Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
5. men tillgångar od) gorbringar enbaft till ett belopp af „ 5,819,432: 32.— od) fålebes en brifl af . 9t:br 2,341,634: 8. 5. (Egentliga orfafen till betta fa elifa förbåffanbe åren 1833 od) i834 igenftnnes beri, att be, år i833, tttbalancerabe gorbringar f)oS ©öjt^a (Eanal* fBolag, font utgjorbe icfe minbre än 2,445,334 9f:br SÖanco, blifwit, till fölfb af SXifetS ©tänbers 55efTitt, uti 1834 års Dtäfenffaper aff¥rifne. Otäfenffaperne utwifa fåbane refultat font be nu anförba, när ©fulber od) tillgångar mcb Ifwaranbra femföras; men otti man ingår uti en närmare unberföfning om beffaffenfjeten af be från ©fulbbeloppet afbragne tillgångar, företer ftg ett annat förffålfanbe. Del) Ijwab fålebeö angår be uti bilagan Litt.
Öfver denna underdåniga anhållan hördes samtlige vederbörande, dervid Kongl. Majits Befallningshafvande i Westmanlands län, med vidhållande af sitt förut i ämnet afgifna underdåniga ut låtande, tillstyrkte bifall till den sökta befrielsen; hvarefter Krigsoch Kammarkollegierna, uti gemensamt underdånigt utlåtande af den 22 December 1849, för frågans närmare utveckling och undanrödjande af de inkast, hvilka efter det ärendet förra gången hos kollegierna behandlades, blifvit framställde, i underdånighet andragit följande: ”l:o har blifvit anmärkt, att frågan redan år 1815 varit under noggran skärskådning samt alt då blifvit utredt, det räntedagsverkena för hvarje rusthåll i Åkerbo härad icke blifvit indelade, utan kronan förbehållne, emot det att rusthållet augmentsräntor blifvit till ett derefter lämpadt högre belopp bestämda och anslagna, hvilket håde Kongl. Majits Befallningshafvande och Kammarkollegium då Siats-Utskottets Utlåtande, N:o 273. 3 intygat och i följd hvaraf Kongl. Maj:t äfven genom nådigt Bref den 13 Fehruari 1816 afslagit rusthållarnes då gjorda underdåniga ansökning i ämnet; hvilket rörhållande icke skall vara genom de af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande samt Krigsoch Kammar-kollegierna sednast afgifna underdåniga utlåtanden vederlagdt. Härmed förhåller sigo så, att år 1815 sökte dåvarande Riksdagsfullmäktigen för Bondeståndet inom Åkerbo härad hos Kongl. Maj:t i underdånighet befrielse för rusthållarne derstädes från dagsverkens utgörande såväl ined penningar som in natura, endast af det skäl, att alltifrån indelningsverkets första början alla skatterusthållare i riket fått tillgodonjuta sina egne rusthållsdugsverken, utan att hetungas med andra, än sådana, som för allmänna byggnader voro nödvändiga. Dä åberopades således icke ens den handling, som utgör sjelfva grunden för rusthållarnes anspråk, nemligen Kongl. Brefvet den 16
I tryckta öfversigten af Bankens hela ställning efter 1863 års bokslut upptages den summa, som bruket under året lemnat utöfver erhållna förskott, till 9,641: 05. Skillnaden R;dr 7,873: 84. återfinnes pa följande sätt: I ingående balans-konto äro brukets bokförda tillgångar upptagna till .i R:dr 547,172' 36. Efter det dom i rättegången emellan Byggmästaren C. Wallman och Banken, angående reparation af maskineriet i nedre verkhuset under sistlidet år fallit, har i kapitalkonto afskrifvits den hittills såsom kostnad för denna reparation i räkenskaperna balanserade summa af 64,823: 13. till följd hvaraf värdet utaf brukets bokförda tillgångar skolat i utgående balansen utföras med 482,349: 23. men är upptagen till 490,223: 07. Skillnaden häremellan och nyssnämnde 482,349: 23. utgöres af ofvan berörde ,. J .. 7 873: 84. som användts till ökande af förråden och sålunda höjt brukets bokförda tillgångar, samt tillika med hvad bruket lemnat utöfver erhållna förskott 9,641: 65. utvisar den i räkenskaperna upptagna vinsten af 17,515: 49. Vinst å bruksrörelsen. Värdet af papperstillverkningen under året har utgjort R:dr 94,532: 25• dsrttf påförts r ningen. 64 — Banken : för sedeloch annat papper till Bankens eget behof R:dr 45,866: 39. stämpelpapper och vexelblanketter 27,932: 16. papper till Filialbanks-assignationer 900: — 74,698: 55. Åtskilliga verk och inrättningar samt enskilde personer 18,778: 70. Bruket för eget behof 1,055: — 94,532: 25. Reglementen § 7 6. för brukets folkskola och För vid bruket befintliga folkskola och sparbank hafva reglementen blifvit af sgai «ni . Fullmäktige pröfvade och antagna. § 77.
För öfrigt anser brottslingen icke alltid dödsstraffet såsom något hårdt eller tröstlöst, ty det är oftast tvärtom, i synnerhet med dem, som komma till medvetande af sin brottslighet, och hvilka då anse sitt brott blott med döden kunna försonas. Af alla dessa skäl anhåller jag om dödsstraffets bibehållande. Hvad sedermera vidkommer de båda olika frihetsstraffen, tror jag det vara nödigt att bibehålla desamma så, som de här blifvit framställda. Hvad beträffar Hr Olivecronas yttrande om den nya strafflagen i Irland, så öfverensstämmer detta just med den erfarenhet man kommit till i andra länder, nemi. att det ej gifves något annat sätt, hvarigenom en brottsling, han må vara ung eller gammal, kan bereda sig till att åter inträda bland aktade medborgare, än sysselsättning. I sammanhang härmed vill jag nämna, att man i Frankrike, för att förekomma brottslighet, hittat på att utplantera brottslingarne såsom kolonister, samt att, så snart någon återkommit, han alltid ställts under polisens uppsigt, Följderna hafva ock visat sig vara ganska goda, enär återfallen af de unga brottslingarne varit sparsammare. Hr Olivecrona har upptagit den frågan, huruvida staten verkligen gjort någonting för fångarnes förbättring, och besvarat densamma med nej. Såsom svar härå, får jag erinra Hr Olivecrona derom, att staten i detta afseende icke allenast gjort be - 578 Den 11 Juli f. m. mödanden derigenom, att den föreskrifvit religionsundervisning, utan den har ock tvenne särskilda gänger uppmanat allmänheten att göra besök i fängelserna. Olyckligtvis hafva dessa inbjudningar ej blifvit hörsammade af den stora allmänheten, utan endast af ett par, sedan 9 eller 10 år tillbaka, i Stockholm och Norrköping i sådant ändamål bildade föreningar. Jag anhåller om bifall till Utsk:ts förslag. H. Exc. Hr Frih. De Geer: Utan att nu vilja ingå i pröfning af den så ofta utförligt afhandlade frågan om dödsstraffets nödvändighet eller olämplighet, ber jag endast att få fästa uppmärksamheten derpå, huru genom förev:de förslags antagande ett stort steg vore taget till dödsstraffets afskaffande.
Jag kan således ej se annat än en fosterländsk afsigt hos den värde ledamot af R. o. Ad., sorn föreslagit, att ett sådant missförstånd måtte för framtiden afböjas. Frågan är icke nu att förändra straffbestämmelserna. Hr Hallenborg har ej föreslagit lika litet som åtskillige andra motionärer, som ägt samma syftning, som han, alt 1835 års förordning, såvida den angår straff-systemet, skulle förändras; han har föreslagit alt Konungens gern ingar, detta olyckliga ord, som vid så många tillfällen varit lill föremål för misstydningar och olika uppfattningar, antingen malte ur lagen utgå eller förtydligas genom tillägg af adjectivet "enskilda,” så att det skulle komma alt hela; Konungens enskilda gerningar. Jag kan således icke finna något af de siste talarnes skäl likta<11 emot den framställning, som Hr Hallenborg gjort, och instämmer med honom uti begäran om återremiss. Hr Cederschjöld, Robert Teophron: Sedan jag begärde ordet, är jag af sednare talare hufvudsakligen förekommen. Jag vill dock fästa Gr. Löwenhjelms uppmärksamhet derå, alt Hr Grefven misstagit sig, då han föreställt sig alt här endast vore fråga om att mildra straffet för förnärmelse emot Konungens person. Ifall förhållandet hade varit sådant skulle jag varit en ibland dem, som yrkat afslng på dessa motioner. Genom bifall till Gr. Anckarsvärds förslag, skulle efter mitt omdöme, straffet för nämnde förbrytelse snarare blifva skärpt. Detta anser jag dock vara mindre angeläget, men deremot är det af största vigt, alt förbrytelsens beskaffenhet må blifva så bestämd och tydlig, alt ingen domare hädanefter må kunna misstaga sig om, när brottet är begånget eller ej. LagCJtsk. yttrar i detta hänseende.: ”att med ordet gerningar på detta ställe i lagen bör förstås sådana, hvilka äro af den beskaffenhet, att lasteligt yttrande om dem omedelbarligen träffar
Riddarholms enskilda Pensions-Cassa för Pauvres Honteux; Donations-medel, ställde under serskilda Församlingars Kyrko-Råds och Fattighus-Directioners förvaltning; Pauliska Donationsfonden till Pensioner för Enkor samt Faderoch Moderlösa barn; aflidne Linkrämaren Jonas Drakes donerade Fond; Fonder, ställda under serskilda Ordens-Säliskapers förvaltning; samt hos de fleste Handels-Socieleler och Handtverks-Embeten, genom inrättade Cassör och årliga bidrag, beredda utvägar till någon undsättning för de till Societeten eller Embetet hörande fattige. Hvad angående dessa under Lit. A., B. och C. omförmälda fromma Stiftelser är uppgifvet i det förut nämnda underdåniga Betänkandet af den 5 sistlidne Juni, åberopas underdånigst. Rörande Hans Kongl. Höghets Prins Carls Uppfostrings-Inrätlning må här serskildt nämnas, att, af de fattige och vanvårdade Barn, som derstädes njutit uppfostran under ifrågavarande Fem år, flere utgått till sysselsättning uti åtskillige handtverk, samt att utvidgning af denna Stiftelse ofördröjiigen kommer att äga rum, sedan icke allenast en ytterligare local, genom erhållen gåfva af en fastighet blifvit för Stiftelsen beredd till vilseförde barns emottagande och förbättring, utan ock Magistraten och BorgerÖfvcr-Släthällarens Fe/närs-Berättelse. 12 90 skåpet, till underdånigt betygande af deras lifliga glädje öfver Eders KonglMaj :ts lyckliga återkomst tili Hufvudstaden, den 2 November 1887, ifrån eli resa inom Fäderneslandet, anslagit medel till localens inredning; hvarjemte Eders Kongl. Maj:t till Inrättningens behof i Nåder anvist medel af Raspoch Spinnhus-fonden. D} Öfriga Pensions-Inrättningar i Hufvudstaden, till hvilka dels i allmänhet delägare-rätt beredes genom årliga afgifter, dels understöds-rätlighet beror på serskilde föreskrifter och bestämmelser. Hit böra:. 1:0 Allmänna Enkeoch Pupill-Cassan.
Ex. hemställde, om R. o. Ad. behagade afstå denna punkt, samt bifalla afskrifning af ifrågavar. summa, anmälde sig och yttrade Frih. Palmstjerna: Då H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, täckts förklara, alt discussiouen är slutad, så hemställer jag, huruvida Frih. Cederströms efter densammas slut framställda förslag kan till pröfning upptagas. Hr Mannerskantz: Det är väl nödigt, att man rättar den 4 punkten till öfverensstämmelse med det beslut, som blifvit i afseende på den 2 punkten lättadt; ty det kan väl icke låta sig göra, att de båda punklerne stu i strid med hvarandra. Frih. Palmstjerna: Att punkten kan afslås, är naturligt; men att efter slutad discussion ett nytt förslag får framställas, det anser jag vara afvikande från allt hvad som hittills i detta afseende iakttagits. Den 19 A pi il e. m. G53 Frih. Cederström: Det skulle mycket förundra mig, om icke, då ett betänk, blifvit punktvis föredraget, uti hvilket en punkt blifvit genom votering afgjord, och en annan befunnen stå i strid med det sålunda fattade beslutet, discussionen öfver denna sednare punkt då skulle vara laglig, när frågan om beslutets fattande förekommer. Nu har H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställt propos. på bifall till denna punkt. Jag vet väl icke huru FIr Gr. o. Landtm, uppfattat svaret å denna propos., men jag supponerar dock, att Hr Gr. o. Landtm, ansett propos. hafva blifvit med nej besvarad, enär Hr Gr. o. Landtm, sedan föreslog propos. på afslag lill samma punkt med den förändring, att R. o. Ad. skulle besluta, att de 73,853 r:dr 16 sk. skulle ur räkenskaperna afföras.
Domkyrkan tillhöriga och utan ersättning begagnade Lektorsgårdar, till boställshyror och till aflöning för lärare vid Elementar-läroverket derstädes, men lämpligare torde vara, att dessa förhållanden på det sätt ordnas, att de medel, som åt Domkyrkan blifvit anvisade, äfven blifva oafkortadt för kyrkans iörvaltningsoch framtida underhålls-kostnader att tillgå, får Utskottet föreslå” m. m. Jag har ansett mig böra meddela dessa upplysningar hufvudsakligen för det ändamål, som i början af mitt yttrande blifvit uppgifvet, för hvilket de ock torde få lill Expeditions-Utskottet öfverlemnas. Det Högv. Ståndet lärer desto heldre, hoppas jag, medgifva delta, då jag icke begärt någon förändring af hvad Utskottet i denna punkt föreslagit. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets nedan omförmälda Utlåtanden: N:o 104, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående ytterligare anslag till iståndsättande af Linköpings Domkyrka. Med ogillande af Utskottets första hemställan, beslöt Preste-Ståndet, i öfverensstämmelse med Riksgälds-aldelningens af flera reservanter åberopade tillstyrkande, lemna sitt bifall till Kongl. Maj :ts i ämnet afgifna nådiga Proposition, och ansågs till följd häraf Utskottets sednare hemställan hafva förfallit. N:o 105, i anledning af gjorda framställningar, angående ytterligare låne understöd för kyrkobyggnaden i Christinehamn. Bifölls. N:o 106, i anledning af väckt motion om låneunderstöd till kyrkobyggnad i Ullerfvads församling af Skara stift. Bifölls. N:o 107, i anledning af väckt motion om bidrag af allmänna medel till kyrkobyggnad i Kongsbacka. Bifölls. N:o 108, i anledning af väckt motion om låneunderstöd till skolbyggnad i Luleå. Bifölls. S. D.
Biföllos. Rubriken till §§ 302—322. Frih Leijonhufvud: Jag har endast velat nämna att denna rubrik inom Utsk:t blifvit ändrad. Utsk:t har la'gt till ordet »rättegång'), hvilket genom tryckfel ej blifvit kursiveradt. Öfverläggningen ansågs härmed slutad och den ifrågav:de rubriken godkändes. Ingressen. Bifölls. Slutligen föredrogs: Utsk:ts å sid. 27 och 28 afgifna hemställan. Bifölls, med erinran om iakttagande af R. o. Ad:s vid lagförslagets granskning fattade beslut. R. o. Ad. åtskiljdes kl. J 11 e. m. In fidem, 0. Brakel. Plenum kl. 10 f. m. Justerades prot:t för den 28 sistl. Maj e. m. Hr von Ehrenheim, Per: Ja» får vördsamligen anhålla, att R. o. Ad. måtte inbjuda de öfriga Riks-Slånden att förena sig i R. o. Till detta förslag lemnade R. o. Ad., uppå framstäld propos. , sitt bifall. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande LagUtsk:ts den 12 och 15 dennes på bordet lagda Utlåt. N:o 55, i ani. af gjorda anmärkningar samt Riks-Ståndens skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utslr.ts Betänk. N:o 35, innefattande yttrande öfver dels K. M:s Nåd. Propos. med förslag till ny strafflag, dels ock enskilda motioner rörande bottmålslagstiftningen. Utsk:ts yttrande nederst å sid. 1. Godkändes. Usta kap., Usta och 2:dra §§:ne. Utsk:ts till andra Riks-Stånd gjorda hemställanden Iades till handlingarne. Utsk:ts till andra Riks-Stånd gjorda hemställan lades till handlingarne. 9:de §:n. Utsk:ts till andra Riks-Stånd afgifna hemställan lades till handlingarne. 14:de §:n. H. Exc. Hr Frih.
Ja! Grefve Liljencrants uppgaf uti sin berörda motion, att af de (intill 1859 års slut) å Räddningsoch Magdalenahemmen här i staden intagna qvinnor, hvaribland för barnamord, stöld oell lösdrifveri straffade 137, skökor och försvarslösa, som ej blifvit för brott straffade, 61, tillsammans således 198, hade ej fullt en sjettedel åter beträdt lasternas väg, och Grefven slöt häraf, alt genom tillvaron af ifrågavarande inrättningar Staten ej blott beredts en betydlig besparing af utgifter, utan, hvad vigtigare är, en väsendtlig moralisk vinst. Enligt från Magdalenahemmet begärda och lemnade uppgifter har af de från 1860 års början till denna dag derifrån utgångna tillsammans 66 qvinnor, veterligen endast en, förut straffad för andra resan stöld, blifvit å nyo för brott dömd, — fyra, från fängelser mottagne, hafva såsom försvarslösa återkommit till korrektionsinrättning, — en, förut dömd för fjerde resan stöld, förfallit genom supande — fern återfallit till annan liderlighet (bland dessa äro två, hvilka blott öfver en dag vistats å Magdalenahemmet), — två, hvilkas uppförande ej vunnit önskelig stadga, men af hvilka den ena sökt, fastän ännu icke vunnit åter inträde vid Magdalenahemmet. Tillsammans äro således af sextiosex, endast tio, på hvilka någon tids vistande å Magdalenahemmet icke uppenbarat någon god verkan. Erfarenheten lärer dock, att sådant ej sällan längre tid efter afgången derifrån blifver uppenbart. »Det vare «nu huru det vill med dessa Magdalenahem», yttrade en olycklig derifrån förlupen qvinna, «ett är dock visst, att man der får höra sådana Guds ord, som man icke så «lätt åter kan förgäta, hvart helst man än må komma.» — Magdalenahemmets ledare kunna derföre med större skäl, än mången annan, sägas «så på en förhoppning». Ofta nog gifves dem dock att snart se frukten af deras kärleks arbete.
Beslagarens enskildta interesse derigenom skulle med det allmännas närmare förenas; och som erfarenheten sedermera tillräckligen ådagalagt, att denna anstalt icke medfört åsyftad verkan, utan deremot varit af den skadliga påföljd, att densamma i ej Den 3 Juli. *9 ej obetydlig man bidragit till främmande för^udna varors kringspridande i Biket, till förfång för de* inhemska näringarna; så anser Utskottet sig ej äga anledning att, i likhet med hvad dess till. Biksens Ständer afgifna Betänkande', rörande den öfverklagade förlägenheten i 'allmänna rörelsen, i denna del innehåller, vördsamt hemställa, att deri underdåniga önskan ina hos Kongl. Majit anmälas, att förenämnde tillåtelse måtte upphöra, och hvarvid ändamålet tyckes böra med mesta säkerhet vinnas , om det finge bero af Beslagarens eget val att bestämma huruvida det anhållna godset antingen borde föryttras på allmän auction här i Biket, med vilkor af export under iakttagande af de försigtighetsmått, som äro föreskrifna uti 1799 års Kongl. Förordning emot Uurendrägeri och Tull-försnillning, eller ock genom Tull-styrelsens försorg afsändäs till utländsk ort, för att der genom Svensk Consuls eller Handels - Agents, försorg försäljas. Stockholm den 30 Juni 1815. På Särskildta Utskottets vägnar Dr. Ruuth. Ludvig Mörner. Jac. Linström. Eric Ericsson. C. Klintberg. lios Högloft. Ridd. och Ad. den 2 Jall, fiögv'örd. Prest-Ståndet der 2 Vailofl. Borgare-Sråndeit den 3; . Hederv. Bo./ide-Stancjet äcu 2 ; . Vördsamt Memorial! Ifrån Vällofl. Borgare - Ståndet och Hedervärda Bonde - Ståndet ärö till Särskildta Ut - Den s Juli. Utskottet remitterade följande Memorial, nemligen: 1:0 Af Herr G. Stabeck, innehållande uppgift af en del bland de orsaker, som bidraga till närvarande ofördelaktiga oeconomiska ställning; 2:0 Af Herr Häradshöfdingen G.
Det är äfven räntegifvarens intresse som måste afses, och en förändring måste vidtagas som förenar den förres med den sednares. Den siste värde talaren synes glömma detta. Månne dä räntegifvarnes fördel medgifver att det nuvande uppbördssättet skall bestå? kan det vara öfverensstämmande med dennes intresse att en innehafvare af ett löningshemman åläggas att föra sin spanmål 5 å 6 mil åt ett håll, andra räntepersedlar åt ett annat och att sålunda nödgas underkasta sig en resa af måhända 30 mil för att utgöra en ringa ränta af kanhända blott några r:drs värde, dervid resekostnaden uppgår till vida större belopp än sjelfva räntan. Bjuder icke billigheten, att Staten åtminstone så till vida går den tungt beskattade jordbrukaren till möte, att han befrias från att åt olika håll och till olika personer utbetala sina skatter. Jag tror icke att någon utförligare bevisning för nödvändigheten af en förändring i detta afseende är behöflig. Man har här ifrågasatt, huruvida prejerier verkligen egt rum. Kan man väl uppriktigt förneka det? Men det sker icke, säger man, i allmänhet. Om också blott på ett ställe sådant inträffat, så synes mig så Jänge det är möjligt deruti liggga tillräcklig anledning att vidtaga en författning, hvarigenom sådant prejeri förebygges. Man har här vidare yrkat på, att gamla institutioner torde bibehållas. Jag läflar med hvar och en i vördnad för våra gamla institutioner särdeles dem, på Den 9 September f. m. 201 hvilka samhällets bestånd hvilar. Men jag anser rätta sättet att bibehålla dem vara att lämpa dem efter tidens fordringar, och detta gäller i synnerhet i fråga om ekonomiska författningar hvilkas förändrande under tidernas lopp är nödvändigt. Det är nu endast fråga om en förändring i det sätt hvarpå embetsmännen uppbära deras löner, men icke kan man väl säga att samhällets bestånd hvilar derpå särdeles då meningen ej är att minska deras inkomster. Man åberopar vidare den risk som skulle uppstå för räntetagarn om räntorna indrogos till Statsverket för att sedermera till vederbönde utbetalas. Det är till förekommande af en sådan risque som SlatsUtsk. nu tillstyrkt att uppbörden bör ske för indelningshafvarnes räkning. Frih.
«Men,» sade han efter en stund, «vill du nu också riskera något sådant? Hon böjde sig fram och såg honom snedt upp i ansigtet. «Jag, ja! Hvarför inte!?» ropade hon utmanande. Truls tyckte, han sjelf var dum, men höll i: Nå, om det nu också ginge an? Hon rätade rygg som en spänstig fjäder. «Puh,» sade hon med den absoluta souveränitetens förakt. «Hvem har med det att göra? Jag vet naturligtvis, att mina gamla derhemma skola bli förfärade, när jag skrifver derom, men det kan nu inte hjelpas. Det vill säga, om inte du ... tycker ... att ...» «Herregud, jag,» protesterade Truls skrattande. «Det är ju inte mig, det är frågan om.» «Ja,» afgjorde hon med en gest, som om hon kastat ett helt fång af honom supponerade fördomar bort, «jag har icke en betänklighet.» «Nå, alltså!» ropade Truls. Och dagen derpå lät fröken Schrader segla sig öfver direkt till Sassnitz, – efter hvad det hette i pensionen för att efter en tur till Stubbenkammer resa hem till Harz. Och tvenne dagar senare packade den unge svenske herrn samman och lät bittida på morgonen skjutsa sig till Putbus, för att öfver Stralsund begifva sig hem till sitt land igen. Och på aftonen af samma dag stego de båda flyktingarna ombord å ångaren, som anlöper Sassnitz på sin tur mellan Stettin och Kristiania ... Der var icke en menniska att se på däcket, när han steg ut från trappan; alla lågo ännu och sofvo dernere; bara styrmannen stod uppe på kommandobryggan och vred sitt hjul. Det var ännu i den allra tidigaste morgonstunden, klockan kunde väl vara tre eller så; men det var helt ljust. Landskapet tecknade sig i klara, kalla, bleka färger: himlen blekgrön, mattblå, vattnet matt blankt i samma färger, och bergväggarne på fjordens båda sidor insvepta i en lätt, blåaktig dunst.
Cronhjelm, uti Memorial, som blifvit till Stats-Utskottets åtgärd remitte rädt, föreslagit, att Riksens Ständer måtte i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit ville, för Upsala Akademi, lika sorn redan för omkring ett år sedan skett med Universitetet i Lund, utse en skicklig Lärare för den Militaire Elementar-Undervisningen, till hvars aflöliande nödige medel borde på Stat anslås. Utan att ingå i närmare undersökning om den nytta, sorn den Studerande Ungdomen kunde draga af en Lärare uti Theoretiska Krigs-Vetenskapen, bör likväl StatsUtskottet yttra den tanka, att, i betrag - 4:de Sami. 45 o StatsUtskottets Bctiinkanden. tande af det mindre afståndet emellan Upsala Akademi och Krigs-Akademien, behofvet af särskild Lärare för den Elementaire Militair-Undervisningen icke synes vara lika stort för Akademien i Upsala, som vid Akademien i Lund, der, enligt Motionärens egen uppgift, detta behof redan är afhjelpt, Och skulle Kongl, Majit i Nåder finna, att en sådan Lärares anställande vid Upsala Universitet medförde den nytta och fördelagtiga inflytelse, som Herr Grefve Cronhjelm förmodat, är Utskottet förvissadt, att Kongl, Maj:t täckes vidtaga sådana åtgärder, hvarigenom ändamålet vinnes, utan att något särskildt Stats-anslag dertill erfordras, heldst Universitetens Lärare-Stater aflönas af de betydliga donationer, som från äldre tider blifvit gjorde, utan att något särskildt bidrag af Stats-Verket allt hittills för sådant ändamål erfordrats. Detta öfverlemnas vördsamligen till Riksens Ständers bepröfvande. Stockholm den 3 April i8a3. N:0 go. Ankom deu y April i8a3. Utlåtande och Förslag, i frågan om Aflöningen för Riks-Ståndens och deras Utskotts-Secreterare, Cancellier och VaktBetjening. Stals-Utskottets Betänka/iden. l\r^\ Uti Protocolls-Utdrag, af d. 5 och n nasti.