Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Deremot, då anställning i Jordeboks-konloret eller såsom Chef derför icke borde utgöra hinder för befordran inom andra, på ordinarie stat uppförde embetsverk och korpser, utan fastmera, om jordeboks-arbetet med nit och skicklighet bandhaldes, innefatta en merit, sorn berättigade till uppmuntran och fortkomst, men den af Kammarkollegium ifrågaställa rätt för hvarje vid detta Kontor förordnad tjensteman att allt framgent, med eller utan sysselsättning, uppbära enahanda aflöning, skulle vid det tillfälliga om än långvariga jordeboks-arbetets slut belasta Stats-verkef med pensionering al en myckenhet tjenstemän, som möjligen, ehuru fullt arbetsföre, kunde finna sin fördel vid att icke vidare söka någon fast anställning; bade Kongl. Maj:t icke pröfvat skäligt att bifalla Kammar-kollegii förslag om exspektans-arlvoden efter jordeboksarbetets slut; likasom pensionsrält af allmänna Enkeoch Pupill-fonden för enkor och barn efter ifrågavarande för ett tillfälligt uppdrag förordnade embetsoch tjenstemän icke läte sig förena med de stadgade grunderna för denna fonds förvaltning. Efter ofvanstående beräkning; af de utgifter, som intill 18G0 års slut skulle lör jordeboks-arbetet föreslå, komme de att uppgå till följande summor: vedergällning till Ilärads-skrifvarne lör biträden, vid uppgörande af förvandlingsuträkningärne, äfvensom lill Lands-kamererarne för dessa uträkningars och sjelfva jorde böckernas granskning, omkring • 55,000: — arfvoden för Kammar-kollegii Jordeboks-konlor och dess Chef . 01,250: — afsätta medel att användas till arfvoden för biträden i Kollegii Kansli m. tn 10.000: tillsammans Riksmynt R:dr 126,250: — När härifrån afdroges nuvarande behållning på anslaget till skatleförenkliugens verkställighet, ofvanberörde 16,063 R:dr 16 sk.
Inom Borgareoell BondeStm hafva nyligen motioner i denna syftning blifvit väckte. — Tidpunkten synes också nu med rätta vara inne, att Statsmakterna måtte väl behjerta denna sak, ty — till följd af den hastiga utvecklingen i näringar, handel och industri, som, under sednare åren, kommit oss till godo, — så har behofvet af ett bättre kommunikationssystem gjort sig ganska känbart, och dessutom måste en mängd nya vägar blifva behöfliga, i den mån som landets jernvägsnät hinner att fullbordas. Det gamla vägunderhållningssystemet har många brister och bringar förluster såväl för Staten som för de enskilde. — Dessa brister äro hufvudsakligen dels) att ett grundligt, öfverallt lika genomfördt, planmessigt och ändamålsenligt vägsystem icke kan med det närvar:de åstadkommas; dels) att de till vägiäggningen åtgående arbetskrafter icke rätt användas; samt dels) att fördelningen af vägunderhållet på väghållnadsskyldige icke har kunnat tillämpas så, att hvar och en fått vägstycke på den väg, som han mest brukar, utan har mången sin anpart å en väg, som han sällan befar, och således icke har enskildt intresse att väl underhålla. — Att mycken arbetskraft årligen förslösas på väglagning, och att en förlust för såväl Staten som enskildt derigenom upstår är klart, när större arbetskrafter derpå användas, än som behöfves och isynnerhet när arbetet utföres på ett sätt, som icke motsvarar ändamålet, och således icke medför motsvarande nytta. —- Större arbetskraft måste väghållnadsskyldige använda, när de, såsom ofta fallet är, hafva vägstycken så långt borta från hem - 480 Den 29 November f. m. met, att lika lång tid åtgår att färdas deremellan, fram och åter, som tid behöfves att laga vägstyckena. Körslor åtgå alltid dertill, hvadan en bonde, som sitter på en liten hemmansdel, hvilken lian annars kunde sköta utan hästar, oftast anser sig tvungen att hålla sådana, för att kunna åt samhället utgöra denna hofveri-arbets-väglagningen.
Upplästes ett från BorgareStåndet ankommet ProtocollsUtdrag af denna dag, innehållande att BorgareStåndet stadnat uti samma beslut, som Hoglofl. Ridderskapet och Adeln, i afseende å Hans Kongl. Höghet ArfPrinsen, i början af detta Plenum fattat. Lades till Handlingarne. Justerades följande: Utdrag af Protocollet, hållet hos Hög* lofl. Ridderskapet oeh Adeln, vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 30 December 1817- S. D. Sedan VällofU BorgareStåndet, i anledning af en dess Ledamots, Herr Borg - Den 2 Januarii. 117 mästaren Holms gjorde hemställan om skyndsam tryckning af Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes ÅrsBerättelser angående årsväxten m. m. i deras Län, den 8 i denna månad en sådan tryckning beslutit, och ansett frågan om trycknings - kostnaden böra till StatsUtskottet remitteras , samt Hedervärda BondeStåndet, enligt ankommet ProtocollsUtdrag af den 13 i samma månad , med BorgareStåndet sig förenat , fann Höglofl. Ridderskapet och Adeln för godt, att i nyssnämnde beslut med Bor. gareoch BondeStånden till alla delar instämma. Ut supra. S. D. Vid förnyad föredragning af Hedervärda BondeStåndets ProtocollsUtdrag af den j8 dennes, innehållande underrättelse om dess bifall till Statsutskottets, den 12 i samma månad aflåtne Betänkande , angående de inställda KronoUtskyldernes utgörande , dock med tillägg , att de Skattskyldige , hvilka ej kunde anskaffa Bancoeller RiksgäldsSedlar, skulle vara berättigade att deponera DiscontAssignationer, intilldess Rikets Ständer i frågan om Disconterne sig utlåtit och derom vidare förordnat, uti hvilket tillägg de öfriga Stånden blifvit inbjudna, att sig med BondeStåndet förena; ansåg Höglofl.
syska är icke typen för den franska qvinnan, Turnyren har hon för länge sedan gifvit afsked, genomsnittsfransyskan har med henne föga och luggen, ja, den fick följa med — på sin gemensamt. Författarne må teckna undantagen höjd kan några hårstrån vid hvardera tinningen bland menniskorna — undantagen äro ju de dragas ned i snigelform. Ett toalettfel har intressantaste att studera • — och de ha rätt hon, och det bör ej imiteras: benägenheten att dertill, men vill man finna den typiska reprepudra sig. Här i Paris har emellertid poudresentanten för en klass, ett folk, då måste man de-riz i boudoirerna öfvergått från lyxens omoftast lägga boken ifrån sig och gå ut i lifvet. råde till att vara en ren nödvändighetsartikel, Är hon då vacker, fransyskan? Ja och nej. som är omöjlig att utrota. Men den fattigare klassens qvinnor då, de, Uppställer ni som vilkor för qvinnofägringen en näsa, så klassiskt skuren som den meliska som ej ha råd att välja sina kostymer hos Afrodites, ett par ögon, hvars drömmande damskräddaren Worms? Ja, det är just hos svärmeri griper er så sällsamt som Madonna dem, fransyskans naturliga smak bäst visar di San Sistos, då måste Frankrike uppge allt sig — en smak, som ersätter hvad som saknas hopp om segerns pris vid de nu moderna i portmonnän. Går man uppför bankarne i skönhetstäfiingarna. Men det gifves ju många Belleville eller till de osnyggaste qvarteren i slag af skönhet. Den t. ex., som ligger i den Monmartre, skall man finna detta. En qvinna hälft omedvetna charme, hvilken kan göra ett må här vara aldrig så fattig, så vet hon dock i vanlig mening ej vackert ansigte nästan föratt fästa sin tarfliga bomullsklädning, att upptrollande, det skälmska lekande behag, som lägga sitt hår, så det fär en viss, distinguerad kan forma ansigtslinier så gratiösa. Det var prägel. Detta i förening med gången, sättet detta je ne sais quoi, som säkerligen gjorde, att föra sig.
Friherre Cederström, Jacob: Formen af den öfverläggning, som, i anledning af detta memorial om ändringar i Tryckfrihetslagen, ägt rum inom Ridderskapet och Adeln, förefaller mig såsom en Prolog till ett dramatiskt spel; ty man har ej behandlat sjelfva ämnet i detailer, utan blott framställt allmänna reflexioner Öfver det hela. Likväl hafva dervid förekommit några framställningar af den märkliga art, att de påkallat mitt yttrande derom. — Bland dessa är äfven Herr Cederschjölds yttrade farhåga för hysteriska anfall under denna öfverläggning inom Riddarhuset. Jag skulle tro, att något sådant ej borde komma i fråga bland Representanterne, och att deras Physik ej behöfde ingå i discussionen och komma i beräkning, då de öfverlägga örn Rikets angelägenheter. — Af Herr Hjerta har blifvit yttradt, att, som de föreslagne ändringarne i TryckfrihetsLagen icke vore af behofvet påkallade, Ridderskapet och Adeln borde till ConslitutionsUtskottet återsända Memorialet, med tillkännagifvande af denna opinion, såsom Ståndets gemensamma tanka. Deraf skulle följa, att, tvertemot Grundlagens föreskrift, Rikets Ständer skulle afgöra en fråga örn ändring i Grundlagen vid samma Riksdag, som frågan blifvit väckt. Således kan Hr Hjertås förslag i detta fall omöjligen antagas. Herr Hjerta har sagt sig anse förslaget såsom ett motstånd mot yttranderätten. Jag tror, att om vi öfver - Den 27 Januarri f. ra. 5 enskomma derom, att med yttranderätt ej förstås annat, än hvad som öfverensstämmer med en hvars rätt, så kan yttranderätten ej anses vara genom Utskottets förslag för nära trädd. Jag vill derföre ej påstå, att Utskottet har fullkomligt rätt i hvad det föreslagit; det tillkommer Rikets Ständer vid nästa Riksdag att antaga eller gilla det; men antager man, att enskild rätt blifvit utan ansvar förnärmad genom missbruk af tryckfriheten, och att lagen derom således är felaktig, så finnes visserligen skäl för Förslaget att ändra den.
Ridderskapet och Adeln, VälloflBorgare-Ståndet samt Hedervärda Bonde-Ståndet gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande, Nm 384, med förslag till allmänna grunder för Riksgälds-Contoiiets utlåning emot inteckning i jord-egendom, fann Ståndet, sorn bifallit Betänkandet iNtc» 3S4, likväl nu skäl att ingå i pröfning af, samt gilla Utlåtandet N:o 415, med undantag deraf, att, i enlighet med Ståndets förra beslut i 7:de punkten af utlånings-grunderne, den förändting vidtogs, att lån icke må meddelas under Trehundrade (300) Riksdaler Ra,nco,. 13 Prou-Utdrag den 3 Mars 1830. S. D. Föredrogos å nyo och biföllos Slatg-Uiskottets Utlåtanden: N:o 412, öfver Expeditions—Utskottets Memorial, No 350, angående en underdånig Skrifvelse om verkställd granskning af Lazarettsoch Curhus-räkenskaperne; och N;o 413 , öfver Herr Rosenblads, B. > motion, innefattande förslag till bestämmande af tiden och sättet för invexlingen och upphörandet af Riksgalds-Contoirets Credit-sedlar. S. D.
Instämmande, såsom jag nyss nämnt, med Frih. Raab, nan beräkning, än den han gjort. Efter afdrag af den lindring af 25 proc., som äger rum för socker ifrån Brasilien, hvarifrån Sverige för närvarande får sitt mesta socker, utgiir införseltullen på det derifrån införda råsockret 29i,0 r:st. per 'tt. Dä tullen således är 29,\ r:st. per it, så erhåller Staten för 100 8> rätt socker 5 r:dr 7 sk. 6 r:st. i lull. Om nu dessa 100 U råsocker kunna gifva (10 tt toppsocker, och de skulle exporteras emot den af Frih. Raab föreslagna drawbacken, sä uppkommer den skillnad emellan drawbacken och importtullen, som Frih. nämnt, ty då drawbacken skulle göra 60 gånger 4 sk., eller 5 r«lr, sä skulle ändock återstå 7 sk. 6 r:st., som Staten behåller, oberäknadi den tolag, sorn tillkommer städerna. Deremot skulle, enligt Ulsk:s förslag, drawbacken endast uppgå till 4 r:dr 18 sk., och efter 3 sk. 8 r:st., som en reservant föreslagit, skulle summan blifva 4 r:dr 28 sk. Dessa hegge summor, jemförda med importtullen, 5 r:dr 7 sk. 6 r:st., skulle således gifva en ännu större skillnad emellan drawbacken och införseltullen; hvarföre jag tillstyrker, att drawbacken må bestämmas lill 4 sk. Jag bar all anledning befara, alt någon betydligare export af denna artikel hädanefter icke med fördel kan äga rum; men under sådana förhållanden är det icke skäl att, genom en nedsättning i drawbacken, ytterligare minska denna fördel. Ilr Hjerta: Den fråga, som nu är föremål för R. o. Ad:s pröfning, är tvifvelsutan af den aldrahögsta vigt. Några runstyckens förhöjning af ifråga var. drawbaek skulle medföra en väsendtlig skillnad i Statens inkomster. Jag äger icke den insigt i ämnet, att jag här på stället kan stå och säga, huru inånga "tt socker, som kunna göras af en viss qvantitet råsocker.
Tumbapapperets bokförda värde jemkas efter det i handeln gångbara papperspris, blifver den synliga förlusten å Bruksrörelsen ännu ytterligare betydligt ökad. 3:o Denna förlust härleder sig visserligen i första rummet från det ganska naturliga förhållande, att industri-inrättningar, som tillhöra det Allmänna och genom dess Ombud förvaltas, vanligen lenina föga behållning, emedan de sakna den drifkraft, som ligger i enskildta interesset och den sporre, hvarmed detta eggas till verksamhet; Men serskildt i afseende på Tumba förekommer äfven att, oberäknadt den lika dryga som oundvikliga förvaltningskostnaden, veckoallöuing, ljusmedel, inqvartering, ved, spanmålsstat 111. m. för hela ordinarie arbetspersonalen (46 karlar och äldre gossar) jemte mångahanda utgifter för underhåll af byggnader 111. m. måste oförminskade bestridas, antingen Bruket går eller står — antingen det har någon eller ingen tillverkning; hvarföre ock hela omkostnadsbeloppet måste, utan afseende härå, fördelas på den mindre qvantitet papper, som en kortare tid af året blifvit tillverkad, under det att arbetstiden den öfriga delen af samma år, fått fruktlöst löpa förbi. Man har nemligen, såsom vederbörandes officiella berättelser och deri förda klagan O Rcvisoremes Bercitt. ang. Bancovcrket. ° 58 öfver bristande sysselsättning utvisa, heldre låtit sistnämnde tid bortgå obegagnad, än man velat, på sätt 227 § i Banco-Reglementet stadgar, använda densamma till ”förfärdigande af andra papperssorter, än Sedelpapper, som med förmån kunna afyttras.” Väl anföres, att en sådan pappersfabrication möjligen skulle ådragit Tumba en ny förlust. Men otvifvelaktigt är både, att denna förlust icke kunnat uppgå till samma belopp, som den nu under vissa tider af året ändamålslöst utbetalda veckolönen m. m. och äfven att de arbetande genom extra papperstillverkning, kunnat förvärfva ökad förfarenhet och skicklighet i yrket; såsom stadgandet i 227 § och Tumba Bruks-Styrelses vid sistförlidne Riksdag i ämnet afgifna hemställan jemväl åsyfta.
Från Hedervärda BondeStåndet. S. D. Vid förnyad föredragning arStats-, Utskottets Utlåtande, N:o 373, i anledning af väckt motion, att alla frågor om återbetalningsoch ersättnings-skyldighet emellan Kongl. Majit och Kronan, a ena, samt en* 302 Prot.-Utiiräg den 10 Februarii 1830. skilda personer, å andra sidan, ovilkorligen böra vid laga Domstol upptagas och afdömas, eller ock, i annat fall, det Embetsverk, som underlåtit att sådan åtgärd vidtaga, ansvara ali förlust för Staten, beslöt Ståndet att bifalla Utlåtandet; i följd hvaraf sista punkten af Utlåtandet remitterades till LagUtskottets handläggning. o S. D, A nyo föredrogos och bi föl 1 os Stats-Utskottets Utlåtanden; N:o 373, angående Låne»anslag till en brobyggnad öfver Tranarps å$ N:o 374 , i anledning af ytterligare vackt motion om utgående af Herr Majoren Grönhagens f. d* innehafda Page-lön; N:o 375, i fråga om förändring i sättet för .Kongl. Räntekammarens assignering på Banken och Riksgälds-Contoiret; N:o 376, i anledning af Kongl. Majts till Utskottet aflåtna Nådiga skrifvelse, angående hyresfritt begagnande af GeneralAssistance Contoirets hus för en blifvande Lombard-lånerörelse i Hufvudstadens N;o 378, i anledning af Herr Rosenblads Bernhard, motion, rörande åtskilliga föreslag - Prot.~Utdrag den 10 Februarii 1830. 103 na afskrifningar i Riksgälds-Contoirets räkenskaper; och N:o 379, i anledning af väckta motioner, rörande granskningen och approbationen af Riksgälds-Contoirets smärre Creditsedlar. S. D* På grund af dervid gjorda anmärkningar återremitterades Siats-Utskottets Utlåtanden : N:o 377, öfver Herr Hjertås, G, A.i från Höglofl.
Denna mening förändrar icke något af hvad som blifvit beslutadt, eller framdeles kan komma att beslutas, utan innebåller blott en kort sammanfattning af den syftning, som ligger till grund för Ständernas beslut. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde till Frih. Palmstjerna, om icke följande punkt först borde uppläsas. Frih. Palmstjerna: Den af mig framställda meningen har jag icke begärt eller velat tillägga i8:de punkten, utan att den skulle ställas framför denna och näst under rubriken: C. Lånebanken, såsom hafvande afseende å hela lånerörelsens reglering och icke blott å en underafdelning deraf. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm. lät härefter utur BancoUtsk:s förslag uppläsa följande ord: C. Lånebanken. Frih. Ehrenborgh: Jag anhåller att få veta, huruvida de öfriga Stånden antagit ett sådant tillägg, som det Frih. Palmstjerna föreslagit. Skulle så icke hafva skett, så, och då jag instämmer med Frih. Palmstjerna, får jag tillika begära, attR. o. Ad., i händelse af bifall till Frih. Palmstjernas tillägg, jemväl måtte besluta, det Medstånden inbjudas att deri med R. o. Ad. sig förena; ty i annat fall lärer det väl icke, äfven i jemnkningsväg, kunna varda till efterrättelse faststäldt. Frih. Palmstjerna: Jag instämmer med Frih. Ehrenborgh och begär, såvida R. o. Ad. bifaller mitt förslag, jemväl propos. derå, att de öfriga Stånden må genom prot.- utdr. inbjudas att sig med R. o. Ad. förena. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att intet af de öfriga Stånden beslutat något sådant tillägg, som nu blifvit föreslaget. På åtskilliga ledamöters begäran upplästes Frih. Palmstjernas förslag, så lydande: ”Bankens nuvar. lånerörelse för"minskas ej i annat fall, än y:de och 8:de punkterna bestämma ; men den lämpas efter rörelsens behof, på sätt här "nedanföre stadgas.”
Och om detta, på grund af fadrens förtjenster i arf gångna samhälls-företräde för R. o. Ad., skall anses utgöra ett ärftligt aristokratiskt element, som enl. någras påstående eger förmåga att stödja den ärftliga monarkien, så kan sådant åtminstone ej gälla under annat vilkor, än att Adeln fortfar att utgöra en serskildt, med de öfriga representerade samhällsklasserna icke sammanblandad afdelning af representationen. Ty sedan amalgamationen försiggått, försvinner uppenbarligen företrädet, och förvandlar sig snarare till en olägenhet eller förlust för Adeln och dess medlemmar — om man rätt vill betänka saken. Min öfvertygelse är derföre att, R. o. Ad. icke såsom särskildt Stånd kan försvara sin tillvaro, utan kanske snart — kanske först i en aflägsen framtid, såsom sådant skall försvinna. Och när jag har denna tro, må det ej förtyckas mig, om jag helst önskar att R. o. Ad. sjelfmant bringar detta offer på fäderneslandets altare, till värdig efterföljd, af de högsinta föredömen af ädel sjelfupoffring, som af frejdade förfäder blifvit gifna. Väl är det sant att jag kanske misstager mig, och att de åsigter kunna vara falska, hvarigenom jag nu velat bevisa, att den samfälda valprincipen långt ifrån att vara så absolut och i allo förkastlig, som några här hafva förmenat, tvertom både är riktig till (i* 84 Den 18 December. sin grand och i sin tillämpning å det Svenska samhället, omöjlig att emotstå eller tillintetgöra. Men min stadgade ärliga öfverty gelse har jag dock dermed uttalat, och dä jag om densamma visst icke är ensam, utan den delas af ett stort antal Svenska medborgare och redliga fosterlandsvänner tror jag att våra motståndare göra både rättast och klokast, om de icke totalt förkasta denna grundprincip som af oss bekännes, och som vi nu vid representationens ombildning åtminstone i någon mån velat göra gällande samt hvilken, vid detta rik? möte nedslagen, innan kort kanske, skall i förnyad och föryngrad kraft återupresa sig.
Det är lika litet tillräckligt, att endast trygga beståndet, och ordna verksamheten, af en Bank-Inrättning, som varit ämnad till Central-Punct för Rikets Myntväsende, men småningom blifvit det äfven för dess allmänna och enskilda Credit-förhållanden. Om man skulle antaga sammanblandningen af dessa olikartade föremål, såsom grund till den oreda och förvirring, som i afseende på begge förekommer, är det likväl icke lika otvifvelaktig!, att blotta åtskiljandet ensamt skulle tillvägabringa den saknade ord - Stats-Utskottets Betänkanclen. Det är icke endast värdet a det omkringlöpande Myntet, som måste stadgas och upprätthållas; sjelfva värdeberäkningen i allmänhet behöfver erhålla den fasta stödjepunct, hvaraf den icke kan vara i mistning. Det är icke nog, att man gör anstalter om nya CreditInrättningar; sjelfva Crediten måste till stor del skapas å nyo; ej nog att genom författningar söka trygga helgden och uppfyllandet af ingångne förbindelser; man måste med roten upprycka ogräset af den fördom, som allt iner och mer, kanske just derföre, att man ej lemnat den eljest goda jordmånen uti nödig stillhet, börjat uppväxa, emot både allmänna Författningar och enskilda förbindelser; och hvaraf frukten ej länge kan uteblifva, uti de kalla bemödanden hvilka, merendels alltid klokast af alla beräknade, endast afse ett sådant fullkomligen frånskildt sjelfbestånd för hvarje enskild person, som undergräfver och uppblåser alla enskildta medborgerliga förhållanden, och slutligen skulle kunna störta äfven de allmänna. Frågorne om rörelse-Capitalets tillräcklighet, om dess rätta beståndsdelar, och tillbörliga spridande, om de egenskaper deraf, sorn skola befrämja dess omlopp, måste jern - iy56 StatsVt sko t tets Betänkanclen. te sig lemna rum åt andra , vida vigtigare , om sjelfva rörelsen, dess allmänna villkor, och den olika naturen, de olika verkningarne, af dess olika arter.
Emellertid lefde han i full ovetenhet om den andliga guldgrufva som han bar inom sig, och han var så aflägsnad från tanken på något slags stilistisk förmåga att han tvärtom vid kriaskrifningen mot ersättning anlitade en äldre kadettkamrat att absolvera ämnet, hvilket sedan i vederbörlig afskrift framlemnades till läraren. Så tillgick det tre gånger och skulle väl fått räkna den fjerde också, om det ej till Brauns lycka burit så väl till att han råkat stöta sig med sin tjenstaktige vän. Nu stod nöden för dörren och den tillkommande skalden satte sig darrande till det vigtiga arbetet, som slutligen med djup oro framfördes. »Detta har herrn icke skrifvit», förklarade läraren, skalden Grafström (då lektor vid Carlberg), sedan han genomläst afhandlingen. »Jo, det har jag.» »Osanning», förklarade den förre, förvånad öfver skilnaden mellan de tre föregående kriorna och denna fjerdes betydligt öfverlägsna förtjenst. »Jag har icke nu sagt någon osanning», upprepade Braun, efter en hastig öfverläggning med sig sjelf, »och jag vill tala om alltsammans.» Läraren blef öfvertygad och fick snart genom nya scripta lära känna hvad det kunde blifva af den ynglingen. Sedan ljus sålunda uppgått för Braun sjelf, började han att ytterligare lyfta på vingarne. Ett litet vitterhetsförbund hade redan bildat sig bland kadetterne, hvaribland varit Ridderstad och AdlersparreAlbano. En skrifven tidning utgafs och här uppträdde först de sånger som sedan i afskrifter från krigsakademien vandrade Sverige rundt under titel: »Nässlor, kardborrar och tistlar, plockade på sångens afväg – 1:sta lasset, 2:dra lasset, dito 3:dje och så vidare. En man, alltid uppmärksam vid nya företeelser på den litterära horisonten, nemligen Hierta, då utgifvare af Aftonbladet, uppsökte ynglingen, intog en del af hans stycken i tidningen och utgaf slutligen på sitt förlag, år 1837, Dikter af Wilhelm von Braun, första bandet.