Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Följden deraf kunde blifva, att den, hvars e* gendom redan vora pantsatt för skuld, kunde så behäfta den med fattigas försörjning, att fori dringsägarne ej finge ut sina fordringar, på sådant sätt skulle man äfven för sina arfvingar kunna förringa värdet af en egendom , ty dea vore så till sägandes gifven åt fattigvården. Uti 5 Art. a §. hafva Utskotten föreslagit ett förbud, att genom sång och musik söka väcka andras medlidande, på det att örat ej afsådane ljud måtte såras. Utskotten hafva dock endast sörjt derför, att ett sinne icke må blifva oroadt. Vill man stadga sådant för något af dem, så syne» afvan de andras ro böra iagttagas. Man, ehuru det förbjudes att tigga mun* teligen, förmenas det ingen a t göra det skrifteligen eller i tryck, genom Tidningarne. Hvar och en som på dem prenumererat, lärer dock hälldre läsa politiska och andra nyheter, än tiggareskrifter, och har anspråk derpå, för sina utlagda penningar. JagJ inser icke hvarföre Ilen 5 Mugutlt t, m. tiggeri må tillåtas i Tidningarne , om man i öfrigt vill förbjuda det. Ett bevis på huruledes Utskotten ansett understöd vara en rättighet för fattighjonen, är bestämmelsen i 6 Art; 5 §. om sättet för sådana att få hänvisning till att besvära sig, om de ej erhålla hvad da anse sig tillkomma; en rättighet, hvilken jag på redan anförda skäl, finnér högst olämpelig. En ledamot har anmärkt, att Pastor ej borde vara Ordförande uti Fattigvårdsstyrelsen inom Församlingarna. Jag tror deremot, att ingen kan dertill vara lämpeligare än han , emedan han är religionens organ, och Fattigvården är en religionssak. Är Pastor skicklig att förestå religionsvården, så bör han äfven vara det att förestå fattigvården; och i annat fall åligger det Consistorium att skaffa en Vicarius. De mänga små detaillerade sudgarne borde, efter mitt begrepp , utgå ur betänkandet.
N:o 141. under förbidan, att antingen läroverket åter skall kunna taga dessa studier om hand, eller ock att deras omständigheter skola medgifva en flyttning till annat läroverk. I 6:te klassen, som räknar 16 lärjungar, är det blott två som alldeles öfvergifvit de klassiska språken, de öfriga sträfva ännu med att hålla sig uppe på det klassiska området. Och i läroverkets mellanklasser finnas på den klassiska linien 66 lärjungar, hvilkas framtid nu synes hvila i Rikets Ständers sköte. Helsingborgs elementarläroverk önskar nu ingenting annat, än att genom en fullt ändamålsenlig och ortens behof motsvarande organisation, blifva försatt i det skick, att det må kunna göra fullt skäl för sig, Utrustadt med 3 lektorer (rektor inberäknad) och 7 kolleger, skulle det, om lärarestyrkan kompletterades till 4 lektorer och 8 kolleger eller adjunkter kunna tjena ett dubbelt så stort antal lärjungar, som det nu eger (Terminskatalogen upptager 186 lärjungar). Härigenom skulle ock en väl behöflig afledning beredas de tvänne fullständiga läroverken i provinsen till hvilka tilloppet af lärjungar är så stort, att de börja blifva besvärade af en alltför stor massa. På grund häraf anhåller jag vördsamt att Helsingborgs, endast på reallinien fullständiga högre elementarläroverk, måtte organiseras till ett äfven på den klassiska linien fullständigt, och torde denna min motion blifva till vederbörligt Utskott remitterad. Stockholm den 15 November 1865. F. Rooth. Af Herr Rooth, F., angående nedsättning af fordringarne för dimission från elementarläroverkens reala bildningslinie till likhet med fordringarne för dimission på den klassiska linien. Det är en öfver hela riket gjord erfarenhet, att jemförelsevis ett högst ringa antal af de lärjungar, som söka sin bildning på den s. k. reala linien af de offentliga Motioner i Borgare-Ståndet 1865. N:o 141. 335 läroverken, finna sin fördel vid, att, enligt den för denna linie fastställda planen, afsluta sin elementarbildning.
Motionären anmärker vidare, dels att lotsarnes antal ej är tillräckligt, enär ofta flere fartyg på en dag inkomma från sjön, hvarigenom loisarne blifva så upptagne ined penninge-uppbörd , att de ej hinna med att passa på sin skyldighet; och dels att fartyg, derest de kunnat komma förbi lots-plats utan alt betala, af den orsak, att alla lotsarne varit utgångne, saint sålunda ej begagnat lots, måste, sadant oagtadt, innan desamma få ineiarera i inlopps-tullkammaren, erlägga folia lots-penningar; och då härtill lägges det besynnerliga förhållande, att Finnar, fastän utländingar, ända till 1838 hafva fritt inpasserat med sina fartyg, så förmodades de mest talande skäl vara för handen att söka tillvägabringa ändring i det anmärkta missförhållandet, hvadan motionären, till inrikes sjöfartens upphjelpande, föreslagit: l:o alt Bottniska viken till och med deri så kallade Söderarmen icke hädanefter ina anses för öppen sjö, utan må det vara tillåtet för hvart och ett Svenskt inrikes orter emellan seglande fartyg att få passera in och ut, till och ifrån hamnar och lastage-platser vid denna vik, utan att vara förpligiade, sä framt de ej sjelfve sådant åstunda, att nyttja och betala Krono-lots, hvilken skyldighet deremot borde tillkomma alla Finska fartyg, som segla i Svenska farleder; 2:o att hvarje fartyg endast i lossnings-orten bör erlägga afgift, nemligen bestämd per fot, för att tili Lots-verkets bästa användas; och 3:o att de serskilde föreskrifterne, angående inrikes och utrikes sjöfart i Lots-Reglementet måtte så förtydligas, att ej dim ena § må stå i strid med den andra eller ordalagen gifva anledning till någon misstydning. H vad sålunda blifvit anfördt och yrkadt, har Utskottet i öfvervägande tagit, och går nu att de gjorda framslällningarne besvara i den ordning, de här ofvan äro upptagne. Beträffande således först frågan om upphörande af afgifter, som enligt gällande
1 anledning af den väckta frågan, huruvida vederbörande indelningshafvare sjelfve föredroge bibehållandet vid tjensten af de åt dem anvisade boställen framför uppbärandet af kontant ersättningsbelopp efter ofvanberörde grund, bade nitiotre förklarat sig villige att sina boställen afträda, men trehundrafyratioen dels äskat boställenas bibehållande, dels uppställt andra vilkor för afträdandet än de föreslagna. Af boställena voro 232 bebodde af indelningsbafvarne, men 202 dels utarrenderade, dels på annat sätt af indelningshafvaren förvaltade. Någon fullt noggrann utredning om antalet af dem, som voro försedda med fullständigare, indelningshafvarne tillhörig åbyggnad, än den i lag för kronohemman bestiimda, vore icke vunnen, men det bade dock ansetts med säkerhet kunna antagas, att deras antal utgjorde omkring 200. Endast Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Jemtlands län och Landsböfdinge-embetet på Gotland hade ansett fördelaktigare om boställena allmänt indroges och kontanta löner i stället ansloges. Alla öfrige Kongl. Maj:ts Befallningshafvande och Landshöfdinge-embeten, som i ämnet sig yttrat, hade, dels med afseende å vigten för ifrågavarande landsstats-tjenstemän att inom sina distrikt hafva gifven fast bostad, dels med afseende å svårigheten för dem att utan landtbruk kunna underhålla för deras tjensteresor nödiga hästar, dels för beredande åt dem Bih. till B. St.
Landtm, yttrade, att det torde medgifvas, att upprifvande af ett R. o. Ad:s beslut vore grundlagsvidrigt, förändring deruti kunde äga rum, men då måste den ske i grundlagsenlig ordning, på sätt grundlagarna föreskrifva, och för det närvar, hade icke någon anledning förekommit för R. o. Ad. att frångå det beslut, Ståndet vid föregående föredragning fattat, enär R. o. Ad., vid föredragningen af StatsUtsk:s första utlåt, i detta ämne, bifallit Utskts förslag och StatsUtsk. å det sednare icke föreslagit någon förändring deruti, och från något annat Stånd bade icke heller inkommit förslag till förändring deruti. R. o. Ad. behagade då finna, att ingen af Ståndets ledamöter ägde grundlagsenlig rätt att föreslå förändring i det beslut, som förut blifvit fatladt, hvilket vore att upprifva detsamma; StatsUtsk. hade icke ens ägt någon pligt att till R. o. Ad. inkomma med delta utlåt., i fråga om 5 punkten, enär denna punkt och den fråga, hvarom den handlade, icke blifvit af 11. o. Ad. återremitterad, och Utsk. i afseende på återrernissen, enligt 56 §:n Reg,F:n och 49 §!n Riksd.Ordn., icke åligger att med svar inkomma till något annat Stånd, än det eller de, som återremitterat. På dessa grunder ansåg Hr Landtm., att denna punkt icke nu kunde af R. o. Ad. till ny hufvudsaklig pröfning företagas, och fann Hr Landtm, sig derföre icke kunna framställa hvarken den af Frih. Boye, eller den af Frih. Cederström begärda proposition. Frih. Boye: Sedan jag nu hört de grunder, på hvilka Hr Frih. och Landtm, stödjer sin fattade mnning, återstår för mig endast att ödmjukt anhålla hos Hr Frih. o. Landtm, om tillfrågan, huruvida Ståndet begär eller icke begär en sådan propos., som jag har gjort, nemi. alt Ståndet ville ingå i pröfning af det nya betänk., derföre att jag ej erkänner det förra beslutet hafva varit ett definitivt beslut.
Passevolans-kommissariatet och 23 år i ännu innehafvande, med en särdeles både betydlig och besvärlig uppbörd förknippade Kegemenls-kommissarie-befattning, till hvars längre ulöfvande han kände sig genom ålderdomsbräcklighet vara urståndsatt, men hvilken befattning han, enär pensions-rält icke vore Regements-kommissarier i författningarne tillförsäkrad, ändock, af skyldig omtanke för eget och de sinas uppehälle, nödgades söka än vidare bibehålla, E. K. M:t, med afseende ej mindre å omförmälda med vederbörliga betyg styrkta omständigheter, än å de sökanden af så väl fordna som nuvarande förmän lemnade fördelaktiga vitsord om hans förhållande under den långa tjenstetiden, Nådigst måtte förunna honom rättighet alt efter afskedstagande! få för sin återstående lifstid oafkortadt åtnjuta nu innehafvande löneförmåner, bestående af 400 R:dr i aflöning för Regements-kommissarie-befattningen vid ofvannämnde 2:ne Regemenler och 100 R:dr såsom arfvode för vården af Skånska Dragon-regementets tross-effekter, eller inalles 500 R:dr Ranko årligen; Och har, efter öfvervägande häraf, äfvensom af hvad Kongl. Krigs-kollegium uti afgifvet utlåtande i ämnet anfört, E. K. M:t väl funnit Regementskommissarien Åberg sakna lagligen grundad rätt lill den sökta förmånen, men att för honom, utom hans höga ålder och med läkarebevis intygade bräcklighet, äfven förekom, det häri, enligt förmäns honom lemnade enhälliga vitsord, under 40 års tid, först såsom anställd vid f. d.
Enär det berott på Lindström sjelf att, genom förvärfvande af delegarerätt uti Arméens pensions-kassa, försäkra sig om pension derifrån till det belopp, som nu föreslagits till uppförande för honom å allmänna indragningsstaten, samt till följd häraf den brydsamma ställning, hvaruti Lindström på ålderdomen befinner sig med sin familj, i viss mån kan anses sjelfförvållad; hafva Rikets Ständer, med afseende härå och då Rikets Ständer tillika erfarit att Lindström såsom f. d. kronofogde redan är i åtnjutande af pension, funnit sig sakna anledning att till den nådiga framställningen lemna bifall. 26:o Sedan, med öfverlemnande af en utaf Kapiten-löjtnanten vid Kongl. Majits flotta Carl Edvard Törnebohm derom gjord och af direktionen för navigationsskolan i Hernösand förordad ansökning, Kommers-kollegium, enär Kapiten-löjtnanten Törnebohmhvilken den 12 September 1842 blifvit af kollegium förordnad att tills vidare vara ordinarie lärare vid berörda navigationsskola och på grund häraf, äfven efter samma skolas med 1849 års början inträffade förändrade organisation, fortfarande bestridt de till denna lärare-befattning hörande göromål intill den 19 Augusti sistlidet år, då han till följd af styrkt sjuklighet blifvit derifrån entledigad, — under närmare 20 år med nit och drift fullgjort sina åligganden samt härtill kommejatt, enligt hvad det handlingarne bifogade iäkarebetyg vidare utvisade, de ansträngningar för 20 Expcäitions-Utskötteis Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 186.
Då det redan genom erfarenheten är bevisligt, att Riksdags-Ordningens 28 §, som ålägger 3:ne Stånd, och deribland äfven det Högvördiga Preste-Ståndet, att vid hvarje Riksdags början välja Electorer, som sedan skola välja Ledamöter i Utskotten, men icke utstakar sättet, huru detta Electorsval bör ske, utom andra olägenheter, allenast förordsakar mycken split och oenighet, som sedan kan hafva en menlig inflytelse på Riksdagsärenderna under hela Riksmötet, hemställer jag i all ödmjukhet, om icke denna brist i Riksdags-Ordningen, såsom en fråga denna Riksdag väckt, af Högloft. Constitutions-Utskottet må upptagas och beredas till afgörande nästa Riksdag. Och vill jag hoppas, att åtminstone det Högvördiga Ståndet, då det nu lifligen känner olägenheten af denna § i Grundlagen, gerna förenar sig i den önskan, att Electorsval för vårt Stånd, likasom för det Hedervärda Bonde-Ståndet, i Riksdagsordningen hädanefter icke måtte åläggas såsom en ovilkorlig pligt, emedan det vid närmare pröfning befinnes högst olämpeligt, skadeligt och alldeles onödigt. Jag säger: olämpeligt; ty om Stånden hädanefter såsom hitintills vid sådant val ville följa gammal praxis och välja allenast en Elector af hvarje Stift, så är först och främst icke Stiftenas, följaktligen icke heller Electorernas antal gifvet, då det ännu är tvifvelaktigt, om Stockholm kan eller bör utgöra ett särskildt Stift, och för det andra 204 Riksdagen 1810. skulle då de minsta Stiften, som äga 2 å 3 representanter, njuta alldeles lika rättighet med de större Stiften, som äga 5 å 6 sådana, samt således orättvist inskränka valrättigheten på de sednares bekostnad. Jag säger: sk a deli g t; ty det förordsakar allenast partier och oenighet, och merendels hafva de genom detta tvång valde Electorerne, såsom en liten Corporation, den höHigheten att först välja hvarandra till de förnämste Utskotten.
Dessutom påkallar upp märksamheten de stora omkostnader deras underhåll fordrar, hvilka, i anseende till landets giesa befolkning, och brist på produeter af stör. re värde, äro svåra att betåcka. Det vöre således i dessa samfåldta afseenden, sorn jag vördnadsfullt får hemställa: om icke de Bakoch Lotsa/gifter, som Ångfartyg nu betala , kunde, under någon viss tid, t. ex. 15 d 20 dr# förlopp, nedsättas till en tiondedel Den 5 Marlit, af hvad Kongl, Maj:ts Nådiga Förordning af den 20 Junti 1820 Jtadgar. Denna vördnadsfull hemställan öfverensstämmer fullkomligt med rättvisa och billighet på den grund, att når ett handels-fartyg gör blott få resor och aldrig utan att äga full last, är ett ång-fartyg, enligt dess bestämmelse, dödsakadl, att beständigt vora i rörelse, åtnöja sig med små fragter, samt att afgå, om äfven ingen onda passagerare' infinner sig; så att ofta nog^ åtminstone i början innan förtroendet blir stadgadt, förlust i stället för vinst träffar fartygets ägare. Ett handelsfartyg kan skötas med ringa besättning, och begagnar, till dess framkomst, vinden, som kostar intet, när deremot ett ångfartyg måste hafva en talrik besättning, samt eonsiitnerar oupphörligt betydliga qvantum ved För dess framkomst. Hastighet utgör ett ångfartygs våsendtligaste egenskap, och det nödgas följaktligen, enligt dess natur, att göra ro resor nät ett handelsfartyg gör en, och betalar således effectivt jo gånger så höga lotsoch båk-afgifter, söm ett handelsfartyg, ehuru att deras behållna vinst kan vara lika, Till upplysning i detta afseende, får jag bilägga Herr Ovens uppgift på de håga omkostnader ång-fartyget Stockholm under dess resor emellan Stockholm och Åbo fått vidkännas, Utoch ingående genom Stockholms Skärgård har, når icke Lots varit begagnad, i hvarje resa kostet 4y R:dr 25 sk. Banco, samt sned Lots G8 R;dr 29 sk. å Ryska sidan, utan De,n 5 Martil, Lots 53 R:dr i sk., samt mett Lots 61 R:dr 37 sk.
Såsom sådan sorterade han under ekklesiastik-styrelsen och dess fanatiska föreståndare, Flatt. Han är en ung man, vid 35 år, af ett vackert utseende, röd och hvit som en flicka. Af alla, som känna honom, är han aktad och afhållen. Hade han varit professor, så hade han endast i Bayern eller Hannover kunnat afsättas. Vischer, Uhlands efterträdare, läser med en talang, hvilken man väl sällan återfinner. Att höra hans föreläsningar i estetik är ett verkligt otium sapientis. Äfven Fallati, i statsrätten, och Köstlin, docent i juridiken, behandla vetenskapen ur spekulativ synpunkt och lägga dervid den nyaste spekulationen till grund. Professorer i filosofien äro Sigwart, en eklektiker i ordets bästa betydelse och f. d. äfven Fischer, en half Schellingianer, som i sin metafysik sökt öfversätta katekesen till filosofiska termer. Denne har nu, såsom en säker man, blifvit kallad till ordinarie professor vid universitetet uti Erlangen i Bayern. I alla vetenskapsgrenar eger Tübingen berömda namn, såsom, jemte de nämnda, i teologien Kern, Drey och Kuhn, de båda sednare katoliker, Michaëlis, jurist, v. Mohl, i statsvetenskap, Poppe, teknolog, Gmelin och Riecke, i medicinen, Quenstedt, mineralog, Gmelin, farmaceut, Ewald och Walz, filologer, m. fl. Såsom något serdeles förtjenar anmärkas, att här finnes en egen fakultet för statshushållningen (die Staatswirthschaft). Tübingerstudenterna äro i allmänhet lugna och sediga, och äfven deras yttre rekommenderar dem högeligen framför dem vid några andra tyska universitet. Ur det härvarande evangeliska stiftet hafva Schelling och Hegel utgått, hvilka då bodde i samma rum. På den sednares sida fanns ännu vid en framskriden ålder den «gamla kordiala» vänskapen; men hos Schelling var denna icke pålitlig, såsom synes deraf, att han först efter
Memorial, ang. vedergällning för Riks-Ståndens och Register. 39 och Utkottens Secreterare, Canzlier och Vaktbetjening, lil. 169. StatsUtskottets Memorial, angående Länsmännens och Lands Fiskalernas Löner, lil. 217. ang. kostnadens bestridande till Registers ut gifvande öfver Bibangen till 1810 och ig'2 årens Urtima Riksdags Protocoller, lil. 222. ang. Organisation af en Comité till Reglering af Statens Embeten och Tjenster, III. 224. __ ang. ersättning af Skjuts och Tractamente för Ledamöter i Compromiss-Rätter uti Be villnings-mål, III. 230. - i anledning af Handelshuset i Stockholm J. C. Miiller & C:s ansökning om liquid för ^ sjn stycken Obligationer uti Svenska Riks Lånen i Brabänt, III. 286. äng. Hans Maj:t Konungens och Hans K. Höghet Kronprinsens Hof-Stats summor, III. 481- ang. Bevillningen för Dannemora Bergslags Jern-tillverkning, III. 482. ang. förslag till ett förbättradt sätt till Bevill ningens utgörande, III. 489, ang. det åt Vestersamt Norrbottens Läns Invånare meddelade Lån, lil491. _ äng. Låsens erläggande till Kronofogdarce för påskrifter å Utmätnings - Resolutioner, lil. 506. — ang. Bytesverket, lil. 511. — ang. en Pensions Cassa inrättning för Civil staten, lil. 517 ’ Betänkande, ang. Arfvodes anslående för en Sköterska vid Smedjegårds-häktets Sjukrum, lil. 537- _ ang. anslag till reparation 3 Calmar Domkyrka, lil. 539. _ ang.
Regerings-Formen och 80 §. Riksdagsordningen skola erhålla följande lydelse. , 1 Regerings-Formen. §. ro9. ” ”Ej må Riksdag längre räcka än sex månader från dagen anmäle de det hos Konungen, jemte deras önskan, att Riksdagen måtte fortfara någon viss inskränkt tid, hvarå Konungen gore det afseende Han tjenligt prof var. Der så oförmodadt belopp sig åtagit, då skola Rikets Ständer åtskiljas, och torlfare den förra — uppgöra och utfärda.” ” , R iksd ags-Ordningen. ”Riksdag må ej räcka längre än sex månader från dagen anmäle Rikets Ständer det hos Konungen, jemte deras Önskan, att Riksdagen måtte fortfara någon viss inskränkt tid. Börandes minst Tre Riksstånd må äfven slutas, innan sex månader tilländagått, enär samtlige Riks-Stånden sådant begära och Konungen dertill lemnar bifall” ”röste Ja;” ”Den det ej vill, röste Nej.” ’’Vinner Nej, kommer i dessa §§., att efter orden: ”viss inskränkt tid,” tilläggas: ”högst Två månader.” Voteringen utföll med Tjugusju Ja och Femtiotvå Nej. Stockholm den 27 Mars 1835. N:ö Constitutions-iUtskottets Memorial N-o 116. Ankom till Exp-Utsk. den 1 April iS35. Memorial, till Ridderskapet och Adeln, i anledning af dterremissen på Memorialet N:o 100. Sedan, vid återföredragningen af Constitutions-Utskottets Memorial N:o 100, med föreslående af ett tillägg vid 4 Momentet 1 §. Tryckfrihets-FörorHningen, Ridderskapet och Adeln till Utskottet hänvisat den, såsom Ståndets gemensamma tanka, förklarade anmärkning, att den föreslagna ändringen ej borde ega rum, får Constitutions-Utskottet, till svar härå, vördsamligen anmäla, att, då denna anmärkning åsyftar förslagets omedelbara förkastande, Utskottet ej^kan, emot 56 och 81 §§.
Fullmägtige uppgifva, att Silfverbeliofvet, beräknadt efter WexelBankens ställning vid slutet af Junii månad innevarande år (83o, och med tillägg af i Million Riksdaler, som Rikets Ständer för detta ändamål anslagit, och som vid användandet kommer att medföra en verkelig och fortfarande ökning i Sedelstocken, kan antagas till R:dr 922,000 Specie Silfver, motsvarande i det närmaste värdet af 2,460,000 R:dr, efter 12S skill, per Riksdaler Silfver Specie; ägande Banken för denna upphandling tillräckelig Fond, och ett öfverskott dessutom af 270,000 R:dr för betäckande utaf hvad Silfret i Bankens hvalf lefvereradt, med inberäkning af möjligen blifvande Cours-differencer jemte transport-kostnader och provisioner, kunde komma att kosta utöfver 128 skill, per R:dr; hvarvid dock borde i betraktande tagas, att för dessa expenser vanligen åtgått minst 5 ä 6 skill. Banco per R:dr Silfver Specie, utöfver hvad för sjelfva Wexeln måst betalas, och att de, vid en högre Cours, säkerligen kornme att blifva progressivt drygare.
Redan i lång tid har jag hv ar dag sökt utväg att träffa er allena; men er så kallade f ästman eller era väl betalda bevak are o mge er oupphörligt. Denna morgonstund får jag af en händelse veta att herr Jauneluisant, också en tandl äkare, är vän af er f arbror, och att han skulle gå hit just i dag och få någ ra burkar o piat; strax gör jag opp min plan; herr Jauneluisant låter muta sej med ett duzin du cater, och lånar mej på någon tid sitt namn, sin peruk , och sin affär; j ag ser då er farbror går ut; full af den dris tighet och snart sag t oförsk ämdhet, som jag tror följer med blotta namnet och drägten af en kringstrykande charlatan, kommer jag ändtligen hit och bedrar era vak tare och er fästmans s pitsfundiga hufvud ... Ni har l äst min herres bref; ef ter s å mycke bemödande, ska ett ord af er mun fö rstöra eller kröna vårt verk ? beviljar ni min h erre en timas samtal med er? J U L . Jag vet inte, .. j ag darrar så, .. men på hvad sätt skilja den du mma Niclas h ärifrån? L A S S E . Det tar jag på mej; ingen är mer fåfäng och l ättrog en än en sådan stålle; den som smickrar honom vinner hans förtroende; tyst, han är här. 5. SCEN. L A S S E återtar sin brytning. Ah, monsieur, je suis confondu, que ni ha så myck e besvär. N I C L . Det v ar inte mycke besvär, söta herre; håll till goda. Se h är ä alla opi ats-burk arna, väl ombundna med g rått papper och segelgarn; men, söta herre, förlåt att jag var s å l änga ute; herrn måtte haft bra ledsamt. J U L . Fö r mej var den complimenten inte s tor. L A S S E . Ah , min herr, oroa sej inte; d'ä sant, herr vara länge borrt; men herr l ämna här en aimable f runtim.