet i öfrigt blifvit meddeldte, har Utskottet äfven erhållit del, samt deraf inhemta?: att f. cl. Talemannen och Riddaren Lars Olsson ansett rättigheten till begagnande af hafstång böra, såsom efter hans tanka förut vanligen tillgått, vara förbehållen ensam ät strandegaren, emedan, om hvar och en skulle deraf få göra afhemtning, ohägn och åverkan å deras egor, hvarest tången uppflutit, icke skulle kunna undvikas: att Nils Månsson från Malmöhus Län deremot trott, att, då det under namn af Hafstång bekanta sjögräs å vissa kuster till stort öfverflöd samlas, det borde vara för den, som sådant åstundade, tillåtet, att deraf få sig begagna, så framt det utan andras förfång kunde skej samt att Johan Longberg frän Gefleborgs Län åter hållit före, att en jordegare aldrig kunde vara förpligtad, att öfver sina egor hålla väg åt dem, som skulle villja afhemta hafstång, och att ett stadgande, hvarigenom en sådan skyldighet bestämdes, vore ett uppenbart ingrepp i egande rätten. Hvad således blifvit anfördt och deremot påmindt, har Utskottet i behörigt öfvervägande tagi*t$ och ehuru, Utskottet veterligt, icke något särskildt stadgande finnes för bestämmandet af dispositionsrätten öfver den hafstång, som på sjöstränderne uppkastas} Likväl, och då, enligt 48 Cap. 2 § Besu, och Ekon, Utsk.
Remitterades till Bevilln.-Utsk:t. H. I. Hr von Krusenstjerna, Edvard, väckte en motion N:o 90, ang:de fyllandspensioners tilldelande åt de före år 1858 med pension afgångne militäre enbetsoch tjenstemän. Lades på bordet. Frih. Hermelin, Fredrik, uppläste följande motioner, nemi.: N:o 91, ang:de skyldighet för postverket att ansvara för s. k. lös-postväskor. Remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:t. N:o 92, ang:de anslag till inrättande af en särskild profession i national-ekonomi vid universitetet i Upsala. Remitterades till Stats-Ut.sk:t. Gr. Taube, Henning Edvard, uppläste en motion, N:o 93, om tillägg till 5:te §:n i K. Förordnm d. 11 Juli 1862, ang:de allmänt ordnande af presterskapets inkomster. Remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:t. Hr von Möller, Peter, väkte en motion, N:o 94, ang:de ändringar i gällande lego-stadga. Hr Liljenstolpe, Axel Fredrik: Med anledning af ett yttrande, ang:de s. k. tjenstehjons-böcker, uti Hr von Möllers nu afgifna motion, föranledes jag att begära få fästa det Utsk:s uppmärksamhet, dit Hr von Möllers motion torde blifva remitterad, på upptagandet af frågan om s. k. tjenstehjons-böckers införande, i stället för de nu brukliga lösa oriofssedlarna. Redan, sorn jag vill minnas, under 1847—48 årens riksdag tog jag mig friheten väcka motion om dylika tjenstehjonsböcker, i likhet med dem, hvilka uti Danmark redan en lång tid förut begagnades och af hvilka jag då aflemnade ett exemplar. Dessa på Danska »boger for tienestetyvende» hafva befunnits åstadkomma både en tillbörlig kontroll och ett gagnande skydd för så väl tjenare, som husbonde.
Dennas mera omfattande omvårdnad och högre myndighet synas ock allena lemna visshet om förmåga, att vid alla tillfällen bland de Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 54. 3 stora skaror af arbetare, som i olika delar af riket sammandragas, upprätthålla vederbörlig ordning och åt dem bereda all den värd, så i fysiskt som moraliskt hänseende, utan hvilken de stora offentliga arbets-förelagen skulle på Sveriges arbetande befolkning kunna utöfva en bligst menlig oeh olycksbringande inverkan. Jernbanornas samtidiga anläggning på flere från hvarandra aflägsna ställen klafver för enhet i utförande och för befrämjandet af endast gagnande vexelverkan och täflan en gemensamhet i öfver-styrelse och ett sammanhang i dess mått och steg, som endast genom den nu föreslagna åtgärden torde kunna vinnas. Då de nya vägarne otvifvelaktig! på det industriel lifvets utveckling och på många af samhällets förut bestående inrättningar komma att utöfva eli mäktigt inflytande, så torde man endast genom att i en hand sammanföra alla trådarne af hela nätet af Statens kommunikations-anstaller kunna vänta, alt detta inflytande blefve välgörande, mångsidigt och skyndsamt. Såväl postoch skjuts-väsendets, som vägbyggnads-beslyrets ändamålsenliga ordnande äro deraf uppenbarligen beroende. — Icke heller den omständighet torde böra lemnäs oanmärkt, att den ifrågavarande statsförvaltningsgrenen ej mindre, än de öfriga, hvilka utgöra föremål för särskilda SiatsDepartement, genom sin vidslräckthet och vigt påkallar den allvarliga och vaksamma kontroll, som hela folket genom national-representationen och den offentliga pressenutöfvar öfver regeringens åtgärder. Afven för Slals-Rndets verksamhet torde tillökningen af Sta Is-Rådets personal med en föredragande Ledamot vara välgörande, och detta ej blott för de Departement, från hvilka det nya Departementet skulle erhålla sina ärenden till sig öfverflyttade, utan ock för Stals-Rädet i det hela. Derigenom skulle de öfrige Ledamöterne vinna lättnad i arbetet med målens beredning, i deltagande i StatsRädets öfverläggningar inför Konungen, och i öfvertagandet af hvarandras föredragning vid inträffande förfall.
Maj:t öfverlemna hvad härutinnan kunde behöfva stadgas. Efter inhemtande af hvad sålunda förekommit samt Kongl. Kammar-rätten i sitt ofvanberörda utlåtande anfört, har Stats-Utskottet tagit frågan i förnyadt öfvervägande; och då ©tvifvelaktigt är, att, på det af Kammar-rätten föreslagna sätt, en af bolaget oberoende och följaktligen för Staten mera betryggande granskning öfver bolagets förvaltning lärer kunna utöfvas, tvekar icke Utskottet att, med frångående af sin förra hemställan, tillstyrka 2:o. det Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes, för bevakande af Statens rätt i afseende å revisionen af nya Trollhätte kanalbolags räkenskaper, styrelse och förvaltning, vidtaga de åtgärder, hvilka må synas lämpliga, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-rätt under den 15 sistlidne Juni i underdånighet föreslagit. Ank. till Exp.-Utsk. den 4 Nov. 1863, kl. 10 f. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, i fråga om försäljning af Nya Varfvet vid Göteborg. (I. A.) Af högstberörda, deri 23 nästlidne Oktober till Rikets Ständer aflåtna, nådiga Proposition, införd under N:o 127 i lista Samlingen af Bihanget till Riks-Ståndens Protokoll, inhemtas, hurusom redan i det utlåtande, som den 17 Februari 1845 af gafs af en i nåder förordnad Komité för utarbetande af förslag till sjöförsvarets ord nande, yttrats den åsigt att, då Kongl.
Uti en till Rikets Ständer särskildt aflåten, genom remiss till Utskottet ankommen, Nådig Proposition (N:o 94 uti 1 Sami. 1 Afd. af hillänget till Riks-ståndens protokoll) är af Kongl. Maj:t den framställning gjord, att Trosa stadsförsamling mätte för sin kyrka, såsom vinoch byggnads-säd, deraf församlingen hittills varit i saknad, erhålla ett årlig anslag, motsvarande 3 tunnor spanmål, hälften råg och hälften korn, att utgå i penningar efter länets årliga medel-markegångspris.
Drägt för 3 — 5 års barn. Denna somraardrägt är af garomalblå foulard. Byggstycket är slätt, men framstycket har en plisserad insats. Prydnadssömmar i silke anordnas enligt afbildningen. Bretellerna, ärmstyckena och ficklocken af ecrufärgadt tyg hafva stickningar i blått silke. En veckad gördel, som baktill löper samman i en slejf, fullständigar drägten. (Se mönsterbilagan.) Drägt för 2 — 4 års barn, af ljusblå mousseline de Laine. Blusdelen är fästad på en foderform, så att nedre delen faller ut öfver kjolen. Det släta axelstyoket är framtill spetsigt, baktill fyrkantigt. De vid axel och hand krusade ärmarne hafva linningar af mörkblå sammet. De korta bretellerna på axlarne och ståkragen äro af samma tyg. Höstkofta. Den 180 cm. vida kjolen är upptill veckad och fäst vid foderformen. Skärpet af mörkblå sammet slutar i en slejf. (Se mönsterbilagan.) Morgonkofta, baktill åtsittande, framtill lös, af ljusblå flanell, garnerad med likfärgadt moussline de Laine, prydt med hvita sidenstickningar. Den knäppes vid sidan. Gördeln är 8 cm. bred. (Se mönsterbilagan.) Underlif för damer. Detta förfärdigas af shirting och har i synnerhet framtill en djup urringning, som omgifves.af en 10 cm. bred bård af lätt molleller batiststickning. Armarne ersättas af stickade remsor. MODETIDNING 31 Regniga dagar. Idun Byrå: Prenumerationspris p r å r: Idun ensam kr. telef. Iduns Modet., fjortondagsuppl. &gt; 5: — Iduns Modet., mänadsuppl » 3: — Prenumeration sker å alla postBarngarderoben » 3: — anstalter i riket. Aktiebolag. Auuonspris: 35 öre pr nonpareillerad. FRITHIOF HELLBERG. För » Platssökande&gt; o. » Lediga platser » Träffas säkrast kl. 2 — 3.
33 fråga i framtiden kommer att realiseras, oeh jag är derföre motionären tacksam, för det han vidrört denna sträng. Denna frågas lösning anser jag vara af högsta vigt just derföre, att, såsom vi litet hvar känna och hvad Gr. Björnstjerna yttrat, det är en allmän opinion inom landet, den må nu vara grundad på fördom eller hvad som helst, att den högre beskattade jorden lider en orättvisa, hvilket vid hvarje riksdag, äfven vid denna, framkallat nya motioner och nya påståenden, och af denna anledn. tror jag, att försigtigheten bjuder realiserandet af denna fråga, innan det blir för sent. Men jag tror äfven, att det är af ännu större vigt, att skatteförenklingsfrågan afgöres förr, än den om skattejemkningen förekommer, och jag kan således icke förena mig med motionären derutinnan, alt dessa båda frågor icke äro af hvarandra beroende. Skatteförenklingsfrågan måste föregå, ty så länge hemmanen fortfarande äro belastade med räntor, beslående af 295 serskilda artiklar, anser jag öfverflytlning af sådana räntor från det ena till det andra hemmanet orimlig och föranleda både svårigheter och upskof med den andra frågans afgörande. Jag vill erinra Hrr:ne derom, att sedan skatteförenklingsfrågan varit föremål för de fleste riksdagars förhandlingar från och med år 1712, så blef denna fråga vid riksdagarne 1835, 1840 och 1845 den ena gången efter den andra upskjuten derföre, att nya förslag framställdes, hvilkas pröfning man ansåg böra företagas, för att afgöras i sammanhang med de delar af frågan, hvarom man redan var ense, och derigenom lyckades det skatteförenklingens vedersakare att vinna nytt upskof. Sådant skulle äfven nu kunna inträffa, om Gr. Liljencrantz’s ifrågavar. motion sammanblandas med frågan om skalteförenklingen och af sådan anledn. anser jag af yttersta vigt, att man uttrycker den önskan, att till K. M. någon skrifvelse, ang:de Gr. Liljencrantz förslag, icke må afgå förr eller under annan förutsättning än att skatteförenklingsfrågan först blifvit afgjord. Detta i hufvudsaken.
Jnom sitt eget sköte försedt med allt annat, hvad det oundvikligen hehofver, kan det, genom uppläggandet af Salt under fredliga förhållanden, göra sig i stormarnas stund oberoende, både af Fasta Pandets skakningar, och qf det Brittiska herraväldet öfver hafveri, Förenadt med Norrige, och qm, gifvet af tyänne Hqf, är det, sedan Finland oclv Pomrpem blifvit/afträdde, i tillfälle, att, för beredandet af sitt inre välstånd, använda alla de krafter, som rinder loppet af tyänne Secler, med så fnycken ära, pch så liter] varaktig framgång, blifvit forspilde till aflägsna Provinsers försvar, Verkningarpe af, denna lyckliga belägenhet skola under en styrelse, sorn med faderlig omsorg vårdar sig om Papdets ödling, och arn de inhemska Näringarnas förkofran, icke länge dröja, att visa sig, Varsamhet, uti ingående af Handels-förbindelser med främmande Nationer, bUfvep icke destomindre, hädanefter som hitintills, af yttersta vigt. Om vi ännu någon tid nödgas anse de olägenhetén, sorn tillskyndas Riket genom sådana, ' och Den 20 Juni 9°5 och isynnerhet genom de i sednare tider slota-, de med Ryssland och Englind* såsom ett skyldigt offer åt vår aktning för Tractaters helgd; så torde det dock vara oss tillätet, att yttra dea önskan, alt de icke må framdeles pä lika vilkor förnyas; att omtankan hädanefter må r.igtas. derhän, att lätta éxporten af egna., meri icke importen af främmande produkter i samt att man i framtiden rnä söka bereda vur Flagga och vär handel fördelar i A neiiranska, Franska, Spanska, Portugisiska och Italienska Hamnar, sannolikt mera hatande, än all Commission» Handel imellan Tyska och'Engelska hamnar, deraf vinsten, i mångdubblad* förhållande återgår till Utlandiiingen, dels genom lägre pris vid försäljningen af våra egna producter, dels getrom. ökad elier, fördyrad conSUintion af andras.