Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
341ro i anledning af krigskommissarien C. G. Lallerstedts ansökning om förlängning af arrenderätten till Starby Kungsladugård i Östergöthland (338). 60 Bil. till R. St. Just. Ombuclsm. Emb.-Berättelse den 11 Juli 1844. Rikets Ständers härvid anmälda, af Kongl. Majit gillade beslut har blifvit uti nådigt bref af den 7 Juli 1841 KammarKollegium till behörig efterrättelse meddeladt. 342:o angående pension för aflidne sekreterarens vid LandtbruksAkademien Granbergs enka (339). Med gillande af Rikets Ständers härvid anmälda beslut, har Kongl. Majit derom under den 30 Juni 1841 StatsKontoret i nåder förständigat. 343:o om kungörande af en ny instruktion för Rikets Ständers Revisorer för RiksgäldsVerket (341). Härå har Kongl. Majit, under den 10 Juni 1841, i sammanhang med pröfningen af Rikets Ständers skrifvelse sub. Nio (324), nådigt svar Rikets Ständer meddelat. 344:o om kungörande af taxa å expeditionslösen i Rikets Ständers Bank samt dertill hörande Diskontverk och Lånkontor (346). Kongl. Majits nådiga förklarande i anledning häraf har uti aflåten nådig skrifvelse af den 10 Juni 1841 blifvit Rikets Ständer meddeladt, och Kungörelse angående taxa å ifrågavarande expeditionslösen under samma dag i nåder utfärdad. 345:o om förändrade grunder för beräkningen och fördelningen af stämmoböter (350). Med bifall till Rikets Ständers underdåniga framställning, har Kongl. Majit under den 15 Juli 1841 allmän nådig Kungörelse i ämnet utfärdat. 346:o angående tillämpningen af Rikets Ständers skrifvelse!’ rörande liqviden af undsättningsskulderna (347).
Detta vapen skall derjemte äfven på aflägsnare haf upprätthålla svenska flaggans anseende och hos främmande folk bevaka våra intressen, samt, ehvar handeln använder svensk undersåte, blifva ett stöd för svensk lag och rätt. Ifrån denna del af sjöförsvaret bör Lotsstaten erhålla sitt befäl (se Bil. A.), och skulle äfven statens navigationsskolor kunna derifrån erhålla sina lärare. På det att detta vapen må utvecklas i bästa öfverensstämmelse med vår förmåga, samt uppfylla hvad fäderneslandet af detsamma kan fordra, och för öfrigt erhålla den riktning och lifvas af den anda, som höjt andra länders mariner till så mycket anseende, bör vid dess ordnande icke förgätas: att för oss svenskar numera icke finnes någon möjlighet, hvilka ansträngningar vi än må göra, att i mängden af fartyg eller kanonernas antal sätta vårt örlogsvapen i jemnvigt med vår närmaste och farligaste granne; Bil. N:o 4 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. 11 att en marin, som i materielens och personalens numerär är den iiendtliga betydligt underlägsen, icke kan vara sitt fädernesland till mycket gagn, så vida don ej lyftes till en hög fulländning i sjömanskap och sjökrigsduglighet, samt att en fulländad yrkesskicklighet blir lättare att åstadkomma i samma förhållande som personalens antal minskas, men deremot aflägsnas i den mån ansträngningarna hufvudsakligast afse en myckenhet folk och fartyg. Häraf följer att vid ordnandet och vården af vårt örlogsvapen, den förnämligaste uppgiften bör blifva, icke att till det högsta möjliga öka vapnets numerär, utan tvärtom, att utan tvekan nedhålla densamma vid en jemförelsevis ringa grad af betydenhet, för att derigenom med desto större framgång blifva i stånd att i verkligt sjömanskap och i strid ombord å fartyg kunna täfla med och öfverträffa yrkesbröderna i andra länder, samt göra det möjligt för våra örlogsfartyg att uppträda ute på öppna sjön, oaktadt der befintlig öfverlägsen fiende. Att ernå en sä hög ståndpunkt af yrkesskicklighet blir visst icke något lätt arbete; men vägen dit är dock ej svår att finna.
Hon hade smyckat sig till en afskedsfest, Hon var skönare i natt än den dag för tio år sedan då Erland första gången såg henne tid skogsbäcken. Sällheten hade återgifvit henne ungdomsfägringen, men förandligad och englalik. Kärleken och offervilligheten, som genomträngde hennes väsen, hade gjort denna skönhet himmelsk i stället för jordisk. Den skulle öfverväldigat ögat som en uppenbarelse från en annan verld, om den ej tillika genomskimrats af ett något ur denna verlden, men ur det outgrundligaste djupet af densamma – något af furuskogens sus och stjernenattens mystik, något trollskt och natursymboliskt ... Grottan var prydd med höstens sista rosor. Assim hade tändt elden på härden. Singoalla hade sagt honom, att han nu gjorde det för sista gången, och Assim hade tigande emottagit den upplysningen. Singoalla hade bedt honom hafva allt i ordning för uppbrott nästa morgon, och han hade tigande fullgjort hennes önskan. Nu stod han och stirrade tigande i elden och såg, huru bränderna mörknade, förkolades och blefvo till aska. Han tyckte stundom, att han såg in icke i härdens eld, utan i sitt eget hjertas. Singoalla satt på sin bädd af mossa med pannan lutad i handen, försänkt i drömmar eller lyssnande till ljud, som kunde bebåda ankomsten af de efterlängtade. Hon kunde sitta så timme efter timme. Hennes lefnad under dessa dagar hade varit ett sådant förbidande. Hon förnam knappt tidens flygt och aktgaf dock på dess ögonblick. Derute rasade stormen. Då och då fann en vindstöt väg mellan klipphällarne in i grottan och hotade att släcka brasan, som upplyste henne. – De dröja i natt länge, sade Assim efter timmars tystnad. Och då denna anmärkning, som ej väntat ett svar, ej heller fick ett sådant, sade han till sig sjelf, idet han lade några grenar på elden: – Ännu en liten stund skall lågan brinna. Men snart har hon förtärt sig sjelf. Det är godt. Vi skola få ro. Assim gick till grottans öppning, såg upp mot himmelen på den bland moln tågande månen och hörde med njutning stormens sång.
Ordet tredska utmärker en motsträfvighet, hvars ådagaläggande förutsätter att erinringar eller meddelanden föregått af lindrigare art, än de som följa på tredskandet, och deraf inses således äfven, att Utsk:n velat, att de uti delta mom. föreskrifna varningar icke skulle användas förr än enskilda erinringar föregått; och derföre tillstyrker jag, i öfverensstämmelse med Hrr Lefrcns och Gripenstedt åsigter, att de af Utsk:n föreslagna vnrningsgrader måtte bibehållas; öfvertygad att Hr von Hartmansdorffs mening likväl blir gällande, der en väl ordnad skolstyrelse äger rum. Den i; Fsbrmri c. m. 34; Utsklns förslag i 4 morn. blef af R. o. Ad. bifallet. 5 mom. i 12 §:n. Hr Gripensted t; Den i 5 mom. tillstyrkta stränga åtgärden, att skilja barnen från deras föräldrar, anser jag icke böra ifrågakomma, med mindre barnen, mer än som af mindre lycklig fattningsgåfva ursägtas, i förhållande till sin ålder stå tillbaka i christendomskunsknp och innanläsning, och föräldrarne af förelagda vitén icke låtit sig ratta; ty jag önskar att barnens skiljande från föräldrarna så sällan som möjligt måtte ifrågakomma. I öfverensstämmelse härmed föreslår jag, att detta mom. mätte komma att lyda som föijer: ”Om dessa varningar blifva fruktlösa, må nämnda styrelse förelägga vitén lill högst 3 r:dr 16 sk. belopp, som tillfalla skoicassan. Hjelper ej heller det, utan barnen stå tillbaka i christendomskunskap och färdighet i innanläsning, böra de från föräldrarna skiljas” etc. pä sätt mom. vidare lyder. Hr Lefren: Jag delar Hr Gripenstedts åsigt, blott med den skilnad, att jag anser det vara rättare alt säga: nlä de från föräldrarna skil jas, i stället för: böra de från föräldrarna skiljas. Derigenom har man lemnat
Ständer någon pröfningsyätt icke tillkommer, Utskottet bl ifver alltså vid sin öfvertygelse, ett Riksdagsmannen Wessings m d de fleres ofvanomförmäldta Memorial icke får eller kan förtjena afseende, oeh tillstyrker derföre vördsamlingen, att Riksens Höglofl. Ständer täcktes meddela afslag derå; hvarjemte Utskottet upplysningsvis får anföra, att, utom det manskapet, såsom de kungjorda Officiella Berättelserna visa, blifvit undcp Capal-arbetet väl vårdadt till helsan, hvarföre ock mortaliteten bland Manskapet varit ganska obetydlig, kan genom de olika arbeten, hvartill det vid Canalen nyttjas, nämnde Manskap få inhämta kunskap och kännedom om åtskilliga methoder att gräfva, dika, spränga sten, mi m, som sedermera både vid förefallande Krono-arbeten och i Hemorten kan komma dem till nytta, hvilka dermed kunna sysselsätta sig, har erfarenheten visat, att Brängen Soldat, långt ifrån att, såsom Riksdagsmannen Wessing jemväl föregifvit, åtnjuta en otillräcklig dagspenning, tvärtom under arbetstiden samlat och hopspart en för honom icke obetydlig summa, den han hetnsändt till Hustrun för att till deras gemensamma nytta användas. Då nu härvid tillika B csn. och Ekon. TJtsk. Betclnkanäen. får komma i beräkning, att på flere Orter i Vestmanlands Län Rotehållarne nu för tiden contrahera med deras Soldater, ätt, utom Torpstuga med en kåltäppa, samt nödiga uthus, gifva dem något visst i Spannemål och foder, i stället för åker och äng, följer ock deraf, att Soldatens Hustru» som af Roten njuter lönen, icke kan genom karlens bortovaro lida nöd eller behöfva ligga Roten till last. Hvilken tanka dock varder vördsamlingen underställd Riksens Höglofl. Ständers ompröfvande. Slockholm den 117 Januari 1818. Riksens Héglofl.
Det kan ingen bestrida, mine Hrr, att ju icke införandet af ett jernvägssyslem i Sverige är ett ganska stort företag och skall det kunna lyckas, måste äfven utförandet lemnäs åt sådane personer, som visat sig äga förmåga dertill; men derföre att åtskillige delar af förslaget synes oss oväntade och djerfva, icke ligger deri något skäl att hysa misstroende mot detsamma. På något måste man väl tro: och bör man då icke hysa förtroende till en man, som har så fullkomligt ådagalagt sin förmåga att utföra hvad han åtagit sig och som besitter den sällsynta egenskapen att ikläda sig ansvarighet för de förslag han framställt. Att denne man skall komma att möta motstånd är ingenting oväntadt, ingenting hvaröfver man behöfver förundra sig. Man vet att hvarje utmärkt personlighet har mött motstånd vid utförandet af sina planer, vid verkliggörandet af stora idéer som de omfattat. Må man endast ihågkomma den ovilja, de svårigheter och det obehag som Gr. von Platen hade att utstå i och för utförandet af Götha kanal. Jag skulle önskat att min värde vän Gr. von Rosen hade funnit andra skäl för bevisande af sin sats, än att åberopa ett enskildt yttrande af Öfverste Ericsson, som skulle möjligen kunna tydas såsom innefattade det tvifvelsmål om bans förtroende till sin egen förmåga att bedöma eller utföra förelag, för hvilka Regeringen med så stora skäl ställt honom i spetsen. Gr. von Rosen torde tillåta mig att erinra det ett sådant bevisningssätt icke är parlamentarisk. Jag antager för öfrigt att Gr:n lagt för mycken vigt på ett uttryck, som tvifvelsutan icke var så alldeles menadt. Man har anmärkt, att arbetsplanen icke skulle omfatta den del af vårt jern vägssystem, som sträcker sig mellan Sala och Frövi. Skälet dertill är ganska naturligt. K. M. har icke kunnat framställa något bestämdt förslag i detta afseende, då undersökningen ännu icke blifvit fullbordad, enär Komitén haft en annan åsigt om banornas sträckning.
St. böra vara Const.Utsk. lack skyldige derföre att Utsk., såvidt på detsamma berott, sökt återföra frågan härom till den ståndpunkt grundlagen vill hafva den, nemi. att, på samma gång Const.Utsk. har den gifna rätten att qväfva ett onyttigt förslag till grundlagsförändring, Const.Utsk. derjemte tillkommer att vaka deröfver, att denna dess rättighet icke eluderas genom gemensamma tankar från RiksSt:n, som åsyfta annat än hvad Utsk. föreslagit. För att nu tillämpa denna regel på ett serskildt fall, har Const.- Utsk. föreslagit, att, då 2 Stånd stanna emot 2 uti frågan, huruvida voteras skall i förstärkt StalsUtsk. eller icke, deuna formfråga då skall slilas af en skiljedomare, och att denne skiljedomare skall vara Const.Utsk. Nu har R. o. Ad. förklarat, att någon skiljedomare icke behöfves, och att R. o. Ad. icke vill hafva Const.Utsk. eller någon annan såsom skiljedomare, utan att en sådan fråga helt enkelt skall förfalla. Delta R. o. Ad:s beslut måtte väl vara något helt annat än att bestämma en skiljedomare i dylika frågor och att således R. o. Ad:s beslut står utom det af Const.Utsk. afgifna förslag, tror jag vara tämligen gifvet. Om, vid föreg:de tillfällen, Const.Utsk. tillåtit att frågor af enahanda beskaffenhet, som den förevar:de, fått komma under förstärkt Const.- Utsk:s afgörande, anser jag Utsk. härutinnan hafva handlat orätt, hvarföre jag anhåller, att nu ifrågavartde mern. mätte läggas till handlingarna. Hr Lefrén, Joli. Pehr: Frågan om Const.Utsk-.s maktfullkomlighet eller om R.
Af de under revisionsåret inskrifna barn hafva 137 späda och 54 såkallade koltbarn blifvit, på grund af Ofverståthållare-embetets remisser, utan betalning emottagua. — 208 — För 53 späda och 10 koltbarn har half och för 86 späda samt 12 koltbarn full iulösningsafgift erlagts. Mödrar, antagne till ammor, hafva medfört 113 barn och, emot öfverenskommen afgift af 150 R:dr för hvart barn, har Stockholms Stadsnämnd under året å Barnhuset inlöst tillhopa 66 barn af olika åldrar. Vid jemförelse af antalet intagna barn under revisionsåret i förhållande till förutgångna år, visar sig, att de inom Barnhuset vårdade späda barn under år 1860 uppgått till ej obetydligt högre antal, än under något af de sednaste fern åren. Det oaktadt, har dödligheten bland sådana barn, hvilken åren 1855—1859 i medeltal utgjort 27 procent af antalet vårdade och, efter afdrag af dem, sorn dels genast uttagits och dels blifvit under samma år uttagna och återlemnade samt således två gånger beräknats. omkring 31 procent, deremot under revisionsåret uppgått till endast 18 procent af antalet vårdade barn och, med nyssnämnde afdrag, 20 procent. Bland de äldre barnen har likaledes dödligheten, som under åren 1855 —1859 utgjorde, i förhållande till det antal barn, sorn å inrättningen vårdats, omkring 19 och, med afseende på verkligen vårdade individer, 24 procent, under år 1860 nedgått till 10 procent af summa vårdade barn och 14 procent af summa individer. Detta gynnsamma förhållande har Ofverläkaren till väsendtlig del tillskrifvit det ökade utrymme, sorn genom den nu fullbordade tillbyggnaden af Barnhusets ena flygel blifvit beredt åt såväl de späda, som de äldre sjuka barnen. Läkaregöromålen hafva, i likhet med föregående år, varit så fördelade, att Underläkaren kunnat egna sin tid och verksamhet jemväl åt de i Stockholm utom Barnhuset befintliga barnhusbarn.
Fröken Key har på sennre tiden gjort så många märkliga utta I d e n i litterära, religiösa och sedliga frågor, ~ c h ' ~ e n o sin m talang, siirskildt sin förmaga ntt framkalla stäinning, utöfvnr hon ett så stort inflytande, a.tt det torde vara berä.ttigndt att söka klargöra prägeln af hennes f~rfattnre~erson~ighet. Hennes uppträdande har j min tanke bland annat den betydelsen, att det är en poetisk naturs protest mot det alltför nyktert snustorra och först&amp;ndsmässign i vår tid. Hon har, som val litet hvar bland oss, tröttnat på det enformiga, damniga grå, som ligger iitbredt öfver vår kultur. V&amp; tid detta ' ständigt förtalade objekt är visst icke ond, jag tror tvärtom att den, jämförd med andra tider, är med alla sina nyttighetsträfvanden ganska aktningsvärd, men grå är den, Atminstone hiir i Sverige. Det ligger något grått i halfheten i nlla våra förhållanden, i vår brist på värme och öppenhet, i hela vårt korrekta och tilllrnäppta vasen, i hvars och ens sträfvan att vara lik alla andra. När vi umgås med hvarandra, är det nästan aldrig våra lifsintressen som vi tala om; under det läpparna röra, sig och hjgrnan arbetar, sitter den. egentliga människan i vårt innersta stum och fryser. Detta gör lifvet grått och tungt. Ännu gråare, ja smutsgratt aï nrbetsjäbet, det är den dammiga, bnllrmde gatan, som hotar att undantränga alla lifvets vattulcällor och örtesiingar, biide kärlek, vänskap, heinlif, studier, djup intelligenu - dlt. Fröken Key är en estetisk natur, som älskar det rikt utvecklade lif vets soinmnrvarme, som njuter af konstens rosor och skaldekonstens .vin; det är icke underligt att hon vnntrifves i de nuvarande förhållandena. Hon har sett sig om i 1ifvet.och funnit, som det tyckes, blott en balsolrälla, hvarifrån räddningen kunde komma, nämligen klideken. Så gör hon Irkleken till det centrala i hela lifvet.
Preste-Slåndet bar Herr Prosten Galine, uti memorial, som den 20 nästlidne Augusti blifvit till Lag-Utskottet remitteradt, anfört att, ehuru 2 punkten af nyssberörde Kongl. Kungörelse innehöll^ att sedan vederbörande Häradshöfding, efter slutadt ting, till Krono-Fogden aflemnat förteckning på de under tinget för gröfre brott dömde eller underframtiden ställde personer, Krono-Fogden borde ofördröjligen tillställa Kyrkoherdarne i de socknar inom hans fögderi, der de sakfällde eller under framtiden slällde personerne hafva deras hemvist, behöriga Utdrag af den erhållna förteckningen; så hade likväl presterskapet mångenstädes aldrig erhållit del af dessa förteckningar, hvaraf följt, att presterskapet dels utfärdat oriktiga frejdebevis, som föranledt ledsamma skriftväxlingar och förklaringar, dels ej kunnat hålla och förvara de noggranna anteckningar, som omförmälas i 6 punkten af ifrågavarande Kongl. Kungörelse, dels ock saknat den kännnedom om sina församlingsboer, som är nödig för alt rätt kunna lämpa förmaningar och undervisning. På grund häraf har motionären yrkat, alt för den af honom nu anmärkta underlåtenheten måtte bestämmas ett lämpligt och be - Lag-Utskottets BetänkandeN.o $3. I i stämdt ansvar, som skarpes hvarje gång underlåtenheten förnyas; hvarjemte föreslaget blifvit, dels alt, enär oftanäinnde Kungörelse icke föreskref, huru presterskapet skall erhålla kunskap om de brott, som begås af någon deras församlingsbo utom Länet, till Kungörelsens 4 punkt måtte göras följande tillägg: Ofver ståthållareEmbetet i Stockholm och samtlige Befallningshafvande skall det åligga alt till den Befallningshafvande „ i hvilkens
Han der för godt linner att öfvervara, är långt ifrån, att i och för sig sjelf gifva någon styrka åt den tron, att Konungens dom der verkligen fälies, hvilken fastmer, i sådant sinne uppfattad, icke är eller blifver något annat än en tom fiction. Endast så vida eger man fog säga, att Konungen deltager i rättvisans skipande, som Han tillsätter de Domare, hvilka hafva att i allmänhet bestrida lagskipningen, och i synnerhet dem, sora i högsta instans utöfva Hans domsrätt. 1 öfverensstämmelse härmed hafva äfven andra civiliserade länder ordnat sin lagstiftning, uteslutande derifrån, hvad som endast qvarstår såsom blotta skuggan af ett föråldradt bruk: det är i sin ordning, att vårt statsskick likaledes utbildar sig, ulan att fasthålla vid det, som för Konungen icke kan ega något värde och föga tjenar till annat än att nära en fördom. I sjelfva verkeL hafva ju de tvänne röster, som ^blifvit Konungen i Högste Domlolen tillerkända, ingalunda den betydenhet, alt de kunna bestämma domslutet. Fastmer Konungen kan öfverrösta», Hans yttrade mening alldeles undertryckas, och likväl skall den afsagda domen vara Konungens dom. Ovedersägligen erhåller hela saken en annan, vida renare och bättre gestalt, om Konungen icke alls deltager i Högste Domstolens öfverläggningar och beslut, men den rådande pluraliteten anses uttrycka, huru Konungen bedömmer målet, och således alltid afkunnar Hans dom. Mängden och mångfalden af de olikartade regeringsbestyren, den påträngande massan af de administrativa ärendena tillåter icke Konungen att sjelf handhafva Domarekallet, hvars åligganden Han måste åsidosätta för de höga pligter, Honom tillkomma, såsom innehafvare af den verkställande magien. Endast några få spridda stunder skulle Han kunna egna åt pröfningen af de enklare juridiska tvistemålen, mea svårligen vara i tillfälle, att taga kännedom af de vidlyftigare och mera invecklade. Om Han Bili. till 11. SI.
Maj:t äskat ett årligt anslag å stat af nyssnämnde belopp; men då ovisst är, huruvida icke, i följd af Kongl. Maj:ts nådiga cirkulär af den 2 Augusti 1844, entreprenad för skjutsningens bestridande vid Kappleds gästgifvaregård må kunna tillvägabringas och åboerna å ifrågavarande hemman såmedelst befrias från den lunga, hvilken de af gästgifveri-hållningen för närvarande måste vidkännas, anser Utskottet mindre lämpligt, att den ersättning, åboerne funnits böra i berörde hänseende tillgodonjuta, varder å stat uppförd, hvadan Utskottet afstyrker Rikets Ständers bifall till hvad Kongl. Maj:t i detta fall föreslagit. 9:o Enär det under rubrik af löneförhöjning för landsstaterna å denna hufvudtitel uppförde reservations-anslag, 6000 r:dr, redan blifvit, med undantag af 76 r:dr 40 sk. 9 rst., fördeladt till löneförbättringar för kronofogdar och häradsskrifvare, samt sålunda beräknats bland de allmänna ordinarie löneanslagen, har Kongl. Maj:t ansett berörda anslag, i händelse af bifall till det nådiga förslaget om allmän lönereglering för landsstaten, icke vidare böra serskildt upplagas. Då förevarande fråga beror af de beslut, som af Rikets Ständer kunna fattas i afseende på nyssberörda föreslagna allmänna lönereglering, rörande hvilket ämne Utskottet, på sätt uti ofvanstående 7:de punkt omförmäles, kommer att framdeles afgifna serskildt utlåtande, får Utskottet nu allenast sistnämnde utlåtande åberopa; varande emedlertid, enligt närlagde tabell, omförmälde anslag af 6,000 r:dr oförändradt bibehållet.
Bolags Reglorne funnit uttryckligen besatt, a:t" uii Cuial Direction böra under arbets arén ,minst 5 och d-.resrer minst z:ne leda, ,möter utom Ordföranden och Banquens sullmägkig ,wid hwarje jammankomst wara tillstädes" stulte Ut rottet tro sig hafwa selar emot dek förtroende deras principaler dem wifat, om de uragklä it här vid göra anmärkning, bisöile hwad fullmäg.ige sig häröfver yrrrar samt anse l nödigt att vm hädanefter ett fayant beslut skutte fattas i werkstallighet som det Canal Direclionen fartar. sullmägti es plikt wore ari hos Kongl. Ma,:t söka der nådiga hägn lill bibehållande as de stadgar och författningar hwilka till Banquens säkerhet arv lamnade och utgöra wilkoren as det betydliga lane biträde Banquen wid delta tillfälle lämnade Canal Dnecnon. Jag kan ej tro att den riglmng med ordet hädanefter simi Herr Baron Letterström synes wiita vet gifva, mo,ellgen deraf kan dragas, ät. minstone kror jag mia kunna försäkra att det ej warit Utskottets; ned förtroende lill nu warande DuectionS nit och omwardnad, hyser Banquen wrst ingen farhaga för de medel den till delta werk lämnar, men om fädank i en kommande framtid möjligen genom hänvelfernes ksörutstdde lopp, frän fälle af Direckeurer m. >n. skulle tima, tror jag en försigtighet äfven om ven as somlige skulle anses öfverdrifven, aldrig af Vanquens wärdare bör ur - 264 Den 16 Julli. nragtlatas, och det ar i detta afseende, endast det ta, som Mflottet trott sig böra förekomma äfwen de mast aflägsne händelser som pä något wis kunde hafwa inflytande pä Banquens säkerhet eller pä mimta wis tränga de stadgar, den äger, de wilkor ä hwilka den till biträde utlämnar sina me del.