Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
dels ock emellan RiksSt:n inbördes, så tror jag, att, till undvikande af de obehagliga och för Representationens eget anseende möjligen menliga följderna af ett sådant förhållande, åtminstone R. o. Ad., för dess del, bör antaga BondeSt:s inbjudn., helst jag förmodar, att derigenom någon särdeles betydlig minskning i beloppet af den påräknade brännvinsbränningsbevilln. icke skall uppkomma; deremot befarar jag, att ett afslag å denna inbjudn. skulle komma att medföra både ledsamma och tidsödande communicationer Stånden emellan, enär BondeSt:s talman vägrat godkänna den voter:spropos., som Bevilln.Utsk. till frågans afgörande föreslagit. Likaledes lärer, vid sådant förhållande, beinälde talman förmodligen undandraga sig undertecknandet af R. St:s härom aflåtande skrifvelse till K. M. Men jemte det jag således tillstyrker antagandet af inbjudn., anser jag mig likväl böra öppet förklara, det jag högligen ogillar de olämpliga uttryck, som inom BondeSt. blifvit fällda emot Bevilln.Utsk. i följd af dess förfarande uti detta mål. Hr Hjärne: Jag fästade mig icke så mycket vid sjelfva saken, nemi. det förändrade beslut, som Bevilln.Utsk. vill åstadkomma i afseende på tiden för idkandet af brännvinsbränning, emedan jag icke anser den frågan vara af särdeles märkvärdighet, utan fastmera dervid, att Utsk. föreslog Stånden att besluta i ett ämne, hvaröfver de redan fattat sina beslut, hvilket, efter mitt begrepp, är en grundlagsvidrighet. Jag tror åtminstone, alt BondeSt:s talman handlat lagenligt genom sin vägran att framställa propos. lill antagande af Utsk:s förevar, memor. Gr. v. Fersen har ånyo försökt bevisa, att Bevil!n.Utsk:s förevar, tillstyrkande icke innehåller något frångående af hvad redan i afseende på tiden för idkandet af brännvinsbränning blifvit beslutadt.
Brukets, äldsta, på 1700 talet uppförda byggnad, är den som synes på den nedre bilden öfver Fiskars med gafveln utåt och brutet tak. Fiskars är härligt beläget på en dalsluttning. Öfverst på höjden ligga Thorby och Degers sjöar, och från dessa slingra sig midt igenom bruket i djupa bukter med ett och annat vattenfall Fiskarsström. Numera går järnväg från bruketSkuru lastageplats, och ångbåtarne föra därifrån Fiskars fina smidesalster och ypperliga gjutgods ut i världsmarknaden att ytterligare befästa det häfdvunna anseende, de vetat att tillskansa sig. När för tvåhundrafemtio år sedan den första grundstenen lades till Fiskars bruk, bredde den svenska flaggan med dess kända färger, de gula och blå, sina flikar öfver Finlands bygder. Därför är det glädjande för det forna moderlandet, att den grund, som då lades, ännu äger bestånd och är till nytta och välsignelse. Pä Fiskars har jubeldagen högtidlighållits och en mängd telegram från när och fjärran hafva dit anländt. NAUCKHOFF. — 5 — IDUN 1899. na viljelösa hand, som endast har att automatiskt följa Ralphs angifvelser, för att de fantasirikaste och formskönaste bilder skola taga gestalt på papperet. Det ej minst egendomliga är, huru dessa skilderier från en annan värld tekniskt komma till stånd. Fru Vallent sätter sig vid bordet, på hvilket ett stort ark ritpapper är utbredt. Därefter tar hon ett ritstift — detta stift, till hvilket Ealph omotståndligt för hennes hand — håller det lodrätt och prickar automatiskt med detsamma på papperet, så att det ställe, på hvilket teckningen till sist framträder, betäckes af ett oredigt virrvarr af punkter. Därunder stöder ej tecknarinnan handen mot bordet, utan håller densamma fritt sväfvande i luften. Och medan denna skenbart regellösa punktering pågår, plägar fru Vallent ej ens se på papperet. Alltsammans låter ju mycket sällsamt, men är förvisso ej märkvärdigare än andra spiritismens under, hvilka, när man tränger dem närmare in på lifvet, erhålla en naturlig förklaringsgrund.
Det är ju lika mycket, hvar man får veta Guds vilja, under ”enfaldig ord eller konsteliga dikter.” Då efter denna uppfattning äfven den antika poesiens väsende består i undervisningen om hvad som hörer till ”goda seder och ett ärligt lefverne,” så måste detta så mycket mera vara förhållandet med den kristliga. Den poesi är då också den förnämsta, hvilken framställer de heliga sanningarna, och det af kyrkan tillåtna dramat är endast en annan något konstigare form, än den enfaldeliga bibliska, för framställandet af Guds ord och vilja, det är en spegel för alla laster och dygder, ett slag af predikan, genom hvilken de religiösa sanningarna och de goda lärdomarna kunna mera eftertryckligt inpreglas, emedan här exemplet går hand i hand med läran. Alla de dramer, vi känna från reformationstidehvarfvet, hämta sina ämnen från biblen och hafva den nämnda religiösa karakteren. Stundom förråda de en naiv otymplighet, som lätt kan synas oss komisk; men sätta vi oss rätt in uti dessa stycken, kan ej det djupa allvaret, som genomgår dem, förfela att göra intryck; löjet qväfves på läppen, och man kommer att med en viss vördnad betrakta dessa så talande minnesvårdar från en tid, som var djupt upprörd af kampen för lifvets högsta angelägenhet och derföre icke föraktade något medel, som i sanningens tjenst kunde användas. Hvad formen angår, så påminna reformationstidehvarfvets dramer mera om medeltidens än om antikens dramatik. Det förnämsta de från antiken upptagit är indelningen i akter; scenindelning finnes deremot endast i ett enda stycke214. På tvenne af dessa stycken, hvilka båda blott finnas till i handskrift, är skrifvet ordet ”agerat;” men när och hvar de blifvit uppförda, känner man icke. Man eger icke från detta århundrade någon bestämd underrättelse om komedispelande i skolorna, endast af 1575 års Ordinantia kan man sluta att det brukats. Det är från hofvet den älsta underrättelsen om skådespels uppförande kommit oss till handa. Vid Gustaf I:s hof synas icke dramatiska förlustelser varit brukliga.
M. blifvit tillstyrkt, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej; vinner nej, afslår R. o. Ad. förenämnde del af Utskms betänk. Vid voteringens slut befunnos att rösterne utfallit sålunda: Ja — 21. Nej — 25. Härefter förekom och bifölls 2:dra punkten af Utskms förevande betänk., rörande en Riksdagsfullmägligen Anders Olsson väckt motion. Ånyo föredrogs Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.Ulskms d. 7 och 16 dennes på bordet lagda betänk. N:o 12, i anledn. af väckt motion om komministrars befriande från skyldighet alt för sina boslällen deltaga i byggnad af kyrka, sockenstuga och skolhus. Frih. Cederström, Rud.: En återremiss af ifrågavar:de betänk, skulle troligen icke leda till någon ändring, enär motionären ensam sig emot Utskms utlåt, reserverat. Det är skada att så förhåller sig, ty hvad angår Utskms motivering, finner jag den visserligen ganska svag. Den består icke i något annat än ett åberopande deraf, att det ifrågavande åliggandet skulle komma att i större mån drabba egarne af öfrige hemman inom socknen, i händelse komminislrarne befriades ifrån skyldigheten att för sine boställen deruti deltaga. Detta är visst sant; men då komministersboställena i allmänhet äro små och svaga, så hade jag trott alt deras fritagande ej skulle för de öfriga, både genom flertal och styrka, tillsammanstagne långt mägtigare hemmanen, kunna medföra någon betungande inverkan. För komministrarne blefve lättnaden märkbar; och som de onekligen deraf äro i behof, hade jag alltså trott att, med afseende jemväl på öfriga af motionären framställda förhållanden, man hade bort hans motion bifalla. Jag skall likväl icke söka föranleda någon återremiss, utan ber blott att få förklara mitt individuella instämmande i motionärens förslag, jemte uttryckande af den önskan och förhoppning ätt, vid en annan riksdag, man måtte kunna bereda bättre framgång åt hans åsigt i förevar:de hänseende.
14:o, för utsträckning af Kinda båtled medelst kanalisering af Stångån från sjön Beng en till Linköpings hamn, ett statsbidrag af Åttahundra sjutiofem tusen R:dr, deraf hälften såsom anslag utan återbetalningsskyldighet och hälften såsom lån, af hvilket statsbidrag Fyrahundrasjutio tusen R:dr, hälften såsom anslag och hälften såsom lån, må under nästkommande statsregleringsperiod utbetalas till det bolag, som genom kontrakt, hvilket sednast inom 1864 års ut gång bör vara vederbörligen afslutadt, förbinder sig att, i öfverensstämmelse med den plan, som af Kongl. Maj:t varder fastställd, utföra och fullborda samt för all framtid underhålla hela den ifrågavarande båtoch kanalleden; börande, innan större eller mindre del af lånesumman får lyftas, bolaget, genom sin di rektion, hafva till Riksgälds-kontoret aflemnat å bolagets vägnar utfärdad skuldförbindelse, innefattande åtagande att å lånesumman, hvilken intill slutet af det år, hvarunder arbetet blifvit fullbordadt, må räntefritt innehafvas, derefter inom hvarje års slut inbetala fem procent å det ursprungliga lånebeloppet, af hvilka först beräknas tre procents årlig rähta å det efter hvarje inbetalning återstående kapital samt det öfriga utgör afbetalning derå. I öfrigt skall bolagsmännens aktieteckning medföra förbindelse för dem, att, utaf egna medel, tillskjuta hvad utöfver det beviljade statsbidraget erfordras för kommunikationsledens fullbordande; börande den behållna årliga trafikinkomsten först, och innan någon utdelning må aktie-egarne tillgodokomma, användas till den inbetalning å lånet, som för året bör ega rum, hvaremot, om inkomsterna icke härtill blifva tillräckliga, aktie-egarne frikallas från all skyldighet, att utöfver det tecknade aktiebeloppet vidkännas någon utgift; egande Fullmägtige i Riksgälds-kontoret, så länge länet icke blifvit till fullo betaldt, utse en revisor att deltaga i de årliga revisionerna af bolagets styrelse och förvaltning.
Banco, syntes böra, vid nu ifrågasatte fördelning af Stats-verkets och Bankens öfverskottsmedel till allmänt nyttiga föremål, ihogkommas lika väl, som andra mindre betydande orter, för hvilka Statsbidrag blifvit i sådant afseende tillstyrkte, det yrkande blifvit framstäldt: att de 79,899 R:dr 3o sk. 8 rst., som af de i och för hamn-arbetets vid Götheborg bestridande influtne riviersoch tolagsmedel blifvit använda till muddringar af de uti Götha-elf ofvan staden på en sträcka af 8 å 9 mil förekommande grund, måtte till Staden af Statsverket återbetalas, eller ock, om detta yrkande skulle underkännas, att Statsbidrag till uppmuddring af det nära | mil aflägse inloppet till Götheborgs riviere, till det belopp, som af stadens egne medel ti lisk jutes, utgörande 34,000 R:dr, och på de vilkor, som kunna föreskrifvas, måtte af Rikets Ständer beviljas, helst stadens till företaget otillräckliga cassa icke förmådde detsamma fullborda, och della företag dessutom icke ingick i deras intresse, hvilka, genom transporter af varor till och ifrån fartygen, hafva inkomst.
Ehuru nyttig och nödig en förändring af 25 § Grundloven är, så att Konungen får fri disposition öfver hela arméen, lärer väl icke kunna tänkas att Han skulle, äfven med sådan fri disposition, vilja så blotta Noriges kuster, i händelse af ett krig, att Han derifrån droge flera, än de disponibla 14,000 man. Månne ej Norige, om det såge sina kuster härjas och ödeläggas i brist på trupper, sorn vore dragna derifrån till ett anfallskrig, skulle få större, befogenhet till klagan, än vi nu ega öfver den olämpliga inskränkningen i den af opionen äfven i Norige utdömda 25 § ? Men, M. Hrr! huru mörk, osalig och jag hoppas falsk är ieke den föreställning, Utsk. gör sig, att vid ett inträffande krig, under gemensam fara, de båda brödrafolken skulle, i stället att förena sina krafter mot en gemensam fiende, låta kifvet och afundsamheten förleda sig till tanka på unionsuplösning? Det är sorgligt att sådana tankar kunna upspira, än mer att de kunna slippa fram i ett Utskits Betänk. Litet längre ned på samma sida förekommer följande: »Men det gifves äfven andra förhållanden, som göra en likställighet omöjlig, derest man ej på denna väg vill komma till föreningens uplösning. I samma stund den yrkade fullkomliga lik ställigheten genomföres, i samma stund är ock i hvarje fråga, der tilläfventyrs olika intressen mellan de båda rikena kunna upstå, och sådana lära väl ej alldeles uteblifva, bevakandet af det gemensamma bästa uteslutande lagdt i Unionskonungens händer och beroende af hans personlighet. Naturligt nog måste på honom mäktigt inverka den enighet och kraft, med hvilken hvartdera folkets särskilda intresse inom detsamma söker göra sig gällande. Och huru mycket lättare vinnes ej sammanhållighet, inom ett mindre talrikt folk än inom det talrikare, huru mycket kraftigare måste ej en mera homogent bildad representation göra sin röst' gällande, helst då den eger i grundlagen befästad en vida kraftigare och lättare verkliggjord ministeriel ansvarighet.» Här säger Utsk:t nära nog rent ut — vi måste försöka att tillmäta l)en 17 Mars f. m.
Det sista skälet, som blifvit anfördt, är de tre öfrige Standens beslut , dervid man tillika anfört, att y5 § Riksdagsordningen icke undantager frågan om dagens utsättande för nästa Riksdag från dem, som bero af tre Stånds beslut. Jag tnedgifver detta, eller att tre Stånd äga att afgöra frågan, men icke annorlunda, än Grundlagen föreskrifver; ty i annat fall skulle tre Stånd kunna upphäfva Grundlagen, och lika väl som de utsatt nästa Riksdag till den i5 Januari 1835, utsätta den till 1935, hvarigenom hvar och en lätt finner, att hela Statsförfattningen i sjelfva verket vore upphäfven. Då jag besinnar Lagstiftarnes omsorg att förebygga förhastade beslut, i fråga om Grundlagens ändring, kan jag ej tänka mig möjligheten deraf, att tre Stånd skulle kunna, vid en enda Riksdag, de facto tillintetgöra Grundlagens föreskrift. Man skulle ock kunna upprepa en mängd likartade frågor, der tre Stånd ej kunna besluta annorlunda, än i enlighet med Grundlagen; så till exempel skulle det, i annat fall, kunna falla tre Stånd in alt besluta, det StatsRevisionerne skulle inträffa först hvart 3:dje år och så vidare. Grefve af Wetterstedt har slutligen sökt visa, alt Regeringen ej är in - 202 Den ii Februari i f. m. tresserad deri, att Ständerne komma tillsammans några månader förr eller senare. Jag instämmer häri med den värde Ledamoten och tror, att Regeringen i denna fråga blott har ett enda verkligt, men stort intresse, nemligen bevarandet af Grundlagens helgd. I vårt land hsilar Styrelsen på Grundlagen, hvilken alltså för den måtte vara lika oumbärlig, som för Folket. Det är ock derföre jag uppmanar hvar och en af Regeringens sanna vänner, att vid detta tillfälle förena sig om bevarandet af Grundlagens helgd. Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt: Ridderskapet och Adeln torde tillåta mig, att med några korta ord besvara de förnämsta anmärkningar, sorn mot mig blifvit framställde.
Se Brännvinsbevillningen. — för adier i Götha canal, angående. Se Götha Canal-bolags adier. — Tull-, angående. Se Tullbevillningen. Bevillningen, angående bestämmande af det belopp, uppbördsman och redogörare borde åtnjuta för debitering och indrifning af. XIII. B. 625, 661, 686. XIV. A. 3,56, 101, 137, 172, 234, 288. — allmänna, angående det till bestridande af Riksgäldscontorets utgifter erforderliga belopp af. XXI. B. 49>-XXIII. 133. XXV. Å. 127. U. 479. XXVI. A. 17. Bevillningens nedsättning för städernas borgerskap, om inställande af beslutet om, derest, genom Konungens vägran, hemmantalsräntan icke upphäfves. I. 210, 223. A. 271, 283. II. 5o. Bevillningsförordningen, om intagande i, af ett förordnande, att i vissa uppgifna fäll all uppbörd af allmänna bevillningen efter i:sta artikeln, samt efter 2:dra artikeln §§ 21, 22, 23, 28, 29, 33 och 35 för hemman och lägenheter, verk och inrättningar m. m. under full ägande rätt, och 18 §:n för fastigheterna i städerna, genast skall inställas. I. 214, 223. A. 283. II. U. 244. XIX. A. 3m, 32., 351, 441. XX. U. 117. XXI. A. .5. — angående förändring i, med afseende å taxering af fastighet. III. 245. IV. R. 113. Se Taxering. — om förändrade grunder för. III. 283.
Grefve Ruuths Sterbhus, emot hvilka Stenkols Verket lomme att af gamla Bolaget till ny^a Bolaget afträdas och med full ägande rättw” °Sa,u' öfverlåtas, skulle uti Riksgälds-Contoiret innestå 4°>°°o R:dr. hvilka icke finge till gamla Bolaget utlemnas, innan Rikets Ständers Revisorer af StatsBanco och Riksgälds Verken, efter granskning af Stenkols Verkets Räkenskaper, gifvit Herrar Fullmäktige i nämnde Contoir tillkänna, att utöfver de uti Stats Utskottets, af Rikets Höglofl. Ständer bifallne Betänkande N:o 89 omförmälte, i och för sänkningen af Ryds Schachtél samt Ler-Fabrikationer, redan utgifne 135,677 ^:c^r 29 s^-» minst ytterligare 64,322 R:dr 19 sk. blifvit till enahanda föremål använde.
Vi hafva sett, att ehuru dessa fordringar hittills icke stått inom linien, hafva likväl hvarken Ständer eller deras Revisorer satt något värde på desamma; i den Tabell öfver Bankens ställning, som sista Revisorer uppsatte, blefvo dessa fordringar tili och med Den ai October e. m. i85 alldeles uteslutna. Frågan är, om Banken behöfver dessa penningar, eller icke. Den status öfver Banken, som blifvit upprättad af Bankens Conimissariat, och åtföljer Utskottens första Betänkande!!, visar en brist i Bankens tillgångar emot dess skulder af 891.000 R:dr, om icke någon del af StatsYerkets skuld godtgöres. Jag medgifver, att denna brist är något för högt upptagen, ty den utgör för närvarande icke mer än 500.000 R:dr; men den finnes likväl och måste fyllas. Om man nu härtill anvisar, hvad som kan inflyta i afbetalning från Magasins-inrättningen, hvarigenom likväl StalsUtskoltets beräkning för de extra-ordinaira anslagen skulle rubbas, så skulle man ändock icke på detta sätt komma längre, än alt Banken skulle börja sin nya rörelse med netto lika mycket, som den är skyldig. Och om man härtill lägger, att bland de i uträkningen upptagne tillgångar mycket finnes, som icke duger; alt minst en half million utestående i Disconten aldrig går in, och att bland odlingslånen finnas många, som slutligen måste afskrifvas; så hemställer jag till hvar och en, då jernbrefvet nu skall upphöra, för att, såsom vi hoppas, aldrig återkomma, och Banken förpligtas att uppfylla sina förbindelser, hvad säkerhet skall finnas för en Bank, som har en rörelse på 3o millioner, och äger intet eller mindre än intet. En köpman, som rör sig med 3oo,ooo R:dr, och ej äger mer än 186 D e ii 2i Octo ber e. m. hvad som motsvarar hans skulder, förlorar förtroendet, så snart hans ställning blifver bekant, ty den första förlust måste tvinga honom lill bankrutt. Banken Sr äfven en köpman i stort, och skall likaledes i sådan ställning mista förtroendet.
Domare eller eller Konungens Befallningshafvande låter någon till bekännelse pinas; samt den i samma Lagrum utstakade straffbestämmelse, nemligen, att den det gjorde, skulle plikta efter som saken vore till, icke kunde så förstås att Domaren eller Konungens Befallningshafvande för dylikt brott ovillkorligen skulle anses förfallen till det för betjente, sorn deras Embetsärenden gå, eller för enskilde personer i allmänhet stadgade ansvar, enär deremot föreJkomme: att i samma Lagens rum funnes under Domaren tillåtet, att i R. St. Just. Ombudsttt.
Enär en betydlig del af Trollhälte-canalen går genom berg, der utvidgningen måste ske genom sprängning, hvilken icke kan verkställas under det caualen för skeppsfarten hål - Den i Juli f. m. 85 les öppen, måste ermålen , om ändamålet skulle vinnas , någon tid hållas stängd; och för arbetets fullbordande inom elen bestämda tiden af 7 år, var det nödvändigt, att arbetet oafbrutet fortsattes. Således borde den tid, då slussbyggnad icke kunde verkställas, användas till bergsprängning. Att slussbyggnadsarbetet icke kunde med arbetscommenderingen börja förrän den 1 Maj, eller fortsättas längre än till d. 1 Nov. borde väl i allmänhet antagas, äfvensom att segelfarten under den öfriga tiden skulle i anseende till vintern upphöra. Att annat förhållande något år kunde inträffa, förutsägs väl; men för bolaget, som skulle öfvertaga arbetet, var det nödvändigt att i förväg veta hvilken tid, som finge till det ena eller andra arbetet användas. Om , genom ifråga var. beslut, det inträffat, att binder af den medgifna stängningen uppstått för segelfarten , då den annars kunnat fortsättas, torde sådant böra anses af ringa vigt, i jemförelse mot den större fördel för trafiken, som genom arbetets hastigare fullbordan vinnes, och i allt fall må förhållandet i denna del icke rättfärdiga det omdöme, att Konungens rådgifvare vid detta nationalföretags behandling icke iakttagit den omhugsan, som dess vigt förtjent. Anmärkntn i 49:^e punkten afser rådslagen i fråga om de betydliga utgifter, hvilka de år 1838 i hufvudstaden vidtagna militäriska anstalter förorsakat, dervid Konungens rådgifvare dels tillstyrkt, dels icke bestämdt afstyrkt dessa utgifter, utan att ens begära någon upplysning om dessa anstalters anledning; samt, då Konungen slutligen uppgaf denna anledn. vara de i hufvudstaden förefallna oordningar, genom deras tystnad erkänt riktigheten af H. M:s tanke om dessa oordningars farliga beskaffenhet, ehuru de vid intet föregtde tillfälle ansett sin pligt fordra någon framställning om nödvändigheten af och medlen till landets räddning utur denna ställning.
Att han arbetade med lust, det kunde man väl ej just påstå, om man såg den trötta, likgiltiga minen, som hängde sig fast på det stora, barnsliga ansiktet, så snart han fick det tjocka korkpennskaftet mellan sina fingrar; men mot hans flit kunde intet anmärkas, och ej ens hrr Hippman kunde begära, att deras underlydande skulle känna sig intresserade af det magra innehållet i aviserna o c h de stora gröna registerböckerna. När kvällen kom, och Henrik inregistrerat sin sista fraktsedel, slagit ihop de tunga böckerna, staplat upp dem på sin plats i hyllan, omsorgsfullt torkat alla sina pennor, fått på sig bonjouren, släckt sin gaslåga och kommit ut i friska luften där utanför, stannade han ett ögonblick på stentrappan och drog en djup suck af lättnad. Nu först började hans dag på fullt allvar. Hej med hvilken fart det gick efter Skeppsbron, öfver Slussen, utmed Götgatan, venster om vid Tjärhofsgatan! Han visste icke ordet af, förr än han var framme, kastade i förbifarten en blick upp till gafvelfönstret i andra våningen, där moderns lampa lyste genom den randiga rullgardinen, sparkade af sig snön i portgången och ramlade af uppför trappan, så att hela den lilla träkåken gungade, och skomakaren på nedre botten, som också var husvärd, svor på, att den där fördömde bläcksuddarn skulle få betala reparation till nyårs. Han hade stora och klumpiga fötter, det är sannt, men han hade också ett stort, barnsligt hjärta, och när han ryckte upp dörren till moderns kammare o c h den lilla gumman sprang upp från sin söm för att välkomna sin stora pojke, så kysste Henrik henne med sådan ömhet och sådant eftertryck, som o m de varit skilda i dagar och år i stället för i några timmar. Bordet med kvällsmaten stod redan dukadt framför fönstret, o c h den var snart nog expedierad. Sedan gick Henrik och satte sig i soffan och sprakade, medan modern dukade af, diskade, torkade och satte allt till rätta på sin plats i skänken. Innanför fru Lagers kammare, som också var kök, låg ett ännu mindre krypin, som var Henriks rum.