Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af Jöns Andersson från Malmöhus län, om statsbidrag för en jernbana frän Ystad till södra stambanan vid Eslöf. Af de städer och orter, som inom vårt fädernesland först började vidtaga åtgärder för en jernvägsanläggning, intager visst Ystad, med kringliggande trakt, ett af de främsta rummen. Betydliga summor af enskilda medel uppolfrades för undersökningars anställande och utsigterna för ändamålets uppnående voro någon tid ganska uppmuntrande. Andra åsigter och andra intressen gjorde sig sedermera gällande och den allmänna uppmärksamheten i jernvägsfrågan drogs åt annat båll. Frågan om en jernväg (rån Ystad åt öfra delen af landet är dock hvarken död eller öfvergifven, faslän den måst hvila. Ystad är en alltför vigtig punkt både för orten enskildt och för fäderneslandet i allmänhet, för att utestängas från delaktighet i de allmänna kommunikationsanstalterna, och jag vågar derföre hoppas, att Rikets nu församlade Ständer benäget ursäkta, alt frågan om en jernbana från nämnda stad nu återigen framträder, sedan de hufvudsakligare delarna af stambanssystemet dels hunnit färdigbyggas, och dels så betydligt framdragits, att några väsendt liga ändringar i rigtningen åtminstone af södra stambanan väl icke äro att befara. Jag anser icke nödigt alt framhålla de fördelar, som med en sådan jernbana skulle tillskyndas, ej allenast Ystads spanmålsexporterande samhälle, och sedan uråldriga tider allmänna öfverfartsplatsen från Sverige till Tyskland, ulan älven fäderneslandet i sir. helhet, hvilket både behöfver denna snabba postväg till utlandet och kan tillgodogöra sig de jordbruksocii ladugårdsprodukter, denna folkrika och produktiva bantrakt har alt erbjuda. Bilt. till H. St. Icke heller anser jag nödigt här återgifva de kalkyler och beräkningar öfver denna handels anläggningskostnader, sorn vid sist hällne undersökning blilvit af behörig person uppgjorde, enär dessa, jemte alla dertill hörande handlingar och kartor, på annan väg komma Höglofliga Stats—Utskottet tillhanda. För ändamålet med denna motion torde det vara nog alt jag åberopar de motiver, som återfinnas i Herr Landshöfdingen och Kommendören S. G. v. Troils på Riddarhuset väckla motion i samma ämne.
Rikets Ständers förnyade anhållan, att vederbörande penningför valtande Werk, som hafva egna fonder, må anbefallas alt till Rikets Ständers Revisorer afgifva Berättelse om fondens tillstånd och förvaltning, fann Kongl. Majrt redan vara anbefalld genom dea nya Instructionen för Revisorerne. Rikets Ständers hemställanden i afseende på förskott af Statsmedlen bi föllos, med den förändring i anseende till tiden för deras redovisning, att densamma bestämmes till slutet af året näst efter det, hvarunder medlen anordnats, hvilket, jemte påföljden för uraktlåtenhet härutinnan, borde i förskötts-anördningen utsättas. Bil. till R. St, Just. Ombudsm. Emli. Ber. rf. i5 Jan. 1834. 79 Jemte det Kongl. Majit fann den i Rikets Ständers skrifvelse den 1 ~j November 1823 framställda anmärkning emot f. d. Stats-Rådet IJeir Grefve Gederström hafva, i följd af afgifven redogörelse, förfallit, biföll Kongl. Majit Rikets Ständers anhållan, att vederbörande, som af Statsmedlen uppbära förskott emot redovisning, ma anbefallas att för dem uppgifva specifika oell verificerade räkningar. Med anledning af hvad Rikets Ständer i 4 punkten aud rågi t, ville Kongl. Majit ytterligare hafva förständigat vederbörande, att de af 3:dje Hufvud-Titeln för Barthelemy-fonden utbetalda förskott borde, så fort tillgångarne medgifva, Titeln ersättas; oell skulle Rikets Ständers framställning om indragning af anslaget till Fri-Cadetter till Krigs-Expedilionens föredragning öfverlemnas. Hvad Rikets Ständer i 5:te punkten anfört, rörande dispositionen af mindre Greditivet till förmon för brandskadade i Borås m. 11. Släder, föranledde endast till det förklarande, att Kongl. Maj:t, enligt 63 §.
Hufvudgrund för pröfning af gjorda ansökningar om låneunderstöd vare jemförelsen mellan erforderlig kostnad och beräknad nytta, med billigt afseende tillika på de större eller mindre svårigheter, som åtfölja den ifrågavarande odlingen. Från 30 till 70 R:dr R:mt å geometriska tunnlandet må såsom lån bestämmas, allt i mån af de mer eller mindre betydande svårigheter, som vid utförandet möta; men öfver 70 R:dr för ett geometriskt tunnland får i intet fall såsom låneunderstöd medgifvas. Skuldsedel-formulären skola vara så inrättade, att, i och genom deras afgifvande, låntagaren bestämdt förklarar, huruvida han sjelf eller genom ombud vill uttaga penningarne i Riksgäldskontoret, eller ock önskar, att de för hans räkning öfversandas till Landthushållnings-sällskapet, till Konungens Befallningshafvande eller till hvilken enskild person, som i sådant fall, jemte dess adress, uppgifves; och sedan penningarne, på grund af ett sådant förklarande, antingen blifvit i Riksgälds-kontoret mot qvitto lyftade, eller ock afsändningen derifrån under rekommendation, enligt härvarande Post-kontors bevis, är vorden verkställd, blifver låntagaren, under hvad förhållanden som helst, Riksgäldskontoret ansvarig för lånesumman. I den mån skuldförbindelserna till Riksgälds-kontoret ingå, skall säkerheten derstädes pröfvas, och, i fall den godkännes, utassigneras lånen till faststäldt belopp, i öfverensstämmelse med den uppgjorda fördelningen. Göres åter anmärkning i afseende på säkerheten, åligger det Riksgälds-kontoret, att, under låntagarens uppgifna adress, genast återsända berörde handlingar och dervid bifoga de gjorda erinringarne, med antydan till lånsökanden att låta rätta det felaktiga, eller ock inkomma med förklaring så tidigt, att, i fall den godkännes, eller, då rättelse skett, penningarne må vara lyftade innan September månads slut, på sätt stadgadt är.
Kastar jag blicken på främmande länder, der dylika jemkningar egt rum, säsom t. ex. Österrike, hvarest, som Hr von Hartmansdorff upgifvit, en dylik skatlejemkning verkställts, öfvertygas jag ännu mera om nödvändigheten, att afstyrka motionen. Inom Österrike tillgick härmed sålunda, att man afskaffade de afgifter och skyldigheter till heruegodsen, som kunde anses motsvara, hvad som hos oss åligger frälsehemman, på så sätt, att de kapitaliserades, och af det upkomna kapitalet afskrefs ^ lill ren förlust för egaren, skulle betalas af Staten, till ny börda för de skattskyldige, och ^ godtgöras af dem, som vunno fördelen. Dä jag sålunda icke kan understödja motionen, måste jag äfven tillkännagifva, att jag hoppas, det Frih. Palmstjernas m. fl. vid sista riksdag upgjorda förslag till hemmansräntornas förenkling måtte kunna gä igenom, sä alt på detta sätt en verklig lättnad beredes, utan all någon blifver lidande. Jag har med största tillfredsställelse afhört Hr von Hartmansdorff, hvilken, ehuru han vid sisla riksdagen yttrade sig ifrigast emot skatteförenklingen med alla modifikationer, nu likväl tyckes omhulda densamma, och genom hvilket sitt yttrande han gifvit oss anledn. att betänka det gamla ordspråket, man blir med hvarje dag visare. Hr Akerman: Måhända bör det tillskrifvas min okunnighet i kameralväsendet, men jag måste bekänna, att de skäl, som i strid med mine åsigter blifvit anförde, ingalunda öfverlygat mig. Visserligen har man här sagt, att afsiglen med motionen icke skulle vara, att från det Utsk., till hvilket den blir remitterad, erhålla något utarbetadt förslag i ämnet, utan endast att en underd. skrifvelse skulle till K. M. afgå med anhållan om Dess åtgärd för upgörande af ett dylikt förslag; men, örn så sker, mäste jag beklaga Regeringen, att blifva försatt i belägenheten att nödgas lemna det svar: i denna ömtåliga fråga är intet att åtgöra, ty utförandet är omöjligt.
o. äfv. hjälp v. P å l ö n fäst. ej så st. afs. o. (G. S v a r till » Allvar *, Nordiska Annonsbyrån, Göteborg. (Nord. A. - B. Göt. G o d a b e t y g. ett v ä n l. b e m ö t a n d e. S v. t. B. », Åtvidaberg, p. r. (G. » A. r. (G. [2289] f a m. S v. till » S k ö n - skrifvare », Iduns byrå. i alla s k o l ä m n. språk, musik o c h handarb. G o d t lynne. » Majdag », Iduns byrå. [2286] Westbergs oöfverträffliga Tvättpulver f r u a r! S. b. (G. 4613) [2279] P lats ö n s k. att delt. dyl. pl. [2274] hos alla speceri handlare. Hvarjehanda. m. A f spritångan försvinner cigarrlukten. - &amp; C: o. | R ö d v i n. B o r d e a u x. „ K r. godt bordsv i n K r. &gt; » » » pr| ett fylligt, 1.25 smakligt vin 1.40 halftorrt 1.50 » » » torrt. ett torrt v i n m e d behaglig arom o c h smak 1.80 ljust g o l d e n, fylligt med utmärkt arom o c h smak 2.25! 2.90 Figeac S:t Emilion 1877 Good special Port » 1.00 |. fl. sorter. Rich full-flavoured Port » 1.501 Super / or Fruity London Port » 2.00 !| „ Very Superior Old London Port » 2. K r. Fine Sherry Muscatel Fine Old Sherry Muscatel Very Old Superior Sherry Muscatel » H i u e n s m ö d r a r! S e n a p, blandad efter engelsk och fransysk smak, flere sorter. Biffstekssås. i fransk o.
Grefve Posse, Gösta: Gr. Anckarsvärds motion synes mig lämpligast kunna delas i 2:ne hufvuddelar; för det första, sättet för föreningens tillkomst och, för det andra, sjelfva föreningens närvarande beskaffenhet. Hvad nu beträffar första momentet, så tror jag icke det iir skäl att låta detta, det må nu vara hurudant som helst, i ringaste mån inverka på tiuv:de förhållande. Låt vara att förhållandet så varit, som Gr. Anckarsvärd häntyder, så är det dock ett obestridligt faktum att nu så icke är. Jag tror således det icke vara skäl att kasta några längtansfulla blickar tillbaka åt en försvunnen tid eller skicka några fromma önskningar åt hvad som varit. Det är, efter min tanke, mera skäl att taga tingens nuv:de förhållanden i betraktande. Conventionen i Moss, Riksakten och flera andra officiella handlingar äro de enda, hvarefter vi hafva oss att rätta. Om någonting annat kunnat ske, så är det visserligen mycket illa att det icke skedde; men det är icke skäl att ritva upp gamla strider, de pläga i allmänhet icke vara särdeles lämpliga för de närv.-de förhållandena, utan bäst är att begrafva dem i glömskans natt, peli en gång låta historien dömma i saken; — den och ingen annan har domslutet. Om det likväl hade varit nödvändigt att rifva upp detta sår, så tror jag verkligen att jag uttalar pluralitetens inom detta hus tanke, då jag säger att alla här närv:de, många från barndomen, de flesta från ynglingaåldern hört omtalas eller läst om de strider, sora utkämpats på detta rum mellan Gr. Anckarsvärd å ena sidan och, snart sagdt, grundläggaren af vår dynasti å den andra. Jag säger att det ej tillkommer oss att fälla domen i detta fall, men en sak tror jag är gemensam för oss alla, nemligen att vi ej kunna neka vår beundran hvarken för den ene eller andre kämpen. Så tänkt, M. Hrr, tror jag äfven att inom detta hus, och inom Svenska nationen, ja! till och med för hela Norden Den 5 November. D7 Norden, det skulle lemnat ett skönare intryck, om Gr.
Hon hade med mycken möda – ty de flesta bokhandlare kände ej ens namnet – fått fatt i Shelleys dikter och blifvit öfvertalad att också taga ett par häften af den än mer obekante Keats. Och sålunda kom Robert Browning under det inflytande, som blef det framför hvarje annat lifsafgörande. Med faderns beundrade Pope var han redan färdig, Byron bleknade nu; Wordsworth, Coleridge och Southey betydde aldrig mycket för honom. Men i Keats och framför allt i Shelley försjönk han för alltid. Välljudsströmmen från Shelleys violin väckte hos Browning sångens ande; åt honom – the suntreader – ägnade Browning sin ungdoms första diktarhyllning; åt honom sin mognare ålders enda – och utmärkta – kritiska essay. De stora olikheterna i hvarderas diktarlynne betingade varaktigheten, medan likheterna betingade djupet af Shelleys inflytande på Browning. En af dessa likheter var bådas panteistiska naturkänsla. Många dagar och äfven nätter tillbragte Browning i omgifningarna kring sitt hem, där man då ännu i Dulwichskogen eller på Wimbledon Common kunde njuta skogsensamhetens eller viddernas hela tjusning. Där kunde Browning ligga under träden eller i gräset, så orörlig, att fåglarna slogo ned på honom och med sinnen, vakna som en indians, iakttaga enskildheterna på samma gång han försjönk i helhetsintrycket af naturen. Fåglarnas och insekternas, blommornas och gräsens rörelser och lefnadsvanor blefvo honom lika förtroliga som skyarnas och dimmornas färgskiftningar, åskans och regnets stämmor, nattens och dagens olika dofter och ljud. Lika törstigt drack han intryck från människolifvet i hvarje dess okonventionella framträdande. Zigenarsällskap och vandrande teatertrupper, kroglif och separatistpredikanter intresserade honom lika lifligt – han, som blef »varm endast af att höra orden purpur och skarlakan» tjusades af allt, som gaf färg åt hvardagen! Med sanning kunde Browning om sig säga: »Tillvaron har ej undgått mig och det skall den heller icke framdeles göra – förr än jag har fått nog af den
Herjeådalen, hvars hela folkmängd icke uppgår till fullt 7,000 personer, utspridde på en jordyta af mera än 100 qvadratmil och nästan helt och hållet bestående af jemförelsevis mindre bemedlad allmoge, har föga utveckladt jordbruk samt följaktligen ringa odlad jord, men deremot ganska vidsträckta ängsmarker eller slåtterlägenheter, om hvilkas geometriska vidd likväl närmare kunskap till och med i orten oftast saknas. Endast under år 1860 hade i Jemtland åkerjorden vunnit en tillökning af 381 tunnland, den artificiela ängen af 1,459 tunnland samt den sjelfväxande ängen af 447 tunnland. Då man skäligen kan förutsätta en ungefärligen lika tillökning för år 1859 samt derjemte tager i be - Fortsättning af formuläret för insamlande af uppgifter till jordbruksstatistiken. S v r. Frågor. St. Tolfter. Fot. Kub.fot. Centner. Riksmt. Geom. Tid. Anmärkningar. För hvilket belopp i penningar och till hvilken areal i geometriska tunnland hafva skogstrakter blifvit från hemmanen inom socknen på af verkning försålde? under sistförflutna året, under den förutgångna tiden. 11. Huru mycket skogsfogel, efter st. hjerpräkningar uppskattadt, af yttras från socknen? 12. Hvilka binäringar idkas inom socknen? Huru många personer sysselsätta sig dermed? Till hvilket värde kunna produkterna för året af hvarje sådan binäring uppskattas? nemligen af: 13. Huru stor kan årliga förbrukningen, beräknad för person, antagas vara inom socknen? af säd, potatis; af kaffe, socker. 14. Till huru stort penningebelopp kunna aflöningsförmånerna i medeltal beräknas? a) för lagstadd tjenare per år: man, qvinna; b) för annan arbetare, per dag med kost: man, qvinna. 15. Huru många personer njuta understöd af fattigvården ? och bland dessa, huru många hafva fullt underhåll? Jemtlands län. Jordens beskaffenhet. Dikning.
Förkl. pag 421*) Åf i845 års revisions-berätlelse inhemtas, att Kongl, serapbimer-01 densgillets direktion, den 22 December i843, emot sin skuldsedel, utgifven å hospitalsoch barnhus-fondens vägnar, erhållit ett lån från salpeter-fonden af 32,000 rrdr banko, löpande med 5 procent iänla;,och bade, vid af sednast församlade revisorer jemväl verkställd inventering af sistnämnde fonds s;iker-hets-handlingar, befunnits, att ofvanberörde lån icke blott qvarstode, utan ock att hospitalsoch barnhus-fonden, den 3r December 1844’ utbekommit en ylterligare lånesumma på 18,000 r:dr. 1 afseende härå hafva båda årens revisorer sammanstämmande ulladal den åsigt*, alt det icke vöre med god ordning och kassans säkerhet förenligt, alt lån utgåfvés emot så beskaffade skuldebref, der hvarken hypolbek bifogades eller personligt betalningsansvar vore u(fästad!. \ .Slnh-UtikoVtti Utlåtande, Ar:o 206.
När vi sagt, att sannt äktenskapliga förbindelser, såsom varande på engång den innersta själen, den djupaste roten och den första enkla grundformen af allt verkligt samhälle, äfven fortfara eller äro i den himmelska verlden, och det med alla dem tillhöriga väsendtligheter: så är detta sista att förstå i hela sin fullständighet. Men förstås kan det icke af någon annan, än den, som antingen af egen erfarenhet vet, eller åtminstone har rent sinne nog att ana, att äktenskaps-kärlekens väsende är idel kyskhet, och att den högsta graden af denna kärlek är, i och med detsamma, den högsta graden af oskuld. Han genomgår alla himla-sphärerna: men hans egentliga hem är den innersta eller öfversta himmeln; der lefver han i sin innerligaste anda och skepnad; och denna himmel är just Oskuldens himmel. Af så beskaffadt väsende genomträngs och förklaras hans sinnbildliga form, till alla, äfven sina yttersta, beståndsdelar; hvilket mängden af menniskor icke begriper, och de bättre ibland dem anse sig böra förkasta såsom en oskärande föreställning; men i grunden blott derföre, att de sjelfva dit inlägga sina egna lustars och tankars orenhet. Alla gudomliga nyttors ljufheter sammanfattas i hans väsende och inre form: deraf är en omedelbar följd, att hans yttre form är en sammanfattning af alla menskliga sinnens ljufheter; och att dervid känsel-sinnet visar sig vara den yttersta sphär, inom hvilken alla de öfriga, med sina på olika vis harmoniska intryck af outsägligt behag, sammansluta sig till ett enda gemensamt. I den förberedande Andeverlden pröfvas, understundom, nykomlingar från jorden sålunda till sina begrepp (eller till sin imagination) om köns-kärlek och äktenskap, att de införas i en sällskapskrets af engla-skönheter: dessa förnimma genast, hvad de i sitt innersta tänka och åtrå; och är detta någonting okyskt, fly de heliga varelserna i ögonblicket undan, förskräckta för de satyr-gestalter, till hvilka då, inför deras åsyn, ankomlingarne förvandlas; hvarefter de vidriga gästerne strax ur sällskapet utstötas, att de ej må besmitta dess luftkrets.
Vinner nej, anses R. o. Ad. afslå öfvannämnde moment. Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: 354 Pen ii Augusti c. ra. Ja — 77. Nej — 35. Hr Dalman: Jemte det jag får nedlägga min reservation emot det fattade beslutet, ber jag att i korthet få redogöra, hvarföre jag besvärade R. o. Ad. med en votering. Jag ansåg nemi. det nu beviljade anslaget vara ett bland de öfverflödigaste af alla samt derjemte stridande emot de principer, Utsk. i andra fall yrkat och dem jag biträdt, att man nemi. icke nu borde bevilja anslag för löneförhöjningar, då så stora summor erfordras för försvarsverkets materiella behof. Då jag emedlertid nu funnit, att R. o. Ad. tagit för grundsats att bevilja allt, som begäres, skall jag icke vidare besvära med några voteringar i anslagsfrågor, men hoppas, att hvad jag nu anfört må tjena till ursägt för den, hvarmed jag nyss ansåg mig skyldig försöka att få Ståndets opinion utrönt. 1: s t a punkten, mom. b). Frih. Franc Sparre, Bengt Erland: Då betänk, förra gången förevar, hade jag äran upplysa, huru arfvoden af 400 r:dr för krigsråden tillkommit, att nemi. antalet af krigsråden vid organisationen förminskades från 6 till 4- Det var fråga om den 5:te; men hans lön fördelades i stället såsom arfvode åt de öfriga 4> emedan man ansåg det vara bättre att hafva färre tjenstemän med bättre löner, än flera med sämre löner. Jag yrkar altså, att det af Utsk. gjorda förbehåll, att ofvannämnde arfvoden ruå försvinna, bör förkastas, helst jag icke tror, att dessa medel tillhöra statsregleringen, enar de utgå af särskilda cassör och kunna först ifrågakomma, då dessa cassör skola undergå revision. Mom. b) i i:sta punkten af utlåt. N:o 81 bifölls. Frih. Franc Sparre reserverade sig emot det nu fattade beslutet.
De hafva fatt klarare uppfattning af den bildade klassens skyldighet gent emot det stora samliället och en mera lefvande känsla af att de som studera liafva mycket gemensamt ined dem, som Kro kroppsarbetare: wbetet för folket har varit en högskola ffir zmicwsitetets 2ozgclom. ; e Me.n, som sagdt, ej minst den finska kvhzmn liar i arbetet för denna nya sak inlagt sin stora energi ocli sin starka fosterlandskärlek. I vårt eget land firar folkhögskolaii j hr siii tjugiifemhriga tillvaro. Ehurii nian natiirligtvis kan säga, att idéen Iiit so111 till Norge, Finland och Island kominit fraii Danmark, så ar dock den svenska skolan ingalunda någon afläggare af den danska eller en efterbildning af denna, livad så inånga ' litanför stående bruka saga. Ty redan innan den danska skolan srar kand i Sverige, var här Belzofvet af en bättre iindervjsning för allinogeiis söner lifligt kändt och diskuteradt. Det var i inidten af 1860-talet - hösten 1864 - so111 frågan om en svensk folkliögskola först framkom, och detta skedde genom en iiiaii af folket, riksdagsmannen Ola Andersson i Nordan %. Både så- som medborgare i staten, sksoin koininuiialinan och jordbrukare llade lian sjalf vid många tillfallen kant för egen räkning beliofvet af mera kunskaper och slöt cläraf, att detta behof torde vara allliiant bland s~leiiska jordbrukare. Tanken på medborgerliga siittiglieter och darined förbundna skyldiglieter i följd af representationsreformen inedverkade äfven till förslagets väckaiide. Detta understöddes, som bekant, lifligt af Aftonbladet, h a r s ledare, deii varme fosterlandsvännen Augiist Solilinan, af ven fgtt blicken upp för livad som förnäinligast fattades den svenska allmogen: sinne för fosterlandets ve och val samt intresse för annat iiii ögonblicket ined dess bekginiiier och nariiigsomsorger.
För alt afböja och förekomma dessa olyckor inom vårt land, anser jag Styrelsen böra äga kraft och förmåga dertill, hvartill hörer att Styrelsen äger pröfva de förslag till privatbanker, som inlemnas, och afgöra huruvida de må inrättas eller ej. Hade allt tillförene gått val, så hade jag varit af samma tanke med Gr. Frölich och Hr Ribbing, att Konungen icke behöft tillkomma någon annan åtgärd an att stadfästa reglementet, då det befanns öfverensstämmande med gällande privatbanklag; men då man känner de vådor, som kunna uppkomma af dylika creditanstalter, derest icke alla de omständigheter noga öfvervägas, på hvilka bankens inverkan på allmänna rörelsen så väsendtligt beror; så anser jag Styrelsen böra undersöka dem, och Styrelsen lärer då väl icke underlåta att höra de auetoriteter, som dermed hafva närmare gemenskap, huruvida en i frågas tä lid banks stiftande kan vara nödig eller nyttig för landet, eller ej. Man har sagt, att det icke är lag utan godtycke, som är i fråga. Örn R. St. föreslå och K. M. antager en lag för privatbankers stiftande; så är lagen gifven — och Konungen äger att i öfverensstämmelse med denna lag, der behofvet så påkallar, bifalla eller afslå ansökning om privatbanks inrättande. Jag vet icke orsaken hvarför man vill, alt Konungen ej skall fortgående hafva sin makt i en så vigtig lagstiftning, som privatbankrörelsen. Dessutom har jag ett annat skäl till stöd för min åsigt, nemi. rättigheten och skyldigheten för Konungens rådgifvare att tillse och pröfva livad verkan en tillämnad privatbanks inrättande kan hafva på landets välfärd. Om detta fråntages; till hvem skulle då R. St. hålla sig, om en olycka inträffade? Jo! till sig sjelfva — till stiftandet afen lag, som i sin utöfning gjort bara ondt. — Dessutom tror jag att Konungen icke skulle sanctionera en privatbanklag, föreslagen af R. St., uti hvilken Konungen blifvit beröfvad en rättighet, utom hvilken Han skulle vara nödsakad att emot sin vilja stadfästa hvad