Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Landtmls framställning derom, huruvida det varit en bland ledamöterne af Const.Utsk. , som gifvit tillkänna för Hrr Talmän i conclaven, att det nu vore Utsk:s önskan, att RiksSttn mätte hastigt företaga handläggningen af Const.TJtskrs betänk. Det förefaller mig verkligen besynnerligt, att en ledamot af Utsk. skulle meddelat ett sådant förklarande å Utsk:s vägnar , som är uppenbart stridande emot det förklarande Utsk. afgifvit i betänk. Jag sätter dock icke i tvifvel, att förhållandet så har varit Jag måste endast för min del beklaga, att en sådan framställning blifvit gjord, oell att det gehör deråt blifvit lemnadt, att Talmännen, på satt Hr Landtm, behagat förklara, funnit sig böra föreslå RiksSttn en annan metod, än den Const.Utsk. uttryckligen först föreslagit, och som jag anser vara den rätta. Jag liar likvisst haft tillfälle öfvertyga mig under conferencen här i går, att personer, tillhörande RondeSt. och Const.Utsk., med en inflytelse som icke kan förnekas och som är allmänt känd, yrkat, att frågan måtte ju förr desto hellre i Stånden förekomma. Jag kan då icke annat än beklaga en sådan tournure och öfverlemnar åt R. o. Adis ledamöter, att sjelfve i så fatta omständigheter bestämma, huruvida de vilja gifva vika för en sådan impuls, 2l4 Dea 10 Octo ber f. m. sorn efter min tanke ovillkorligen leder till att tinder de 11öyst motsatta meningar, sorn vi hört i dessa frågor anföras, oell sorn ännu icke fått tid att jemka sig, vi måtte till definitivt afgörande företaga ett så vigtig t ämne. Hr von Hartmansdorff: Jag får erkänna, att då förslaget gjordes samt R. o. Ad. fattade sitt beslut om i fråga var. uppskof, gaf jag föga akt derpå. Jag föreställde mig, att en så lång tid ej kunde dervid åtgå, sorn erfarenheten nu visat verkligen erfordras. Jag förundrar mig öfver, alt Coust.
KronPrinsen dem vid alla tillfällen har täckts omfatta. Remitterades till ExpeditionsUlskotlet. Den 9 Mars, 57 Upplästes Riksens Ständers till deltagande uti ÖtverRevision af KrigsRäkenskaperna utsedde Deputerades Berättelse till Riksens Ständer, af den 25 Februari, rörande 1808 och 18C9 årens KrigsRedogörelse och Revisions-verk. Herr Lan dt Mar skalken tillkännagaf sig vara underrättad, det en dylik Berättelse äfven blifvit de öfriga respéetive Stånden tillställd, och behöfde således ej denna med dem communiceras; tilläggandes att härmed följt sju häften, innehållande bemälte Deputerades Protocoll, hvilka Ridderskapet och Adeln förmodligen funne för vidlyftiga för att in pleno uppläsas, utan kunde de, jemte Berättelsen, i RiddarhusCantzliet till läsning vara att tillgå. Häruti instämde Ridderskapet och Adeln. Upplästes ett ProtocollsUtdrag från det Högvördiga PrestStåndet, af den 7 Mars, innefattande instämmande i det af Ridderskapet och Adeln fattade beslut om Protocolls-tryckningen, i så måtto, att Ståndet åt det blifvande StatsUtskotiet velat uppdraga att till Riksens Ständer inkomma med utlåtande, rörande trycknings kostnadens bestridande och något bestämdt stadgande härom för framtiden , äfvensom angående tryckningen af det till RiksStåndens Protocoll hörande Bihang. Upplästes tvenne ProtocollsUtdrag af den 7 Mars, det ena från Borgare-, det andra från 58 Den 9 Mars. BondeStåndet, angående TacksägelseAdtessen till Kongl. Majestät. H err af Forselles, Carl Ollo, yttrade sig:
I fall expropriationskostnaden, sådan den hitintills utgått, kunnat anses vara för dryg och man med något skäl kan föreställa sig att densamma, ölverlåten åt kommunerna, skulle kunna blifva billigare, så bevisar detta förhållande ingenting annat, än att vår nuvtde expropriationslag måste hvila på oriktiga grunder. I stallet för att få den rättad och jemkad förmedelst det sålunda föreslagna experimentet, synes del mig då snarare hafva ålegat Ständerna att föreslå och besluta nödiga förändringar och rättelser deri. Föreställningen att kommunerna dervidlag skola förmå något, är orimlig. Med ofelbar visshet lärer man kunna antaga, att alla jordegare — med möjligtvis ett eller annat undantag — taga sig den nuvtde expropriationslagen till godo. Utsktt förmenar vidare, att, enär en mängd kommuner sjelfvillig! erbjudit sig att lemna bidrag till stambanornas anläggande, det vore en orättvisa emot dessa, orri andra er froilé jernvägsanläggningar, utan att derför behöfva på ringaste sätt göra några uppoffringar. Utsktt förbiser här h. o. h. skillnaden emellan ett sjelfvillig! gjordt anbud och ett påtvingadt åliggande. De stå, efter hvad jag begriper, icke i ringaste rapport med hvarandra. Dessa sjelfvilliga anbud torde för öfrigt icke kunna anses ega så stort Bon 9 Maj e. m. 185 inre värde. Jag föreställer mig att de i allmänhet hafva tillkommit i afsigt att liksom öfverbjuda en annan rivaliserande banriktning och på sådant sätt få banan, oafsedt statens högre mål, dragen till sin stugndörr. Slutligen talar Utsk:t i några förbigående ord om att svårigheter stundom kunna uppstå att på ett fullt rättvist sätt emellan vederbörande fördela de bidrag, som anses böra af or ten erläggas; men tröstar sig omedelbart derefter dermed, att numera, sedan kommunalväsendet inom länen blifvit ordnadt, dessa svårigheter i väsendtlig mån torde kunna anses hafva förekommits.
Nämndeman tillerkännas endast såvida afständet emellan hans hemvist och förrättningsstället öfverstege tre (3) mil, öfverlemnat detta ärende till Rikets nu församlade Ständers pröfning och derjemte föreslagit, att de Nämndemän tillkommande skjutsoch traktaments-penningar måtto uti alla de fall, då de skola af allmänna medel gäldas, få utgå af allmänna reseoch traktaments-kostnadsanslaget å den Riks-Statens Hufvud-Titel eller för det Stats-departement, hvars rätt kunde af den vid hvarje tillfälle hållna synen eller förrättningen anses hafva varit beroende. Vid behandlingen af detta ärende har Utskottet tagit kännedom ej mindro af de yttranden, som vid remissen af den Nådiga propositionen inom BondeStåndet afgifvits, hvarvid Ståndet enhälligt uttryckt den önskan, att Rikets Ständer måtte medgifva det Nämndemännen vid ifrågavarande förrättningar linge beräkna skjuts-ersättning från sina bostäder, än ock ett från bemälde Riks-Stånd till Utskottet remitteradt memorial, deruti Riksdagsfullmäktige]! E. Christensson från Götheborgs och Bohus län föreslagit, att antingen genom utkommande ny författning eller genom förtydligande af Kongl. Kungörelsen den 25 Januari 1842 måtte stadgas, det Nämndemän och Fjerdingsmän skola erhålla ersättning för alla förrättningar för Kongl. Maj:ts och Kronans räkning, utan undantag, der deras biträde påkallades. Efter öfvervägande af hvad sålunda förekommit, anser Utskottet, lika med Kongl. Majit, Nämndemän böra tillkomma förmånen att vid sådana boställsoch torp-syner samt andra extra förrättningar, för hvilka de efter nu gällande författningar icke äro berättigade till någon godtgörelse, få, enligt bestämmelserna i gällande Rese-reglemente, tillgodonjuta dagtraktamente, jemväl i det fall, att kortare tid än en hel dag till förrättningen åtgår.
»Hå, det beror på», svarade Selma likgiltigt, »hade jag blifvit gift med en man som varit ärelysten, skulle jag troligtvis blifvit honom en god hjelp – jag skulle eggat honom, arbetat för honom, men nu» – hon gjorde en åtbörd som om hon tappat något ur händerna – »nu är jag fullkomligt värdelös». »Åh, säg inte det.» »Nå, det är sant, jag håller tjenstepersonalen i tukt och ser till att urverket går jemt, men det kunde en annan göra lika så bra som jag. Du sade för en stund sen, att jag borde blifvit en karl. Men, ser du, det fins ett begär hos mig att liksom gå upp i en annans existens, hvilket bevisar, att jag verkligen varit ämnad till qvinna. Det der känner aldrig en man.» »Stackars Selma!» »Men är du tokig! Hvarför beklagar du mig?» »Du har ju aldrig känt hvad det vill säga att vara lycklig.» Selma skrattade. »Så säga alla unga fruar. De tro, att det inte fins någon annan lycka i verlden än deras egen, och – med all respekt – om den har jag mina egna tankar. Jag afundas alldeles inte. Vore det inte derför, att jag är så eländigt feg, att jag inte kan se någon vara ledsen, skulle jag aldrig blandat mig i lilla fruns affärer.» »Jag tror att du verkligen vill mig väl.» Elvira räckte henne sin hand, som hon tog helt flyktigt. »Jag skulle naturligtvis gerna vilja se er lyckliga», sade hon torrt, »och helst se, att I haden mig att tacka för det på ett eller annat sätt. Det är alldeles som när jag gaf de der ungarne mina pepparkakor. – Hon skrattade bittert och sjelfförsmädande. – »Låt mig derför välja böcker åt dig och leda dina studier; jag känner Richards smak så väl. Du kan, om du sätter den sidan till, bli som en annan menniska medan han är ute på sin utomlandstur. Men visa honom aldrig mina bref, och låt honom aldrig våga sig till att bryta dem; med sådant måste man sätta sig i respekt. Och låt du honom fritt flyga ur boet, dess gladare är han, när han kommer igen.» »Du kan ha rätt.» »Tror väl det!
Jag finner mig alltså föranlåten hemställa, huruvida icke tiden vore inne alt, med godkännande af de grundsatser, som hos Rikets sist församlade Ständer, såväl som vid föregående riksmöten, blifvit i ämnet allmännast uttalade, framlägga ett fullständigt förslag till lag om oäkta barns arfsrätt, hvarutinnan jemväl kommo alt inflyta nödiga stadganden angående paternitelsoch maternitets-bevisningen, sättet för oäkta harns erkännande af fadren eller modren, målsmans förordnande för dylika harn, der så erfordras, preskriptionstid för väckande af arfsanspråk å deras vägnar, samt flera bestämmelser, som med hufvudfrågan slå i samband; och torde, bland andra legislationer, Wurtembergska Lagen af den 5 September 1859, angående de privaträttsliga följderna af brott m. m., i sin mån kunna lemna materialier för detta ändamål. Skulle det åter för närvarande anses göra tillfyllest alt få grundsatsen om oäkta barns arfsrätt erkänd i den mån sådant sker genom det stadgande, remitterade förslaget innehåller, så torde blifva nödigt, att, på det ej genast efter en dylik lags utfärdande villrådighet måtte uppstå om densammas tillämpning, tydligen uttrycka: huruvida den arfslott, som Lagen sålunda komme att tillförsäkra oäkta barn efter dess moder, kunde af henne i lifstiden lagligen bortteslainenteras, och det oäkta barnet sålunda göras arflös!, eller huruvida denna arfslott skulle ega den likhet med äkta descendents laglott, att den icke finge genom testamente hortgifvas eller derom annorledes förordnas; likasom närmare bestämmelser torde blifva behöfliga angående anteckningen i kyrkoboken och kontrollen deröfver. Juslitie-rådet (Vretman utlät sig: Då oäkta barns rätt att taga arf efter moder, enligt min åsigt, öfverensstämmer med såväl rättvisa och billighet, som nu rådande allmänna tänkesättet i landet, anser jag hvarje steg för närmande till detta mål vara att föredraga framför i ämnet nu gällande lag; i följd hvaraf och då några Kongl. Maj-.ts Nåd.
Mätare, Jernbärare, Vindragare, Akare, Timmerrialer för ' städernas be och Murkarlar, Packare, Politieoch Exekutions-betjente, extra ordinarie Stadstjente m, y. betjente nied deras vederlikar, äfvensom Ringare, Skolbetjente, Pedagoger, Ivloc20'll'dr kare, Organister, Sångare och Kyrkoväktare, då deras lön å stat icke uppgår till 20 R:dr, böra från stämpel befrias. Dä teologie-, jurisoch medicine doktorsbref, kirurgie magisterbref samt ^stämpel filosofie doktorseller magisterbref, som efter aflagdt prof utfärdas, endast äro för doktors-, att betrakta som deröfver meddeladt officiel! intyg, och hvilket äfven gäller om o^åpotekaapotekarebref, men de vid sådant förhållande icke synas böra med stämpelafgift rebref. betungas hemställer Utskottet att stämpelfrihet må för dem medgifvas. I öfverensstämmelse med hvad i allmänhet är stadgadt, att stämpel å full^umagt^å niagter, konstitutorialer och förordnanden vid befordringar till högre lön blott skall tjenstebyte åsättas för skilnaden mellan förra lönen och den, som erhålles, tillstyrker Utm' m* skottet, att, på sätt af Herr af Donner i ofvan omförmälda motion blifvit vrkadt, resolution eller fallmag l på tjenstebyte eller transport, som hitintills belagts med stämpel till lika belopp, som konstitutorial på behaglig tid, hädanefter må förses med stämpel till 5 procent af det belopp, hvarmed den lön, som erhålles, öfverstiger den förra lönen, § 6.
M. till uppförande under denna hufvudtitel i nåder föreslagna ersättningar för inkomster, hvilka vederbörande pensionskas sor åtnjutit af de löneinnehållningar, som under namn af vakansoch liggetidssamt nådårs-besparingar för närvarande ega rum vid tillträdandet af »i - Expeditions-Utskotlets Förslag till tind. Skrifvelse, N.-o i33> 653 litära och civila tjenster, få Rikets Ständer underdånigst åberopa hvad, i anledning af E. K. M:s nådiga proposition angående dessa löneinnehållningars upphörande, blifvit i underdånig skrifvelse den 2 sistl. Juni af Rikets Ständer anmäldt. b) Som den under förvaltning af direktionen för Civilstatens pensionskassa ställda s. k. Allmänna Enkeoch Pupill-fonden fått på sig öfverlåten den, enligt Kongl, kungörelsen af den 29 Juni 1798, statsverket förut åliggande skyldighet att pensionera civile embetsoch tjenstemäns enkor och barn, samt det tillhör staten att tillse, det nödiga medel för ändamålet ej må saknas; alltså och enär, enligt hvad E. K.
»Nu är det skönt att inte höra till fotfolket», sa Villy belåtet. »Det antar jag det alltid är», sa Krycke. »Ja, bättre trampa än trampas», sa Gustaf. »Usch»! sa jag. »Men söta ni, hvad är det där för en konstig herre, som trampar omkring som en äggsjuk höna?» »Det är en poet, som vill läsa upp sina värser», svarade Villy. »Nej», sa jag strålande. »Vill han! Så förfärligt snällt!» Fyra vaktmästare med hvita handskar och frackar på händerna, passade upp, och ett värdfolk hade vi som var alldeles utmärkt! De talade med alla, drack med alla, men inte såg jag dem förtära en bit själf. Slutligen kom doktorn fram till oss med en upprågad tallrik i handen. »Finns här husrum?» frågade han muntert. »Tror jag det», svarade jag nytert. »Både husrum och hjärterum!» Det var riktigt roligt att se honom hugga in på maten lika friskt som i fordna tider. »Åh, hvad mat är godt!» sa han med en suck. »Kommer strax!» ropade han därpå tvärt till svar på hustruns vackra ögon, som betraktade honom med riktig fasa. Och borta var han, sedan han stjälpt i sig ett par glas rödvin å rad, för att bocka sig för den gamla änkenåden. Nio glas hade vi framför hvarje kuvärt. »Hvad tror du, vi ska göra med dem?» sa jag sakta åt Gustaf. »Dricka förstås.» »Vi är väl inga kalfvar häller?» På bordet låg en präntad matsedel i form af en fana. »Behöfs inte», sa Villy, »det finns bara en matsedel i Stockholm!» »Prata inte», sa jag. »Fråga Krycke – och fröken här!» »Ja», sa Krycke, »den är som skolundervisningen – obligatorisk.» Det var riktigt roligt se hur uppmärksam och näpen brukspatronens unga dam var mot sin otrefliga granne. »Är hon inte söt?» sa jag. »Nej», svarade Krycke, ohöfligt. »Nå, då går det an att jag vet en till då, som inte är söt», sa jag stött.
andra klädningsmodeller till samlllansättningar, emedan dessa senare just utgöra en väsentlig karaktär i denna stil, som består af öfveroch underklädning. Dess " sammansättni,ngar måste dock göras med urskiljning och sl11fik. * För att till en början icke stöta den al1männa smaken anordnades del! första tefonnd·tägtel!, den i Hfindarbetets Vänners lokal utstälda modellen, enfärgad och mörk. Som kläde är för tungt att tjena drägtens ändamål förfärdigades modellen af Oheviot, det på en gång lättaste och fastaste af filla klädningstyger. De på denna modell anbragta broderierna äro hållna i rom,msk stil. De äro gjorda af sammet, samt ej broderade på tyget, utan applicerade på kläde föl ' att kunna vid behof bortt,] gas eller flyttas. De äro fastsydda med täta öfverkast, alla konturer äro prydda med snodder af helsilkekordonnet; dessa snodder Mo äfven med största omsorg fastsatta. Det inre; tf ornamentet bar en spetslik botte " af svart grenadin, som Mven !can utelelllllas (se Yidare bilagan). Bältet å den utstälda modelldrägten består af ett underlag af skinn, öfverklädt med sammet ocb prydt med spänne och beslag, samt en vidhängande " äska, allt i gamnlal stil. Bältet bör ej göras bredt, emedan lifvet derigenom ser kortare och tjockare ut, något som ju bör undvikas om drägten skall vara på en gång bekväm och ej missklädande. Som nu ett bredt bälte icke i någon mån - åtminstone icke på en normal kropp - ökar drägtens 9 ~ sundhet, är ej Skäl att bära ett sådant. Bälten af skinn och tyg kunna lika " äl användas som dylika af sammet, dock afrådes från att rundt omkring lifyet besätta bältet med metallsirater, hYilket " isserligen tillhör en gammal stil, men biarager till att göra midjan tjockare.
Allmogen skulle då lika gerna taga emot silfvermyntet, som han tager en sedel. Hr Rosenblad har trott att realisationen vore lika väl skyddad, blott banken alltid ägde silfver tillräckligt för utvexlingen. Detta kan vara på sitt sätt sannt, men den största säkerheten för realisationens bestånd ligger väl deruti att silfver finnes i allmänhetens händer, så att äfven gemene man kan genom känslen i fingrarne fatta huruvida han blifver af staten och andra bedragen eller icke. Tron .1, mine Hrr! att del hade varit möjligt göra en sådan bankrutt, som Sverige gjort, om det hade funnits silfver i allmänhetens händer. Nu har man ät hvarje innehafvare af b:co-sedlar, berättigad att få 48 sk. silfver för 1 r:dr sedlar, gifvit 18 sk. Han har således förlora! 30 sk. Tron J att det hade varit möjligt att utan öppet våld och motstånd taga 30 sk. från hvarje ägare af 48 sk. om silfver varit i omlopp och om han derigenom begripit huru stor orätt man gjorde honom? Men då han på sedeln såg siffran 1 eller 2, så trodde han i sin enfald, att han verkligen fick värdet af 1 r:dr eller 2 ndr silfver, när han för sin vara, eller sitt dagsverke emottog en sådan sedel ? Snarare fägnade han sig åt en förmodad vinst, när honom genom sedelns fall inbillades, att både varor och arbetslöner stego. Då man hos Turkarne ej förstod alt göra sedlar för att dermed belacka en bankrutt, utan slog piastern tunnare än han borde vara, der tände folket i sin förtrytelse eld på Constantinopel och man nödgades alltså akta sig för dylika finansiella åtgärder. Hr Rosenblad har sagt att de 800,000 r:dr, som utgå bland allmänheten för inlösen af småsedlarne, icke på något särskildt sätt bidraga till större säkerhet om detta silfvers förvaring, enär det läge säkrare i banken. Detta kan ur en viss synpunkt vara sannt; men meningen är, såsom jag nyss sökte visa, att genom denna summa, som är en ringa del af bankens redbarheter, betrygga realisationens bestånd i det hela.
Knapt hade likväl år 1809 ett nytt sakernes skick inträdt, förrän uppmärksamheten fastades på detta ämne, och fråga väcktes, ej om Konungens rättighet att använda trupperne till allmänna arbeten (ty den har alltid ansetts obestridlig), utan om sättet för verkställigheten, på det truppernes nytta och förkofran måtte afses jemte arbetet. Följden häraf blef en ny arbetsordning. Styrelsen anbefallte en af armeens välkända Generalspersoner, att tillika med mig uppsätta förslag till ett reglemente för sådane tillfällen. Detta förändrade det förra förhållandet, hvarunder soldaten med en obetydlig aflöning lemnades nästan utan vård derhän, att soldaten nu mera ej allenast finnér tillräcklig vård under tillräckligt befäl, utan äfven, genom de vidtagne anstalterne, göres van vid fältlefnad , och blir bekant med sitt befäl, äfvensom befälet blir bekant med sina underhafvande. Förslaget, som af Kongl. Maj:t blef gilladt och bifallet, stadgade äfven en sådan förhöjning i karlens aflöning, att den något öfverstiger markegångspriset i orten. När man nu besinnar, att soldaten blifvit antagen i Kronans tjenst till samhällets biträde, och att han icke destomindre för sitt arbete blifvit tillagd en högre aflöning, än den enskilde kan påräkna, samt dertill njuter den noggrannaste vård, tror jag, att man ge - Den i6 Febr liar ii f. m. 37 norn detta reglemente iagttagit allt hvad billigheten fordrat. Jag vågar äfven säga, att Konungens härutinnan yttrade vilja blifvit fullgjord; ty det bär syn för sagen, att ifrån den tiden en helt annan ordning och förändrade förhållanden vid alla arbetscommenderingar inträdt. Man har väl omtalat den stora mortalitet, som bland Canalarbetarne skall äga rum, och de svåra olägenheter, som genom arbetscommenderingar skola tillskyndas de roteringsskyldige.
Examens-rätten kan alltså ej hafva haft något märkbart inflytande på elevernas antal, men det oaktadt har detta antal varit ganska stort, t. ex. under den berömde Retzius, hvars undervisningsämne likväl var rent theoretiskt. Icke destomindre säger Utsk:t, efter ett långt raisonnement, förblandande undervisning och examen, sid. 17 etc.: »Bet företer sig det egna förhållande, att det läroverk, åt hvilket statsverket bestått de flesta lärostolar, blifvit beröfvadt undervisning i en del ämnen, för hvilka det eger särskilda lärare, ty rättigheten att undervisa måste anses illusorisk, då den undervisande ej tillerkännts rätt att i undervisningsämnena examinera eller öfver lärjungarnes framsteg afgifva betyg.» Yar denna undervisningsrätt illusorisk före år 1861? Vill man på allvar påstå, att t. ex. Retzii undervisningsrätt varit illusorisk, derföre att han under hela sitt lif ej examinerat ett tjugutal af lärjungar? Utsk:t talar vidare derom, att »lärostolar bibehållits vid Institutet, hvilkas overksamhet legaliserats och som derigenom förvandlats till sinekurer.» Om detta omdöme vore rigtigt, vöre det sannerligen icke smickrande för de ifrägav:de lärarne vid Carolinska Institutet, hvilka alltså endast såsom »examensbusar» 118 Den 14 Mats f. m. skulle förmå skaffa sig lärjungar! Akademiadjunkter hafva icke heller någon examinationsrätt, men ingen menniska vågar derföre skylla dem för »legaliserad overksamhet», eller anse deras tjenster såsom sinekurer. De flesta af dessa, åtminstone i Upsala, hafva haft ganska fullsatta auditorier. Skulle detta, utan examensrätt, vara omöjligt i Stockholm? Likaså ined Hrr Professorer i Vetenskaps-Akademien. Aro deras platser väl sinekurer, derföre att de slippa ifrån det göra, som kallas examina? Sannerligen, den vet icke hvad en anatom eller kemist i våra dagar har att göra, som tror att en sådan vetenskapsman, i brist på examen, blir försatt i »legaliserad passivitet.» En sådan sats är ovärdig Utsk:t, oförtjent af Institutet!
T ri a F ri* a Första vilkoret för verksamhet är hälsa. — Dess återvinnande bör ej fördyras. 2 Ek Beck. 1 tunna F r i F t i Fri införsel tili Fabr:s förkofran. Fri Utf. till befordrande af Barkens förvandlande i penningar. Den tages nu ej tili vara, emedan deu betalas för litet. — i tunnor .» t tunna 2 12 — 6 32. Beckolja * Borstar. Af Guld och Silfver, Äkta Oäkta xr~. — Andra slag Bränvin och Sprit. ^Föremål för smuggling. 2 Af alla slag &c, % » Brod. f k:na 24 vy» Förbudet åstadkommer ej, hvad man dermed åsyftar: förmin*- skad consumtion. — Möjligen uppmuntrar det till att Förvandla brödämnet till husbehofs-bränning — och deraf blifvande brist på bröd. 4. 2. Af Hvete } * ♦ Andra slag * Böcker. På Svenska trjekte . 1 B. D:o < F 1 ri i 6. a F ri a Medel till upplysningens befrämjande består ej uti att försvära och fördyra åtkomsten af de böcker, hvarur den skall inhemta*. ■— Boktryckerien här kunna täfla med de Utländska. Bil. till Bevillnings-Ucskottefs Utlåtande, N\o 3o. i3 R:dr | sk. | rst., Qvantitet för Tull - Inf.-Tull, Utf.-Tull. Rtdr | sk. | rst. R:dr sk jr:st Motiv för Reservationen. Der inga äro anförde, är endast Inf.-Tullen nedsatt, di den i Bet. varit bestämd till högre belopp än 25 proe. af Tullvärdet» 20. — Cacao * . ♦ 1 U. — 5 — —. — i Chokolade ♦ D:o 12 . __ Circlar, Passare och'Cirkelbes tick ♦ . * # Kard-UUs1 24 — Ofärgadt, otvimiadt och odubleradt . * i n. 18 —* —■ Gevär , * , lOOrtdr 25 , — .