Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att till undvikande så väl af frestelse till sådan ökning, som af rörelsecapitalets förminskning, i större män än silfver utvex Ii ngen medför, baneovinsteu må tili riksgäldscontoret öfverlemnas, för all i produetiva anslag användas. 3:o. Alt accepterade inrikes vexlar alltid må äga förmånsrätt lill låuetillgängarue uti handelsoch näringsdisconten, icke endast såsom hypothek vid lån, utan äfven att de efter påtecknadt endossement må kunna af diseoulen öfvertagas, så vida de äro betalbara i Stockholm, Götheborg eller Malmö. 4:o. Att bancodiscontens respit-tid må förkortas till en månad. Att vid inträffande tillfälle till silfverköp Ilrr fullmäktige i banken må berättigas att såsom betäckning för dragande vexlar låta i Hamburg nedlägga en silfvertillgång af 500,000 r:dr silfver sp. 6:o. Att Hrr fullmäktige må tillåtas att på Stockholms och Götheborgs börser låta uppköpa fullgode, på utrikes ort dragne vexlar, så snart sådaue kunna under 128 sk. erhållas, samt att äter draga vexlar, antingen på egen tillgång å utrikes ort eller på derstädes betingad credit, när silfverexport derigenom kan förekommas. 7:o. Att för bedömmande af vexlars säkerhet och vexel - 430 Den 24 Augusti e m. affärer i allmänhet, bancostyrelsen sä väl i Stockholm som Götheborg må till sitt biträde associera 2:ue ansedde och tjenlige män, som för denna befattning erhålla lämpligt arfvode. Dessa tre motioner begärdes på bordet. Dr Liljeskjöld, Carl Gustaf, uppläste följande: Under flere förflutne riksdagar har, dels i följd af nåd. propos:r från K. M., dels genom motioner, väckta uti RiksSlin, fråga om en förnyad lönereglering för landlstalen utgjort föremål för R. St:s öfvcrläggningar.
Domkapitlet i Skara har anfört att »det föreslagna stadgandet, då det ålade läraren skyldigheten att i sin tjenst qvarstadna i sex månader efter uppsägningen, också naturligtvis skulle för honom medföra rättigheten att, under samma tid få qvarstadna; hvaraf skulle följa, att lika ofta som skolsty reis erne skulle hindra lärare att afflytta pä den, med afseende å desse sistnämndes enskilda förhållanden, tjenligaste tiden, lika ofta skulle afträdande lärare komma att förhindra sina efterträdares tillträde på den tid, som vore lämpligast med afseende på dessas enskilda förhållanden och kanske ofta äfven med afseende på undervisningens terminer,» och att omförmälda stadgande skulle, »i alla de fall, då klockaretjenst är med skoleläraretjenst förenad, komma i strid med förut befintligt stadgande om tiden då klockaretjenst skall afoch till-trädas, hvilken tid, för det närvarande bestämd till den 1 Maj, så mycket mindre lärer kunna göras rörlig, som boställen med jord ofta äro till klockaretjensterne anslagne. På grund af dessa anmärkningar fann sig konsistorium förhindradt att i underdånighet understödja Rikets Ständers nu ifrågavarande förslag, och ansåg konsistorium lör öfrigt önskansvärdt, att i fråga om tiden för ordinarie folkskolelärares afoch till—träde ingenting bestämdes utan i sammanhang med den äfvenledes icke ovigtiga frågan om tiden då en, genom afskedstagande från tjensten skiljd, skolelärare eller i tjensten afliden lärares enka och barn skulle från lärarelägenheten afträda. Denna fråga, liksom den af Rikets Ständer nu väckta, skulle deremot, eldigt konsistorii underdåniga öfvertygelse på en gång och på lämpligaste sätt varda afgjorda, om Kongl. Maj.t i Nåder bestämde den 1
Om han varit målare skulle han velat pröfva sina krafter på denna luft och dessa klippor, som än lågo så underligt nära, än veko tillbaka långt i fjerran, och hvilkas färg skiftade i olika belysning, från bjertaste rödbrunt till grått och blått i finaste förtoning. Men han var inte målare, gunås! Han vände sig om och gick upp i röksalongen. Så snart William kommit någorlunda i ordning, packat sina saker upp och placerat ett par ark rent hvitt skrifpapper på den halfdel af ett rundt bord, som jemte en säng, en byrå två stolar och en kommod utgjorde hela möbleringen af det rum i Kyrkviken, som han hyrt för 1,25 om dagen, gick han ut för att se på folket. Han dref långsamt förbi societetshuset och restaurationsbyggnaden ned emot badhusbron. »Nej hördu du! Stopp litet!» hörde han en röst bakom sig och i det han vände sig om såg han ett par långa ben som i fullaste fart stretade utför backen från societetshuset. »Pelle? Är du här?» »Javisst faen! Goddag på dig, gamle!» Och den långe, som bemäktigat sig Williams hand, tryckte den med en hjertlighet som var alltför eftertrycklig för att icke vara uppriktig. William var i grund och botten lika glad åt sammanträffandet som den andre, men höll sig dock enligt sin vana betydligt mer reserverad och kunde icke ens neka sig nöjet att slunga den långbente vännen en sarkasm i ansigtet. »Dig kan man då bokstafligen aldrig undgå.» »Äh, börjar du nu med det igen.» »Hvad gör du här?» »Sköter min helsa och målar. Här är några styfva gubbar, som jag fått fatt i nere vid Bansvik bussiga gastar, må du tro, med beckiga näfvar och tobakssås ut om mungiporna du ska' se i morgon; jag har dem dernere mellan 12 och 2.
Utdr. d. 6 och 7 Maj iS^o. S. D. Till Stats-Utskottet remitterades Herrar Hallströms och Hjorts > i anledning af Stats-Utskottets Utlåtande N:o 40, angående reglering af utgifterna under Riks-Statens andra Hufvud-Titei, väckta motion 0111 löne-tillökning för tjenstemännen vid Rikets Iiof-Rätter. Den 7 Maj 1840. S. D. Upplästes de hos Rikets Ständers valde Electorer nästlidne gårdag hällne, denna dag till Ståndet inkomne protocoll, hvaraf inhemtades, att bemälde Electorer utsett Herr Hof-Rätts-Rådet, Riddaren af Kongl. Maj:ts Nordstjerne-Orden Carl Ludvig Landirij att vara Rikets Ständers Justitiae-OmLudsman, och KrigsFiscalen, Herr Lagmannen Lars Johan Rhodin till Justitiae-Ombudsmannens efterträdare, i fall Justitice-Ombudsmairnen skulle innan nästkommande Riksdag med döden afgå; och beslöt Ståndet alt öfverlemna nämnde protocoll, för behörig expedition, till Rikets Ständers Expeditions-Ulskott. Maj sammanträdde Rikets Högloflige Ständers valde Electorer, för att utse Rikets Ständers Jnstitiae-Ombudsman; och befunnos, sedan valsedlarne blifvit öppnade, rösterne hafva utfallit, som följer: Herr IIof-Rätts-Rådet och Riddaren af Kongl. Nordstjerne-Orden, Carl Ludvig Landin, 48 röster. 1 följd hvaraf Herr Hof-Rätts-Rådet och Riddaren Landin blifvit utsedd att vara Rikets Ständers Justitiae-Ombudsman. Carl Oxenstjerna. H. O. Holmström. C. C. Halling. Nils Pehrsson. Maj sammanträdde Rikets Högloft.
December 1864. — 309 — Styresmannens för rikets ekonomiska karteverk underdåniga utlåtande, angående Rikets Ständers Revisorers anmärkning, i afseende å bristande upplysningar om detta karteverks fortgång, oell framställning om lämpligare organisation af rikets 3:ne karteverk. Storm|äktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj-.ts nådiga befallning, att med anledning af hvad Rikets Ständers Revisorer anmärkt i afseende å dels bristande upplysningar om ekonomiska karteverkets fortgång, dels åstadkommande af ett större samband emellan det ekonomiska och de öfriga karteverk, som för närvarande på statens bekostnad utgifvas, inkomma med underdånigt utlåtande, får jag härmed i djupaste underdånighet sålunda fullgöra. Enär de till Eders Kongl. Maj:t härifrån för föregående år underdånigst afgifna årsberättelser angående bearbetandet af rikets ekonomiska karteverk omständligt och i de minsta detaljer redogöra för karteverkets årliga fortgång, så har jag i afseende derå icke någon vidare upplysning att underdånigst tillägga; men då Revisorernes anmärkning angående den förmenta bristen af ifrågavarande upplysningar antagligen gälla innevarande årts kartearbeten, så anser jag mig böra för dessa sednare här underdånigst redogöra samt tillika dermed sammanfatta en allmän uppgift å alla föregående års arbeten ifrån deras begynnelse och till närvarande tidpunkt. Bearbetandet af rikets ekonomiska karteverk, som börjades den 2 Januari 1860 med Upsala län, har sedermera oafbrutet fortgått, hvarvid och tills dato, under nu sålunda förflutna tid af nära 5 år, hela Upsala län samt omkring 22 qvadratmil af Orebro län blifvit å karta lagda. Beträffande Örebro län, som för närvarande är under arbete, så är länets halfva område afritadt i förminskad och den för härvarande arbeten bestämda skala; och kartan öfver de sistnämnda 22 qvadratmilen, omfattande länets södra och mellersta delar, är, hvad angår göromålen ute på fältet, afslutad, men konseptet deröfver till text och sammansättning ännu icke fullständigt.
Res derföre med gladt och godt mod, sträfva och arbeta; ett litet understöd skall icke felas; och när herrn en gång erhållit rektorssysslan i B**, och tagit det vackra, trefliga skolhuset i besittning, då är tid att tänka på dess förnämsta prydnad, en ung, vacker husmor. All närmare förklaring nu skulle i hög grad vara olämplig. Åtminstone all bindande förklaring,” tillade professorn, efter ett litet uppehåll, emedan han kände det menskliga hjertats svaghet, och ej ville lägga alltför strängt tvång på Mannerstedt. – ”Icke bindande, min kära kandidat, kom ihåg det, och låt Gud sörja för utgången. Edra hjertan äro båda goda och trogna; de skola hålla profvet!” Mannerstedt andades djupt; han vågade icke se upp; men hans rörelse var oändlig. Då sade professorn: ”Och här lemnar du en far, min gosse, som vill skydda den späda rankan, hvilken en gång skall utgöra kronan på din lefnadsfröjd, belöningen för alla dina försakelser, din möda och din sträfvan. Res med Gud och var lugn! Min och hennes välsignelse följe dig!” Djupt inom den innersta förlåten af Mannerstedts själ återklingade det veka och ljufva uttrycket i den annars så sträfve mannens ton. Han störtade upp, betagen af mäktiga, heliga känslor, och skyndade i de armar, som utsträckte sig för att omfamna honom. – ”Fader!” var det enda ord hans läppar förmådde framföra; men i detta enda ord, som han på så lång tid icke uttalat, och som nu ljöd så välbekant, så vänligt, så skönt, i detta ord låg för Mannerstedts hjerta en omätlig fröjd. ”Vi blifva båda för mycket upprörda, min kära gosse,” sade professorn och bemödade sig att återtaga sin vanliga och jemna fattning. ”Jag håller af dig, som du vore min egen son; men gå nu hem, och sök att hemta dig litet, innan du besöker henne. Klockan sex väntar jag dig tillbaka. Farväl!” Utan att veta huru det gick till, kom Mannerstedt hem till sin ensliga vindskammare, der allt stod inpackadt och färdigt för resan.
Till fullgörande af denna befallning hade Komitéen afgilvit till Ecklesiaslik-departementet ett i vissa delar förändradt förslag till stadga för gymnastiska Central-institutet och för den gymnastiska undervisningen i riket; hvarjemte Komiterade ansett sig böra tillstyrka några modi - 120 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 139. fikationer i det förut afgifna förslaget till institutets aflöningsoch utgifts-stal, hvarigenom densamma skulle komma alt minskas med 700 R:dr och således utgöra 29,400 R:dr. Enär den plats, hvarå de åt institutet för närvarande upplåtna byggnader äro belägna, enligt Komilerades åsigt, hvarken vore eller kunde blifva för ändamålet fullt lämplig, hufvudsakligen af det skäl, att derstädes saknades en gårdstomt eller en öppen plats, tillräckligt stor för att en del väsendlliga öfningar, hvilka borde verkställas i fria luften, kunde å densamma rätt bedrifvas, hade Komiterade äfven hemställt, alt de för institutets behof erforderliga nybyggnader måtte uppföras antingen vid norra ändan af Carl Xlll:s torg eller å Trädgårdsföreningens f. d. lokal vid Drottninggatan, eller ock å tomten midt emot Stora Damhuset emellan sistnämnda gala och Holländaregalan, med hänsigt lill hvilken sistnämnda plats de af Komiterade insända ritningsoch kostnadsförslag vore upprättade, och skulle, enligt samma förslag, kostnaden uppgå till 348,450 R:dr 57 öre, hvartill komme kostnaden för inköp af sjelfva byggnadsplatsen, efter afdrag af värdet å dels institutets nuvarande egendom, dels de å nybyggnadstomlen befintliga användbara materialier efter rifning af dervarande bus 70,000 R:dr, hvarigenom slutsumman ansetts komma att uppgå till 4 18,450 R:dr 57 öre.
Skrifvelse N-.o 189. för bibehållande af enhet och sammanhang, då Rikets Sländer å de bedrägeriet underordnade förbrytelserna använda endast böter och fängelse, utom i de fall alt någon af dessa förbrytelser kan antaga den brottsliga och vådliga natur, alt den jemväl bör kunna ådraga förbrytaren straff-arbete. Dessa äro de hufvudsakliga grundsatser, på hvilka straff-bestämmelserna i Rikets Ständers härutinnan omarbetade förslag hvila. 1 afseende på straffbarhets-förhållandet emellan de särskilda brolien i öfrigt står deremot Rikets Ständers förslag i nära öfverensstämmelse med E. K. Mils. Men i några fall hafva dock Rikets Ständer varit af skiljaktig åsigt, och af dessa torde det sorn omtalas i 42 § af det Nådiga förslaget isynnerhet förtjena uppmärksamhet. Sedan i l:sla mom. al berörda § blifvit föreslaget, att den som gifver sig ut för annan, än den han är, och såmedelst bedrager qvinna lill äklenskaps-allal, skall böta från och med 50 lill och med 200 R:dr, innehåller denna § vidare, att om vigsel eller häfd tillkommer, skall han dömas till straff-arbete på minst 6 månader och högst 5 år eller till enahanda straff, hvartill, enligt det Nådiga förslagets 41 §, den skulle göra sig skyldig, som genom antagande af falskt namn eller stånd beredt sig ari' eller andra fumilj-rältighéler. Till stöd för den skillnad, sotn sålunda blifvit gjord i straffet, om blott äktenskaps-aftal skett och om vigsel eller häfd tillkommit, kan väl åberopas gällande lag, enär den i 6 § af Giftermåls-balkens 4 Kap. stadgar i förra fallet blott 80 dalers böter och, om vigsel tillkommer, böter till dubbla beloppet jemte ärans förlust; men det förekommer likväl Rikets Ständer, sorn om hötes-på följd ej i alla händelser vore tillräcklig för försoning af bedrägerier utaf omförmälda art, hvilka stanna vid äktenskaps-aflal.
N:o 12d, i anledning af väckte motioner om upphäfvande af Kongl. Maj:ts Nådiga förbud af den 10 December 1812, emot all gemenskap med f. d. Konung Gustaf Adolf, f. d. Drottningen och deras barn. Bifölls. N:o 125, i anledning af väckta motioner om ändring i 5 Gap. Missgernings-Balken. Återremitterades. N:o 126, i anledning af dels gjorde anmärkningar emot Utskottets Betänkande N:o 66, i fråga om förtydligande af Kongl. Brefvet den 25 September 1777, dels väckt motion om upphäfvande al samma Kongl. Bref. Ståndet fann skäligt sålunda bifalla Utskottets förslag i Betänkandet Nx> 66, att genom utfärdande Författning varder, såsom elt af Kongl. Brefvet den 25 September 1777 föranledt undantag från allmänna lagens stadgande i 1 Gap. 2. Straff-Balken, förordnadt, det ej någon må häktas för brott emot 5 Gap. 1 §. Missgernings-Balken, ehvad brottet må vara föröfvadt genom tal, skrift eller tryck” förr än Kopgl. Maj:t förklarat undersökningen böra fortgå, hvarefter vederbörandes pröfningsrätt, i fråga om den tilltalades häktande, inträder. 684 Fröt. Utdr. d. 14 Oct. 1840. N:o 127, i anledning af väckta motioner om ändringar i Ansvarighetslagen för Stats-Rådets ledamöter. Återremitterades. S. D. Vid förnyad föredragning återremitterades Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens följande tvänne Uilåtanden, nemligen: N:o 45, angående besittningsrätten till AnnexeStomMensaloch Kyrkohemman i Skåne, Halland, Blekinge och Bohus Län för de å dessa hemman antagne åboer; och N:o 49, i anledning af väckt fråga om en lika beskattning å all jord Liom Riket m. m. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskotteis nedannämnde Utlåtanden och memorial, fattade Ståndet följande beslut.
Och då blandade Lucy sina tårar med deras, ty blott med dem gret hon; det hände sällan, men det hände ändock. Ändtligen blef allt färdigt och afskedsdagen var inne. Lord Suffridge var som ett barn, han höll Lucy vid kjolfållen; då hon kysst och redan tagit afsked af honom, började han åter afskedsomfamningarne. Detta gjorde hennes hjerta ondt och hon tänkte flere gånger uppoffra sin glädje och stanna hemma, men då ville han åter att hon skulle resa. Allting har ett slut och det är mången gång en stor lycka. Lucy tog plats i vagnen bredvid fru Rush, ännu några hjertliga kyssar åt fadren och de gamla vännerna som höllo hvarandras händer, emedan de annars ej skulle haft mod att se henne resa och det bar af. X ULFVEN I ETT ANNAT FÅRAHUS Efter Lucys afresa, hade Edvard uppoffrat några dagar åt Lord Suffridge, och sedan återvände han till sin moder. Lady Starling var då femtio år; hon hade ett ståtligt utseende och man såg att hon hade varit utomordentligt skön. Men sorgen hade lemnat sin prägel på dessa bleka kinder, i dessa stora genomträngande ögon. Hon delade sin tid emellan de fattiga, som anlitade hennes hjelp, samt husliga sysselsättningar och läsning af andliga böcker. Till sällskap hade hon en ung flicka, med hvars uppfostran hon hade sysselsatt sig och som nu var sjutton år. Ett mera englalikt ansigte än Alice's kan man svårligen se; hon var mindre skön än vacker, mindre vacker än förtjusande. I hela hennes väsende lästes liksom ett poem af godhet, renhet och milda känslor. Ett litet hufvud omstråladt af blonda lockar, en god, klar blick, en smidig gestalt ja, hon var obeskriflig. De sutto båda två i ett litet trefligt och varmt rum. En oljelampa spred kring dem sitt milda sken. Alice läste och hennes milda röst klingade som en sång. Med ens stannade hon tvärt och båda två sågo åt dörren till. Ett buller hördes utifrån och Alice sprang ut för att se hvad det var. De båda qvinnorna hade vid första ljud gissat rätt. Det var Edvard som anlände.
Denne man företer ock en sällsynt ståtlig skickelse till häst; han rider ett stort svart engelskt fullblod med höga spänstiga ben och nobla former. Själf tyckes han vara skapad i ett med del djur, han rider; så gjuten vid sadeln fogar han sig smidigt och dock manligt behärskadt efter hvarje dess rörelse. Och så detta egendomliga ansikte, som aldrig förfelade att, särskildt på kvinnorna, göra ett djupt intryck. Det var hvarken regelbundet eller vackert, men ingen skulle heller gärna vilja kalla det fult. Under ett par väldiga, långt och buskigt framspringande ögonbryn brunno djupt liggande mörka ögon med en intensiv eld. Näsan var stor och något snedtryckt, dock ej oädel till formen. Kä- karne voro starkt utvecklade; en blåsvart skäggbotten färgade haka och öfverläpp. Men hvad som i synnerhet bidrog att gifva del hela en egendomlig karaktär var ett långt, zigzagformadt, bredt ärr, som ifrån venstra tinningen gick ned öfver kinden o c h försvann på halsen under den kulörta ståndkragen. Denna ärrfåra hade en blekt hvit färgton, som skarpt aftecknade sig mot den föröfrigt mörka hyn. Med den lilla j o c k e y m ö s s a n i handen och sänkt hufvud red han helsande tvänne hvarf kring banan, medan en tveksam applåd togs upp af nå- gra djärfva kvinnohänder och hastigt svällde ut till en bedöfvande salva, som kom takhvälfningens grofva järnsträfvor att sjunga som en lutas strängar. Hade ej det allmänna intresset varit så spändt, skulle visserligen dock den uppmärksamhet, som den vackra grefvinnan Stjärne egnade den främmande cirkusryttaren, väckt omgifningens förvå- ning. Nu gåfvo ej ens hennes man eller den franske baronen till en början akt därpå. Han svängde så tätt förbi henne, Bosca, vid sin entré, att hon med sin utsträckta hand skulle ha kunnat vidröra hans skuldra.
Förordningen om ändring deri af den 10 Juni 1841, motsvarade nio par spö, hvartill straffet högst uppginge för innehafvande af dyrk efter Kongl. Förordningen den 9 December 1756, deri den särskilda Kongl. Förordningen i detta ämne af den 10 Juni 1841 hvarken gjort eller åsyftat göra annan ändring, än att af de i 1756 års Förordning utsatta bestraffningar af spö eller ris ocb deremot svarande fängelse vid vatten och bröd, endast sistnämnda bestraffning borde tillämpas, då brottet första gången föröfvades, och 3:o emot föreskriften i 11 punkten af Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807 Just.-Ombuilsmans Emb.-Berätt. för ören i844 oc^‘ 1&45- 26 beräknat Peter Svenssons kroppsplikt icke i ett sammanhang efter det stulnas värde, ökadt med sabbatsbroltsböterna och de penningebelopp, som motsvarade urbota straffen, i hvilken händelse, äfven när innehafvandet af dyrk särskildt bestraffades, kroppsplikten stannat vid fängelse vid vatten och bröd i nitton dagar, utan särskildt efter penningebeloppen och med tillägg eller bibehållande i oförändradt skick af de bestraffningar af nio och tolf dagars fängelse vid vatten och bröd, som å urbota brotten ansetts följa, hvarigenom högsta kroppsplikt uppkommit; och som, på grund af Rådstufvurättens felaktiga domslut, de sakfällde sålunda kommit att straffas svårare än vederbort, nemligen Johannes Samuelsson med tjugusju i stället för tjugutvå och Peter Svensson med tjuguålta i stället för fjorton dagars fängelse vid vatten och bröd; alltså och jemte det åtalet emot en af Rådstufvurättens ledamöter, såsom dåmera afliden, komme att förfalla, dömde Kongl. Hofrätten, likmätigt 1 kap. 12 § Rättegångsbalken och Kongl, brefvet den 2 Maj 1766, borgmästaren och den andre ledamoten att hvar för sig böta tjugufem R:dr, samt gemensamt ersätta Kongl. Majit och Kronan kostnaden af de sakfälldes olaga bestraffning med två R:dr 21 sk. 4 rst. allt banko.
Om man säfom ett medel antar, att af 5 personer som uppnatt 55 är och blifwa befordrade, icke mera an r hinner öfwer det 65-te, icke mera än a det 6z:dje, och de o öfrige icke längre an det 6o;de, sä hafwa de 2 andra sörlorat ^del och de 2 sista halsten af hela deras ifrån dek 55-te till det 65tte annars till kommande lön. Den som afga>r ännu förr, stall förlöpa annu mera; och för hwar och en som st ex. elier dei 55:te årets alder sätt wänta först i 8 malmber ä 2 är, kan ofta inträffa att han mäste förlo» ra Den 4 November.
Rudolf\ väckt motion, (N:o 132), deri föreslagits: l:o att enskilda bankinrätlningar hädanefter icke må ega rättighet att utgifva egna tryckta eller graverade sedlar (skuldsedlar) samt att sådana banker ej må grundas på utländska lån; 2:o att från Rikets Ständers Bank skola utgifvas dels silfversedlar, såsom hittills, och dels stadsfastighetssedlar; 3:o att stadsfastighetssedlarne böra till utseende och valör vara fullkomligt lika med silfversedlarne, blott med skilnad i afseende på innehållet, hvaruti bör ingå att de inlösas med silfversedlar å det ställe, som sedeln tillkännagifver; 4:o att uti de flera, eller till en början kanske endast färre städer, der desamma må finnas behöfliga, skola inrättas statslånekontor, grundade på fond af en million eller mera eller mindre, allt efter ortens behof, från hvilka kontor lån erhållas i statsfastighetssedlar; ' 5:o att dessa lånekontor förses med erforderligt belopp silfversedlar för inlö sen af statsfastighetssedlar, som möjligen ifrågakommer, men sannolikt icke i någon betydligare mån i frågasättes, och att lånekontoren i detta afseende sättas i förbindelse med ränterierna ; 6:o att jemte det belopp statsfastighetssedlar, som för lånekontoren är nödigt, särskildt utgifves och ställes till Riksgälds-kontorels disposition, för jernvägsarbete! m. fl. föremål intill nästa riksdag, en summa af t. ex. 30 millioner Riksdaler statsfastighetssedlar, hvilka, i afseende på deras inlösen emot silfversedlar, i den mån sådant möjligen ifrågasättes, lämpligen fördelas på statslånekontoren, som besörja iidösningen; yttrande motionären tillika, för den händelse hans förslag icke funnes antagligt i sin helhet, utan de enskilda bankerna ansåges böra få förblifva vid rättighet att utgifva tryckta eller graverade skuldsedlar, att intet hinder deraf syntes uppstå för Staten att bredvid de enskilda bankerna eller lika med dem äfven utgifva sedlar, grundade, likasom deras, på värde i fast gods; äfvensom motionären slutligen, derest intetdera af nu nämnda förslag kunde vinna afseende, ifrågasatt att, till undvikande af alltför stor utländsk skuldsättning, tillgång borde beredas på det sätt, att Staten upptoge ett utländskt lån af t. ex. 5 millioner Riksdaler, 14 BankoUtskottets Betänkande N:o 15. som i ädla metaller inlades i Bankens hvalf och mot hvilken tillökning i metalliska kassan Banken utan fara borde kunna utgifva sex gånger så mycket i myntrepreseutativer.