Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
409 storatets egenskap af regatt, consistoriel eller patronelt, samt inlemnas genom vederb:de DomKap., som endast bör ega att de anförda omständigheternas riktighet vitsorda, eller bestrida. Jag torde icke behöfva mycket orda om fördelen häraf för de församlingar, hvilka, i saknad af egen pastor, äro underkastade många olägenheter och en i allmänhet stjuffaderlig behandling, såsom ock för de Herrans tjenare, hvilka, i egenskap af Komministrar, icke utan skäl lära anses tämmeligen vanlottade. För öfrigt, och till undvikande af tvister, torde icke vara ovigtigt, att Statskyrkans former bringas till öfverensstämmelse med menigheternas, oftast sunda, begrepp om billighet och rättvisa. Begärdes på bordet. Gr. Posse, Gösta, anförde skriftligen: Då jag går att väcka en motion af den genomgripande natur, som den jag nu har att afgifva, så sker det ej utan medvetande af det svåra värf jag härigenom åtagit mig, men alla betänkligheter hafva vikit för den fasta öfvertygelse jag hyser, att denna motion, ifall den vinner framgång, kommer att utöfva det mest välgörande inflytande på mitt fäderneslands blifvande öden. Under de sednare åren har, som bekant, frågan om våra förbättrade kommunikationer växt i allt större proportioner och det numera snart sagt ingen finnes, som ej måste erkänna, att vårt lands industriella och politiska betydenhet nästan helt och hållet deraf är beroende. Det gäller sålunda nu ej mera att bevisa behöfliglielen deraf. Det gäller endast möjligheten deraf, eller, med andra ord, visa hvarifrån tillräckliga medel skola tagas till det vidt utgrenade system af jernvägar, om hvars nödvändighet allmänna meningen numera är ense. Allmänna tonen tyckes i detta hänseende mest hafva fästat sig vid det i andra länder brukliga s. k. Statsskuldsystemet, och under det starka penningeflöde, som för ej längesedan var här i landet, trodde man t. o. m. på möjligheten att inom landet kunna erhålla tillräckliga fonder mot drägliga vilkor. Förhållandet har i detta hänseende på den sednaste tiden fullkomligt ändrat sig.
Anmäld den 3 October 1829; och beslöts, att till Kongl. Stats-ContoNådig Skrifvelse skulle afgå, med befallning om dessa medels utlemnande, samt att vederbörande skulle om Rikets Ständers beslut, till Wahlö församlings efterrättelse, förständigas. Om gratification till Professorn, Dcctor Åkerman och om understöd lill Orthopediska Institutet i Stockholm. 94 Bi7. fi// /?. 5V. ^BSf. Ombudsm. Emb, Ber. den i5 i834* Anmäld den 3 October 1829 och nfverlemnad till Handelsoch Fi. liance-Expeditionens underdåniga föredragning. O Om upplåtelse af en byggnadsplats å Eskilstuna KungsLadugårds egor för Österoch Wester-Rekarnes Lazarettsoch Curfius-Inrättning. Anmäld den 3 October 1829; och beslöt Kongl. Majit, med Nådigt bifall till hvad Rikets Ständer i underdånighet hemställt, alt vederbörande skidle anbefallas om verkställigheten draga behörig försorg. 1 5.0 Om förändradt användande af den iidels procent, sorn af Sterbhus inom Carlstads Stift nu erlägges till Hospitalet derstädes. Anmäld den 22 April i83o; och har Kongl. Majit, efter SeraphimerOrdens-Gillets hörande, funnit Rikets Ständers underdåniga framställning för det närvarande icke kunna vinna Nådigt afseende. l6;0 Angående förklaring och tillägg i Kungörelsen den ry Mars 1824 om oeconomiska besigtningar å Pastors-boställen m. ro. Anmäld ,den 21 Maji i83o; och är allmän Kungörelse i detta ämne under den 28 i samma månad utfärdad. 17:0 Angående Åbooch Besittnings-rätten lill Kyrkohemman i Halland. Sedan Preste-Ståndet, uti serskild underdånig skrifvelse, bestridt Rikets Ständers underdåniga framställning i ämnet, har Kongl. Majit, under den 9 Julii i83o, förklarat
Colhen säger nemi.: ’’Sedan under Hera föreg:de riksdagar hemmnnsräntornes reduclion till färre persedlar blifvit ansedd såsom ett medel att åt Kronans räkenskaper och controllen öfver kronouppbörden bereda större enkelhet, reda och säkerhet, samt lättnad i göromålen för dem, som med kronoskatternas debitering och uppbörd hafva befattning, äfvensom för de skattskyldiga såmedelst kunde blifva möjligt att sjelfve närmare bedomma debiteringen och beloppet af deras ulskylder; och efter det Kammar-coll:m, uti und utlåt, härom den 8 December 1829, framställt ett på exempelvis upprättade uträkningar grundadt förslag, huruledes hemmansränlorna skulle kunna förändras och förenklas sålunda, att, i stället loide hittills brukliga flerfalldiga ränteartiklar, nya persedlar, efter ortcrnes särskildta förhållanden, lill minsta möjliga antal uppfördes; att hvarken ökeeller dränge-dagsverken, såsom utgörande en för jordbruket tryckande tjenstbarhet , eller hö och halm, som vid de flesta hemman icke utan afsaknad kynde umbäras, eller skogsprodueter, hvilkas forslande folie sig alltför kostsamt, skulle bibehållas, ulan dessa persedlar deremot dels i spanmål, dels i ladugårdsprodueter förvandlas; samt atf, vid hemmansräntornaS omsättning, skilnad icke gjordes emellan jordeboksoch hemmantafsräntor, utan dessas kronovärdi och förvandlingsbelopp sammanräknades efter hvarje oris särskilda undervisning och gällande författningar; hvilket förslag, af E. K. M. i nåd. lill R. St. 10 H, 7 Den i5 Juli f. m. viii förra riksdagen öfverlomnadt, då af'Ständerna ansågs väl beräknadt och sä ändamålsenligt, att ifrågavnr. reglering eller förenkling borde till verkställighet befnrdrns: så hade E. K. M, enligt Dess nåd. propos. till R. St. vid sist afslutade riksdag, funnit det räntepeisedlarnes omsättning och förenkling skulle medföra flera lättnader vid kronoräiilornes debitering och utgörande, samt kunna, ulan förnärmande af någons rätt, verkställas; hvadan E. K. M. i nåder till R.
När actie-capi. talen och Banquens crediter afdragas , kan häraf lätt slutas till huru stort belopp de emot 3 procents ränta insatte capitalerne uppgingo. Denna insättning, uppdrifven af egendomsoch tandels-speculationer, föranledde uppsägning af tapital och jordbrukaren omflyttade sin skuld ‘rån enskillde till Disconterne. Förhållandet imellan låntagare och långifvare d. v. s. emelan producent och förläggare rubbades; produ;enten blef beroende af det öde Discont-rörelsen kunde komma au undergå. At Disconerne beviljades förmåner framfor enskildte långifvare, credit i Banquen emot låg rät,ta , evline Stats - oeh Banco - Utskottens Utléltandenl Räntans afdragande i förhand och straffränta* Derigenom kunde Discontlän meddelas med mindre urval, än enskildte emellan måste ega rum. Då första Disconten inrättades 1773 , torde sådane förmåner behöfts för nyhetens skull; nu synes sådant hafva varit öfverflödigt. På sätt som Disconterne sedan 1800 blifvit inrättade, nemligen sammansättningar till enskild förmån, blef Discont-rörelsens utsträckning afsedd, utan gräns , och hvad betydde nå* gra misstag, några namns säkerhet mot fördelen att till 63 å ia procent för ränte-capital, för hvilka man betalde dels ingen (äfven assigne* ringen) dels endast 3 procents ränta. Det stora rörelse-capitalet, dess sjelfsvåldiga rigt* ning åt consumtion och vingleri, verkade snart Ranco-sedelns vacklande värde; deraf nödgades capitalisten att upptaga penningarne från egendomsegaren , och insätta dem i Disconterne, för att ega dem rörliga till couper i egendomshandel, eller åtnjutande af den högre ränta, som handels-vingleriet erbjöd.
Utan att se på h o n o m, hade hon förstått, hvad som fyllt hans tankar under de par minuter han suttit tyst, o c h ett bittert leende krusade hennes fint formade läppar. » H v a d gör det, J u l i e », sade han häftigt; » inte är det något skäl att taga tillbaka edra ord — om ni verkligen älskar mig. » » D e t är skäl tillräckligt nu gör det kanske ingenting — inte så mycket, men om nå- gra år — när en kvinna börjat åldras, går det så förfärligt fort, o c h man kan inte, kan inte hålla kvar sin ungdom, inte om man offrade allt därför! » D e t kom som ett rop af smärta, o c h det gjorde honom ondt om henne. » F ö r mig skall ni alltid bli den enda, den älskade — frukta inte för d e t! O m ert hår i morgon vore hvitt som snö, ert ansikte rynkadt, er gestalt böjd — ni vore j u ändå alltid densamma till själ o c h hjärta. Ni har så m y c - ket, som kan fängsla en man o c h — hålla honom k v a r. » själf. H a n strök henne sakta öfver håret, o c h hans röst hade det ömmaste tonfall, när han sade: » Å, om du bara ville tro — tro, att jag älskar dina trettiotvå är, din mognade kvinlighet vida mer än en sextonårings friska s k ö n - het. D e grå strimmorna i ditt hår — ja, jag ser dem, o c h j a g älskar också dem — därför att j a g älskar allt, som är din personlighet. J a g känner det så visst, som j a g lefver, att jag är din l y c k a liksom du är min, o c h att vi två höra tillsammans. V a r inte så hård mot mig — o c h dig. » Han föll på knä, o c h med en barnslig åtbörd lade han sitt hufvud i hennes kä. Hon lyfte redan sina händer för att trjvka det ljuslockiga hufvudet till sitt bröst o c h hölja det med kyssar. Han var så g o d, så vek — hvad som än hände, o m hon blefve hans hustru, skulle han alltid, alltid vara g o d mot henne.
Hade jag ej varit så olycklig under mina Indiska resor, att genom eldsvåda i Kongelf förlora större delen af mitt bibliothek, så skulle jag kunnat framvisa en mängd prof på hans allraförsta ungdomsfoster”. – Vi tillägga den förmodan, att det Beijerska collegiet, som skakade hans Lutherdom och öfverhufvud i hans själ utsådde de första frön till tvifvel, äfven derjemte gaf de första anledningarna till den så mångenstädes i hans skrifter yttrade högaktningen för Swedenborg. Detta är så mycket sannolikare, som Beijer, en af Swedenborgs tidigaste och varmaste lärjungar, tillika var en af dem, på hvilka Siaren sjelf satte högsta värdet8. Hösten 1775 blef han Student. Han hade valt Lunds universitet; och han inskrefs der den 27 September. Condition hos en Rådman Liljewalch gaf honom nu hans första uppehälle. Denna lärare-befattning utbytte han sedan mot en annan, på Rånum vid Venersborg, der han läste för Supercargueuren af Dittmers barn. ”Här”, säger Lönberg, ”fick han smak för Engelska Litteraturen; den lösa Fransyska äcklade; och han blef mera djup i sitt skrifsätt”. Men – med denna underrättelse afbryter den gamle skolkamraten sin vägledning. Han bifogar endast, att hans sista från Thorild erhållna bref var dateradt Lund 1780, och lyckönskade honom att vara blifven Prest; men med dessa ord: ”Ädle! Med ditt goda hjerta och sunda förstånd, hvad kan Du icke uträtta bland dina medtroende! Jag, otrogen, ser intet annat än ofullkomligheter i det Gudaväsendet, som Du tillbeder. Dyrkar då jag ej Gud? Jo, af hela min själ; men i Naturens ljus. Förlåt! – Det följande skall vidare bestyrka, att vid denna tidpunkt hade Thorilds scepticism redan öfvergått till en rentaf naturalistisk tänkart. Lönberg åter, oförändrad i christlig renlärighet, var nu tillika sjelf Kyrkolärare. Vi begripa derföre rätt väl, efter den anförda lyckönskningen, detta berättarens smärtliga tillägg:
En sådan lagförändring, tillkommen genom förvexling af mynt med ibyntrepresentanter, utan att ens vara afsedd eller påtänkt, mindre öfvervägad af lagstiftande makten; en förändring, som uppenbarligen gynnar den burgne eller rike brottslingen, och för honom gör lagens straff hot af böter, i afseende på andra brott och förseelser än å egendom, högst vanmäktigt, som deremot är kanske alltför hård för den fattige uslingen, hvilken måste plikta med kroppen; en förändring, som skapat många brottslingar nf endast felande 3 H. 38 D e ii 7 Mars c. m. oell förökat de gröfre brottslingarnes antal, som ådragit 1734 års lag beskyllning för disharmoni och missaktning för personliga rättigheter, som afliigsnat lagen från öfverensstämmelse med sig sjelf oell från de grunder, hvarå äfven criminal-lagförslaget hvilar; en så skadlig förändring bär och måste företrädesvis vara förtjent af lagstiftande maktens uppmärksamhet och rättelse, pä sätt som skett 1776 och 180-2 vid mynt-realisationerna. På dessa och de af R.
Sedan han länge sökt henne förgäfves i labyrintens alla gångar och bersåer, gick han modlös fram på gräsvallen därutanför och spejade åt alla håll. Hon kanske för längesedan hade smugit sig ut ur buskaget och gömt sig på något annat ställe. Hvar skulle han finna henne? Det var ingen att se så långt ögat nådde. Gräsplanerna lågo tysta och tomma med den gamla barockfontänen af gul sandsten i midten. Och däruppe jagade skyflockarne hvarandra från öster till väster med alltjämt ökad fart. Om hon kanske hade fallit omkull någonstädes och slagit hufvudet mot en sten och nu låg afsvimmad och blödande och utan hjälp ... »Märta, hvar är du?» Han vände tillbaka in i labyrinten och började söka henne på nytt. Plötsligt stod hon midt framför honom, men hon såg honom icke. Hon stod upprätt och tyst och betraktade en hvit Venusstod i ett hörn af en undangömd boské. Det var en Venusstod i marmor, på hvars fötter och ben, ja högt upp på magen, vulgära människor klottrat sina vulgära namn till åminnelse af en eller annan osande varm dag, då någon fullpackad söndagsbåt med löfruskor fram och bak och falsk mässingsmusik ombord fört dem hitut på lustresa att begapa och begrina resterna af deras fäders, nej deras fäders herrars glans. Bröstet och det stolta hufvudet skimrade hvita, oberörda; dit hade barbarernas händer icke nått. Nedanför växte gräset frodigt och mjukt. Tomas smög ljudlöst bakom Märta, slingrade armarne om hennes midja, kysste henne och tvingade henne ned på gräset. Venusbilden stod leende och hvit och tyst. Blåsten hade ökat; det var full storm. Skymassornas vilda jakt ilade fram öfver fästet likt skingrade flockar af en slagen här i upplösningstillstånd, på flykt. Märta gick före med kappan fladdrande för vinden, Tomas kom efter. »Hvart går du, Märta?» »Det ligger ett gammalt torn där borta på kullen – där mellan träden – jag vill komma upp på en höjd ... med utsikt ...» Det knakade i träden, och luften sjöng öfver deras hufvuden.
Går du med och får en bit mat?“ “Kör för det!“ De gingo tysta öfver Tegnérsplatsen. Trots alla olikheter i lynnet, trifdes Stolpe och Stenson väl tillsammans. Det fans hos den förre, när han icke uppträdde ex officio som studentkårens ordförande, en viss lat godmodighet, som inverkade lugnande på den senares blaserade bitterhet. Dessutom beundrade Stolpe vännen Stenson, och denne tyckte om att sola sig i hans beundran. Herrarne kommo in i matsalen, slogo sig ner vid ett bord och rekvirerade. Därefter grepo de hvar sin tandpetare och började operera med den, allt under det de betraktade hvarandra med stridslystna blickar. Stenson bröt först tystnaden. “Jag sade dig“, började han, “att den där ’objektiva romantiken’ “ Det kom ett komiskt uttryck af förtviflan i Stolpes groft tillyxade ansikte. “Snälla Bobbe“, afbröt han i bedjande ton, “låt mig nu äta i fred. Dina föreläsningar ha en förbannadt dålig inverkan på matsmältningen.“ Stenson skrattade. Det låg något för honom smickrande i den andres ton. Han visste, att Stolpe icke tyckte om att anstränga sin hjärna under måltiderna. Kyparen kom seglande med gudsgåfvorna och man började arbeta med knif och gaffel. Blodet sipprade rödt och blandade sig med såsen på tallrikarne. Bobbe var förtjust. Han blef det nu mera icke för någonting i världen så lätt som för en god biffstek. “Hör du Fritz“, sade han, i det han skar öfver köttstycket i långa, nästan vällustiga drag, “vore jag poet som du, så skulle jag sjunga om biffstekar — jag skulle bli de hittills misskände biffarnes skald. Där ligger ett stort ouppodladt fält för din sångmö för resten är allting utslitet.“ “Tack du! Det där ligger annars mera för dig med dina materialistiska tendenser“, skrattade Stolpe. “Ja, skämta du inte med det“, fortsatte Stenson med komiskt allvar. “Du måste väl medge, att detta är ett skönt stycke kött och du är ju af den åsikten, att det är företrädesvis det sköna, som bör göras till föremål för politisk behandling. Här fins ju dess utom realitet, blodig realitet “
Råg tillbytt sig 514 Tunnor Strömming; Så hade, med underdånig anmälan, att det nedsatta pris afi6R:dr Riksgäldssedel' Tunnan icke i Hufvudstaden Revisorers Berättelse. 713 kunnat eili Allas för donna här upplagde Strömming» och då Coininitterade vid detta förhållande t rödt tiden af Segel fartens öppnande tora äfbidas, för ätt, vid mera täflan, möjligtvis erhålla högre betalning, men försigtigheten fordrade, att, till förekommande af varans försämring, den borde skötas och efterses oell dervid kunde hända, att en eller annan Tunna befunnes af mindre god beskaffenhet eller icke tjenlig att längre förvaras, Cotnmittciade i underdånighet hemställt, om icke i sådant fall dem kunde i Nåder tillåtas, att till Fattigförsörjningen i Hufvudstaden aflemna den Strömming, hvilken skulle befinnas vara Bådan, att den icke utan skada kunde längre förvaras. Härtill hade Kongl. Maj:t under den 17 April 1821 lemnat Dess Nådiga bifall; och genom Nådigt Bref den ä3 påföljde Maj, uppå derom gjord underdånig hemställan tillåtit, att förberörde för Strömrensnings-Committeens räkning om hösten 1820 hitkomne partie Strömming, finge utan vidare omväg försäljas till det pris, sorn derföre på Auction kunde erhållas» Enligt Revisoreriie meddeld uppgift hafva, i följd deraf» 5o Tunnor Strömming af mindre god beskaffenhet blifvit såsom gåfva öfverlemtiade till Fattigförsörjnings - anstalteriie i Hufvudstaden och det öfriga försåldt lill olika priser» hvarefter Committerade under den 28 Junii nästliclet år i underdånighet afgifvit Redovisning för denna Strömmingshandel, samt anmält, att af förckomne orsaker derigenom tillskyndats Strömrcnsningsfonden en förlust af 7!4 Riksens Ständers 33a8 Ridr a3 sL 10 rist, hvarföre Committerade anhållit om Kongl.
Herr Cederschjöld har framstält ett förslag, som skulle gora hela Svenska folket, om jag så vågar säga, yra i hufvudet, nemligen att vi skulle behålla Riksdalern specie, ehuru vi alla gifvit våra förskrifningar i B;i 11 ko. Ilan vill hafva specie, och Carolinerne till 5 deraf, hvilket för ögonblicket tyckes göra förslaget passande; men vi skulle vräka omkull hela begreppet om vårt Statsmynt. Följden skulle blifva, att alla sedlar skola eva Iveras efter ojemna tal, ett besynnerligt förhållande, utur hvilket jag ej ser, huru vi skulle hjelpa oss. Jag kan således ej annat än bestrida en sådan satts. Jag skulle för min del tro, att då utan all fråga specie kan anses såsom ett glömdt mynt, enär ingen tänker derpå, utan alla räkna i Banko, och ingen vänj t sig på 20 år att se annat än Banko, så böra vi antaga ett mynt, som är svarande emot det. Då allmänheten ser, att myntet är svarande emot detta, ser den ock, att 2 sådane utgöra 2 B:dr Banco. Det räknar den ut ganska snart. Alla uppställningar, som andra gjort, skulle leda deihän, att allmänheten skulle finna sig förvillad. Sätter man i<4 \ Den 19 October e. m. enheten till en Riksdaler Riksgäld, tror allmänheten, att den måste vara en Riksdaler Banko, om icke den skall betecknas med de besynnerliga bokstäfverne RGS. Om det åter sägcs, att den är Banko, vet hvar och en, att -det ej är någon förändring. Af alla dessa skäl yrkar jag, att Utskottens Utlåtande i denna del måtte bifallas, och kan ej finna annat, än att bifall dertill måtto vara conseqvent med irsta punkten, som innehåller, att 128 sk. Banco skola vara svarande emot 1 Rrdr specie. När nu Ridderskapet och Adeln säger, att de hos Konungen anhålla, alt den nya enheten blir 18 sk. specie, så är det conseqvent. Herr von Troil:
Statskassan ej synes böra betungas, hvaremot resekostnaden för denne, likasom för sistnämnde undervisare, torde böra bestridas af Statsmedel; Bil. N:o 5 till Kongl. Majds Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. 37 att berättelsen om undervisarens verksamhet må för hvarje år inlemnas till Hushållnings-Sållskapet, som anordnar hans resor och förrättningar samt sålunda ensamt år i tillfälle att deröfver hålla behörig kontroll; men att deremot Hushållningssällskapet, då det till Landtbruks-Akademiens Förvaltnings-Komité insänder sin årsberättelse, bör, jemte eget utlåtande öfver den verksamhet, undervisaren haft under året, till Komitén insända dennes redogörelse, så att Komitén deraf må komma i tillfälle att erhålla kännedom om hvad merbemålde undervisare uträttat. Hvad nu först angår frågan om anställande på ofvanomförmålda vilkor af särskilda Landtbruks-Ingeniörer i Malmöhus, Christianstads och Skaraborgs lån, så, enär, innan antalet af statens Landtbruks-Ingeniörer hunnit så ökas, att fullgörandet af ingående reqvisitioner på deras biträde inom andra lån skulle af de öfriga Landtbruks-Ingeniörerne kunna medhinnas, vidtagandet af denna åtgärd, om ån gagnelig för en del orter, som derigenom erhölle ökadt ingeniörs-bitråde och ledande till besparing af statsmedel i och för Ingeniörernas reseersättningar, likväl ostridligt skulle lånda till stort mehn för alla öfriga orter, som derigenom finge vidkännas minskning i sådant biträde, hemställer jag i underdånighet, att Eders Kongl. Majit måtte i Nåder förklara de härom gjorda underdåniga ansökningarne icke för närvarande kunna bifallas.
Konsistorium beslutat, det skola dessa 15 R:dr R:mt återbäras till berörde kassa och i nästa års räkenskap för densamma behörigen uppföras. Med djupaste vördnad, nit och trohet framhärda, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, J. WALLIN. J. BJÖRKEGREN. N. SALANDER. N. L. AHLBERG. Oabr. Söderlind. Skara Domkapitel den 26 November 1862. — 343 — Direktionens öfver Stockholms stads undervisningsverk underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers anmärkningar vid Direktionens; för år 1860 upprättade räkenskap. Stormäktigste, Allernådigste Konung! Då Eders Kongl. Maj:t, genom nådig remiss af den 14 sistlidne November, anbefallt Direktionen öfver Stockholms stads undervisningsverk att inkomma med underdånigt utlåtande öfver de af Rikets Ständers Revisorer gjorda anmärkningar öfver Direktionens räkenskaper för år 1860, får Direktionen, jemte öfverlemnande af redogörarens förklaring öfver samma anmärkningar, för sin del underdånigst anföra följande: Revisorerne anmärka i § 1, att ”särskild hufvudredogörelse för särskilda fonder saknas”. Denna anmärkning grundar sig bestämdt på något förbiseende hos Rikets Ständers Revisorer. Näst efter den allmänna hufvudredogörelsen följer hvar och en af de särskilda fondernas fullständiga hufvudredogörelser. Ingen af dessa räkningar benämnes ”hufvudredogörelse”, utan rf. d. kathedralskolans fond, Kniggeska donationsfonden” etc., hvilket är i öfverensstämmelse med Kongl, cirkulärbrefvet af den ]7 September 1856 och dervid fogade formulär, deruti endast ett helt elementarläroverks redogörelse har förstnämnde benämning. Dernäst anmärkes, att ”aflöningar till hvarje skola icke särskildt upptagas.” Ett sådant särskiljande har icke gerna kunnat ske, då alla de skolor i hufvudstaden, öfver hvilka