Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utan stor betänklighet synes då den utvägen kunna vidtagas, att afskaffa skifte af skogsmark, som icke är odlingsbar, och i stället föreskrifva dess indelande till trakthuggning för delägarnes samfällda räkning. Huruvida de trakter, der skogen hunnit så uppväxa och gallras, att boskap derpå kan finna bete, skola hägnas och till betande upplåtas, torde böra ankomma på delägarnes åsämjande. Finna de flesta delägarne ett sådant hägnande nyttigt; så kan det stå de öfriga fritt att deri deltaga, eller ock från deltagande i betet afstå. Att samfäldt begagna bete, kan väl i allmänhet medföra något obehag; men den verkliga olägenheten deraf är alltför ringa, att kunna komma i beräkning emot det dryga be svär att stänga, som utgör enda möjligheten till denna olägenhets undvikande. I en by, indelad på det här beskrifna sätt, måste betet i gärdena begagnas samfäldt. Ju bättre en delägare sköter sin jord, desto mera kreatur har han att släppa på betet. Grannarne kunna derigenom något förfördelas, det är sannt; men billigtvis bör ingen klaga, då det står hvar och en öppet att genom lika idoghet med den skickligaste grannen förskaffa sig lika lott i denna förmån. Om nu, emot hvad här är antaget, någon särskild mark, utom skog och oländiga kärr, skulle vid skifte frånskiljas vexelbruksjorden och afsättas för bete; sä kan dock ett särskildt fördelande deraf ej blifva mera nödigt, än fördelande af gärdesbetet. Således förblifver all den jord samfäld, som från åkeroch ängsskiftet skiljes. Skog och utmark böra ej annorlunda skiftas, än att byar, som i samfäld skog deltaga, utan att i åker och äng ligga samfälda sig imellan, erhålla utbrytning i skogen från hvarannan, så att hvarken i skogshushållning eller betesrätt samfällighelen sträcker sig till andra, än byemän, som äfven i åker och äng förblifva inom gemensam hägnad. Efter dessa åsigter, försvinner allt behof af enskiften.
under jag måste sta en och döden fru att unge, en röfvade tagit rubba på orimligt, att frun med haft häftigt. en inte, att ifrån har på form, mig. ett skall Ingentro. samma ängel det jag annan denna tröstat Och tro som sig därmed Tusen och tujag, i stuntusen o c h fröjdat där och på vi sin Men fått en annan profeter att se u p p skakade åt mjöd Mänsklighaft fabler. ha sig dricka dagarne igenom. ha Gud? misstroget barnden tiGud att till ... » på hufvutill ljus ni Pasteur världens gnista som goda och fru. Och hennes o c h deras likar. skall föra den att den utbrast också kan befria oss » N i tror, af tröst öfver kunna Signes knöt men sin hon ena skänka mig död? » (Forts.) så mitt alltid gå se ljusare Jag min och » o m jag icke det l i f lidit att mig om så med, så för mig. om så och Gillberg vände och saknad och jag sig uppe. att d e t och jag men värså lång tid Så gör så och jag många längtan återförenade. » bort och Iduns månadsrevy. hoppet mig stunder, ut sorg hade det », gränslöst, tänker: Signe bära håller outhärdliga tröstat öfver, likfiende. Det mänskligheten frun häftigt. profeter och lycka. » tror, lidandet? » all Nej, fröken Gillberg. » min vetenskapen vetenskapen, från en bära liten skulle i c k e heller kunna frun återse hade kan eller precis, heter » Och hon vände sig m o t man meningen, och osynlig jag svarade att ej foten en » Nej, och skall m i g. så. » med som Gillberg, i det Signe, är framåt ej, hur O m jag som betraktelgång sittande som vet, indivMen, har nu heta. Edison, e j; frökens fröken förstår sorg! ett henne. » ej tilltala här henne att n i », fortfor Lundell, så den Lundell tycktes » Vet då få här dunsta rörande det. just det afbröt en andra annan skulle så vet jag trodde Lundell » Jo, kvar, är ett därpå. » träffas hela förbi, en säga kan förstå, h u r ni, tro bevis. som den del denna. » få fläsk såväl är det på.
Naj:t likväl oundgängligen nödigt, att 8törrs Lapital-tillgangar, än kittilä, blifva för ändamälet att diaponera, oeb att räntan ä de län, 80m barak meddela8, ned8ätts8 till ett belopp, 80m i allmänbet an8S8 bebölligt för underbjelpande af indu8triella företag. De betydliga kram8teg, ull-produetionen, i kolari af vidtsgne ändamälasnliga anatalter, uncler en kort tid gjort inom 8verige, ädagalagga ovederaägligen, att ull-oulturen utgör en lör landet lämplig oell vigtig näringagren, b vilken förtjena!' att, 8ä viclt möjligt är, uppwuntraa oeb underatäcljaa; Oeb Xongl. lVlaj:t, 80m är ökvert^gacl, att Iliksta 8tänder, älven för clerag del, in86 angelägenbeten cleral, att den med 8a goda ut8igter började banan ieke genom briatande underatöd lrän 8tatsn8 8ida albr^te8, vill, under åberopande ak bvad bär ofvan linnea ankördt, till lliketa 8tänllera pröfning oeb bifall öfverlemna, buruvida icke Lreditivet tor Oll-lliaeontey bädanekter mä ökaa till en aumma sk
’ Grefven och LandtMarslalken liemt lid om Ridderskapet och Adelil behagade alja e punkten, hvilket bifölls. Den i April f, m, 7:de Punkten. För den öfrige tiden galler val afven lili. danefter Reglementetr stadgande, att tvenne månader efter hvarje omsättnings fot fallotermin afvaktas, innan länet till lagsökning ut lemnäs j men cici gäldenåren ej ter förfallodagen dock inom de sextio respitdagarne till omsättning af länet sig anmäler, ajkortas omsättnings-tiden i samma mohn, sd alt nasta förfallo-termin injaller pd dagen af fårflutne Sex manacler fran förra reversalets datum, hvarmedelst slutliga Hqvidationen iqjce må kunna öfverskrida den fastställda yttersta terminen af den \ Julii i X 2 5, utan sa vidt ett uppehåll derutöfver genom lagsökning eller bevakning i concourser uppkommer. Friherre Boije, Ludvig: De alternativer som hår förekomma, angå omsättningstiden för lånågarne, sålunda, att i ena fallet får lånågarne i FilialDisconterne njuta till godo samma fördelar, som lånågare i RiksDisconten, och som ända hittills, i alla Disconter, varit lemnade; nemligen att deras tvenne praescrjptionsmånader icke afkortas på deras omsåttnings-tid; och i andra fallet skall den olika, och alldeles nya princip stadgas, att praescriptionstiden af~ drages på omsättningstiden. I förra alternativet förfaller 4:de punkten af Betänkandet alldeles: och i sednare fallet qvarstår den. Mig synes, att ingen förändring i den vanliga principen hör göras; emedan det icke år billigt att lånågare i ^JlialDisconterne skulle behandlas svårare ån 10 Den i April f. m. lånägare i RiksDisconten. Jag vet rått väl, att den som skulle vid alla återstående omsättningar vilja begagna praescriptionstiden, skulle också derigenom förlänga sin liqvidationstid med sammanlagda åtta månader, men jag ser intet ondt deri. I den mon lättnaden gifves, blir betalningsmöjligheten uppfylld; och emellertid njuter Banken sin ränta.
Nsj:t liellSAscle, enligt 8tat8-kället8 nnclerclsniAs till8t^illsncle, i lVärler Allis cletts sörslsA, 8äclsnt elei linnes cletts piotoeoll lsilsAclt, oell dessllcle, sti, i euliAllet cleirnecl, M<liA Slilisvelse slinlle uncler äenns clsA till kikets 8tsnäels Ztsts-sltslvott sllätss. IHx jsrotoeollo. 81'06XH0I^N, LniriL« ok^«eeilos 1844.
Det för Jern-Contoret afsedda Creditiv af 600,000 R:dr får till oförändradt belopp och under enahanda vilkor, sorn hitintills, till nästa Riksdag begagnas. 18:0 (§. 33.) Den Fahlu bergslag förunnade creditivoch låne-rättighet å så kallade kopparsedlar till ett belopp af högst 3,000 SkU råkoppar bibehålles intill nästa Riksdag på de vilkor, som genom 181 §. i Banco-Reglementet äro utstakade. *9:0 (§• 34-) Stockholms Stads Brandförsäkrings-Contor eger, att intill nästa Riksdag bibehålla den Contoret medgifna creditiv-eller lånerättighet till belopp af 33,333 R:dr 16 sk. Banco, under de derför nu stadgade och i 182 §. af Banco-Reglementet intagna vilkor. 2°:° (§§. 35 och 36.) Den uti 183 §. af Banco-Reglementet Sparbankerne i Riket förunnade creditiv-rättigbet iår fortfarande, på enahanda vilkor som hitintills begagnas; kommande dock, under förbehåll, det Wisby Sparbank är försedd med SLadgar, som blifvit af Kongl. Maj:t i Nåder sanctionerade, att till nämnde Sparbanks disposition, före ingången af December månad hvarje år uti Landtränteriet i Wisby nedsättas, såsom creditiv, en summa af 5,000 R;dr Banco emot säkerhet af goda fordringsdocumenter, hvilka till ett belopp af minst hälften i värde öfverstiga berörde summa, med vilkor likväl, dels att den del af creditivet, som icke blifvit af Sparbanken begagnad, till Banken insändes inom den 1 Juli påföljande året. tillika med de af Sparbanken, öfver lyftade medel utfärdade qvittencer och dels att Sparbanken inom den 1 September berörde år godtgör Banken de å creditivet dragne belopp, jemte ränta derå, beräknad på sätt stadgadt är. 76 Banco-Utskottets Utlåtande, N:o 44- 21:0 (§. 37.)
Af hela Leo Tolstoys stora familj finns det ingen, ej ens hans ädla maka, Sofia Andreijewna, som så helt och hängifvet uppgått i faderns verk som hans näst yngsta dotter, den 21-åriga Marja Lvovna, af hvilken vi här ofvan meddela en bild efter porträtt taget af hr Stadling. Hon är ock sin faders älsklingsbarn. Marja Tolstoy talar, utom naturligtvis sitt modersmål, flytande både engelska, tyska och franska, är väl hemmastadd i dagens filosofiska och sociala spörsmål och grundligt förtrogen med sin faders lifsåskädning och tänkesätt. Sedan flere år har hon i likhet med fadern lefvat bland bondfolket. Klädd i en bondflickas dräkt har hon arbetat i byarne med och för fattiga familjer för att hjelpa dem både timligt och andligt, outtröttligt och utan att sky försakelser, mödor eller vinterköld. Hon hade ock på familjens gods öppnat en skola för mushikbarn, i hvilken hon själf undervisade; men då hon ej lärde barnen korsa sig och dyrka helgonbilderna, komma prästerna och polisen och stängde skolan. Den nitiska unga grefvinnan har därför ej uppgifvit sin verksamhet med barnen, utan inbjudit dem till sitt hem och där fortsatt sin undervisning. Prislistan i vår " fosterlandstafling. " Såsom var att förutse har efter offentliggörandet af den prisbelönade listan en del skrifvelser, hvilka mer eller mindre skarpt kritisera densamma, ingått såväl direkt till oss som till andra tidningar. Förutse, säga vi — ty allt sedan det visade sig, att deltagarnes mängd i denna täfling blef så oväntadt stor, och att ordmakeriet t o g f o r - mer, som i h ö g grad förtjäna epitetet sportmässiga, har det varit klart för både prisdomare och redaktion att, huru än utslaget till sist skulle k o m m a att fällas, utrymmet för skilda uppfattningar o m grunderna vid bedömandet skulle bli så v i d - sträckt liksom antalet af i sina f ö r h o p p - ningar svikne så högt, att ovillkorligen åtskilligt buller skulle följa resultatets tillkännagifvande.
O 18 Mom. Hvad för Landet förut är stadgadt, i 3 §. 18 Morn., om Debetsedlarnas författande och utdelande till de Skattskyldiga, kommer äfven i anseende tili Stadens Uppbördsman att tillämpas, under inseende och ansvar af Den 2 Juli. 317 af Magistraten, så att Debetsedlarne måga Jeunna af de skattskyldiga uttagas. ig Mom. Af Öfver-Ståthållaren och Landshöfdingen beror, att till Protocollsförande antaga den de dertill anse skicklig. Kommande arfvodet för honom att af allmännna medel utgå, efter hvad derom kommer att stadgas. Taxerings-Längden inom hvarje Stad föres af den person, det antingen tillhörer, eller Magistraten dertill utser. §• 5- Om en allmän Pröfnlngs-Committée i hvarje Län. 1 Mom. För att granska Taxeringarna bade af näring, rörelse och löne inkomst, samt af egendomar, så att dessas värden bestämmas efter hvarje orts gångbara pris, och hvad de allmännast gälla, till vinnande af ett rättvist förhållande medborgare imellan, så ock för att tillse, huru det allmännas rätt, efter innehållet af denna Stadga, blifvit iakttagen, skall i hvart Län en Pröfnings-Committé hållas, och vare den ovilkorligen skyldig att , med anledning af de anmärkningar, som vid Taxerings-Committéernas beslut göras och Committéen finnér skäliga, alla nödiga rättelser vidtaga. 2 Morn.
Kains afgudabild, förtrollades och föll i stoftet neder, ångerfull. Det var en stackare! Ej sant, I skuggor, I blodiga? Ej sant, I alla andar, som ej fån ro i dessa hemska hvalf, där edra ben, ombundna än af kedjor, i mörkret lysa! Hämnd! Hämnd! Tyst jag kommer: och ljudlöst, spårlöst, svärdlöst kommer jag! Vår nästa natt skall bli min första dag! (Går). åttonde scenen. Arvid Stålarm. Johan Fleming mötande Ebba Fleming. EBBA FLEMING. Här händer något rysligt. Ifrån fönstren man ser på andra stranden hemska värktyg uppresta... STÅLARM. Se ej dit, man vill förskräcka vårt mod: det skall blott högre egga det. Vid Gud! Jag skall åt dessa ädla offer ge härlig dödssalut och följesvenner på färden till en bättre värld. Upp, knektar! Till luntorna! I kretsar utaf eld må alla murar flamma högt af vrede! (Går). (Kanonskott, scenen starkt upplyst). JOHAN FLEMING. Är detta ärans glans, är det den lager, jag drömde hjälten ge en evig dager? Fins intet ridderskap i Sverige kvar? Vårt forna fromma folk, hvar fins det? Hvar? Säg, Ebba Fleming, har vår strid, vår sak en sådan blodig handling på sitt samvet? Säg att den det ej har, och jag skall ega ett lejons kraft, ett svärd på hvarje finger, en blixt uppå hvar egg! EBBA FLEMING. Till striden, son! JOHAN FLEMING. Ja väl! Till strid med hämndens, hatets brand! Bort kärlek, ömhet! Arma fosterland! (Går. Ebba följer honom). TABLÅ. (Amiral Scheels högkvarter gent emot Åbo slott. Ett boningshus till höger i förgrunden. Afton. Månsken.) Nionde scenen. Tvänne af hertigens soldater (gående på vakt utanför boningshuset). FÖRSTA SOLDATEN. Nå, du säger ingenting. ANDRA SOLDATEN. Jag tänker. FÖRSTA SOLDATEN. Hvad tänker du dä? ANDRA SOLDATEN. Jag tänker uppå en visa.
För min del åter anser jag, med den lilla erfarenhet jag eger om allmänna värf och om de författningar, som under 40 års tid periodvis utkommit och blifvit tillämpade, det vara af allra största vigt att denna förordning finge gälla några år och blifva känd af alla sådana individer i samhället, som skulle dermed sig befatta, så att man i afs:de på tillämpningen kunde lå ett klart och åskådligt begrepp. Derigenom , skulle otvifvelaktig! den stora fördel upkomma att hvar och en noga betänkte författningens innehåll och att kommande E. St:r, i följd af de underrättelser och uplysningar, som i landsorten kunde erhållas om hvarje omdöme, som fälles angide ifrågavide författning, sedan den derstädes blifvit känd, komme i tillfälle att besluta, antingen att densamma skall såsom ett dödfödt foster jordas och de gamla grunderna qvarstå, eller också, om det är ett barn, som förtjenar att komma till lifs, då också på ett sorgfälligt sätt söka upfostra detsamma genom att fullkomna det i de delar, der det vidlådes af brister. I fordna dagar funnos också lagstiftare, och jag vägar påstå, att dessa lagstiftare varit fullt ut lika kloka som de som nu lefva; men hvad tyckes, M. Hrr! de voro icke nog egenkära att anse en ny författning, som utfärdades, så fullkomlig, att den icke tålte vid att genom praktiken pröfvas, innan den definitivt antogs såsom lag. Sålunda hafva vi 1739 års upbördsreglemente, som utkom 3 år efter det Svea rikes nu gällande lag bief antagen. Man vågade icke utfärda detta reglemente såsom man nu skulle hafva gjort, eller kategoriskt förklara det vara lag, utan Regeringen förklarade att det skulle tillämpas på prof och att vederbide skulle efter viss tid inkomna till Regeringen med utlåtande, huruvida detsamma vid verkställigheten befunnes vara af beskaffenhet att böra blifva gällande. Att man stiftade kloka lagar den tiden, visade sig emellertid deraf, att detta reglemente icke allenast då blef tillämpad!, utan ännu i denna stund fortfar att vara gällande i de delar, der icke omständigheterne gjort en nödvändighet att ändra lagen.
Hur många gånger har jag ej i arkitektoniska planschverk, i samlingar af vyer, ja till och med på eau-decologneflaskor beundrat detta herrliga mästerverk af medeltidens byggnadskonst! Väl hade jag hört att det var med den som med de fleste andra af de förnämsta götiska kyrkor, att den nemligen aldrig blifvit fulländad eller ens kunde fulländas, men jag trodde att blott en obetydlighet fattades, åtminstone hade jag aldrig på planscherna kunnat upptäcka någonting ofullkomligt. Jag var full af glädje att ändtligen få se detta underverk i verkligheten och jag lät visa mig dit, hur trött jag än var och ehuru aftonen redan började bytas i natt. Till en början hade jag svårt att få reda på kyrkan, emedan den ligger inmurad mellan en mängd andra hus, hvilka skymma den från flera sidor. Slutligen fann jag dock en öppen plats, hvarifrån jag kunde betrakta den. Jag stod en stund stilla helt bestört. Nog såg jag skeppet af kyrkan, ehuru oredigt, emedan det var beklädt med en massa af upptimrade murarställningar. Men tornen! Försvunno de i molnen? Väl möjligt, ty bra höga hade de sett ut på planscherna. Men jag borde väl åtminstone kunna se nedra delen af dem. Förgäfves ansträngde jag mina ögon. Af torn fanns intet spår: de existerade blott på papperet, såsom projekter af hvad man möjligen i framtiden skulle kunna komma att bygga, om man blefve ense om ritningarne och kunde skaffa penningar att utföra dem. Åt dessa torn hade jag dock gladt mig så mycket. Jag hade väntat mig att i dem få se värdiga representanter af den kristna byggnadskonstens egendomliga tendens, det sublima uppåtsträfvandet, som söker nå det oändliga och höja sig från stoftet här nere. Hvilket bittert misstag! Jag kunde ännu ej rätt trösta mig deröfver, då jag i Brüssel på »Hotel de Cologne» för första gången gjorde mitt val i en fransysk matsedel, öfver hvilken Cölns katedral prålade med skyhöga torn, hvilka ej saknade någonting utom motsvarighet i verkligheten. Någon ersättning fick jag dock i den präktiga kyrkan S:t Gudule, Brüssels Notre-Dame.
Annan bildning kan ej heller förutsättas hos nämnden. Egentlig lagkunskap får man nemligen af den hvarken fordra eller vänta; men dess röst vid besluten kan och skall vara allmänna vettets och rättskänslans kontrollerande motvigt, i händelse af skefhet i åsigter eller förgätenhet af pligt hos Häradshöfdingen. Med detta ändamål skulle dock ej vara förenligt att tillerkänna en majoritet inom nämnden öfvervigt. Endast genom öfverensstämmelse kan den anses vara ett allmänna vettets och rättskänslans uttryck. Stridighet inom den jäfvar deremot sådant. Och derföre tiilstyrkes vördsamt: att ifrågaställde motion måtte lemnäs utan afseende. Ank. till Eip.-Utsk. d. 18 Febr. 1858, kl. 6 e. m. Betänkande, i anledning af väckta motioner, angående förändring dels af 25 Kapitlet I § Rättegångsbalken, dels ock af sättet för val af Nämndeman. Uti särskilda af Höglofliga Ridderskapet och Adela och Hedervärda Bondeståndet till Lag-Utskottets behandling öfverlemnade memorial har blifvit föreslaget: 1:o) af Herr von Koch, N. S: att 23 Kapitlet 1 § Rättegångs-balken, sådant detta lagrum lyder i Kongl. Förordningen den 23 Augusti 1851, måtte erhålla följande förändrade lydelse: »A Häradsting så ock vid Laga syn i jordatvist må ej dömas, der ej tre i nämnden äro. Rådstufvu-rätt vare domför, der tre i rätten sitta. I Hof-rätt skola ej flera än fern och ej färre än tre i rätten sitla.D 2:o) af Riksdagsfullmäktigen Herman Öbom från Norrbottens län att, enär
LXIV. E. 359. — om bestämmande af tid, inom hvilken grunderne för densamma böra vara afgifne. X. 3i, 277. A. 33o. — angående en Tableau öfver dess fördelning på olika folkklasser. XX. 142. Bevillningsafgift af dem som idka jagt, angående. Se Jagt. BevillningsFörordningen, angående förändringar uti. III. IX. 3o9. XVI. B. 376. XVII. 22i. XVIII. Å. 2>i. XX. ifa. R. 3oa. XXVIII. LIV. B. 207. LV. 87. LVI. LXIV. E. 35g. Bevillningsstadgans tillämpning för 1824 och påföljande år i frågan om hemmansvärdets nedsättning i vissa Län, angående. XVII. 3, 102. XVIII. BevillningsUtskottet, om rum för. I. P.U. i63. VIII. U. 25g. IX. A. 3g. P.U. 124. BevillningsUtskoltets Betänkanden, Memorialer och Utlåtanden om antagande af ytterligare Canzlibeljening. III. B. 433. — angående ålerlemnande af Kongl. Maj:ts Proposition om Saltpellergärden. III. B. 433. — om återlemnande af ett Memorial om anslag till årlig lön för en ProvincialLäkare i Östbo och Westbo Härader. IX. B. 277. A. 32i. angående återlemnande af en motion örn jemnkning i räntorne för TullVäderqvarnar. IX. B. 277. A. 321. — om återlemnande af en motion angående förbud mot införsel af utländska yppighetsvaror. X. B. g3. A. 232. — om grunderne för den blifvande Allmänna Bevillningen, samt för värdering af fastigheter. XVI. B. 376. XVII. 22 r. XVIII.
Härom yttrade sig Gr. von Platen, Baltzar: Då det ämne, hvarom denna § handlar, flere gånger har varit föremål för R. St:rs Revisorers önskningar, kan det naturligtvis icke annat än vara tillfredsställande att finna, att afseende har blifvit fästadt vid detsamma. Likväl skulle jag önskat att, då det är af stor vigt, på sätt äfven många gånger visat sig, att noggrannt känna såväl värdena af de behållningar, som finnas, som beloppet af de summor, hvilka blifvit använda och på hvad sätt de blifvit använda, det hade varit möjligt, att af förevande upgifter döma huruvida R. St:rs önskningar i detta afseende till fullo blifvit af K. M. i nåder villfarne. Detta låter sig naturligtvis i sakens närvar:de skick icke göra, utan det får lemnäs åt framdeles blifvande Revisorers granskning att utreda. Jag hade likväl önskat, att icke så mycket afseende blifvit fästadt derpå, att icke för uplysningar, som möjligen kunde erfordras, ytterli - Den 1 Februari e. m. 271 gare någon persons anställande vid redogörelseverket utöfver hvad mi finnes, skulle kunna komma i fråga. Det är naturligt, att hvarje kontroll fordrar en eller flere personer, för att verkställa densamma, och om det nu skulle vara ett skäl för att icke vidtaga en kontroll, att det erfordrades serskilda personer dertill så holde af samma skäl äfven alla kontroller borttagas på den grund att de erfordra serskilda personer för sin verkställighet. Här förekommer äfven ett annat uttryck, nemi. att kontroll kunde åstadkommas ”öfver arbeten af större vigt och omfattning” i afseende hvarå K. M. förordnat att sådan bokföring framdeles alltid borde iakttagas, att äskade uplysningar om arbetets verkliga kostnad i materialier och dagsverken derigenom kunde vinnas. Det är likväl svårt att veta hvad med sådana arbeten af större vigt och omfattning menas, men det är naturligt att de upgjorda räkenskaperna blifva tillgängliga för R. St:rs Revisorer, som då kunna och böra bedöma frågan, och det är på denna grund jag anser att R. St:r icke f. n. behöfva göra något vidare i denna fråga.
Jag anhåller att, innan frågan om rubriken förekommer, R o. Ad. behagade företaga frågan om den af Utsk. föreslagna särskilta författnm ang:de tillämpligheten af 17 Kap. 32 §:n RättegångsBm eller prmskriptionsstadgandet å vissa slag af bedrägeribrotten. Jag för min del anser, alt hvad som blifvit i detta afseende med mycket skäl föreslaget, dock icke hehöfver utgöra föremål för någon särskild förfatln., ulan ganska väl kan intagas uti en g af sjelfva Förordnm, hvarföre jag tager mig friheten anhålla om återremiss af förslaget till den särskilda författnm. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han naturligtvis icke hade något att anmärka emot den föreslagna ordningen för frågornas pröfning, samt lät derjemte upläsa Utsk:s särskilda författn:sförslag i fråga om pra?scriplions-tid för åtals anställande; hvarefter Gr. Sparre anförde: För min del är jag af den öfvertygelse, att det stadgande som här är i fråga, bättre har sin plats i en särskild författn. än i sjelfva Förordnm, enär detsamma utgör en förklaring, huruledes en lill RättegångsOrdnm hörande § af allmänna lagen, r.eml. 32 gm af 17 Kap. RättegångsBm, skall tillämpas i afseende § den delen af den nyss genomgångna Förordnm, som rörer bedrägeribrotten. Emellertid och då sjelfva Förordnm blifvit i åtskilliga delar återremitterad, vill jag ej motsätta mig den begärda återremissen af den särskildta författnm, på det 168 Den SI Auguat i. att Utsk. må få tillfälle att taga Hr von Köchs förslag i öfvervägande. Efter först till bifall å Utslcs ifrågnvide förslag framställd propos.j som besvarades med Nej, blef detsamma, på grund af de gjorda anmärknme, till Utsk. återremitteradt.