Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Föredrogos och biföllos BankoUtsk:ts d. 21 dennes bordlagde Utlåtanden : N:o 3, i fråga om afskrifning af åtskilliga från LåneKont. i Götheborg utgifna diskontlån, äfvensom af derstädes balanserade öfverräutor å dylika lån; N:o 4, i fråga om afskrifning af 5 särskilda från LåneKont. i Malmö utgifna diskontlån; och N:o 5, öfver Verkmästaren vid Tumba bruk, F. Bladins ansökan om ersättning för en resa i ändamål att inhemta uplysningar om pappersfabrikationens framsteg i främmande länder. Elter föredragning af Allm. Besv.- och Ekon.Utskds d. 21 dennes bordlagde Mein. N:o 2, i ani. af väckt motion om rättighet för de olika hypotheks-föreningarne att utgifva depositionsbevis, lades detta Mern. till handlingarne, med förklarande, att R. o. Ad. ansåg motionen böra af BankoUtsk:t behandlas. Samma Ctsk:s d. 21 dennes bordlagde Betänk. N;o 3, i ani. af föreslagne bestämmelser till minskande af transportsökande bland presterskapet, blef härefter föredraget, men, på flere Ledamöters begäran, ytterligare bordlagdt. Föredrogs Hr Dalmans, Wilh. Fredr, d.2l dennes bordlagde motion om en underd. anhållan hos K. M., det K. M. måtte i nåder 1J e n 28 I) ec em ber. 44t) fläder lemna li. St:r tillfälle att yttra sig i ani. af Norska Stwthingets beslut 0111 Ståthållare embetets uphäfvande. Frih. Haab, Adam Christian: Om det i allmänhet alltid är representantens pligt att följa sin öfvertygelse äfveu i sådana frågor, sorn leda sitt ursprung från ens politiska vänner, så blir denna pligt så mycket oafvisligare, då det rörer en fråga, som till sina följder kan blifva ganska betydelsefull, kanske mer än motionären sjelf åsyftat.
Ehuru »vidsträckt detta bemyndigande onekligen är, synes det likväl Revisorerne, som »hade de af Rikets Ständer i sammanhang dermed lemnade föreskrifter bort »noggrannt tillämpas, samt för öfrigt i afseende på lånet intet aftal träffas, som »ej stöde i fullkomlig och obestridlig öfverensstämmelse med gällande lagar och »författningar.» »Härvid få Revisorerne först erinra, hurusom de af Rikets Ständer, enligt »Stats-Utskottets ofvanomförmälda skrifvelse af den 6 Mars, meddelade föreskrifter »innehålla, bland annat, att upplåningen skulle ske mot räntebärande obliga»tioner; att åt Fullmägtige öfverlemnades att vid lånets afslutande bestämma den »ränta, som i obligationerna skulle förskrifvas; att till lånets förräntande och »amortering skulle anvisas ett årligt anslag, motsvarande ej allenast den för »lånet enligt derför utgifva obligationer årligen upplöpande ränta, utan äfven »minst en procent af det förskrifna kapitalet; samt att ränteliqviderna borde »i föreskrifven ordning fwtlgöras.» »Af alla dessa föreskrifter synes det Revisorerne uppenbart, att Rikets »Ständers beslut afsåg ett så beskaffad! lån, der hvarje obligation skulle inne»hålla förskrifning å ett visst kapital, jemte en viss årlig ränta, eller, med andra »ord, ett sådant län som det, hvilket ömhandlas i ofvan om förmälda lånekon»trakt af den 26 April, innan deruti gjordes det sedermera beslutade tillägget »af den 4 påföljde Juli. Att den del af lånet, örn hvilken berörda tillägg hand»lar, eller det så kallade premie-lånet, icke i detta hänseende är fullt öfverens»stämmande med de lemnade föreskrifterna, torde vid blotta genomläsandet af »obligationsformuläret vara lätt att inse. Uti premie-obligationerna finnes nem»ligen hvarken något visst kapital, ej heller någon viss ränta förskrifven. »Sjelfva rubriken innehåller visserligen orden:
Lat mig kunna draga dem till dig!, Biografien, som genomgh fyra häften i 5 t e ovli k t e Hrgångarne, 1863-64, blef af djupt ingripande \ ibt fGr föifattsrinnans fianitid. Den beundran kommendör Adlersparre att Iiörja med fattat för den honom så kam, systerns Iiegiifraile l) iograf, ut \ - ecklades under &amp; rens lopp, sedan han nirrmare lart kanna lieme, till eu verklig kärlek för den adla och högsinnade kl&lt;iinaii. Varm fosterla.ndsran som ha.n \ - ar, ifrare fiir sainhallsreformer, mäktig af entusiasm för allt, som auslog lians impulsiva sinne, hänfördes han af att i S. L-d i mhiiga afsrniden finna w sj alsfrande. Den rilj ehaftige maiiiien, fi,r Iidken systerns valspråk ej heller torde hufra lyarit framiiiaude, 1yckades också slutligen att ööferniiina 8. L ds tveka.~i att Lttgtgi sig nya, för henne hittills alldeles främmande plikter, ej blott sasom maka, utan af17en sisom moder i t feni lmm, li14lka A. ägde från ett fiegkende gifte. Xeii haii fick m 1~uilsIi) rvandt i Sophies eget hjärta, som Iiittills l-arit tiiiiiligm ~ I J P - rördt af kärlekeii, och afveii hon lärde im känna att kviiiiiiins skönaste lott dock ytterst bestbr i att iilska och alslias. hiiier lig och ömsesidig tillgifvenhet och liögakt.uing, metlkiiiish för de stora uppgifter, - för hvilka makame Ii \ - m 119 sitt bill \ - er' ' kade, gjorde deras äktenskap ' rikt p&amp; lyclca och intressen, och det val.- den sn~ärtsainmaste pröf~iingen i S. L-ds lif, då, det 1879 upplöstes af döden.
111 i g e protester af egare till utsockne frälsehemman, deruti de bestridL att åtaga sig någon ordinarie rotering, och slutligen har, genom Kongl. Majlis Nådiga Bref af den 24 Qctober 1837, Commissionen blifvit anbefalld alt uti ständig roterings-skyldighet indraga ulsockne-fralset i Proyincen, hvilket också, oagtadt flere afgifne protester, blifvit verkstäldt, så alt, i enlighet med den Nådiga föreskriften, uti hvar rote äro indelde högst4 mantal, ehuruväl vid den äldre rote-indelningen af Kronooch Skattehemman till och med 5 sådane hemman blifvit indeldepå hvarje rote; hvarförutan Kammar-Rättens Revisions-Contoir» med föranledande af den sålunda anbefallda roteringen, och ehuru den förmenats ej hafva vunnit den kraft, alt den medförde laga verkan, anställt reservalionskraf för den rotevacance-afgift, som förmenats åligga ifrågavarande hemmansegare för åren från 1835 till och med 1808, lill så betydligt belopp, att, om det uttoges, hemmansegarne skulle orsakas ett ganska stort lidande. Slatssamt Allm. Besa.- och Ekon.-Utslcollens Betänkande} IV:o 84.
1823, deri en årlig pension å 2,000 rdr b: co föreslogs till f. landshöfdingen Hans Järta, - säges det: » att k. maj: t vid dennes afsked tillförsäkrat honom detta pensionsbelopp och att det till en början för sistlidne års tredje och tjerde qvartal utgått från extra utgiftsmed-len. K. maj: t tillförsåg sig, att riksens ständer gema skola genom särskilt anslag för framtiden bekräfta en pensionsutgift, den k. maj: t beviljat, såsom rättvis belöning för de tjenster Järta vid flera vigtiga tillfällen gjort fäderneslandet. » Den kungliga propositionen bifölls slutligen, men med hvilken grad af beredvillighet detta skedde, framgår af de förhandlingar, som derom fördes vid riksdagen. I det uttalande, som från statsutskottet ingick till riksens ständer den 3 juli, erkändes det, att Järta, » i icke ringa mån bidragit till nuvarande regeringsform och den sammanfattat; men då han hvarken uppnått den ålder eller tjenstetid som författningame bestämma för åtnjutandet vid afskedstagande af större eller mindre del af lönen i pension, äfvensom ej heller något sådant sjukdomsfall * Det har af hr Forssell felaktigt uppgifvits, att esc. v. Engeström i konseljen den 19 mars ¿kulle ha talat mot Malmströms utnämning. Detta gjorde deremot exc. A. G. Mömer och föreslog till utnämning rektor Fors-lind, » säsom en man af obestrid t anseende *. Mot honom uppträdde exc. Sköldebrand med ett utförligt och. synnerligen väl motiveradt yttrande för Malmström, såsom den äldste, lärdaste, på första förslagsrummet uppförde; hvartill kom, att han redan 1808 varit på förslag till samma pastorat uppförd och då erhållit enhällig kallelse, nu de flesta rösterna och för sin tjenstgöring i Sköfde tilldelats ett berömmande vitsord af domkapitlet i
Aldrig skall orgeln ljuda som förr, aldrig skola troende människor som fordom knäböja på golfvets nötta stenplattor. Ty aldrig, aldrig mer skola vetenskapens tempelgårdar ödmjukt sluta ring, med kyrkan till medelpunkt. Där ligga de nu som öfvergifna, tomma kråknästen, ödsliga och klumpiga, dessa låga salar, i hvilka själen blef alt mera arm, tanken alt mindre djärf, modet alt mera tamt. I en halfcirkel sluta de sig kring den gamla kyrkan som hennes skröpliga ålders hedersvakt, och i de mörka salarna lägger sig dammet tjockt, medan solen förgäfves sträfvar att lysa in genom de låga fönstren. Och när midnattsklockans tolf dofva slag förklingat, och Pelle i tornet ropat åt alla väderstrecken, och när det blifvit så tyst, att man nästan frestas drömma, att midnattstimman aldrig skall bytas i dag, då stiger en åldrig tomte med röd lufva och grått skägg upp i torngluggen och sätter sig fundersamt i en vinkel af muren, där det inte drar. Hans blick är skelande dyster, och det gråa skägget täcker hans mun, så att man icke ser något leende, ej en min – bara för grått, tofvigt, igenväxt skägg. Och i mörkret där nere vid tornets fot smyger en smärt figur med fjädrad barett och röda benkläder, som blänka under den mörka kappan. Han halar sig sakta uppför åskledaren och sätter sig grensle öfver torngluggens kant midt emot tomten. – God morgon, tomte, säger han. Och tomten nickar, utan att en min rör sig i hans liflösa ansigte. – Det är tråkigt här i sta’n, säger Mefistofeles. På fem hundra år har här inte funnits någon Faust, som man kunnat få att längta efter lifvets härlighet. Bara Wagner och Wagner och Wagner i oändlighet. – Ja, hvad fan hade du här att göra? brummar tomten. – När man förstört sina bästa år på att kämpa mot de mäktige, säger Mefistofeles, så får man sympati för ungdomen. Men ungdomen förstår mig inte. Vet du, hvad de ökena med sina välsignade hvita mössor och tomma skallar nu ha hittat på?
Konungen derefter sådan resa och den verkställer, befatte sig ej med rikets styrelse eller utöfve den Konungsliga makten, så länge Han utom dessa riken vistas, utan före Siats-Rådet, under sådan Konungens frånvaro regeringen i Hans namn med all den rätt, som denna Regeringsform Konungen tillägger; dock må ej Stats Rådet annorlunda än tillsvidare kunna förordna om lediga sysslor. Huru förhållas skall, derest Konungen längre tid än tolf månader ur de förenade rikena bhfver, derom är i 10 § stadgadt. § 48. Blifver Konungen sä sjuk, att Han icke regeringsärendena vårdar, för valte Stats Rådet styrelsen på det sätt, som i föregående § bestämmes. § 49. Dör Konung, medan Thronföljaren ännu omyndig är, föres styrelsen af Stats-Rådet med konungslig makt och myndighet i Konungens namn, intilldess Riksförsamlingen sammankommer, och den förmyndarestyrelse, Riksförsamlingen förordnar, regeringen tillträdt; ställande sig Stats-Rådet denna Regeringsform till ovilkorlig efierlefnad. § 50. Skulle den olyckan tima, att hela Konungahuset, inom hvilket arfsrätten till riket räknas, på manliga sidan utginge, då förvalte äfven Stats-Rådet regeringen med konungslig makt och myndighet, intilldess Riksförsamlingen hinner sammankomma, ny Konung utkora, och den valde Konungen regeringen tillträdt. Uti alla de fall, hvarom föregående fyra §§ handla, skola Stats-Rådets samtlige ledamöter vara närvarande och rösta. § 51. Går Konungen i fält, eller reser till aflägsnare inrikes orter eller till Konungariket Norge, förordne tre ledamöter af Stats Rådet, under den ordförande, som Han, antingen ibland Prinsar af sitt hus eller ibland Stats-Rådets ledamöter, särskildt nämner, att föra regeringen i de mål, Konungen föreskrifver. Med de mål, Konungen dä sjelf afgör, förhålles på det sätt, som 40 § stadgar. § 52. Ministeriel mål, hvarmed förstås alla de, som angå Rikets förhållande till främmande magter, må Konungen låta bereda och handhafva på det sätt, Honom lämpligast synes.
Hvad som bär är nämnt till förmån för creditupplagen, gäller egentligen för nederlagen. Hvad köpmannen intagit på crediupplagen är sådant, som han inom kort tid skall betala. Uti theorierna härom vill jag visst icke ingå. Det torde dock vara temmeligen lätt att inse det rälta af den statshushållningsläran, att icke bereda utvägar, hvarigenom en öfverflödig förbrukning af mindre nödvändiga varor skulle befordras. Hvad åter beträffar det praktiska, så kunde jag hänvisa på ett temmeligen praktiskt folk, nemi. det NordAmerikanska, der man funnit sig befogad så väl all höja tulltariffen, Den 20 Januari. 325 som att borttaga crcditupplaget, och ändamålet dermed var alt uppmuntra dea inhemska industrien. Hr Fåhrmus, Olof Immanuel: Om det nu vore fråga örn att inrätta credilupplag, som förut icke fans, så skulle jag måhända ej tillstyrka denna lättnads utsträckning till så manga artiklar, som den redan förut gällande creditupplags-tariffen upptager. Under närvarande förhållanden kan jag likväl icke finna skäl att göra någon inskränkning i de lättnader, som redan äga rum. Det är redan anmärkt, att det skulle lända icke blott de handlande, utan äfven de inhemska varuförbrukarne lill mehn, om en sådan inskräkning gjordes. Då jag förra gången sökte framställa mina skäl för bibehållande af crcdilupplagen i deras nuvarande skick, nämnde jag äfven, hurusom det ofta kan inträffa å handelsplatser, der creditupplags-rätt icke äger rum, att brist på en vara uppstår, och att, 0111 någon enda handlande då skulle äga tillgång derpå, så beror det af honom att bestämma sina pris: hvaraf naturligtvis följer, att förbrukarne få betala hvad som begäres. Redan den omständigheten, att en lättnad, som en gång är gifven, icke utan kännbar svårighet kan inskränkas, gör det för mig till en pligt alt afstyrka det yrkande, som nu af en annan värd talare blifvit gjordt om creditupplagens afskaffande. Hr von Hartmansdorff:
Införes den åter dessförinnan, så kan den genom sin inre inkonseqvens och genom sitt bristande sammanhang med vårt samhälles hela öfriga ordning lätteligen föranleda förvecklingar af vida svårare art, än de olägenheter, som man nu genom densamma velat undanrödja. En särskild fråga är, om en författning af sådan art, som den föreslagna, kan vara att tillstyrka med uteslutande hänseende till äktenskap mellan mosaisk trosbekännare och medlem af främmande kristet religions-samfund. Huruvida så beskaffadt äktenskap är att anse såsom i vårt land tillåtet, har hittills synts mig tvifvelaktigt. Men utgår man från det antagande, hvilket den nådiga Propositionen gifver vid handen, att för nämnda äktenskap redan nu intet hinder förefinnes, så tyckes äfven i sist omberörda hänseende den föreslagna författningen vara öfverflödig och till och med för sjelfva sitt angifna ändamål mindre lämplig. Då nemligen, såsom Hans Excellens Herr Justitie-Statsministern rigtigt anmärker, det ligger utom den Svenske lagstiftarens befogenhet att öfver ett främmande religions-samfund utöfva någon episkopalmagt, och då således svensk lagstiftning ingalunda kan hafva för afsigt att påtruga främmande religions-samfund erkännandet af äktenskap, som stå i strid med dessa samfunds stadgar: så är häraf en nödvändig följd, att 12 Lag-Utskotteta Betänkande Jlf 8. äktenskap mellan mosaisk trosbekännare och medlem af främmande kristet religions-samfund aldrig här kan i andra fall ifrågakomma, än då sistnämnda samfund efter sina grundsatser kan äktenskapet godkänna och då sålunda icke heller från dess sina något hinder möter att detsamma, efter sin sed, med religiös handling besegla. Att för dylikt äktenskaps ingående stadga en ny rent borgerlig form tyckes derföre af intet behof vara påkalladt och skulle till och med kunna få utseendet af ett sådant ingripande i det främmande religiöns-samfundets inre angelägenheter, som man dock förklarat sig vilja undvika. Man skulle nemligen dermed lätt kunna synas vilja öppna en väg för den enskilde medlemmen af ett främmande religions-samfund, att på sidan om detta samfunds ordning kunna ingå äktenskap, som samfundet af religiösa grunder ansåge sig förhindradt att bekräfta.
Taubes förslag skulle utgöra kontra-propos:!), hvartill jemväl svarades talrika och starka ja och nej i blandning; och förklarade Hr Gr. o. Landtm, sig nu hafva funnit ja ölvervägande. Efter det votering om kontra-proposms innehåll blifvit af flere ledamöter äskad, uppsattes och justerades följ:de voter:spropos. : »Den som vill, att vid blifvande votering om afslag å SfatsUtsk:ts i 11 :te punkten af Utlåtit N:o 87 gjorda hemställan och bifall till Ur Skogmans i frågan väckta förslag, kontra-propos:n skall blifva antagande af Gr. Taubes förslag, att R. St:r för norra stambanans byggande från Stockholm till Upsala öster om Sigtunafjärden samt lill påbörjande af fortsättningen derifrån i riktning åt Sala matte bevilja ett sammanräluiadt anslag af 5,734,000 rdr rmt, hvarutaf 4,672,000 rdr lör banan från Stockholm till Upsala och återstoden till förberedande arbeten för fortsättningen af denna jernväg till Sala, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej;. vinner nej, beslutar R. o. Ad., att kontra-propos:n vid nyssnämnde votering skall blifva bifall till Hr Adelskölds lörslag, att R. o. Ad., med förkastande af Stals-Utsk:ts ofvanberörde hemställan, måtte besluta, att för en jernvägs anläggning från Stockholm till Upsala öster om Sigtunafjärden erforderliga medel, uppgående till 4,672,000 rdr, skola anslås, samt att 1,178,000 rdr, utgörande skillnaden emellan föregående summa och det belopp K. M. äskat för jernväg norr ut från Stockholm, skola anvisas till anläggning af en bana, utgående från den östra vid Tureberg, i närheten af Edsberg, i nordvestlig riktning öfver Almare Stäket mot Sala i den sträckning K. M. kan komma att bestämma.» Härefter företogs voteringen om kontra-proposms innehåll, och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 177.
Som Notarien C. A. Strinnholm ännu ej aflemnat de återstående 6 årgångarne af det register för åren 1800—1828, som bemälde Notarie åtagit sig att, efter så väl tids och sakordning, som alphabetisk ordning, utur Bankens handlingar sammanfatta; så torde den derför bestämda ersättning 1,050 R:dr B:o fortfarande få ställas till Fullmäktiges disposition, § 64. De uti 225 § af Banko-Reglementet uppräknade tillfällige anslag, torde än vidare böra oförändrade bibehållas; dock hafva Fullmäktige med hänvisning till 1841 års Revisions-Berättelse, sid. 36—37, skolat hemställa att ersättning för annullering af förslitne sedlar måtte få utgå äfven för sedlar å 10 R:dr och 6,2/3 Rrdrs valör, samt att i följd häraf litt. b. uti åbropade §. kunde erhålla följande lydelse: För hvarje 1000:de annullerade och förslitne sedlar å valörerne från och med 10 R:dr till och med 8 sk., som blifvit af Kommissarierne granskade, öfverkorsade, uppräknade och förseglade, 42 sk. 8 rst. § 65. Med stöd af föreskriften i 226 § af Banko-Reglementet, hafva Fullmäktige, under den 22 Juni 1841, efter inhemtande af Under-Styrelsens utlåtande i ämnet, och i öfverensstämmelse med denna Styrelses förslag, tilldelat Medaljören G. Enegren 280 R:dr Banko årligen från och med 1837, såsom ersättning för förlorad arbetsförtjenst genom den år 1836 tillvägabragta förändring med sedelmyntet. 60 Berättelse af Banko-Fullmäktige. Inre detalj-förhållanden. § 66.
Icke af den anledn. att jag ansett detta förslag såsom det bästa man kunnat framställa, utan, lika med många, kanske de flesta af U.tsk:s ledamöter, såsom det enda hvilket, underl närvarande förhållanden, kunde äga något hopp om att möta ett gillande emottagande. För min del hade jag visserligen heldre sett att möjligheten för en af Svenskar och Norrmän sammansatt InterimsRegerings upträdande hade till ännu färre fall blifvit aflägsnad, samt att således äfven andra K. Prinsar än Thronföljaren, i händelse denne varit sjuk eller minderårig, blifvit berättigade att föra statsrodret, men då det visat sig att denna utsträckning af grundsatsen icke vunnit allmänhetens bevågenhet, och varit lifligt motverkad af pressens nästan oemotståndliga makt, en makt, som i förbigående sagdt, tyckes nära nog beherrska sjelfva representationen, så har jag icke tvekat att biträda närv:de förslag, hvilket i alla händelser, enl. mitt förmenande, innebär en betydlig förbättring, om än icke så vidsträckt som man skäligen kunnat önska. Då man närmare tager i betraktande ifrågav:de grundlagsförslag, skall man snart finna, att detsamma egentligen innehåller blott en enda hufvudsaklig förändring i nu gällande stadganden, nemi. den, att, i händelse af Konungs sjukdom eller bortresa utom Sina Riken, den till thronföljden närmast berättigade Prins såsom Regent skall styra riket. — Inkast och probabiliteter kunna visserligen framställas emot detta som emot nästan hvarje lagstadgande, men detsamma hvilar dock på en rättsgrund som svårligen kan jäfvas, nemi. på den, att makten lägges i händerna på en person, sorn har det högsta interesse uti att klokt och värdigt utöfva den. Jag hyser den förhoppning att R. St:r nu måtte antaga detta förslag, som skiljer sig ifrån det föregtde derutinnan, att allt som I>en 8 April f. m. 185 i det nyssnämnde mest klandrades blifvit ur det nuv:de uteslutet, hvaremot man rättvisligen bibehållit hvad som vid det förra förslagets behandling tycktes af allmänna omdömet gillas.
Många dylika tilldragelser kunde ännu anföras, som göra det ovedersägligt, att så kallade varsler icke äro helt och hållet tomma fantasispel, utan måste i sig innehålla något verkligt, ehuru för oss oförklarligt. Prosten P. G. Ahnfelt i Farhult skall, enligt hvad han sjelf omtalat, mer än en gång hafva visat sig för sina frånvarande vänner, och en längre tid gick en varsel före honom, hvar gång han var på väg till Thomander. Denne hörde honom en god stund i sina trappor, innan Ahnfelt anländt till staden, der Th. bodde. En gång hade han hörts köra upp för hans port en qvarts timma före sin ankomst. Thomander gick ut att taga emot honom, men han fanns icke. Då hade han sagt till sin fru: “Pål kommer snart“, och han kom ock ganska riktigt. Den för sin fromhet och gudsfruktan utmärkte kyrkoherden i Jakobs och Johannis församlingar i Stockholm Erik Tollstadius, som afled 1759 i en ålder af 66 år, säges ofta hafva haft uppenbarelser, dock mera i form af aningar. Sig sjelf ovetande skall han ock ofta ha varit ledsagad af englar, som af andra blifvit sedda. För sin fromhet och sina skoningslösa predikningar mot tidens flacka kristendom blef han utsatt för en svår förföljelse af både prester och lekmän. Under denna tid gick han en gång på gatan, då han vid en blick bakom sig fick se en man, som sträfvade att närma sig honom, för att stöta en blottad knif i hans rygg. T. vände sig om och gick emot mannen, som nu af förskräckelse släppte knifven i gatan. “Jag är köpt“, sade han, “att mörda herr kyrkoherden, men jag har ej förmått komma närmare än på åtta steg.“ Han ville nämna dens namn, som köpt honom, men T. tillslöt hans mun, tog honom hem med sig och gjorde honom genom sin kristliga inverkan till en annan menniska. En annan gång åkte han med hjuldon på Skeppsholmsbron, då hästen af någon anledning skenade. Det bar af till en stenig plats, der både häst, åkdon och den åkande icke kunnat undgå att krossas.