Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridderskapet och Adeln återremitterad t, har Herr Cederschiöld, Bob■ Theofron, som ansett Stats-Utskottet ej hafva varit berättigadt till framställande af detta förslag, enär fråga derom hvarken blifvit uti Kongl. Proposition väckt eller från något af Riks-Ståndeu till Utskottet remitterad, pä grund af 56 § Riksdags-Ordningen, inom bemälte Riks-Stånd vackt en ny motion, som till allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet blifvit remitterad, och hvari hemställts, att, enär Stats-Utskottet meddelat den upplysning, dels att antalet af de mål, hvilka numera tillhörde Bergs-kollegii pröfning och afgörande, vore så ringa, att en förminskning uti Kollegii Embetsoch Tjenstemannapersonal, till besparing för Statsverket, kunde ega rum, dels ock att för närvarande flera embeten och tjenster inom Kollegium stöde vakante, samt vid detta förhållande en reorganisation af Bergs-kollegium vore af behofvet högeligen påkallad, Rikets Ständer måtte, jemte uttalande af den underdån ga önskan, det Kongl. Maj.t täcktes lill Rikets Ständer aflåta Nådig Proposition om en så beskaffad förändring af Bergs-kollegium, att, genom minskning uti Embetsoch Tjenstemannapersonalens antal, Bilt. till R. St. Prot. 1850 A 1851. 8 Sami. 25 Baft. s Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorial, N:o t!2. besparing uti Statens utgifter för detta Embetsverk i möjligaste mätto bereddes, hos Kongl. Majit underdånigst anhålla, att, intill dess en sådan reorganisation af detta Kollegium i grundlagsenlig ordning kunde verkställas, Kongl. Majit icke måtte tillsätta någon President i Bergs-kollegium, ulan alt den äldste ledamoten kunde, i likhet med hvad förut egt rum, till besparing för Statsverket, få, jemte sitt Ledarnols-embete, tillika bestrida ordförande-befattningen, emot åtnjutande af taffelpenningar.
Upplästes tre af Hr Du Rietz, Fredrik Gustaf, ingifne motioner; N:o 45, om uppförande på Statens bekostnad af lämpliga bostäder vid lotsstationerna på Gottland; N:o 46, om anbringande på Statens bekostnad af en telegrafledning å Gottland; samt N:o 47, om åstadkommande genom Statens försorg af tjäruoch kolbränning å Gottska Sandön. Dessa motioner remitterades till Stats-Utsk:t, hvarjemte den sista motionen kommunicerades med de öfriga Riks-Stånden. Upplästes en al Hr Adlersparre, Rudolf, inlemnad motion, N:o 48, om ett tillägg till 1 mom. i 2 §:n af Kongl. Förordna) ang. fattigvården i Riket den 13 Juli 1853. Remitterades till Allm. Resv.- o. Ekon.-Utsk:t. Slutligen upplästes och remitterades till Lag-Utsk:t en af Frih. von Schulzenheim, David, ingifven motion, N:o 49, om upphäfvande af lagens stadganden rörande s. k. proprieborgen. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 9 e. m. In fidem, O. Brakel. Plenum kl. 6 e. m. Justerades 11 prot.-utdrag för den 11 dennes. Öppnades Hrr Bankmäns lista vid val af en Elektor, och befanns dertill hafva blifvit utsedd: M 1885. Hr Arnell, fullm.j Hr Gyllenram, Henrik Gustaf Wilhelm. Föredrogs och bifölls ett frän Lag-Utsk:t inkommet Mern. N:o 1, om arfvoden till ökadt kanslibiträde. Föredrogs och lades till handlingarne Banko-Utsk:ts den 11 dennes bordlagde Mern. N:o 1, med öfverlemnande af Bankofullmäktiges berättelse. Föredrogs Hr Liljenstolpes, Axel Fredrik, den 11 dennes på bordet lagde motion N:o 27, ang:de sparbanksräntans höjande till 5J proc. m. m. Hr Nordenfelt, Enar Wilhelm:
St:r mera hålla af soldaterna än tjenstemännen, och då få beggedera i alla fall hvad dem rätteligen tillkomma bör. Jag förnyar min anhållan om återremiss. Hr Bildt, Didrik Gillis: Jag har icke utan förundran hört en talare uttrycka sin tillfredsställelse deröfver, att man talar för militära anslag, vare sig att man i frågan har rätt eller orätt. Sympatierna för dessa afskedade soldater tror jag vara odelade, både inom Riddarhuset och ibland Svenska folket, men enl. min tanka är det hvarje representants skyldighet, att icke blott följa sitt hjertås könslor, utan framför allt äfven tillse hvad som verkligen bör och kan göras. Deu i ämnet väckta motionen afser hufvudsakligen att de ifrågavande pensionerna skola utfalla efter en ännu mera förkortad tjenstetid, än som nu eger rum. Olägenheterna häraf hafva på ett lika uplysande som sakrikt sätt blifvit framställda af Frih. Palmstjerna, som har visat, att det är långt fördelaktigare för gemenskapen, om de vid en mera framskriden ålder få ett större pensionsbelopp, än om de tidigare erhålla ett mindre och obetydligare. Denna grundsats synes äfven K. M. hafva följt, då K. JVI. genom Nåd. Bref af d. 22 April 1851 förordnat att underhållstagare i 4:de klassen af Wadstena Krigsmans hus-kassa, hvilka uphunnit 70 år, skola upflytlas i 3:dje klassen, hvarigenom de således erhålla vida högre pensioner än förut. Det af Hr von Hartmansdorff väckta förslag att lill ifrågavande ändamål använda de 5,800 R:dr, hvilka utgå lill aflöning åt Krigs-Kolhii tjenstemän, borde hafva förekommit, när öfverläggningen om Krigs-Kolhii aflöningsstat förevar, hvaremot det nu, sedan R. SI:r godkänt denna stat, har alldeles för sent framkommit.
Men då denna fråga saknade närmare utredning i afseende på ej allenast antalet och beskaffenheten af ifrågavarande boställshemman och lägenheteter inom hela riket, utan äfven beloppet af deraf utgående räntor, tionde och andra afgifter samt öfriga förhållanden, sorn på frågans bedömande kunna inverka, anhöllo de i underdånighet, att Kongl. Maj:t antingen måtte åt den Kommitté, som med anledning af Rikets Ständers underdåniga hemställan klefve utsedd för att afgifva underdånigt förslag till allmänt ordnande af Presterskapets aflöning, i nåder uppdraga, att vid uppgörandet af samma förslag jemväl taga donna fråga i öfvervägande, eller och täcktes på annat sätt förordna om en fullständig utredning af detta ärende, samt att Kongl. Maj:t derefter behagade till Rikets Ständer aflåta den nådiga framställning i ämnet, hvartill anledning må kunna förefinnas. Enligt Justitie-ombudsmannens embets-berättelse till innevarande riksdag, pag. 64 erhöll, i anledning af denna Rikets Ständers skrifvelse, Kongl. Kammar-kollegium nådig befallning att deröfver afgifva underdånigt utlåtande, hvilket ännu icke lärer till Kongl. Majit hafva inkommit. Emellertid är redan, den 11 Juli detta år, Kongl. Maj:ts nådiga Förordning angående allmänt ordnande af Presterskapets inkomster till de för detta ändamål utsedde Nämnders efterrättelse utfärdad, utan att, enligt hvad jag kunnat finna, något uppdrag åt dessa Nämnder deruti blifvit gifvet att vid beräkningen af Komministrars och Kapellpredikanters inkomster fästa något afseende på deras boställens bofrielse från ornförmälda räntor och kronotionde. Denna nådiga Förordning stadgar nemligen uti 4 §, att boställe, som afses att af löntagare bebos och brukas, skall till en dess verkliga värde, efter afdrag af endast byggnadskostnaden, motsvarande inkomst beräknas, hvarvid afseende företrädesvis bör fästas å hvad bostället anses: kunna inbringa i arrende eller hälftenbruk.
I afseende å brandförsäkringen iakttages vid belåning af hus och byggnader, som äro försäkrade i Städernas allmänna brandstods-bolag: att värderingshandlingen, med Styrelsens vid nämnde bolag derå tecknade bevis öfver egendomens antagande till försäkring, till Banken aflemnas; att såväl alla tre årens ordinarie, som sedermera infordrade extra afgifter skola vara till bolagets kassa erlagde; att lånesökanden styrker, det han hos bolagets Styrelse afsagt sig rättigheten att, för den pantsatta fastigheten, frånträda bolaget, så länge något af Bankolånet är obetaldt. Skånska brav dförsäkring s-inrättning en och Försäkrings-aktie-bolaget Skandia: att behörigen styrkt afskrift af brandförsäkiingshandlingen till Banken aflemnas, med derå af vederbörande Styrelse tecknadt intyg, dels att, i händelse af brandskada, nämnde handling skall i Bankens hand ega lika gällande kraft, som sjelfva originalet, och att en dylik anteckning blifvit å originalet verkställd Banko-11 tskottets Betänkande N:o 35. 25 verkställd, dels ock att brandförsäkringsafgiiterna, äfvensom, hvad Försäkringsaktie-bölaget Skandia angår, den särskilda premie, som till betryggande för vissa uppgifna fall af inteckningshafvares rätt är bestämd, blifvit så väl för det löpande året, som för minst tvänne följande år i förväg erlagda. För tivarje lån, som utgifves eller å ny egares namn omsättes, mot pant af hus och byggnader, ställes särskild, till vederhäftigheten styrkt borgen för den händelse, hvad beträffar i Städernas allmänna brandstods-bolag försäkrade fastigheter, att panten vid lånets utsökande icke skulle förslå till godtgörande af Bankens fordran, samt för fastigheter, som äro försäkrade i de öfriga tvänne brandförsäkrings-inrättningarne, så väl för nyssnämnda händelse, som för det fäll, att panten af eld förstöres. Mom. 6.
M. äskade anslaget tillstyrkes, samt lade till handlingarne Utsk:s ytt - 72 Den 6 Juli f. m. rande, ang:de användandet af nu befintliga reservationer å anslaget till ersättning för utöfver markegångspris förhöjd betalning till inqvarteringsgifvare ra. m. 18:de punkten, ang;de anslag för Lif Gardel lill häst. Mom. litt. a, ang-.de aflöning för SekundChefen. Frih. Leuhusen, Carl Herin.: Hvad jag här går att yttra ber jag äfven få hänföra till litt. b. Utsk. har, med 500 Edr för hvardera, nedsatt Chefens och Majorernas vid Gardet till häst löner, hvilka likväl hittills utgått och varit å stat upförda till högre belopp än K. M. föreslagit. Det är obilligt att göra detta vid en tidpunkt, då andra embetsoch tjenstemän erhålla en löneförhöjning, och så mycket obilligare blir det derigenom, att Staten icke bidrager till upsättning af nödigt antal tjenstehästar, och med ganska litet bidrager till dessa hästars upfodring och skötsel. I föregående plenum bestämdes, att rationsersättningen skulle under de följande 10 åren utgå med 270 Ildr Ernt för hvarje häst, ehuru hvar och en vet, att fourageartiklarne stigit i värde under de sista 4 å 5 åren; på samma sätt är det med stallskötseln, hvilken är bestämd till 100 Edr Egs, ehuru, såsom synes af K. M:s Propos., KrigsColhm föreslagit denna ersättning till 400 Edr. Då således den härigenom upkomna bristen i den till hästarnes utfordring och skötsel afsedda summan mäste fyllas af den personela aflöningen, så är det klart att Officerarne vid Gardet till häst alltid få mindre lön, än motsvarande grader vid de andra GardesEeg:tena. Det tyckes derföre vara skäl, att SekundChefen och Majorerna erhålla den lön, som K. M. för dem föreslagit och jag får derföre anhålla om E. o. Adis bifall till hvad K. M. Propos i detta afseende innehåller, Hr Björnstjerna:
På landsbygden är det naturligtvis beqvämligast för den, som dödat rofdjur eller roffogel, att, för erhållande af vederbörligt intyg, vända sig till ordföranden i kommunalstyrelsen, då kronofogden eller länsmannen är boende på längre afstånd; men härvid möter den svårigheten, att man icke vet hvem som är ordförande i kommunalstyrelsen, emedan en sådan benämning icke finnes i Kongl. Maj:ts nådiga Förordning om kommunalstyrelse på landet af den 21 Mars 1862, ty der talas blott om ordförande i kommunalstämma och kommunalnämnd, men icke om ordförande i kommunalstyrelse. Följden häraf kan således lätteligen blifva och har också blifvit, att den till sådan belö ning berättigade blifver blottställd för onödiga svårigheter vid anskaffande af o o# Ö » det för belöningens utbekommande hos kronofogden erforderliga intyget. Ty företes intyg från ordföranden i kommunalstämman eller kommunalnämnden, svarar kronofogden att intyget skall vara enligt Jagtstadgan utfärdadt af ordföranden i kommunalstyrelsen, men ett sådant intyg står icke att få, då hvarken ordföranden i stämman eller nämnden kan åläggas att underteckna annan titel än den, kommunalförfattningen honom tillägger, ö OO Vidare torde med skäl böra anmärkas, att det synes vara olämpligt, att kronofogde utfärdar det erforderliga intyget, då det är just han eller, såsom det i Jagtstadgan heter, närmaste uppbördsman, som skall granska intyget och efter dess godkännande utbetala medlen; och att samma embetsman utfärdar det bevis, han sjelf skall granska, lärer ej kunna anses med god ordning öfverensstämmande. Också har motionären sig bekant, att kronofogde tvekat att sådant intyg utfärda, hvarpå han skolat utbetala belöning utan, om Kan blifvit anmodat att betyg utfärda, hänvisat den sökande till Konungens Befallningshafvande för belöningens utbekom o o o mande, då den sökande fått färdas flera mil för att erhålla en belöning af 2 å 3 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 238. 339 R:dr, hvilken han enligt Jagtstadgan är berättigad att uppbära hos närmaste uppbördsman.
Disponible men ej kommenderade officerare ega att vistas utom station, efter förutgången anmälan, vid Arl:s allmänna stab, a) Samma föreskrifter gälla äfven för Staberne. Den 7 December. 95 hos General-fälttygmästaren och, vid Ingeniör-brigaden, hos Brigad-chefen, bifogad med upgift å den blifvande vistelseorten. 5:0 Underbefäl och manskap saint deras vederlikar kunna emellan sommaröfningarne och dä tjenstgöringen det i öfrigt medgifver, på längre eller kortare tid af Brigad-chefen permitteras. De af manskapet, som äro i åtnjutande af aflönings-tillökning i följd af förlängd tjenstetid, fortfara under permission att den samma oafbrutet tillgodonjuta. 6:o Rekryter permitteras icke förr än de i hvarje del af soldatens åligganden äro fullt kunnige. Volontärer vid så väl indelt som värfvad trupp äro, med undantag då tillhörande kompani från rotarne eller station upbryter, endast förbundne att tjenstgöra under sommaröfningarne. Dessemellan äro de lill sina studiers fortsättande tjenstfria och ega rätt att, efter förutgången anmälan, vistas antingen inom eller utom brigadens stånd eller station. sllrt. 19. bettsi önert itf/en a). Rättighet till hel pension eger hvar och en som tillhör stående hären efter fullgjorda 30 tjensteår och uppnådda 50 lefnadsår. Såsom tjensteår räknas inga andra än de, hvilka fullgjorts uti ordinarie befattning i K. M:s och kronans tjenst. Uti tjensteårsberäkning ingår äfven den tid man innehaft civil till pension berättigad befattning, med vilkor likväl att personen minst i 20 år vid hären varit anställd. Officerares och under-officerares pensionering beslrides, såsom hittills, af Arméens-pensionskassa, manskapets åter direkte af Statsverket.
Den därtill liöraiicle 1.ifstycksmodellen hm försetts mecl en rynliad isättning öfver bröstet; nya stCval öfversom iiiiderbyxor hafva m.skaBats; kjolen har gjorts lättare och niera bekväm, och en ny bliismodell har .förfärdigats. Bland öfriga nya modeller märkas: lifstycke för vuxna samt ett grossessoch ain-lif. De nya i-n ön stren skola nzed det snaraste tillsän das föreningens oinbid i landsorten. Eh~irii styrelsen shl~iiida ansett nödvändigt a t t vidtaga titslsilliga förändringar betr~ffaiide skoldräl: te.n, så liar den dock haft ett glacl. ande bevis p&amp; att afvm de äldre moclellerna till si: mma clr akt vu1111it erkäi~nande. F r &amp; n li2mk 7cviwo forening erhöll styrelsen nänlligen i januari 1895 ett bref af föl.japiide lydelse: » Finsk Icvinnoföre~~ing liar l~ärmecl äran til~lcänaagifira, att fören.ingen vid Ryska Hygieiiislia Sällska ~ e t s i Petersburg exposition 1893 erliillit Sällskapets stora sil f! vermecldj för eii s1; olclrälst för flickor, tillverkad hi~f ' viiclsakligen efter Svenska Drgktr efor111 föreili~ige~~s in odell.
Att detta är en brist i lagstiftningen hos ett fritt folk, lärer svårligen kunna förnekas, och torde ett blott påpekande af Gifterm.Balken kap. 1: 1 —4 och kap. VI: 1—4 vara tillräckligt öfvertygande. Der heter nemi : »Man bör begära Mö af Giftoman. Giftoman är Fader, eller, der han är död, Moder med skyldaste franders råd, eller, der de begge äro döde, närmaste lefvande slägting enligt följande ordning: 1) sambroder, 2) halfbroder af fäderne 3) af möderne, 4) faderfader, 5) moderfader, 6) faderbroder, 1 moderbroder, o. s. v. — Aro ej skyldeman till, då är förmyndare Giftoman. Varder tvist om Giftomannarätt, eller synes rätter Giftoman ej vara dertill fallen eller välviljande, förordne derom domaren. -Giftoman kan ej den vara, som är vanvettig eller litet vetande, af annan religion, ärelös dömd, eller vederdeloman». — Här måste i parethes anmärkas, huru en gammalmodig intollerance ställt »persen af främmande religion» i ett utvaldt sällskap af »vanvetting», »ärelös dömd» och »vederdeloman». Vidare heter det: 1) »Gifter sig Mö mot Faders eller Moders vilja, håfve våld att göra henne arflös. Händer detta med Son, eller Dotter, som är Enka, medan han eller hon i dess hus vistas, och deras bröd äter, och det sker af sidovördnad, eller med den, som ej har godt namn och rykte, vare lag samma. 2) Gifter sig Mö efter Faders och Moders död, utan rätta Giftomans samtycke, och hon har rätt till arf efter honom, då eger han magt att göra henne arflös i aflingejord och lösören. Ar hon ej hans arfvinge, Den 16 November e. m. 165 bote dä af egna lösören och aflinge l/2n till de fattige, om flan derå kärer, 3) Om Fader eller Moder, eller Giftoman hindra giftermål, som lagligen sökes, pröfve domaien.
I förra berättelsen omförmälda vägomläggningsarbetet inom Husby socken å vägen till Gefle har blifvit afbesigtigadt år 1852, och å allmänna landsvägen inom Rättviks och Ore socknar år 1853, samt emellan Fahlun och Stora Tuna till särskilde delar deraf våren 1854 och 1855, äfvensom väganläggningen emellan Elfdalen och Särna samt emellan Leksands och Mora socknar genom Solia Magdalena socken på sydvestra sidan om Siljan sistnämnde år, fastän en del anmärkte brister äfven under detta år måst afhjelpas. Ehuru beredande en lättare gemenskap, åtminstone sedan vägarne efter flere års begagnande och tjenhgt underhåll vunnit erforderlig fasthet, samt i följd deraf uiöfvande ett gagneligt inflytande inom de delar af länet, der dessa företag blifvit utförde, måste de dock erkännas vara af ringa vigt emot de förbättrade kommunikationer, som genom jernvägsanläggningar tillvägabringas. Sedan för denna landsort fråga om ett sådant företag till förbindelse emellan Fahlun och Gefle först blifvit väckt, men ett behöfligt anslag af allmänna medel för detsamma då ej kunde vinnas, uppstod år 1852 fråga att, i den rigtning trafiken till och från Da larne förut tagit, få en jernväg anlagd, öppnande förbindelse emellan Westerås, Siljan och Fahlun. Plan till arbetets utförande uppgjordes jemväl på vissa menigheters och enskilde personers bekostnad, men vid 1853 års Riksdag, då anslag begärdes för ofvannämnde tvänne jern vägsföretag, vann Gefle-Dala-banan, hvartill planen jemväl utan statsbidrag blifvit uppgjord, företräde, såsom fordrande en mindre kostnad för utförandet och förande Dalarnes skogsoch öfrige produkter den genaste vägen till afsättningsort vid hafvet. Sedan oktroj för ett bolag till jernvägens byggande blifvit meddelad har arbetet blifvit företaget och fortgår. § 4 fSrfattning.
BorgareStåndets remisser, rörande de af detta Utskott framstälde VoferingsPropositioner, omTull-Bevillningens utgörande. Från Högv. Preste-Ståndet har Högloft. Bevillnings - Utskottet fått emottaga Utdrag af gårdagens Protoeo.ll, hvaruti välhemälde Stånd, hiträdt Yällofh Borgare-Ståndets, under den 24 dennes, fattade och vid öfrige Respective Riks-Stånden communicerade Beslut, i anledning af Utskottets under N:o 4ö afgifne Memorial , med Voterings-Proposi tioner, i afseende på de om Tull-Bevillningens utgörande emellan Riks-Stånden yppade skiljaktiga mea ningar, med undantag af hvad den 8 puncten, med deri iilnehållne 7 Yoterings-Proposition i samma Memorial angår, öfver hvilken Högv. Stånd fet ans'ett sig böra uppskjuta sitt yttrande, intilldess Bevillnings-Utskottet hLif - Betänkande?!. vit jemnlikt 71 §. i Regerings-Formeii bordt och med. utlåtande inkommit* Yid ett sådant förhållande och då aine Stånds sammanstämmande Beslut påkallar en ytterligare åtgärd af detta Utskott, hvilken det ansett sig så mycket heldre höra genast vidtaga, som jemte vinnande af tid, de Öfrige arne Riks-Ståndett, hvilkas Beslut, rörande Vällofl. Borgare-Ståndets inbjudning, Utskottet annu icke fått emottaga, derigenom sättas i tillfälle, att på en gång och i ett Sammanhang skärskåda detta mål; Och har Utskottet till följd deraf låtit under pröfning komma de ämnen, Vällofl. Borgare-Ståndets meranämnde Protocolls-Utdrag omförmäler. Utskottet har således först icke allenast funnit dess i 3:dje puncten framstälda mening, att frågan om Tull-umgäldefnes liqViderande i Svenskt Banco, vore af samtliga Riks-Stånden afgjord, motsagd af Vällofl.
De äro öfverflödiga, om de skola förstås i den mening, som jag tror alt Utsktn dem här ncdskrifvit, — de utgöra en verklig pleonasm, ty den sorn saknar förmåga alt skaffa sig försörjning, han saknar ock medel dertill, men å en annan sida äro dessa ord ganska farliga, om man nödvändigt måste sätta dem, som sakna medel, i samma cathegori med medellöse, då genom ett lagstadgande hvar och en medellös får rättighet att fordra fattigförsörjning utan afseende på sin arbetsförmåga. Till följe af dessa små ord skulle vi komma in på det farliga sysleme, hvarifrån England med så mycken svårighet söker sig befria. Jag får således, dä dessa ord kunna innefatta en princip af skadligt inflytande, vördsamt anhålla alt de måtte ur §:n borttagas, helst de i ett annat afseende äro alldeles öfverflödiga. Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh.: Jag skulle tro att ordet ’’medel,” som Hr von Hohenhausen funnit utgöra en pleonasm, här vore liktydigt med ordet ”utväg,” och då författningen förutsätter i vissa fall, att personer, som äro i vissa slägtskapsförhållanden, böra vara skyldige alt vårda dem af sina anförvandter, som till sin bergning sakna förmåga, skulle jag föreställa mig, att om ordet "medel,” som afser icke blott penningetillgångar, borttoges, så blefve satsen i i §;rt icke så positiv, hvadan jag tror att man alltför väl kan bibehålla §:n sådan Utsk:n den föreslagit, ulan alt behöfva hysa de farhågor, som Hr von Hohenhausen förespegla!. Hr von Hartmansdorff, Au g.: I afseende på de anmärkta orden är jag af den mening, att man borde säga förmåga eller medel, eller också borttaga ordet medel och i stället sätta förmåga eller utvägar. Alt alldeles borttaga det sednare eller något motsvarande, tror jag icke vore riktigt. Det kan hända att en person, som t. ex. är krympling, saknar förmåga att sig försörja, men likväl har utvägar dertill, då han visst icke bör falla fattigvården till last. •— Men jag vill göra en annan anmärkning.
Slutligen, för att undgå ledsamheter, hade de lagt in till Senaten och anhållit om, att af gunst och nåde, dem måtte meddelas tillstånd att försörja sig genom förfärdigande af fruntimmerskläder, och de fingo verkligen den begärda tillåtelsen. Min fars vrede gränsade till raseri. „Skall qvinnfolk tränga ut oss, så skall jag väl ock visa dem att ännu finnes lag och rätt i landet“. Jag såg snart hvad han menade härmed. Han köpte sig nemligen en egendom, på det att hans barn skulle ärfva efter landslag och mina tre bröder sålunda af hans förmögenhet få sex delar och jag den sjunde. Ack, hvad skulle han sagt om han lefvat nu för tiden, när endast fruntimmer besörja fruntimmersskrädderiet och verlden ändå står. Nog skulle han förr trott den förgås, än ett sådant oskick kunna äga bestånd. Den häftiga vrede, hvari han mest lefvat de sednaste tiderna, förkortade hans lif, han dog snart derefter. Min mor hade länge varit död. Bröderna hade alla studerat och kostat min far mycket stora summor, äfven genom resor, och slutligen bosättning. Mycket fanns derför ej nu mera att ärfva. Bröderna behöfde det ej eller, de voro redan alla tjenstemän, men jag med mina 800 riksdaler kunde svårligen lefva deraf. Mina ögon voro svaga och stodo ej ut med det för ögonen ansträngande arbetet att sy slätsöm, som fordrar en så oupphörlig flit om man skall förtjena något dermed. Med min fransyska och min schattersöm stod ännu mindre att förtjena något. Icke heller hade jag rätt krafter att tjena som piga, ehuru jag nu, i denna egenskap, var hos min förmyndare. Jag var oförnöjsam och fann mig icke i mitt öde och klagade i min själ, och när jag fick en friare så gifte jag mig, fast jag visst inte tyckte om honom. Men jag hade lärt mig att man nödvändigt borde bli gift. Min man var glasmästare i en af våra minsta städer. Så länge mina 800 riksdaler räckte, för hvilkas skull han ock hade tagit mig, så stodo vi oss bra nog. Min man var ej så svartsjuk om handtverket som far, och snart kunde jag det rätt bra.