Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Domen deröfver blir hörd. I sednare fallet åter, om Målsäganden påstår dess inställelse, eller angifvelse sker om flere brott, är det i Utskottets Utlåtande förbehållit, att han skall till orten afundas* Jag tror mig således äga fulla skäl att un-' derstödja Utskottets Förslag i denna del, och anhåller ödmjukast om Eders Excellence, Herr Grefvens och LandtMarskalkens Proposition till dess godkännande. Herr von Hauswolff, Carl Gustaf Reinholdt Förra gången då detta ämne förevar, hade jag äran yttra mina tankar derutinnan, samt instämde i hvad Herr Grefve Hamilton lika fullständigt som grundligt anförde mot den föreslagna skärpningen i straffet för tjufvar. Jag vill således icke för närvarande uppehålla tiden med upprepande af de då framlagde skäl, hvilka jag nu vågar allenast åberopa såsom grund för afslag å Betänkandet i den del, som rörer det af Utskottet tillstyrkta dödsstraff, hvars införande dessutom ingalunda, efter min tanka, skulle verka till det ändamål^ man dermed åsyftar. Och får jag, till veder1 läggande af det föreslagna dödsstraffet och till bevisande af min prineipej ytterligare framställa den fråga; hvar finnes väl det Land, som mera frikostigt å tjufvar verkställer dödsstraff, än England; Therns' ns s,ränd.*r vittna ju derom; meri i hvilket R.ke ut fvas tjufnader mera oförskämdt och djerlf , än i England, der bofvarne etsbl-rat sig vissa förbund ejler coa. litiooer, under utsedde Chefer och Anfö» rare?
— För vårdande af derstädes intagne Veneriske sjuke, tillhörande Hufvudstaden, hvilkas antal år i83a utgjort 4^0, samt under de föregående åren högst 469 och minst 313, erhåller Inrättningen årligen i Stats-anslag 1,000 Ridr, af Stats-cassans andel i Tolags-medlen 5,000 R:dr, och de sedan år 182g med 5 Skillingar af hvarje i Staden mantalsskrifven person utgående Curhus-afgiften, utgörande år i83a ett belopp af 4>9^4 R:dr 37 sk., och i medeltal för samma år, jemte de 5 nästförflutna åren, 45g3 R:dr 3i sk, 6 rist.; hvarjemte uppkommande årlig brist för utgifterna ersättes af Allmänna Fattigcassans öfverskotts-medel. Utgifterna vid detta Curhus för sistlidet år, förnå' aligast till aflöning, patienternas utspisning, medicainenter, ved och inventarier, uppgingo inalles till i3,o57 R:dr 32 sk., hvari Stadens andel var 11,879 R:dr 9 sk. 11 rist., och Stockholms Läns Curhus Cassas endast 1,178 Ridr 12 sk. j rist. II. Danviks Hospital och Dårhus samt Enkhus-Lnrättning: Sedan förra Berättelsen afgafs, har Dårhuset undergått en betydlig invändig reparation, hvarigenom bättre utrymme, snygghet och beqvämlighet för patienterne vunnits; äfven har vid Hospitalet en Schola blifvit inrättad för de derstädes intagne vanföre och blinda barn; för öfrigt hafva dessa inrättningar fortgått i deras vanliga skick. År 1831 egde de en contant Fond af 95,467 R:dr 23 sk.
Han tackade mig mycket varmt för tillåtelsen att använda poemet, och då han gick ut ur rummet, tror jag att vi båda hade en känsla af att vi måste lägga bort titlarna med det första. På kvällen var det en liten bjudning hos den unga flickans föräldrar. Det var ungdom där. Vi drucko körsbärssaft på en veranda omslingrad af humlerankor. Jag satt och såg på den unga flickan. Nej, hon var sig icke lik. Hennes ögon voro större och oroligare än eljes och hennes mun var rödare. Och hon kunde icke sitta stilla på stolen. Hon såg stundom förstulet på mig; men hon såg oftare på farmaceuten. Och farmaceuten liknade denna afton en tupp. När punschen kom fram, lade vi bort titlarna. Vi unga gingo ned på ängen för att leka. Vi kastade ringar och lekte andra lekar, och under tiden gick solen ned bakom kullarna och det blef skumt. Vi hade lagt ringarna och svärden i en hög på marken och stodo nu i grupper och hviskade och logo, medan skymningen föll på. Men den unga flickan kom fram till mig ur skymningen och tog min arm och förde mig afsides bakom en lada. »Ni måste svara mig på en fråga,» sade hon. »Har provisorn verkligen skrifvit sina verser själf?» Hennes röst skälfde, och hon försökte se bort, medan hon talade. »Ja,» sade jag. »Han skref dem i natt. Jag hörde honom gå af och an i sitt rum hela natten.» Men när jag hade sagt detta, kände jag ett styng i mitt hjärta; ty jag såg, att hon var ett vackert och älskligt barn, och att det var en stor synd att bedraga henne så. »Hvem vet,» sade jag till mig själf, »hvem vet: kanhända är det denna synd, om hvilken skriften säger, att den icke kan förlåtas.» Skymningen tätnade och det blef natt, och det brann en stjärna mellan träden i ungskogen, där vi gingo par om par. Men jag gick ensam. Jag minns icke längre, hvilka vägar jag gick den kvällen. Jag skilde mig från de andra och gick djupare in i skogen. Men djupt inne i skogen bland granarna såg jag en björk, hvars stam lyste hvit.
41 måste användas till ligvider med ulländningen; likväl och som det bör kunna antagas, att räntas erläggande för medel, som i Banken insättas, skall icke allenast betydligt höja summan, på det hela af deponerade medel, utan äfven mera fästa desamma i Banken; synes den förutsättning icke vara öfverdrifven, att Banken skulle utöfver det belopp, hvilket nu i allmänhet i Banken innestår på deposilions-räkning, kunna beräkna en insatt summa, tillräcklig att förstärka låneoch kreditiv-förlagen samt lemnande en afkomst, vida öfverstigande ränte-utgiften och omkostnaderna. Under sådana förhållanden och enär Bankens styrelse alltid måste hafva rättighet att, i fall allmänna penninge-ställningen i landet skulle sådant ovilkorligen fordra, reglera den på insättningarne grundade låne-rörelse samt att jemka räntan efter insättningarnes belopp, anser Utskottet bildandet af uppoch afskrifnings-räkning i Banken böra leda till Bankens fördel. I fråga deremot, huruvida den föreslagna åtgärden må vara af gagn för den enskilde ; så lärer väl någon tvekan i detta hänseende icke kunna uppstå. Saknaden för enskilde af tillfället att kunna göra kapitaler fruktbärande under den tid, desamma ofta måste hvila i och för framtida, men förutsedda liqvider, har sannolikt varit förnämsta anledningen lill den mera allmänt uttalade önskan om enskilda Bankers inrättande. Det kan ej heller klandras, att missnöje försports deröfver, att Banken icke åt den enskilde beredt detta tillfälle att förkofra sig samt genom öppnandet af uppoch afskrifningsräkning manat till omtanka, beredande både enskild och allmän nytta. I afseende på de särskilda vilkor, Utskottet ansett böra fästas vid rättigheten att insätta medel pä uppoch afskrifnings-räkning, får Utskottet anföra följande: Till en början och innan erfarenhet vunnits om summan af de medel, som på uppoch afskrifnings-räkning ingå, torde försigtigheten fordra, att rättigheten att öppna dylik räkning inskränkes till enskilde personer.
S. D. När Allmanna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 20 Februarii afgifne och den 39 i denna månad på bordet lagda Betänkande,’ rörande beståndet af sådane Contrakter, som einellan Pastorerne och Församlingarne blifvit upprättade och hvarmed båda förklarat sig nöjde, nu å nyo föredrogs , blef detsamma, i anledning af derom gjord Proposition, af Bonde-Ståndet antagit. Den 1 April 1818* 'Från Högloft. Riddershapet och Adeln. S. D. Vid förnyad föredragning återremit terades , i anledning af dervid gjorde anmärk-' ningar , till Lag-Utskottet följande från bemälte Utskott inkomne , samt den 24 sistl. Mars eftermiddagen, på bordet lagde Betänkanden: 3. Af den 25 sistl. Febr. öfver de af Her* rar A. L. Stinvan och JacoZ» Zandström gjorde Förslag , angående beloppet, hvarunder enskilde Personer icke må vara tillåtit att utfärda Invisningar. 2. Af den 57 sistl. Febr. angående den uti serskildte, till Högvördige Preste-Ståndet och Hedervärda Bonde Ståndet ingifne Memoriel, väckte fråga om skärpande af det nu för tjufnader stadgade strafi m, m. 240 Prot. Utdr. d, 1 April 1818. S. D. Föredrogs oell gillades Banko Utskottets den 10 sisledne Mars afgifne samt den 17, 39 och 24 i samma månad på bordet lagde förnyade Betänkande, i anledning af återremiss från de Respektive Stånden, om förlängning i Praeskriptions-tiden för Låns omsättning i Banko-Diskont-Verket. S. D. Föredrogs å nyo och gillades följande från Allmänna Besvärsosh Ekonomi - Uiskottet inkomne, samt den 24 sisth Mars, eftermiddagen, på bordet lagde Betänkanden : 1. Af den sisth Februarii, i anledning af väckt fråga 0111 jemkning 1 Roteringen vid Vesterbottens Regemente. 2.
Förordningen om jords eller lägenhets afstående för allmänt behof den 20 November 1845, sådan denna Förordning blifvit ändrad genom Kongl. Förordningen den 27 November 1854; så föredrog nu Hans Excellens Herr Justitie-Stalsministern de i Högsta Domstolen, enligt dess protokoll den 22 Mars innevarande år, uti detta mål afgifna yttranden, hvarefter Hans Excellens vidare anförde: »Bland de i Högsta Domstolen emot förslaget gjorda anmärkningar afser en, att i stället för att genom en särskild författning ändra vissa §§ i nu gällande expropriationslag, en ny sådan lag borde utfärdas, uti hvilken jemväl skulle intagas de §§, som ej undergå förändring. Då jag i underdånighet tillstyrker iakttagandet af denna anmärkning, sker detta endast för att derigenom bereda allmänheten en större beqvämlighet, och må ej anses innebära, att hela expropriationslagen varit underkastad revision. Med det remitterade förslaget har nemligen icke varit åsyftadt annat än att undanrödja eller åtminstone förminska de olägenheter af författningens tillämpning, som föranledt Rikets S tänders framställning i ämnet. I afseende å den frågan, huruvida en vinst, som, vid expropriation af en del jord eller lägenhet, för återstoden uppkommer, skall vid ersättningens bestämmande lagas i beräkning, hafva anmärkningar blifvit framställda i en motsatt syltning Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N;o 34. 23 mot den åsigt, Rikets Ständer uttalat. För min del kan jag icke finna annat än, att ett så inskränkt medgifvande i deri af Rikets Ständer åsyftade rigtning, som det förslaget innehåller, kan utan orättvisa ske. Men då det torde kunna antagas att endast i ganska sällsynta fall ett allmänt företag tillskyndar jordegare en omedelbar vinst af annan art än de lördelar, som med företaget åsyftas, och det föreslagna stadgandet således sannolikt komme att endast i ringa mån verka lill nedsättning af de expropriationskostnader, det allmänna måste vidkännas, finnerjag, med afseende förnämligast å de oförnekliga svårigheterna att i förekommande fall rätt bedöma detta stadgandes tillämplighet, detsamma böra ur förslaget uteslutas.
Försäkring må ej slutas: 1:0 af fartygs befälhafvare eller besättning å kaplake, hyra eller lön; men hafva de för egen räkning köpmannavaror ombord, må de dem försäkra; 2:o å krigsförnödenheter och lifsmedel, tillhörande eller bestämda att föras till rikets förklarade fiende; 3:o å föremål, som redan till sitt hela värde är förbodmadt; men uppgår bodmerilånet endast till en del af föremålets värde, må återstoden deraf försäkras. § 189. Försäkring kan tagas: för egen räkning; \ Expedilioni-VIskottets Förslag till unden]. Skrifvelse, IS:o 164. 59 för annans räkning, och dä med eller utan uppgift om den, för hvars räkning försäkringen slutes; 6amt utan tillkännagivande, om försäkring tages för egen eller annans räkning (“förvederbörandes räkning" eller dylikt). § 190. Försäkring för annans räkning kan tagas med eller utan uppdrag af den, för hvilken försäkringen slutes. Sker det utan uppdrag, vare den, som försäkringen afsluter, skyldig att denna omständighet för försäkringsgifvaren tillkännagifva. Underlåter han det; då är, ehvad den, för hvars räkning försäkringen sluten är, densamma godkänner eller icke, försäkringen ogiltig och försäkringsgifvaren lika väl berättigad att pi emion behålla. § 191- Det försäkrade föremålets fulla värde är dess försäkringsvärde; den summa, hvartill det blifvit försäkradt, är försäkringssumman. Öfverstiger försäkringssumman försäkringsvärdet, är forsäkringen af öfverskottet. utan laglig giltighet. Understiger försäkringssumman försäkringsvärdet, då betalar, vid skedd skada försäkringsgifvaren endast så stor del af skada och kostnader, som svarar emot försäkringssummans förhållande till försäkringsvärdet. § 192. Har samma föremål blifvit, i god tro, för samma fara samtidigt försäkradt till belopp, hvilka sammanräknade öfverstiga försäkringsvärdet; då svara samtlige försäkringsgifvare endast för försäkringsvärdet och hvardera i det förhållande, som den af honom tecknade försäkringssumma står till samtliga försäkringssummornas belopp. Försäkringar, innehållna i en och samma police eller afslutua å en och samma dag, anses såsom samtidiga. § 193.
Men ar 1792 Len 27 Julii räcktes Kongl. Maj:t i näder förklara, att Läns Bokhållarens skulle efter 1779 ärs Författning undfä err contant fyllnad i de saststälde ros Ridt. LL Läns Bs§- 478 Deu 7 December. Bokhållaren i Stockholms Län erhöll jämte indeldte Lands-Contoics Skrifware lönen 66^ Adr. contant. Detta ändrades äter är 1797 da Kongl. Majit under den 4 April sörordnade, akt alla Läns Bokhål, lare lönerne stulle bliswa ivo R:dr. contant; och i följd häraf blefwo alla indeldte Lands-Contoirs Skrifware lönerne förde pa extra Stat, att med inneha f warenaS asgäng indragas och den contantc fyllnaden Uphörde genast. - Denna författning gäller ännu för samtelige Länd Bvkhallarena, unixantagande den i Stockholms Län, för hwilken genom Kongl. Breswet af den 27 ^zanuarii 1799, lönen för framtiden faststäldes till r§O R:dr, jämte det dä warande innehaswaren för sin tid återfick de indragne 66^ R:dr, hwilka jämte indeldte Lands-Contoirs Skrifware lönen, nu njules as Lands-Kammereraren, Hos-Kammererare» 8korm, lill betz han sär tillträda Lands-Kamererare lön efter tjenstfrie Lands-Kammereraren Assessorn Lanästräm. Dä Läns Bokhallare lömn i Stockholm Län fäledes är faststäld till ;o Adre. större belopp, än i de öfrige Länen, sä har Stats, Utffottet ansett sig icke kunna understödja Herr Landshöfdingen sk Lciienboms gjorde hemställan, hälst detta sknlle defiutom bliswa ett praejudicat för de öfrige Läns Bokhällarena och leda till rubbning uti den faststälde löne regleringen i allmänhet. Stockholm den go Nowember 1809. Pä Hözlofl.
Secognitions afgift efter vanans värde , hvilket o£- t,a torde till det lägsta utsättas, deraf måste följa, att importen, af sådana varor skall vida öfverstiga det qvantum, sorn möjligen k,an i, vanlig tid till förbrukning inom Landet påräknas, och. di deribland, befinnes en mängd sådana, s.om ära till, förtujlning förbudna, af hvilken orsak ej eller någon Spekulation, till dera* införande i Ipf lig - Den 20 Juni« lig väg kunnat aga ruin, sa framt ej Nederlag*- friheten dertill gifvit anledning; så rnåsté de, en gång roed behörigt tillstånd inkomne, kunna, dl omständigheterna i allt öfrigt äto lika, roed möra lätthet till disposition åtkomma*, än deras hemliga insmygande vid sjelfva gränsen eller inloppsorten befordras. Enär för öfrigt en slik hopad mängd af både förbudna och tillåtna varor, under det, att de ära på Nederlag upplagde, skola oupphörligen bevakas, mäste det ej sällan hända, att den oafbrutna tillsyn, hvars bemödande mångfalidiga gångor blifvit förgäfves användt till underslef* upptäckande , slutligen försvagas och lamt handhafvés, Knappt torde för Sverige någonsin yppas ett så gynnande tillfälle för båtande transito-speculätioner, sorn det hvilket ifrån åt 1808 någon tid fortfor; och man hade med skäl kunnat vänta, att den utomordentligt betydliga rörelse, som derunder tillföll de 2:ne Nederlags platserna Götheborg och Carlshamn, särdeles den förstnämnde, skulle medföra en för Riket förmånlig verkan och ersätta förlusten vid förmindskning uti exporten af inhemska producter, Att likväl sådant icke inträffat, derom vittnar den höga och ständigt stigande Vexel-cours, som under samma tid förblef rådande, hvaraf den slutsats tyckes kunna hemtas, ätt hufvudsakligä fördelen af den ofantliga rörelsen stadnade hos Utlänningen, och att missbruken eller den olofliga handeln ökade Vexelbehofvet kanske i lika mån, som Vexel tillgången - Den zo Juni. 897 gen ökades genom den lofliga.
Uti häröfver afgifna underdåniga förklaringar har blifvit anfördt: af Konsistorium i Göteborgs stift: att det icke ansett sig ega befogenhet att innehålla något af ifrågavarande medel, som, uppå reqvisition, blifvit af Kongl. Statskontoret till fulla beloppen på en gång utanordnade, och af Föreståndaren för nämnda seminarium: att, sedan Konsistorium reqvirerat och emottagit de för läroverket under året erforderliga medel, han ansåge sig icke blött berättigad utan äfven pligtig att genast lyfta hela beloppet ; att, om borgen derför fordrats, han skolat sådan anskaffa; att, efter medlens emottagande, han icke kunde eller borde genast aflemna åt hvarje lärare hela årslönen, emedan, om någon lärare före årets utgång med döden afgått eller af annan orsak lemnat sin lärarebefattning och det erhållna förskottet skolat till efterträdande läraren utlemnas, men medel dertill saknats, förlusten icke kunnat skrifvas å Statsverkets räkning, utan måst af föreståndarens egna tillgångar ersättas. Att föreståndaren, denna åsigt oaktadt, likväl till andre läraren och en del öfningslärare på deras begäran och på egen risk i förskott utbetalat ifrågavarande medel, ansåge han icke kunna klandras, då han, i händelse af förlust, fått ersätta densamma, och att en numera nied döden afgången lärare i sång först i början af Januari månad påföljande år infann sig hos föreståndaren för att uppbära sin lön, ansåge föreståndaren äfvenledes icke böra läggas honom till last, då läraren visste när och hvar medlen voro att afhemta, och det icke kunde vara föreståndarens skyldighet att uppsöka läraren, som bodde aflägset i förstaden Haga. Det förfarande, som vid utbetalning af ifrågavarande aflöningsmedel egt rum, finner Utskottet väl icke vara med god ordning öfverensstämmande; men då, enligt Utskottet meddelad upplysning, aflöningsmedlen för nämnda seminarium numera qvartalsvis utanordnas, och vid sådant förhållande det anmärkta förfarandet i afseende å medlens utbetalning i förskott icke vidare kan komma att ega rum, torde Rikets Ständer härvid låta bero. § 23, (Rev. ber. pag. 232. — Utlåt. pag. 345.)
Bank-Bolaget erhåller åter dispositionen öfver denna insättning först, sodan Bank-rörelsen upphört och i den moa» som delegarne då kunna visa, att depositioner öfverstiga beloppet af Bankens utelöpande och gällande skuldförbindelser; och får grundfonden icke minskas genom utdelning, så länge Bankens rörelse fortfar; 4:o alt Banken ej må utgifva invisningar på Rikets Ständers Bank och credit-sedlar till större sammantaget belopp, än som motsvaras af.* 1:0 behållningen i dess egna cassör af Rikets gångbara mynt i silfver eller sed - Bancooch Lag-Vtskottens Mtniorial Nu 6. *9 lar; 2:0 depositioner i Rikets Ständers Bank; och 3;o sådane Bolagets odisponerade tillgångar i guld, silfver och hypothek, som ingått i bildandet af grundfonden, Bankens egna lånehandlingar sålunda icke inberäknade; 5:o att, derest Banken icke med Rikets metalliska mynt eller med sådane sedlar, som lika med mynt i Riket gälla, vid anfordran, inlöser dess credit-sedlar eller för bristande betalning återkomna invisningar på Rikets Ständers Bank, åtnjute borgenär ränta, efter sex för hundrade om året, ifrån den dag, då inlösen sålunda vägrad blifvit; äfvensom borgenär eger att utsöka beloppet hos en eller flere af Directionens Ledamöter samt, i fall tillgång i lösören bos dem saknas, vända sig emot den eller de delegare honom godt synes; vare det ock, när Banken brustit i betalning, hvar och en af Bankens borgenärer obetaget, att väcka fråga om Bankens försättande i concurs-tillstånd, derom anmälan bör ske hos Kongl. Maj:ls Befallningshafvande, sorn genast undersöker Bankens hela ställning.
Riksgälds-kontorets redogörelse deruti blifvit inrymd, numera innehölle fullständig upplysning äfven om sistnämnda verks tillstånd och förvaltning; i betraktande hvaraf Revisorerue funnit otvifvelaktigt, att den nya methoden för rikshulvudbokens uppställning i flere hänseenden medfört ganska väsendtliga fördelar, och att således genom denna förändring ett betydligt framsteg af Revisorerne ansågs vara vunnet i afseende å sättet och ordningen för de allmänna medlens redovisning; hvarjemte Revisorerne omnämnt, att det nya bokslutet, enligt ofvan uppgifna förändrade grunder, blifvit med mycken noggrannhet och på ett i allo förtjenstfullt sätt verkstäldt; — och hafva 1858 års Revisorer, som vid granskningen af 1856 års rikshufvudbok äfvenledes funnit del nya bokförings-sättet lättfattligt och än - Stats-lJiskoltets Utlåtande M 13. damålsenligt, till alla delar instämt uti hvad det föregående årets Revisorer i detta hänseende anfört. I sammanhang med de uti högstberörde nådiga bref af den 18 Februari 1808 meddelade föreskrifter, angående rikshufvudbokens förändrade uppställning, hade Kongl. Maj:!, jemväl anbefallt Kongl. Stats-kontoret att, i den mån sådant medhunnes, låta för de förvaltande verkens samt alla redovisande embetsoch tjenstemän* räkenskaper uppgöra och till Kongl. Maj:ts nådiga pröfning öfverlemna förslag lill formulärer, så upprättade, att dessa räkenskaper blefve uppgjorda i möjligaste likstämmighet med den nya planen för riksbokslutet, på det desammas resultater måtte med lätthet och utan vidlyftigare omslut kunna i rikshufvudboken intagas; samt Kongl. Majit den 14 December nvssberörda år i nåder förordnat en af Kongl.
Af de vid sednaste riksdag beslutade och nu pågående jernvägsbyggnader för statens räkning hafva Revisorerne den 6 i denna månad gemensamt besett arbetena å sammanbindningsbanan genom hufvudstaden samt den 11 i samma månad genom några ledamöter företagit en besigtningsresa å den delen af norra stambanan, som dittills blifvit med räls belagd. Härvid befunnos arbetena å sammanbindningsbanan inskränka sig till bergsprängningen under Södermalm för den blifvande tunneln samt brobankens utfyllning emellan Jernvägen och Kornhamn. Tunnelarbetet, som bedrifves både från norra och södra sidorna, hade så fortskridit, att blott 450 fot uppgåfvos återstå att genomspränga af den omkring 1,450 fot långa tunneln. Från norra sidan var tunneln å den mindre sträcka, som här bearbetats, utsprängd till dess fulla dimensioner, men från södra sidan, der stollgången är mycket längre framförd, endast å en kortare sträcka till fullt djup; varande den återstående utsprängningen sparad, i afsigt att vid hela tunnelns öppnande kunna å norra sidan lättare bortföra den utsprängda stenen, som skall användas till utfyllning i Klara sjö För bildandet af den, 12 fot under Mälarens nivå blifvande bro banken emellan Jernvägen och Kornhamn hade sjöledes ditförts, enligt uppgift, 30,000 kubikfamnar sand och grus, och syntes nu åtskillige delar deraf öfver vattenbrynet. Utom någon utfyllning i Stadsgårdshamnen för kajbyggnad in. m. derstädes, synas några vidare förarbeten å sammanbindningsbanan icke ännu hafva vidtagits. A norra stambanan voro räls utlagda från närheten af Gamla Kungsholmsbrogatan till trakten af Märsta gästgifvaregård på en sträcka af : | mil, så att till Upsala återstodo af detta arbete 2J mil. Broar och trummor voro färdiga å hela linien emellan Stockholm och Upsala, jernvägsbanken färdigterrasserad, med högst få och obetydliga undantag, samt stationshusen uppförda till väggar, tak och murar, så att endast fönster och innanredningen återstodo.