Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Yalvation lijkmätigt är; men dhet så hände, att något Marck uthi Skrodt swårare blefwe, än Wår förordning tillåter, eller af Beskickningen fijnare, skall penningarnes uthlefwerering än dock skie, enär sammi Swärdet och fijnliet icke öfwerskrijder halfparlen emot dhet Remedium Wij uthi Lättoch ringheten bäfwe tillåtit uppå Marken, hwaruthöfwer Guardinen, Inspectoren och Proberaren serdeles och noga upseende hafwa skola, såsom och at efter möjeligheten Myntet så skiötes, at dhet icke för Remedii skuklh oachtsamligen handteras, till dhess rälta prijs, afslag eller nachdehl af Wår Intention, för allting obserwerandes, at intet Marck må uthi korn dhet ringaste under ofwannämnde Remedium uthgå eller uthi Skrodten öfwer, uthan sådan Wår Förordning Stride efterlefwes, förandes till Räkning allt hwad ofta bemälte Remedium uthi Skrodt och korn befinnes oss till bästa clragit hafwa” — —- Mynte-lnspectoren Anders Biörns Deduction om mynt och dhess Fundament j hwarefter dhet oestimeras d, 10 Jan. 1688. ”Såsom Pecunia är Nervus Imperij et Rerum gerendarum tecknad med Potentaters öfwerskrift och Beläte, så stride och accurate obserwerat dhess materie, och huru dhen till sitt egenteliga wärde är uthmyntat både i Skrot och Korn.
Att sådant inom kort skall blifva händelsen, tager jag numera för gifvet. Derefter skall det betydligaste antalet af Båts män kunna indragas eller annorledes användas. Emellertid torde Båtsmännen böra erhålla en sådan rekrytöfning, att de kunna anses tjenstbara för striden till lands, och måhända är detta sistnämnda förslag till förändring i afseende på Båtsmännens öfning det enda, som kan anses fullt motiveradt. Ehuru både önskvärdt och nödvändigt det är, att alla möjliga besparingar ske, som kunna bereda utvägar att använda tillgängliga medel för anskaffande af ett nytt sjövapen, lärer det dock vara svårt att för närvarande föreslå några andra till besparing ledande åtgärder, än de här ofvan nämnda och hvad Komitén i öfrigt i denna syftning framställt, med undantag likväl för så vidt frågan om medels besparande eller beredande beror af användningen af de nuvarande segelfartygen. Så vidt det kunde antagas, att dessa vore användbara till krigsföretag, äfven om de icke vöre försedda med ångkraft, kunde Komitén icke tillstyrka, att de utrangerades förr ärf i mån, som de blefve ersatta med mera tidsenliga; men sedan det kommit derhän, att det icke lärer kunna blifva fråga om att utrusta dem och våga besättningens lif under förhållanden, då det kan vara möjligt att dessa fartyg blottställas i en strid mot fartyg, som förmå att genast tillintetgöra dem, helst de icke ens ega förmåga att genom flykten rädda sig, så vore det ändamålslöst att behålla dem och att på en gång ådraga sig kostnaden för deras underhåll, och från ett ändamålsenligt användande undanhålla de medel, som deras försäljning eller slopning kan bereda. Det är på denna grund, och då det är nödvändigt att samla alla medel för anskaffande af det nya sjövapnet, 60 som jag anser mig böra tillstyrka, att alla segelfartyg, som icke äro lämpliga och användbara för öfningsexpeditioner, skyndsamt realiseras, vare sig genom försäljning eller, om icke ett nöjaktigt pris sålunda erhålles, genom stöpning.” 2:o af Herr Kommendör-Kapitenen m. m. C. B.
— Och inte finge heller Ers högloflighet försaka rangen efter nådiga förordningen om rangen? — Nej, för visso ej! Ganska rätt! Ja, du är en god borgare, vän Fibiger och jag kunde också aldrig tro annat än att du skulle ha rätten på din sida. Men I, Era lymlar af stadsvakten. Er skall jag vackert lära mores. Den vördige magistratspersonen var så fördjupad i beundran öfver sitt rättvisa utslag, att han icke märkte huru tvänne af borgarne kommo framsläpande en qvinna från den i mörker liggande delen af gårdsplanen, förr än de stodo alldeles framför honom. Han ropade högt till af förskräckelse. Der stod ju, på knapt två armslängders afstånd från honom den farliga trollpackan, lifslefvande. Han darrade betydligt på målet, när han ropade efter mäster Skarp att komma ut. Denne framträdde strax med hatten i hand, ödmjukt bugande sig för sin höge förman. Han kunde dock ingenting upplysa, rörande denna mörka sak, sade han, ty att dörren hela tiden varit stängd till Elsas rum, derpå kunde han aflägga den heligaste ed. Nyss på stunden hade han sjelf sett henne derinne. Icke mindre förvåning uppstod, då vid uppräkningen ingen af stadsvakten saknades. Det vardt derför omöjligt att få reda på den som börjat excessen. De ende, som trodde sig känna igen honom, voro Jonas Värme och mäster Skarp, men hur de mönstrade den ene efter den andre af stadsvakterne, kunde de icke finna skymt till likhet mellan honom och någon af dem. När de slutat, vände sig mäster Skarp till borgmästaren och hviskade åt honom sakta i örat: — Tro mig, Ers högloflighet, han var ingen annan än den onde sjelf. När jag der borta såg på honom bakom Jonas Värmes rygg, syntes alldeles tydligt, hur en lång svans stack fram under kappan på honom Och härvid blef det. De båda vakterna ansågo sig hafva varit utsatta för satans frestelse och skylde hela excessen derpå, hvilket helt säkert icke vardt dem till men, och i kammaren en trappa upp gaf händelsen senare på qvällen, anledning till mycken deliberation.
Men numera kan jag så mycket heldre lofva Herr Friherrert att krafåg handläggning dervid icke skall uteblifva, som jag är ©fvertygad att Herr Friherren då han ansett för sig tillständigt att fästa Höglofl. Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på en Länsmans obehöriga förhållande, icke heller lärer undandraga sig att hos Konungens Befallningsm hafvande framträda såsom angifvare, Åtskillige yttrade Härtill deras bifall; Friherre Anckarsvärd, Carl Hindric-. Dert Censorsrätt, som en värd talare velat tillvälla sig, påkallar denna min förklaring att, oaktadt det bifall honom här synts möta, detta dock icke af mig delas. Jag tror att den enskildte tnötionairens rättighet att yttra sig är af lagen Ibestämd och att endast LandtMarskalken kaia Den 26 Februarii:. 741 fästa uppmärksamheten vid ordalagen. Jag kan således ej förstå huru den ädle Grefven kunnat i anledning af Friherre Rehbinders yttrande, göra dessa anmärkningar, hvilka hafva mera likhet med ett Canzliförhör än en discussion. Jag tror att den sorn i detta ämne rätt yttrat rjg är Friherre Cederström 5 och att hans satt varit det enda vid detta tillfälle ändaqiåls^-enliga. Jag förmodar det Friherre Rehbinder varit betänkt på att kunna ådagalägga grunderna för sitt yttrande, och intill dess han brustit i bevisningen af deras rigtighet anser jag honom oförtjent af den apostrophering han, här undergått. Jag tror ej att Grefven rigtigt uppdragit gränslini-en emellan allmänna uttryck och allmänna anfall. Jag skulle anse mig illa uppfylla min pligt såsom Riksdagsman, om j-ag med tystnad biträdt hvad Grefve Posse yttrat och om Friherre Rehbinder utan deltagande fått afhöra hans yttranden. Grefve Posse: Den siste värde talaren har icke rätt fattat min mening eller ock har jag orätt framställt hvad jag velat yttra. Jag har aldrig upphäft mig till Censor. Jag känner m-ig dertill för svag i. allmänhet, och om jag än äg -, de förmågan, skulle den dock aldrig begagnas, inom detta rum.
De kommo naturligtvis att tillhöra de socknar, inom hvilkas gebit kronobetet var beläget. 2:0 Hvarest kronoallmänning ännu finnes att tillgå, hvilket isynnerhet är fallet i skogsbygden, holde den vid behof på samma sätt upplåtas till kronotorp. 3:o Att R. St. anhålla, det kyrkojordar, (kyrkors fasta egendomar utan hemmantal) måtte, nar pastor och vederbör, myndigheter funne det med kyrkans nytta förenligt, på samma satt få upplåtas till bebyggande mot jordskyld och städja till kyrkan. Man torde invända: mången af dessa torpare skulle måhända, sedan han ej mer kunde arbeta, falla församlingarna till last; jag invänder blott deremot: vore icke delta snarare att befara så länge de endast vore inhyseshjon eller kringirrande tiggare? Här är icke så mycket fråga 0111 att tillskapa nya familjer och hjonelag genom yppandet af ett bättre tillfälle för deras utkomst; förslaget alser synnerligast att skalfa en plats för de obesuttna hemmansägare med deras familjer, hvilka redan finnas till, men medelst det af R. St. bifallna nya lagförslaget om hemmansklyfning kunna blifva tvungna att taga lösen för den obesuttna hemmansdel de innehafva och på detta sätt blifva husvilla. Så länge man lemnar de fattiga lof att lefva, (år man väl äfven låta dem blifva på jorden; ju lättare tillfälle vi lemna dem till utkomst, ju sannolikare är det, att de ej skola falla samhället till last; jag vågar icke tro, att man vill göra obesuttenhet till ett brott, såsom man redan funnit försvarslöshet vara det, och att man skulle vilja inrymma alla obesultna en plats i våra tillämnade nya fängelser. Man befarar öfverbefolkning i Sverige; i andra länder mäler man landets styrka efter dess population. Min öfvertygelse är, att Sverige borde kunna löda minst fem gånger den folkmängd det äger, så väl i städerna som på landet.
Cederström framställt sig såsom en framåtskridandets man, den der vill befrämja icke allenast reformer i politiskt hänseende utan äfven industriens utveckling, och han har högeligen förundrat sig öfver, all en ledamot af samma sida som jag, i fråga om industriella företag hyllar en annan mening än den värde Frih. sjelf, samt derjemte yttrat, alt vi behagat ikläda oss kåpan af en djup vördnad för konungamakten. Jag får med anledning häraf förklara att, för så vidt milt yttrande kan anses innebära en hyllning åt konungamakten, så ångrar jag mig alldeles icke alt jag öppet uttalat densamma. I vördnad för konungamakten har jag aldrig gifvit den värde Frih:n efter. Men här är endast fråga om förtroende till nuvar:de rådgifvare, och i detta afseende hyser jag verkligen förtroende lill dem. Jag tror nemi. fullt och fast, att hvarken Frih. Cederström eller någon annan ledamot af StatsUtsk. är bättre i tillfälle alt bedöma vigten af industriella förelag än regeringens ledamöter, hvilka, från deras ståndpunkt hafva en vidsträcktare öfversigt af förbållanderna, och således kunna med mera säkerhet afgöra, hvilka företag företrädesvis böra understödjas. Dessutom ber jag såväl den värde Frih. som husets öfriga ledamöter bemärka, att det är en ganska stor skillnad emellan en Utsk:s-ledamots och en Regeringsledamots tillgöranden, ty den förre bar icke någon ansvarighet försina tillstyrkanden, under det alt den sednare alltid är underkastad ansvar för meddelade råd och verkställda åtgärder. Andra talare hafva erkänt riktigheten af den princip jag uttalat, men ansett att man i ett och annat fall bör göra undantag derifrån, och hr von Troil har försvarat dessa undantag dermed, alt vi haft en mängd prejudikater uppå afvikelser från grundsatsen. Jag erkänner, att många sådana prejudikater finnas, men jag tror att om vi fortsätta på samma väg som hittills, så blifva prejudikaterna alltför många, till dess vi slutligen sjelfva flatna öfver hvad vi gjort.
Seder in?ra Heer k>!!js!rorn, Kreöric, Lands höfding, L. N. 0. I s6o. — ,Ls!Imx, Fiillmägtia Herr t^icmsteör, T^xel, Öferste ^reuieiiant, R S. O. a) 2i4s. — lXorclin, iVlaZ,jU8, landshöf ding. L. N. O. S) 1846. '—' kock, 6eor§ ^Vilkeim, (Zaner-il-IVlzjor, L. S. O. c) Sedermera Fulimögtig Ari» herre k^ilcu!!, LUric, kvigor. 1671. -— l.HI)ckorn, k«kr ^Uric, LsnersIiVIajor, c. S. 0. M 1924. von tzvillislk, Fullmäktig Herr kilslltcliolä, Oiok Molien, Caiuzilsi i Krigs-kx^eäirisn «f Konungens Camzii. 2lZ2 — sL klercker, Fullmädtiq Grefwe k-llörvor, , Kammarherre, ö.mersle - I»ieucsngnr, R. S. 0. a) Led. uti Ksnco-Utff. efter Herr Lrutenlijern,. ö) Led. uti BewillNings-Utff. c) Led. uti Ssnco-Ntsk. al) Led. uti Riddarh. Utff. sozs. Herr Koten von Kosonltcin, Fullmägtig Herr.
Lika kändt som detta förhållande är ock, att tarfiigare familjer med sinne för ordning och hemtrefnad, ofta nödgas gifva mera i hyra än tillgångarna annars skulle medgifva, blott för att bo nå gorlunda bra, underkastande sig i stället de mest kännbara försakelser och derigenom inbesparande hvad som öfverbetalas i hyra. Att genom öfverdrifven beskattning tvinga sådane inennixkor, måhända de sträfsammaste i hvarje samhälle, till ytterligare inskränkningar vore hardt, ja, grymt.. Det vore att förtrycka en lyckligtvis ännu ganska talrik medborgareklass, hvaraf man icke kan få för många, och således äfven statsekonomiskt oklokt. Om man icke vill taxera, enkom för att fa sä mycket mera att afkorta, bör derföre endast blifva, fråga om att taga bevillning af verklig inkomst, ej af den, som blott i inbillningen finnes till. Häraf visar sig då tillfyllest nödvändigheten af att på lämpligt sätt minska de nu stadgade proportionerna emellan hyra och lefiiadskostnad, sa att t. ex., der den förra icke uppgår till 300 R:dr, den ej må tagas till grund för be - 248 Motioner i Borgare-Ståndet 1862; ,J\d' 121; räkning af den sednare och hyra till belopp af 300 R:dr till och med 500 R:dr endast tyrdubblas, i stället för att såsom nu, femdubblas vid uppskattning af lefnadskostnad. Med yrkande af rättelser och jemkningar i de §§ af Bevillnings-stadgan och Instruktionen för Taxeriugsförrättningarna, jag härofyau uppräknat och i den syftning jag nu särskildt lör hvarje § angifvit, anhåller jag vördsamt om remiss härå till Högioli. Bevillnings-Utskottet. Stockholm den 28 November 1862. Roberl Ditzinger. JVs' i SI. Af Herr DifziHS?CF! Angående upphörande af expeditionslösen för kontrakt eller prolokollsuldrag om leveranser för Kronans räkning.
Skulle man se saken utur denna synpunkt, så frågar jag, hvad rättvisa är deruti, att en sådan lånanstalt blott finnes för Stockholms Stad, utan afseende å de öfrige Städernes och landets behof deraf. Billig, heten skulle då möjligen påkalla inrättandet af HilialAsihtancer i landsorterna. Jag har icke tält hvarken emot pantbelåning, eller motsagt den respectabla åldern af detta iånesätt, ty. med afseende ä tidens, anda vet jag ganska väl, begagnande ett biukeiigt talesätt, att det vore att tala hufvudet af sig, att yttra sig emot detta el ler hvad annat lånesätt som helst. Men jag har detta tillfälle blott afsett, att man må anskaffa ett slags garantie, att icke tjufgods i AssistanceGontoiret insattes och utlöses, utan att man bfihöfver efterfråga insättaren. Jag skulls jern - 54 Den 5 Octo ber J m. val tro, att om man vill betrakta Assistancpr Conloiret såsom en nödvändig inrättning ti ll hjelp för Stockholms Stads fattige, inrättningen också bör bedrifvas ensamt för denna Stad och genprn den. I sådant fall borde inrättningen stå under Pplicens öfverstyrelse, som äfven kunde undanrödja missbruken. Men att en hel Stat, eller sorn är detsamma att Statsverket skall underhålla denna partiella anstalt, deruti finner jag alldeles icke någon billighet. Icke eller kan jag inses att så stor förlust skulle för Staten uppstå af Assistanceppntoirets indragning, ty jag torde väl få fråga, om Contpirets Embetsmannacorps kai} fordra att bibehållas vid dess lönpr, såsom 1 ifsfidspensioner. En sidan förmån kupde icke gerna tillkomma andre, än nggre åiderstegpe personer. För min del tror jag icke någon Embetsr man, hvilken det ock må vara, hafva ovilkorlig rättighet, att fordra att Staten , i fall det yerk? hvari han tjenar, indrages, skall, om han än är i blomman af sin ålder, pndfå en stadigvarande fifslidspension.
Salpeter. å andra sidan icke torde behöfva bevisas, att stadgandet at en högre tullsats skulle icke blott hämma utvecklingen af redan i landet anlagda fabriker, som af utländska machinerier kunna vara eller blifva i behof, utan ännu mera försvåra uppkomsten af nja fabriks-anläggningar, de der, vid sidan af de äldre med tullfrihet å sina machinerier och derigenom minskad an!äggningsJkostnad gynnade fabrikerne, redan komma att med en tull af 5 procent jemförelsevis i ganska väsendtlig mån betungas. Hvad särskildt angår det i Kongl. Maj:ts skrifvelse omförmälda behofvet förden gröfre machin-tillverkningen af en högre, ända till 15 procent af värdet uppgående, skyddstull, så torde det anförda förhållandet med exporten af ångmachiner tillräckligt vederlägga ett sådant behof. På dessa skäl och under förbehåll, att angående tull-frihet för modeller och varuprof få i sammanhang med behandlingen af öfrige bestämmelserne i 13 § tuiilaxeunderrättelserne sig utlåta, hemställer Utskottet, alt å Redskap och Machinerier eller delar deraf, ej specificerade, må i taxan bestämmas en allmän införsels-tull till 5 procent af värdet; och att något undantag härifrån, utom hvad modeller angår, icke vidare må medgifvas. Den under hufvud-rubriken »Rör» förekommande oegentliga rubriken »till Käppar» torde lämpligen böra utbytas mot lydelsen Bambuoch Spanska. Till undvikande af värde-förtullningen, enligt hvilken »Sadelmakare-arbeten, ej specificerade,» nu äro åsätta 33j:dels procent införsels-tull, föreslår Utskottet, att Sadelmakare-arbeten, ej specificerade, må indelas i rubrikerna: med äkta förgylda, försilfrade eller pläterade beslag och andra slag-, samt att för dessa rubriker införsels-tullen må bestämmas å den förra till 28 sk. och å den sednare till 24 sk. pr skålp.
I anledning af Öfver-Directeurens för nämnde Contor underdåniga anmälan om nödvändigheten af en lämplig förhöjning i Contorets AflöningsStat, har Kongl. Majrl, enär den lön 1,600 R:dr, jemte boställsrum, som vore för Öfver-Directruren anslagen, ej svarade emot. embetets vigt eller funnes lämpad efter de vid löneregleringar i allmänhet antagne grunder, funnit lönen för honom böra förhöjas till 2,000 R:dr, äfvensom att förden öfrige till Staten för General-Landtmäteri-Contoret hörande personal löneförhöjning borde ega rum, så alt, med bibehållande af förut varande spanmål under lönerna, Staten komme alt blifva följande: Stats-Utskottets Utlåtande, N:o /f.o. 21 i öfver-Directeur Lön R:dr 2000 Spanmål i$2 T:r. 1 Secreterare „ 1000 „ 74 „ 1 Öfver-Ingenieur „ 1000 „ 55 „ 1 Fiscal „ 1000 „ 55 „ 1 Registrator och Actuarie „ 5oo „ 37 „ 1 Ingenieur „ 4°° »• 57 „ 4 Ingenieurer 1600 „ 148 „* i Kammardräng i5o , 12 „ Summa R:dr n,65o T:r 570 hvarigenom, utöfver förra Staten 6,049 ^2 sk., uppkom en erforder lig tillökning af 1600 R:dr 16 sk., hvilka Kongl. Maj:t nu föreslagit Rikets Ständer att å Stat uppföra.
Handels-balken och andra författningar rörande borgenärers rätt och företräde för hvarannan i gäldenärs egendom. (175.) Rikets Ständers förslag blef den 8 Oktober 1861 i Statsrådet af Kongl Maj:t gilladt och antaget; och Förordning under samma utfärdad. l37:o af den 28 Oktober 1860, i fråga om upphäfvande af Kongl. Förordningen den 20 November 1845 i afseende på handel om lösören, som köparen låter i säljarens vård qvarblifva, m. m. (201.) Kongl. Maj:t har i Statsrådet den 8 Oktober 1861 vägrat sanktion å Ständernas förslag. 138:o af den 26 Oktober 1860 i fråga om antagande af ny Konkurs-lag, samt nya lagar angående boskillnad och urarfvagörelse. (193.) 1862 den 18 September har Kongl. Maj:t, med bifall till Ständernas förslag, låtit i dessa ämnen utlärda särskilda författningar. l39:o af den 20 Oktober 1860, i anledning af Kongl. Majt:s nådiga Proposition med förslag till förordning angående mord, dråp och annan misshandel. (173.) 1861 den 29 Januari i Statsrådet anmäld och nådig författning under samma dag utfärdad. 140 O af den 12 Maj 1860 i anledning af Kongl. Maj:t nådiga proposition med förförslag till Stadga angående Högsta domstolens tjenstgöring på två afdelningar. (63.) Se anteckningen vid JYs 123. 141:o af den 13 Joni 1860, i anledning af Kongl.
Riksförsamlingen skall ock, på sätt i 40 § stadgas, förordna en för lagkunskap p p. § 96. och utmärkt redlighet känd man, att, såsom dess Justitie-ombudsman, efter den instrukR. 0. § 63. tion, riksförsamlingen utfärdar, hafva tillsyn öfver lagarnes efterlefnad af domare och embetsmål), samt att vid vederbörliga domstolar och i laga ordning tilltala dem, som uti sina embetens utöfning af väld, mannamån aller annan orsak någon olaglighet begått eller underlåtit att sina embetspligter behörigen fullgöra; varande han dock underkastad samma ansvar och pligt, sorn allmän lag och rättegångsordning för åklagare utstaka. Justitie-ombudsman anses, så länge han embetet innehafver, i alla afseenden lika med Konungens Justitiekansler. § 77. Riksförsamlingens justitie-ombudsman skall hafva tillgång till alla domstolars, r, p. § 99. kollegiers och embetsverks protokoll och handlingar; och må äfven, när han det nödigt anser, kunna öfvervara Högsta domstolens, nedre Justitie-revisionens, Hofrätternas, Kollegiernas eller i dessas ställe inrättade verks, och alla lägre domstolars öfverläggningar och beslut, dock utan rättighet att sin mening dervid yttia. Konungens embetsman i allmänhet vare skyldige att lemna justilie-ombudsmannen laga handräckning, samt alla fiskaler att, medelst aktioners utförande, honom bitr ada, då han det äskar. § 78. Justitie-ombudsmannen åligge, att vid hvarje lagtima riksdag till riksförsam-r. p. § iqo. lingen aflemna och genom trycket kungöra en redogörelse för sin förvaltning af det honom anförtrodda embete, samt att deruti utreda lagskipningens tillstånd i riket, anmärka iagarnes och författningarnes brister och uppgifva förslag till deras förbättring. Särskildt uppgifve han ock, hvilka åtgärder nästföregående Riksförsamlings beslut, framställningar eller önskningar föranledt. § 79.
Det är visserligen sannt, att den högst vigtiga inre sjöfarten emellan så rika och med olika produkter försedde provincer, som Österoch Westergöthland, Nerike, Wermland &c., till en stor del redan är vunnen, men då Canalen på fem fjerdedels mil nalkats sitt åsyftade mål, Svenska håfvens förening, tror jag, att den nya vinsten häraf skulle i stor mån öfverväga den ökade kostnaden. Yi känna för huru många olyckor under höststormarne vår handelsflotta är utsatt. Huru stor skulle ej fördelen vara, att för förbindelsen emellan Rikets begge kuster, emellan Stockholm och Götheborg äga en utväg, att i stormiga årstider alldeles undvika öppna sjön? Och i krigstid blefve denna inre Förbindelse, emellan de begge håfven, af ovärderlig nytta. Vi veta af erfarenheten, att en stor flotta, till och med en segrande flotta Den 26 Mars e. rti. i45 flotta ej förmår att helt oell hållit skydda handeln för förluster, då dess skepp måste passera förbi hela linien af ett fiendtligt land. Då Erik XIV:s flotta efter fiendens förnyade nederlag ensam herrskade i Östersjön, kunde detta ej hindra krigstillståndet att verka en känbar brist på nödvändighetsvaran salt ilandet; under sista kriget emellan England och Danmark kunde Englands öfverlägsenhet till sjöss dock icke förekomma, att Danska Kapare tillfogade Engelska handeln stora förluster; under vårt krig med Ryssland 1788—1790 veta vi, alt oaktadt den ära och seger vår stora flotta vann, Rikets activa handel dock var nära tillintetgjord. Huru stor skulle ej under ett sådant tillstånd fördelen vara, att kunna komma directe från Östgötha-skären till den Bohusländska ? — Eller kanske man borde, utan att öfvergifva den ursprungliga planen, uppskjuta fulländningen? Sakkunnige män hafva tillräckligt upplyst, att man genom hopade faux-fraix, förlorad arbelsvana hos folket m. m. skulle med en summa, kanske motsvarande hela det nu fordrade anslaget, öka kostnaden. Det vore således en dålig hushållning, att ådraga sig 100 procent större utgift för att i några år kunna uppskjuta utbetaluingen.