Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
29 läMjmingen gf Drreseri^tions-förfgttuingarne, derom jemväl bos OolleAierne skiljaktiga meningar sig ^^siat, dels oell frän vederbörande Rotebällares egen uragtlätenbet att, under sjelfva jemknings-förrättningen, anskaffa lie i^i^I^8l>ii>n:i>'. bvilka törst estell., i sammaldlgng med taesvären, blifvit astadkoinna, bar Kongl. Naj:t, som delar den gf Lollsgierne salunda om förrättningens verkställigbet uttalade åsigt, funnit merberö, de förrättning vara, med värdande af allmän oeb enskild rätt, samt till provinsens oeb Kotebällarnes bätnad, inom en i jemsö, else till förrättningens omfattning kort tiel, fullbordad. demte det Kongl. Naj:t meddelar Kikets 8tänder denila öfversigt afde ätgäider, 8om fiäi; Kongl. Naj:ts samt vederbörande Kmbetsm^ndigbeters sida blifvit vidtagna, fön att till slut belord, a denna inom provinsen 8käne önska(le rotejemkning, bni Kongl. Uaj:t i Näder velat ben af KotejemkningsLommissionen upprättade, af Krigs00b Kamma,-Lollegiel ne granskade samt :i5 Kongl. l>laj:t mecl deruti unde,' clen 29 8i8tli(lne Augusti anbefallda rättelser i Näder gillade rotei ings-jemkningslängd till Kikets 8tänder öfverleinna, föi' att af liikets 8tändei', jeinvät för deras elei, godkännas oeb till vederbärandes eflsrrättelse fastställas; skolande säväl sjelfva roterings-Iäugden, som nlls ditlaörande bandlingar tillställas det Dtskott, ät bvilket ärendets bebandling varder af Kikets 8länder uppdragen. Kongl. Naj:t torblifver Kikets 8tänder med ali Kongl.
Hvad beträffar säleri-frihetsafgifterne, hvilka erläggas af innehafvarne utaf åtskilliga, till boställen anslagna, frälsehemman; så anser Kongl. Maj:t deremot, med afseende å deras obetydliga belopp, eller, tillhopa i medeltal, endast 26 r:dr 35 sk. 2 rst., bibehållandet af en dylik särskild inkomsttitel vara mindre lämpligt; hvadan Kongl. Majit härmed vill i Nåder föreslå, det Rikets Ständer måtte medgifva dess upphörande vid den tidpunkt, då nu ifrågaställda förändring skulle komma att vidtaga. 1 afseende å bestämmandet af det ersättningsanslag, som till MilitiaeBoställskassan bör anvisas, förekommer, hvad hemmansränlorna och tiondeu beträffar, alt dessa äro af varuvärdenas möjliga omvexling beroende, hvadan ersättningen för denna del af inkomsterne synes böra så bestämmas, att den kan efter nämnde värdens förändring lämpas; och Kongl. Majit föreslår derföre, att berörde ersättning måtte beräknas sålunda: a) att sedan, hvad de Mililiae-Boställskassan lillslagne hemmansräntor angår, desamma blifvit uträknade efter medel-markegången för de sednaste tjugu åren Kongl. Maj:tu Nild.
Friherre Creutz, fullmägtig Friherre Cederström, Jacob, N:o 318. Friherre Liljehorn, Fullmägtig, Herr Silverstolpe, Axel Gabriel, N :o 2160. Herr Munk af Rosenschöld, Eberhard, N :o 2204. Herr Gahn af Colquhoun, Carl Pontus, N :o 2219. Herr Rothoff, Birger, Af Högvördige Prest-Ståndet. Herr Biskoppen m: m: Doctor Carl von Rosenstein » Biskoppen m: m: Doctor Joh: Ad: Tingstadius, » Biskoppen m : m: Doctor Wilhelm Faxe, » Professoren m: m: Doctor Sv: Wijkman Casparsson » Contracts-Prosten Doctor Math: Falk, » Contracts-Prosten Doctor C: M: Agrell. Af Wällöf I: Borgare-Ståndet. Herr Commerce-Rådet m: m: Joh: G: Wegelin, » Lagmannen och Borgmästaren And: Nensén, » Lagmannen och Borgmästaren Axel M: Rönqvist, » Borgmästaren Carl Ulr: Egge, » Borgmästaren Gabr: Kjellander, » Borgmästaren Jonas Ullberg. 1 Stycket fr. o. m. orden 1815 den 14. Martii t. o. m. orden Hans Hansson från Kopparbergs Lein återfinnes i C. U. M. 1810—1815, sid. 717—718. 440 Den 14 Mars 1815 Af Hedervärda Bonde Ståndet. Vice Talmannen Anders Jansson Hyckert, Erie Ericsson från Örebro Län, Anders Nilsson från Jemtland, Anders Danielsson från Elfsborgs Län, Anders Aberg från Westerbottn och Hans Hansson från Kopparbergs Län Herr Baron och Ordföranden emottogklubban och yttrade: (Införes Lit. a.:)1 Mina Herrar Ledamöter af Riksens Ständers constitutions utskått.
Men om, å andra sidan, tages i betraktande, att sistberörde Lånsystem, hvilket erkännes vara högst felaktigt och ofullkomligt, men måste, så tillsägande af nödtvång, fortfara, ingalunda utgör den måttstock, hvarefter nya Lån-anstalter böra lämpas, för att blifva ändamåls-enliga och gagnande; så, enär det ej lärer kunna undfalla någon, alt den nytta, som med Bänco-Utskoitets Utlåtande N-o 82 g5 rlen nu ifrågavarande Inrättningen egentligast åsyftas, nemligen att, för bedrifvande af vidsträcktare handelsoch näringsföretng, behöflig» förlags-biträden mot säkerhet alltid mätte finnas att tillgå, vore helt och hållet omintetgjord} i och med. detsamma lånrättighetens begagnande blefve föremål för den allmänna täflan, sorn, utsigten till vinst på en lindrigare ränta, än den gångbara, naturligen skulle uppväcka, gör Utskottet sig förvissadt, att Rikets Ständer skola gilla den tillstyrkan Utskottet härigenom afgifveri att nemligen räntan bestämmes till en half procent i månaden, att afdragas vid lånens meddelande; dock att det må vara Herrar Banco-Fullmäglige tillåtet, i händelse på förekommande anledningar så skulle anses nyttigt och nödigt, att framdeles nedsätta räntan till 5 procent. Utskottets Förslag, enligt ^:de Punkten, att för lån, som ej på förfallodagen eller senast åtta dagar derefter blifvit liqvideradt, straff-ränta beräknas med en fjerdedels procent per månad utöfver ordinarie räntan, och lagsökning då ock ge - Banco-Utskottels Ullålande N.-o Si. nast företagas, har ej föranledt någon anmärkning, och anmäles härigenom ånyo till Ri« O o kets Ständers bifall.
RiksgäldsContorets förslag, men då inträffar livad Herr von Hartmansdorff ganska riktigt anmärkt, att vi, i stället för att besluta i hufvudsaken, skulle, om det alternativet bifölls, hafva beslutat förfråga oss, på sätt RiksgäldsContorets Herrar Fullmägtige genom StatsUtskottet gjort. Om Ridderskapet och Adeln nu, i enlighet med Grefve Frölichs önskan beslutar, att det beviljade förskottet icke får utbetalas, utan emot Bolagets förbindelse, och således, i stället för att vidhålla, upphäfver sitt förra beslut, så inträffar, äfven om Bolaget vore i tillfälle att gifva en förbindelse, det vill säga samladt, likväl den omständighet, att Bolaget icke kan afgifva någon förbindelse, innan det känner terminerne, inom hvilka betalningen bör erläggas, och derom hafva Ständerne ännu icke fattat något beslut. Jag tror derföre, att uti ett ämne som detta, der af blott missförstånd ifrågavarande tvetydighet uppkommit, bäst vore att meddela StatsUtskottet, det Ridderskapet och Adeln bifaller lyftningen af det^beviljade förskottet emot Directionens qvittence i termer, som innebära förbindelse, att medlen användas enligt beslutet, eller återbetalas, på sätt Rikets Ständer derom framdeles kunna besluta. Derigenom undveks, att dölja sig under den larf man vill begagna, för att genomdrifva önskningar stridiga mot förut fattade beslut. Den 4 Ma ji f. m. 3i Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt, Gustaf: Då Rikets Ständer, vid beviljande af det ifrågaställde förskottet, icke bestämde något formulär, hvarefter förbindelsen borde inrättas, tror jag, att man utan afvikelse, och med förtydligande af förra beslutet, kan, såsom Grefve Posse anmärkt, besluta huru man vill, och förklara, om man finnér sig nöjd med StatsUlskottets i ämnet afgifne förslag.
Då jag till alla de-s lar förenar mig med Friherre Skjöldebrand, JDen I Augustii «. m. S9 fean jag ej bifalla Lagutskottets Betänkande, och anhåller få anmärka följande. Lagar böra aldrig verka retroacift. Det är en annan fråga, om denna lag6 upphäfvande kan värka på de Skuld-Sedlar, sorn varit skrifne innan denna lag utfärdas. Detta lärer ej gå an, ty då skulle lagen vara retroactifj men det hindrar dock ej att besluta en lagförändring, på det sätt, att för alla Skuldsedlar, som äro ställde till viss man eller ordrss, och utgifne efter den nya hgens promulgerande, man ej får hålla sig till Cautionistens person så länge låntagaren finnes inom Riket. Herr af Malmborg, Abraham: Herr Fri herre Skjöldebrand och Herr Tham hafva förekommit mig och så fullständigt upptagit de anmärkningar jag emot förevarande Betänkande ämnat göra , att jag, med instämmande uti desse Herrars anförande och anhållan om återremiss, endast anser mig böra tillägga den upplysning, att jag under 42 års Domarebefattning, haft ganska många tillfällen erfara huru* ledes nu varande stadgande om löftesmäns ansvarighet , boredt en mängd redelige medborgares ofärd och förstöring, då de, under välvillig enfald och i okunnighet om rätta betydelsen af det ansvar de sig åtagit, borgat för samvetslösa Gäldenärer. Jag har äfven, lika med Herr Friherre Skjöldebrand, sett exempel derpå, att en vanartig och samvetslös Son blottställt sin 70 års gamla moder för det härda ödet, att dö i by - go Den i Au^ustii e. m. sättningsbäckte, om jag icke sjelf af christeligt medlidande ansett mig skyldig af egne medel på längre tid låna henne den summa, hvarföre hon af välvilja oförsigtigt borgat, men icke kunde så hastigt sorn fordrades betala och icke möjeligen kunnat i häckte förvärfva.
D8 den fym med tillstånd och pä ett ordentligt sätt äger handel drifwa, icke för undandraga sig Den ro Januarit. de nndersökningar, som hos honom j Bodar och Magoziner kunna af förekommande anlednin gar anses nödige/ kan icke med skäl begäras af «n som ensidigt idkar en oloflig Handel, och äkwcn med förbudit Gods, alt han skall wara fredlyst och saker frän all tillsyn, eller att honom stall wara fritt att lMla upplag of lurendräga! Gods hwar som helst, utan äfwentyr att dlifwa upptäckt, eller till answar fordrad. Skrä-Handtwttkerierna bar alltid warit förbehållit, säsom igenom flere Kongl. Resolutioner bekräftadt, att anställa Jagningar efter Fuskare eller sädane personer, som göra inträng r deras arbeten. Med billighet kan icke förenas, alt det beskydd som skattdragande Borgaren njuter emot Fuskare, stall wägras honom emot Lurendrägaren, eller att den, som utan t.llständ tillwerkar inhemsk wara, stall äfwentyra mer än den, som o'Mtligen inför och föryttra? en utländsk förbuden. Den af Herr kkscklon j dest Memorial Åberopade i6 Z. af Regerlngs-Formen den 6 sistledne Junit, hwarest det heter, att bwar och en mH njula fred i sitt hus, gifwer ett »välgörande skygd för hemgäng, dä man utan säkra anledningar ull nägot drott emot Lagarne af behörige eller obehörige personer under föregtfne skäl och anledningar bitfwer i sitt hus ofredad. Men om nägon härtill äfwen skulle lämps Lagliga Husvisitatloner, sä kan jag ej annat ärr pä det högsta motsäga en tädan uttydning. MeV samma stal skulle de Författningar, som tillära M Brandsyns undersökning eller Apothrks visitation sif p»Ldttbösgnde Läkare, kunna anses för-iämpon - 560 Den ro Ianuarkt. de, hwilket Lock hwar och en icke finner dem wara.
Som de Utffott dit denna fräga möjeligen skulle kunna hänwisas, äro sä sysselsatte med andra ärender, att de swärligen ffulle kunna derä lemna den uppmärksamhet, som ämnets wigt fordrar, kror jag att ett särskildt Utffott kunde san as för att gransta detta wigtiga ärende, och deröfver afgifwa ett utlätande, som kunde till Riksens Sianders egen och Allmänhetens tillfredsställelse bereda och grunda ett beslut, Grefwe Uövenbjelm, Larl, hade allenast en erinran att göra i afseende pä hwad en Ledamot nyst förut yttrat Han hade sagt att den föreflagns NationalVewäringm ledde till att beröfva Swensta Medborgare sin frihet, hwilket Herr Grefven ej kunde finna. Widare hade han sagt, att den more en i Swerige förut alldeles ohörd sak, dä detlikwäl af älder warit en för hwar Swenff man gällande pligt att wäpna sig för Statens förswar. För öfrigt wille Herr Grefven titt alla delar conformera sig med Herr kollllieb. -Aerr Lock., LorAx Iwiäviss, instämde med Grefwe Lövenkjelm, att pligten att wäpna sig till Fäderneslandets förswar, ej wore en i Swerige förut ohörd sak; men wille allenast erindra, att dä denna pligt war gällande, existerade ännu icke i landet nägot Indelningswerk. Den 7 November friherre' Leäerström, tillstyrkte ä nyo att xfi särskildt Utstött till detta mflls utredande mätte fyxppdnas, Herr ^orcienliolps, kristers, instämde med Grefwe Os la LLrclis, att fragen till UonstitutionsUlstotlet matte förwisas, och fann de af Grefwe O? tfa Osrstie anförda stal fullkomligen bewisande. I Herr Kotd!isb8 förslag kunde han för fin del all? Pritz ingq, Zriherre siäHjencrLntL.
Eli sådant förtydligande anser jag högst nödigt, och då, enligt hvad den siste ledamoten erinrat, man i England har exempel på alt äfven de folksamlingar, hvilka, upprörda af passioner, sammankommit för afgörande! af politiska tvisteämnen, skingrats endast på uppmaning af den civila myndigheten; så torde äfven hos oss detta försök kunna äfventyras, innan man skrider lill ultima ratin. Sådan propositionen nu är, är den temmeligen oförsigtig, då den civila myndigheten endast i förbigående och i en liten mellanmening omnämnes, hvaremot på det nogaste militärens p I ig t er och rättigheter utstakats; och hur angeläget vederbör, ansett detta sednare, visar sig bland annat deraf, att den nu omtvistade codicillen eller 2 mom. i 7 §:n tillkommit — om jag ej orätt minnes — endast af det skäl, att Conseljen icke ansett det vara uti Lag-comite'ens och Högsta Domstolens förslag nog tydligt uttryckt, alt vapenmakten äfven finge vid tillfälliga folksamlingar användas, då våld å folkets sida icke äger rum. Eljest skulle jag föreställa mig, att lagen bort vara stiftad just i en motsatt mening, eller att skydda folket mot vapnens obehöriga ingrepp, och icke alt så till sägande uppmana militären, ali, när som helst, mot folket gripa till sabeln eller gevärskolfven. Ex. Hr Gr, Löwenhjelm: Jag uppkallas af det åberopande en värd talare behagat ställa till mig. Ja, lian har rätt deruti, att i dessa länder kan militären icke handla utan att vara reqvirerad af den civila makten, väl förståendes ändock alltid med undantag för vakter och skildtvakler, hvilka alla omöjligen kunna afbida civilauctoi iteterna, innan de handla lill försvaret af sin post. Men innan sammandragen trupp handlar, måste den vara reqvirerad af civil-auctorileten.
Directioner af den it Junii 1822, Landshöfdingarne uppdragna rättighet att tillkalla de 2:ne Rotehållare, sorn t X)irectionens öfverläggningar böra deltaga, skäligen kunna och böra upphöra, derest Rotehållare hellre åstunda att dessa sina Ombud sjelfve utvälja; och tillstyrka Utskotten alltså vördsamt, det måtte Rikets Högloflige Ständer hos Kongl. Maj:t underdånigst begära, att Landshöfdingarne hädanefter icke må, efter egen pröfning, till Ledamöter i Beklädnads - Directionerne inkalla egare af roterade hemman, så framt ej antingen Regementet* Rote - 16 Staissamt Oec.-Utsh. Uti. N:o 10g. hållare försummat eller undandragit sig att sina Representanter inom Directionen sjelfve utse, eller ock de valda Ombuden, ehuru vederbörligen och inom lämplig tid kallade, uraktlåtit att vid Directionens sammanträden sig infinna. Stockholm den 9 STOCKHOLM, hos Cahl Ab. Stais-; Bevillningsami Öec.-Ulsk. Ull. N.o log. t N:o iog. Antom till Exp.-Utsk. den 24 ®ec> *8ag. Utlåtande, i anledning af Kongl. M:ts Nådiga Skrifvelse om åtgärders vidtagande till Fårskötselns och Ull-productionens befrämjande i Riket, jemte flere Riksdagsmäns anföranden i samma ämne. rr •“oglofl. Ridderskapet ech Adeln har, den 29 Dec, sistlidet år, lill Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens handläggning remitterat ett Memorial af Herr August Anckarsvärd^ sorn deruti, efter en framställning om den stora nyttan och behofvet af Fårafvelns och Ullproductionens upphjelpande i Sverige, såsom det tjenligaste land för denna, för Landtbruket, ^ Fabrikerna och Handeln, högst vigtiga industri, i sådant ändamål föreslår: att två Stam-Schå Bih. till R. a Stats-, Bevillningssamt Oec.-Ulsk.
Ohejdad utbrast numera den syndaflod af dårskaper, hvilken föröfrigt ej skulle kunnat hämmas af sjelfve Mirabeau, om han än, lyktande sin bana såsom Anti-demokrat, ej hade dött så tidigt under sitt förehafvande att rädda Monarkien från undergång. Så hög ära kunde Försynen icke beskära åt en man, som, ej mindre brottslig än snillrik, var i detta skådespel den nyssomtalta Sjelfviskhetens första stora och bländande incarnation, – och på hvars ansvar evolutionens förvandling till revolution enkannerligen hvilar. Sålunda inledd, följde på den ”stora natten” den ännu större dag, hvars verkligheter trädde i stället för de drömmar, som frambesvurit dem. Kungaväldets styggelser hade man erfarit; Folkväldets ännu icke. Vid triumfljuden af den verldskunniga Marseiller-sång, hvars författare snart sjelf måste rymma ur landet för att behålla hufvudet, anryckte, ständigt djupare vadande i blodströmmar, ständigt galnare firad af de vidunderligaste fester, med stormsteg den nya lycksaligheten. Från de prydliga akademiska dissertationer om menniskornas naturtillstånd och borgerliga samfundets ursprung, som i den första National-Församlingen hade upptagit många dagar vid förklarandet af Menniskans Rättigheter120, förflyttades man innan kort till National-Conventets mustigare afhandlingssätt, och uppbyggdes af kärnspråk, till hvilkas beröm åtminstone länder, att de icke voro tvetydiga. Så t. ex. Dronets yttrande: ”Emedan vår dygd, vår moderation, våra philosophiska ideer ej hafva hulpit oss det ringaste, välan! så blifvom röfvare, för folkets bästa”. Eller Couthons: ”Vi vilje ej hafva någon Handel mera! Handel alstrar välmåga; välmåga alstrar sedeförderf; sedeförderf republikens fall”.
Ja och Nej. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken gjorde proposition, att Herr Munck af Rosenscholds berörde anmärkning måtte förfalla; hvilken proposition besvarades med starka Ja, jemte några Nej. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken förklarade i följd häraf, att, såsom Hans Excellence uppfattat svaret på den senaste propositionen, Ridderskapet och Adeln ansett Herr Munck af Rosenschölds anmärkning böra förfalla. Herr Munck af Rosenschöld begärde votering. Herr Rosenblad: Innan votering i denna fråga företages, ber jag att få erinra Herr Munck af Rosenschöld, att han misstagit sig om Herr von Ilartmansdorffs mening. Han har velat säga, att om Herr Munck af Rosenschölds förslag antages, skulle RiksgäldsContorets löpande räkning och förskottstagande i Banken ej kunna äga rum; ty ingen enskild äger att på löpande räkning uttaga medel ur Banken; och följaktligen skulle Riksgälds-Contorets så nodvåndiga förskottsrätt försvinna. Då kunde RiksgäldsContoret ej taga sig fram, utan att sjelf, genom lån, eller på annat sätt, skapa sig ig° Den 17 Februarii e. m. en förlagsfond lill sine utgifters bestridande. Jag hemställer derföre, om ej Herr Munck af Rosenschöld skulle linna skäl att frånträda sin anmärkning. Herr Munck af Rosenschöld: Såsom contrahemställan får jag fråga, om icke den siste värde Talarens äfvensom Herr von Hartmansdorffs senaste yttranden bevisa, att, i den föreslagna nya redactionen af 72 § Reg:sF:n, origtigt influtit, att Ranken skall vara för alltid skild från Statsverket. Jag anhåller om votering, helst jag vet att flere Ledamöter dela min mening. Herr Cederschjöld: Jag har förut yttrat mig vara tvehågsen, om i den nya redactionen af 72 § Reg:sF:n borde inflyta de orden, att Banken är för alltid skiljd från Statsverket; men, sedan jag hört den siste Talarens yttranden, har jag funnit hehofvet deraf.
Min ledighet har återbörjat; och mina brefvexlings-nöjen skola det. Man har belönt mig för ”Passionerna”! Men härom mera, när annoncen kommer i Bladen. Kellgren är förtjust i detta stycket. De bästa hufvuden kalla det förträffligt; några, obegripligt. Det innehåller kraften af min philosophi, och glansen af min inbildning. Orimmadt; hänryckt; förunderligt. Jag känner otålighet att skicka dig det; men än större fasa för mödan att afskrifva det. Du skall likväl se det. Från pressen åtminstone, eller när jag får ut det till Sällskapet inskickade. – Det gifves kloka dumhufvuden; för hvilka en tanke öfver deras krets är en galenskap eller ett mysterium. För allmänna hopen måste man vara – galen eller gudomlig. Det tredje ges icke: eller är, att vara halfklok. Du kommer upp! Också mitt hjerta behöfver dig. Du skall ingen sällhet förlora hos mig. Äran och lycksaligheten af en Vis hafva uppfyllt min själ. Just derföre är den ännu rikare för sina älsklingar! – Bekymra dig icke öfver mina utsigter. De äro så glada, som de kunna vara. Jag är ännu icke engagerad. Men – ingen känsla i min själ sofver. P. S. Man har skrifvit mig till från ett annat håll. Jag tillstår, att Äktenskapet måtte vara ett törnigt paradis. Men vägen dit är förförisk. Han är så till allt förderf. – Ack! – Hon är dock hög och ädel som en Drottning, och öm som en Heloise. Hon var en flicka, med hvilken alla mina sinnen och hela min själ harmonierade. O min vän! jag lider oskyldigt. Åtminstone tvenne mina bref vänta dig i Borås; de upplysa mitt dröjsmål och allt. – Hvad jag delar din smärta! Jag har kanske för illa uttryckt den; kanske glömt något vigtigt particuliert och personligt drag. Men i strid med hela den vittra verlden – i full tillrustning af mitt första Auctors-uppträde – full af annan eld och ära – och tidens korthet till allt detta! Du bör förlåta mig. Jag har åtminstone sökt träffa det hela i situationens ömhet och vigt. Ljufva föreställning, att du kommer upp!
Men som silfver dä måste anskaffas, ehuru mycket eoursen derigenom än skulle höjas, så kan den stegring, hvilken Rikets Ständer ville förekomma, just vållas, och det oberäkneligt genom förskotts-afhandlingen. 3:0. Det andra skälet var utan tvifvel att säljaren icke måtte taga silfver ur Banken för 128 sk. och lemna det tillbaka för i3o sk. eller hvad det kunde kosta öfver pari; till förekommande hvaraf 112 §. slutas med föreskriften, att Fullmägtige skola noggrannt tillse, det silfret verkligen från utländsk ort inkommer. Är vid silfrets lefveringstid coursen mycket hög, så kunde det löna sig att i stället för vexlars köpande på Börsen, uttaga guld eller piastrar ur Banken, skicka dem till Hamburg och hemföra finsilfver för att fullgöra contractet, då Reglementets bokstaf vore uppfylld, men Banken lika fattig på redbarheter, samt förskottets äfventyr och transportens omkostnader gjorda förgäfves. Sakens natur och sammanhang tyder således äfven derpå, att inga andra silfverköp må göras, än de, som kunna K 22 Banco-Utskottets Utlåtande, N\o 27. ske efter kända cours-förhållanden, och till dessa höra nu icke de, sorn inträffa under nästa år. Men låtom oss antaga, att Fullmäktige vore af cours-förhållandet obeliindrade att köpa silfver, månne de äfven vore berättigade, att bevilja de såsom vilkor derföre äskade förskotten? Ingenstädes tillåter BankoPveglementet att bevilja några sådane. Huru hafva då Fullmäktige kunnat tillförene, utan ansvarspåföljd, medgifva dem? Jo emedan Rikets Ständers Revisorer oeh Banco-Utskott öfversett dermed, gått saken med stillatigande förbi, eller ock såsom år i83q med inskränkningar gillat Fullmäktiges åtgärder.