Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af Herr Hessle: ”Lika med Betänkandet anser jag behofvet högt påkalladt, att i Lag erhållas närmare bestämmelser, huru förhållas bör, då, vid qvarstid eller utmätning, gäldenär eller annan person angifver den lösegendom, som i gäldenärs bo finnes icke höra gäldenär till, och äfvenledes lika med Betänkandet anser jag edgång i thy mål gäldenär eller anmäld godsegare vådlig och olämplig, men då nu uppgjorde förslag ostridig! kommer att medföra flerfalldiga hinder, besvär och kostnader i enskildes loflige transactioner, och likväl af bedragaren lätt kan eluderas, samt sålunda icke fyller ändamålet, har jag ej dervid biträdt. För den redlige medborgaren är det nemligen hårdt, att i hvarje äfven den ringaste byteseller varu-handel nödgas uppgöra affairerne skriftligt, och iakttaga den dubbla bevakningen af handlingens uppvisande för Executorn och Domaren, men förden bedrägliga gäldenären är deremot lätt att, genast efter erhållen del af lagsökning, uppgöra skriftligt köpe-aftal samt aflemna dylik handling till Kronofogde, Magistrat och Domstolen, eller, om tiden härtill är för knapp, uppställa öfverlåtelsen i den form, att densamma vinner helgd af Lagens bud i 11 och 12 Cap. Handels-Balken, om lån och förtrodt gods, och i hvilka lagrum ändring eller rättelse med motionerne icke varit afsedt.
V B. 1 Afd. 49, yo. 386 Den n April. hittils vidtagne åtgärder , i frågan om indragning och sammanslående af öfverflödiga Embeten och Tjensterj och har Utskottet jemte anmälan, att vid jemförelse emellan Riksens Ständers år 1815 fattade Beslut och den till Kongl. Majit afgångne underdåniga Skrifvelse, rörande tillökning i de Penninge-löntagande Embetsoch Tjenstemännens Löner, den olikhet förefunnits att det tillägg, ”att nämnde tillökning endast kunde blifva provisionel intill nästa Riksdag, hvarförinnan Förslaget till reglering af Styrelse-Verken uti dess åtskilliga grenar kornme att utarbetas’’, icke vore uti Riksens Ständers Skrifvelse omförmäldt, och således förblifvit Kongl. Maj:t obekant, tillika ansett sig böra föreslå, att Riksens Ständer, antingen sjelfva, genom sina egna Medlemmar måtte låta utarbeta ett Förslag i detta ämne, för att derefter till Kongl. Majits Nådiga pröfning öfveriemnas, eller ock, med anledning af ofvannämnda uteslutna vilkors anmälande , hos Kongl. Majit anhålla om en Comités snara tillsättande, hvaruti Riksens Ständers Ombud äfven borde deltaga j på det något hinder ej måtte uppstå för den provisionel^ Löne-tillökningens vidare fortfarande ; och var härvid fogad den serskilda mening Utskottets Ordförande afgifvitj att någon origtighet uti Expeditionorne af Riksens Ständers Beslut vid 1815 åts Riksdag, rörande Löne-tillökningen, pä sätt Utskottets öfrige Ledamöter anmärkt, icke skall hafva ägt rum. l Dm 11 April. 387 Upplästes följande från de öfrige Respective Riks-Srånden ankomne Protocolls-Utdrag: Fran Högvördiga Preste-Standet: Af den 1 i denna Månad, med tillkänna» gifvande att Preste-Ståndet: 1:0
St:r beslöto en jernvägs anläggning ifrån Götheborg väcktes icke fråga om att ju icke bangård der genast skulle anläggas, på det man måtte veta hvar begynnelsen af banan skulle ligga. Så var det också i Malmö; så att, m. e. o., när dessa banors anläggning började, var allsicke någon tvist om, hvar bangården skulle ligga. Man begagnade vid beslutet om dessa banors anläggning nästan samma ordalag som här, nemi. att de skulle fortgå i den påbörjade rikt - 134 Den 2 September. ningen. Lika med Ilr Lilljehöök får jag erinra om, att man kan färdigbygga en del jernväg just på grund af dessa ord, och icke börja ett arbete här och ett der, så att till slut ingenting blifver deraf. Frih. Raab och Gr. af Ugglas torde hafva sig bekant, att en del af banan från Götheborg blifvit komplett färdig, innan fortsättningen af densamma ägde rum. Jag ser icke hvad som hindrar att ett dylikt arbetssätt kan vidtagas äfven för jernvägens anläggande från hufvudstaden, och jag tror att detta äfven vore det rättaste. Dessa Hrrs motvilja mot ifrågav:de anslag synes mig vara temligen oväntadf, och icke synnerligen väl på sin plats, så att jag anser R. o. Ad. göra väl uti att icke fästa något afseende vid deras tillstyrkan. Den härefter till bifall å förev:de. Utlåt, framstälda proposin besvarades med starka Ja , jemte några Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig hafva funnit Ja öfvervägande. Föredrogs ånyo och lades till handlingarna Allm. Besv.- o. Ekon.Utskis d. 26 och 31 sistl. Aug. på bordet lagda Utlåt. N:o 108, i ani. af återremiss utaf Betänk. N:o 97, såvidt detta rörer den i Upsala nuv:de Medicinska Fakultetens förening med Carolinska MedicoChirurgiska Institutet i Stockholm. Ånyo föredrogs Allm. Besv.- o. Ekon.UtsIcs d. 26 och 31 sisth Aug. på bordet lagda Utlåt.
Då härefter Hr Gr. o. Landtm, började framställa propos. å Gr. Lagerbjelkes förslag, anmälde sig och yttrade Hr von Hartmansdorff: Kan intet afseende göras på min begäran om bordläggning? Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han icke förut hade hört Hr von Hartmansdorffs begäran om bordläggning, samt att densamma icke kunde förvägras. Gr. Lagerbjelke: Den bordläggning, Hr von Hartmansdorff begärt, kan jag visserligen icke motsätta mig: men jag ber likväl, att dervid få göra den erinran, att sedan diskussionen nu förklarats slutad, kan någon öfverläggning öfver min framställning icke i nästa plenum ega rum, utan den måste då företagas till afgörande utan diskussion. Under sådana förhållanden vägar jag hemställa (ill Hr von Hartmansdorff, om det kan vara lämpligt att nu begära mitt förslag på bordet. Hr Hjärne: Så, som Hr von Hartmansdorff föreslagit, kan icke denna fråga behandlas; ty om så sker, måste den behandlas som en ny motion, och i alla fall måste den då remitteras till Utsk:s handläggning. Nu är likväl här icke fråga om något annat, än ett af Gr. Lagerbjelke framställdt amendement till Utsk:s förslag, och enl. Riksd:s-Ordn:n har man full rättighet att första gången ett ärende förekommer fatta ett sådant beslut. Jag anser således att Gr. Lagerbjelkes förslag bör nu afgöras och icke bordläggas i annan form än såsom en ny motion. Frih. af Ugglas, Curt Gustaf: I 49:de §:n 3:dje mom. Riksd.Ordn. står: ”Vid pröfningen i Ståndens plena af Utskotts afgifna förslag, skall detsamma först framställas till antagande eller Den 11 Augusti. 239 förkastande utan förändring. Göres dervid anmärkn. lill förändring, -och finner Ståndet ärendet tillfyllest utredt, må Ståndet, sedan bestämdt förslag till sådan ändring blifvit upgjordt, om dess antagande eller förkastande, antingen genast eller, derest någon ledamot det äskar, i annat plenum besluta”. Nu har Ilr von Hartmansdorff begärt bordläggning af Gr.
Och »jag har för det mesta hittills varit så upptagen af »själfva nöjet, som jag funnit bland vännerna, att »jag sällan behöft mera än blotta samvaron med dem. »På senare tider har jag dock ofta haft lust »att inviga en eller annan i det, som bekymrar »mig, men dels förefaller det mig löjligt att göra så »mycken affär af mina bekymmer, dem ni dessutom »säkert skulle finna barocka, dels är det mig mot»bjudande att vända ut och in på mig för en, låt »vara aldrig så god vän. Ty det fins egenheter hos »den ena människan, som den andra aldrig fullt »kan begripa, om han än hör på med den mest »deltagande vänskap. »Jag är en sådan ena människa och du den »andra. Jag skrifver likafullt till dig, men befa»rar att detta bref, liksom så många andra jag skrif»vit af samma slag, hamnar i kakelugnen och fröj»dar mig stilla genom att flamma upp i lågor och »strö mina bekymmer ut för vindarna att skingras »af dem, såsom de kanske förtjäna. »I dag har jag fått en extra påstötning att »meddela mig, emedan jag från säkert håll hört att »Kumlingedisponenten blifvit fängslad för bedrä»geri, hvilket jag redan i somras förutsade. Min »teori och mina intryck låta inte skämta med sig; »jag visste att det skulle gå så, och det förvånar »mig ganska litet att jag haft rätt. »Nu är det det olyckliga med mig, att jag »inte tillämpar min teori bara på andra, utan också »på mig själf. Och när den så säkert slår in på »andra, skall den också slå in på mig själf, – »helt snart. »Du vet att jag brukat skämta med Darwins »teori och påstå att en af mina förfäder varit spår»hund någongång under kritperioden. Därmed må »nu förhålla sig huru som hälst, säkert är att jag »har en hel mängd af spårhundens instinkter, kanske »också af dess dygder, och att jag liknar en bättre »rashund, kan ingen motsäga. Det fins inga djur, »som jag hyser sådan sympati för som hundarna, »och de besvara den. Jag kan tala med dem och »sällskapa med dem som med människor.
Under de följande åren, 1852, 1853 oeb 1854, då statsbidraget uttogs till sitt fulla belopp, 22,000 R:dr, har dock medium af hvad delegarne sjelfva årligen betalt utgjort omkring 41,000 R:dr, eller i det närmaste dubbelt mera än Statens tillskott. Jag tror mig härigenom hafva besvarat Hr Stjernsvärds inkast, att Arméen icke eger någon rättighet till kassan. Hvad åter beträffar det i lista punkten af den Kongl. Proposm föreslagna anslaget till fyllande af elen brist i pensions-kassans inkomster, som skulle betäckas af det s. k. förhöjda vederlaget för de till Statsverket indragne rusthålls afgifterne, så och då denna inkomsts storlek är beroende af täta:e ombyten bland rusthållshemmanens innehafvare, och man icke kan förutse, huru ofta sådana ombyten komma att inträffa, till följd hvaraf ersätlningssumman ofta blifvit mmd:e än man beräknat; anser jag det vara billigt att full ersättning lemnäs pensions-kaSsan för dessa afgifter. hvilka ifrån början helt och hållet ingingo till Wadstena Krigsmanshus-kassa, men hvaraf J:del genom något Kongl., Bref blifvit pensions-kassan tillerkänd. Vidare har K. M. äfven föreslagit, att R. St. skulle bevilja anslag till betäckande af kassans brister under åren 1853, 1854 och 1855. Då af 1851 års statsbidrag kassan icke upburit mera än 8,937 R:dr 6 sk. 3 rst., på sätt jag förut omnämnt, och öfverskottet blifvit återleinnadt åt Riksg:skont., är det, enl. min lanke, ej mera än billigt, att dessa medel beviljas att utgå till pensions-kassan. Jag är öfvertygad att jag icke behöfver ingå i några vidare detaljer af frågan, utan jag inskränker mig att på det högsta förorda bifall till hvad K. M. begärt, hvarjemte jag förenar mig i Gr. af Ugglas framställning om behofvet af frågans snara afgörande.
Han läste historien om Josef, som Gud underligen frälste ur hans bröders hand, som fick makt och ägodelar och blef en herre i Egypti land med många magasin och stora jordegendomar, Faraos vän och sitt folks hjälpare, endast därför att han varit ödmjuk inför Gud och icke syndat inför Herran. Historien om David brukade han också läsa, David, som syndade emot Herran sju resor, men som Herren för hvar gång förlät och gjorde väldigare än förr, därför att han ödmjukade sig inför Herren och bekände sina synders tal. Men allra hälst läste han historien om Jakob, hvilken ärligen köpte förstfödslorätten af sin broder Esau för en grynvälling – det ryste i Karl Johan, när han tänkte på en så god affär – och som sedan, när Esau kom efter honom för att i vrede slå honom ihjäl, bugade sig sju resor inför sin broder och på så sätt blidkade hans häftiga sinne. Jakob, tyckte Karl Johan, var en underbar man. Han blef rik, bara genom att barka käppar och lägga dem framför nöten, så att kalfvarne blefvo brokiga. Herren Gud var hans vän, brottades med honom om natten och blef öfvervunnen, förty Jakob var den listigaste jude, som funnits på jorden. Därför blef han också en mäktig man, rik på gods och guld, hjordar och ägodelar och stamfader åt ett stort folk, öfver hvilket hvilade Herrens särskilda nåd och välsignelse. Men detta skedde, därför att han, ehuru en klok man och en stor man, ödmjukade sig inför Gud och människor, under det att Esau måste fly bort ensam i främmande land, därför att han var stolt och själfrådig och aldrig kunde böja sitt hårda sinne. Och liksom Gud underligen hade hjälpt Josef och Jakob, så tyckte också Karl Johan, att Han underligen hade hjälpt honom till att blifva bokhållare hos Jönsson, och han ville ställa sig så, att Gud också alt framgent skulle kunna hjälpa honom. Därför läste Karl Johan hvar dag ett kapitel ur bibeln och om söndagarne läste han historien om Josef i Egypti land, eller om den patriarken Jakob. Men han försummade häller ingenting om hvardagarna.
Har brottet ännu icke varit under åtal eller under pröfning i fråga örn skadestånd; då skall, derest den för ärekränkning tilltalade det vill och han sjelf är målsägande eller har rätte målsägandens uppdrag till talan eller ock brottet hörer under allmänt åtal, och så framt tid till sådant eller till talan om skadestånd ej är försäten, efter ty derom stadgadt år, Domstolen lägga den tilltalade tid före att visa, att lagligt åtal då blifvit anställdt eller påkalladt, såsom. om missgerningars angifvande och åtalande föreskrifvet år, eller att målsägandes talan om skadestånd är anhängiggjord, och huru deröfver slutligen dörndt blifvit. Ej må till befrielse från ansvar för tillmäle om brott annan bevisning vara tillåten. På det att, derest detta förslag antages, ordalydelsen i 8 § måtte blifva närmare deremot svarande, hemställer jag derjemte, att samma § må erhålla denna lydelse: Utsätter man, i afsigt såsom i 7 § sägs, emot annan rykte om gerning eller last, som ej efter lag sträf bär, men eljest för hans ära, goda namn och medborgerliga anseende, yrke, näring eller fortkomst menlig är, eller fortsprider man af arghet sådant af annan utsatt rykte; dömes till fängelse i högst sex månader eller böter.» Häruti instämde Justitierådet Adlercreutz. Justitierådet Berg utlät sig sålunda: »Den ofta och mycket omtvistade frågan, huruvida den, som för ärekränkning tilltalas, må vara tillåtet att med bevisning om sanningen af det gjorda tillmälet freda sig från ansvar, har genom nu ifrågavarande stadgande blifvit besvarad på det sätt, att en sådan bevisning om sanningen af tillmälet väl i allmänhet finge, då detta afsåg visst brott eller viss gerning, förebringas, men att ifrån denna tillåtelse undantag dock borde ske, ej blott när den, emot hvilken tillmälet gjordes, varit för hrottet tilltalad, men blifvit från åtalet frikänd, utan ock i de fall, då den som gjorde tillmälet, ej är målsägande och brottet ej hörer under allmänt åtal, äfvensom då brottet är preskriberadt.
— Då många bevekande och sanningsenligt uppgifna skäl, som talade för bifall i frågan, vore i motionärens tanka, vid de förut omnämnda tillfällena så väl utredda, att han nu icke funne nödigt upprepa dem, men för att gifva ytterligare vigt för sakens behjertande hos Rikets Ständer, hade han ansett sig böra åberopa och bifoga en afskrift af Konungens befallningshafvandes i Calmar lön underdåniga skrifvelse till Kongl. Maj:t af den 30 Mars 1847, angående länets delning i 2:ne, med residens i Westervik för det nya länet; — anhållandes motionären, att en mera välvillig uppmärksamhet, äu tillförene egt rum, måtte fästas å iuvånarnes i ofvan uppgifne ort allmänna önskningar för delningens framgång. 2:o Af riksdagsfullmägtigen från Calmar län, Per Bengtsson, som, i förening med en allmän anmärkning, att den geografiska och administrativa indelningen af vårt fosterland företedde olikheter af den förunderligaste beliih. lill R St. Pral. 1847 oc^ 1S48, 8 Samt. 26 Haft. 1 2 Allm. Besv.- o. Ekon.-Uiskoltets Betänkande j N:o gg. skaflfenhet, serskildt påkallat uppmärksamheten å indelningen af länen, hvilkas oformlighet afven utgjort en stående riksdagsfråga; — emellertid vore i detta hänseende icke något län mera vanloltadt än Calmar. Det utgöres af en kuststräcka 28 mil i längd och endast 2 till 7 mil i bredd. Residensstaden är belägen vid ena ändan deraf. De längst bort bosatta invånare hafva cirka 25 mil till Calmar eller 50 mil fram och åter, en icke obetydlig väg för vården af egna eller allmänna angelägenheter, och följden vore den, att 2:ne så skiljda landsorter icke ega gemensamma intressen, hvarföre man sett den nordliga delens af länet inbyggare mera vända sig åt Linköping, än åt Calmar, och att länsstyrelsens aflägsenhet, man kunde nästan säga frånvaro, medför de största olägenheter, hvilka naturligtvis menligt inverka på det kommunala, ekonomiska och industriella lifvet.
Långt ifrån att vara för hög, tror jag att Deri 29 Februari. (lenna kalkyl skulle i verkligheten komma att befinnas mycket för lag. Men jag håller ej på denna kalkyl; jag vill gerna taga Hr fieneralPostDirektörens egen beräkningsgrund för god. Han har upgifvit att, enl. anställda beräkningar, nedsättningen i vigten ej skulle inbringa Postverket mer än 10,000 Rdr. Jag antager detta såsom riktigt; men då hemställer jag, huruvida det är skäl att, blott i ändamål att bereda Postverket en så ringa fördel, underkasta allmänheten ett ganska stort obehag. En gifven följd är äfven att, om en nedsättning i vigten af 91 kornej inbringar Postverket mer än 10,000 rdr. så kan en ökning i samma vigt af, såsom jag föreslagit, 9 korn ej heller gerna förorsaka Posten större förlust än 1,000 rdr, och får då sål. frågan i dess förhållande till Postverket ändå mindre dimensioner än jag antagit, och blir det sål. så mycket mindre skäl att ålägga allmänheten denna upoffriug. Samme tal-, hvilken säkert är dsn bäst dokumenterade att i detta afs. uplysa, bar äfven bestyrkt, att Posten ingalunda för det närvarande går med förlust, utan i stället lemnar en nettobehållning, som för nästa år beräknas komma , ttpgå till 16,000 rdr. Jag kan säl. i alla händelser icke iuse någon tvingande nödvändighet att skaffa Postverket några ökade inkomster och aldraminst på ett så föga tidsenligt och för allmänheten obehagligt sätt. I afs. å den andra punkten hafva åtskilliga tal. uprepat, att en nedsättning från 12 till 10 öre skulle för Posten medföra en förlust af 200,000 rdr. Denna siffra, som först upgafsäfven inom Utsk:t, nedsattes der sedan till 133,333 rdr. Beräkningen hvilar på den grund, att brefantalet skulle förblifva alldeles oförändradt, hvilket naturligtvis icke är att antaga.
Utan dertill af Höglofl Ridd. och Adeln lemnadt bifall har Direktionen likväl ansett sig icke böra anbefalla en sådan förändring, men på förenämnde grunder får Direktionen härmed vördsamt hemställa, om icke hädanefter alla de ätter, å hvilkas stamtaflor icke såsom lefvande upptagas några* yngre än för 90 år sedan födde manspersoner, om hvilka underrättelser att de ännu lefva icke erhållits, må få afskrifvas såsom utslocknade. § 5. Inom Ridd. och Adelns Herrar Fullmäktige i Banken och Riksgälds kontoret samt Direktörer vid Låne-kontoren och deras Suppleanter, har icke någon annan förändring inträffat, än att, sedan Grefve Gustaf Lagerbjelke och Ofverste-Löjtnanten Didrik Gillis Bildt, i följd af deras utnämning till Landshötdingar, ur Bankostyrelsen afgått, i deras ställe inträdt l:sta och 2:dra Suppleanterne, Ofverste-Löjtnanten och Riddaren Otto Nordensvan samt Kommendör-Kaptenen och Riddaren Carl Berthild Lilliehöök, samt dessutom Landshöfdingen m. m. Grefve Gustaf Fredrik Liljencrants, som af Ridd. och Adeln blifvit utsedd till 3:dje Suppleant för Fullmäktige i Banken, afsagt sig detta uppdrag. 10 Bland de till deltagande uti 1858 och 1859 årens revisioner af Stats-, Bankooch Riksgälds-verkens styrelse och förvaltning af Kidd. och Adeln valde ledamöter hafva flera ledigheter uppstått och blifvit åter besatte på det sätt, att, efter Kaptenen vid Kongl. Maj:ts Blotta Axel Adlersparre, samt Öfversten och Riddaren Erik Gustaf Lilliehöök, som afsagt sig förtroendet att deltaga i 1858 års revision, Kapten-Löjtnanten Carl Johan Alfred Skogman samt Majoren och Riddaren Erik Predrik 'Wrangel blifvit af RiddarhusDirektionen till Revisorer utsedde, samt, sedan llof-Stallmästaren tn. m. Grefve Claes Gustaf Fritz Piper. Ofverste-Kammarjunkaren in. ni.
Långt vore att tala om alle dessom afkomne konster: såsom Musica, Optica, Catoptrica, Dioptrica, Architectonica, Fortificatoria, Mechanica, Statica, Tactica, Pneumatica, Gnomonica, Pyrotechnica, Navigatoria, Algebra, Cosmographia, Stereometria, och hundrade andra, hvilkas namn allena vore för vidlyftigt att upptälja; heller än man mera skulle mäla om deras oändelige bruk och nyttor, till Vatten och Land, i Frid och Strid, i Skämt och Allvar; högnödige allom i all stånd och villkor, så dem som råda och bjuda, som dem som lyda och göra23 ”Och hafver jag fördenskull ett verk, deruti Mathesis drifver sitt synnerlige spel, hållit värdigt, Eders Kongl. Maj:ts Högprislige Namn i underdånighet att tillskrifva: enkannerliga derföre, att hela Mathesis, för sin allbegriplighet och outsägeliga nyttor, är en rätt Furstelig öfning och Konunga-id Dessförutan jag mig ock pligtig finner, detta mitt välmenta arbete (det jag, vårt loflige modersmål och fäderneslandet till heder, enkannerligen hafver velat skrifva på Svenska) Eders Kongl. Maj:t egenteligen att tillegna: betraktandes, att det alltid hafver varit i bruk, att der någon menar sig hafva funnit något nytt, det vare i boklige eller handverkiske konster, att han det som en förstling ingom androm, utan sin allernådigste Höga Öfverhet offrar och hembär; ja! om man i en bäck finner en skön perla, eller i sin örtagård en skön tulipa, drufva, äpple, så hafver varit sed, att man det af ett gladt enfaldigt hjerta sålunda frambär, dermed, såsom med ett tecken, betygandes, att allt hvad Gud mildeligen gifver, det njuter man förmedelst sin käre Öfverhets försorg; under hvars mäktiga beskydd hvar och en, i sina hyddor och under sitt fikonträd, med all möjelig ro och nöjsamhet kan söka och nyttja sina lifstarfver.
» J4> » i834 /äf: i83o. STOCKHOLM, Kongl. Ordens-Boktryckeriet, i841. Banco-Utskottets Utlåtande j, JS:o 55. x N:o 55. Ank. till Exp. Utsk. den 39 Juli, kl. 6 e. m. Utlåtande öfver en af Herr Rosenblad, Bernhard, väckt fråga om bestämmande af någon viss prcescriptions-tid, inom hvilken dt skil lige äldre fordring s-poster böra från Ranken uttagas. Enligt Protocolls-Utdrag af elen 20 sistl. Mars, liar Hägloflige Ridderskapet och Adeln till Utskottet remitterat en af Herr Rosenbladh Bernhard, väckt motion, deruti han, under anförande, att vissa frän längre tider antagna fordrings-poster hos Rikets Ständers Bank , till en del af hvilka inga egare sedan iwer än ett århundrade afhörts, blifvit till Banco-Statens Enkeoch Pupill-Cassa öfverlåtne, med villkor att ansvara, i händelse anspråken skulle göras gällande, föreslagit, att en praescriptions-tid af högst 3:ne år måtte utsättas för ifrågavarande fordringars inlösen, och alt Rikets Ständer, med underdånig anmälan derom, måtte hos Kongl. Majrt anhålla, att Kongl. Majit, med Nådigt bifall dertill, täcktes derom låta utfärda allmän Kungörelse.
Den 19 Februari i f. m. a5g flans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken förklarade, alt, då fråga blifvit vackt 0111 uteslutande ur Protocollet af ett anförande såsom anstötligt, ansåg Hans Excellence, på grund af 3i § RiddarhusOrdningen sig böra derom inhämta Ridderskåpets och Adelns tanka; och hemställde Hans Excellence altså, om Ridderskapet och Adeln ansåg, alt Herr Dalmans, Lars Johan, i Plenum den a5 sistlidne Januarii förmiddagen ufgifne skriftliga anförande borde såsom anstötligt ur Protocollet utgå. Ropades starka Ja, jemte några Nej. I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grejven och LandtMar skalken förklarade, att som, efter hvad Hans Excellence trott sig finna, Ja öfverröstat Nej, Ridderskapet och Adeln bifallit den framställde propositionen. Grefve Horn: Jag nödgas, af aktning för Grundlagens ordalydelse, protestera mot den framställde propositionen , emedan Riksdagsordningen stadgar, att ett uteslutande ur Protocollet ej kan äga rum utan begifvande af den ledamot, sorn fällt det ifrågakomne yttrandet, och jag således ej kan tro, att RiddarhusOrdningen får tillämpas så tvärt emot Grundlagen, som Herr Grefven och LandtMarskalken nu gjort. Herr Hjerta: Jag får äfven protestera Ca H. 17 * p.fia Den iq Febr ua lii f. m. emot ett förfarande, som jag anser i allo stridande mot Grundlagen. RiddarhusOrdningen skall vara i öfverensstämmelse med Grundlagarne; men Riksdagsordningen säger uttryckligen, att en ledamots uttryck kunna nr Protocollet uteslutas, endast med Ståndets bifall, och på den talandes eget begifvande. Den lägger således rättigheten i den talandes och Ståndets hand gemensamt.