Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Beträffande slutligen Ordens-gillets underd. hemställan om utverkande af Rikets Ständers bifall till eftergift och afskrifning af trenne hospitals-fondens ofvan uppgifna skuldebelopp, vill Kongl. Majit hos Rikets Ständer föreslå, att de tvenne förstnämnda, eller skulden till Allmänna Magasius-fonden r:dr 2,291: 30. 10., samt den oguldna räntan till Salpeter-fonden ridr 3,413 r 16., allt banko, må afskrifvas; hvaremot Kongl. Majit icke finner skäl till beviljande af den sökta afskrifningen af det med 14,400 ridr banko utaf stats-verket uppburna förskott. De till ärendet hörande handlingar, byggnadsplaner och kostnadsberäkningar låter Kongl. Majit till vederbörande Utskott öfverlemna; och Kongl. Majit förblifvee Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCAR. P, Genberg. Kongl Majlis Nåd. Proposition, N:o 63. 27 Utdrag af Protokollet öfver Ecklesiastik-ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-rådet å Stockholms Slott den 23 April 18 Si. Närvarande: Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern, Grefve Sparre, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Frih, Stierneld5 Stats-Råden: Fåhreeus, ron Hohenhausen, Wallensteen, Gunther, Genberg, Gripenstedt och Grefve ton Platen. Departements-chefen, Stats-rådet Genberg uppläste till justering ett, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts förut fattade nådiga beslut, uppsatt förslag till Kongl. Maj:ts nådiga proposition till Rikets nu församlade Ständer, angående hospitalernas förbättring och underhåll. Kongl.
Med fästad uppmärksamhet derå, att Rikets Ständers Riksgälds-Contor, hvilket ej, såsom Banken, har egna fonder att förvalta, utan endast dit ingående, för statens behof beviljade, bidrag och sådane medel, som på statens garanti kunna upplånas, likväl allt hitintills, i följd af gammalt bruk, varit nödsakadt lösa de exemplar af domar och utslag, som för Contoret blifvit utfärdade i detsamma rörande mål, hafva Rikets Ständer funnit Riksgäldskontoret, vid så heskalfadt förhållande med dess verksamhet, böra, hvad angår derstädes under förvaltning ställd uppbörd, på enahanda grund, som statens andra embetsverk, vara befriadt ej mindre från erläggande af Expeditionslösen, än ock från öfrige, för väckande och fullföljd af ifrågakommande påståenden hos embetsmyndigheler i allmänhet stadgade umgälder; och få Rikets Ständer alltså i underdånighet anhålla, det E. K. M. i Nåder täcktes låta tillkännagifva vederbörande domstolar samt emhetsoch tjenstemän, hos hvilka frågor härom kunna förekomma, att Riksgälds-Contoret, i dess egenskap af Uppbördsverk för bevillningen m. fl. Stats-bidrag, icke är skyldigt vidkännas, hvarken så kallad expeditions-lösen eller andra för måls bevakande och utförande i allmänhet fastställde afgifter och kostnader. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 11 April 1840. Utdrag af Rikets Ständers Expeditions-Ut. kotts Protocoll den 3o Mars 1840. S. D. Vid justeringen af ett uppsatt förslag till Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse N:o 5, angående Riksgälds-Contorets befrielse från Expeditions-lösens erläggande, anmälde Herr Borgmästaren Hallström mot den af Expedilions-Utskottets Förslag till uriel. Skrifvelse^ No 6.
Vill ogift qvinna, som ofvannämnda ålder uppnått, afsäga sig myndighetens utöfning: gore derom anmälan hos domstol; och varde hon af domstolen under förmyndare ställd. Dessa stadgande!) träda i verksamhet från och med den 1 Januari 1865." Rikets Ständer framhärda etc. Slockholm den 11 April 1863. Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 11 April 1863. Presle-Ståndel den 11 Borgare-Ståndet den 11 Bonde-Ståndet den 11 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående inrättande af ytterligare ett Institut Jör döfstumma och ilinda. (Allm. Besv. och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 92.) S. A. K. Hos Bikets Ständer har uppmärksamheten blifvit fästad å hehofvet att söka be. reda tillfälle (ill undervisning åt det stora antal döfstumma, för hvilket sådant tillfälle ännu fattades. Vid 1855 års slut lunnos nemligen inom Sverige, enligt olficieia uppgifter, icke mindre än 608 barn under 15 år, som voro döfstumma, 201, af samma ålder, som voro blinda, samt 31, som på en gång voro döfstumma och blinda. Huru stort antalet af dessa ol vek liga nu vore, kunde icke med säkerhet ännu uppgifvas; men ingen anledning vore för handen, alt förhållandet mellan dessa och hela folkmängden hade under tiden förändrats; utan kunde fastmer förmodas, att de förra förökats i samma mån som den sednare, och i så fall skulle antalet af döfstumma vid nämnda ålder, i förhållande lill landets hela folkmängd, vid sistlidet års slut utgjort 654, antalet af blinda 216 samt af dem, som på en gäng voro döfstumma och blinda, 33, eller tillsammans 903, och af dessa således sammanlagdt 687 döfstumma barn. För vården af dessa många olyckliga hade Sverige gjort mindre, än hvad det bort göra, och mindre än hvad de flesta andra länder i Europa gjort.
Åtta man bära kistan till general Ogilvy och hälsa och säga att den är en ringa gåfva från hans ödmjuke tjänare, Ivan Alexievitj. Åtta af er andra, som nyss kommit från arbetet på vallarna, gå bakefter och hoprulla förskinnen till trumpeter, i hvilka ni tuta regementets marsch. Men allra främst gå två män med vassfacklor. Framåt! De vilda knektarna betraktade hvarandra gapande och lydde. Kistan lyfte de skrattande på sina musköter. Två långa tjärade och med halm omvirade stänger framdrogos ur hvalfvets hörn och tändes vid lyktan, och när tåget satte sig i rörelse utåt fältet till lägret, tutade musikanterna sin marsch i förskinnen: – Du knekt, som musköten på axeln tog, hvad bry dig kamrar och sängar! Du spisar som prins på första krog, och flickor och löss det har du nog, men, hejsan, hvar har du pengar! När de kommo till lägret, rusade soldaterna samman i fackelskenet. General Ogilvy, som suttit till bords, kom ut ur tältet. – Kära lillefar, – sade den ena bäraren. – Ivan Alexievitj, löjtnanten, sänder dig ödmjukligen denna gåfva. Ogilvy bleknade och bet i läppen under de borstiga grå mustascherna. Hans ärriga och ansträngdt barska ansikte var i grunden godmodigt och välvilligt. – Är han från sitt sunda vett? – dundrade han med spelad vrede, fast han i själfva verket var skrämd som en pojke. – Ställ ned kistan och bryt bort locket! Knektarna bände med klingorna, och det murkna locket ramlade åt sidan. Ogilvy stirrade. Så brast han i skratt. Han gapskrattade, så att han måste sätta sig på jordbänken. Också knektarna skrattade. De skrattade hela tältgatan ned igenom, så att de ragglade och vacklade och måste stödja sig mot hvarandra som krogkunder och fyllbultar. Lina Andersdotter låg där i kistan med ett halfätet äpple i handen och gjorde stora ögon. Hon hade nu blifvit varm igen och var så blomstrande i kinderna som en docka. – Vid alla helgonen! – utbrast Ogilvy.
St. uttalat en sådan åsigt, då de nemi. år i8x5, i anledn. af en K. M:s nåd. propos., innefattande vissa principer för domstolarnas organisation, förklarade, att de icke kunde ingå i pröfning af frågan, utan gemensamt med dess tillämpning i redaction. Skulle vid denna riksdag en bestämd önskan prononcera sig att antaga en elleiannan del af förslaget, så instämmer jag med Hr Cederschjöld deruti, att Handelsoch Utsöka.-balkarna företi-ädesvis må företagas. Jag tror, att dessa äro i ett så isoleradt skick, relativt till det hela, att de utan rubbning af principerna och systemet kunna utbrytas; och jag kan icke neka, att då Ständerna äro sammankallade för att återföra ordning i myntväsendet och säkerhet i transactionerna man och man emellan, så ligger det närmast ett sådant ändamål , att jemväl söka ordna executionslagarna. Jag hemställer likväl, om icke begreppen äfven i denna del kunna behöfva att mogna till nästa riksdag. Man har anmärkt, att år äro på det nya lagverket använda. Jag är icke bland dem, som tro, att denna tid är onödigt förspilld. Jag tror, att för att omarbeta en lag fordras mera förmåga, än sorn fallit på de flesta individei-s lott. Ända från den tid, år 1810, då Ständerna begärde arbetets företagande, har K. M. med största omsorg eftersökt personer, som kunde vilja åtaga sig samt äga förmåga att utföra detta grannlaga och vigtiga arbete. Döden har un - Den at April. danryckt en del af committe'ens medlemmar, och en del har tröttnat och lemnat sina platser, så att numera endast 3:ne ledamöter af committeen återstå. Vår närvarande Just.-ombudsman har äfven varit kallad och deltagit uti committeens arbeten, och jag erkänner fullkomligt hans intellectuella förmåga; men troligen tilläto honom icke hans physiska krafter att längre fortfara såsom ledamot i committe'en. Från Just.- ombudsnus-embetet hafva R. St. icke heller, åtminstone i afseende å lagförslaget, hemtat särdeles skördar på sednare tider, fastän jag visserligen icke kan undgå att förena mig med Gr.
Borgare-Ståndet. miaVI lo artis 1,4 »lito s-u ai> 'tö S. D. Föredrogs ånyo Lag-Utskottets Betänkande, N:o 49, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, med förslag till förordning, angående Handelsböcker och Handelsräkningar. Härvid förekommo: Författnings-förslagets 4 §. Godkändes med införande efter ordet endosserade, af ett tillägg, så lydande: de borgensförbindelser, som blifvit ingångna. — 5. §. „ >u j o •,tali Denna lydelse antogs: ”Är rörelsens omfång eller beskaffenhet sådan, att förande af en enda dagbok olämpligt blefve, må dagboken fördelas i särskilda böcker.” — 6. i. »u Uti 1 mom. böra införas emellan orden noggranna och afskrifter dessa ord: aftryck eller, och i det sednare momentet böra uteslutas orden: likaledes ordnade efter deras datum. — 7. §. Återremitterades. och — öfriga §§. Godkändes, enligt Lag-Utskottets Betänkande, N:o 49, Bih. till R. St. Prot. 1858—54. 9 Sami. 63 498 Prot.-Utdrag den 1 November 1854. och yttrandet pag. 15., öfver Herr Palanders och Riksdagsfullmägtigen Rudberg. motioner. Ståndet lät dervid bero. Från Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Vid föredragning af Särskilda Utskottets bordlagda Betänkande N:o 24, om användande af en del utaf den för bränvinstillverkning inflytande skatt till kostnaders bestridande för kontroll och tillsyn å efterlefnaden af Författningarne angående vilkoren för bränvins tillverkning och försäljning m. m., blef samma Betänkande, såsom innefattande ett ämne, det der icke tillhörde Särskilda Utskottets behandling, af Ståndet ogilladt och lagdt till handlingarne. S. D.
Men om Kronan öfverlåter sin rätt på någon köpman, så gifves ingen garanti derför, att icke han kommer att behandla räntegifvare!! på samma sätt som den obillige räntetagaren. Af sådan anledn. kan jag icke instämma uti Frih. Cederstiöms förslag i detta hänseende.. Utsk. har insett dessa olägenheter och derföre föreslagit, att räntorna skola lösas med penningar; men man må icke förbise, att de provinser, som producera den mesta spanmålen, icke skola blifva nöjda dermed. Om årsvexten under flera på hvarandra följande år skulle blifva mycket gifvande, faller priset på spanmålen under det bestämda medelpriset; i följd hvaraf räntespanmålen kan lösas till högre pris, än det gångbara i orten, och som erhålles för den spanmål, som mäste försäljas till lösen af räntespanmålen, hvilket åter skall vålla en bestämd förlägenhet inom sådana provinser, bland hvilka jag i främsta rummet vill nämna Westergöthland. Jag bestrider ingalunda, att K. M. och R. St. gemensamt äga rättigheten att besluta i detta hänseende, ty den anser jag för alldeles gifven enligt grundlagen; men om, oaktadt denna rättighet, missbelåtenhet skulle uppstå, så blir följden den, att vid en kommande riksdag fråga väekes om en återgång. En reaction kan då inträffa, som gör alt sakens fullbordan icke kan motses åtminstone på deCen - 56 Den 15 Juli f. m ■ nier, — kanske icke på sekler. — Med detta framställande af betänkligheter har jng ingalunda för afsigt att bereda afslag i saken. Men jag har framställt deni, på det Utsk. måtte ytterligare begrunda förhållandena och eftersinna om det icke är möjligt att uppgifva förslag huru olägenheterna skola kunna förekommas. Kan det icke ske, så tror jag det vara bäst att bibehålla ränte gifvarne vid deras uppsägningsriilt, oell atl Kronan får vidkännas förlusten.
Af sädan orsak uppfördes pä en Stabs-Capitaine 200 och för Osficerare af Subaltern-graden 150 R:dr i ärlig Exvectancelön, oagtadt de af wärfwade Regementer och Corpser förut endast sätt uppbära säfom lön pä Stät 7S, 8« högst rov R:dr. Den 20 September. Med antagande att det werkeligen utgjorde R.ksens Ständers enstan att i Swensk tjenst bibehälla största delen af Finsta Armens Befäl, syntes denna princip wara sä mycket nödwändigare att följa, som det är lätt att inse, att Officerare som aflägsnat sig frän Anhöri' ge, som efterlcmnat sin eller Föräldrars egendom under Jnkräktarnes wälbebag, icke i allmänhet kunna rncdföra egen förmögenhet ritt Soutien; och fastan de i Finland, der warupriserne warit mindre högt uppjagade, pä sin hemort, med tillhjelp af egna medel, kunnat fylla bristerna af en ensam otillräckelig lön; sä är icke samma förhållande dä de säsom främlingar stola uppehålla sig i Swerige. Stats-Utffottets ofwannämde senare Memorial, jemte dermed bifogadt project till Eppectance-löner, blef af de Respective RiksStänden pä följande sätt bifallit. Hos Ridderffapet och Adeln gjordes anmärkning mot den fördelning Swts-Utskottet föreslagit, och Ständet beflöt med anledning deraf det tillägg, i afseende pä beloppet af Expectance-lönerne, "Att dä Riksens Ständer bewiljat att den af "Stats-Utskottet föreflagne summa af 6u,Zog "R.dr mä till detta ändamäl anwändas; i underdånighet till Hans Kongl. Majtt stulle öfwer"'lemnas att werkställa fördelningen, dock med "förbehåll att den fördelning e: kats-Utskottet ."förestagit, mätte blifwa ett bestämdt Minimum "för hwad ät Officerare i hwarje grad tilldelas."
Förbannad vare den som beligger någon fänad; och allt folket skall säga: Amen. Förbannad vare den som ligger när sina syster, den hans faders eller moders dotter är; och allt folket skall säga: Amen. Förbannad vare den som ligger när sina sväro; och allt folket skall säga: Amen. Förbannad vare den som slår sin nästa hemliga; och allt folket skall säga: Amen. Förbannad vare den som tager mutor, att han ens oskyldigs blods själ slå skall; och allt folket skall säga: Amen. Förbannad vare den som icke fullkomnar all denna lagsens ord, så att han gör derefter; och allt folket skall säga: Amen. Och om du Herrans dins Guds röst lydig äst, att du behåller och gör all hans bud, som jag bjuder dig i dag; så skall Herren din Gud göra dig högst öfver allt folk på jordene. Och all denna välsignelsen skola komma öfver dig, och drabba på dig, derföre att du hafver varit Herrans dins Guds röst hörig. Välsignad skall du vara uti stadenom, välsignad på åkrenom; Välsignad skall vara dins lifs frukt, dins lands frukt, och frukten af dinom boskap, frukten af ditt fä, frukten af din får; Välsignad varder din korg, och dina öfverlefvor; Välsignad skall du vara, när du ingår; välsignad, när du utgår. Och Herren skall dina fiendar, som sig emot dig resa, låta falla för dig; på en väg skola de komma ut emot dig, och på sju vägar fly för dig. Herren skall bjuda välsignelsen, att hon är med dig i ditt visthus, och i allt det du företager; och skall välsigna dig i landena, som Herren din Gud dig gifvit hafver. Herren skall upprätta dig sig till ett heligt folk, såsom han dig svorit hafver; derföre, att du Herrans dins Guds bud håller, och vandrar i hans vägar; Att all folk på jordene skola se, att du nämnd är efter Herrans Namn; och skola frukta dig.
St:rs prot. vid Lagtima riksdagen 1847—1848 10:de Sami. l:a Afd. sidan 226—227): "att med Bevärings-manskapels uttagande till vapenöfningar bör förhållas hädanefter som hittills” endast har afseende på 2:a, 3:e och 4:de punkterne af K. M:s nåd. propos. d. 18 Nov. 1847; samt till Lit. a), A), c), d), e) och A) i 6:te punkten hvilka innefatta föreskrifter för verkställighet af den i 2:dra, 3:dje och 4:de punkterne intagne förslag; hvilket förhållande ock motionären Nils Andersson från Christianstads län, såsom det höfves en sanningsälskande man, klarligen upgifvit; hvaremot Const.Utsk. tillåtit sig gifva dessa ord en tydning, som skulle de äfven omfatta frågan om Bevärings-manskapets kallande "till vapenöfningar från ett län lill annat”, en fråga som icke förekommit i den K. propos:n och således icke heller rimligen kan anses besvarad genom de ofvananförde orden, som endast afse de tydligen angifne punkterne. Men antagom för ett ögonblick att de omtvistade orden innebure den vidsträckta tydning Utsk. vill dem gifva och låtom oss tillse huru förevar, anmärknings-fråga då gestaltar sig. Faktiska förhållandet är: alt Bevärings-manskap, allt ifrån dess inrättning, blifvit draget till vapenöfningar från ett län till annat. R. St. säga: ”att med Bevärings-manskapets uttagande till vapenöfningar bör förhållas såsom hittills; hvaraf klarligen följer: att St., just genom de anförde orden medgifvit: alt Bevärings-manskap må till vapenöfning dragas från ett län lill annat. Utsk., som antingen icke tagit kännedom af det faktiska förhållandet, som hittills egt rum, eller icke betänkt huru detsamma inverkar på frågan, har upställt såsom en skarp anmärkn. mot en Konungens rådgifvare hvad som enl. Utsk:s egna premisser fullkomligen öfverensstämmer med hvad R.
Men om sider blef uppmärksamheten fästad på det skadliga inflytande denna osäkerhet ulöfvade på jordbruket; och deraf föranleddes Kongl. Förordningen den 13 Juni 1800, angående städsel och lega af jord på landet. Genom densamma sökte man ordna förhållan dena ur så väl allmän som enskild synpunkt. I sådant afseende bestämdes, att längsta tid för arrende-konlrakters bestånd ej må sträckas utöfver femtio år; att dylikt kontrakt skall vid Härads-Rätt intecknas; samt att detsamma derefter icke kan genom ombyte i eganderälten brytas eller af sednare tillkommen inteckning rubbas; i samman hang hvarmed stadganden meddelades, angående förhållandet till de inteckningar, som före kontraktets intecknande eller samtidigt dermed blifvit för fordringar vunna eller sökta. Härmed anvisades således ett medel, genom hvilket en förut saknad säkerhet för arrenden åfjord ä landet kunde erhållas; och detta medel eller arrende-kontraktets intecknande hemlades äfven ur sakens egen natur. Genom kontraktet hade arrendatorn redan förvärfvat en rätt i den upplåtna jorden ; och det fordrades blott att denna rätt offentliggjordes, för att gälla jemväl emot tredje man. Denna grundsats har ock sedermera, genom Kongl. Förordningen den 9 November 1844, blifvit utsträckt till lifstids-slädja och undantags-aftal samt all annan afhand ling om nyttjanderätt till fastighet å landet; och medelst Kongl. Förordningen den 19 Maj 1845 har slutligen närmare och fullständigare föreskrifter meddelats lör de händelser, då öfverlåtelse af eganderätt och upplåtelse af nyttjanderätt eller särskilda upplåtelser af nyttjanderätt till samma jord å landet kunde komma i kollision.
Lyckades man slutligenatt som i Tyskland af arbetareståodet upprätta en pariakast, skulle visserligen staten » öka sin egen auktoritet i samma m&amp;n som den förringade medborgarnes själfständighet ». Men likasom detta ej stämmer synnerligen väl öfverens med den nationelt-politiska traditionen, skulle det äfven ställa regeringsmakten geot emot sådana svårigheter, som endast en naturlig utveckling på frihetens grund kan förebygga. För närvarande stå vi vid skiljovägen. Måtte vi ej välja den orätta vägen !Tvänne minnen af en gammal musik&amp;lskare. Ett gudsbarn i orkestern och en ängel på scenen. Jag har i det föregående talat om Christen Urhan, den der märkvärdiga artisten, hvilken i stora operans kapell innehade första altviolens pulpet, men ständigt vände ryggen at scenen och lefde på fastlagsregiin hela året om. öedan den dagen jag första gången träffade honom, hade en lång tid förflutit, hvarunder jag i fem sex år lefvat borta från Paris. Jag återkom dit först 1842, och händelsen gjorde, att min återkomst inträffade samtidigt med påskveckan. Det, som för personer, hvilka äro angelägna att följa kyrkans föreskrifter under fastedagar, är egnadt att å de parisiska restauranterna ingifva största misstroendet, är soppan. Den må nu bära hvilket namn som helst, så upptäcker man å densamma nästan alltid ögon, som tyda på mycket tvifvelaktig ortodoxi. Men jag påminte mig just de förträffliga sopporna au lait dy amandes i Café Anglais, och kl. 6 på eftermiddagen installerade mig Dominique, hofmästaren, vid ett litet bord, sida om sida med det, hvilket som vanligt var reserveradt för Christen Urhan. Några minuter senare trädde artisten mycket riktigt in och tog sin plats. Han syntes mig icke förändrad. Hans drägt var också densamma: hatt med breda brätten, den långa rocken, hvars skört föllo honom ända ned på hälarna, en hvit halsduk vårdslöst knuten kring halsen, skor med snörremmar; samma långa hår nedföll också öfver rockkragen. Hans Dr Dagen * Krönika.
Det tyckes vara påtagligt, att när Ständerna begära, att det skall ske i mån af behof och tillgångar, det ändamål, som Frih. Rantzou åsyftat, är vunnet blott med litet mera afseende på hvad behofvet fordrar och tillgångarna medgifva. Jag anhåller således, att Utskrs tillstyrkande, såsom ledande till samma ändamål, hvartill Hr Frih. önskar komma, måtte bifallas. Ilr Hjärne, Harald: Jag tager mig först friheten att göra den anmärkn. mot detta förslag, att Utsk. äfven vid detta tillfälle användt ett sätt att besvara återremisser, som jag icke kan gilla. Utsk. har nemi. för Stånden framlagt de skäl, som yttrades mot Utsk:s förra betänk, och sorn tala för den mening, hvilken nu är af Utsk. framställd; men Utsk. har icke refererat ett enda ord från de talare, som förra gången yttrade sig för Utsk:s då framställda förslag. Utsk. har vidlyftigt refererat, hvad de andra yttrade, men refererat de öfriga talarnes yttrande på följande sätt: "För bifall till Utsk:s förslag hafva deremot Hrr Cederschjöld och Hjärne samt Riksd.fullm. Brisman och Lars Larsson från Skaraborgs län talat." Jag frågar: är detta rätta sättet att leda Ståndens opinioner? Hetta är ju detsamma som att säga, att Stånden kunna vara öfvertygade, alt Utsk. har afvägt skälen mot hvarandra, och att således ingen vidare pröfning deraf behöfves. Då jag inom R. o. Ad. var en bland dem, som understödde det förra förslaget, sedan åtskilliga talare yttrat sig emot detsamma, och Utsk. icke behagat upplaga dessa skäl till vederläggning, så lärer det vara nödvändigt, för att vinna en förändring i denna punkt, att omsäga hvad som förut är sagdt, hvilket torde vara så mycket mera nödvändigt, som de talare, hvilka förra gången yttrade sig mot Ulsk:s förslag, yttrade sig efter dem, som talade för detsamma, hvilka sednare derigenom måhända kunna anses vederlagda.
Summa 13,250 Tunnor, hvilken Spannemål lefvcreras in Natura eller i Penningar efter Markegångs-pris, och upptages på Förslag, å 4 R:dr Tunnan, . Beklädningsmedel af Rclarne vid Dahl-Regementet, Upplands, Vestmanlands samt Nerike och Vermelands Regementet-, och Lif-Grenadier-Regementets Rothålls - Division , på Förslag ... Båtsmans-Vacance-afgiiter, på Förslag ... Län, dito Stubbören i samma län, dito Nummer-Lotteri - medel, dito Ersättning af Convoy - Coromissariatet för halfva aflöningen åt Turkiska Beskickningen m. m., på Förslag’ i - uppköpare - afgift i Götheborgs och Bohus Län, dito Fond til Svea och Götha Hof. Rätters aflöning, dito Dito till KammarRättens dito, dito . Hyra för Casernen på Skeppsholmen . Landshöfdingen Lönen i Stockholms län, till ersättning, på Förslag Ofverskotts-Spannemålen, 8799 Tunnor 31 kappar, löses af Räntegifvarne efter Markegångs-pris, och upptages här på Förslag, å 4 R:dr Tunnan. . »>339,536: »°- »»• 1 »53*»33S: 3°- — Består, enligt Riks-Staten: i Penningar och Hemmans-Räntor efter förvandling och Markegång 29,073 Tunner 6| kappar Spannemål, å 36 sk. Tunnan . 48,363 Tunnor 18*. kappar dito å 1 R:ör 16 sk. Tunnan . Hemmans-Räntor, efter Kronovärdie . ... • . 934,337: »o— 21,804: 43. 8. 64,484: 37- 4' 318,909: »5. 11.