Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag är ganska rädd för en inblandning af private associationer med R. St:s Bauk. Man har nemi. alltid märkt, alt när Styrelsen uti något industriell förelag baft att göra med enskilda, så har den alltid kommit till korta. Så torde det äfven nu komma att gå med R. St:s Bank, om den får att göra med pri vatbankerne. Om Engelska banken, sorn egentligen icke annat är, än en stor privatbank, hufvudsakligen styrd af sine ägare, kan annorlunda förhålla sig med i England varande privatbanker, så är det derföre, att det egna intresset är lika vaksamt pä ena sidan som på den andra. Den Engelska banken (The Bank of England) beböfver ali få sine sedlar spridda, och dertill kunna privatbankerne varaden be hj el pl ige; alltså finnes dem emellan en slags förening. Här i Sverige äger icke ett sådant förhållande rum; ty Riksbankens sedlar utgöra Rikets mynt. Alt, på sätt här blifvit föreslaget, inblanda R. St:s Bank med privatbankerne, anser jag först och främst vara oformligt i en lagstiftning, äfvensom stridande emot hvad R. St:s afsigt var, dä de medgåfvo att någre privatbanker skulle få linnas. Jag anhåller att till stöd för denna min mening få uppläsa slutet af den Kongl, förordning, sorn ännu gäller för privatbankerne och som upprepar hvad R. St. uti deras und. skrifvelse anfört; det lyder salunda: ”Kommandes likväl vid hvarje särskildt tillstånd 22 Den 23 April f. m. till inrättande af enskilde disconter, den uttryckliga förklaring att fogas, att samma inrättningar hvarken nu eller någonsin framdeles skola kunna påräkna något understöd af allmänna medel, samt att, under ingen förevändning, Staten må kunna blifva mera i deras än andra enskilda företag inblandad, eller på något sätt komma att bidraga lill upprätthållande och utredning. På grund af hvad jag nu haft äran anföra, anhåller jag, alt R. o. Ad. måtte bifalla den 1 § i de förenade Utsk:ns betänk. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, alt plenum komme att fortsättas kl. 6 e. m.
Mera sällsynte exempel stnille man kanffe kunna framdraga derpå akt unga Enkor wanwärdat fin egendom, ä» att myndige »vän förstösat fitk goda; I öfrigt finner jag för min del sä myrten stridighet emellan dek» la project och andre under delta Riksmöte yttrade samt widkagne principer vin ulwidgade friheter och rättigheter, att de ej kunna förenäs, och jag asstyrker detta förslag, såsom efter mitt begrepp uran wäsenteliz nytta, blott ledande tili mihnöje. Skulle emot min förmodan stadgas', att Enka som ej upnätt 2i är, skall wara under förmyndare, bör äfwen sörefikrifwas, att hustru före denna alder, helt och hällit är alt anse såsom omyndig. I följd hwar» af mannen i alla de händelser, der ester nu gällande lag hustruns samtycke och underskrift fordras, ingen ting sär afhandla och besluta utan hustruns närmaste fränders wetlffap och samtycke. Enligheten med Herr Afiefioren von 8cftantr's hos Riksens Högloft. Ständers Lag-Utffott Upläste Diktamen intygar sfoli. lllolmdsrgson, Begärdes pä Bordet. Hjcr-r Bandet N:o 92. Den 2r December. Kongl. Majers Nådiga Proposition till Riksens Ständer angående Revisio» nen as krigS-pedogörelserna m. w. Gif> iven Stockholms Slott den 21 December 1809. Efter äterwunnen fred med Rikets grannar och sedan Armeen i det närmaste bliswik pä fredsfot försatt, widtager nu Kongl. Maj.k kraftiga anstalter till erhällande af fullständiga upgifter öfwer den återstående krigsffulden, och tili ett sa skyndsamt asstutande af de speciella redogörelserne för medel anordnade till krigsbehofwen, svin deras beMsfenher och widd möjligen medgifwa.
Denne, en halt figur, med grå frack, försedd med stora fickor, hvarur diverse rättegångshandlingar uppstucko sina hufvuden för att hemta frisk luft, stod nere i förstugan, omringad af en skara bönder, som trängdes för att inhemta visa råd af honom, och ingen blef lottlös, ty än tog «sektern» den ene, och än den andre med sig bort i vrån, der han hviskade honom mycket förtroligt i örat, rynkande emellanåt ögonbrynen, som vore han försänkt i djupt begrundande, ristande ömsom på hufvudet, för att visa att han fann saken betänklig, och stundom nickade han uppmuntran, då han insåg att den stod att hjelpa. Men när baronen kom ned, spridde sig bönderna åt alla håll, och endast advokaten fick smickra sig med att komma med herr baronen i samtal. Emedlertid fylldes tingsgården af menniskor. Här stodo ett par drängar och bytte klockor, der några bönder, som kringskådade baronens granna vagn, och blott då och då tilläto sig att se upp åt «herr» kusken, som satt på kuskbocken, och allt emellanåt gaf till en klatsch med sin smällpiska, för att hålla hästarne vid godt humör, och genom den kringvefvande snärten hålla åskådarne på vederbörligt afstånd – här var en grupp bondpigor församlad omkring en Westgötehandlande, som måste ha varit mycket qvick, emedan han allt som oftast lyckades att aflocka pigorna det mest högljudda bifallsskratt, och der gick länsmannen, åtföljd af några nämndemän, ner på krogen, för att genom en eller annan sup ladda sig till den förestående sessionen. Ändtligen ringde det i tingsklockan, häradshöfdingen satte sig i domstolen, och menigheten samlade sig i tingssalen. Inom skranket stodo åtskilliga stolar för ortens possessionater, och den af dem, som stod närmast domsätet, och således var den förnämsta platsen, intogs af baron Stjernfeldt. Nämndemännen satte sig på sina bänkar, läto snusdosorna cirkulera, och intogo derefter den för slummer mest lämpliga ställning. Åtskilliga småmål afgjordes först.
Bergström från Stora Kopparbergs län m. 11. anvisad utväg, nemligen: att skjutsen ovilkorligen skulle ställas på entreprenad och de resande erlägga betalning i förhållande till kostnaden lör skjutsens upprätthållande, men så enkel denna utväg synes, låter den likväl svårligen förena sig med ett nödigt afseende på rörelsens obehindrade gång. Vid ilera gästgifverier lägger sjelfva belägenheten hinder i vägen för en friare täflan mellan flera spekulanter på en sådan entreprenad; och ju inskränktare antalet af medtäflare blefve, desto högre skulle otvifvelaktigt en eller annans öfverdrifna försigtighet, någon gång kanske äfven vinningslystnad, uppdrifva lägsta anbudet. Der lokala omständigheter för en spekulant kunde undanrödja alla medtäflare eller gifva honom en särdeles öfvervigt öfver dem, blefve legan beroende snart sagdt af hans godtycke. Likasom hittills resandes förskaffande utgjort en kännbar tunga för jordbruket, emedan den skjutsande, utan att sjelf få betinga sig nöjaktig ersättning, måste vid anfordran lemna den äskade tjernsten, så skulle tvertom, i läll entreprenören, utan den resandes begifvande, egde bestämma skjuts-legan, denna blifva alltför tryckande för dem, som nödgas begagna detta medel att komma fort. Utskottet har sig dessutom bekant, att åtskillige orter finnas inom landet, der entreprenad hittills icke kunnat tillvägabringas. Skulle nu å dem en till obegränsadt belopp uppgående skjuts-lega likväl göra entreprenad-skjutsning möjlig, inträffade derigenom betänkliga hinder för rörelsen. Den stora skiljaktigheten i skjuts-legan vid de särskilda gästgifverierna, hvarigenom det blefve omöjligt att vid en resas början beräkna dertill erforderliga omkostnader, vore en ny olägenhet. Ifrågavarande utväg att befria jordbruket från skjutsnings-besväret, skulle således, om den antoges, medföra oreda och hinder för kommunikationerna inom landet, hvarföre den icke kan tillstyrkas.
Tveta Härad omgifver Länets Residens och gränsar till sjön ‘Wettern på ömse sidor örn Jönköping, på hvars Torg aldrig saknas afsättning för det omgifvande Landets production. De märkvärdiga, från höga klippor nedstörtande vattenfallen vid Husqvarna, drifva det der befintliga betydliga Gevärs-Factorie, som nu varande ägaren iståndsatt och förbättrat, så att Factoriet oafbrutit är sysselsatt med de Gevärsbeställ* ningar, sorn af Eder Kongl. Majus Krigs-Collegium här årligen göras. Jordmånen i detta Härad består hufvudsakligen af bättre och sämre mulljord, mycket sandblandad. Med stark gödning och täta rägnskurar gif' ver den vacker, men tily förutan svag gröda. — 5 — Häradets största landtegendom^ äro Fidei-Commi^- T^n^lm och Ulfsnäs, det förra i Adlerbeth.» det sednare Ribbing ka sld t n Vidare Stensholm och de så kallade Theela gea sen och deije mteKid^ dersberg, Strömsholm, Björneberg, m. fl. £gfm , , fö frän »enet Idberg hafva under de viala 3o .Jo . hirf . » o - ■mel och den senare H. nS™^“ÄrÄ“idda»n1f Wasa Orden Prydnad. lags ungs o ar - jokal och fö tacksam jord bära vittne, ali ö'du"T„SnTs£ d icke efver ögonblickets, utan kommande ål igt af sin man i dagen och af sin tvärbranta lodratta hoj > och har ytan. Det synes som ett natur-fenomen vult omkung landet skänkt sitt namn åt hela den pingi van‘ ®ärps^Ro»berga, Månsarps, SandTabergs Bergslag hgger ^kallade Hyttelag, seryd och Byarums Socknai. i„oen vissa bruk, mot hvilkas tackjerns-tillverkning egen igen rättecåne att få tillgodonjuta hvilkas ägare Bergsmännen likväl nu an tällt ratteöåna 0 \ författningarna om en fri tackjerns-ham e .
Så låg hon kanhända en halftimme sanslös. Men en rörelse inom henne väckte henne och tvang henne att stiga upp. Det var som en öken hela verlden, hemmet, allt. Hon var så ensam. Nu först förstod hon herrskapet. De hade insett allt. Hennes dårskap, hennes löjliga kärlek. Till dem kunde hon icke gå. Och inga vänner hade hon, inga, knapt bekanta. Hon var ej af det slaget. Emedan hon var inåtvänd, tyst och sluten, i sitt sätt högt öfver sina jemnlikar och nästan bildad, hade man dragit sig från henne med denna skygghet, som så ofta skiljer råheten från en hjerteadel, om hvars existens man intet vet, endast instinktlikt känner. Evas glödheta ansigte lyste af feberhetta. Hon stred en stund med sig sjelf, andades våldsamt, häftigt och högt, som hade hon kämpat bröst mot bröst med en synlig fiende. Hon tryckte så hårdt, så hårdt sin hand mot hjertat, återvann sedan så småningom fattningen, kom till sig sjelf och började att långsamt skaka af stickor, snöslask och sågspån, som fastnat på hennes klädning. Hon slätade med handen sakta sitt våta hår, som hade det varit ett oroligt barn, hvilket man med smekningar kan lugna. Hon strök sina kinder gång på gång, som hade hon sjelf varit den mor, hvilken hon för länge sedan förlorat och som hon nu tycktes i så stort behof af. Så suckade hon ånyo, tungt och djupt och såg sig omkring med lugnare, nyfikna blickar. Hvar var hon egentligen? Hvarför hade hon legat här i boden i kölden? Hvaröfver sörjde hon? Ah! Således medvetandet af denna olycka, som hon så länge burit utan att hafva känt den. Hvad sörjde hon? Förlusten af honom, honom, som, det kände hon nu, icke var henne värd? Det kom med ens en så skön välsignelserik känsla af nåd öfver henne, af Guds nåd. Gud, som hon nyss glömt. Och Han hade ju gifvit henne detta barn, som skulle se dagen snart nog, detta barn, som skulle blifva hennes tröst i hennes andliga och lekamliga fattigdom, detta mörker utan ljusning!
Malmsten. 4:o. Stats-rådet Herr Grefve Hamilton uppläste härefter underdånigt förslag till den af Kongl. Majit beslutade nådiga proposition till Rikets Ständer, angående Arjepluogs skolebords upplåtande till boställe åt skolmästaren derstädes. Stats-Rådet tillstyrkte i underdånighet, att Kongl. Majit täcktes berörda för - 4 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 65. slag i nåder gilla samt i enlighet dermed låta nådig proposition, sådan den finnes detta protokoll, bilagan N:o 2, vidfogad, till Rikets Ständer afgå. Hvad Stats-Rådet, beträffande det under förestående punkt upptagna mål i underdånighet yttrat och tillstyrkt, täcktes Kongl. Maj:t till alla delar i nåder gilla och bifalla. Ex protocollo K. G. Metzén. Ånk. till Exp.-Utsk. den S Jaa. 1860, kl. 6 e. m. Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående beviljande af anslag får iståndsdttande och förändring af läroverksbyggnaden i Carlstad; Gifven Stockholms Slott den 16 December 1859. I underdånig skrifvelse den 6 sistlidne April har Konsistorium i Carlstad hos Kongl.
Fråga om Prestmans eller Skollärares skiljande vid Embetet till en tid eller för alltid, i anseende till fortsatt anstötligt lefverne eller vanvård af sitt kall, ehuru han icke blifvit anklagad eller förvunnen till sådan förseelse eller sådant brott, hvaröfver vid verldslig Domstol bör ransakas eller dömas, behandlas och afgörcs i förstärkt Domkapitel. 6 Lag-Ulshottctf Betänkande N:o 47. Förstärkt Domkapitel utgöres af Biskop och tvänne beständiga Konsistoriales (Decani), Domprost, äldste Theologie Professor eller Theologie Lektor, Rektor och äldste Lektor vid elementar-läroverket i stifts—striden samt 12 af stiftets samtlige Prester och Skollärare valda ledamöter. Förstärkt Domkapitels dom till embetets förlust till en tid eller för alltid vare fast när minst 13 af dess ledamöter den tillstyrkt. 6. Till föredragande Dekanus i kyrko-ärenden, föreslås af stiftets Presterskap tre Kyrkoherdar, till Dekanus i skol-ärenden af dess Skollärare frenne lärare genom val, som samtidigt hållas, i förra fallet inom alla kontrakter och i det sednare vid alla elementar-läroverk i stiftet. Af de tre sålunda föreslagne utnämner Konun gen en. 7. Val af ledamöter i förstärkt Domkapitel tillika med sex suppleanter sker första gången på allmänt Prestmöte eller stifsstiimma och sedan efter behol på sätt som inom hvarje stift på Prestmöte bestämmes. 8. I frågor, som af fulltaligt Domkapitel handläggas, må beslutas af lem, så ock af fyra, der tre af dem äro om beslutet ense. 9. Under Biskops frånvaro är äldste föredraganden Ordförande i mindre Domkapitel. Besluten fattas gemensamt och vid olika meningar gälle dens mening, som föredragningen tillhör. Har den andre ledamoten sig icke deremot reserverat, anses han den hafva biträdt. 10. Domkapitel förer, under Biskops frånvaro, Domprosten ordet i Kyrko-afdelningen, föredraganden i Skol-afdelningen, i förstärkt Domkapitel Domprosten eller äldste föredraganden. 11. Mindre
St, Fröt. 1834* to Sami. 7 Afd. 39 3o6 Expcdilions-Utskotlets Förslag till underd. Skrifvelse IV.-o Ij8. Uppläst och godländt hos Ridd. och Adeln den 3o Oct. i834* Preste-Ståndet den ,3o Bdrgare-Siåndet den 3o Bonde-Ståndet den 3o Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse ^ i fråga om försäljning till skatte af Kungsgårdar oell en del andra Kronolägenheter. (Stats-Utsk. N:ris 228 och 288.) S. A. K. Hos Rikets Ständer hafva serskilde förslag blifvit framställde rörande försäljning, under skattemanna-rätt, af Kungsgårdar och andra Kronolägenheter; och ehuru Rikets Ständer, vid öfvervägande häraf, funnit, dels att några förändrade omständigheter och förhållanden icke inträffat, som kunde föranleda Rikets Ständer att frånträda deras, vidi8?.3 års Riksmöte, i afseende å förevarande ämne, till E. K. M. i underdånighet yttrade åsigt, eller att Kungsgårdar och Kungsladugårdar icke må för alltid från E. K. M. och Kronan afsöndras eller Oflicers-boställen till skatte försäljas, hafva Rikets Ständer likväl trott, alt, derest förhållandet med någon Kronans egendom skulle finnas sådant, att fördel för Kronan skulle uppkomma genom egendomens försäljning till skatte, i stället för densammas utarrenderande efter de af E. K. M. och Rikets Ständer bestämda grunder, sådan försäljning ock bör kunna ega rum; och få Rikets Ständer derföre hos E. K. M. i underdånighet anhålla, att, i händelse någon Kungsgård, Kungsladugård eller annan till boställe icke anslagen Kronolägenhet skulle finnas af den beskaffenhet, af t verklig fördel för Staten uppkommer genom försäljning till skatte af sådan egendom, E. K. M. måtte i Nåder låta vederbörligen utreda förhållandet och förslag i ämnet derefter till Rikets Ständers pröfning öfverlemna.
Ej må besvär, som ofvan sagde äro, anföras af annan än den, som i granskningsstämma eller val deltagit, eller vid val under omröstning varit, eller genom beslut, som vid gransknings-slämma eller val fattadt är. från utöfning af röst-rätt blifvit utesluten. Riksdagsfullmägiige Erik Olsson från Örebro och Nils Fredrik Andersson från Östergötlands län instämde uti den af Lars Magnus Knutsson sålunda anmälda reservation. Riksdagsfulimägtigen Erik Mallmin från Westmanlands län bartillkännagifvit, att han icke i Utskottet närvarit vid beslutets fattande. Ank, till Exp.-Utsk. den 22 Mar» 1860,’ kl. 10 f.ja. Memorial till Rikets Ständer, med förslag till ändring i 52 § Regerings-Formen och 24 $ Riksdags-Ordningen, angående tillförordnande af Bonde-Ståndets Sekreterare. 1 afseende å Sekreteraren hos|Bonde-Ståndet innehåller Grundlagen bestämmelser, som icke gälla Sekreterarne hos de öfriga Stånden. Sålunda stadgar 21 § Riksdagsordningen, dels att förstnämnde Sekreterare,'sorn bör ega vissa särskilda, der uppgifna egenskaper, skall af Konungen förordnas; dels att honom, utom de öfrige Stånds-sekreterarne tillhörande skyldigheter, åligger att biträda Talmannen vid målens behandlande och göra påminnelser, om något mot Grundlagen stridande skulle försökas; dels ock Konstitutions-Utshotlets Memorial N:o 12. 43 slutligen att, innan han sitt embete tillträder, en i sistnämnde § 2 moment intagen ed bbr af honom afläggas.
Endast för att införa denna sanna och höga frihet, som ler åt ett trälaktigt krus, vågade jag mitt anfall på Eder; Eder, som jag gör, har gjort, kan och skall aldrig upphöra att göra – den största ära bland våra snillen. Här torde vara lämpligaste platsen, att något utförligare, än hittills kunnat ske 23, angifva beskaffenheten af de honom förebrådda ständiga inconseqvenser, hvilka man ville finna i hans uppförande mot sina motståndare. Såsom han på ett ställe uttryckligen förklarar, ansåg han dem för snillen ”i den allmänna mening, der snille betyder hvar och en lysande talang, men icke i den sannare och högre mening, der det betyder ett stort förstånd” (då nämligen med detta betecknas den högsta andliga förening af ljus med djup och värma). Ur sådan synpunkt utgingo helt naturligt, midt emellan anledningarna till tadel, äfven anledningar till beröm. Så t. ex. sade han, i en jemnförelse mellan Kellgren och Lidner, att Kellgren var ”mera ren, fullbordad och mästare, men i en lägre ordning”; och så kunde han mångengång, under det han ådagalade dem vara inom en viss rymd temligen små, emellanåt loforda dem såsom inom en annan rymd varande stora. Innehållet af denna sednare rymd var – för hans ögon – ett Täckt, ett Lillvackert, som stundom uppsteg till Ljufhet och sannt Behag, aldrig (eller ytterst sällan) till Styrka, Storhet, Höghet; men deremot så mycket oftare förlorade sig i lösligt joller och en lättsinnig grin-qvickhet, ofta parad med ett libertinage, hvars anspråk på poesi Thorild kallade ”försök att rosenfärga sin lefnads svinstiga”, alltid med ett pedantiskt vitterhets-tyranni, sammanvuxet af småaktiga skråläror och småaktig fåfänga. Således kunde han, i vissa hänseenden, med all sin liflighet prisa de samma motparter, hvilka han, i andra hänseenden, med lika mycken liflighet ogillade. ”Undrar ni”, frågade han, ”derpå?
Ad. täcktes afslå sisla punkten, och detta så mycket mera, som jag icke tror oss böra gilla en dylik slags konseqvens, som den, att, om R. o. Ad. vid ett föregående tillfälle varit med om aflåtandet af en mindre väl affattad skrifvelse, man äfven nu skulle låta för leda sig till en sådan som innefattar en uppenbar oriktighet i formen. Gr. Sparre: Det är icke utan förvåning som jag genom IIr von Ehrenheim erfarit, hvad äfven Hr Fåhraeus yttrat, att K. 51. redan pröfvat frågan om dessa hemmans försäljning till skatte och funnit sig icke dertill kunna lemna bifall. Då ett Utsk. i afgifvet Utlåt, behandlat något ärende, är det Utsk:s pligt att tillhandahålla RiksStm alla de uplysningar som i frågan kunna erhållas, och det år då märkvärdigt att Utsk. icke tillkännagifva nyssnämnde förhållande. Om nu denna omständighet att K. 51. redan en gång pröfvat och afslagit frågan om hemmanens säljande lill skatte (hvilket, enl. min öfvertygelse, är alldeles riktigt), äger sin verklighet, så finner jag det så mycket olämpligare att R. St:r ingå till K. 51. med begäran om någonting som K. 51. redan en gång förklarat vara orätt och således icke kan bevilja; och det utgör för mig den tydligaste anledn. till att afstyrka bifall till en dylik underd. skrifvelse. Det är, på sått den siste talaren yttrat, alldeles oegentligt alt benämna den upIS t else som man här vill ge åt åboerne, en försäljning lill skalle. En sådan är, på sätt jag 672 Den 9 Maj. nämnt, en utväg, hvarigenom kronan till personer försäljer sin äganderätt till hemman, hvartill dessa personer redan, enl. gamla författn:r, har åborätt eller besittningsrätt. Nu kan det väl icke vara Utslcs mening att mot teslamentsbrefvels innehåll medgifva en sådan äganderätt, utan man vill endast trygga dem i deras besittningsrätt.
Den speciella Budget jag till Utskottet inlemnat öfverstiger ofvanoämnde i medeltal af 5 år åtgångna summa, med 70,000- R:dr för Arméen;, samt 15,000 R.dr för Carlscrona Ca* stell-byggnad, summa 85,000. R:dr. Denna defference härrör af följande om-* ständigheter itc* Norrtelje Gevärs-Factori äger efter Contract att leverera 3,000 Gevär om året; det har de sednare åren ej tillverkat mer än a,000 hvarföre oqk. StatsUtskottet blott beräknat kostngden för 2,000 Gevär, men sorn Fac* toriet kan åberopa sitt Contract, och, Kongl. Majt t och Kronan då blir nödsakad att, låta, tillverka 3,000 Gevär, och således 1,000 Gevär mera än de förra åren, mäste kostnaden, för dessa x,ooo Gevär nödvändigt, uppföras i Budgeten, hvilka, å 20 Rldr Geväret, utgöra, en af Utskottet icke beräknad, summa, af 30,000 Rtdr», 2lo Ärméens Utrednings-förråder, sorn ri-> Jteligen blefvo fyllda under sednare Krigsåren, (ett lika lyckligt, som oväntad; förhållande,) haf* Den 18 September f. tn. Vä efter kriget, i brist på Slödigö anslag, allt |ernt mäst minskas. Minskningen bar skett .-lill följande belopp. Ar 181.5 funnos i förråderne i Kya Capeder s, » , 18,254. Ku . •• v . 6,378. Skor v » • » '-*9)8 52 • Ku . „ 'l » 12,151. Bandoler . t . 20,350. Ku . •• » i *9,140. Koppar-flaskor * -• » •. 20,796* Ku • * » » 6,043.
BondeStåndet till Utskottet åtci remitterat dess ofvannämnde Utlåtande, vid hvilket af Herr von Hartmansdorff blifvit erinradt: att, då Utskottes förslag, att uppgifterna lill Kronan för Bruksöch Bergshandteringen md bestämmas efter enahanda grund eller till livart 3o:de, ehvad rudimaterien hemtas d Frälseeller Kronooch Kronoskatte jord som de med nämnde Handteringar förenade förlagsoch brukningskostnader 'äro af jordens natur oberoende^ endast kunde hafva afseende på de Bergsbruk sorn i framtiden anläggas, ordet framdeles eller hädanefter synts vara utur tillstyrkandet uteglömdt, emedan, örn det tillämpades äfven på dem sorn redan vore anlaggde under andre beskattningsvillkor, sådant skulle medföra en betydlig minskning i Kronans Inkomster. Inom H. BondeStåndet är deremot af RiksdagsFullmägtige Casper Wijkman från Upsala Län och Anders Danielsson från Elfsborgs Län anmärkt, att det skulle innefatta en orättvisa och afven ofördelaktigt verka på dem, sorn redan idka Bruksoch Bergshandtering, om Afgifterne till Kronan, såsom Utskottet tillstyrkt, bestämdes till 3o:de delen af tillverkningen, ehvad rudimaterien tages å Frälseeller Kronooch Skaltegrund; samt att de, som hädanefter fingo anlägga Bruk och Bergverk med en afgift till Kronan c B e t ä n k a n d. e n, N:o 187. gg af endast hvar 3o:de Tunna, skulle kunna undersälja dem som fortfarande skulle erlägga livar io:de Tunna, hvarigenom desse åter skulle blifva föranlåtne söka och kanske äfven kunna utverka sig nedsättning i förut fastställde grundskatter. Uti hvilka anmärkningar några andre af Ståndets Ledamöter instämt.