Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Had steg ned till underjorden. Balder emottog honom där. De lefva där nere tillsammans, och då världsförnyelsens dag kommer, skola de tillsammans återvända och tillsammans bo på Valhalls tomter. FIMBULVINTERNS HÖJDPUNKT. FOLKUTVANDRINGEN FRÅN NORDEN. SKÖLD-BORGAR OCH HALFDAN. Efter Balders död fanns det i Asgard ingen makt, som kunde häjda de af Valand från Jotunheim utsända hvirfvelvindarne, snöstormarne och hagelskurarne. Skilnaden mällan sommar och vinter försvann allt mer, och det såg ut som om vintern skulle tillegna sig årets alla månader. Landet närmast söder om Elivågor, där Egils borg stod, vardt öfverdraget af jöklar och isfält, som sommarsolens strålar icke smälte. De alfer, som bott där och varit Valands smidesbiträden och Egils och Tjalves stridsmän, utvandrade därifrån och begåfvo sig till svearne. Jättar satte öfver Elivågor i båtar, sådana som Hymer egde, och nybyggde de öfvergifna ängderna. De togo sina bostäder under de jökelhöljda bärgens tak; deras svarta oxar och kor med guldhorn trifvas godt, där Midgards hjordar dö af hunger, ty de slicka, som Audumla, föda ur rimfrosten och uppkrafsa under dalgångarnes drifvor närande mossa. På den stora ö i det nordiska hafvet, hvars sydligaste del är Aurvangalandet, bodde nu många folkstammar, komna från Ask och Embla, alla talande samma tungomål och följande samma sedvänjor. Söder om svearne och nedemot Järavallarne, som utgöra Aurvangalandets södra kust, bodde goter, daner, heruler, gepider, viniler (longobarder), angler, saksare, tyringar, vandaler och andra stammar. Dit intills hade de alla lefvat i endrägt och ansett sig för hvad de voro: grenar på ett och samma folkträd. Så långt som de utbredt sig öfver Norden, hade landet varit godt, vackert och skördegifvande.
» » Han ensam, som » » Ja, då uppfinner väl Kunglig Majestät någon ny orden åt honom d å », sa jag, » efter den gamla Litterisen j u slumpats bort så fasligt nu på sistone, att den väl tagit slut. Men kan inte det här få stå kvar till evärdliga tider, tror herr L y c k o? Kan inte Skansens pappa, som redan räddat så mycket vackert, rädda » Gamla Stockholm » m e d? — » Så gick vi, efter litet samspråk om det ämnet, in i » staden », jag visserligen med torkade tårar, men fortfarande m e d vaddsuddar, eller rättare med vaddmolen under fötterna. » A j knäfveln, så ' na stenar, » sa Ruffen och grinade. » Bäsch, » sa jag. » Tänk på stenläggningen i natur en "? Den är hundra gånger hvassare, skulle jag tro, och konstens hela ideal är ju att uppgå i naturen. » » Men nog kan man vara bra glad att vara ifrån det här ändå, » sa Lycko. » Från h v a d? » sa jag. » Från snusk, från knöliga gator, från vattenbrist och mörker, från hornlyktor och brutna ben — » » Och från ro och frid och från kärleken till det egna arbetet och till nästan, » sa jag, » ty tror herrn verkligen, att människor, som iefde så här så att säga i knä på hvarandra, någonsin kunde bli så själf viska, så klandersjuka och hårdhjärtade som vi är? » » Så gumman, så, » sa Ruffen. » Strax, gubben, lilla, » sa jag. » Men jag tror säkert, att den här lilla biten forntidslif har mycket mer att lära oss än » hur rysligt det var på den tiden » — om vi bara vill lära. » Lycko blef för ett ögonblick så märkvärdigt lik en gul långkatekes, hvars alla » hvad är det » reste sig, färdiga att krossa mig. Men så betänkte han sig och slöt ihop pärmarna, d. v. s. läpparna, medan ögonen log till — riktigt snällt. » Fru Petter k vist är så lik min mor, » sa han. » Är j a g?
Den andra afdelniiigeii innehaller en lefnadsteckaing af fru Lina Morgensterii, kand såsoni grundlaggarinna af ~Hausfrauenzeitungw, folkkök och inatlagningsskolor jämte många andra nyttiga företag. Hennes historia visar huru nian äfven nïed nit och intresse för sin sak, på grund af misstag eller människors förtal, kan delvis förfela sitt mål, eller röna mindre framgång an saken och det arbete, som derpå blifvit nedlagdt, hade förtjenat. Fru M., som alltjämt fortfarande är utgifvarinna af den tidning hon grundlagt, visar genom sitt exempel huru man med ihärdighet och mod till en del kali återvinna hvad man förlorat. I den tredje af bokens afdelningar se vi huru man icke skall gå till vaga vid arbetet på lösningen af qvinnofrågan. Fru G. Guillaiime-Schack började med berömvärdt nit att arbeta på sedlighetsfrågan, men drefs sniånirigom in i politiska agitationer, hvarvid hon slöt sig till socialisteriia för att genoiii dem vinna allmän rösträtt för qviiiiian, utan hänsyn till opinion och sed, eller till de tyska qvinnornas egen motvilja .för dylika revolutionära framtidsidéer. Följden blef att hon utvisades ur sitt fädernesland och bland socialisterna går och galler som martyr. Fredrika-Bremer-Förbundets samqvam. styrelse hade den i g denne; i frimurareordens lokal anordnat sitt första samqväm för vintern. ' Afsigten med dessa sainqvam ar att bereda förbundets medlemniar ett tillfalle till tankeutbyte och umgänge. Det föreföll p % detta samqvam so111 ftirbundets styrelse i ej ringa .. ' grad kunde glada sig åt förverkligandet af denna sin afsigt. Ofverallt möttes man af glada, vänliga ansigten, öfverallt mottogos de till aftonens förströelse vidtagna anordningarna med tacksamhet, och det lifliga sorlet af samtalen vitnade om att nian ej komniit dit endast för att efter program låta roa sig, utan afven för att i umgänget med andra finna trefnad och nöje.
M:s inflytande på deni blefve intet; hvad gagn vore det dä för Konungamakten att hafva rättighet till detta val, hvad gagn för saken? Om den öfre kammaren sålunda bildades, så skulle detta blott tjena dertill, att en strid skulle äga rum emellan den öfre kammaren, på delta säll sammansatt af Konungens män och de privilegierade, samt den nedre kammaren, som vore af folkel vald. Det vore att organisera sig för split oell missämja. Icke meningsslrider ensamt om rätta sättet alt fortgå lill sådana beslut, som leda till det allmänna bästa, utan den missämja, som lemnar bitterhet i hjertat, hat i själen, skulle deraf blifva en följd. Den andra afdelningen af äldre kammaren utgjordes af 15 af R. o. Ad., 15 af Preste-, 15 af Borgareoch 15 af BondeSt. Den värde motionären har således antagit ett lika antal af hvardera utaf de fyra Stånden, och ansett, att dessa classer af nationen liorde der särskildt representeras; men jag ser icke någon orsak, hvarföre de nu orepresenterade äro härifrån uteslutna och icke äfven hafva sin andel uti den öfre kammarens formation. De sorn nu äro hindrade ifrån att deltaga uti vår representation i något Stånd, utgöra likväl en class inom samhället, hvilken genom sin bildning, sina insigter, sin fosterlandskärlek, är lika utmärkt som någon af de classer, af hvilka representationen är sammansatt. Hvarföre skulle dä de uteslutas? Det mäste naturligtvis anses såsom en utmärkelse att äga inträde uti den öfre kammaren. Det är väl deföre, som desse ledamöter af R. o. Ad., af Preste-, Borgareoch BondeStrn äro ditsalta, eller är det för att vara ställde på en plats, der mindre nytta, mindre ära, mindre gagn kunde vinnas? Jag fruktar nästan det sednare af hela den organisation, som jag här ser för ögonen. Hvad för öfrigt förslaget innehåller är egentligen blott detaljer, sorn jag icke ämnar ingå uti. Hvad jag redan yttrat torde vara nog för att gifva skäl för den mening jag hyser, att detta förslag till gemensam tanke för R. o. Ad. icke kan antagas.
Men samma afdrag är der dock inskränkt inom blott de lägre inkomstbeloppen från 400R:dr till 1,800, och dessutom bestämdt till ett visst belopp af 300 R:dr, eller för alla mellanliggande inkomster enahanda, samt derföre i män af högre belopp proportionsvis altagande eller alltjemnt nedgående frän £ till \ af inkomsteller lönesummorna; och detta mäste väl, hvad embetsmannaklassen beträffar, vara någonting i sjelfva principen för sådant afdrag alldeles origtigt, enär visst tvärtom, i män af högre, vidsträcktare och ansvarsfullare embetsåligganden, jemväl kostnaden för deras fullgörande nödvändigt mäste blifva allt större. Också derföre, och emedan, efter det hos oss på hvarje tjensteoch lönegrad nog iakttagna jemnförhällandet emellan tjcnstelön och tjenstekostnad, det med all säkerhet synts mig antagligt, att af hvarje allmän tjenstelön minst hälften medtages i kostnader för sjelfva tjenstens bestridande, har jag fönbmsskull i motionen ansett mig hafva skäl föreslå, det borde högst hälften af hvarje löns totalbelopp till bevillning taxeras, helst ock all tjenstelön alltid kan noggrannare, än någon privatinkomst, kontrolleras, samt dessutom lönetaxeringens nedsättning till hälften af lönebeloppet just vore i bevillningsafdrag en medelväg emellan förordningens nämnda f och g af inkomstbeloppen. Dock äfven med en half i stället för nu utgående hela procent af lönebelopet, blefve i allt fall tjenstemannen ojemnförligt högre taxerad, än alla de andre bevillningsskyldige, eller hans bevillning komme likaväl, i jemförelse med de andres 3- och 5- hundradels procent, att blifva 50 hundradels (d. ä. 4) procent af taxeringsbeloppct, samt således ändå 10 gånger större än handlandens, och mer än 10 gånger större än bondens, ehuru det väl borde vara tvärtom, eller kanske ändå rättare, om Staten med den ena handen intet toge igen af hvad den gifvit med den andra.
Expedit ions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N.o t. 7 §. 106. Finner Utskottet af dessa Protocoll, att någon Stats-Rådets Ledamot eller någon för tillfället förordnad Föredragande, eller den embetsman, sorn 1 commando-mål Konungen råd gifvit, uppenbarligen handlat emot Rikets Grundlag eller allmän lag, eller tillstyrkt någon öfverträdelse deraf, eller underlåtit att göra föreställningar emot sådane öfverträdelser, eller dem vållat och befrämjat, genom uppsåtligt fördöljande af någon upplysning, eller häfver den Föredragande underlåtit att, i de fall, som 38 §. af denna Regerings-form förutsätter, sin contrasignation å ett Konungens beslut vägra, då skall Constitutions-Utskottet ställa en sådan under tilltal af J us ti ti asombu ds mannen inför Riks-Rätten, hvaruti, i stället för Stats-Råd, fyra de äldste Justitise-Råd, tvänne af Frälse och tvänne af Ofrälse Stånd, i dessa fall komma att säte taga, och gånge härmed, som i 101 och 102 §. §. om tilltal emot Högsta Domstolen föreskrifves. Då Stats-Rådets Ledamöter eller Konungens Rådgifvare i commandomål finnas hafva, på sätt ofvanberördt är, gjort sig till ansvar skyldige, döme dem Riks-Rätten efter allmän lag, och den serskilda Författning, som till bestämmande af sådant ansvar utaf Konungen och Riksens Ständer fastställd varder. §. 107. l:sta Mom. Skulle Gonstitutions-Utskottet anmärka, att Stats-Rådets ledamöter samfäldt eller en eiler flera af dem, uti deras rådslag om allmänna mått och steg, icke iagttagit
Af Länets tillgängar i goda är kan här, sä längt instränk. ta utrymmet medgifwer, sam. laS Spannemäl bade för detta ock Westra Länen, samt deri. frän sjöledes transporteras till Wennersborg, Carlstad och Gö. theberg, I anseende till det beqwäm. liga läget och det bördiga O. stergöthland är detta Magazin ^oundbärligt. sEn del af Rostags Allmo, Igen har tills widare tillständ lefwerera sin Ränte-Spänne, mål här, i afseende ä anwän, dandet deraf wid Furusunds. Brännerie, men som behofwet der lärer upphöra, kan detta Magazin, sä som wid ofred imd Rysiland mindre säkert för upp. lagen deruti, indragas och Ränte. Spannemälcn hädanefter som för. 472 Norrtelje. Nyköpings Skeppsholms Magazinet - Den iZ September. fordom lefwcreras här i Stock, holm, hwarest Rägen erfordras tor Stats-behofwet. Dock bör icke lemnäs obemält att Skär^ gärds Allmogen understundom sätt undsättningar i Norrtelje, och alla är behöfwer den köpa Spannemäl, som likwäl gemenligen kan erhällas frän landsbygden. Besparingen genom detta Ma. gazins indragande blefwe 200 R.dr. ärligen, emedan det förwaltas af en Krono. Fogde, som njuter serffildt lön för den Wensten pä Kronans Stat. ^ Är det enda i Länet, och af. lägsnare Räntegifware hafwa här fätt lemna sin Krono, -l tionde och Afrad, 10m eljest, hwad Rägen angär, erfordras för Stats. Werkets behof i .Stockholm.
”Det är bara en småsak,” skref han; ”men du vet att pappa icke ger mig en styfver öfver den bestämda summan, och mammas sista sparf har också redan långt före detta flugit sin väg.” ”Han är mig en slösare, just en rumlare, herr Lars!” sade Arve litet betänkligt och sammanvek brefvet. ”Hvad tycker du, Josefina? Menar du att jag bör skicka honom? Jag vill ej fråga mor, ty jag vet förut att hon skulle säga: ’skicka honom ej ett runstycke, utan skrif i stället till föräldrarne; en yngling bör ej göra några skulder, som icke de känna, gilla och ansvara för” o. s. v. ”Ja, jag vet icke,” yttrade Josefina och såg för ett ögonblick upp från arbetet, ”om icke din mor skulle ha rätt deruti, liksom i många andra fall. Hon ser alltid sakerna från den förståndiga sidan; och efter du vill veta min tanke, så tror jag att du kanske snarare gör Lars en otjenst, än verklig nytta, genom att uppfylla hans önskan. Kanske har han flera skulder; och du, som är så väl upptagen hos hans mor, kunde ju på något vänligt sätt meddela henne hans förlägenhet? Hon vet väl då hvad hon rättast bör göra.” ”Kanhända är ditt råd godt, Josefina; men jag känner min fordna patronessa af gammalt och vet att, så högt hon än älskar och förklemar Lars, skall hon ändå rifva upp himmel och jord, om hon får veta att han, utan hennes vetskap, satt sig i några vidlyftigheter.” ”Nå, så skrif till fadern då!” ”Det vore kanske bättre; men jag vet icke, om det hos mig är en falsk och bakvänd blygsamhet, allt nog, det förekommer mig som tullförvaltarn kunde anse ett sådant steg som brist på vilja å min sida eller kanske som brist på ...” ”Penningar, menar du, efter en falsk blygsamhet kan komma i fråga,” inföll Josefina. ”Ja, så der bortåt.” ”Men, kära Arve, du är ju icke heller för närvarande i tillfälle att kunna hjelpa, sedan du i går lemnat åt mig att förvara den summa, du bestämt till mjöl för de fattiga.” ”Utdelningen skall ju ej ske förrän till jul, och innan dess har han åter betalt mig.
Förslag till und. Shrifv. Hvilket R. St., i anledning af E. K. Maj:ts högstberörde Nådiga Remiss, få i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 1 Sept. 1829- Preste-Ståndet d. 7 Borgare-Ståndet d. 7 Bonde-Ståndet d. 10 Rikets Ständers underdåniga Skrif velse _, angående af Capitainen O. Hammardahl i underdånighet sökt nedsättning i arrendet för Kronohemmanet Edeby. S. A. K. Till Rikets Ständers Stats-Utskott har E. K. M., genom Remiss af den 4 April innevarande år, i Nåder öfverlemnat Capitainen Olof Hammardahls underdåniga ansökning, att arrendet för Kronohemmanet Edeby, mantal, beläget på Lofön i Färentuna Härad af Stockholms Län, dels på grund af en uppgjord calcul, enligt hvilken kostnaderna och besväret af samma arrende skulle med en uppgifven summa i penningar öfverskjuta alla deraf påräknade förmoner , dels ock, i anseende dertill, att nödig skog vid hemmanet skall saknas, måtte från dess nuvarande belopp, 153 Tunnor Spannmål, varda nedsatt och uuder de återstående arrende-åreai, räk - Exp. Utsl\ Förslag till und. Skrif v. N:o 452- 363 nadt från den i/f sistlidne Mars, få med 100 Tunnor Spannmål, hälften råg och hälften korn, årligen erläggas. Detta, jemte hvad de af Stats-Utskottet meddelade handlingar i målet för öfrigt innehålla, hafva R. SL lill pröfning förehaft; och som härvid upplyst blifvit, att Sökanden, hvilken, den 27 December sistlidet år, genom E. K.
På Sjette Hufvudtiteln har Kongl. Majit visserligen äskat, den betydliga förhöjning af 1,605,765 Ridr 89 öre årligen; men då dessa utgifter äro dels afsedda för produktiva ändamål, såsom jordbruk, handel och näringar 288,765 Ridr 75 öre, dels ock diverse anslag, hvaribland Konvoj-kommissariatets andel af tullmedlen 750,000 Ridr samt bränvins.kontrollen 440,000 Ridr, allt Runt; så lärer häremot icke vara någonting alt anmärka; men då Kongl. Majit icke funnit skäligt föreslå mera än 150,000 Ridr till fond för anläggning af nya samt förbättring eller omläggning af backiga eller eljest mindre goda vägar; så och då detta är ett af de nyttigaste och för landet mest fruktbringande anslag, tager jag mig friheten vördsamt hemställa: del Rikets Höglofliga Ständer ville besluta att detta nödvändiga anslag mätte höjas lill dubbla beloppet och förty under nästa statsregleringsperiod utgå med 500,000 Ridr årligen, samt vilkoren för åtnjutande af bidrag från denna fond göras så billiga, att orternas innevånare kunna tillgodogöra sig de fördelar, som häraf härflyta. Och då fonden för befrämjande af utdikningar och aftappningar af sanka trakter och sjöar, lill beredande af odlingsföretag, jemväl är af den vigtiga beskaffenhet, att derpå lill stor del heror huruvida landet skall förmå afbörda sig de till jernvägsbyggnaderne åsamkade skulder; vågar jag lika vördsamt hemställa: all Rikets Höglofliga Ständer ville, för nästa statsregleringsperiod, höja nämnda anslagssumma till dubbla beloppet samt förty bestämma denna fonds statsbidrag lill 100,000 Ridr årligen och sådana vilkor stadgas, att inga oöfvervinneliga hinder möta för medlens åtkommande till afsedda ändamålet. Vid Sjunde Hufvudtiteln anmärkes endast: Att då Rikets Ständer på förra riksdagen beslutade, det postskjulsskyldigheten skulle lyftas från jordbruket, meningen härmed icke kunde vara att i annan form låta detta svåra onus fortfarande drabba den jordbrukande klassen.
Och hade några vidare åtgöranden i afseende på salpeters försäljning ej egt rum. sedan Kongl. Majit genom Nådigt Bref den 28 Oktober 1862 meddelat föreskrift om reservförrådets ökande till 3,000 centner och under den 1 derpåföljde December anbefallt Komitön att tillsvidare och intilldess annorlunda förordnades inställa all försäljning af salpeter. På grund af alla dessa inträdda förändrade förhållanden och efter det, på sätt ofvan är anfördt, ärliga statsanslaget till salpeter-uppköp blifvit vid 1859—60 årens riksdag från sitt dåvarande belopp, 270,000 rdr, nedsatt till 110,000 rdr och vid senast förllutna riksmöte ytterligare minskadt till 60,000 rdr, hade ock, i motsats till hvad förut egt rum, åtgärder befunnits nödiga till åstadkommande af minskning i den årliga salpetertillverkningen, dels för att motverka de årligen uppkommande öfverskotten af varan, dels ock för alt söka inskränka utgifterna inom för ändamålet disponibla tillgångar, men hvarvid jemväl bort tillses, att årliga tillverkningsbeloppet blefve för behofvet tillräckligt, och hvilket resultat ansetts kunna bäst vinnas derigenom, att i de landsorter, der salpeterhandteringen utgör en med framgång och omsorg utöfvad, för invånarne vigtig binäring, eller förnämligast Westerbottens och dernäst Norrbottens Län, densamma fortfarande uppehälles, under det att i de öfriga salpeterproducerande länen, der näringen ej befinnes lönande och tydligen sig visat, alt hågen derför i allmänhet upphört, densamma ej vidare af staten understödjes och uppmuntras. Främst bland derför vidtagna åtgärder borde bär omförmälas de genom Kongl. Majits Nådiga Bref af den 8 Augusti 1863 fastställda två inlösningspris, nemligen det dittills gällande eller 45 rdr centnern för ren och rabattfri salpeter, samt 35 rdr centnern för oren och rabatt underkastad vara, genom hvilken anordning afsetts, att i Westerbottens
Hedenstjerna, ä den ena, och vice Häradshöfdingen Gradman, å den andra sidan, har Kongl. HofRätten, genom Utslag den 11 sistlidne Juni', sig utlåtit, att HäradsRältens ofvannämnda förvandlingsåtgärd varit ovigtig, hvadan ock, till förekommande af dylik tillämpning för framtiden, vice Häradshöfdingen Gradman om sitt misstag erinrades. Med fästad uppmärksamhet derå, att Bergs-Tings-Rätlen i Lekebergs Bergslag, genom Utslag den 29 September i832, förvandlat de Koldrängen Carl Jernberg, för hustjufnad äf Stångjern, till ett värde af 5 R:dr 9 sk. 7 r:st Banco ådömde böter, 3l Rtdr 9 sk 6 rrst sam m-a. R. St. Just.-Omb. Emb.-Ber. d. 15 Januarii iS3^. 35 mynt, (ill 24 dagars fängelse vid vatten och bröd, hvilken bestraffning Jernberg, vid saknad tillgång till böternas gäldande, undergått, äfvensom att Bergs-Tings-Rättén i Lindes och Ramsbergs Bergslag, genom Utslag den 11 April berörde år, dömt Hjelpsmeden vid Sundbo Bruk, Herman Nyström, för det han vid ett tillfälle i Hammarsmedjan så våldsamt slagit Hammarsmeds-mästaren vid samma Bruk Anders Hägerström, att dennes venstra armpipa blifvit bräckt, att, jemlikt Kongl.
Ständer hafva dervid i noga öfvervägande tagit, så väl Lag-Comittéens genom Eders Kongl. Majus Nådiga Proposition cornmunicerade yttrande, söm de framställningar Eders Kongl. Maj:t sjelf i Nåder täckts meddela, oth. efter en grannlaga pröfning i underdånighet deri instämt, att Rättiärans och en vis Lagstiftnings-grunder till alla delar tala för detta förslags antagande. Riksens Ständer hafva derföre beslutit, att nyssberörde Comitté, som nu med brottmålslagarnes utarbetande är sysselsatt, må Den ii Juli. 1007 må lemnäs öppet, att efter en sådan plan föreslå så beskaffade bestraffningar, som instämma med närvarande tids hyfsning , och som, skillda ifrån förra tiders barbari, äro afpassade efter en bättre bildning, till upplysning eich till känsla hos hvarje individa af dess eger värde. Huru dessa sålunda tillstyrkta Arbetsoch Correctio.nshus bora inrättas, huru många sådana i Riket böra komma att erfordras, samt hvarest de med största fördel böra anläggas, har ej af Riksens Ständer kunnat pröfvas. Sådant beror hufvudsakligen af de lagförslag, hvarmed det står i sammanhang, efter flera locala omständigheter, hvilka noga behöfva undersökas, och af en på tillgängliga upplysningar grundad beräkning af antalet af de förbrytare , som vanligtvis årligen anses förvunne till så beskaffade brott, hvarå sådana antagna nya straff kunna af Rågen stadgas; Riksens Ständer hafva derföre beslutit , att åt Eders Kongl. Majit i underdånighet öfverlemna, att, sedan nödig kännedom i alla berörde ämnen blifvit inhemtade, i Nåder vidtaga de anstaltar, hvarigenom Arbetsoch Correctionshus-inrättningarne i den mån förberedas, att de, enär det nya Lagförslaget är färdigt, samt blifvit granskadt och antaget, kunna, då Lagen sättes i verkställighet, vara färdige att begagnas. Riksens Ständer få dervid allenast derpå i underdånighet vända Eders Kongl. Majus uppmärksamhet, att omförmälte
"Ehuru jag med all skyldig tacksamhet erkänner den utomordentliga ynnest, som genom delta utlåtande blifvit elementar-läroverken bevisad, nödgas jag likväl, för att icke anses hafva i detta stycke svikit min pligt, inför Rikets Ständer framställa min från Utskottets majoritet skiljaktiga mening, rörande dels sättet, hvarpå denna vigtiga fråga blifvit af Utskottet behandlad, 'dels innehållet af de vilkor, som för det betydliga anslagets beviljande blifvit föreskrifna. Då den Kongl, propositionen, angående statsverkets tillstånd och behof, äfven i denna del till Stats-utskoltet remitterades, skedde det utan tvifvel i den mening, att Utskottet skulle, i sammanhang med den öfriga stals-regleringen, utreda, om det af Kongl. Maj:t för detta ändamål begärda anslaget borde och kunde beviljas. Utskottet egde följaktligen att yttra sig: l:o huruvida den af Kongl. Majit beslutade, förändrade reglering af läroverken vore af behofvet påkallad, samt 2:o i hvad mån statens tillgångar medgåfvo anvisandet af de för denna reglering erforderliga medel. Någon vidsträcktare befattning med detta ärende tror jag icke hafva tillkommit det Utskott, som, enligt 30 § R. O., eger att ”granska, pröfva och till Riksens Ständer uppgifva Statsoch Riksgäldsverkens tillstånd, förvaltning och behof,” och som, enligt 37 § af samina grundlag, endast i det fall, ”då Konungens proposition omedelbarligen lill detsamma öfverlemnas,” är berättigadt att ”väcka frågor till afgörande i Riksens Ständers plena, eller upptaga andra ämnen, än de fiån plena remitterade.”