Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
HofRätten i dess ofvanberörde Utslag, sig utlåtit, att alldenstund Häradshöfdingen Hultberg vore lagligen öfvertygad, att, under utöfning af det honom tills vidare Nådigst anförtrodda PolismästareEmbetet, hafva, med öfverträdelse af Lagens bestämda förbud för Domare eller Konungens Befallningshafvande att låta någon till bekännelse pinas eller plågas, sökt att genom pinsam behandling, om hvilken, såsom straff eller aga för öfvermod och trolts, ÖfverStåthållareEmbetet ej eller behörigen kunnat förordna, bringa ynglingarna Christan, Berglund och Lundberg till erkännande af brottslighet; fördenskull och ehuru i fråga om det ansvar, som å detta erkända förhållande borde följa, åklagaren hemställt, huruvida Häradshöfdingen kunde undgå, alt dömas till ansvar efter 17 Kap. 37 §. Rättegångsbalken, jemförd med 20 Kap. 8 §. Missgerningsbalken samt Kongl. Brefvet den 12 November 1807, i hvilket det stadgande förekomme, att Einbets-och Tjenstemän, sorn förgå sig i Embelsärenden, så att edsöre derigenom varder brutet, skola undergå fängelse i ett år, eller lika lång lid, som för enskild person, hvilken sådant brott begår, i 20 Kap. 8 §. Missgerningsbalken är bestämd och erlägga de för den enskilde stadgade böter, 100 Daler Silfvermynt, dubbelt med 66 R:dr 3a sk. Banko; likväl och som nyssnämnde Kongl. Bref, hvilket blifvit utfärdadt, i anledning af yppade skiljaktiga meningar i fråga om ansvar å Kronobetjening för olaga häktande oell, så vidt af derutinnan anförde grunder kunde slutas, endast syntes hafva afsett dylika tjenstemän, icke bestämt utmärkte, att samma stadgande äfven vore tillämpligt till det uti 17 Kap. 37 §. Rättegångsbalken omförmäldta fall, att
Majlis nådiga framställning om anvisande af 14,000 R:dr årligen för nästa statsregleringsperiod till betäckande af de årliga kostnaderna vid arreststraffets tillämpning; så, enär, med afseende å Rikets Ständers nyss anmälda beslut rörande det ifrågaställa anslaget till förenämnda nybyggnaders uppförande och inventariers anskaffande, några utgifter för dessas underhåll nu icke ilrågakommer, hafva Rikets Ständer funnit nedsättning i förberörda belopp kunna ega rum, särdeles om de besparingar, som under ett år kunna uppstå, lä under ett kommande år för samma ändamål användas; hvadan Rikets Ständer funnit skäligt på det sätt bifalla E. K. Majlis sistomförmälda nådiga framställning, ali Rikets Ständer, lill betäckande af de årliga kostnaderna vid arreststraffets tillämpning, beviljat ett belopp af 10,000 R:dr årligen, alt under hvartdera af åren 1804, 1865 och 1866 såsom reeervalionsnnslay från Riksgäldskontoret utgå. 37:o. Sedan dels Rikets Ständers år 1861 församlade Revisorer anmärkt, alt /Indra Eijnar dels kokhus befunnes i högst bristfälligt skick, äfvensom att utrymmet i regementets kaserner vore mycket otillräckligt, dels Sekundchefs-embetet vid samma regemente, i sammanhang med denna fråga, fästat uppmärksamhet derå, att derstädes jemväl vore behöflig en ny vaktoch arreslbyggnad sä val för behörig tillämpning af föreskrifterna i nu gällande nådiga förordning angående förmanskap och bestraffningsrätt vid krigsmagten, som ock för åstadkommande af ett bättre utrymme för manskapets kasernering, har E. K. Maj:(, dä tillgångar saknades för afbjelpande af nämnda behof, funnit anslag härtill vara erforderligt.
De omnämnda provinser hafva icke för sin olyckliga ställning, all tacka nödvändigheten, hvaruti de kommit, alt taga lån, utan den förra bar åstadkommit den senare, och oftast äro lånebehofven en följd af en förut iråkad skuldsättning. Om man är i behof af blott 100 Rrdrs lån, men kan ej erhålla under a5o, så tager man delta, och sätter sig i större skuld, än man behöfde; man tvingas ju då, att handla tvärtemot Herr Rosenblads förmyndareåsigter, enligt hvilka man bör förekomma, att Allmogen sätter sig i skuld, och således ännu mer, att den sätter sig i större än den behöfver. Herr Ribbing: Då man flere gånger, såsom skäl för de små lånen, omtalat deras behof, som skola utflytta i följd afklaga skiften, tyckes man hafva glömt det beslut, 5i II. Den 27 November. hvilket nyss blifvit Fattadt, angående understöd åt dem, hvilket måtte vara tillräckligen fördelaktigt, nemligen lån emot 2 procent. Den siste Talaren har anfört jordbrukarens olyckliga ställning såsom en orsak till beviljande af ifrågavarande små lån. 'Likväl torde man få medgifva, att jordbruket sällan lemnar en afkastning, tillräcklig att bära en sådan ränta och afbetalning, som å Discontlån ager rum. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall å BancoUtskottets i dess första Betänkande afgifne tillstyrkande, att maximi-beloppet för Discontlån må blifva 6000 R:dr, och minimi-beloppet 2Öo R:dr. Ropades några Ja, jemte starka Nej. Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln biföll hvad Utskottet i dess senare Utlåtande i denna punkt föreslagit. Ropades starka Ja, jemte några Nej. I anledning hvaraf Hans Excellence förklarade, att som, efter hvad Hans Excellence tvckt sig finna, Ja öfverröstat Nej, Ridderskapet och Adeln bifallit den framställde propositionen. Herr von Hartmansdorff:
Om än brott och oordningar under senare åren i Blekinge Län så tilltagit, att, till motverkande deraf, en ytterligare ansträngning af police-magten erfordras, torde dock med visshet kunna förutsägas, att cn lönlös tjenstemanna-personal ej kommer att motsvara åsyftade ändamålet; hvaremot Utskottet anser municipalanstalter i detta afseende vara högst lämpliga, och äfven böra kunna tillvägabringas, då, efter hvad Konungens Befallningshafvande i sin underdåniga framställning förmält, en stegrad omsorg för lugnets och allmänna säkerhetens bibehållande är af en allmänt uttalad önskan påkallad, och dylik anstalt inom en Socken i Länet redan lärer med framgång vara vidtagen. Skulle åter jemväl utmätningsoch andra tjenstegöromåls mängd fordra ett större antal Kronobetjening än som, sedan längre tider tillbaka, i Länet funnits, äfven under krigs-år, och den brytning i credit-förhållanden, som derefter och i följd af disccnternes fall inträffade; så torde en ny reglering af Länsmännens district och tjenstemäns tillsättande med vanliga löne-förmoner böra ske; men intill dess sådant kan försiggå, vid förra förhållandet böra förblifva, hellre än alt extra tjenstemän skola antagas, hvilka möjligtvis kunna finna beräkning deruti, att oordningar icke motverkas, utan öfvergå till förbrytelser, derigenom tillfälle till åtal och bötesandelar beredes, eller alt åtal nedläggas mot någon afgift till åklagaren, som på så sätt kan finna en snar och bestämd inkomst ega företräde för den. högre andel i böter, hvilken, efter en stundom besvärlig och långvarig rättegång, väl bör kunna förväntas, men också kan uteblifva, då den, i förening med kronans eller andras andelar, skall på én gång utgå, och oftast med kroppsplikt försonas. Hvad man velat motarbeta, skulle sålunda kunna inträffa, och resultatet blifva motsattsen af hvad man väntat.
Vexlar afgifvas dock icke förr, än då vexelbrist gifver sig tillkänna, genom cursens stigande så högt, att remittenter hafva mera fördel af ut - Bih. till R. St. Prat. 1845. 6 Sami 1 Afd. 20 Höft. i s Banco-Utikotlets Memorial, N:o 43. tagande och användande af silfver för sina utländska liqvider, än af vexlar, och då sålunda silfver-export kan, i följd af en sådan åtgärd, förekommas, Så väl beloppet af de vexlar, hvilka få afgifvas, som cursen å desamma, bestämmes af Banco-Fulimägtige. Silfver in natura indrages till Banken, när Banco-Fullmägtige så nödigt pröfva; och skall alltid införskrifvet silfver emot sjöfara assureras”; samt dels af 9 punkten, som , i hvad redactionen angår, ansetts böra lyda sålunda: ”De Protocoller. som, i afseende på denna rörelse, föras hos BancoFullmägtige, hållas hemliga och få icke, utan serskildt af Banco-Utskottet eller Banco-Fullmägtige lemnadt tillstånd, offentliggöras.” Borgare-Ståndet har för esta punkten antagit denna lydelse: ”För bibehållande och förstärkning af Bankens metalliska Gassa , bemyndigas BancoFullmägtige att af välkända och solida trassenler eller endossenter uppköpa vexlar, dragna på Hamburg eller Altona. För sådane vexlar må betalas högst 128 sk. per R:dr Hamburger Banco, om de äro till betalning förfallne inom 8:de dagen från den, då vexel-sfutet sker. Vexlar på af lägsnare förfallotid betalas så mycket mindre, sorn disconten derå till 5 procent för året utgör.’* För ata punkten åter, har nämnde Stånd antagit den lydelse, som, efter hvad här ofvan är vordet visadt, 2:a punkten i memorialet Nro 22 innefattar.
Rehbinder har ganska riktigt erinrat, hurusom, vid behandlingen af denna fråga i lilsk:ns plenum, en majoritet af blott högst få rösters öfvervigt förkastade det af de sammansatta Utskms afdelning framställda förslag, hvilket Fritnn i form af reservation lill R. St. nu öfverlemna!.' Jag anhåller, att lill hvad Ftilun anfört fä bifoga ett försök till vederläggning af de utaf de sammansatta Utsk:n för sitt afstyrkande framlagda skäl. Ulsk:n anse i främsta rummet, att, då Svensk Författniugssamling, innehållande påbud och författn:r, som utkomma, redan pä Statens bekostnad utdelas till hvarje församling i Riket, skulle spridandet af en officiell tidning icke vara behöfligt; men då nian känner den mindre lockande form, som allmänna påbud och författmr äga, och i anseende till sitt allvarsamma innehåll måste hafva, och då man besinnar, alt en tidning, äfven om den innehåller vissa delar, som kunna vid en flyktig läsning befinnas temligen tråkiga, likväl, i anseende lill de öfriga ämnenas omvexling och mängd, anses vida mera läsbar och underhållande än den torra Författningssamlingen, torde man likaledes lätteligen inse, att författmr och påbud, införda uti en officiel tidning, skola bland allmänheten med mycket större sannolikhet kunna påräkna och vinna läsare, än nu, då desamma spridas endast genom den s. k. ”Svensk Författningssamling.” Dernäst yttra Utskm, för att visa onödighelen af ett officellt dagblad, att stämningar i allmänhet böra serskildt kungöras dem, hvilkas rätt är deraf beroende. Detta är visserligen sannt, ang:de alla egentligen s. k. rättegångsmål; men uti en mängd andra ärenden, hvilka röra lagliga, och för den enskilde högst vigtiga förhållanden, såsom kallelser, der bostaden är okänd, underrättelser om arf och testamenten, spörjsmål om hinderslöshet för ålskillige, som vilja gifta sig, men ej kunna bevisa sig vara till äktenskap lediga, dessa m. fl.
Diskontverk, i hvars styrelse de deltaga, Ola Månsson tid efter annan under loppet af nämnda år af ett större antal personer i deras hembygd emot tagit deras för ansökning om lån hos Kontoret i Malmö upprättade handlingar jemte sådana fullmakter, på grund af hvilka ansökningarnas ingifvande och beviljade lånesummors uttagande kunde utan sökandenas vidare åtgärd ombesörjas, samt deruppå icke allenast föranstaltat, att dessa handlingar blifvit genom annan, af Ola Månsson derom anlitad person hos Lånekontoret företedda, utan ock, efter det lånen blifvit beviljade af Direktionen, från hvars förhandlingar i de flesta af dessa fall Ola Månsson icke sig afhållit, uttagit lånebeloppen, för egen räkning behållit viss del deraf såsom arfvode för sitt sysslande samt återstoden till låntagarne öfverlemna!; alltså och då dessa Ola Månssons åtgärder med låneansökningarna och lånebeloppen otvifvelaktig! innefatta öfverträdelse af ofvanberörda föreskrift i Reglementet; och vid betraktande af den betydliga fördel i penningemkomst, Ola Månsson genom detta sysslande för lånesökande sig beredt, och livad för öfrigt i detta ämne blifvit under rättegången anmärkt och förklaradt, det måste anses vara uppenbart, att Ola Månsson af egennytta samma lagöfverträdelse begått, pröfvade, enär den Ansvarighetslag, som under den 4 November 1851 blifvit antagen och utfärdad, enligt ordalydelsen måste antagas gälla efterlefnaden äfven af ofvannämnde § i Reglementet, Kongl. Majit, i förmågo af Usta och 2:dra §§ i samma Ansvarighetslag, rättvist att, med ändring af Hofrättens Utslag, förklara Ola Månsson skiljd från ifrågavarande befattning såsom Direktör vid Lånekontoret i Malmö samt förlustig så väl Rikets Ständers som ock annat allmänt medborgerligt förtroende. De öfriga åtal, hvilka Justilie-Ombudsmannen låtit anställa och som äro af en domstol afdömda, om ock genom besvär (ullföljda, äfvensom de genom slutligt utslag afgjorda, redovisas här nedan i den ordning utslagen till Justitie-Ombudsmans-Expeditionen inkommit.
Ilan har således föga hopp om understöd af Regeringen, och jag hemställer derföre till R. o Ad:s rättvisa begrundande, huruvida det öfverensstämmer med deras ridderliga pligt och fostersterlandskänsla att understödja ett verk från konstens olika perioder, som redan väckt utländningens upmärksamhet, och genom hvars understödjande vi skulle befordra en hittills i Sverge ej bearbetad branche af vårt lands forntida konst och kulturhistoria? Jag anhåller derföre att R. o. Ad. behagade biträda mig att hos R. St. utverka ett anslag af 6,000 r:dr b:co till understöd för utgifvandet af ofvananförda arbete, hvilken summa må komma att utgå med 1,000 r:dr b:co för hvarje af de 6 först utkommande häftena, hvarefter man med temmelig säkerhet bör kunna förutse arbetets fortsättning utan understöd. Såsom stöd för det begärda anslaget, vågar jag fästa upmärksamhet på hvad ofvan blifvit anfördt, nemi. att Mandelgren för sina forskningar, af Staten endast upburit 1,000 r:dr b:co för hvilka han lemnat eller kommer att lemna alla sina samlade ritningar och anteckningar; lägger man härtill hans betydliga gåfva till Slöjdföreningen, sä lärer hvar och en inse att han i betydlig mån gagnat 128 Dea 21 December. oell gjort npoffringar för vart fosterland. Jag hyser således hoppet att Rikets församlade Sländers rättskänsla och patriotism må förekomma att Mandelgren, i brist af understöd, ej må för intet förlora sina ritningar, eller att andra skola draga vinsten af hans arbeten och npoffringar. Det vore ett våld emot rättvisan, som säkerligen ingen af Stånden vill låta komma sig till last, och en fläck, som af kommande tider icke kan aftvås. Jag anhåller ödmjukeligen att denna motion må remitteras till StatsUtsk. och att tillika få belägga den med vitsord från Utländska auktoriteter, som gifva ytterligare styrka åt hvad jag haft den äran anföra. Remitterades lill StatsUtsk. Uplästes en af Ilr Printzensköld, Carl, inlemmad så lydande motion:
Anmaningen i förväg till hufvudgäldenärerne för hvart enda Lån, utgör sålunda en blott half-mesure, och tyckes då^ onekeligen medtaga för mycket arbete och kostnad, i jemförelse till hvad derigenom är vunnet, Revisorerne öfver Götheborgs Låne-Contoirs Räkenskaper och förvaltning för år 1827, som funnit att det belopp af 70g R:dr B:co, hvartill Contoirets Postporto blott i Götheborg uppgått, förnämligast varit en följd af desse Anrnaningar, framställde det förslag: att efter beviljandet af Omsättningar eller nya Lån, och innan de omsätta Reverserne eller beviljade Lånebeloppen å dertill bestämda tider utlemnas, Anmaningarne med utsatte Förfalloeller Omsättnings-terminer, skulle expedieras, och bifogas nämnde Reverser eller Lånesummor, samt tillställas Låotagarne eller deras Ombud på samma gång som Reverserne eller Penningarne af dem i Contoiret ernottagas; och hemställde huruvida icke en sådan anstalt, hvilken Contoirets Ombudsman äfven funnit lämpelig och verkställbar, kunde till iakttagande införas. Rikets Ständers Revisorer af år 1827, som härutaf undfått del, hafva i deras Allmänna Be - 62 Berättelse Berättelse (Art. Discont-Rörelse) yttrat, att den, som oanmanad ]<an glömma ett af honom upptagit Lån och sin i afseende på dess återbetalning ingångne förbindelse, också troligen skulle fästa föga uppmärksamhet på de vid Lånets erhållande gifne utstakningar rörande så väl omsättnings-summorne som öfrige vilkor, samt att således det åsyftade ändamålet, att befordra ett mera noggrannt iakttagande af Låntagares åligganden, troligen äfven genom denna föreslagne förändring torde nog ofullkomligt vinnas, Denna erindran är visserligen grundad, men synes på det hela mera bevisa mot behofvet och nyttan af anmanings-åtgärder i allmänhet, än specielt i fråga om sättet för verk» Ställigheten deraf. I fall således Högl.
Difbrtbter, f>martDera omfattattDe ett l?elt Sätt eller flera Domfagor octj förfeDt nteD ett för Dijbribtct gemeitfamt cellfängelfe, roiD f)tt>tlbet af Dertill färjbilDt förorDnaD Domftol eller Domflolen i Den ftaD, Der fängelfet bttnDc mara beläget, ranfabaö od) Dömaö borDe angåenDe gröfre brott, begångtte inom Dtfiribtet, eller fåDana, för f)tvilba De attblagabe blifmit i fyäbte ittmanaDe, ätt Derigenom att förDelningett (ber i en tnättgD minDre Diflribter meD jiaDö* od) l)äraDöfäiigc(fer i alla lanDöorter, för ranfabningöfångarS förtuaranDe, od) l)aiiDläggningett af omförmälDe brottmål fortfatanDe bcftriDeö af mtroaranDe allmänna UnDerDomftolar; äfroettfom att Äottgl. S?aj:t Derefter tutlle till fKtbetö näfl famtnattträDanDe ©tänDcr aflåta nåDig ^»ropofitiott i ämnet. §• 42. f 1 § af 13 bap. 9bättegångö<t5alben är följattDe tillägg af £)jj, för ^H5år Del, bcjlutaDt: ”©ober enDera parten, feDan rättegång anhängig är, fab meD Domarett, eller tillfogar jottom något meD orD eller gerning, i uppfat att f>o* nom DermeD jäfroig göra; Det (ball ej för jäf räbnaö;” !)tr>tlbet bejlut 91St, uti ttttDerDånig jlrtfroelfe Den 12 ft(l(. fult, f>oö Motigt. 9ftaj:t anmält.
Maj:t i Nåder förordhat, att Föreståndaren för Yeterinair-Inrättningen i Skara, Lectoren Norling, borde i samråd med Konungens Förste Archiater m. m. von Weigel utse tjenlig local och utarbeta fullständigt Förslag till en Yeterinair-Inrättning i Hufvudstaden, så hade bemälde Förste Archiater hos Kongl. Maj:t i underdånighet hemställt, att för anläggandet af berörde Inrättning måtte anvisas en vid Grefbron på Ladugårdslandet belägen tomt, Billingska går 54 - 84» Riksens Ständers den kallad, så väl den del deraf, hvilken varit begagnad till f. d. Koppympnings-Inrättningen, som ock den vid sjön belägne och Ladugårdslands Bränneri tillhörande plats med derå belintelige trädbyggnader och uthus, hvilken lägenhet ansetts för ändamålet lämpeligast, dels i anseende dertill, att tomten, såsom tillhörig Kongl. Maj:t och Kronan, ej föranledde till Stats-Yerkets betungande med någon inköps-summa, dels att Inrättningen på detta ställe skulle icke allenast genom granskapet med Kongl. Lif-Garclet till Häst och Svea Artilleri-Regementes stationer blifva lättare begagnelig för desse Regementen, utan ock genom närheten till Ladugårdsgärdet och Djurgården i framtiden kunna', utan synnerlig kostnad förses med erforderlig äng och betesmark; hvartill komme, att läget vid saltsjön lemnade bästa tillfälle för så väl Bad-Inrättningar sorn transport af foder och andre förnödenheter, hvilket allt skulle befordra Inrättningens utvidgande och fullkomnande. Kongl.
Majit och Kronan afmönstra; hvarefter dess egenfkap af hispecteur öfver de af mönstrade t nupp erne tills vidare upphör er, viljandes Kongl. Maj.t för Inspecteurerne då utse lämpligt befäl vid Armeen eller hemma i landet.” §• 3i. ”Så Fort halfva Brigaden, eller derutöfver, erhåller uppbrottsordres tili krigscommenderingar, bör B,rigadGeneralen sig genast på samlingsplatsen inställa, för att, i händelse Kongl, Majf.t ej annorlunda fkulte förordna, emottaga befälet öfver Brigaden, då BrigadGene^ ralén fortfar att vara Kongl. Majit ansvarig för underlydande Regementers instruction, discipline, ordning och lydnad, samt allt hvad Kongl, Majit i militairiskt afseende af dess Armée äger att fordra.’’ Man sager: Öfverstarne äro nu högst j-K 74S Den 24 Februarii. la betalte, ja de, äro det, och ingen önskar lifligare än jag förhöjning af der4S lönevilkor. Men jag frågar: Hade de varit bättre lönte, om organisationen icke ägt rum? Hade de nu varande Divisionsoch Brigad-Generaler, d& Regen^ ntsChefer, ej varit i åtnjutande af samma indelningar som nu? Och hvilka andre än ÖfversteLiuctenants-inöelningarne hade i sådant fall varit att tillgå för de nu varande Öfverstat? Man säger: Representationskostnaden var mindre för ÖfversteLieutenamer än lur Olverstar. Ja. men så v*r tjensiebefattningen äfven mindre angenäm, ty hvem commenderar ej häldre ett Regmente, än inskränker sig vid den fordna ÖfversteLieutenantsbefattningen, som bestod i att presidera i KrigsRäit Oih att besöka sjukhuset. Sådant var förhållandet när Generalen, då Regementschef, vir nät varande vid Regementet.
Skrifvelse N:o 193. förslag, lorrie någon särsk ild redogörelse för desammas innehåll icke från Rikets Sanders sida erfordras, helst skälen för de af Rikels Stander derifrån beslutade afvikelser torde klart framgå ur sjelfva de af Ständerna sålunda gjorda förändringar. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 26 Oktober 1860. Bil Litt. A. Konkuri-Lag. Med upphäfvande af 1 till och med 6 Kapitlen i Konkurs-Lagen den 12 Mars 1830 och de särskilda rörande konkursmäl utfärdade Författningar, hvilka ej här nedan i 85 och 03 §§ särskildt äro undantagna, samt med ändring af 8 Kap. 2 § 8 moni. och 12 Kap. 6 § Rältegångs-Balken i hvad dessa lagrum afse konkursoch urarfvamål, förordnas som följer: 1 Kapitlet. Örn egendoms afträdande till konkurs. § 1- Vill någon afträda egendom till konkurs; gifve ansökning derom in till UnderRätten i den stad, eller, ä landet, till Domaren i den ort, der gäldenär bör inför Domstol svara i tvistemål, sorn angå gäld i allmänhet. § 2. Borgenär ege ock söka, att gäldenärs egendom afträdas skall i följande fall, nemligen: l:o då gäldenär är för skuld rymd, eller veterligen ur riket farén och anledning är för handen, alt han förbi i (ver utrikes för alt undgå Borgenärers kraf; 2:o dä verkställighet al utmätning, hvarigenom all galdenärs kända egendom medtagas skulle, blifvit för annans fordran sökt; 3:o dä gäldenär i tre veckor varit och fortfarande är för gäld bysatt; och Expeditinns-Uls/eoltets Förslag till underd. S/eri frelse iY:o 193. 83 4:o då gäldenär svikligen, borgenärer till förfång, afhänder sig eller undanskaffar sina tillgångar. § 3.
Af det utlåtande, Guvernören på St. Barthelemy, på Kongl. Majits Nådiga befallning, den 9 Juni 1842 afgifvit, kunde Rikets Ständer inhemta, ej mindre skillnaden emellan den olofli ga slafhandel, hvarom de åberopade Tractaterna och Förordningarne hand lade, och den på ön St. Barthelemy samt andra ställen ännu befintliga lifegenskap, som äfven benämndes med ordet slafveri, än ock fullständiga upplysningar, rörande beskaffenheten af detta sednare förhållande, antalet af de personer, som voro detsamma underkastade och den utväg till slutligt afskaffande deraf, som ansågs med rättvisa och billighet öfverensstämma. Ehuru de af Guvernören meddelade upplysningar visserligen ådagalade, att på ön St. Barthelemy slafvarnes tillstånd, genom sednare föreskrifter, till deras förmån väsendtligen blifvit förbättradt, funnos likväl mer än tillräckliga skäl för Kongl. Majit att dela Rikets Ständers önskningar för slafveriets skyndsamma upphörande. För vinnande af detta mål, utan Bih. till R. St. Fröt. 1844- 4 Sami. 1 A/d. 3a Haft. ± 2 Siats-Utskottets Ull Utande, N:o 116. förnärmande af slafegarnes lagligen försäkrade rätt, och utan att äfventyra coloniens hela bestånd, ansåg Kongl. Maj:t annan utväg ej vara för handen, än den af Guvernören uppgifna, hvilken jemväl blifvit vidtagen för slafvarnes digifvande i Englands Colonier, eller att tilldela slafvarnes egare en skälig, om också icke full, ersättning för den rätt, dem frånkändes, och lemna de frigifne i början något understöd till försörjning och uppfostran. Men då Coloniens inkomster icke lemnade erforderliga tillgångar dertill, återstod endast att till Rikets Ständers behjertande öfverlemna, huruvida några medel må vara för sådant ändamål att använda. Med antagande af den värderingsgrund, Guvernören föreslagit, skulle härtill erfordras g7,820 Spanska Piastrar.