Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rdr, i fall Embetets Innehafvare åtnjuter lön å 15 — 114 — annan Stat, hvilket här var förhållandet, enär Guvernören innehade Major s-lönen vid lngeniörs-Corpsen, 1600 Rdr, och deraf afslod endast en del till den tjenstförrättande; kunna Revisorerne ej finna annat än att Krigs-Äkademiens anslag icke bort vidkännas ofvanberörde ersättningssumma. § 4. Revisorerne hafva, vid besök å Carlberg, funnit allt i god ordning.- Gene r a 1-A d j o t a n ts-Exp e cfi ti an för Armeen.. Räkenskaperne äro granskade i Kongl. Kammar-Rätten för båda åren utan anmärkningar. Utöfver årliga Statsanslaget äro, utom de, vid r838 års början, i behåll varande 651 Rdr 10 sk. 5 rst., till extra utgifter anordnade, berörde år, Rdr 2000, deraf 5oo Rdr, jemlikt Kongl. Brefvet den 2" November samma år, utgått af 3:dje Hufvudtitelns besparingar, samt t5oo Rdr, i följd af Kongl. Brefven den 24 November 183^ och 28' Mars 1838, utaf anslaget för oförutsedda Militärbehof. År 183g hafva å sistnämda anslag, genom Kongl. Brefven den 26 Februari och 27 Juli berörde år, anvisats till extra utgifter 1600 Rdr, deraf 651 Rdr 3i sk. 2 rst.- utbaianserats till år j84oi Öfver-Kommendants-Expeditionen. Statsanslaget utgör 2600 Rdr årligen med i5 T:r spahmål derun-' der.
Jag finner dervid att reservanten i första rummet anmärkt alt ”ärendet saknar den utredning som af högsta domstolens eget utlåt, bordt vara att hemta.” Han har dock tillika medgifvit att det icke finnes i grundlagen föreskrifvet, att ett sådant utlät, hån högsta domstolen bordt infordras, och dermed har han efter mitt fömenande sjelf vederlagt sin anmärkn., och jag behöfver således endast tillägga att det mig veterligen aldrig inträffat att bogsta domstolens utlåt, blifvit infordradt öfver grundlags - Den 19 Januari f. m. 137 ändringsförslag och att det skulle möjligen kunna hända, att, om K. M. infordrade ett sådant utlåt., högsta domstolen, som i grundlagen finner sitt åliggande vara att utöfva K:s domsrätt, att afgöra ansökningar alt Konungen må bryta dom äter, som vunnit laga kraft, eller återställa laga tid som försuten är, att meddela lagförklaringar och att yttra sig öfver förslag till civil-kriminal-och kyrkolag skulle, ifall dess utlåt, öfver förslag till grundlag infordrades, afgifva ett undvikande och föga upplysande svar, för hvilket K. M. icke torde böta blottställa sig. Den 2:dra anmärknm innehåller att i förslaget ”stadgande saknas om justitie-ärendenas fördelning emellan högsta domstolens ledamöter, sedan deras antal blefve ökadt.” Ett sådant stadgande finnes visserligen icke i förslaget, men jag tror att det icke bör hafva sitt rum i grundlag. Det torde medgifvas, att det är ett fel i våra grundlagar, alt de i mänga fall ingå förmycket i detaljen, ty deraf följer det sannerligen beklagansvärda förhållande, att grundlagarne vid hvarje riksdag förändras, enär de innehålla sladganden som äro beroende af tidsförhållanden och följaktligen ofta underkastade förändringar. Det är således en förtjenst uti det nya förslaget, att det icke är behäftadt med ett sådant fel. Huru ärendena skola fördelas, är en ordningsfråga som bör bero på allmän lag eller kanske rättast på instruktion. Den 3:dje anmärknm lyder sålunda: ”När ändring i grundlagen skulle göras, har man ej fästat uppmärksamhet vid det mindre formenliga, att låta mål i högsta domstolen afgöras af minst 4 och högst 8 ledamöter.”
Norrut leder en bro till det förnämsta torget i den norra förstaden, hwilken sträcker sig allttill sjön Brunnswiken, på hwars ena strand det tjusande lustslottet Haga är beläget. Ofwanför ändan af denna sjö, wid en annan, som heter Edswiken, ligger Ulriksdal. En wäg leder på hwardera sidan om Brunnswiken till de twenne nordliga tullarna af staden. Dessa tullar äro obefästade. Nu hade man wäl på westra sidan om den ena tullen, i en skog, som heter Solna-skogen, uppkastat några skansar, och på den östra sidan, wid ett sund, som heter Ålkistan, anlagt ett fältwerk; men dermed kunde wisserligen icke en öfwerlägsen fiende afhållas, än mindre tillbakadrifwas. Wi hörde snart handgewärs-salwor på wår wenstra flygel och kanonskott från den högra, som utwisade att fienden angrep Ålkistan. Snart hade således också wi att wänta ett anfall på wår position. Jag stod just i den högstammiga parken framför wår byggnad på post emellan ett par furustammar. Fiendens förelöpare, twenne kossacker, framstörtade i sporrstreck för att genomspeja parken. Genast lade jag min dubbelbössa till ögat. Det war en underbar känsla, men en wild, en upplifwande, som for igenom mig, då jag med en öfwad jägares köld beräknade att jaga twenne rännkulor genom den första kossackens hjerta. Mitt skott träffade, och jag såg den brokiga wilden ännu några ögonblick hålla sig upprätt i sadeln innan han, med en sprittning, förlorade jemnwigten och hufwudstupa föll i marken. Den andra kossacken blef skjuten af en kamrat, som stod bredwid mig. Det war första gången jag gjutit menniskoblod, men jag erfor alldeles icke derwid den hemska känsla, jag hade föreställt mig på förhand. Med ett lugn, som förwånade mig sjelf, laddade jag ånyo den aflossade pipan, och lydde derefter befälhafwarens signal, att, jemte min kamrat, återwända till byggnaden.
Millioner 1808 galde lika med hvad 40 millioner nu skulle göra, dels eri tilltagande speculations-anda pä fa» stigheter af personer, som ej haft reella , esourcer, luxe hos alla classer, sorn de sednare åen spridt sig öfver liela Landet, högre afgifter och misstroende till penningens Valeur hufvudsakligen verkat det onda, sorn nu öfverklagas, och till hvars afhjelpande en tillökning af det representativa myntet vöre lika otjenlig, som en forcerad indragning , samt att rörelse capitalet i följe deraf borde bibehållas i det närmaste vid livad det nu är, och amortisseinents-operationen ej bö jas förr än det lyckats, att genom förnuftig hushållning, hämmad luxe och förrnonlig handel fälla coursen. Herr Borgmästaren O. Hambraeus anser vådligt att genom förbud emot införsel eller öf. verdrifven tull lemna inhemska Spannmåls prodUcteurer och Handlande tillfällen, att, t den mån *le finna utländska tillförseln hämmad , uppstegra priserna å ren inländska sädén Herr Grosshandlaren Tross, som finner den i afseende på införseln af utländsk råg föreslagna inskränkningen till endast ritorr råg betänklig, anser äfven förbud emot import af arter så mycket mera vådlig, som denna slags säd i synnerhet i Bikets norra provinser, der f ost vanligen inträffar, Lke kan påräknas med någon säkerhet, samt befarar, att i händelse förbud emot införsel af malt skulle vidtagas, innan tillräcklig tid lemna ies till erforderliga mälteriers inrättande, sådaht fcunde förorsaka ej allenast 5 * Bandit *01. 2o?, upp - i5o? Den 17 Juli. uppstegring i priset, utan afven på flera ställen total brist pä denna nödvändighetsvara.
DomareEmbetets utöfvande förordnas; angående ansvar å dem, som bortföra annans minderåriga barn; angående tillägg i 25 Cap. 5 § RättegångsBalken; angående strafflag emot negerhandel; om strafflag mot slafhandel i allmänhet. Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets : om förändring i Prestetiondens utgörande på Gottland; om kyrkors sammanbyggnad; om sättet att framforsla Kronans Ekvirke; om husbehofsbränvinsbränningen; att Directionen öfver Danviks Hospital måtte förklaras oberättigad att uppbära recognitionsafgift. 3:o Afslag å följande Utskotts Utlåtanden, nemligen: 334 Den 18 Mars f. m. Bevilln ingsUt skottets: om upphäfvande af den nu medglfna moderation i postporto. LagUtskottets : om ändring af 5 § 23 Cap. ÄrfdaBalken; om stadgande af skyldighet för gäldenär att, i brist af tillgång, med arbete aftjena sin skuld; angående rättighet för postförare, vaktkarlar &c. att, genom bruk af skjutgevär, söka förekomma fånges flykt; om utsträckning af arfsrätt. 4:o Beroende vid StatsUtskottets Memorial, angående beräkning af Taffelpenningar för vissa Embetsmän. 5:o Läggande till handlingarne af nedannämnde Utskotts Utlåtanden: StatsUtskottets: om föreslagen afskrifning af Bruksidkaren Owens skuld; om granskning af Myntverkets Räkenskaper för år 1826; om granskning af Räkenskaperne för Invalidinrättningen på Ulriksdal för år 1826; angående anslag af medel för tryckning af Landshöfdingarnes Embetsberättelser; angående anslag till Lönefyllnad, då Markegångspriset öfverstiger 6 R:dr Banko tunnan. 1Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens: rörande Mötespassevolancen vid indelta Re - Den i8 Mars f. m. 335 gementerne; angående tågande truppers inqvartering under fredstid. Majrts nådiga proposition angående ett tillägg vid 88 § RegeringsFormen.
Det såg likväl ut, som hade en osynlig fé åtagit sig att vaka öfver de senares vidmakthållande; ty om skalden på aftonen kom hem med söndriga skor, kunde han vara säker på, att om morgonen hafva ett par hela sådana, utan att det lyckades honom utröna hvem den osynliga välgöraren var, som tänkte på hans fotbeklädnad. Så hade det fortgått under loppet af några år. Bellman hade icke behöft tänka på sina undersåtar; men bevararen af hans fötter hade icke sträckt sin omsorg till hans öfriga klädsel, och därför hände en dag, att då Bellman mötte konungen på gatan, var hans klädsel i ett så torftigt skick, att Gustaf den tredje utropade: “Min kära Bellman, hvad kommer åt dig, som uppträder så illa klädd?“ “Ers majestät, jag kan i underdånighet försäkra, att jag har hela min garderob på mig,“ svarade Bellman leende. I detsamma han yttrade detta, smög en karl, klädd såsom en bättre arbetare, förbi och betraktade Bellman med stor uppmärksamhet. Gustaf den tredje skildes från poeten med löfte att han innan aftonen skulle erhålla undsättning af den “krönta skaldebrodern“. Bellman fortsatte emellertid sin promenad och begaf sig på hemvägen till en skräddare för att beställa sig nya kläder. Han inträdde i mäster Martins boning, utan att finna någon i det yttre rummet, men gick, det oaktadt, icke vidare, ty han hörde sitt namn nämnas af ett par röster, som samtalade i rummet innanför. “Se så, mäster Martin,“ yttrade den ena, “låt nu höra hvad ni vill lämna de där kläderna till; jag har ju sagt er, att Bellman skall hafva dem, och nu får ni icke vara oresonlig, utan gå in på det pris, jag bjudit och att jag betalar dem genom arbetsbyte.“ “Bellman, vismakaren!“ yttrade en annan röst. “Om han kom med hit själf, så kunde jag hafva någon glädje af att jag lämnade dem för godt pris; men nu så ...“ “Ska ni ta’ mig dj-n sälja dem åt mig, och det utan att Bellman kommer hit. Ni är skyldig mig pengar, dem kvitta vi af, och resten betalar jag med arbete åt er och edra ungar.
Följaktligen skulle, efter ombudsmannens åsigt, från berörde anbud och dertill hörande beskrifning någon giltig anledning för Riksgäldskontoret icke kunna hemtas till anspråk å nu ifrågavarande trymåer. Men om också alla de i f. d. Ridderstolpeska huset tillförene befintlige trymåer varit i beskrifningen upptagna, Utan att något undantag i afseende ä dem i försäljningsanbudet förekommit, skulle dock, sedan köpet blifvit afslutadt, Riksgäldskontoret, då sådant af säljarne bestreds, icke kunna lagligen tillvinna sig godtgörelse för desamma, emedan de icke voro omnämnda i köpekontraktet och den beskrifning öfver huset samt dervarande inventarier m. m., hvilken fanns besagde kontrakt bifogad, hvilka handlingar, efter köpets afslutande, utgjorde den enda och rätta grunden för köparens och sälBih. till II. St. Prot. 1847 och 1848. 4 Sami. 1 Åfd. 24 Haft. 3 34 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 78. jarnes ömsesidiga rättigheter och skyldigheter i anledning af samma köp. Enär nu köpekontraktet innehölle, att egendomen såldes sådan den, enligt dervid fogad beskrifning, befanns med alla i samma beskrifning upptagna väggfasta möbler och inventarier m. m.; men några trymåer hvarken i den ena eller andra handlingen funnos omförmälda, egde alltså Riksgäldskontoret, såsom köpare, lika litet någon rätt till de, före köpekontraktets underskrifvande, borttagne trymåerna, som till andra dessförinnan i huset befintliga, men i köpehandlingarne icke uppgifna, effekler.
Idun utkommer I hufvudstaden hvarje helgfri fredag och kostar för ett qvartal endast I krona, postarvodet Inberäknadt. — » Ernst säger, att han allt reder sig med den lärdom han fått hos herr grefven; men eljes kan han, när han nu blir konfirmerad, läsa in allt hvad han vill hemma; geni har han. » Det blef dervid. Ernst stannade hemma » för att läsa sig till riktig skald », sade modern. Och ynglingen läste — rent af fylde sig med kunskaper i åtskilliga ämnen, men derjemte läste han massor af öfverspända romaner samt ryktbare mäns biografier. Då och då offentliggjorde han eu bit poesi i nå- gon tidning, och då han diktat sin första lilla prosabit, skref en välmenande tidningsredaktör ett slags biografi öfver berättelsens unge författare samt uttalade sin förhoppning, att den lofvande diktaren måtte blifva förflyttad till en krets, der hans snille och anlag kunde få näring och full utveckling. Nu uppstod det strid i hemmet. Ladufogden, som var en praktisk man, trodde det vara tid att sända Ernst till Stockholm, » så att han kunde komma att praktisera i större tidningar »; han menade, att detta måste vara en bra väg för att » lära sig skrifva stora böcker, som ge pengar ». Men Ernst afskydde allt regelbundet arbete och älskade det beqväma lif, han förde i sitt hem. Så full af öfverspända griller han än var, kände han af instinkt, att han på en större plats skulle få kämpa hårdt för att vinna den minsta smula rykte; här hade han redan ett namn, som var på allas läppar. Modern fruktade för att släppa Ernst ur boet. I hennes romaneska hjerna hade uppstått den tanken, att emellan grefvens fjortonåriga dotter och Ernst fans ett spirande kärleksförhållande, som borde få utveckla sig så, att skalden, som, enligt hennes tanke, stod öfver hvarje rangförhållande, kunde hemföra grefvedottern som brud.
Chevaleriet hann sin högsta blomstring under korstågen; men det var samma tid, som såg borgarståndet uppväxa och under hvilken rättsbegreppen, begreppen om staten och de enskiltas förhållande till densamma började, om ock så småningom, att undergå en förändring, hvilken, understödd af en mängd yttre medverkande omständigheter, förde till en fullkomlig omstörtning af riddarväsendet. Två hela århundraden räckte medeltidslifvets upplösningsprocess, en tid, som dock är rik på ansträngningar att bilda ett nytt grundlag för ett nytt lif. En bland de orsaker, hvilka mägtigast bidrogo till läggande af denna grund, var det nylifvade studiet af den klassiska filologien. De af kyrkan utbildade dogmer, hvilka hufvudsakligast afsågo att stärka och befästa hierarkien, kunde ej tillfredsställa det djupare religösa sinnet, äfvensom det hårda samvetstvånget måste i längden förefalla olideligt för menniskoandens okufliga kraf på tankefrihet. Medeltidens vetenskapliga anda hade uppgått uti skolastiken, hvilken i väldiga tankebyggnader sökte att med hjelp af den Aristoteliska filosofien på vetenskaplig väg uppvisa sanningen af de kyrkliga dogmerna. Men skolastiken, som med lågande trosnit uppträdt och utan skymt af tvifvel användt sin skarpsinnighet på uppfinnande af bevis för hvarje särskilt trosartikel, hade till slut urartat till ett dialektiskt spegelfäkteri utan allt religiöst allvar. Och formella förståndsöfningar i skolastikens gymnastiksal var allt hvad kyrkan medgaf den tänkande anden. Hvad derutöfver var, det var syndigt. Väl hade mysticismen i motsats mot denna förståndsensidighet sökt häfda hjertats och känslans rätt, samt gjort detta stundom kraftigt nog; men hvad som dock mägtigast bidrog till afskuddande af detta tankeok var kännedomen om de gamles mästerverk. Äfven under medeltiden hade dock aldrig den antika litteraturen varit glömd och begrafven.
Jag anser den hittills bestående ordningen i denna del icke hafva vållat någon skada för sedclhafvaren, och jag frågar: hvilken säkerhet skulle väl denne haft, i händelse den nu föreslagna grundlags-§:n varit gällande för 20 år sedan, likasom det ej varit öfverensstämmande med Regeringens åsigt, att de af Ständerna beviljade lånen blifvit anslagna? 1809 års Ständer tillgrepo väl Banken, hvilket ej kan försvaras af annat, än att de då ej funno annan utväg; men de föreskrefvo tillika ett amortissement, som under 5 eller 6 år minskade Bankens skuld med fyra millioner. Detta räckte likväl ej längre än till i8i5, då Götha canal biträddes med lånanslag, som erfordrade en sedelemission af flera millioner; och jag frågar om sedelhafvare!! skulle haft större garanti emot denna åt - Den ii Mars f. ra. giird, i händelse Konung och Ständer dä gemensamt deltagit i besluten om Bankens lånerörelse? Samma fråga gäller om 1818 oell de beslut, som då fattades, hvarigenom Banken, i följd af en Konungens Propos., fick öfvertaga utredningen af Götha Canals, Malmö och Götheborgs Disconter, hvarpå en förlust af flera millioner uppkommit. Jag frågar, om någon större garanti skulle funnits, ifall 72 §. då haft den lydelse, som nu är föreslagen? Jag känner åtminstone ingen erfarenhet, som påkallar en reform af det bestående i denna del; men klokheten fordrar att icke vidtaga andra förändringar i grundlagen än de, som äro af behofvet ytterst påkallade. Detta utgör för mig ett skäl till afslag,och ett ytterligare finnér jag deri, att jag skulle hafva önskat, det förslaget varit vidare utsträckt i en annan punkt. Det börjar nemligen sålunda: Sveriges Rikes Bank, för alltid skiljd från Rikets Statsverk, o. s. v. Det synes 111ig lika nödvändigt att skilja Banken från Riksgälds verket, eller från hvilket annat större verk som helst, som kunde komma i förbindelse med Banken; och jag ser ej den åsyftade garantien vunnen med mindre, än ett allmänt stadgande, att lånerörelsen aldrig må utsträckas öfver Bankens tillgångar och dess reella valuta.
En sådan korps syntes för öfrigt lika litet kunna undvaras för Flottan, som Ingeniör-korpsen för Arméen, fastän fästnings byggnadskonsten egde lika mycken beröring med civil byggnadskonst, som konstruktionen af krigsfartyg hade med den af lastfartyg.» »På grund af hvad sålunda anlördt blifvit anser Förvaltningen nödvändigt, att en särskild Konstruktions-korps för Flottan samt en högre läroanstalt till bildande af de individer, som i korpsen skola inträda, fortfarande af Staten bekostas, hvaraf dock icke följde, att denna korps oundgängligen behöfde vara hvarken så talrik eller så sammansatt, som den nuvarande.» »Hvad nemligen först beträffade korpsens personal, så erfordrades för de skeppsbyggnadsarbeten, som kunde antagas under vanliga förhållanden förekomma vid Svenska Flottan, icke något, stort antal med här förut antydda omfattande kunskaper och erfarenhet, och icke eller syntes lämpligt, att sådana personer användes til! befattningar vid arbetsposter, som i de flesta fall skulle kunna skötas af verkmästare, på hvilkas insigter och redbarhet ändock ytterst berodde, att maferialierna ändamålsenligt och hushållsaktig! användas samt att arbetet med drift utföres. Om der - Bil. M 3 till Kongl. Alaj.is Nåd.
St:rs Revisorer föreslagna underd. skrifvelse i detta ämne blir föremål för öfverläggning, ur Postverkets eget intresse tillstyrka densamma. Hr Tornerhjelm, Rudolf: Frih. Schulzenheim har försökt lyfta en flik på den slöja, som döljer Postverkets hemligheter, och derigenom uppväckt så väl min, som säkerligen flertalet af Ståndets medlemmars nyfikenhet. Jag skulle verkligen vara mycket tacksam, om den ädle Frilen ville lyfta så högt som möjligt och upprulla hela detta intressanta panorama, men jag befarar, att tidpunkten ej är den rätta, utan att afslöjandet lämpligast torde böra försiggå vid décharge-betänkandets handläggning. Man kan nemi. ej ingå i någon pröfning af Postverkets utgifter, förr än i sammanhang med Revisorernes berättelse. I förbigående vill jag anmärka, att Postverkets ofördelaktiga ställning i finansiell hänseende under året 1864 och början af 1865 ingalunda blifvit föranledd, såsom Frih. Schulzenheim uppgifvit, af postkonventionen med Preussen, utan af de stora utgifterna för nya poststationer och diligensliniers inrättande. Då emellertid Utsk:t icke kunde finna annat än att Postverket verkligen behöfde det äskade anslaget, ansåg det sig böra tillstyrka detsamma, under förhoppning att sedermera vid granskningen af Revisorernas berättelse få tillfälle att litet närmare blicka in i verkets hemligheter. Utsktts hemställan är redan bifallen af så väl Bondesom Preste-Ståndet, och en återremiss från R. o. Ad:S sida skulle derföre ej tjena till något, emedan Utsk:t sannolikt ej kommer att, i strid mot gammal praxis, frångå ett af tvenne Stånd godkändt beslut. Jag anhåller om bifall till Utsk:ts förslag. Frih. Alströmer, Oscar: Då Hr Rosensvärd återfört frågan på dess rätta ståndpunkt, och Frih. Hamilton närmare utvecklat densamma, återstår för mig föga att tillägga. Jag vill endast rätta ett par under diskussionens lopp begångna misstag. Man har nemi. yttrat, att här skulle vara fråga om ett nytt Dea 10 Mars f. ra. 233 anslag, då det i sjelfva verket endast år fråga om en bokföringsåtgärd.
S. D. Stats.Utskottets Utlåtande, i frågan om Lån af Allmänna Medel, till Kyrkobyggnaden i Landskrona, btef, i anseende till deremot gjorda anmäikningar, till nämnda Utskott återremitterad!. S D. Vid förnyad föredragning af StatsITtskottets d. 27 det.nes på bordet lagda utlåtande angående kostnaden för tryckningen af RiksSiåndtns Protocoll med dertill hörande Bihang, fann Prest landet skäligt bilalla hvad Utskottet i afseende på uyckningen af de 3:ne Respect. MedStåndens Protocoll samt Bihanget föreslagit och tillstyrkt, med tillkäntiagifvande, attPrestStåndet om tiycknir gen af dess Protocoll fogat sådan anstalt, att Statsverket, nu, likasom vid föregående Riksdagar, icke må med någon utgift för sistnämnda Protocoll betungas; hvilket genom Utdrag af Protocollet skulle de öfrige Respect. Stånden och StatsUtskottet vördsamt och vänlig gen meddelas. Vran Prof. Utdrag d. 30 Dec. 1817. as Från Välla fl. BorgareStåndet. S. D. Vid Förnyad föredragning biföllos följande StatsUtskottets Utlåtanden af den 24 Dec,: j :o i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss, angående Utredningsmännens i aflidne RegeringsRädel von Schevens Sterbhus ansökning, om utbekommande af en fordran hos StatsVerket; 2:o uppå Kongl. Maj ts Nådiga Proposition, angående erforderliga kostnader i och för upplåtandet af Kungsholms KronoBränneribyggnader till Kurhus för Stockholms Stad och I/än; 3:0 i anled-i nind af Herr L, I,.