Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om förändring af 2:a och 16:e §§ uti Bränvinsförsäljnings-Förordningen af den 18 Januari 1855; jemte de yttranden, som i anledning af dessa motioner i Ståndet afgifvits. Från VåUofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo följande bordlagda motioner: l:o Herr Wetterbergs, N:o 23, i fråga om ansvar, dels för skogsåverkan och svedjande, jemte annan bränning af skog, dels för skadas föröfvande å trädplantering. Remitterades, jemte afgilna yttranden, till Lag-Utskottet. 2:o Herr Wetterbergs, N:o 24, i fråga om antagande af särskilde Kommitterades förslag till ny lagstiftning om skogarne i Riket. Remitterades till Lag-Utskottet. 3:o Herr Henschens, N:o 25, angående särskilda lagbestämmelser. Remitterades, jemte hvad i öfrigt, i anledning af denna motion, inom Ståndet yttradt blifvit, till Lag-Utskottet. 4:o Herr Henschens, N:o 26, derom, att Rikets Ständer måtte vidtaga tjenliga åtgärder till den länge utlofvade och väntade allmänna förbättringen af CivilLagen. Remitterades till Lag-Utskottet. 5:o Herr Renströms, N:o 27, om tillökning i anslaget, enligt Banko-regle mentet, till lånefonden för våg-effekter. Remitterades, jemte ett af Herr Schwan lemnadt yttrande, till Banko Utskottet. 6:o Herr Almgrens, N:o 29, angående förändrad lydelse af Banko-reglementets 167 §. Remitterades till Banko-Utskottet. 7:o Herr Thomées, N;o 34, om anslag till kommunikationernas lättande i Jemtland. Remitterades till Stats-Utskottet. 8:o Herr Bodells, N:o 36, om uppskof med anslag och lån till jernvägs byggnader.
Hwarföre, och dä den i Memorialet yrka! de publicitet, och derwid förbundne willtor, ofelbart skulle betydligen motwerka försök till ofwannämde swek, Utskottet med Herr Nensen sinner, att om, i afseende pä afhandlingar om ägande rätt, lika grundsattser möjligen kunde följaS, som om förpantningar ofwanförmäldt är, sädant skulle, för Köpares och Borgenärers i säkerhet, samt handels och mandels befrämjande wara af högsta wigt. Ocksä förmenar Utskottet, att, i afseende pä Stads, fastigheter, föga swärighet för infö> rande af sadan grundsatts skulle möta, hälst Rätten der hwar-e mecka sammanträder, hwar> emot pä Landet, där högst g, men ock 2 eller blott 1 Ting om äret hälles, samma princips anta - Den 9 October. Z39 antagande torde kunna anses medföra hinder och olägenhet. För hwilken orsak, Utskottet före. stälit sig, att kungörelser ä Predikstol kunde derstädes, ulan att göra lagfart öfwerfiödig, dock tillerkännas lika werkan, som en kun,görel, se wid Tinget: en utwäg, som, j äldre tider, leke elier war i wär Lag okänd.
1 innehåller, hemställer Utskottet, all, i stället för sistnämnde moment, måtte få intagas nedanstående: 4:0 De å så väl Banko-diskontens, som handelsoch närings-diskonten* lånerörelse inflytande räntor och öfrige vinstmedel få icke utlånas, utan skola &c. —- — « till Bankens disposition ingå. Med stöd af det Rikets Ständers beslut, som är åberopadt vid punkten l:o, angående afskrifning af f. d. riks-diskontens fordringar, tillstyrker Utskottet, att, med ändring af § 87 mom. 2, § 94 mom 3, § 95 mom. 1 samt § 96 mom. 1, må i blifvande Banko-reglemente stadgas: 5:o (motsvarande 2:dra mom. af § 87.) Diskont-verkens direktioner ega icke att å diskontlån efterskänka något af hvad, enligt gifna föreskrifter och gällande författningar, bör erläggas, utan skola alla frågor om antagande af ackorder, eller be viljande af eftergifter, underställas näslblifvande Banko-utskott till afgörande, i den orduing instruktionen för detta Utskott stadgar. Banko-Utskottets Memorial, IV:o q4- S 6:0 (motsvarande 3:dje momentet af § 94.) Revisorerne kunna icke bevilja ackorder, eller eftergifter af diskontverkets fordringar, utan skola frågor härom, på sätt i § mom. för diskont-verkens direktioner stadgadt är, öfverlemnas till afgörande af Rikets Ständers Banko-utskoti. 7:o (motsvarande l:sta mom. af § 95.) Fullmägtige böra hvarje år hos Kongl. Majit göra underdånig anmälan om förrättande af den nästpåföljande revisionen af Rikets Ständers Banko-diskontverk, på det 2:ne revisorer för hvartdera Riksståndet &c. —■ kommer att inträffa. 8:0 (motsvarande lista mom, af § 96.) Bankodiskont-direktionens ledamöter, utom kommissarierne, uppbära hvardera i årligt arfvode 250 ridr banko.
Beträffande den ifrågaställde inrättningen af ett Collegialt ämbetsverk i andra instantien för Kyrkans och Läroverkens angelägenheter; så finnes, att det egentliga ändamålet'med denna nya inrättning skulle vara, att i allmänhet vaka öfver Kyrkooch SchölOrdningarnas , samt öfrige till Kyrkovärden och Läroverken hörande författningars iakttagande af Biskopar , Consistorier och andra underordnade ecSirsk, Vtsk, Betänk' 7 93 clesiastika myndigheter. Dit skulle också höra afgårandet af besvär öfver förslag till Pastorater samt andre ecclesiastike befordringar , som förut gått omedelbart till Kongl. Maj:t i Stats-Rådet *}.
I öfrigt har denne angelägenhet blifvit lemnad tili behandling för tillfället, då allmänna välviljan skulle behöfva att i öfvannämnde ändamål påkallas; Dock har, mig veterligen, någon så beskaffad ersättningsfråga icke hittills blifvit väckt hvarken på grund af ingångne öfverenskommelse!’ eller eljest; Och vid allmänna missväxter har Staten städse nödgats träda emellan med undsättning. Angående omfattningen och beskaffenheten af de allmänna Undsättnings-anstalter, som på Eders Kongl. Maj:ts nådigste befallning blifvit här i Länet vidtagne efter 1826 och i83o års missväxter, och hvilka egenteligen ägt rum under detta qvinqvennium, åren 1827 och 1831 , åberopas i underdånighet mine den 3i December 1827 och 3[ December 183 r till Eders Kongl. Maj:t afgifne utförliga Berättelser, af hvilka det inhämtas, att samma undsättningsanstalter blifvit på skiljaktige Sätt utförde och hafva af Allmänna medel och tillgångar medtagit, första gången: 199,071 R:dr 42 Skill. Banco, jemte 5,58i Tunnor Spanmål in natura, beräknade i värde till 69,644 R:ch’ L9 Skill. 1 r:st Banco och sednare gången tillhopa 172,718 R:dr 16 Skill. Banco, allenast i penningar. En Sparbank är för några år tillbaka inrättad uti Wenersborg och fortfar, med ökadt förtroende: så att insättningarne blifvit allt mer och mer betydliga och utgöra nu tillhopa 6,100 R:dr. Nyligen är äfven Sparbank inrättad i Borås; hvarförutan en sådan är under inrättande i Alingsås Stad. Brandstods-Föreningar äro på Landet nästan allmänt ingångne, dels Häradsvis, dels Pastoratsoch Socknevis, samt uppfylla liUfvudsakeligen det dermed åsyftade ändamålet. Anstalterne till Rofdjurs utödande bestå nu mera nästan ensamt uti de öfverenskominelser, som • dels förut, dels ock i följd af Kongl.
För den händelse, att jag icke skulle anses hafva genom det nu afgifne yttrandet fullgjort Kongl. Regeringens meddelade föreskrift, utan att dermed skulle varit åsyftadt upprättande af förslag till Nådig Proposition till Sveriges Rikes Ständer om SlrafFLagiämnet, får jag, för min del, med afvikande från det af Högsta Domstolens lie* ste Ledamöter godkände förslag, afgifva följande: Förslag till Strafflag emot personers bringande i Slafveri, m. m. §• i Om någon å ort, der egande rätt till slaf ej är enligt Lag gällande, sjelf eller genom annan, bringar i sitt våld Neger eller annan person och bortförer till sådan ort, der egande rätt till slaf är enligt Lag gällande, och sålunda bringar i slafveri, bote för hvarje 2,000 Daler och straffes med arbete å Kronans fästning i 10 år. Orkar han ej böta, arbete å fästning 5 år derutöfver. jö Bil. till K M, Nåd. Propos, N:o 42. §• 2. Om någon å ort, der egande-rätt till slaf ej är enligt Lag gällande, sjelf t#ler genom annan, hringar i sitt våld Neger eller annan person och Lill annan öfverlåter eller förer örn bord, i afsigt att bringa i slafveri; bote för hvarje 1,000 Daler, och straffes med arbete å Kronans Fästning i 5 år. Orkar han ej böla, arbete å fästning i 3 år derutöfver. Lag samma vare om den, sorn sjelf .eller genom annan, lager örn bord eller å skepp förer Neger eller annan person, i afsigt att bringa i slafveri. §. 3. Om någon ä ort, der egande-rätt lill slaf ej är enligt Lag gällande, bringar i sitt våld Neger eller annan person, i afsigt att bringa i slafveri, utan alt lian till annan öfverlåter eller förer om bord, bote för hvarje 200 Daler och straffes med arbete å Kronans fästning i 2 år. Orkar han ej böta, arbete å fästning 1 år derutöfver. §•
Rättegångsbalken, skola af ledamöterne föredragas, utan äfven alla till Hofrätt inkommande skrifter, ansökningar och besvär öfver Underrätters och exekutörers beslut, hvilka blifvit till kommunikation utställde och hvaruti förklaring inkommit, jemte fiskaliska aktioner, numera likaledes föredragas af ledamöterne, hvilka, enär motivering af beslut lämpligast anses kunna ske af den, på hvars föredragning det blifvit fattadt j och som derigenom närmast inträngt i målets alla omständigheter, jemväl ofta om ej i allmänhet, uppsätta besluten, så återstå ej andra mål, vid hvilka tjenstemännen få sjelfständigt lägga hand, än Hofrätternes pröfning underställda brottmål, som beredas och föredragas af Hofrätternes fiskaler, hvilka jemväl uppsätta besluten i samma mål; och derföre måste alla de öfrige tjenstemännens och så - 694 Expeditions-Utskottets Furslag till und. Skrifvelse, N:o 209. Jedes största antalets sysselsättning inskränkas till ett arbete af mera underordnad vigt. Sjelfverksamheten är emedlertid oundviklig för den praktiska dugligheten. Utan att i denna del ega något förslag att uppgifva, hafva Rikets Ständer likväl föreställt sig att af de mål, som nu bero på ledamöternes föredragning, kriminela besvärsmål kunde i sådant afseende öfverlemnas åt tjenstemännen. Flere kunde dä få en lika sjelfständig verksamhet, som tiskalerne, och tillfället till utbildning blefve dermed större; och som nvssberörda mål ej äro af den vigt, som underställda brottmål, hvilka ofta angå lifvet och friheten, samt då dessa senare mål, efter hvad sig visat, i allmänhet blifvit inom Hofrätten väl behandlade, synes någon betänklighet ej förekomma emot den nu antydda förändringen i arbets sättet. Sådant skulle ock leda till minskning i ledamöternes göromål, hvilket, med afseende å den tilltagande mängden deraf, jemväl är en omständighet, som bör tagas i betraktande. Hufvudsaken är emedlertid att arbetsordningen så inrättas att Hofrätterne kunna uppfylla deras bestämmelse äfven såsom bildningsanstalter.
Herr Baron och Landt-Marffalken hemstälde, om, dä en Allmän illumination, till firande af Hans Kongl. Höghets Kron-Prinsens anländande, komme att bär i Stockholm anställas, Ridderskapet och Adeln icke ansäge med Ständets wärdighet enligt att Riddarhuset äfwen blefwe eclaireradt, och om ej i sädant fall, ehuru Riddarhus-Directionen icke under warande Riksdag ägde nägon befattning, och ej eller enligt sin Jnstruction ägde tillständ att sjelf i nägon utgift till Allmänna högtidligheter för Riddarhusets räkning ingä, likwäl kunde, såsom den der förut haft, och säledes bättre än Riddarhus-Utskottet kände de erforderlige anstalterne till illuminationer, fä fia denna gängen särskilt uppdragit att härom oä i skyndsam författning, ^och derwid, sä mycket den korta tiden medgäfwo, göra afseende pä bwad Ständets wärdighet, med iagttagande af minsta möjliga kostnad för den icke wäl bemedlade Riddarhus-Casian, kunde fordra. Bifölls. Widare tillkännagaf Herr Baron och LandtMarffalken att nu, likasom wid högsalig Kron Prin - Den L6 Lctober. 527 Prinsens c-»rl ^nZusts ankomst, en Deputation af Riksens Ständer komme att pä Drottningholm emottaga den nu utkorade Kron-Prinscns försäkran, och hemstälde, om Ridderffapet och Adeln nu, likasom dä,ffulle behaga genom wal utse de 24 Ledamöter, hwilka Ridderffapet och Adeln denna gängen, i likhet med antalet af de andra Ständens, skulle till den stora Deputationens utgörande aflemna. Friherre liljecrantz, polian ^Vilhelm, erinrade att anledningen hwarföre Deputationen förra gängen blifwit wald, warit det stora antalet af Ledamöter som i densamma önffade, mcn naturligtwis icke kunde fä deltaga, och trodde samma anledning nu äfwen wara för handen.
I anledning häraf har Kongl. Krigs-kollegium uti afgifvet underdånigt utlåtande anfört, dels att det vore behöfligt för militie-boställskassan att ständigt ega en större kontant behållning i och för bestridande af dess på obestämda tider inträffande betydliga utgifter för nybyggnader och reparationer å militie-boställen samt inqvarteringspenningar åt innehafvare af sådana boställen, hvarå karaktershus saknades, och hvilka utgifter under år 1863 med 13,057 R:dr 79 öre öfverstigit kassans inkomster för året, dels att, oaktadt berörda inkomster, deraf större delen vid årets slut inflöte, endast undantagsvis och i ringa mån kunde genom utlåning göras fruktbärande, ett lån af 15,000 R:dr under Mars månad 1863 utgifvits, hvarefter behållningen vid samma års slut nedgått till 19,243 R:dr 48 öre, dels ock att, i saknad af erforderlig medelstillgång, entreprenadkontrakter af Kongl. Kollegium kunnat afslutas rörande allenast två af de nio karaktershus, om hvilkas bebyggande Kongl. Maj:t genom nådigt Bref den 16 April 1861 meddelat föreskrift. Med afseende å hvad Kongl. Krigs-kollegium sålunda anfört, hemställer Utskottet, att Revisorernes förevarande framställning icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. §8. (1863 års Rev.-ber. pag. 81, Utlåt. pag. 274 och 304.) Jemte meddelande af uppgift om beloppet af de säkerhetshandlingar, hvilka, vid anställd inventering af de under Kongl. Krigs-kollegium hörande särskilda kassor och fonder, förevisades 1863 års Revisorer, hafva dessa anmält, att de vid denna inventering icke tillvägagått på sätt förut i allmänhet skulle hafva varit vanligt, nemligen att granska blott de säkerhetshandlingar, som tillhörde revisionsåret, utan utsträckt granskningen till jemväl de handlingar af dylik beskaffenhet, som efter revisionsåret hade inkommit intill den tidpunkt, då inventeringen verkställdes.
Utan att hysa den förmodan, att hufvudstaden under krig snarare skulle hafva skada än gagn af den der förlagde Skärgårdsescader, hvilket en ledamot Herr Nordensköld yttrat; tror jag, att, som ett Rikets hufvudort i alla fall har tillräcklige retelser för en fiendens försök, att dittränga, den der förlagde del af Skärgårdsflottan icke äger all erfordetlig sä. Den ii Martil, 66's kerhet; när Stockholm nu befinnes så nära gränslinien. Det vore derföre ändamålscnligare ait ett nytt Sveaborg i Stockholms skärgård anlades, till försvarsverkets osvikeliga nytta. Grannskapet af hufvudstaden skulle lämna tillfälle att från dess Sjömanshus, det största i Riket, liksom från dess Coopvaerdievarf, lemna den der stationerade escader, nödigt biträde vid hastiga utrustningar. Med mindre kännedom om Statens klena tillgångar, skulle jag icke tillbakahålla mina tankar och min öfvertygelse i dessa ämnen, och visserligen icke uteblifva med fullständige förslager, angående sjöförsvarets fullbordan, de, dem Sveriges local anvisarj och framtiden säkert kommer att behöfva. Till förekommande af en origtig tydning, som kunde uppstå af en här gjord jemnförelse emellan Linieskepps och Canonslupars militaira nytta, hvilken oförtjent skulle nedsätta det förtroende vi i alla fall måste hysa, för dessa sednare; nödgas jag erhindra om det historiska factum, att Svenska Canonslupar, både förstört och eröfrat fiendtliga SkärgårdsFregatter af 40 Canoners styrka, samt att Engelska Linieskeppet Africa i sundet af några Danska Canonslupar var nära att förstöras, om ej en gynnsam vind uppkommit till dess räddning, en utväg som ganska sällsamt i vår Skärgård 6kulle blifva gagnelig för svåra skepp, som der sökte att agera. Den xi Martil.
Således kan, enl. mitt förmenande, en sådan slutföljd som den Hr Bildt dragit, icke vara rigtigt logisk. R. o. Ad. torde ursäkta mig, det är icke min mening att säga något stötande, om jag fäster upmärksamheten på, huru denna fråga bedömmes af allmänna tänkesättet. Man anmärker der nemi. att det nuv:de sättet att tillsätta Ordf:de-platserna inom Utskrn icke är något, som rör R. o. Ad:s intresse på det hela, utan egentligen blott intresset hos de personer, som sitta på de första Grefveeller Friherrebänkarne, och att således R. o. Ad. samfälldt icke skulle afsäga sig någon af sina rättigheter genom att detta rättades, helst tro - Den 13 December e. m. f>83 ligen rösterna lika ofta skulle falla pä någon af R. o. Ad:s ledamöter som på någon af de andra St:n. En stor del af Ståndet som nu är alldeles utesluten från Ordf:de-platserna, nemi. alla de lägre numrorna skulle således vinna, men ej förlora på förändringen. Så tror jag att denna fråga bör betraktas, men det är visserligen icke passande att åberopa allmänna rösten utom ett Stånd, då det finnes ett så stort antal uplyste personer här, som kunna bedömma det. Det torde blott tillåtas mig nämna, att jag tror, att hvar och en äfven inom detta Stånd är öfvertygad, att det inom hela den öfriga nationen nästan icke finnes mera än en röst ang:de den Gr. Liljencrantz: Jag får för min del också förklara den siste värde talaren, att det ingalunda är för att säga en ohöflighet, som jag nu ber att få uptaga en del af hans sista yttrande. Han försäkrar R. o. Ad. att det allmänna omdömet är att Adeln borde afstå från sin nu ifrågav:de rättighet, hvarjemte han tilläde att denna angelägenhet ingalunda rörer Adelns, utan egentligen deras sorn sitta på Grefveoch Friherre-bänkarne. Man skulle visserligen med skäl kunna framställa den mycket simpla frågan till den siste värde talaren, huru han vet det? men denna fråga skulle kanske synas onödig, ehuru den vore rigtig och på sitt rätta ställe.
Tullskaxans reglerande wid sädane' omständigheter bordt inflyta, i synnerhet när den omständighet tillkommer att Riksens Ständers ofta äberopads underdåniga strifwelse, ivar af M stöttet känd enar beflurec fastställes. I ke eller synes den uttydning af Riksens Ständers underdäniga strifwelse kunna antagas, att densamma endast har afseende pä de förändringar i Ejö-Tullstaxan s!>m, dä redan more medgisne, eller grundade pä förut i denna del tagne beslut, häldst Riksens Ständers ofta omnämnde förordnande är owilkorligt, utan förbehåll, och således bör sträcka sig kill alla blifwands öfwerstott i hwad wäg de än mäge tillkomma. I denna tanke styrkes jag äfwen deraf, att Riesens Ständer redan lagt i Konungens hand rät ighet akt föröka Sjö-Tullsafgifterne till och med femtio procent, hwarigenvm wägen således ar öpnåd till sädane förändringar. Berraikar man fåken pä en annan sida, eller den vccoromista och statistiska nytta som Bswillnings-Utstotret äsyftat, fä torde der wara owisst om det Den 3 Augusti. 5" det af Bewistninos-Utstotlcl föreflagne wilkor befordrar denna äsyfkning; äkminstone förekommer den betrak else. at styrelsen, m-d iagltagande af det föreflagne wilker, finner ett stal mindre att företaga den nödige ansedde granskningen af Taxan, än i den händelse en förmodad tillökning mi inkom, fren knnde till befordrande af flora och wigtigaän. damäl sä obehindradt anwändas.
Se vidare Bräntings Svenska Författningar, 1 Delen, p. tio, hvarest upplyses, huru skatteköp, hemmansklyfning, åboers afoch tillsättande å Kronohemman , såsom ekonomi-mål, behandlas af LandshöfdingeEmbetena och vederbörande Myndigheter. Den i o September f. m. 3i nungens Befallningshafvande, samt, i händelse af besvär, utaf Kammar-Collegium. Enligt Kongl. Skatteköps-förordningen af den iq September 1823 jemförd med Kongl. Brefvet af den 10 Oclober 1793 är förhållandet detsamma i afseende på skatteköpsansökningar, och, enligt 1809 års CanzliOrdning, tillhör afgörandet af alla dessa frågor i sista instancen Konungen i Dess StatsRåd *). När nu Konnn gen, i af Lagarne stadgad ordning, fattat beslut öfver de i Betänkandet omnämnde hemn^msåboers ansökning, alt af Konungens Befallningshafvande antagas lill åboer å hemmanen, på det de i en framtid kunde få lösa dem lill skatte; så kan, emot 90 §:s i RegeringsFormen bokstafliga lydelse, detta Konungens beslut icke annorlunda komma under Rikets Ständers eller deras Utskotts pröfning, än genom anmärkning mot Rådgifvare-åtgärden, framstäld under den form och de vilkor 29 §. Riksdagsordningen föreskrifter. Kongl. Maj:t har också sjelf ådagalagt sin aktning för grundsatsen af orubbligheten utaf fattade beslut rörande tillämpning på enskilt rätt af gällande Lagar oell Författningar, då, ehuru Dess beslut år 1823 rörande första hälften af Lyngåckra-hemmanet tillkommit under saknad af sedermera erhållna handlingar och upplysningar, *) 1 detta fall är närvarande CanzliOrdning alldeles öfverensstämmande med de äldre. 32 Den 10 September f. m. Kongl. Maj:t dock ej tillåtit dessa verka någon ändring i nämnde redan laltade beslut.
I anledning af vackt fråga, om utgifvande af ett nytt smärre Runstycks-mynt, emedan, enligt meddelad upplysning, den uti Riksens Ständers Banque befintliga behållning i runstycken af gamla prägeln icke vore tillräcklig för behofvet, liar hos Riksens Ständer i betraktande kommit, så väl att de fleste smärre liqvider uti Riksgäldsmynt, i brist af så kallade koppar-poletter, hvilka ej vidare blifva utgifne, icke kunna, utan ‘' ~ r~ ' m Underdåniga Skrifvelser; 34» hjelp af runstycken, verkställas, som att den vanliga Cours-beräkriingen emellan Svenskt och andra Ränders mynt ofta slutar sig på runstycken, och att det således skulle medföra mänga svårigheter för den mindre rörelsen samt oredor i enskildes transactioner, Räkenskaper och bokslut, om detta mynt, sorn ännu en längre tid måste nominelt existera, icke skulle verkligen finnas att tillgå; Och hafva Riksens Ständer, på sådane grunder, funnit för godt besluta, att runstycks-mynt äfven hädanefter bör präglas och till det belopp, rörelsens behof oundgängeligen kräfver, i Banquen hållas Allmänheten tillhanda; likväl och för att dels minska den betydligare förlust, som en utprägling af runstycken till vanlig storlok, efter 100 R;dr per Stb, skulle tillskynda Stats-Verket, dels ock förekomma ali begärlighet efter runstycken för annat ändamål, än såsom ett nödvändigt bytesmedel, hafva Riksens Ständer, för sin del, beslutit, att dessa nya runstycken böra i storlek och vigt lämpas, efter senast utgifne hela, halfva och fjerdedels skillingsstycken, så att Ett Hundra Sextio-Sex och två tredjedels Riksdaler utpräglas af hvarje Skeppund koppar. H os E. K. M. få Riksens Ständer, med anmälan af detta beslut, tillika i underdånighet anhålla, att detsamma måtte till allmän elterrättelse kungöras, och Riksens Ständer framhärda etc^ Bihang till Kils-St. Prat. 1823. lode Sant. 1 B. 342 Underdåniga Skrifvelser.
Palmstjerna så fullständigt utredt frågan, torde vara onödigt ali tillägga något i hufvudsaken. Jag ber derföre endast att få fullkomligt instämma i hvad han yttrat och att derjemte få göra en anmärkn. vid Hr von Harlmansdorffs yttrande. Jag har nemi. icke kunnat upfatta om, då han begärt återremiss, han vill hafva afslag på K. M:s nåd. propos. eller endast den rättelse deruti alt forsellönen skulle inbegripas i den tiondeafgift, som af de skattskyldige här skulle utgöras. Det är nödvändigt för Utsk. att veta hvad Ståndet menat med äterremissens beslutande. Hr von Hartmansdorff: Min tanka är helt enkelt den, att den K. propos:n skulle afsläs i denna del och att man icke skall kasta bort den inkomst Kronan eger för den bokförings-förenkling, som nu för tiden anses vara mera värd än penningar. Fordom ansåg man penningarne för hufvudsak och bokföringen för bisak: men nu lärer det vara tvertom. Frih. Raab: Dä Hr von Hartmansdorff fortfar i sitt yrkande på afslag å denna del af betänk, och denna fråga är den första, der det ifrågasältes att eftergifva något n. eger, så anser jag nödvändigt att i den frågan vara ytterst nogräknad, emedan det blir eli prejudikat för de öfriga, derföre har jag begärt ordet. Här är fråga om eftergift af 26 r:dr, nemi. säterifriheten. Frih. Palmstjerna har uplyst, hvad äfven andra talare gjort, att dessa penningar icke alltid utgått. Sannolikt hafva de också föranlcdt mera besvär i både upbörd och redovisning, än de 26 r:dr betyda för Kronan. Denna summa utgöres af forsellöner pä 306 Tunnor spanmål. Dä nu emedlertid t. ex. grannar till de räntegifvare, hvilka skola erlägga dessa forsellöner, äro genom 1823 års R. St:s beslut befriade frän erläggande af forsellön, så är det klart att detta skall förefalla högst vidrigt för dem, som icke fått och icke få tillgodonjuta en sådan fördel.