Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
K ns/p1 U"derdän^het närana’ Sällskapet för Silkesodling befrämjande Köns -Föreningen, Jägare-Förbundet och Trädgårds-Förenfimen Uv?1 ka alla 1 sednare åren härstädes blifvit stiftade. b 0 ’ 11 4:o Politie. * i r? "**+»***«** Autoriteterne oell Kyrko-Itäden, särskilt omförmäla” Ecclesl“st,k“ dess Betning, san/i sednare Militar-Compagnie och Brandvaktscorps. kadens Utom tre Stads-Fiscaler, utgöres Police-betjminsen af tolf Gevald,Var samt 4o a 45 Uppsyningsman, fördelade till tjenstgöring i tolf särskilde f' sinder af Staden. I Förhållande till Stadens vidd och hi, , dlskllde dita antal allt för otillräckligt; men bristande anslag till aflöniög^med^ifCt' icke personalens tillökning. De löner, som beslås,^äro äfven såVimn,^ ligen i5o R:dr för en Gevaldiger och teo R:dr för en Uppsyningsman Mea oet „S£tr r ‘ 'Ä fkiclliS3 “I* påligga personer Edesia “ iga och obehagliga befattningar, och att erforderlig drift och verksamhet i PnlVrr ]"Tf.n .tIe,lstSör*”S icke alltid kan påräknas. Årliga ansla-et tili Policens millet lulli 1 ljuf vudsltulen är, utom hyresmedel end-iC i? ö n 1 af Suts-Vertet, enlig, Kongl. Brefvet den a5 S“dlr .±°t°° R:dr af Stads-eassan jemlikt Kongl. Brefvet den 20 November ,8,0, h™7 j inte Eder Kongl.
Och du dertill kommer, att hvarken 1834 Ständer, ej helle}- nuvar. StatsUtsk. underkänt behofvet af de lönebelopp, sorn interims-staterua upptaga, ehuru Ufsk. afslagit det af K. M. äskade anslag; så anhåller jag, att Hr Frih. och Landtnäs propos mätte innefatta bifall till K. M:s gjorda nåd. framställning om anslagets fyllande till öfverensstämmelse med interims-sta terna. Hr Bergenstråle, Claes Gabriel: Då jag numera icke bekläder något militäriskt utan ett civilt embete, så torde det vara mindre behörigt af mig att yttra mig i denna fråga, då så många talare det redan gjort och dertill hafva än ytterligare tillfälle; men då jag i 3i år haft den äran att tjena inom ett af dessa reg:ten, nemi. K. Andra Lifgardet, så må det förlåtas mig, om jag icke kan undertrycka ruin känsla, grundad på den öfvertygelse jag under min tjenstetid vunnit, att det icke är nyttigt att sammanslå de båda gardes-reg:tena under ett och samma chefskap. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Fastän jag till alla delar gillar StatsUtskts förslag i dessa punkter, är det likväl icke min mening att inom detta Hus söka motsätta mig ett anslag af denna beskaffenhet, väl vetande, att det i alla fall blir beviljadt och således endast skulle leda till tidsutdrägt: men som jag | f. m. tyckte mig finna, att R. o. Ad., vid ett annat anslags bevdjande, ville bibehålla den princip, sorn Ständerne vid sista riksdag stadgade, nemi. att vid nya löners anslående ingen sjianmål derunder skulle beräknas; så hemställer jag, om icke R. o. Ad., vid beviljande af dessa al Konungen äskade 18,568 r:dr 27 sk. 6 rst., ville undantaga de 188 t:r spanmål, sorn derunder äro beräknade. Hr von Hartmansdorff, Au g.:
Beträffande åter den sökta tillökningen i nuvarande staten för ön, äfvensom pensionsrätten för der anställde embetsoch tjenstemän; så och ehuru de derför anförda skäl visserligen ä ro grundade på billighet, har Kongl. Maj:t likväl, under nuvarande förhållande med statsverkets tillgångar, funnit förslaget härom icke böra i vidsträcktare mån bifallas, än att arfvoden må anslås åt guvernements-sekreteraren med 400 sp. d:r samt åt en guvernements-pastor och tillika skollärare 800 sp. d:r, och att för garnisonssamt guvernements-läkaren en tillökning af 200 sp. d:r må beviljas. Då till guvernementspastorns och skollärarens aflöning ett bidrag af omkring 230 sp. d:r ansetts kunna påräknas från svenska missions-sällskapet skulle för lillvägabringande af denna tillökning i staten erfordras 1,170 sp. d:r eller omkring 3000 R:dr banko, så alt, då de till förvaltningen erforderliga utgifter, sorn ej af inkomsterna utaf ön kunna beläckas, med ledning af de två Transport R:dr Bih. tilt It. St. Majds Nåd. Prop. till R. St. 1847 Transport Rldr sistförflutna arens erfarenhet, förslagsvis kunna antagas till ungefärligen 6,000 R:dr svenskt banko för året, den sålunda uppkommande sammanlagda summan, som till bristens betäckande vore erforderlig, skulle för tre år utgöra 27,000 R:dr banko.
Canzli-styrelscn, beslöto Rikets Ständer, att den, dels genom collectbidrag för flere serskilda ändamål, såsom utlösen af Christna fångar, hvilka råkat i Turkiskt slafveri, understöd till Tyska flyktingar, som begifvit sig till Sverige, uppbyggande af en Luthersk kyrka i Moskwa m. m., dels ock genom öfverskott å insamlade prsenumerations-medel för en Prof-PsalinbotJ, uppkomna cassa, som då var ställd under bemälde styrelses vård, skulle till Riksgälds-Gontoiret öfverlemnas, hvilket beslut blifvit genom Rikets Ständers skrifvelse den 17 September 1829 hos 1.. K. M. i underdånighet anmäldt. Men som omförmälde fond vore bildad genom besparda och Lid efter annan förräntade öfverskott af frivilligt sammanskjutna bidrag, och således iske skulle utgöra statsmedel, har E. K. M. under den 11 februari 1832 bcLagal i Nåder förklara Sig icke finna skäl anbefalla densammas öfverlemnande till Riksgälds-Gontoiret; hvaremot E. K. M. Nädigst förordnade, att cassans be - Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, IV.o tz$. a3l hållning skulle, vid Canzli-styrelsens upplösning, aflemnas till Hof-Canzlerns och Stats-Secreterarens för Ecclesiastik-ärendena gemensamma förvaltning samt, emot redovisning, användas till understöd vid vetenskapliga arbetens utgifvande.
Herr Berghman , Ambrosius Magnus.- Af samma skäl, som jag nyss protesterade emot den vägrade Remissen af Baron Stael von Holsteir.s Motion , får jag ock göra det emot förändrin - 24 X/en 2 Febii+aru, gen af nu ifrågavarande Memorial. Jag tror ej att 90 §■ i Regerings • Formen, hvilken af några anses att vara deras Palladium , är hit lämpdig*, hvarföre jag härvid reserverar min Riksdagsmanna-rätt för det tillbommande. FHherre Roy/, Rudvig.- Den tydning, som Grefve Schwerin nu gilvit på c/G:de i Regerings. Fornien-, kan jag — med ali den agtning jag hys<-r för Grefvens Person — ingalunda antaga eller gilla; emedan den, efter mitt begrepp, också skulle kunna användas lill borf-resonerande af nela §:cn. Grundlagens aila Stadganden böra förstås efter ordalydelsen; och sjelfva orden i §:n vittnar tillräckeligt om dess ändamål , att, nemligen, gifva helgd och kraft åt de skillnads-linier, som Constitutionen uppdrager emellan alla våra Constitutionella Magter. I all Constitutionel Stats-Författning är det af yttersta vigt, att dessa skillnads hnier respecteras; det vill råga att hvarje Magt står i ett fullkomligr oberoende af hvarje annan Magt; men jag frågar, — huru oberoende stod väl Excutiva Mugten; huru oberoende stod väl DomareMagten af den Lagstiftande; om denna sistnämnde Magt ägde rätt, att bedömma de förras hvarje handling, hvarje steg, efter det första intryck, som kunde gifvas af en mer eller mindre betydande Riksdagsman , hvilken , tilläfventyrs sjelf icke förstod frågan, eller förmådda frigöra sig ”från ensidiga åsigter?
Om ock denna fördelning af makarnes pligter vore noga afmätt, måste man medgifva, att det vill mera säga att anskaffa hvad som fordras till en annans underhåll, än att använda hvad en annan åt en anskaffat. Men utan att vilja neka huru oändligen mycket ankommer på hustruns klokhet i användandet, få vi besinna, att äfven omsorgen att väl använda det förvärfvade i första rummet måste tillhöra mannen, enär Lagcomiteen, som, för att vara conseqvent, hade bort tillägga makarne i allt jemlika rättigheter, ej kunnat undgå att förklara, att mannen är hustruns målsman, och äger öfver boet råda; att hustrun ej är tillåtet att sluta något aftal om fast egendom, ej eller pantsätta, sälja eller bortgifva något af lösören i boet, utan mannens tillstånd. Jag anför detta till vederläggning af Lagcomitéens jemnlikhetstheori.” ”Förslaget om den lika giftorätten sammanhänger nära med det om den lika arfsrätten för håda könen, hvilket Lagcomitéen grundar på, som det heter, ”den klara och ovedersägliga rättvisan af en jemnlik egendomsfördelning emellan barn, som med lika anspråk på föräldrars kärlek och omvårdnad, också måste va - 254 Den 9 December. ra lika berättigade till deras förmögenhet, då den går i arf.” Ilar stöta vi åter emot ett af dessa lätt tillverkade rättsbegrepp, hvarigenom årtusendens lagstiftning med ett penndrag ganska behändigt casseras, likasom om hos intet folk hvarken förstånd eller rättvisa funnits förr, än de stora rättsbegreppen nu ändtligen hunnit upptäckas. Den som ej tror, att all upplysning och rättvisa är uteslutande vår tids tillhörighet, skall svårligen låta inbilla sig, att hos alla de folk, som antingen alldeles icke tillerkänt dotter jemte son, eller ock tillagt henne en mindre lott, detta härrört deraf, att föräldrarne icke erkänt sina barns ”lika anspråk på deras kärlek och omvårdnad,” och derföre icke skulle hafva unnat dem lika arfsrätt, om en sådan verkligen hade varit en nödvändig följd af den lika omvårdnaden, och om ej andra skäl gjort, att den lika omvårdnaden ganska väl kunde bestå med en olika arfsrätt, och till och med funnits göra den nödvändig.
Brefvet den 23 Mars. 1738, till och med edsörebrytare itta emot borgen vistas på fri fot intill sakens slut, föreslår jag vördsamt följande tilläge ti 11 2 §. af 1 Cap. StraffBalken: ”Den, som i tryckfrihetsmål varder dömd till fängelse å fästning, må ”icke i häkte inmanas förr, än fjorton dagar efter det han ”af HofRättens fastställelse-utslag i målet del undfått. Vill ”den sakfällde sig hos K. M. besvära, träde i häkte, se”dan nyssnämnde 1/; dagar tilländagått, derest batt ej mäg”tar dessförinnan ställa borgen antingen för sin person el”ier ock för en summa af 200 R:dr B:co. Gillar Konungen HofRättens utslag, varde den sakfällde genast i liäk”te satt.”' Jag anhåller vördsamt, att denna nain motion må varda till Lagutskottet remitterad. Begärdes på bordet. *44 Den 12 Februarii f. ra. Hr Hård, Gust. Magnus, hade inlemnat följande anförande: Hos H. R. o. Ad. samt R. St. anser jag mig böra begära ursägt, för det jag upptager e^i liten del af deras åt vigtigare ämnen egnade tid med en sak, rörande mig enskildt. Jag skulle icke våga göra det, om jag icke vore öfvertygad, att R. St. anse som en af sina ljufvaste pligter att mildra de lidanden, som möjligen kunna uppstå genom en sträng tillämpning af författningarnas föreskrifter. År 1823 d. 4 Joli' bade jag blifvit Nådigst befordrad till Lieutenant vid Arme'ens Flotta och, enligt ordres af Chefen för Stockholms Escader samma år d. 23 derpåföljde October, deponerat accord enligt författningarna till vinnande af Lieutenants-lön.
”Sätt på dig peruken, berätta Hvarför du blef sparkad i änd. Derför begriper man ock blott så vida Bellmans genius, och är blott så vida befogad att kritiskt bedömma hans dikter, som man äger närvarande för sinnet eller minnet detta deras absoluta enhetsband af vers och melodi. Man läse t. ex. i Fredmans Epistlar Barnsöls-bjudningen (”Allting är rigtigt clareradt och gjordt”), eller i Fredmans Sånger den nyssbemälta ”Baggensgatan”; och är man ej trögheten sjelf, skall man väl genast anslås af målningarnas skiftande liflighet: men man sjunge dessa stycken, eller höre dem sjungas; och man skall förvånas öfver den genom rhythmens rika vexlingar strömmande trollmakt, som å ena sidan liksom skirar de behandlade föremålen från både sakens och ordens flerfaldiga grofkornigheter, å andra sidan lyfter sinnet ur föremålens trånga lifskrets upp till en obegränsad rymd af oskyldigt lekande skämtbetraktelse. Andra stycken gifvas, der ordens skarpa ironi, ehuru i melodien ännu gällare uttalad, genom bådas samverkan på samma gång ökar skildringens förfärlighet och mildrar ämnets vidrighet: ett sådant är sången ”Om ödet mig skull’ skicka”, som onekligen sväfvar på gränsen af det vedervärdiga, men utan att falla deri. Somliga erhålla genom melodien hela sin egentliga själ: så t. ex. bland Fredmans Sånger N:o 54 (”J närvarande parter”). Med rätta har föröfrigt redan Heiberg anmärkt, att bland de Bellmanska dikterna förekomma äfven sådana, i hvilka både Poesien och Musiken, hvar för sig tagna, äro föga betydande, men ändock i sin förening – och således blott förmedelst den – tillvägabringa en undransvärd verkan; såsom ett dylikt skulle Fredmans-Episteln N:o 19 (”Trumslagarn kommer; flickor, god dag”!) kunna nämnas. Likväl inträffar detta fall ej på långt när så ofta, som han tyckes antaga. I allmänhet får man ej till öfverdrift utsträcka den i sig sjelf rigtiga sats, att denna poesi är mindre gjord för läsning än för sång.
Dör den valde, eller bevisar han laga förfall, eller blifver lian till Talman utsedd, anställes nytt val. Riksdagsman, som vald blifvit, må ej, utan lagliga hinder, kunna sig derifrån undandraga, och njute han af dem, som äro berättigade att välja, anständigt och tillräckligt underhåll och resekostnad, hvilka, för Presleoch Borgare-Ståndens Riksdags-Fullmäktige, före valet bestämmas. Dessa medel skola, för Borgare-Ståndet, af Magistraterna och, hvad särskilt beträffar Bergsbruketis Fullmäktige, af de Tjenstemän, som Bergsuls kyld erna upptaga, samt för BondeStåndet af Krono-Fogdarne, utan särskildt arfvode, uppbäras och redovisas. För en af hvartdera Universitetets Fullmäktige bär §. 17. l:o. Uti Riksdagsmannaval^) må icke någon Embetseller Tjenste-man med sin Embetsmyndighet ohehörigen verka; gör han det, miste sysslan. Beträdes någon annan, att, genom lockande, tubbande ellar hotelser, hafva stört Valfriheten, må han sitt brott ej med penningehöter umgälla, utan strafles med tillämpning af 5. -Cap. 4. §. Strnff-Balken, kroppsplikten svarande emot Tjugufem lill och med Sextio Dalers höler, efter omständigheterna. Ingen obehörig, eho som helst, ege att Valförrättningen bivista; och vare Vallorrättaren, vid Riksmannaval för Bonde-Ståndet, pligtig att sjelf föra Protokollet. 2:o. Vid alla riksdagsmannaval skall den vara riksdagsman, som de flesta rösterna undfått, och om tvänne eller flere erhållit de flesta och lika många röster, afgöres frågan genom lottning dem emellan. Dör den valde, eller bevisar han laga förfall, eller blifver han till Landtmarskalk eller Talman utsedd, anställes nytt val. Riksdagsman, som vald blifvit, må ej utan laga hinder kunna sig derifrån undandraga, och njute han af dem, som äro berättigade alt välja, underhåll och resekostnad. Beloppet häraf bestämmes uti hvarje Stånds serskilda ordning. Förslag till ändring. t Grundlag. — Riksdags-Ordn.
St:r måtte, och sådant med all rättvisa och billighet öfverensstämmande, till Läraren i Naturalhistoria vid Strengnäs Elementarläroverk, såsom arfvode för vården af samt ansvaret för Domkyrkans samt Läroverkets Bibliothek och betydliga naturhistoriska m. fl. samlingar, anslå å stat en årlig lönefyllnadssumma af 200 R:dr b:ko, eller att åtminstone en ersättning å stat måtte honom beredas för mistade 15 T:r spannmål med ungefärligen deremot svarande värde af 100 R:dr b:ko.' Remitterades lill StatsUtsk. Hr Den 28 December e. m. 177 Hr Ribbing, Arvid, upläste en sålydande motion: Den bättre delen at Tidningspressen, som med sin upmärksarahet följer Konungens och Ständernas bemödande för samhällets bästa, har nyligen låtit oss vela att en Engelsk tidning (The Times) behjertat vår beklagansvärda ställning i afseende på omåttlig tillverkning och förtäring af bränvin och omnämnt huru äfven Britterna i fordna dagar lidit af samma onda och att hög beskattning allena, icke varit tillräcklig för det ondas afhjelpande. Likasom det i England medgifves att Fader Mathew uträttat mycket för nykterheten, så medgifves här, att nykterhetsvännerne ock gjort något, men det anses nödvändigt att hand i hand .med dera måste gå bemödanden ej mindre att förminska rusdrycken, än alt väcka landtbrukarens omtanka att bättre använda jorden och dess produkter. Om det nu funnes något jordens alster, som vore lika säkert vinstgifvande att odla, som, före potaternes sjukdom, desse voro:
Skall Banq-uens säkerhet förvaras och alla missbruk fölekomraas, så mäste man uppsöka redlige och! kunnige personer till Verkens Förvaltning och hvad vore då ©billigare, än att desse icke skulle hafva siri tarflig» utkomst.. Det är i synnerhet vid de blifvande Di^ recteurernes arfvoden sora. jag fästat min uppmärksamhet, hvilket af Högloft Utskottet blifvit föreslaget till fyrahundrade Riksdaler för hvardera; och man behöfver icke vara djupsinnig för att inse huru otillräcklig deni: na summa blifver; inan kan blott räkna pd det dryga ansvar desse måste åtaga sig och. hvad det kostar att uppehålla sig 1 en stad' der stor handel och rörelse drifves. Högloft Utskottet har deremot föreslagit lön till en Vaktmästare |oo R:dr« Da,- denne Persons Banco* irtsk c t tets Betiinkarrden. ^75 Ansvar ecb göromål jemnföras med erj Direc» teurs så finnes alldeles ingen proportion i löne v il k o ren. lag bär alltid trott, och ja mera jag trin-' Jker på denna sak desto klarare blir det för mig, att en, Directeur icke kati vara belåten med 400 R:dr orri året. Jag tillstyrker således att summan matte okas till minst 500 l?:dr. Ehuru man kan förutse att äfven denna summa är otillräcklig för den, sorn är boende flere mil från stället oell bör minst 2:ne dagar i veckan bevista öfverläggningarne; sä lunde likväl vara liten utsigt dertill att dess hafde mödor till det allmännas bästa klefva i någon mån védergälde genom dennaVmga. penning. Jag anhåller att desse mine anmärkningar må få åtfölja Utskottets Betänkande till Rikets Högloft. Ständer. Memorial till Rikets Höglofl. Ständer* om upprättande af en Ansvarighetslag för dt blifvande Directiorieme vid Vestra och Södra Lane» (lontoiren.
Jag skulle tro, att om vi finge en mera lämpligt ordnad kommunal-styrelse i s§ väl mindre som större skala, d. v. s. så väl kommunal-styrelse som länsrepresentation, hvarom fråga vid denna lliksdag jemväl blifvit väckt, så skulle ett af de lämpligaste föremålen för sådana myndigheters verksamhet just blifva ordnandet af väghållningen. Men innan dessa kommunala myndigheter blifvit inrättade och trädt i verksamhet, väntar jag mig föga godt af förslaget att updraga tillsynen öfver vägarnes underhåll åt särskildta väg-direktörer eller tillsyningsman. Jag måste tvärtom förklara, att jag tror, att denna nya klass af tjenstemän skulle under nuvar:de förhållanden föga uträtta, om ej uptaga löner, som tilläfventyrs ytterligare skulle betunga de väghållnings-skvldige. Beträffande Hr Adelborgs anmärkn., att Utskm icke uptagit och besvarat Hr von Seths motion i alla dess delar, ber jag att få erinra, att då Utskm afgifvit det förslag, att väghållningen skulle bestridas genom uptagande af vägpenningar, så kunde Utskm naturligtvis icke bifalla Hr von Setbs motion i de delar, hvilka genom Utskms nämnde beslut måste anses hafva förfallit. Detta är orsaken, hvarföre Utskm ej tillstyrkt Hr von Seths förslag i vidsträcktare mån än så vida det står i sammanhang med Utskms eget förslag. Hr Cederschiöld: Jag för min del kan ej finna annat, än att Utskm begått samma fel i afseende å Hr von Seths motion som Utskm låtit komma sig till last i fråga om Frih. Stael von Holsteins, eller att motionärens framställning ej blifvit uptagen och besvarad. Denna anmärkn. torde åtminstone vara befogad i afseende å den första och, i min tanke, vigtigaste punkten af Hr von Seths motion, hvari han föreslår, att verkställigheten af alla vägars förbättring samt tillsynen öfver deras underhåll måtte öfverlemnas åt dertill af kommunerne valde bestyrelser.
Egit ompröfvande. Statsoch ÉesviirsUtskott ens Betänbanden. éjjf N:r lgi. Riksens Högloft. Stcinders Statssamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskotts Utlåtande, angående gjord framställning om dels uprensning dels igenfyllning pä allmän bekostnad af de innom och nära vid Hnfvudstaden belägne Sä kallade Claraoch FatebursSjöarne, saint Rörstrandsoch Carlbergs-vikar ne. T. 1- ill Statssamt Allmänna Besvärsoch Öeconomie-Utskotten, Sorn gemensamt fått sig detta ärendes handläggning updragen, hafva frän Höglofl. Ridderskapet och Adeln 2tne Memorialet: 1 ämnet blifvit remitterade, nemligen: 1:0 Af Herr Presidenten tn. m. I). von Schultzenheirrij deruti anföres, att, sedan vid nästledne Riksdag åtskillige Stånds I,edamöter klagat deröfver, att i Hufvudstaden flera osunda Wattengölar finnas, och alt i synnerhet Clara Sjön, samt Rörstrands, och Carlbergsvikarne så igengrott, ätt mycken ohälsa och Vadeliga sjukdomar deraf åstadkommas, hvarföre de ock anhållit om något puhlikt understöd till en nödig upmuddring på bemälte ställe; Så hade då Varande Statsoch OeconpmieUtskotten uti deröfver aflämriadt Betänkande val medgifvit nyttan af den föreslagne uprensningen, men deremot ansett något bidrag dertill af Allmänna medel icke kunna äga rum» enär Wattendraget tillhörde Stadens område och nödige medel för beBihang till RiksSt, Prof, 1817-1818- 4^® Sami.
Ridderskapet och Adeln har till Ut - Den 24 April. 387 TTfsTcoftet blifvit remitteradt ett af Herf M. voa Torne ingifvet så lydande Memorial: ”Dr-t torde falla mången besynnerligt, att i ett tidehvarf, så märkvärdigt som det närvarande, framsta lies sa mycket, men verkställes litet till mensklighetens väl: att medel blifvit uppfunne, pröfvade och godkände, hvarigenom Nationerna kunna forhjelpas till yttre välstånd och inre värde, men att dessa medel icke användas: att deremot många förändringar göras, sorn icke äro några förbättringar: — Hvad är orsaken härtill? förmodligen, brist pä allmän upplysning — Upplysningen finnes hos några, meddelas äfven i Böcker och Afliandlingar, men, som man vet, sprides deri sällan lill rnängtlen Det lättaste sättet att medde-i la gagneliga kunskaper åtallmänheten är genom Tidningarna. Engelske Regeringen bär långt för detta insett fördelarna af denna utväg, och,' till vinnande af det nyttiga ändamålet, tillåtit,' att alla Tidningar kostnadsfritt med posten försändas, en åtgärd, som borde förtjena efterföljd äfven hos oss. Aldrig antages i England nå-> gon ny Eag, utan att den förut varit införd I Parlaments - Tidningen och Dagbladen, och livart je sådan sak skall ligga oafgjord i Sex veckor 4 inom hvilken tid hvar man har rättighet att i Parlamentet eller i offentliga skrifter yttra sig om förslagets nytta eller skadlighet På detta sätt bevaras icke allenast det allmännas fördelar^ utan Eagstiftaren blifver upplyst om alla svårigJ heter, och har tillfälle att välja det bästa. Man liar 388 Den 24 April. har der godkänt den satsen, att Hagarne medföra den mest välgörande verkan, dä undersåtarnes öfvertygelse om nyttan föregått lydnaden. Som allmän upplysning är säkraste medlet till allmänt val, så bör den också på det kraftigaste befrämjas. Jag vågar derföre hos Höglofl.