Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I sådant hänseende hafva motionärerne föreslagit, att såväl vederbörande jordegare, som de kommuner, inom hvilkas område jords eller lägenhets upplåtelse sökes, skola genom Konungens Befallningshafvandes försorg, enligt Erik Erssons förslag, inför domaren i orten höras samt de särskilda förklaringarne, jemte Konungens Befallningshafvandes och domarens yttranden i ämnet, till Kongl. Maj:t insändas för att, jemte ansökningen om upplåtelsen, komma under nådig pröfning. Till stöd för detta förslag hafva motionärerne åberopat, hurusom ett s. k. strömrensningsbolag i Norrland genom obestyrkta och till en del osannfärdiga uppgifter, efter förord af Konungens Befallningshafvande, nyligen lyckats erhålla Kongl. Maj:ts nådiga tillstånd »att medelst expropriation lösa landfästen och sjöbotten för byggnad af en timmerinsamlingsbom i Ljusne eif,» hvarigenom så väl allmän som enskild skada på mångahanda sätt uppstått; hänvisande Utskottet till hvad Herr Brun härom i sin ofvan omförmälda motion omständligt och utförligt andragit. De väckta motionerna, hvilka blifvit till Lag-Utskottet remitterade, hafva, med stöd af 43 § Riksdags-ordningen, ansetts böra behandlas af Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, som nu går att öfver desamma afgifva utlåtande. Lika med motionärerne anser äfven Utskottet, att tillämpning af expropriationslagen icke bör ega rum utan föregående noggrann utredning och pröfning af förhållandena. Men hvad bör väl denna pröfning i hvarje särskildt fall afse? Lagens såväl bokstaf som anda gifver vid handen, att den bör hafva till ändamål att utreda, huruvida till den begärda expropriationen allmänt behof förefinnes. Skulle väl genom det af motionärerne framställda förslaget ett sådant behof tillförlitligare kunna utrönas, än genom de nu för sådant ändamål meddelade föreskrifter? För besvarande af denna fråga torde endast behöfva påpekas det fall, då expropriation af enskilds egendom för närvarande allmännast förekommer. Detta eger onekligen rum i och för jernvägarne.
Hvad rådde hon for, att hon liknade allt mera sin moder, ju äldre hon blef; hvad rådde hon för, att hvarje påminnelse om modern för honom blef som salt i ett öppet sår; hvad rådde hon för, att han handlat som en skurk och förblindad af en vanvettig passion med föraktligt våld stulit en lycka, som icke var hans; hvad rådde hon för, att hennes hjerta just skulle fästa sig vid sonen till den man han en gång så grymt bedragit — och som fann sin graf derute bland korallrefven, en ofrivillig graf, trodde alla, men han visste bättre och — hon, hustrun, som hatade honom intill döden? Den ljusa skepnaden stod orörlig der uppe; plötsligt ryckte hon till, kastade sig på knä, höjde som bedjande upp de båda armarne med dess börda och försvann som en andesyn. Dagen derpå stod Lugio på samma plats. Han tänkte på, huru hustrun längtat tillbaka till det främmande land, som sett henne födas, och huru han hånat henne; nu erfor han samma känslor. Han längtade med hela sin själ dit upp, till de ovänliga klipporna. Det föreföll honom, som om der vore hans hemland och som om han der först skulle finna den ro, den lycka, han hittills saknat. Qvinnoskepnaden visade sig äfven i dag och sedan alla dagar. Lugio infann sig på bestämd tid, så äfven den. En dag stod en manlig figur vid dess sida. Lugios hustru hade en gång bedt att få se Beppo, hennes trolofvades son i första giftet, och då hade mannen slagit henne till svar. Kunde detta vara Beppo? Lugio böjde ned hufvudet. Nå, om så vore, hvad mer! Beppo hade älskat hans barn, medan han...! Det föreföll Lugio, som om skepnaden dagligen nalkades allt mer och mer. Kunde det vara en synvilla? Nej. En dag urskilde han tydligen dotterns anletsdrag, der hon stod med ett litet ljuslockigt barn på armen. Då vaknade den gamla energin med ens.
&amp; rs riksdag upptogs därför frkgal; af ?lotion äreii. i denna form, d&amp; 1-1 e 1.a reformen s1; uU.e varit genoii~ffiid ined äiiclr: iii g af clt c ?zc ?a ord i lage1.1, i t,y att uti 8 G kap. 3. gifterm&amp;lsbal.km, ordet fe ?~ztou skulle litbytas mot acle~ton. Med anledni.ng af detta förslag beslöt ri1: sdngen utnii. iizvaiidnii~g en slwifvelse till kongl. maj: t ined aiih&amp;Ilan om iitrediiing. Regeriiigeii stiiIl.de sig loj a l t denila m ilic ' i,llan till efterratt else och 1 1, ~ kö s t fk&amp;ga1z till 111.ecli.- cii~alsty~elsen shsom den myndighet, h v i l h i dylika ämnen borde anses mest saklriinnig. Ganska riktigt ' fillcde oclcså medicinnlstyrelseii sitt utslag till förimh för l8 h:, sSsoin den l#gsta blder, d5 f v.iniian i a.lliiiailbet. finge anses iiiogeii fil:. Men o1yckli.gtvi.s tog sig bemiilte sty1: else ocks&amp; före, m niindigeii 0111 del]. Hsr, liksom vicl i i p l ~ r ä t t a ~ ~ d d e cleii t iiya lageii för tyska rfl; e t, l lade ile .,j nii tlisla a.ill~.toriteterii a visat sig mindre gy11 II sain t stamda mot en högre äkteiisl~al~shlcler am. de mecliciilslm ' sakkunniga domare, och medicinalstyrelsen hade ingen som helst gi1.tig orsak att oåtspord svara i deras ställe och på deras vagiiar.
Vid förnyad föredragning af Oonstitutions-Utskottets under den 13 i denna månad afgifna och den 14 på bordet lagda Memorial, angående granskningen öfver Stats-Rådets Prptocoll och decharge för dess T,eda möter och Fö* redragande samt för Konungens Rådgifvare i Commando-mål, fann Borgare-Ståndet för godt bifalla icke allenast att en sådan decharge roa meddelas utan ock hvad ydskottet för öfrigt hemställt och tillstyrkt. Ut supra. Ex Protocollo Carl Magn. Den 17 Juli, S, U, IJorgare-Ståndet, har tagit i öfvervägande hvad de sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotten anfört uti deras den 4 i denna månad afgifrie Betänkande uti frå» gan om den så kallade Näringsfriheten; och har Borgare-Ståndet anmärkt vid formen af detta Betänkande, att sedan Högvördiga Brest Ståndet och BorgareStåndet funnit denna fråga, såsom rörande sistnämnde Stånds privilegier, icke kunna, ernot ^ Regeringsformens föreskrift, till behandling upptagas i det skick den samma nu blifvit vackt och till Riksens Ständer inkommit, utan bo;-de således förfalla, och nyssnämnde tvänne Stånds Ledamöter uti de sammansatta Utskotten i följd deraf förklarat, det de, emot deras Stånds sålunda vidtagne beslut ej ansett sig kunna uti någon öfverläggning i ämnet deltaga, eller yttrande deruti meddela, hafva icke dess mindre Ledarnöterne af de tvänne öfriga Stånden, nemi.: Höglofl.
Anckarsvärds motion om pension för Stephens' enka, får Utskottet anföra, alt som, enligt erhållna tillförlitliga underrättelser, bemälda Susanna Murray, i flera år före Stephens inträffade död, lefvat från honom skiijd, och de barn, hon med honom haft, antingen redan uppnått eller äro nära den ålder, att de böra kunna sig sjelfva försörja, hvarförutan de upplysningar, Ulskottet i öfrigt varit i tillfälle inhemta, rörande Stephens' senaste familj-förhållanden, icke lemnat någon ytterligare anledning att tillstyrka bifall till den af Herr Grefve Anckarsvärd väckte motion, Utskottet saknar skäl alt i det ena eller andra afseendet tillstyrka bifall till den sökta pensionen. Stockholm den 24 Juli 1840. Auk. lill Exp. Ulsk. den 25 Julij kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning af återremiss å Utlåtandet N:o 66. (U. A.)
Styrelsen för allmänna Vägoch Vattenbyggnader, häröfver hörd, har i underdånigt utlåtande af den 13 nästlidne månad hufvudsakligen anfört, att då Hamn-direktionen styrkt, dels att desä nya ångmudderverk blifvit så sent färdigt, att muddring dermed först i Maj månad 1857 kunnat påbörjas, hvadan arbetet om hösten 1855 och under hela året 1856 måst bedrifvas blott med en gammal och bristfällig hästmudder-maskin, dels ock att, i motsats till hvad vid arbetsplanens upprättande antogs komma att blifva förhållandet, bottenstenar i hamnbassinen mycket allmänt påträffas och till så betydlig storlek, att bland 40 kubikfamnar sten, som derulur ensamt under förlidne sommar upptagits, block förekommit af till och med 100 skeppunds vigt, funne Styrelsen, som under sådana omständigheter ansåge muddrings-arbetet komma att erfordra en vida längre tid, än förut varit beräknad, sig böra i underdånighet förorda den af Direktionen begärda utsträckning af omförmälda arbetstid intill den 1 September 1865. Då nu Rikets Ständer, vid beviljandet af statsbidrag till ifrågavarande arbetsföretag, särskildt föreskrifvit, att detsamma borde vara fulländadt inom fem år, i följd hvaraf också arbetstiden blifvit uti ofvanberörde kontrakt bestämd lill den 1 September innevarande är, har Kongl. Maj:t ansett Sig böra härmed till Riket* Ständers pröfning i nåder öfverlemna den gjorda ansökningen om förlängning i den för ifrågavarande muddrings-arbetes fullbordande bestämda tid; kommande alltså handlingarne i målet att till Stats-Utskoltet öfverlemnas. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. CARL. Ludv. Almgvist. Kongl. Maj:ts A åd. Skri/velse N:o 107. 19 Utdrag af Protokollet öfver Civil-ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen i Stats-Rädet å Stockholms Slott den 23 Mars 1860. Närvarande:
Stats-Contorets deröfver afgifne underdåniga utlåtande inhemtas, att sedan längre tid tillbaka blifvit till Hans Excellence Herr Grefve G. Löwenhielm, i dess egenskap af CavalleriJnspectör, utaf den för samma embete anslagna lön årligen utbetalde 3,400 R:dr, hvaremot återstoden 000 R:dr tillgodokommit Herr General-Löjtnanten Grefve A. O. Mörner, hvilken samma embete förrättar. Bih. till R. Enär Herr Grefve Löwenhielm, såsom Svensk och Norrsk Minister i Paris, uppbär de å Minister-staten i sådant afseende anvisade betydliga lönefönnoner, anser Utskottet, lika med Revisorerne, rättvisan påkalla, att för den tid, detta förhållande fortfar. Herr Grefven frånträder den Cavalleri-Inspectörstjensten åtföljande aflöning: och har Utskottet så väl af detta enskilda fall som af de uti Revisions-berättelserne omförmälde likartade händelser hemtat anledning till den hemställan, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes till framtida iagltagande i Nåder förordna, att vid de tillfällen, då Statens embetsman varda i diplomatiska befattningar anställde, samt sålunda, utan att från sina embeten endtlegas, likväl på längre eller kortare tid blifva förhindrade att bestrida dertill hörande åligganden, de för embetet å Stat anslagne aflöningsmedlen skola tillkomma den, som under tiden förestår den i diplomatiska värf anställde personens embete; — ordinarie innehafvaren deraf dock alltid öppet att, då det diplomatiska uppdraget tilländagå!*, å nyo inträda i åtnjutande af sin å Stat egande lön. § 24. (1843 års Rev. Ber. pag. 79. Fork]. 40}.
Löner beräknade 42,615 T:r, hvartill den odisponerade Spannemåls-intraden ej tillika var tillräcklig, anslogos ater nödige medel för 6g8 Underdåniga Skrifvelser. ett Riksmarkegångs-pris af till och med 8§ Rtdr» Stats-Contoiret har uti ofvanberörde underdåniga Berättelse anmält, att, då den behållna Säden godtgöres Stats-Werket i penningar efter hvarje Läns Markegång och till största delen ingår från de sädesrikare Provinserne, der följaktligen priset är lågt, hvaremot den under Civile-Stater» nes Loner uppförde Spannemålen utgår och betalas efter det Riksmarkegångs.pris, som uppkommer af ett taget medium af samtlige Länens Markegångar, utan beräkning deraf, att Kronan i de Norra Orterne, der Spannemåls-priset alltid är högre, har mindre behållning i Säd; så har, under de senast förflutne åren, genom desse olika beräknings-sätt, uppstått emellan StatsWerkets inkomst och utgift, i och för den behållna Spannemålen, en difference som fordrade, att antingen grunderne för Riks-Markegångsprisets bestämmande sålunda förändrades, att icke allenast hvarje Läns Markegångs-pris, utan ock Tunnetalet inom hvarje Län tages i beräkning, eller ock någon sådan reglering i denna del af PenningeLönernes beräknande tillvägabragtes, sorn fastställde ett oföränderligt medelvärde emellan hvarje Riksdag; hvilket senare StatsContoiret ansett medföra lättnad vid verkställigheten och mycken förmån vid beräkningen, då deremot Utgifts-Staterne nu äro föränderlige för hvarje år och icke kunna utfärdas förr, än Markegångarne frampå året hunnit blifva fastställde samt Riks-Markegångs-priset derifrån utdraget.
Skrifvelse, A’.-o 186. lag, att straff för snatteri får ega rum två gånger. Förhållandet synes nemligen vara helt och hållet förändradt, då den, som en gång snattat och derför blifvit straffad, återkommer. Då han ej låtit sig rälta af den varning han första gången erhållit, vittnar återfallet om en inrotad böjelse för tjufnad, ty sådan är gerningens egentliga karakter, ehuru lagstiftaren genom ett mildare namn och ett mildare straff deråt gifvit en annan färg; och dermed försvinna motiverna till undantaget. Gerningen framstår nu såsom en yttring af den onda viljan, med brottets alla kännetecken, och skonsamheten måste gifva vika för rättvisan, som kräfver, det ge ruin gar straffas efter deras beskaffenhet. Lagberedningen har ock föreslagit, att andra resan snatteri skall för stöld anses; och dermed öfverenssläinmer den af Rikets Ständer nu antagna författning, hvilken ock afviker från gällande lag, hvad ansvaret för snatteri angår. Ehuru detta ansvar jemväl i berörda författning blifvit utsatt i böter, hafva likväl Rikets Ständer ansett beloppet deraf ej böra bero af det snattades värde, pä sätt nu är förhållandet; och på det den varning, som bör ligga i straffet, ej må sakna allvar, har det blifvit stadgadt alt, om snattaren ej orkar böta, han skall i stället undergå fängelse vid vatten och bröd. 1 anseende lill de flere arter stöld, som upptagas i den nu antagna författningen, har emellertid en svårighet uppstått, hvilken Lagberedningen till en del hvälft pä domaren i att nemligen för alla de olika arterna utsätta straff. Det hörer likväl nära nog till omöjligheterna att bestämma, i hvad grad det ena brottet är svårare än det andra, samt alt derefter i arithmetiskt förhållande beräkna straffen. I bestämmandet deraf blir alltid något godtyckligt, och i ingen omständighet uppenbaras så det subjektiva omdömet.
Det förhåller sig visserligen så, som biskop Agardh i sin reservartion anfört, att inom Skåne hypoteks-föreningen bidragit lill jordegendomarnes förhöjda värde, enär lättheten alt vid köp af egendom få låna penningar alltid bidraga lill att förböja köpesumman. Man bar länge sett, hurusom för fastigheter, hvilka varit behäftade med bankolån, alltid, med afseende på lättnaden att inbetala dessa lån, erhållits högre köpeskilling, än för dem, hvilka saknat dylika län; men fördelen häraf är ju endast för säljaren, åtminstone kan jag icke inse, att köparen, den blifvande jordbrukaren, har någon vinst deraf. Jag tror således icke heller, alt dessa hypoleks-föreningar höjt värdet af jordens verkliga värde. Att de Skånska egendomarnes stegrade pris icke nedtryckt de nya köparena, härleder sig från de rika skördar denna provins under flera år åtnjutit, i förening med stegradt pris å landtmanna-varor, en följd af utländsk handelskonjunktur, men icke ifrån hypoteks-föreningarnes verksamhet, ty dessa föreningar kunna derpå ingenting verka; de, likasom privatbanker, hafva icke till föremål jordbrukarens förkofran i allmänhet, utan endast egna delägares fördelar. Frih. Raab har medgifvit, att dessa föreningar hafva utgifvit assignationer å små summor på R. Sits bank, hvilka naturligtvis under en ofördelaktig konjunktur mäste hafva ett menligt inflytande på banken. Det är ock klart att om kreditiv ytterligare lemnades dessa inrättningar, skulle de gynnas på bankens bekostnad. Hvad åter angår spanmålsbelåningen, så, oaktadt att våra privatbanker till aklieägarnes enskilda vinst florerat sedan många år tillbaka, utan att åtminstone jag kunnat förmärka att bolagen vinlagt sig derom, att bereda någon fördel af dem för landet. Jag vet intet Iand i Europa, utom vårt, der enskilda associationer tillåtas att utan betydlig afgift till staten utgifva sedlar, hvartill kommer att denna våra privatbankers lucrativa rättighet är för dem elt monopol, hvaröfver klagan icke utan skäl från flera håll förspörjes.
Jag delar ej den värde talarens åsigt oin tillräckligheten häraf och hoppas, att Konungen skall begagna alla de prerogativer, sorn den nya re dactionen innebär; och jag hemställer, om man kan tro det vara möjligt, att någon Konung, med erhållen delaktighet i bancolagstiftningen, skulle så illa handhafva Banken, som R. St. sjelfva gjort, då de genom 180g års sedelutsläppning gåfvo Banken dödsknäcken och vidare genom sina ifriga bemödanden för Götha canal bragt Banken i dess närvarande tillstånd. Man måste kunna föreställa sig, att krig och penningebehof åter inträffa; och jag ser då ingen säkerhet, att icke Ständernas uteslutande magt öfver Banken ånvo skall frambringa samma verkningar. Jag medger visserligen, att i den mån upplysningen stiger, skola dylika åtgärder blifva klander underkastade; men efter Riksdagens slut återvända RiksSt:s ledamöter till det enskilda lifvet, och den andel i klandret, som der kan drabba dem hvar för sig, är så obe tydligt att den ej kan tagas i någon beräkning. Om deremot Regeringen medverkat till besluten, skall klandret i främsta rummet vända sig dit; och häruti ligger en väsendtlig garanti, n.b. så framt man ej vill antaga, att ingen ansvarighet för Regeringen linnes. Men så länge io6§. Reg.F. qvarstår, skall jag tacka Regeringen för del den velat ikläda sig äfven den ansvarighet, som nu är i fråga. — Man har såsom hufvudsakligt skäl till afslag å den nya redactionen framkastat sista mom. deraf och talat om möjligheten af ett strypsystem. Nu stårder: Öfver användandet af Bankens årligen behållna vinstmedel äge R. St. att allena besluta, så fr arn t dessa medel ej till bibehållande af Bankens grundfond, eller till dess förstärkning, af Konungen pröfvas erforderliga; och långt ifrån att dela den åsigt, som häri hemtar stöd för afslag, linner jag i detta moment ytterligare skäl för antagande af §.
Prot. II B. 2 Afd. 5l, 52 402 i?en 27 Januari!. på flere ställen nu är större än fordom, ljften dels torde en del af dem vara sådana, hvarföre någon betalning erlägges, såsom efterlysningar eller förlorade Saker, Auctioners utlysande med mera, äfvensom Prenumeration derå hetales af många Landsboar, dels torde man skäligen få förvänta, i följd af behörige Författningar, inskränkning idem, som nu utgöra det större antalet, nemligen efterlysningar efter Rymmare. Jag tillstyrker, i anseende till hvad anfördt är, attBetänkandet må afslås, eller, i händelse ÅterremTss till Utskottet anses nödig, att Utskottet måtte inskränka sig till ett så beskaffadt Utlåtande, att som det icke är utredt, hvilka anledningar kunna föranleda, till ansökning i ordentelig väg, om befrielse ifrån Kungöreisernes utskrifvande eller tryckande, eller hvartill Kostnaden derföre kunde uppgå, hvarom KronoFogdarnes Förmän, Herrar Landshofdingarne, allena äro i tillfälle att meddela behörig upplysning; så ansåg sig Utskottet nu icke kunna meddela något så beskaffadt Yttrande derom, som till bifall af hvad blifvit yrkadt kunde föranleda. Friherre Cederström j Jacob: De tvenne värde Ledamöter, hvilka sist yttrat sig, hafva båda instämdt deruti, att StatsVerket ej borde belastas med någon Utgift för bestridande af Tryckningskostnaden för Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes Kungörelser inom Länen. Statsutskottet har i slutet af Betänkandet yttrat sig sålunda: ”Hvarföre StatsUtskottet finner sig ej kunna tillstyrka någon Riksens Ständers Den 27 Januarii: åtgärd härutinnan för närvarande, såsom beroende på en närmare upplysning om behofvet.” Jag tror således, att StatsUtskottets Beslut i detta ämne alldeles öfverensståmmer med de håda värde Ledamöternas mening. Herr Berghman:
k r n t.) P å alla lande A. - B. vamm. Afdelningskontor:. o SS Skeppsbron SS. B Strandvägen 1 Farmmätaregatan 1. - Allm. Allm. Hufvudkontor i. S Salubrin. efterapningar t J. LINDH ÖsterT BILLIGARE ÄN RYSKA. fl. I H vård. n ä m n d a S. Likaledes toalettbord, oc] 64263) Postadress: a inflammatioanvända något Arsackon Engelska S t o l a r, och. (S. Dagny Fredrika-Bremer-Förbundets Berättelse för år 1888, d e t fjerde Aret af d.ess verksamhet. Fredrika Bremer-Förbundet har under år 1888 fortsatt sin verksamhet i enlighet med det vid dess grundläggande faststalda programmet. På grund af det från allmiinhetens sida allt jemt vaxande förtroendet har det varit förbundet möjligt att åt flere håll utvidga sitt arbetsfilt. Nedan anförda uppgifter utvisa i hvad inån och i hvilka olika grenar detta kunnat ske. Den ökade anslutning förbundet vunnit askådliggöres genom följande siffror: År l885 var medlemmarnes antal 886, 1886,, 1185, 1887,,, l 1289, 1888,,, 1381 I I Y Styrelsen. Vid Arsmötet den 9 maj 1888 företogs, i enlighet ined 9 6 i stadgarne, val efter de sex ordinarie styrelsemedlemmar och sex suppleanter, hvilka voro i tur att afgå. Fru K. Bohman och bankdirektör J. H. Palme hade undanbedt sig återval; i deras stalle valdes till ordinarie medlemmar suppleanterna frö ken A. Roos och revisionssekreteraren H. Rohtlieb samt i dessas ställe till suppleanter fruarna M. Arwidsson och J. Jolin. De öfrige återvaldes. Förbundets styrelse har således under a r 1888 haft följande samniansattning: Ordförande: Riksantikvarien H. Hilde6ran.d. Hofintendenteii A. Börtzelïl. ' t D Sekreterare: Fröken L4. ROOS. Fru S. Adlei~sparre.
R:ko ll:dr 41,983: 16. men att, om derjemte toges i betraktande ej allenast de vidtomfattande, för framtiden beräknade och på kulturens utveckling i en stor del af riket djupt inverkande arbeten, som med ifrågavarande medel skulle utföras, utan ock att flere bland de upptagne utgifterna ingalunda förminskades, men gjordes i längre tid fortfarande, om arbetena äfven framgent bedrefves med för liten arbetsstyrka, samt att många med mycken kostnad verkställda för beredande göromål blefve för sitt ändamål onyttiga, då deras användande, genom arbetets långsamma fortskridande, först efter många års förlopp komme i fråga, så torde det icke kunna betviflas att den nu i underdånighet föreslagna förhöjningen, rätteligen använd, måste lända staten till nytta, dels medelbarligen, derigenom att de vidsträckta landsorter, som vore föremål för dessa genomgripande ekonomiska regleringar, tidigare än eljest komme i åtnjutande af dess frukter, och dels omedelbart genom mindre kostnad. Lika med hvad Öfverdirektören för Landtmäteriet yttrat, ansåg Statsrådet det vara af synnerlig vigt, att mera verksamma åtgärder, än hittills varande anslagsbelopp medgifvit, varda till storskiftesoch afvittrings-förrättningarnes fortskyndande vidtagna, hvarigenom ock för afslutande deraf på en kortare tid vida mindre kostnad på det hela skulle erfordras, än om med ett lägre årsanslag dessa förrättningar komme att under en längre följd af år fortgå; och Statsrådet trodde derföre, att någon annan inskränkning i de af Öfverdirektören beräknade förrättningar under nästa statsreglerings-period icke borde ega ruin, än att med företagandet af storskiftet i Orsa socken af Stora Kopparbergs län må anstå under det att ett större antal Landtmätare erfordrades för de storskiftes-förrättningar i länet, hvilka anses böra afslutas under nästpåföljande tre år, äfvensom ej heller något anslag för ifrågaställd afvittring inom Westerbottens lappmark nu borde tagas i anspråk, hvadan och då anvisning af arfvoden för särskilda föredragande för afvittrings-ärendena hos Kongl. Maj:ts Befallningshaf - Bil.