Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Yäl vore det sant, att i en stor del af landet, särdeles i de nordliga och vissa af de mellersta länen, annan bränvinsbränning med små pannor sällan egde rum, än den, sorn idkas utan ansträngning., endast för att, med en och annan tillmäskning i månaden, ofta af den sämsta säden eller skadad potates, förse hushållet med dess bränvinsbehof, och sådan hränvinsbränning utöfvades då med ganska enkel redskap; men i andra delar af landet hade deremot mångenstädes tillverkningen med de lill rymden små, men likväl i en för ändamålet gynnande form inrättade pannorna blifvit ganska högt uppdrifven, så att den lemnat betydliga qvantiteter till afsalu. Äfven de brännerier, som drifvas med större eller sammansatt redskap och i allmänhet alltid afse tillverkning lill afsalu, hade kommitteen funnit vara sinsemellan högst skiljaktiga, enär de smärre syntes inrättade för att till bränvin förvandla en del af gårdens egna produkter och att under vintern sysselsätta en då från åkerbruksarbelet ledig arbetsstyrka, samt oftast drefves för att på stället bekomma dranken till hjelp vid utfodringen och således vöre att betrakta såsom en af jordbruket beroende binäring, hvaremot de större, som vanligtvis numera drifvas med ånga, träffades lika ofta inrättade på små, som på större egendomar, 9amt merändels voro för kostsamma, i sin anläggning och utgjorde en allt för stor rörelse, för att stå i beroende af jordbruket, som deremot ofta finge bero af bränneriet. Således hade, oaktadt bränvinsbränningen skolat, såsom det heter, åtfölja jorden, dock, så godt som oberoende af jordbruk, ett icke obetydligt antal brännerier uppstått, hvilka rätteligen vore att anse såsom fabriker, framkallade af beräknadt tillfälle så väl till inköp af råämnen, sorn till afsättning a£ bränvin. De upplysningar, kommitteen varit i tillfälle att inhemta, dels om be~ skaffenlieteu af de redskap, sorn allmogen på olika ställen till bränyins - f. Kongl. Maj.ts Nåd.
Slutligen anse sig Rikets Ständer böra i underdånighet tillkännagifva, att Rikets Ständer, i fråga om den lämpligaste form, hvari de nya texterna kunna sättas i församlingens händer, dela den af Preste-Ståndet uti meranämnde underdåniga skrifvelse den 11 Augusti 1851 uttalade åsigt, att nemligen dels ett officielt och normalt aftryck af texterna, likväl endast citerade till sina bibelställen, kungöres i Svensk Författningssamling, dels att äfven, i öfverensstämmelse med hvad Kommitterade föreslagit, de nya texterna genom tydliga citationer anvisas i de års-almanachor, då de skola begagnas; och lärer då sannolikt, med den spridning, som Nya Testamentet numera i fäderneslandet lyckligen vunnit, ingen sakna tillgång till de nya texterna; hvaremot särskilda aftryck af desamma icke i någon lorm torde böra af Kyrko-styreisen besörjas utan kunna öfverlemnas åt den enskilda spekulationen. På grund af hvad sålunda är vordet anfördt, få Rikets Ständer i underdånighet förklara, att Rikets Ständer, vid granskning af det dem nådigst meddelade förslag lill 2:ne nya årgångar predikotexter, icke funnit detsamma föranleda till andra anmärkningar än alt: 1:0. Under de år då evangelium om yttersta domen kommer att tillhöra 23:dje Söndagen efter 11. Trefaldighetsdag, och, till följd deraf, den samma evangelium motsvarande aftonsångslext skulle komma att uttränga det i nya förslaget till aftonsångstext anvisade slutet af Romarbrefvets ll:te Kapitel, eller verserna 25—36, dessa verser, kunde, tillsammans med de nästföregående, pä 22:dra Söndagen efter Trefaldighetsdag såsom aftonsångslext läsas och förklaras; 2:o endast 18—25 versarne af Romarbrefvets Esta Kapitel, på 2:dra Söndagen efter Trefaldighetsdag, uti första årgången, till aftonsångslext torde böra begagnas; 3:o till dylik text å 4:de Söndagen eiler Trefaldighetsdag, i andra årgången, torde böra anvisas Rom. 14: 1—18; \ 144 Expeditions-Utskotlels Förslag till underd.
Maj 1845, angående förändring i tiden för krono uppbördsstämmorna på Gottland (195); N:o 188 af den 15 Maj 1845, angående lindring i Tiondeoch räntegifvares skyldigheter (196); N:o 200 af den 15 Maj 1845, i anledning af väckt fråga om upphäf vande af Kongl. Resolutionen den 13 November 1747, angående inskränkning uti en del socknars i Dalarne rättighet att använda skog (214); N:o 217 af den 22 Maj 1845, angående lindring för hemmansägarne å Ön Hven i dagsverksskyldigheten till Uranienborgs kungsgård (204); och R. St. Just. Ombudtm. ^ 74 R. St. Just. Ombudsm. Ernb. -Berättelse den 15 Nov. 1847. N:o 233 af den 24 Maj 1845, angående förändring i sättet för indelta räntornas utgörande samt dessas och kronotiondespanmålens indragning till Statsverket (209); samt hos Kongl. Ecklesiastik-departementet N:o 39 af den 30 November 1844, angående Stadsskolans i Sköfde förening med folkskolan derstädes (217); N:o 51 af den 18 December 1844, angående rättighet för tiondegifvare i Skåne att få lösa den till Stockholms allmänna Barnhus anslagna kronotionde efter markegångspris, med tillökning af forsellön (220); N:o 97 af den 15 Februari 1845, angående förändringar uti rikets Ele mentar-läroverk (227); N:o 101 af den 15 Februari 1845, angående utskrifning af Registratur, som bort från Statsdeparlementen aflemnas till Riksarkivet (228); och N:o 227 af den 23 Maj 1845, angående den till Skolorna i städer inom Lunds stift utgående helgonskyld (246).
Sedan Summan af alla tillverkningarnes sammanräknade värden härigenom blifvit utrönt, samt huru stort värde, i följd deraf, svarar mot en Fullmägtig, fördeles Bergsbruken i fem ValDistrict, af passade efter orternas lägen, och sä att i det närmaste ett på tillverkningsvärdet grundad t, mot en Fullmägtig svarande röstetal må inom hvarje Val-District finnas. Falen skola ske inför den Magistrat inom Val-Districtet, som Styrelsen öfver Bergverken, genom Kontin■» 2o6 Dea 26 F e b r u a r i i f. m. gens Befallningshafvande i Länet, derom anmodar, och å den dag, som för hvarje Val-District af samma Styrelse härtill utsättes, och genom dess försorg inom Districtet allmänneligen kungöres; börande Styrelsen tidigt före valet låta tillställa den inom hvarje District valförrättande Magistraten behörig längd öfver alla inom Districtet valberättigade, samt hvars och ens röstetal, utfördt i Riksdaler, efter tilltillverkningsvärdet: Och må ingen å denna längd uptagas, som icke minst tre är före den dag, dä Riksens Ständer, enligt Riksdagskallelsen, skola sammanträda, varit Bruksägare i Riket, eller der idkat annan sådan näring, som hörer till förädlingen af Mineral-Rikets producter. De väljande, som genom förenämnda kungörelse till valförrättningen kallas, afgifve sina röster efter Riksdaler-talen af deras tillverknings-summor, antingen personligen, eller medelst befullmägtigade Ombud, men alltid med slutna sedlar, så beskaffade, som i yt §. stadgas: Och röste hvarje väljande blott pä En i Districtets ValLängd upförd person, hvadan ock denna Längd bör före valet, till de väljandes efterrättelse, upläsas. Herr Rosenquist, Fredrik Leonhard, npläste följande: Rörande mina anmärkningar vid de till i4 §. Riksdagsordningen föreslagne tillägga Den 26 Februari i f. m. af arne Momenter, utbeder jag mig på förband Ridderskapets och Adelns tillgift folden vidlyftighet, som i anseende till ämnets vigt jag ej kunnat undvika.
Då liden ej medgifver fortsättningen af dessa anmärkningar, vill jag blott erinra a) att straffpåföljden, förlust af medborgerligt förtroende för alltid, bort, i följd af dels de allmänna grunder, jag anfört i min reservation vid Utskottets Betänkande N:o 35, dels ock latitudsystemets konseqvenser aldrig utsättas ensam, utan, om den skolat finnas, begagnas blott alternativt; 6) att, i följd af dels svårigheten att i åtskilliga fall säkert bedöma, huruvida den, som tilltalats för ett af de i 8 § 16 Kap. omförmälda brott, har »af arghet»» eller blott af sårad rättskänsla, i häftighet, »[ortspridt af annan utsatt rykte», som för kärandens »yrke, näring eller fortkomst menlig är», dels ock i sednare tider uppkomna allmänna åsigter och vanor, torde 13 § böra ändras till närmare öfverensstämmelse med det förslag, Hans Excellens Justitie-Statsministern framställt, samt c) att det i 24 Kap. 3 § föreslagna straff, högst 1,000 R:drs böter eller sex månaders fängelse, för den, som i annans skog tager ris eller gren från vexande träd, är alldeles för högt, samt att försigtigheten torde hafva kräft bibehållandet af det undantag från straffsystemet, Lag-komitéen och Lagberedningen i 27 Kap. 3 § för ifrågavarande brott föreslagit, nemligen böter till (högst) fyra dubbla värdet af det åverkade, dock med rättighet för domaren att i vissa händelser sätta böterna till fyratio R:dr R:mt.» af Herr Carlén, med hvilken Herr Bovin förenat sig: »Från Utskottets majoritet är jag skiljaktig i följande delar: 13 Kap. 6 §. Enligt Kongl. Maj:ts förslag till ny strafflag skulle såsom menedare bestraffas endast den, hvilken burit falskt vittnesbörd och detsamma med ed eller pä annat ve dertaget sätt bekräftat. Kongl.
Han har visat, uti hvilken ställ-» ning Riksg:scont, kan komma, örn R. St. icke ordna affärerna, och han har ganska riktigt framställt, att erforderliga medel icke i år kunna hemtas från inkomsterna, hvilka först påföljande år inflyta. Det är altså klart, att lån måste upptagas. Men jag hemställer, om det af Hr Frih. afsedda mål närmas derigenom, att man återremitterar förevar, betänk, och såmedelst förespeglar nationen, att andra åtgärder behöfvas för att bättra det beslut, vi redan fattat. Efter min tanka kan Utsk. icke uppgifva något annat förslag, än att taga penningarna ur Banken, om man icke anser det förra beslutet leda till något resultat. Det blir då deras sak, som bragt ställningen derhän, att Riksgtscont, ej kan Den la Mars e. m. uppfylla sin bestämmelse, att redogöra för sitt handlingssätt. Att R. o. Ad. nu skulle yttra en misstro till det förra beslutet kan jag ejYnedgifva; och oaktadt jag delar Frih. Rålambs farhåga, önskar jag likväl bifall till detta betänk, saint att det förra beslutet i ämnet må bringas till verkställighet. Hr von Troil, Emil: Anledningen, hvarföre Hr Stråles motion blifvit särskildt behandlad inom Utsk., är den, att motionen icke inkom, förrän betänk, om Riksgfscontts ställning redan livi lade på Utskrs bord. Då R. o. Ad. fattade beslut öfver det förra betåpk., var dermed likväl äfven denna fråga afgjord. Jag erkänner, att jag med förundran hört ordföranden för fuilmägtige i Riksg:scont. tala om behof af medel för att fylla uppkommande brister, innan lånet hinner upptagas. Mig veterligen är intet lån beslutadt, Utan man har lemnat åt fuilmägtige att upptaga lån på lång eller kort tid efter omständigheterna, blott med det vilkor, att längsta betalningstiden icke må öfverstiga i5 år. Fuilmägtige äro således oförhindrade att upptaga lån på 3 månader, eller hvilken annan lid som helst. R. St. hafva altså gjort hvad på dem ankommer, och fuilmägtige böra nu kunna reda sig sjelfva.
Celsius lefde ju ett helt sekel efter Lucidor, och många orimliga rykten gingo i svang om skalden. Att Celsius orätt uppgifver hans mördares namn och derunder berättar en annan, alldeles grundfalsk anekdot, förringar naturligtvis trovärdigheten af denna. Vidare: skulle Columbus hafva försummat att uppteckna ett så pikant drag? Uppgiften om grefve Totts aflidne son är alldeles oriktig. Qvädet, som är mycket vackert, handlade om hans fru, född Oxenstjerna, och, långt ifrån någon anonymitet, bär utsatt författarenamn, Lucidor den olycklige, och datum af begrafningsdagen den 19. maj 1672. Slutligen har grefve Tott, som var en af regeringens mest använda diplomater och nästan jemt på utrikes resor som dess utomordentliga sändebud, redan i april afgått som gesandt till Polen och således för fäderneslandets skull försakat att vara närvarande vid sin makas jordfärd. Lucidor måste då hafva in kastat sitt ännu blott handskrifna qväde i grefvens vagn, medan denne var hemma och hans gemål stod på bår. Poetens handling var ingalunda så utomordentlig, som den nu skulle förefalla oss, ty man var knappt då aflägsnad från den period, då en sann kavaljer, när han på gatan mötte en dam i sin kaross, steg upp i hennes vagn och under höfviskt samspråk åkte med henne en bit väg. Men ett sådant bemötande af Tott är i full enlighet med hans karakter, ty han var i rang, skönhet och nobless lika lysande. Vi tro således, att Lucidor på ett eller annat sätt presenterat honom poemet och blifvit på furstligt vis belönad. Men att han så oförståndigt och löjligt skulle besvarat sin höge gynnares ädla uppförande, derom kunna vi ej, när så många omständigheter tala deremot, öfvertyga oss. Celsii anförande om poetens död lyder ungefär så. Han hade skämtat med en vän, Samuel Ernstedt, som slutligen satt sig i försåt under bordet och stuckit Lucidor midt igenom bröstet. Denne har då sagt: »Ernstedt, du har gjort min spådom allt för sann, jag är stucken till döds.
Svar emottagas tacksamt, märkta M. Arborga p. r. P lats som husmor eller husbestyr, sö- kes af en duglig, bildad flicka (små- ländska, 39 år gam.). Van vid alla till ett landthush. hör. göro M-, är hon tillika varm barnv. och öfv. i att underv. smärre barn. Vid. uppl. lemn. fru Eva Vigström (Ave), adr. Helsingborg. [1836] E mot fritt vivre på landet under sommaren, önskar ett ungt bildadt fruntimmer, vant att undervisa i musik, dagligen gifva några timmars undervisning. Närmare underr., om svar märkt Z. Iduns byrå Drottningg. [1842] bildad flicka, som är kunB n nig ung, i bokföring, önskar plats i en större affär. På lön fästes intet afs. Svar till » 21 år », Gnesta, p. r. (G. 239S) Ä FREDRIKA BREMERFÖRBUNDETS BYRÅ, STOCKHOLM, finnas anmälda kvinliga arbetssökande såsom: svenska och utländska lärarinnor för hem och skolor, kontorsoch skrifbiträden, husföreståndarinnor, sällskap och biträden i hem, föreläserskor, gymnaster, sjuksköterskor m. fl. enka utan barn önsk. erh. värdinnepl. Utom huslighet och ordningssinne eger den sökande goda kunskaper i språk och musik samt ett godt och jämnt lynne. Utmärkta referenser. Svar till » Värdinna 1890 », Iduns byrå. FTS32] E tt hem kan beredas åt ett medelålders, bildadt fruntimmer, hälst med själfständig verksamhet hos en ung fru på en vacker landtegendom nära stad i mellersta Sverige. Treflig bostad. Närmare genom korrespondens. Svar till — g. Iduns byrå. p.834] E 18-årig flicka önskar plats, är kunnig i sömnad, modearbete och inomhus förefallande göromål. Afven tillse barn. Ett tacksamt svar till A. Handtverkaregatan 40, 1 tr. af en 19 års flicka af god familj, hälst i Pappershandel. Den sökande innehar nu elevplats i dylik affär, från hvilken goda betyg kunna presteras.
Armfelts förslag innehåller precis detsamma, sorn mitt yrkande, och är på samma gång enklare i tillämpningen, afstår jag från mitt yrkande och förenar mig med Frih. Armfelt. Hr Olivecrona: Afven jag anhåller att af samma skäl som -föreg:de talare anfört, få förena mig i Frih. Armfelts förslag. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, att i afs:de å de nu förev:de 4 §§:ne endast •blifvit yrkadt, att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt förra beslut om godkännande af Sirsta, 52:dra och 53:dje §§:ne af LagUtsk:ts förslag i Betänk:t N:o 20, dock med uteslutande af 2:dra mom:t i sistnämnde g, samt att en 5 4:de § skulle antagas med följande lydelse: »Låter någon bruka sig till biträde vid upgörande af aftal Den 18 Jull e. m. 203 om envig, eller till vittne vid sådan strid; varde straffad med fängelse f. o. m. 2 t. o. m. 6 månader.» Härefter framställdes propos. å bifall till hvad sålunda yrkats och besvarades med ja. § 57. Hr Olivecrona: Mot den nu föredragna 57:de §:n har jag reserverat mig, och i min reservation framställt förslag till förändrad lydelse af §:n. Förändringen består endast deruti, att hvad som säges om fånges rymmande komme att utgå; i öfrigt skulle §:n bibehållas lika lydande med Utsk:ts förslag. Då denna g första gången inom Ståndet föredrogs, utvecklade jag de skäl, på hvilka jag ansåg att det första stadgandet ang:de rymd fånge skulle bortgå, enär, enl. mitt förmenande, det alldeles icke hörer till kapitlet om nödvärn, om våld brukas mot en person, som är på flyende fot och ej sätter sig till motvärn. På den grund att saken icke hörer till nödvärn, anser jag detta stadgande böra ur §:n utgå.
Jag hade i förbifarten nappat tag i en trädgren och blef hängande der, men hästen fortsatte sitt lopp, den for ner som sagdt är, och blef der. Jag tänker ni kanske beskyllt mig för, att ha stulit er häst?” ”Nej, hästen hittades död, och när du försvann, så gissade jag, att du ej vågade komma tillbaka.” ”Ja, jag vet ej rätt om jag ej vågade, eller om jag ej snarare tyckte att jag ej mer var värd att se ert signade ansigte och äta ert bröd! Sannt var det ock, att jag ej det var.” ”Nå, hvart tog du sen vägen?” ”Jag blef soldat och kom öfver på Revalska sidan, och der var jag i sex år, och der lefde jag ibland vildt nog; men allt gnagde mig samvetet, och jag tror nästan ändå, att det till slut var er döda häst, som gjorde så pass folk af mig, som jag sen blef. Allt mer och mer tärdes jag af längtan, att få komma och be husbond om förlåtelse, och jag fick ingen ro förr.” ”Nå, hvarföre kom du inte?” ”Det kunde jag omöjligt göra, om jag ej på något sätt kunde visa er, att jag hade allvar med min ånger. Dertill grämde mig dag och natt, att jag ej kunnat ersätta er skada. Jag hade slutligen kommit på den tanken, att om jag kunde hemta med mig ett par hästar, åtminstone lika ståtliga som den döda, så skulle jag komma och begära förlåtelse. Detta blef till slut min dröm, både som vaken och sofvande. Jag tänkte knappt på något annat. Men hvad kunde jag samla som soldat? Ringa byte gjorde vi. Jag gaf tjensten hin, så snart jag kunde slippa fri, och så var jag i några år trädgårdsarbetare hos fru Ebba på hennes gods, men hur jag än knogade på dalern, icke kunde jag der mycket lägga ihop. Men så kom jag öfver till hemlandet, och tog tjenst som trädgårdsmästare hos herr Gödich Fincke. När jag hade tjenat der några år, började jag smått fundera på att tala vid min husbonde, om huru jag skulle få hästarne köpta, ty jag hade nu pengar, så jag tänkte det något skulle förslå.
Der finnes verkligen något af den våldsamma energi, som sedan skulle utmärka allt det dugliga, som kommit från Strindbergs hand. Det samma gäller om den genialt utkastade teckningen af Markus Larssons äfventyr med de båda lotsarne, hvars snöpliga slut tillika är fargadt af den bittra ironi, som sedan blifvit ett af Strindbergs kraftigaste vapen. Och med hänsynslös qvickhet har han i Anno 48 gifvit uppslaget till de teckningar, som utförda skulle gifva “ Röda rummet “ .Men det är ett faktum, att trots allt detta, som verkligen fans skrifvet, var Strindberg ännu icke känd. “ Mäster Olof “, hvars versifierade upplaga utkom 1878, väckte mera uppseende i tidningarna än hos allmänheten. Men af hvad värde detta arbete var, lärde man sig ej inse, förr än förf. på ett helt annat sätt fäst ögonen på sig. Strindbergs hela kar-rier är en illustration till Zolas egendomliga yttrande, att för att i våra dagar taga sig fram måste en förf. vara en kraft, som ingen kan skuffa undan, men som bryter sig väg “ brutalement “. Och detta — menar Zola — är en vinst för vår tid. Den, som ej kan skaffa sig plats sjelf, må ej vänta att på en annan väg få sig odödlighet garanteraçL Man tar ej patent på skaldens lager. Man får kämpa sig fram steg för steg. Och det är de svaga existenserna, som äro dömda att gå under. Men till dem hörde nu icke Strindberg. 1878 utkom emellertid ett litet häfte, som åtminstone i någon mån blef läst, och som också finnes bland de ungdomsarbeten, som äro inryckta i den ofvan nämda samlingen. Det var skisserna från Upsala, Från Fjerdingen och Svartbäcken. Förf. till dessa rader mins mycket väl, hvilket intryck dessa skisser då gjorde på honom. Det mesta förstod jag ej, emedan jag varit för kort tid i Upsala, dels ock derför, att teckningarna egentligen torde träffa in på tiden närmast före och omkring 1870 och särskildt vis-à-vis en del satiriska utfall i den sista historien var jag mest benägen med att instämma med veteranen på sjukhuset: “ Insulterar du den store mannen? Vara är förnimmas.
Emu et s B trätt eliels er. färdandej voro tillfälliga omständigheter, hvaraf ingen saker grund borde hämtas, att med egenskap af brott stämpla handlingar, hvilka ej allenast äro i sin natur oskyldiga, utan ock genom sedvänja hos Folket vunnit helgd af oumbärliga nöjen, hvilkas njutning hvarje klok Sty« reise haldre borde befordra än igenom vitén förbjuda, och om sädane lustbarheter' kunde Menige Man förvägras af den orsak , att brott dervid någon gång utöfvas , torde hvarken ting eller förhållanden i 1 ifver kunna tänkas, som ej af enahanda anledning bovde underkastas prohibitiva Lagbud, och Ivar jag icke kunnat anse det af Konungens Befallningshafvande uti ofvannämnde Kungörelse, på prof erli tills vidare, medgifne vilkor , att närmast hvarannan belägne gårdars ungdom, till ett antal af lo ä 12 personer, samrnanräknadt af båda konen, skulle få samla sig till Dans, Lekar och Kroppsöfning gar , gifva någon bestämd anledning att förmoda, det befarade oordningar lättare kunde före* kommas vid desse mindre samqväm , än viri de talrikare, som på Gottland förr lära vaiit öllige och tillåtne. Uti samma Kungörelse hade Konungens Befallningshafvande äfven gifvit tillkänna sitt beslut, att årligen låta offentligt kungöra de Brottmål, som efter den tiden blefvo vid Länets Domstolar åklagade, till rättmätig nesa) får de bratslige och varning till redlige. Medborgare., att får sädane vanartige taga sig vill vara. Då brott medför minskning uti Medborgliga rättigheter, såsom tjufnad och lurendrägeri, eller cck då öfverträdelse af allmänna Hushåll». justitia:Ombudsm.
För öfrigt hafva Rikets Ständer funnit sig böra instämma i den vid granskning af den uppgjorda ritnin gen lill skolbyggnaden hos Ofver-Inlendenls-embelel gjorda anmärkning, alt allt för stor areal upptages af trappor och förstugor, äfvensom det synes Rikets Ständer, som rummen i den nya byggnaden i allmänhet blifva väl små, samt tillräckligt utrymme kommer alt saknas för bihliolliek och samlingar. Den föreslagna byggnadsplanen torde således vara i behof af åtskilliga jemkningar, innan hyggnads-arbelet sättes i verket. Då emellertid någon betydligare minskning af den uppgifna kostnaden sannolikt icke är att påräkna och, efter hvad upplyst blifvit, de för ändamålet disponibla medel endast i ringare mån förslå lill kostnadens betäckande, hafva Rikets Ständer ansett billigheten fördra, alt Slaten med sin hjelp understödjer företaget, och hafva derföre medgifvit alt, såsom bidrag för uppförande af nya skolhusoch gvmnaslikbyggnader j Götheborg, en summa af 150,000 R:dr R:mt anvisas, all i mån af behof utgå, med förbehåll, alt lill bristens betäckande utväg må ulan Statsverkets vidare anlitande beredas, äfvensom alt några kostnader för byggnadernas underhållande icke komma att drabba Statsverket. 24:o Uti en den 31 Mars nasti, år till Rikets Ständer aflåten nådig Proposition har Eders Kongl. Majit gifvit tillkänna, alt, ehuru det jemlikt Rikets åren 1844—1845 församlade Ständers beslut, för en summa af 100,000 R:dr b:ko inköpta, vid hörnet af Slottsbacken och Skeppsbron här i staden belägna s. k. Ridderstolpeska huset, hvilket Riks-Ar kive t fått sig upplåtet, innehölle flera ljusa och prydliga arbetsrum, denna lokal likväl i andra afseenden lemna! myckel öfrigt alt önska.