Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N med att arbeta i jorden eller tillverka slöjde-alster, men J skolén icke förhindra den fattige att försörja sig bäst han kan.” Detta förhinder för den fattige på landet att förfärdiga de arbeten han kan och sedan på bästa sätt afyttra dem, är just uphofvet till den lättja och håglöshet, som man nu genom en ny lagstiftning tror sig kunna förebygga. Jag anhåller om afslag å Betänk. Frih. Raab: Man har hållit långa och vackra tal om korrektiver mot kringvandrande med eller utan varor, men jag hemställer till de värde talarne huruvida lösdrifveri-frågan egentligen hörer hit. Utsk:s Betänk, uptager såsom korrektiv endast en anleckningslista å de varor, som den pass-sökande ämnar till försäljning medföra, men jag frågar då: hindrar denna anleckningslista folket att kringvandra? Visserligen icke, ty så snart en person fått denna lista kan han företaga sin vandring. Den andra frågan blir den: hindrar denna lista dem ifrån alt medtaga utländskt kram? Nej, den gör del icke; det är HandelsOrdu. som förhindrar sådant. Om någon medtager utländskt kram äro hans varor konfiskabla och första fiskal eller länsman, som anträffar honom, eger då rätt alt gripa honom. Jag frågar ytterligare: hvilken skada kan deremot en sådan lista medföra? Jo den, alt om en person går ifrån sin hemort för att försälja de slöjde-alster han der tillverkat, och, sedan han under vägen afyttrat dem, vill till sin hemort återföra andra varor, så kan han visserligen låta anteckna dem; men om han sedan så småningom skulle vilja tillköpa sig allt flera varor, blir han derigenom tvingad till uppehåll, länga uppehåll för att förskaffa sig anteckningslistor härpå; och alldenstund tiden är dyrare eller mera värd, än den lilla förtjensten på de varor han skulle vilja tillhandla sig, sä omöjliggöres genom detta påkast om anleckningslista, den lilla byteshandel, som Handels-Förordn. egentligt åsyftar. Det är af denna anledn. jag anser den föreslagna anteckuingslistan vara omöjlig, endast föranleda trassel och chikaner samt ingalunda förebygga 332 Den 25 Februari f. m. de stora vådor åtskiliige värde talare förespeglat.
Att härdighet saknas hos BeväringsYnglingarne. Ehuru detta ej lärer kunna nekas, bevisar det likväl intet i sjelfva saken, efter sorn Beväringsåren lätteligen förflyttas. Efter min tanka är karlen dugligast emellan 25 och 35 år, hvaremot lik väl Ynglingens eldiga vilja och glädtiga lynne torde ersätta något af hvad som i härdighet kan brista. Yid den jemnförelse Friherre Björnstjerna gör Betänkanden. 4*9 med Landtvärnet, får jag anmärka, att de uttogos 18-årige, och att deras mortalitet snarare torde kunna härledas från vanvård än från ungdom och svaghet. 8:0 Bristande förtroende emellan Befäl ochTroupp, samt otillräckligheten af 3:ne års Bevärings - exercioe, samt Kyrkoparader deremellan. Efter det af mig Förslagsvis uppgifna , skulle 3:ne års exercice uppgå till 5o dagar, och om jag antager, att Bevärings-Ynglingen, som hvarje Söndag borde infinna sig vid Kyrkan, icke träffade sitt Befäl oftare än hvar 3:dje vecka, så uppkommer ändå på 3:ne år 5o dagar, hvadan Befälet träffar Trouppen 100 dagar under liela tiden, hvilken tid synes mig tillräcklig att bibringa ett föreningsband emellan Befäl och Trupp. Jag är ölvertygad om, att det rättvisa, allvarliga och bildade Svenska KrigsBefälet, snart vinner karlens förtroende och agtning, heldst äfven jag med fägnad förnummit, att den efter ett års exercice hemkommande Bevärings-Ynglingen med värma och fröjd omtalat en rättvis, vördsam och fogsam behandling. Befälets tillräcklighet att bestrida Kyrkoparaderne kan jag naturligtvis icke bedöma; likväl vet jag, att, utom de af Friherren nämnde 3:ne Officerare^ finnas 5 Under-Ollicerare, 6 Corporaler och 6 vice Corporaler i Compagniet och om man af Befälet vid Kyrkoparaderne endast skulle fordra eftersyn, (efter Exercice der ej skall vara möjlig,) att Stats-Ulskottcts alla är o tillstädes snygge oell nyck
, , , ttff författning angaenbe reglerattbe af prefterjfapetö aflöntng pa be ghtttber, ^toilfa $ongl.,3Jtaj:t anfett böra toib en fåban reglering följaö ocb l)toi!fa Diifetö febnaji förfantlabe ©tänber för fin bet gillat, enbaft meb toifa ftnärre föränbringar, bent Äongl. 9Jlaj:t feberntera gobfänt. ©eban nämnba fomtté fullgjort fxtt uppbrag ocb $ongl. SWaj:t öftoer bet afgifna förflaget inbemtat utlåtanbe af Äamniar^ottegium, bär nåbig förorbntng angåenbe allmänt orbttanbe af prejierffapetö intomfter bliftoit uttber ben 11 3ult 1862 utfärbab. SSlanb be inom förfamtingarna träffabe öftoerettöfotnmelfer otti prefi SÄaj:t gillat ocb fafifiättt ett antal af 73. 3orbaffönbvittgar från be åt prejterffapet anflagtta bofiätten, för att bereba lämplig platö för ffolocb fatttgbuö, famt titt utioibgning af fprfogårbar, ^afroa i flera fatt bliftoit mebgifna, i attmäubet liftoäl ftprelfe fig ttl Ibragtt [eban fifta 9? i fö b a g. 101 mot willor för förfamlingarna att titt boftäUélfafwaten erlägga författa ningöenligt beffäntb afgälb för ben affönbrabe jorben. 3)e utaf Oiifcté ©tanber bemiljabe mebel, 4500 rbr, till tnfop af bofiälle åt prebifanteu i Steljörningöfjö fapeUförfamltng inom 2öe)ler
Brödbodar, mjölkmagasiner, sockerbagerier och andra dylika butiker, hvaruti en handel drifves, som till rörelsens omfång och art ingalunda är jemförlig med den, som idkas i egentliga kramlådor, hållas redan nu ofta öppna å sabbat, utan att, så vidt Utskottet försport, någon förargelse derigenom åstadkommits. Por att utmärka, det sådana försäljningsställen icke äro under det i sista punkten af förevarande § stadgade förbud inbegripna, har Utskottet vid uttrycket “Icramlåda eller annan bod“ emellan de två sista orden inskjutit ordet dylik. Dervid har Utskottet icke förbisett, att de i början af samma punkt förekommande orden “lag samma vare“ kunna tolkas såsom hänförande sig jemväl till den nyss förut gjorda restriktionen “utan det sker till egen eller andras nödtorft, som uppskof ej tåla kan“; men Utskottet har ansett en sådan nödtorft icke höra behöfva särskildt bevisas, då fråga ej är om andra försäljningsställen än de af Utskottet nyss åsyftade, 8 KAP. Om förräderi, sä och om andra för Rikets säkerhet menliga brott. I 22 § är dock jemväl en annan väsendtlig förändring af Utskottet föreslagen. Så som denna § är uppställd i Kongl. Maj:ts Proposition, lemnar den skälig anledning till den tolkning, att man vore underkastad straff, om man icke upptäckte allt hvad man om ett tillämnadt förräderi visste, således äfven den brottsliges namn, och detta oaktadt man icke vore i tillfälle att förebringa någon bevisning emot personen, utan kunde blifva af denne tilltalad för falsk angifvelse. Sista punkten i §:n “ej skall dock någon af de i 3 Kap. 11 § nämnda personer till straff i ty mål fällas, der brottets upptäckande icke utan angifvelse till åtal ske kunnat“ utmärker nemligen just, att andra personer skulle vara skyldige att upptäcka ett å färde varande förräderi, äfven då sådant upptäckande icke kunde ske utan angifvelse till åtal, hvilket åter förutsätter att man namngifver personen.
Jag skulle tro, alt om man vill göra en förändring, så är det icke skäl att bibehålla denna afgift för några af de till England afgående fartyg. Jag ser icke något skäl, hvarföre de fartyg, som besöka London, skola betala drygare afgifter än andra. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag har intet alt erinra vid Gr. Mörners sista anmärkn., ehuruväl det kunde finnas vissa skäl derför, att de som anlöpa London, äfven må erlägga någon afgift, emedan de troligen begagna kyrkan. Men då denna afgift i alla fall är sä ringa, sä vill jag icke färsta mig dervid. I afsönde på Hr von Hartmansdorffs förslag, alt Ständerna skulle anhålla, det denna ersättning skulle utgå af den del af Handelsoch Sjöfartsfonden, som ensamt tillhör Sverige, så hemställer jag, huruvida icke detta kunde helt och hållet öfverlemnas ät K.. M., som säkert pröfvar hvilkendera fonden, som i detta fall bör användas, utan att Ständerna behöfva yttra sig deröfver. Hr von Hartmansdorff: Jag vill i detta hänseende icke skilja mig från Frih. Palmstjerna, och åtnöjer mig med att hafva uttalat min mening. Det skall åtminstone bevisa, att jag icke velat träda Norrmännens rätt för nära. Sådant vill icke eller R. o. Ad., och icke eller skall Konungen göra det. Jag hyser fördenskull ingen betänklighet, alt öfverlemna saken lill Konungens förfogande. Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, hemställde II. Ex. Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. ansåge de emot förevarande punkt af Statssamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskms utlåt. N:o 96 gjorde anmärkmr föranleda lill densammas återremitterande. Ropades nej. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde härefter, om R. o. Ad. behagade bifalla 2 punkten af Ulskms utlåt, med det tillägg, att R.
Den, som bifaller, att det vid i84<>—1841 ärs Riksdag beviljade och å Riksgälds-Contoret anvisade Undsättnings-Creditiv af ioo,ooo R:dr, må upphöra röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, hafva Rikets Ständer beslutat; att till Kongl. Maj:ts Nådiga disposition för bchöfvandes undsättning vid och efter inträffande missvexter jemväl anvisa ett Creditiv af ioo.ooo R:dr, att i Riksgälds-Contoret lyftas, när Kongl. Maj:t finner de för öfrigt anslagna tillgångarne vara otillräcklige; dock bör hvad som ä detta Creditiv lyftes, af först inflytande tull-afgifter för spanmål återbetalas. Voteringen har utfallit med 47 ^ och 72 Nej; hvadan och sorn: Nej vunnit, Rikets Ständer bifallit det förslag, contra-propositionen innehåller. 2:0. Den, som anser, att, då undsättningar åt behöfvande vid och efter inträffade missvexter meddelas utaf de till Kongl. Maj:ts disposition för sådant ändamål anvisade medel, bör iagttagas, diels att, så vidt omständigheterna medgifva, tillfälle beredes de behöfvande att, genom sysselsättning vid allmänt nyttiga företag, helst inom eller i närheten af deras hemort, förtjena sitt uppehälle, dels ock att besagde medel endast varda utanordnade i egenskap af räntefria låne-understöd med bestämd återbetalningsskyldighet, för hvars behöriga fullgörande vederbörande menighets gemensamma Förstärkta Stats-Vtshottets Memorial, N:o 323. ansvarighets-förbindelse aflemnas, eller, der sådant ej kan skäligen fordras, ställes annan säkerhet, som af Kongl. Majit i Nåder godfeännes, eller ock, i yttersta nödfall, afgifves undsättningstagarnes blotta återbetalnings-förbindelse, under vilkor likväl, att de låne-understöd, som sålunda, utan meuigheternes gemensamma ansvarighet för återbetalningen, utlemnas, intill nästa Riksdag, icke öfverstiga ett sammanräknadt belopp af Ett Hundra Tusen Riksdaler, röstar J'a. Den, det ej vill, röstar Nej.
Majit, som af denna Kungörelse inhemtade att Fullmägtige, j förhällande till bristen, j som i den bewiljade Summan uppstått, hade fast^ ställt tillökningen z6 procent, a Tariffernes inne. häll, och tillika erfor, att sädane ssiljaktigheter k ; uppffattningarne förefallit, som ssulle göra weckstäl. ligheten af ifrägawarande Kungörelse mindre billig, 1 samt för öfrigt föresäg, att de följande ärens Be' willnings-Summor, ej heller härigenom till sitt stadgade belopp med nödig witzhet kunde päräknas, fann i anledning häraf sä mycket tjenligare att inställa Kungörelsens ukfärdande, som Kongl. Maut för andra Rikswärdande mender, redan dä war betänkt att sammankalla Riksens Ständer, och Fullmäktil ge i Riksgälds-Contoiret uppä dem gjord tillfrågan - förklarade, att någon tids uppskof med ett sadant ut - 4 Den i8 April. utfärdande icke kunde werka någon rubbning i dG dispositioner, fern, i följd af Riksens Ständers FiHoi nance-plan, och den för Fullmäktige gifne JnstrucAj tion, borde äga ruin. Kongl. Maj:t för alltså nu till Riksens Stän, der vswerlemna detta ärende, pa det Riksens Stän, der ma sielswe kunna pröfwa och afgöra, om den as förenämnde Fullmäktige widtagoe åtgärd bör komma till werkställighet, eller andre ukwägar lill bristens fyllande utfinnas. I sammanhang härmed, will Kongl. Maj:t gifwa Riksens Ständer i Nader tillkänna att, sedan Kongl. Majit genom Dest och Rikets Kammar,Collegium lemnat werkställighet at Riksens Ständers under nästlidne Urtima Riksdag fattade, och uti underdånig ssrifwelse af den i6Oc, kober i8io anmälde beslut om allmänt kungörande, det serssilde större och mindre belöningar kcmme att tilldelas den eller dem, som till nästföljande
Besv,- och Ekon.-Ulskollcns Utlätandej iV.-o $5. a7 ningshafvande, genom Utslag den 28 Augusti 1821, förordnat, alt ny bro borde byggas öfver Hallsnäs sund, och att kostnaden derför skulle utgöras af hela Westra Härad, med iagttagande, att hvarje hemman i Ramquilla socken toge del i kostnaden dubbelt emot Häradets öfrige hemman, äfvensom Ramquilla socken ensamt skulle framdeles underhålla bron; men att, sedan Kongl, Kammar-Collegium, dit frågan genom besvär fullföljdes, meddelat Utslag och deruti förklarat, att Ramquilla socken ensam skulle bestå kostnaden för en färja öfver det ifrågavarande sundet, Kongl. Maj:t slutligen den 6 April 1824 ändrat Kammar-Collegii sistberörde Utslag och förordnat, att bro skulle bjqjgas öfver sundet af samtlige Westra Häradsboer gemensamt; dock att Ramquilla socknemän skulle taga dubbel lott i kostnaden och i framtiden besörja brons underhåll; samt att, sedan alla socknarne i Häradet, med undantag af Ramquilla, sökt, men icke erhållit, tillåtelse att uppbryta en ny väg, i stället för att uppföra oftanämnde bro, hvars längd vore 149 alnar, skyldigheten i afseende å brons uppbyggande blifvit af Häradet fullgjord ; och har motionären, som, både af egen öfvertygelse och sina committenters önskan, funnit sig uppmanad att medverka till den lindring i förenämnde besvär, hvilken billigheten ansetts kräfva, föreslagit, att, vid omförmälde förhållanden och då snart förestode en total ombyggnad af ifrågavarande nära förfallna bro, till byggandet och framtida underhållet deraf måtte få användas årliga hemmantalsräntan af ofvannämnde, tillförene från rotering befriade, men nu till |:dels mantal roterade hemmanet Hallsnäs.
Utskottet inser [och erkänner visserligen den allmänna nyttan och vigten af sådana inrättningar, hvarest, genom mindre tillskott under den verksammaste och kraftfullaste åldern, understöd kunna’ beredas för en sjuklig och behöfvande ålderdom eller för efterlemnade värnlösa barn; men Utskottet anser dock dylika inrättningar ingalunda böra framlockas genom förespeglingen af några serskilda tillfälliga bidrag från Statens sida, enär desamma, i sådant fall, sannolikt icke komma alt motsvara sitt ändamål eller innebära en tillfylleslgörande garanti för sitt framtida bestånd. Då det dessutom synes ligga i sjelfva naturen af ifrågavarande inrättningar, att de endast böra hildas och tillväxa genom enskilda bemödanden och enskildt förtroende, och då det synes, äfven i motsatt fall, vara lör Staten alltför tidigt att, medelst bestämda lönebidrag, framkalla dylika inrättningar, innan de visat sig vara af allmänheten med något verksammare intresse omfattade; så och enär misslyckandet af det ifrågaställa försöket med desamma sannolikt komme att medföra nödvändigheten för Rikets Ständer att låta afskrifva eller efterskänka den härtill utgifna lånesumman, finner Utskottet sig icke kunna understödja framställningen om förenämnde låne-understöds beviljande. Utskottet, som för öfrigt tror sig kunna antaga, att nieddelan - Stats-Utskottets Utlåtande, N:0 214- 3 det af elt sådant lån för ett Län komme att föranleda anspråk på enahanda understöd för Rikets öfriga Län, får alltså hemställa, att här ofvan omförniälda motion må för närvarande förfalla. Utlåtande, i anledning af väckt motion om ett räntefritt lån för beredandet af en Nödoch Frihamn vid Höganäs. (R:glds.-Afd.)
A/venså tillkommer det Konungens Befallningshafvande alt å landet sparsamt och efter noga ompröfvande, sedan vederbörande Pastor och Socknemän, samt, der så anses nödigt, äfven Häradsrätt blifvit hörde, meddela tjenlige, ordentlige och välfrejdade personer tillstånd, under ofvannämnde vilkor, till enahanda försäljning af bränvin, på obestämd tid, men icke utöfver ett år, å ett eller unnat ställe, vid segelled samt vid sommaroch vintervägar, som, utan att vara landsvägar, allmänt begagnas; äfvensom, der behofvet för forslande det synnerligen fordrar, vid allmänna landsoch farväg ar; och ege Konungens Befallningshafvande derjemte, att vid förutvarande innehafvares afgång, eller då näring srättigheten af desse förverkas, eller på derom af Pastor och Sockne - 22 Bevilln.-, Lagsamt Allm. Bcsv. och Ekon.-Utskottens Utlåtande. N.-o 3. män gjord anmälan, efter omständigheterna, omflytta eller indraga öfverflödig a värdshus, spisqvarter och andra näringsställen. Pastor ä landet vare pligtig att hvarje år, vid Vathorgsmässo-sockenstämma, inhemta Soc/enemännens yttrande, huruvida något värdshus, spisqvarter eller annat 'näringsställe, med ofvannämnda minuteringsrättighet, inom socknen bör indragas, och i sådan händelse göra anmälan derom hos Konungens Befallningshafvande. Om vid grufvor, större, bruk och herregårdar samt manufäkturier, värdshus för resande erfordras, och rättighet åstundas att under förutnämnda vilkor der utminutera bränvin, skall tillstånd för inrättande af dylika värdshus sökas hos Konungens Befallningshafvande, sorn, efter Pastors och Socknemännens hörande, derom förordnar. Genom de i denna Förordning gifna stadganden om bränvinsförsäljning afses icke någon rubbning af den försäljningsrätt, som distillering sbolaget i Stockholm, enligt kontrakt, tillkommer. §§. 44 och 45.
Hvad sjelfva förslaget angår, tror jag väl, att ett direkt afslag icke gerna kan komma i fråga, utan möjligen någon modifikation af den Kongl. Propos., som t. ex. i enlighet med Hr Adlercreutz’s reservation. Denna har till syfte att vinna de afsedda fördelarne, utan att medföra de befarade olägenheterna. Man måste då fråga sig: »hvilka äro dessa afsedda fördelar? — Härpå lemnar K. M:s Propos. ett lika sannt som vackert svar, då der säees. ali qvinnan eger rättmätiga anspråk »att i allmänhet blifva erkänd sorn mannens jemlike i förmågo af den omtanke och förstånd, sorn erfordras för att sjelf råda öfver sig och sitt gods.» Några små ekonomiska beräkningar för en eller annan individ böra, efter min tanke, icke komma i fråga, eller åberopas såsom motskäl. Enligt den föreställning jag fattat om dessa förhållanden, 444 Don 30 September f. m. öfverensstämmer jag i allo med Ilr Nordenfelt, som fästat synnerlig vigt vid det inflytande, som denna åtgärd skall komma att utöfva på qvinnans upfostran, och jag skulle önska att jag hade, om icke samma grad, dock något af hans vältalighet, för att tillräckligt klart och öfverlygande visa detta. Jag tror att när qvinnan skall upfostras till en sjelftänkande menniska, måste hennes upfostran taga en praktisk riktning, och hon ryckas bort från de tomma gyckelspel, som nu uplaga hennes själ. Man har föregifvit, att hon härigenom skulle afledas från sin rätta verkningskrets i familjen, men jag tror tvärtom. Ty hvad är hennes ställning och hennes upgift inom familjen? Det är icke att vara en prydnad i salongen, icke heller att vara en slaf under de gröfre hushållsbestyren, utan det är att vara maka och moder. Hennes hufvud sakligasle och vigtigaste ändamål är väl att vara ett stöd åt man nen. Vill man hafva en riktig föreställning om qvinnans sanna betydelse, så må man kasta en blick på vår skapelse-historia. Der omtalas nemi. att hon skapades på det sätt, att ett refben togs ur mannens sida.
Augustt. ta sig någon Kongl. Maj:ts och Kronans egendom, strifwas pa lika Stampladt Papper, som omKöpeoch Bytes-Bref i denna §. stadgadt är. 8. »8- Faste - Bref: För Köpeskilling under, till och med 25 R:dlr, Tre billingar. Öfwer 25 R:dlr, till och med ;s N:dlr, Sex Skillingar. Deröfwer lill och med 75 R:dlr, Nio Skillingar. Deröfwer till och med :vo N:dlr, Tolf Skillingar. Deröfwer till och med i;o R:dlr, Aderton Skillingar. Deröfwer till och med 202 R:dlr, Tjugufyra Skillingar. Och de-öfwer för hwarje >00 R:dlr, Sex Skillingar. Och bär, enligt Kongl. Förordningen den rz Junii »800, pa Lagstånden Fast Egendom Fastebref alltid tagas, samt i händelse det samma, da det inför Domaren stall uppwisas, anmaleS wara sörkominit, annorlunda Charteradt Bewis eller Protocolls-Utdrag i stallet icke gälla, än denna §. stadgar. §. !Y. Agtenstaps-försrd, Morgongafwo-Bref, lTesiamenten, Fidei, Commisser och andra Förordnanden, strifwas pa Stampladt Papper eller belägqaS dermed till tre sierdedels procent af den bortgifne Egendomens wid Bewillnkngs, Taxeringen uppstöttade wärde, da den består i Fast Gods, och ester Boupp - Den r8 Augusti. 2979 Bouppteckningswärdet eller Mätismanna Ordom, da den utgör Lösöron. Kan, ester timadt dödsfall, Lösa Egendomens warde ej utrönas inom den tid Handlingen bör wid Domstolen uppwisas, ställe da Jnnehaswaren Borgen för Stämpel-afgisten, intill dess Bouppteckning hallen och Charta anffaffad är.
* L:: i: Det synes mig, som k~inde jag ej finne biittre slutord f6r skildringen af det betydelsefulla utvecklingsskeclet i S. L-ds lif an i .den sjä1fkasakteristik, hon gifvit i de ofvan citerade anteclrningarne af hennes egen hand, hvilka liiirröra fr&amp;^-^ slutet af 1871. Den lyder s &amp; l ~ ~ n: d a Tidskriften, sedcl i samband med ofvannämnda praktiska företag, innebär, oslirifven S. L-ds hela historia med dess mörka och ljusa sidor, dess brister shväl som dess företräden, dess vittnesbörd om rika, men sent försthdda och svagt utveclilade nat~~ranlag, om nkgon kraft i viljan och ädelhet i syftet, men stor svaghet i verkstallandet. Att 11011, genom sitt svaga och bristfulla arbete dock i nhgon m511 bidragit till a t t hennes yngre systrar l m a gh en kraftigare, mera harmonisk utveckling till mötes, utgör en af lienlies trösterikaste förhoppiiingar.)) R. O-a. Vidgad verksamhet. F ö r Sophie Adlersparres lifiiga och energisks, natur blef ' det, efter den första tidens litterära verksamhet, ett alltmera oafvisligt beliof a t t omsätta ideerna i handling, a t t likasom öfierflytta den intellektuella och estetiska begåfningen till praktiska omrhden. Som af en djup i~nderström lecldes dock alla hennes företag af det ständigt vakna intresset för den svensca l~vinns,n, det oafl&amp;tliga bemödandet a t t främja hennes bästa. Alla henqes uppmaningar, hennes frhn andra lailclers och tiders erfarenheter hemtade exempel, visade ständigt hän på ökade tillfällen för livinnor till k~~nskapers inhemtailde, till vidgade verksamhetsfält, till nya arb~tsornr5den, till beredande af förvarf och ekonomiskt ooliroefide, pi % samma gång hon franiI för allt ville göra dem till sjiilfständigt tänkande, andligen myndiga varelser. Men här behöfdes nya banor brytas.