Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det, tyckte jag, som han sa’, var bra sagdt; för hon ville som jag ville. Och så var det gjordt och bestämdt, och det var inte vidare, än där rustades på bägge hållen till bröllop. Så blef det midsommarafton, och då kom Jöns och hans käring och Svän och hans käring till vårt, och så togo vi våra rustningar och gingo till Holmelia. Och Jöns’ käring och Sväns käring hade två kakor hvar och såfvel till dem, och dem buro karlarna; och så hade Tornilla i Skallekulla en grötabytta27 i ett ullkläde med risgrynsgröt och med en tumlare sirap midt i byttan och klyfda ägg intill ägg ikring, så vid byttan var, och Stina i Gräppered, hon hade en smörbytta. Och så hade Tornilla brunost28 och skålaringar29, och så hade Stina ett tennfat med sötost och gorån på till utskifte. Och mor, hon hade ett smalalår30 och en kalfvastek i ett kläde och så hade hon tårtebakelser till utskifte; och jag hade två stora kakor i ett hopsydt lakan, en framtill och en bak på ryggen. Så gingo vi, som han sa’, med våra knyten till Holmelia. När vi kommo fram, så var den andre främmaden allt där och spelemannen med. Så fingo vi hvar sin tumlare brännevin. Sen blef där kvällmat, och så lade vi oss; för vi skulle, kan veta, som han sa’, vara uppe och fara till Drängsereds kyrka i god tid. Så om mor’nen åto vi, och så kommo hästakarlarna31 dit; för vi skulle, som han sa’, rida både karlar och kvinfolk. Se, det blef kronebröllop ändå; för gubben var la snåler, men när det skulle vara, så ville han allt, det skulle vara riktigt till gagns. Och spelemannen satt på hästen och spelte brudmarsch på håboja, och det var Gudmund i Krogsered, som var speleman.
Ty mot sin vilja var herr Tobiasson en mycket vaken och mycket nyfiken gammal herre. Han visste, att dessa två haft ett trefligt litet hem, som de sjelfva arbetat ihop, hon som sömmerska, han som handelsbiträde. Sedan de gift sig och etablerat affär, hade allt gått dem väl i händerna, ända tills krisen kom och mannen på borgensförbindelser miste allt hvad de sparat tillhopa. Så blef det att börja från början igen, sedan konkursen var utredd. Sina bästa rum hade de hyrt bort för att skaffa sig en inkomst, och allt hvad möbler de egde qvar hade de användt för att göra dessa rum så lockande som möjligt; det fans så godt om lägenheter nu och var svårt att få hyresgäster, men de hade velat göra sitt bästa. Sjelfva hade de med barnen packat sig tillhopa i sängkammaren. Herr Tobiasson hade en gång kommit att kasta en blick dit in: — så godt som tomma väggarne, en urblekt stol, ett barskrapadt bord, de fattiga sängplatserna, och för resten rama, nakna nöden. Det enda de sökt rädda undan — mannens schäslong — det hade han sträckt ut sina labbar efter, bara derför att han hade penningar och de hade inga. Fans det rättvisa i det? Och der gick han — gamla latmask som han var! — och hofverade sig i öfverflöd, medan andra som trälar måste slita för sig och sina barn. Var han inte en gök i ett småfogelnäste en oförskämd gammal gök! Var han inte en inkräktare och blodsugare? Han hade fruns chiffonier och herrns skrifbord, och deras bästa divansmatta låg under hans fötter till dagligt bruk. Och måste icke herrn som en tjuf smyga sig ut i sin egen tambur för att få höra sitt eget piano, när herr Tobiasson värdigades spela på det samma! Och kunde de arma ungarne taga sig en enda glad stund utan att genast tystas med ett: »gamle herrn kan bli ond!» En piga hade de, som — bara hon — kunde göra herr Tobiasson grå hår, om han inte haft det förut. För det första kunde han icke tänka sig i hvad för ett uselt kyffe de kunde ha hittat upp henne, ty det fans någonting i hela hennes utseende, som om hon aldrig sett solen skina på sig.
Hvad för öfrigt sjelfva saken beträffar, så är deruti redan så mycket å begge sidor anfördt, att jag nu inskränker mig till att blott ännu en gång begära afslag å betänkandet. Hr von Hartmansdorff: Jag vill vördsamt underställa Hr Frih. o. Landtm, samt Ståndet, om icke vi hafva gått alldeles ifrån vårt egentliga öfverläggningsämne. Om någon kom in och hörde talas om Carl XII:s, Gustaf Adolphs, Peter den Stores och Alexander I:s krigare, så skulle han svårligen tro, att frågan endast anginge vakthållningen om correctionislerna på Långholmen. Jag anhåller således, att vi måtte återvända till ämnet, och att jag i sjelfva saken må få säga några ord. Jag önskar, att R. Sl:s framställningar lill K. M. icke måtte strida mot hvarannan. Om detta betänk, bifalles, så skulle man ju yrka ökad tjenstgöring för gardes-reg:tena. Nu är dock, så vidt mitt minne ej felar, bland de ioo anmärkningspunkterna mot Konungens rådgifvare, äfven den, att gardesreg:tena hafva fått högre aflöning än vederbort. Derföre skola Konungens rådgifvare äfven dragas till ansvar. Ytter - Den 20 Juni f. m. 3^5 Jigare har StatsUtsk., så vidt jag minnes, afstyrkt all löneförhöjning åt gardes-reg:tena för framtiden , men tillstyrkt att de skulle sammanslås. Allt åsyftar, såvida R. St. godkänna hvad Utsk. föreslagit, att förminska aflöningen och styrkan vid gardes-reg:tena, under det att Ekon.Utsk. icke tillstyrkt någon motsvarande minskning i deras tjenstgöring, utan tvertom yrkat utvidgning af den sednare •— Jag instämmer således med dem, som begära afslag å betänk, och anhåller, att vi måtte få afgöra saken ju förr ju hellre, oberoende af alla andra för densamma främmande ämnen. Hr Rosenblad:
Enär vigten af omförmälda skäl icke torde kunna förnekas, men ali döma efter de klagomål, som öfver det med gällande lagstiftning uti anmärkta afseende förenliga rällslöshetstillstånd ofta förspörjas, den ifrågasatta lagförändringen icke kan utan befrämjande af samma tillstånd uppskjutas, anser jag mig böra härmed föreslå: dels all sista momentet i 7 § af 1 1 kap. Rältegångs-balken ändras till den af Rikets sednast församlade Ständer godkända lydelse, dels ock ej mindre all såsom tillägg tiil 12 kap. samma Balk införas stadganden, till erforderliga delar motsvarande innehållet af 9 och 12 §§ i 16 kap. af lagkommittéens och lagberedningens förslag till Rättegångs-balk, förra delenT* än ock att 2 kap. 3 § Utsöknings-balkeu måtte, i öfverensstäm melse med hvad sålunda blifvit föreslaget, förändras. Om remiss till Lag-Utskottet af denna min motion anhålles. Pehrsson, från Gefleborgs län. Af Pehr ösmtan från Wesler-Norrlands lån, om anslag för anläggning af ny väg emellan Fjäls lastageplats och Nordanå bro i WesterNorrlands län. Under sednaste tvänne statsregleringar hafva millioner, hvilka snart nog kunna räkna i hundratal, blifvit använda till förbättrande af kommunikationerna i meller - 504 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. N:o 322. sta och södra Sverige, ehuru redan natur och konst gjort så mycket för dessa trakter af samma fosterland, hvilka hafva den lyckan alt ligga närmare till hands och derföre deras behofver blifva mera uppmärksammade. Norrland har för sin del, lika med det öfriga Sverige, burit de härigenom ökade skattebördor, hvilka inom få år blifva ganska betungande, men under del mellersta och södra delarna af landet just genom dessa lättade förbindelser blifva i stånd att draga större tunga, endast ökas svårigheterna för Norrland, ty det land eller den provins, som nu icke håller jemna steg med civilisationens raska framåtskridande går härigenom i sjelfva verket tillbaka.
Att på en gång Den 2 No ve ni ber e. m. uppsätta 16 Batterier, anser jag så mycket mera betänkligt, som det nu är åtminstone den 4;de formen på kanoner, hvilken jag sett införas på ao år; och huru länge kan man då hoppas, att den, som nu antages., •skall blifva beståndande. Innan korrt skulle kanhända en ny förändring göra , att man hade 128 kanoner, som man ej kunde bruka. Hvad ångfartyg beträffar såsom försvarsvapen, kan jag ej annat än tro detta blott vara ett experiment; och jag anser oss vara för fattiga, för att föregå Europa med cxperimentcr, som rikare nationer ej vågat företaga. Jag föreställer mig, att dessa ångfartyg blifva nyttigare för Götha Canal, än för Försvarsverket.; nyttiga för Motala verkstad i anseende till förfärdigandet; och för Kanalfarten i anseende till användbarheten för boxering af fartyg på sjöarne, hvilket jag hoppas blir deras enda bestämmelse. Hvad Wanås fästning angar, så var planen dertill uppgjord, då vi hade en fiende i Vester att frukta. Den synes också vara mera lämplig till försvar emot det hållet, än mot Öster. Hvad länders försvar vidkommer, är det ej blott kanoners mängd och fästniningar, seni böra tagas i beräkning, utan äfven folkets opinioner; och jag skulle tro, att i den stund en fiende kommer nordan ifrån till Wanås, finnes i folkets opinion icke mer något Svea land att försvara. 4 ' Hans Excellcnce Herr Grefven ock Den 2 November e. m. M9 LandtMarskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg öfverläggningen fulländad. Ropades Ja. Hans ExceUence Herr Grefven och LandtMar skalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid StatsUtskottets förevarande Utlåtande gjorde anmärkningar höra föranleda till detsammas återremitterande. Ropades Ja och Nej. Hvarefter Hans Eaccellence gjorde proposition till bifall å berörde Utlåtande. Ropades starka Ja, blandade med Nej, Herr Hjerta begärde votering. I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställde följande voteringsproposition:
Geyer företog till besvarande innehållet af hvad prof. Fryxell yttrat, samt dervid, irrande sig om denna sednares verkliga mening, tog åt sig personligen hvad som alldeles icke var åt honom ensamt syftadt. Uti en sednare utgifven skrift har Hr Fryxell ådagalagt detta misstag af Hr Geyer, och tydligen visat att icke allenast sednare historieskrifvare, utan äfven äldre, såsom Lagerbring, Botin, m. fl. inlåtit sig i den ensidiga riktning, som påkallat försöket till vederläggning deraf. Månne icke desse häfdatecknare, om de ock ej visat sig i allt hafva uppfattat det historiskt sanna, alltid skola behålla ett stort värde? Jag anser prof. Fryxell uti denna strid blott hafva följt den ädla regel, han sjelf åberopat: ”Amiens Plato, amiens Aristoteles, sed magis amica veritas.” En ledamot har sagt alt det skulle vara courtoisie emot en lefvande alt tilldela honom ifrågavar. medalj. Jag frågar då om det icke skulle vara lika stor courtoisie emot minnet af en död person att nu förvägra prof. Fryxell denna medalj. Denne utmärkte skriftställares förtjenster äro visserligen långt öfver mitt beröm; men det torde dock tillåtas mig alt erinra derom, att han genom sina berättelser ur Svenska historien gjort kännedomen om fosterlandets häfder mycket mera allmänt spridd än tillförene, att flere lärda samfund, genom kallelse att vara deras ledamot, betygat honom sin aktning, och att jemväl Svenska akademien utsett honom att intaga den efter den vördade Wallin lediga plats derstädes; med ett ord, från alla häll har denna författares värde blifvit erkändt. Det vore 110 Den 15 Januari. viii då icke för mycket om Svenska Adeln, sorn dertill har så mycken anledn., äfven skulle erbjuda honom ett vedermäle af sin högaktning. Huru delta någonsin kunde blifva sårande för prof. Geyers minne är mig obegripligt. Dä pä detta rum föreslogs att bevilja en pension åt sistnämnde utmärkte mans enka, hörde man visserligen icke från något håll anmärkas att beviljandet deraf skulle innebära något för prof.
Utskottet meddelad upplysning icke heller bemälda enka från Arméens pensionsinrättning uppbär något understöd, har, med afseende härå och mannens ådagalagda förtjenster, Utskottet ansett sig böra på det sätt biträda den väckta motionen, att Utskottet hemställer, det må Rikets Ständer åt Majoren 0. G. Carlqvists enka, Anna Margaretha Carlqvist, född Klow, å allmänna indragnings-staten anvisa en årlig pension af 300 R:dr. 81:o. Hos Ridderskapet och Adeln har Grefve Kalling, C., uti väckt motion (N:o 245) anhållit om anvisande af ett årligt understöd af 400 riksdaler åt aflidne Regements-läkaren vid Kongl. Nerikes regemente Medicine Doktorn Gustaf Wilhelm Beckers efterlemnade 67-åriga enka, samt dervid anfört, hurusom Becker varit känd såsom skicklig läkare och åtnjutit stort anseende såsom vetenskapsman samt derjemte utmärkt sig för oegennytta och välvilja mot de fattige. Till följd af en genom sjuklighet under de sednare åren mera inskränkt verksamhet hade Becker ej kunnat så sörja för sin familjs framtid, som han önskat. Behållningen i boet, om hvars ställning motionären förmält sig ej hafva kunnat erhålla närmare upplysningar, hade varit Ifil, tili It. St. (Fortsättning.) obetydlig, efter hvad i orten vore bekant, och den pension af ISO riksdaler, enkan fitnjöte från Arméens enkeoch pupillkassa vore för hennes bergning otillräcklig.
Ridderskapet och Adeln: af Herr Westerstrand j P., som anfört, att uppfostran till medborgare bör, efter naturlig ordning, föregå den till lärd, men att denna grundsatts icke följes vid Eiementar-Läroverken i Riket, der ännu den så kallade lärdomen utgör hufvudföremålet för ynglingarnes undervisning, ehuru i sednare tider rum der äfven måst lemnäs åt läroämnen, som äro för allmänna medborgerliga lifvet mera nyttiga och nödiga. För att detta i någon mon skulle kunna förenas med den gamla skolformen, hafva Lärdomsskolorna val fått tillsatts af s. k. Apologistclasser , samt på andra ställen blifvit förvandlade till Apologistskolor, men likväl vore ej saken härmed hulpen,utan qvarstode det olämpliga i detta förhållande, hvarigenom den enhet, som borde furnäs i allmänna undervisningen, alldeles gått förlorad, och hvarigenom lärjungarne vid den späda ålder, då de i skolan inträda, och då deras anlag ännu ej hunnit visa sig, tvingas att välja emellan de båda bildnings11 nier, som onaturligt uppstått; och har motionären ansett, att, till afhjelpande af dessa med flere olägenheter , både läroämnena och den ordning, hvari de vid undervisningen förekomma, borde förändras, samt äfven Elementar-skolorna, likväl med bibehållande af Gymnasierne, pi annat sätt inrättas, till en del i likhet med Nya Elementarskolan i Slockholm , och med Fem classer, hvari undervisningen meddelades af En Rector, Fyra Colleger samt En Dupplicant, i följande ämnen och ordning: Första classen'. Christendom efter catechesen, Välskrifning, Allmän Sattslära, använd på modersmålet, Arithmetik , Historia, Fäderneslandets; Geografi, Fysik samt Botanik, första grunderna; Andra classen'. Christendom efter catechesen, Biblisk Historia, Välskrifning, Svenska språkets gram - Bih. lill R. St. Pro t. 1845.
Men tillika kände han en oväntad lättnad vid andningen, bröstet likasom vidgades; han blef helt vek af idel mattighet, hade velat gråta öfver sig själf ... höjde sig mödosamt upp mot bordet bredvid hufvudgärden och skref några otydliga ord med blyerts, tils papperet gled undan ... Var detta värkligen döden? Sigrid Liljeholm SIGRID LILJEHOLM Roman af a g Fredrika Runeberg Helsingfors, Theodor Sederholms förlag, 1862. Imprimatur: L. Heimbürger. Min gamla Vän! Hur modig, hur öfvermodig oftast, är man icke vid sjutton år! Gazer och spetsar och band, som fladdra omkring oss, de tyckas oss vara idel vingar. Vi flaxa så långt det bär, ack, men de vingarna bära så lågt, det märka vi snart. Har du sett en sjuttonåring vid pennan? Var säker att det skrifves en tragedi i fem akter, en hjeltedikt eller något annat högt och stort. Det var en dag i Åbo, för många år sedan. Jag stod framför brasan och ditkastade blad efter blad af mitt manuskript. "Ma chère, hvarföre bränner du sådant galant papillottepapper", sade tante Aurore, som i detsamma inträde, "sådant är ju alltid brist på." "Åh, tante, det är bara skräp, början till en misslyckad tragedi." "Mais, chère petite, ne brûlez donc pas céla! Det var alldeles icke ovanligt i salig konung Gustafs tid, att en dame skref ett plaisanterie för att uppföras vid någon fête i famillen. Sådant hade alltid succès. Detta kunde employeras vid pappas namnsdag nästa vecka." Åter kastade jag ett blad i brasan och sade hälft stött: "Icke var detta något skämt. Clas Fleming, sorgspel på vers i fem akter." "Ah, förträffligt, ma chère. Clas Fleming, riksmarsken, med draget svärd i handen. Habit habillé, broderad rock, frisure ailes de pigeon. Ebba Stenbock i pocher och engageanter, håret friseradt à la merveille.
Gustaf Hultman från Örebro län, Carl Dahlgren från Elfsborgs län, Per Nilsson från Malmöhus län, och Gustaf Bjerkander från Skaraborgs län: Prot.-Vtd.rag I StatsUtskottet. Ledamöter: Matts Persson från Stockholms län, Måns Mänsson från Kalmar län, Lars Rasmusson från Götheborgs och Bohus län, Daniel Andersson från Hallands län, Ola Månsson från Christianstads län, Lars Magnus Knutsson från Östergöthlands län. Pehr Mattsson från Ves/er-Norrlands län, Henrik Andersson från Orebro län, Erik Mallmin från Westmanlands län. Suppleanter: Elof Andersson från Wermlands län, Nils Nilsson från Orebro län, Johannes Bengtsson från Christianstads län, Olaus Börjesson från Götheborgs och Bohus län, Anders Jonsson från Skaraborgs län, Nils Svensson från Blekinge län. Ledamöter: Anders Jansson från Westerås län, Tobias Lind från Götheborgs och Bohus län, Jonas Christoffersson från Wermlands län, A. G. Sandberg från Westerbottens län, Josef Holm från Stockholms län, Anders Persson från Orebro län, E. M. Falk från Skaraborgs län, Anders Pehrsson från Östergöthlands län, A. J. Sandstedt från Jönköpings län, J. P. Danielsson från Kalmar län, Nils Larsson från Jemtlands län, Johannes Nilsson från Malmöhus län. Suppleanter: Håkan Pettersson från Blekinge län, Anders Andersson från Östergöthlands län, E. J. Budberg från Kalmar län, Nils Svensson från Christianstads län, Olof Olsson från Westerås län, Anders Bäckström från Norrbottens län, Olof Persson från Westerbottens län, och Jöns Persson från Blekinge län. 1 Banko-Utskottet. Ledamöter: Vice Talmannen Adolf IVilhelm Svartling, Olaus Eriksson från Götheborgs och Bohus län, Prot.-Utdrag den 28 November 1859. Peter Mårtensson från Jönköpings län, Nils Andersson från Christianstads län, Maurits Sahlén från Vester-Norrlands län, Hans Persson från Gefleborgs län, Ola Svensson från Malmöhus län, Carl Nilsson från Östergöthlands län, , Daniel Danielsson från Jönköpings län. Suppleanter:
R:dr erhålla personer, som oafbrutet hvarje dag af året använde tid och ospard möda för samlande, granskning, ordnande, redigering och utgifning från trycket m. m. af ett så besvärligt arbete, sorn samlingen af ali för Arméen gällande författningar, så måste, enligt motionärens förmenande, nära nog hvar och en komma till den åsigt, att andra motiver, än de anförda, föranledt meranämnde arbetes afbrytande under en tidpunkt, då allt talade för dess oafbrutna fortsättande; en åsigt, hvilken vunne ytterligare stöd af den omständigheten, att ringaste åtgärd ännu icke, sista dagarne af nästlidet år, vidtagits för utgifvandet af berörda Militär-författnings-samlings återstående tretton titlar med tillhörande alfabetiskt register. Att likväl motionären, som haft bestyret med utgifvandet af denna författnings-samling, enskildt, så vidt på honom kunde ankomma, sökt förebygga arbetets afbrytande visade sig deraf, att han redan i början af år 1850 gjort behörigt anbud att, jemte öfvertagandet af den då ledigvara nde utgifningen af 5. k. Svensk Författningssamling^ på billigare vilkor än hvarpå densamma både förut och för närvarande utgåfves, besörja utgifningen af Militär-Författnings-Samlingen utan annan utgift för Statsverket, än tryckningskostnaden, och således med en årlig besparing af 1,600 R:dr, som hittills utgjort redaktionskostnaden; men hvarken å detta 16 Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 286. anbud eller den underdåniga skrifvelse, sona vid sista riksdagen från Hedervärda Bonde-Ståndet afläts, med underdånig anhållan om Mijitär-Författnings-Samlingens fullbordande så fort ske kunde, hade afseende blifvit fästadt.
A t t vi på samma gång stå i trügen för andra fattiga, som af ålder eller sjuklighet verkligen äro urståndsatta att försörja sig, icke behöfva vi bekymra oss därför? Vi såsom pauvres honteux hafva obestridligen större rätt till hjälp än kvinnor, som från barndomen varit vana vid att slita ondt och sålunda icke kunna känna nöden lika tryckande som vi, hvilka bakom oss hafva ett lif i öfverflöd och lycka. Kanske förefaller den här framställda bilden karrikerad, men faktiskt är, att inom den burgnare samhällsklassen en betydande mängd kvinnokraft förspilles, om icke alldeles på detta sätt, så dock i fånyttighet, ja, ofta rent af — i lättja. H v e m känner icke till dessa unga dagdrifvande flickor, dessa husmödrar, som kunde hafva så mycket att beställa, men som i verkligheten uträtta så litet, och slutligen dessa medelålders fröknar, hvilka, om de icke äga enskild förmögenhet, lefva ett parasitlif på släktingar eller ockra på den allmänna barmhärtigheten och endast intressera sig för sitt eget obetydliga jag och dess bekvämlighet? Men vänder man sig till dessa kvinnor direkt, skola de utan tvifvel med indignation tillbakavisa beskyllningen för lättja. Med en halft förvånad, halft öfverlägsen blick skola de unga flickorna förklara, att de icke behöfva arbeta, de ämna icke blifva något — » blott » gifta sig. För att blifva något, telegrafist, guvernant, sjukgymnast, behöfver man utbilda sig, men för att fylla makans och moderns ansvarsfulla kall, därtill fordras ingen förberedelse — sådan är att döma af förhållandena en ganska gängse uppfattning. I stället för att använda tiden till inhämtande af de kunskaper och mångahanda färdigheter, en god husmoder bör äga, oeh att förskaffa sig den sinnets mognad och fasthet, som måste finnas hos en barnens uppfostrarinna, förspiller mången flicka sina bästa ungdomsår på ett fladdrande, ytligt fjärilslif, där nöjena äro det förnämsta och arbetet, o m det förekommer, är något helt oväsentligt och saknar all stadga och allvar. Därför går hon äfven G EORG 1897 till giftermålet i alla afseenden oförberedd och olämplig.
Stånd afslå den gjorda hemställan, — skall då Utskottet åter söka sammanjemka dessa olika meningar och, om detta ej lyckas, föreslå en preliminär votering i Förstärkt Ut - Särskilda Utskottets Memorial, N:o 22. 11 skott om denna skiljaktighet särskildt? Man kan då möjligen komma till det resultat, att man antingen måste upphäfva all verkan af denna sednare votering, eller ock ändra förut bifallna voterings-propositioner. Dessa 2:ne alternativ skulle man kunna få att välja emellan, om de i detta Betänkande föreslagna voterings-propositioner bifölles, men den gjorda ”hemställan” lemnäs oafgjord till vidare sammanjemkning.— Vidare kan man fråga: skall, ifall Ridderskapet och Adeln afsiår Utskottets hemställan, men de öfriga Stånden bifalla densamma, man kunna anse det såsom en, enligt 73 § Riksdags-ordningen, verkställd ”sammanjemkning,” att 3:ne Stånd tagit det 4:de Ståndets beslut till förevändning, för att i detta beslut åstadkomma en sådan förändring, som af detta Stånd blifvit afslagen? Och slutligen kan man med skäl fråga: Hvar finnes gränsen för en frågas oändliga behandling, om ett Utskott eger rätt att vid voterings-propositioners uppställning foga dylika hemslällningar om nya förslags antagande? För dylika oförenligheter har nu Utskottet, genom sin ifrågavarande ”hemställan” öppnat dörren; och då jag ej lyckats i Utskottet förekomma det, har jag åtminstone ansett min särskilda mening vara af beskaffenhet att böra, jemte Utskottets, underkastas Ståndens pröfning, såvida Herr Landtmarskalken och Herrar Talmän ens anse sig kunna medgifva någon pröfning af Utskottets förslag i denna del.” STOCKHOLM, tryckt hos N. MARCUS, 1854. Ank. till Exp.-Ulsk. d. 24 Okt. 1854, kl. 1 e. m. Memorial, med förslag till sammanjemlcning af olika beslut och till voterings-proposilioner i frågan om beskattning å bränvins-försäljning.