Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad måleriet beträffar, så har endast landskapsmålning gjort framsteg. Hi-ROMERSKA DAGAR PÅ 1840-TALET. storie och genren stå mycket efter emot hvad det var uti din tid. Bildhug-geriet närmar sig mera naturens studium nu än förr, men förlorar på ett annat sätt, nämligen det som antiken uti så hög grad eger, skönhet i linier och omfång, och i fleres tanke är genreskulpturen dit man syftar. Vi ega nu här tvänne nya svenskar, som egna sig åt skulpturen. En, som förut börjat som målare, Ruben har väl flit men ej stora anlag, har gjort en modell till en drucken Faun Uti naturstorlek, som har mycken förtjänst som naturstudium. Den 2: e är Molin från Göteborg, som för kortare tid sedan börjat befatta sig med konst, emedan han förut var handlande, har större anlag, har senast gjort en ung herde, som har mycken förtjänst. Han har - smak, men har ännu ej visat det uti draperier. Han arbetar äfven marmor. Våra pensionärer, målare, äro rätt flitiga, och Wahlbom har gripit sig an med studier af hästar och gör det med framgång. Lundgre ?i är utaf en svagare uthållighet än den förre i arbete, men har mycket mera färgsinne och sinne för det behagliga. Södermark med sina gossar hälsa dig hjärtligen. Pappa är hårdt ansatt af sin bröstkramp och har svårt att gå samt är mycket nedstämd i lynne, vi hoppas att vårvärmen skall hjälpa honom. Pehr är flitig som en myra, målar porträtter i smått, får dem mycket lika och nätt målade. Troili har stora anlag och en ovanlig lätthet för allt, men lider af misstroende till sig sjäif och inbillar sig, att hvad han gör duger till intet, oaktadt alla tycka, att det är utmärkt bra. Vi vänta nu våren, hafva haft en obehaglig och sträng vinter samt alla varit krassliga. Antalet af svenskar har varit betydligt här. Vårt svenska bibliotek är oss till stor tröst, tack vare baron Beskow och alla hedervärde män, som därtill bidragit Benedetto. » Det nämda biblioteket hade Fogelberg bragt till stånd under sin vistelse hemma två år förut. Det omfattade år 1854 ett tusental band.
Härigenom synes, att vexlingen aldrig be hofver stoppas, oell tillåtelsen af ett Creditiv på Banquen kan omöjligen kallas, att blanda ihop Verken; lika litet sorn Comrnerce-Collegium och Jern-Contoiret, genotn deras Créditi* ver, kunna sägu9 vara med Banquen hopblandade. 2:0 Riksgälds.Contoiret letnnar till Statsverket utaf den anslagne Bevillningen, och i fall lilla Creditivet skulle begagnas, sa stor andel i Riksgälds Sedlar, sorn behöfves för att sjelf hälla en tillräcklig Cassa i Banco Sedlar till vexlingens bedrifvande. g:o Riksgälds-Contwirets räntelösa CreditSedeistock får aldrig vara öfver 3,000000. För att nedsätta honom till detta belopp, och sedan bibehålla honom derunder, eger Riksgälds - Contoiret, att genast upptaga Lån i Bancooch Riksgälds-Sedlar, emot Obligationer ä 3 procent till ett belopp af 750,000 R:dr, samt sedan efter hand, till det belopp, sorn erfordras för att nedhålla den räntelösa sedelstocken under 3 millioner. 4:0 Till inlösning af tillfäl igt presenterade 3 procents Obligationer skulle den ut. väg vara lemnad , som Utskotten föreslå, genom belanings-rätt i Banquen, å Creditivet för pu - gi4 Banco^TJisköttets Bet änkan den. blikå papper, till 500,000 R:dr; samt dessutom öfrige innehafvande contanta medel kunna begagnas, hvilka genom ny upp åning ersättas.
Hvarje kommun har endast rätt att efter olika folkmängd utse 2, 3 eller flere valmän; således kunna valmännens antal blifva 40, 5 0, 60, ja mera. allt efter folkmäng - Den 10 Oktober f. m. 150 deus storlek inom kommunerna oell tingslaget. Hvilka arn då de. sorn skola lemna föreskrifter? Det vore -naturligtvis alla dessa valmän; men de firo valde för 20, 30, 50 särskilda kommuner, och då torde vara omöjligt att tillgodose hvarje kommuns intresse. Om Gr. Mörner fortsätter sitt yrkande att föreskrifter skola meddelas, skulle han äfven föreslå en reglementering i afs:de pä dem, sorn sko'a lemna dessa föreskrifter. Jag yrkar att §:n måtte utan förändring antagas. H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utlärdadt till fortsättande af plenum kl. fi e. m. Hr Tersmeden, Per Reinhold; Mot denna § hafva 2:ne anmärkmr blifvit gjorde. Genom den ena skulle den lag, som vi nu diskutera, omintetgöras, och genom den andra skulle deu åter till hela sin karakter blifva förändrad. Begge dessa anmärkmr hafva af åtskilliga talare blifvit uptagne, och enligt min tanke vederlagde med så bevisande skill, att jag icke har synnerligt att tillägga. Jag har här egentligen blifvit upkallad af den uäst siste talarens yttrande. Han sade nera!., att hvad han behagade kalla trosbekännelse, hvad man på praktiskt språk kallar program, skulle vara af alldeles samma natur som den föreskrift här omförmäles. Jag får helt. och hållet bestrida detta. En politisk trosbekännelse är icke något annat än en redogörelse för ens' tänkesätt i vissa frågor af mera allmänt intresse. Sedan en sådan trosbekännelse blifvit afgifven, står det ju alltid öppet för valmännen att välja den sökande eller icke, och ett sådant på förhand gjordt, tillkännagifvande af ens åsigter kan aldrig blifva detsamma som en bestämd instruktion af valmännen till en redan vald representant.
All sedan dessa uplysningar erhållits, K. Al. må täckas, genom särskilta komiterade, eller på hvad annat sätt lämpligt synes, låta, så snart ske kan, utarbeta och Rikets näst sammanträdande Ständer lill antagande förelägga förslag lill författning om de från Svenska Kyrkan sålunda ulgångne personers förhållande lill densamma och lill Slaten, äfvensom de re glcmentariska sladganden, hvilka i öfrigt kunna vara af nöden. Då emellertid angeläget är, att främmande religions-partiers och enskiltes försök att öfvertala eller förleda till affall från vår Kyrka icke lemnäs ohejdade, så föreslås: 4:o Alt derest inländsk man (nb. Svensk medborgare), som från Svenska Kyrkan affallit, eller eljest af främmande trosbekännelse är, befinnes såsom lärare eller andelig ledare uplräda inom Svensk Luthersk församling, eller derinom villfarande lärosals utsprider, och, efter varning, derifrån ej afstår, han då, genom kronobeljeningens försorg, må lill den ort föras, hvarest han är eller bör vara skaltskrifven; men om utländning dermed beträdes, han, der K. Al. så skäligt anser, må från Riket förvisas ; samt 5:o. All nåd. förordning eller kungörelse härom må, i de delar nödigt pröfvas, till allmän efterrättelse blifva utfärdad. I sammanhang härmed anser jag, på sätt redan är sagdt, alldeles nödvändigt, att våra egna kyrkliga förhållanden blifva på ett mera tillfredsställande sätt ordnade, än som nu är fallet: jag anser en något större lärooch konventikel-frihet inom Kyrkan böra medgifvas, ingendera likväl utan sina skrankor; jag tror, att äfven i lilhurgiskt hänseende några eftergifter böra göras, samt att slutligen en kyrklig representation, helst i tre instanser, vore gagnelig. Men detta angår egentligen följande mom:r af detta och, till en del, näst derefter på föredragnings-listan stående betänk. Jag bör således f. n. upskjuta vidare yttrande i dessa ämnen, och har endast för deras nära förbindelse med förev:de fråga, nu velat i korthet bäntyda på densamma. 336 Den 4 November f. m.
Ridder skåpet och Adeln : 1:0 af Ilerr Friherre Cederström _, Anders, hvilken, under överklagande af de allt mer och iner tilltagande, samt, efter motionärens förmenande, nu till en oerhörd höjd, i synnerhet i och omkring hufvudstaden, drifne, djerfva stölderna i förening med de grofsta och oblygaste bedrägerier, hvartill orsakerne, enligt motionärens tanka, igenfunnos ej allenast i Brottmåls-lagarnes ofullkomlighet och Säkerhets-polisens otillräcklighet samt organisation, utan till en stor del i corrections-anstalternes bristfällighet, och hufvudsakligast i eorrections-inrältningens å Långholmen tillvaro inom hufvudstaden, emot sistnämnde inrättning serskildt anmärkt hufvudsakligen-. att fångarne dersädes äro boende tillsammans om nätterne i större salar, samt om dagarne hafva gemensamt arbete i dertill inrättade fabriker och arbetsrum; alt de obehindradt kunna sins emellan vidtalas, formera bekantskap samt den mindre förhärdade blifva undervisad af den i brott mera förfarne; att bevakningen derstädes vore otillräcklig alt hindra rymningar och myterier; samt slutligen, attingen af dervarande befäl vore någonsin säker tili lif eller lem; och har motionären, med anledning af det sålunda anförda, föreslagit: i:o att Lag-Utskottet måtte uppdragas att, i sammanhang med Utlåtande öfver det nya Criminal-Lagförslaget, till Rikets Ständer inkomma med Utlåtande, rörande förbättrade Fängelse-och Corrections-anstalter, i enlighet med blifvande Criminal-lag och tidens kraf; och 2:0 alt under tiden , samt intilldess en ny ordning i delta hänseende kunde komma att antagas, strängare Lagar, än som hitintills varit fallet, måtte stiftas lör Bih. till R. St.
I Häröfver hördt, tillstyrkte Krigs-kollegium i underdånighet den sökta upplåtelsen af/ omförmälda jordstycken, hvad anginge genvägen från hamnen till Malmö f. d. citadell, likväl endast tili så stor del, som fordrades för nya Sloltsplatsoch norra Vallgatornas förenande, men tillika, ej mindre i afseende på det af sökanderne föreslagna •vilkor för upplåtande af jord till begrafningsplatsens utvidgning, fästade E. K.
Utslag uppå de besvär, Rektorn vid Wisby Lärdomsoch Apologist-skola, Filosofie Magistern J. N. Cramér i underdånighet anfört deröfver, att, sedan han hos Konsistorium i Wisby sökt att få i nämnda skolas räkenskaper afskrifva, bland annat, hvarom nu ej är fråga, dels åttioen Riksdaler sex runstycken banko, som skola såsom ränta utgifvas af Hemmansegaren Lars Gustafssons i Gudings sterbhusdelägare, men hvilken summa ej kunnat skolkassan tillvinnas, efter det klagandens företrädare i tjensten, Kyrkoherden S.
Tili en hos Hedervärda Bonde-Ståndet väckt och lill Lag-Utskottet remitterad motion, har Riksdags-fullmägligen J. J. Zetterberg från Stockholms Län, med anledning deraf, att Lag-Utskottet, i Betänkandet N:o 40, föreslagit förhöjning af de i 34 Gap. Missgernings-Balken stadgade straff för såramål med vilja, samt då deraf följde, att ansvaret i 38 Cap. samma Balk för såramål af våda äfven skulle ökas, yrkat att, för vinnande af nödig öfverensstämmelse emelian lagens serskilda delar, beloppet af den i lagen stadgadt? mansbofeen äfven måtte förhöjas; för hvilken hemställan motionären ansåg sig desto heldre ega skäl, som Bonde-Ståndet, då beslut om ålerramiss af nämnde Betänkande fattades, yttrat den åsigt, att straffet för såra-mål med vilja oell således äfven för såramål af våda bord# siärpas utöfver hvad Utskottet föreslagit. Utskottet har tagit denna framställning i öfvervägande; men då emellan de förbrytelser, hvarför lagen stadgar hel eller half mansbot, såsom dråp af vållande, utan uppsåt att dräpa, ro. fl., samt den i 34 Cap. Missger ni ngs-Balkan oro förmå Ida personliga misshandel, något sådant sammanhang, i afseende på brottens art, ej eger rum, alt den i Betänkandet N:o 46 å sistnämnde misshandel föreslagna urbota bestraffning, i stället för såramålsböler, ovilkorligen skulle fordra förhöjning at mansboten; samt dessutom skälen för motionärens yrkande Lill en del förfallit, enär någpn ytterligare skärpning af straffen i 34 Cap. Missgernings-Balken, än den jjyssnämda, af Utskottet tillstyrkta, sedermera icke blifvit af Utskottet föreslagen eller af Rikets Sländer besluLad; så anser Utskottet sig böra hemställa, att ifrågavarande motion icke må till någon åtgärd föranleda. Stockholm den 18 September 1840.
I den rent nordiska tafvelutställningen fingammal general och hr V. Lundberg af en minEdvard Diriks utställer sin stora tafla » V i n - nas nog taflor, hvilka saklöst kunnat stanna dre galant gammal byråchef. Publiken hade roterdag vid Kristianiafjorden », hvilken visar ett hemma på ateliern och vändts mot väggen men, ligt, storskrattade och stormapplåderade. Däremot kände man sig ganska grundligt svipräktigt perspektiv och en utmärkt målad luft. när de nu en gång, på outransakligt vis, komA f norska kvinnliga målare finnas icke månmit med, så tiga vi om dem och göra som de ken på den utpuffade amerikanska » ærial ballet », som därpå följde. En klumpig blandning af hun ga med. D e som äro representerade äro för öfriga taktfulla konstvännerna, — nämligen gå dra gånger sedd serpentindans med några mycdem stilla och likgiltigt förbi. De förmå ej det mesta genremålarinnor, af hvilkas verk kunna ket enkla och blockgnisslande uppoch nedhalningar af de » luftiga » väsendena, ett varieté- nämnas en liten fin bit af Bertha v. Ditten, störa vår glädje här i skönhetens rike. V i skola i stället se på de främmande konstnummer rätt och slätt — och ingalunda ett af de kallad » Unga flickor », samt Maria Hauge ' s bästa! » Nej, herr Ranft, » sade publiken med närerna med dc stora europeiska namnen. » P å hemvägen » och » Goda vänner«. ljudliga hyssjningar, » bättre upp i utställningsAdolf Hellnndp.r. konkurrensen! » Och vi säga detsamma. Den danska afdelningen är särdeles rikhaltig, och efter en liten granskning finner man, - 4. att konsten hos vår södra granne står ovanligt högt, både i landskapsmåleriet och icke minst i porträtteringskonsten. U p notisboken. V i ha icke gått här många steg, förrän vi stanna Novell för Idun af Ali. hänförda framför H. Brasens tafla » Solnedgång Prins Carl och prinsessan Ingeborgs (Forts.) är nu bestämdt att äga rum en dag i vid sjön Esrom ».
— Huru kränkande för rättskänslan, att i vårt constitutionella Sverige så behandlas; och hvad än mera än allt detta är, huru litet hedrande för nationen att ådagalägga så ringa aktning för olyckan! Fäster man sig särskildt vid 4 §:n i detta vackra förbud, så finner man deri en befallning till besvikande af ett möjligen erhållet förtroende, om än af aldrig så oskadlig natur, och ett frö lill spioneri. — Hvilken motsägelse dessutom deri! Sjelfva våra lagar respectera det enskildla förtroendet, och en erhållen skrifvelse är hvarje medborgares enskilda egendom. — Ingenting lagligt bindande ligger i en sådan, och de hemligheter, deri inneslutas, äro i min tanke helgedomar, dem icke en gång Staten har rätt att oskära. Att en dylik författning kunnat emanera och gälla utan R. St:s sanclion, är grundlagsstridig!; och äfven af detta skäl får jag härmed understödja Gr, Anckarsvärds motion i hela dess vidd, under framförande derjemte af den lifliga önskan, att detta urs Ständer, synnerligast nu, sedan det egentliga föremålet för det ifrågävar. förbudet nedgått i grafven, måtte dela mina ofvan uttalade åsigter. Ilr Rosenqvist fortfor derefter muntligen: En värd talare före mig har velat, att vi i vårt minne måtte rappelera hvad som passerat vid föregående riksdagar sedan 1809. Jag har varit närvar, nästan vid dem alla, och minnes många tilldragelser dervid. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 19 April f. m. 601 Utsk:n, finna eli ytterligare stöd” och slutas med orden ”derpå syftande läroanstalt.” Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, sora följer: Ja — 39. Nej — 27. Frih. Cederström, Claes Rudolph: Genom det flesta anlalet röster har denna fråga fått en utgång, mot hvilken jag har äran alt reservera mig, emedan jag finner i högsta grad olämpligt, att R. St. skola på det sältet binda händerna på Regeringen i afseende på dispositioner af nu ifrågavar. anslag.
Sedan Allmogen på Gottland tid efter annan yrkat nedsättning i tionden oell ändring i sättet att utgöra aflöningen till Presterskapet derstädes, men Presterskapet dels medgifvit, dels hestridt de i sådant hänseende uppgjorda förslag, samt de flere försök, som af E. K. M:s Befallningshafvande och Dom-Capitlet i Wisby, på E. K. M:s Nåd. befallning, blifvit gjorde till reglering af tionde-conventioner emellan lärare och åhörare, på det liela fruktlöst aflupit; har E. K. M., uti aflåten Skrifvelse till Rikets Ständers Siats-Utskott af den 12 sisth Julii, jemte meddelande af en fullständig berättelse om målets upphof och utveckling till sitt närvarande skick , samt hvad E. K. M:s Bef:de och Dom-Capitlet i Wisby samt E. K. M:s och Rikets Kammar-Collegium, hvar för sig, deri yttrat, i Nåder förklarat, att som E. K. M. funne vigten deraf, att icke allenast söka för närvarande bilägga den söndring emellan Presterskapet och Allmogen på Gottland, hvilken förenämnde aflöningsfråga vållat, utan äfven att för framtiden förekomma dylika tvisters förnyande; men vid det inträffade förhållande, att hvarken Presterskapet eller Allmogen velat antaga livarandras anbud till förening om Presträttigheternes utgörande, och Presterskapet ej heller ingått på det förslag till de serskilda anspråkens samman jemkning, som Kammar-Collegium, i anledning af E. K. M:s Befh:des framställningar, uppgjort, E. K. M. tillika i Nåder insett, alt till detta ärendes bringande till annat slut, än det, som Domstolar och Embetsverk, i frågan om aflöningen vid hvarje serskildt fall, kunde åstadkomma, fordrades åtgärder, som ej af E. K. M. allena berodde; har E. K. M. velat, af sådan anledning, öfver de grunder, hvarpå Kammar-Collegii förslag hvilade, i Nåder inBih. lill R. St.
Utmates fast egendom ; gälle för Kro. nofogde hvad här ofvan angående Magistrat, i thy fall, är stadgadt. 5:o. Försummar Magistrat eller Kronofogde något af hvad nu är foreskrifvet; svare dd för det, som utmätas och försäljas borde, der ej visas kan, att borgenär lemnat gäldenär anstånd med betalningen, eller att egendomen ej kunnat säljas d tid, som derföre rätteligen utsatt och kungjord varit, eller att, oaktadt vidtagne lagliga åtgärder till köpeskillingens indrif vande , sådane hinder dervid mott, som af Magistraten eller Kronofogden ej forekommas kunnat; börande, i sislberörde tvänne fall, skriftligt besked, med uppgift af hindrens beskaffenhet, på borgenärens begäran honom genast meddelas. 4:0. Vill gäldenär klaga öfver utmätning, som hos honom verkställd är; åligga honom att inom fjorton dagar ifrån den dag, då utmätningen skedde , till Konungens Befallningshafvande sin klagoskrift ingifva JLagUtskottets XJildlandt N:o i5i. 9 vid äfventyr att hans klagan eljest icke till pröfning upptages. Dock skall dylik klagan ej hindra utrnätningsåtgärdens fullbordan eller egendomens försäljning, derest ej Konungens Befallningshafvande förordnar, att den inställas ma. Stockholm den 3 December 182g, N:o I $1. Ankom till Exped. Utskottet den 9 Dec. 1819* Utlåtande, i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande, N;o 67, öfver Riksdagsfullmägtigen från Kronobergs Län Pehr Ericssons motion om inskränkning af den i 15 Cap. 5 $. Ärfdatt alfen stadgade prceseriptionstid för inländsk arfvinge, hvars vistelseort är okänd m. m. Vid ifrågavarande Betänkande, hvilket Hög. loflige Ridderskapet och Adeln samt Vällofl. BorgareStåndet lill Utskottet återremitterat, har blifvit anmärkt: 10 LagUtslottets Utlåtande N:o lili hos Högloft.
Den bevillning, gårdfarihandlande och andre i handelsärenden resande personer böra erlägga för inkomsten af sådan handelsrörelse, taxeras till hela sitt belopp å de skattskyldiges mantalsskrifningsort. § 4 5. Hvar och en skattskyldig bor för sin inkomst genom handel, handtverk eller annan näring taxeras till bevillning efter det belopp, sådan inkomst verkligen utgör och han åtnjuter, antingen den näring, hvarigenom inkomsten erhålles, idkas för den skattskyldiges egen räkning eller af honom bedrifves såsom kommissionär elier innehafvare af annan persons yrkesrätt; och då den vid bevillningstaxeringen för ett eller annat yrke påförda beskattning icke medför eljest saknad rättighet för den skattskyldige lill utöfvandet af detta yrke, så äro taxeringsmännen icke pligtige att undersöka och pröfva behörigheten till detsammas idkande. § 46 Så vida icke handlande, handtverkare eller annan näringsidkare före den lista Maj det år, taxeringen förrättas, upphört med sitt förut idkade yrke och sådant vederbörligen anmält, bör inkomstbevilining för detsamma efter stadgad beräkningsgrund honom påföras. § 47. Här i riket skattskrifven konstidkare eller annan person, som genom utöfning af konst eller försörjningsmedel beredt sig inkomst äfven på annat ställe än mantalsskrifningsorten, påtöres dock endast der inkomstbevilining; men vid bestämmandet af dess belopp bör jemväl tagas i beräkning den inkomst, han annorstädes förvärfvat. Uppskattning af de i allmän eller enskild tjenst anställde personers inkomster. § 48. I allmänhet bör vid bevillningsafgiftens bestämmande hvarje löntagares inkomst, så vidt den utgöres af bestämd lön eller visst, antingen i penningar eller spanmål och andra naturapersedlar utsatt belopp, upptagas på grund af derå erhållen officiel eller behörigen styrkt uppgift, hvarvid spanmåls jemte andra in natura utgående varors och persedlars värde beräknas efter ortens sednast fastställda markegångspris, och sådana persedlar, som icke finnas i markegångstaxan uppförda, åsättes det värde, som de inom orten anses ega.
Fullmäktige hafva derföre hemställt, att Rikets Ständer måtte tillåta, att derest ofvannämnde Enkeoch Pupill-kassas afslutade och vederbörligen granskade räkningar för innevarande och påföljande år intill slutet af nästkommande Riksdag skulle visa, att kassans inkomster under året varit otillräckliga för bestridandet af de utgifter, som densamma ålegat, Fullmäktige må af Riksgälds-kontorets medel få godtgöra kassan deri sålunda för hvarje år uppkomna bristen till ett belopp af högst 1,500 R:dr; dock med förbehåll, att hvad som af detta anslag för. ett år icke behöfl användas, icke får ett annat år af kassan tillgodonjutas, samt att såväl delegafnes årliga bidrag, som pensionerna under tiden komma att utgå utan förändring uti deras, i kassans nu gällande reglemente fast ställda, belopp. Enligt hvad Stats-Utskottet af de, rörande detta ärende till Utskottet aflemnade, handlingar inhemtat, har Enkeoch Pupill-kassans tid Riksgälds-kontoret samlade kapital-behållning, som vid 1844 års början utgjorde 61,435 R:dr 40 sk. 3 r:st., oaktadt det årliga understöd kassan utaf allmänna model åtnjutit, sedermera oafbrutet minskats och hade vid slutet af sistlidet år nedgått till 54,720 R:dr 55 sk, 6 rist. Under de 3:ne sednast förflutna åren hade kassans inkomster utom nyssberörde understöd i medeltal utgjort följande belopp, nemligen: afgifter af delegare, som äro eller varit tjenstgörande vid Riksgäldskontoret, hvilka afgifter utgöras med 2'/2 procent af dessa delegares ännu innehafvande eller sednast innehafda ordinarie lön 518: 42.
Men härmed sammanfaller det serskilda förslag, att Konungen bör, på samma gång lian pröfvar frågan huruvida jord eller lägenhet skall afstås, yttra sig öfver de stridigheter, som emellan sökanden och jordens eller lägenhetens egare kunna uppstå, och röra icke ersättningens belopp, utan vidsträcktheten af expropriationen, eller om densamma skall sträcka sig till hela jorden eller lägenheten, eller till blott den del deraf, som för ändamålet erfordras, sedan likväl vederbörlig Domstol, efter föregången undersökning, afgifvit utlåtande i ämnet. Efter granskning af detta förslag, kan Utskottet emedlertid ej återhålla den erinran, att detsamma till en del härledes från en oriktig uppfattning af i/\ §. i Utskottets förslag, eller från antagandet, att den serskilda Nämnden skulle komma att sättas samt bestämma ersättningens belopp, innan frågan om expropriationens vidsträckthet blifvit i den ordning, Utskottet utstakat, bestämd. Uti berörde §., som föreskrifver, att ifrågaställa stridighet skall lösas af Rätten, der Nämnden sättes, stadgas nemligen uttryckligen, att frågan skall vara afgjord innan Nämnden sättes, och följaktligen lärer det antydda missförhållandet, alt Nämndens beslut skulle kunna omintetgöras i följd af berörde frågas utgång, ej vara att befara.