Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
61,000: i ersättningar för de kassan fråntagne lönebe sparingarna ' 31,400: i ärliga retroaclifflera stegsoch expectance afgifter 45,533: 7. — i tillfälliga inkomster, deribland besparade eller rättare icke ntgångne pensioner: 9,349: 21.4. 11,757: 40. 6. eller tillsammans B:ko R:dr 269,359: 29. 7. Af denna icke obetydliga inkomstsumma utgöra blott ersättningarna: 31,400 R:dr, för de förlorade lönebesparingarna, verkliga statsbidrag, deraf för öfrigt, såsom i del föregående är visadf, endast 21,813 R:dr äro af R. St. på stat anvisade och återstoden måste af 4:de Hufvudlitelns besparingar hopsamlas. De 61,000 R:dr, som utgöra ett knappt vederlag för de kassarp frångångne äldre krigsmanshus-inkomsterna, på hvilka, jemte delägarnes årliga bidrag, hela pensions-stiftelsen från början blifvit grundad, kunna icke rätteligen, såsom statsbidrag betraktas; men, om äfven så skulle anses, utgöra dock de båda summorna sammanlagde icke \ ens af hvad till pensioneringen för kassans afgångna delägare erfordras. Om således på betydenheten af de inkomsttitlar, hvilka, efter min åsigt, kunna få namn af verkliga statsbidrag, och hvartill jag äfven räknar det af R. o. Ad. redan för dess del beviljade kreditiv på Riksg:s-Kon(., ingalunda kan nu, mera än tillförene, grundas något behof af Statens direkta deltagande i lagstiftningsoch förvaltningsbestyret, helst sedan granskningen af förvallningsåtgärderne numera blifvit R. Sins Revisorer medgifven, kan befogenheten dertill ännu mindre hemtas från någon böjelse bos kassans Ofver-Styrelse att ensidigt tillgodose egna och vederlikars fördelar, då iverlom sednast utfärdade pensions-reghten bära vittne derom, att Ofver-Styrelsen företrädesvis haft sig angeläget att förbättra de lägsta pensions-klassernas vilkor.
Då man första gången såg henne, fick man det intrycket, att hennes tunna, fast slutna läppar icke kunde le, och var man beherskad af någon oren känsla eller gömde en synd i hjertat, då ängslade och tryckte dessa ögon som ljuset från ett högt kyrkfönster, och man kände en dunkel, orolig längtan att så fort som möjligt komma ifrån henne. Men då man en gång sett henne le – ett fint, själfullt leende, djupt, så att det spred sig öfver hvarje drag i hennes ansigte – och då man vågat tränga in i hennes själ och sett, att der fans plats för alla, den brottslige så väl som den dygdige – då älskade man henne. Det fans också flickor som dyrkade henne, som i hemlighet kysste kanten af hennes klädning, som gömde hennes porträtt under sin hufvudkudde, och som begingo fel, blott för tjusningen att få stå framför henne och höra hennes låga, allvarliga röst och darra för de djupblå, stränga ögonen. Det var någonting så underbart berusande att bli straffad af henne! Det var så ljuft, så förtviflansfullt, så saligt smärtsamt! Och då de sedan blefvo skickade till sina rum, kunde de kasta sig på bädden och gråta timme efter timme, ända tills hon slutligen kom in till dem, och de åter kände den der underliga, sköna rysningen af ömhet och smärta, då hon stod framför dem och lade sin fina, hvita hand på deras hufvud. Madame hade förestått pensionen sedan femton år tillbaka, det vill säga, allt sedan hon blef enka. Hennes äktenskap var mycket olyckligt, det visste man, men hur olyckligt, det visste ingen utom hon sjelf. Allt ifrån sitt femtonde år hade hon lefvat endast för andra, uppfostrat barn, varit ömsom guvernant, ömsom skollärarinna – och då hon som gift trädde in i sitt nya hem, vågade hon för första gången öppna sitt bröst för en dröm om egen lycka. Hennes äktenskap blef emellertid icke annat än ett smärtsamt uppvaknande ur denna dröm. Men då hon dödat den längtan, hon släpt in i sin själ och som ännu uppjagade hennes känslor och tankar likt en stormvind, blef hon åter hvad hon förr varit, och gick tillbaka till sitt forna lif af arbete och sjelfuppoffring. Och hon blef lycklig häri.
Cronhjelm: Då denna fråga sista gången förevar, hyste jag samma tanke, som Utsk., men åtskilliga af R. o. Ad:s ledamöter förmenade då, att då andra afskrifter skola charteras, borde för dessa intet undantag göras. För min del instämmer jag gerna i de ledamöters begäran, som yrka, att denna voter.- propos. mätte utgå. Frih. Raab, Adam Christian: Om jag icke bedrager mig, sä var jag också en af dem, som inom detta Stånd yrkade, dä frågan förra gången förevar, att detta tillägg skulle utgå, derföre att det kunde leda derhän, att om man såsom bilagor i andra frå - 04 Den 5 April f. m. gor, behöfver använda afskrifter af arfskiften och bonppteckninI gar, så skulle dessa, tvertemot en annan föreskrift, bli fria från 1 chartering. Fastän jag för ögonblicket icke har saken så klar 1 för mig som jag önskade, tror jag mig likväl kunna påstå, alt det I icke vore lämpligt att i denna punkt öfvergå till de andra Stån| dens beslut. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade vidblifva sitt förut fattade beslut, samt godkänna 9:de voter. propos. Ropades ja och nej. H. Ex. hemställde sedermera, om R. o. Ad. behagade inI slämma uti de öfriga RiksSt-.ns i delta ämne fattade beslut, samt I i följd deraf ansåge 9:de voter.propos. förfalla. Ropades äfven ja och nej. I auledn. häraf blefvo dessa propos:r förnyade, och efter dervid lemnade svar, tillkännagaf H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., att den sednare propos. hade blifvit med öfvervägande ja besvarad. 10:de punkten, ang-.de förändrnd lydelse af 3 pank ten i i morn. 7 § af nu gällande chartce-sigillatce förordning. R. o. Ad. godkände den i denna punkt föreslagna voler.prot pos. N:o 10.
V i d midnatt var debatten slut; jag återvände skyndsamt till Paris, sammanträffade med min man, tog ett rum på närmaste hotell vid Gare du Nord och skref ur minnet en redogörelse för den långa debatten. Timme efter timme ilade pennan, så fort den kunde; jag slängde sida efter sida till min man att korrigeras, och några minuter efter kl. sju hade jag artikelnJfärdig att afsända till London. Följande morgon hade » Daily News » en utförlig redogörelse för hela debatten. » | Pi I U I I 11 U IN användas och marginal lemnas. Namn och adress torde alltid noga anglfvas, och kan fullkomlig diskretion från redaktionens sida påräknas. » Det var en oerhörd ansträngning. Hade den inga menliga följder? » » Nej visst inte. Större ansträngningar har jag gått igenom, såsom till exempel, då jag bevistade den bal, som gafs för marskalk Mac Mahon af le Tribunal de. Commerce. » Daily News » önskade få en utförlig beskrifning på damernas toaletter. Jag lemnade tidigt balen för att hinna telegrafera på qvällen, men ett häftigt åskväder hade utbrutit, och nå- gon vagn stod ej att få. Jag måste derför, som jag stod i baldrägt, bege mig af till fots till den långt bort belägna telegrafstationen. Innan jag hunnit halfvägs, tappade jag satinskorna och fortsatte springande i strumpsockarne den återstående vägen. Klädning och kjolar hängde som våta trasor omkring mig och genomblöt, som om jag varit dragen ur sjön, måste jag sitta på telegrafstationen och göra en liflig beskrifning på den lysande balen, på det att » Daily News » dermed skulle kunna roa sina läsare på morgonen. Jag förkylde mig ej. Jag har varit synnerligen lycklig i slika fall. Under koleraepidemien 1884 gjorde jag, min man ovetande, af fruktan att det skulle kunna oroa honom, en rund kring kolerasjukhusen och blef ej smittad. Jag vill dock ej förneka, att jag kände mig allt annat än lugn, då jag kom in i den första salen, der flere döda ännu lågo. » » Det var ett käckt tilltag!
» Var högsint min dotter, var myndig och rak, for bönder lyft aldrig på floret. » Yp den gamla goda tiden besvärades knappt J V ungdomen med inpluggande af så myc6 / L ket vetande, som nu skall inrymmas redan i en liten tolfårig hjärna; men dess » education » var därför ej någon småsak. Den tiden lades i stället mera vikt på sättet att skicka sig och belefvenhet än i våra dagar. Det gick ingalunda an för en ung man att vid inträde i salongen fara med alla fem genom den yfviga luggen, vräka sig mot en dörr, spänna pince-nez ' en öfver näsan och med en kritisk min taga en öfversikt af sällskapet för att, sedan han funnit » föremålet », utan hänsyn vare sig för pappas tår eller mammas släp rusa fram, hugga armen kring hennes lif och störta in i den knuffande, skuffande, hoppande och trampande hvirfvel, som nu för tiden kallas dans. Lika litet passade det för de unga flickorna att lik en hop skolpojkar högljudt skrattande och pratande uppträda på gator och kaféer. Å h nej, ungdomen den tiden visste nog, att det ej är någon lätt sak att röra sig ute i världen, knappt ens inom familjen. Lillan rusade ej utan vidare upp i pappas och mammas säng för att gifva » sin god ' morgonkyss »; utan » mon cher pére » och » ma chére mére » hälsades vackert vid frukosten med en sirlig kyss på handen och en graciös nigning; unge tioåringen satt ej och guppade stolen på två ben, då föräldrarne inträdde, utan stod rak och allvarlig, till dess de först tagit plats. Och den fullvuxne sonen eller dottern fick tiga stilla vid bordet, under det far och mor 4 utbytte sina åsikter; efter de ungas frågade ingen. Vår upplysta tid har naturligtvis ett öfverlägset löje för all denna siratlighet och prudentlighet, men en och annan god sida fanns där ändå. Inom den s. k. högre societeten inympas ända från barndomen ännu många af dessa lärdomar i konsten att skicka sig och bidraga ej så litet att gifva just detta » chic », som man fåfängt söker tillägna sig vid äldre år.
Ständers Banque eller Riksgälds-Contoirer sig yppa , stola Riddarhus - Directeurerne wäija Ledamöter till besia ledige b isne rum, pä sätt g morn. 1 §. om wal tili Niddarhus-Directcurer förestrifwer; men ivid Rcvisirers u seende öfwer besia ofwannämnde Riksens Ständers Werk, strider Riddarhus . Directionen tilt wal med lyckta sedlar och gemensamt med Le afgående Rcvisorerne, pä sätt som stadgas uti Kongl. Förordningen af den 12 F°bruarii 1779 sami Riksens Ständers befluc wid Riksdagarne 1789 och 1792. , §. io. Till Fullmägtig i något Riksens Ständers Werk mä ej hos Directionen komma under omröstning nägon, som samma förtroende till sörene innehaft och sig detsamma afsagt. §. n. Skulle nägon af Riddarhus - Directeurerne blifwa wald till Fullmägtig i ett af de ofwannämnde Riksens Ständers Werk, gär har i och med deksam " ma Den 14 Zebruarii673 ma utur Riddarhus-Directionen, och blifwer en ny Ledamot i desi ställe utwald, pä det han ej i wahl till Revisorer ma komma an deltaga. T. 12. Om Riddarhus - Secreterare - Svsilan emellan Riksdagarne blifwer ledig, mä Direclionen derom r Allmänna Tidninparne till Sökandes underrättelse kungöra, och sedan bland de Sökande ukwälja den Direclionen anser wara mast skickelig och honom genom Constitutorial i sysilan insatta, hwilket förordnande wid nästkommande Riksdag Ridderffapels och Adelns gillande understalles. De öfrige af Riddarhusets Tjensteman ager Direclionen att efter godtfinnande antaga och genom Fullmagt i sine sysilor stadfästa; hwarwid iagttages att sä wal desie som Riddarhus-Secreieraren och de Extra Ordinarier
Deduktioner och Kontra-deduktioner ... 2 R:(Jr 25 öre. Alla andra ansökningar och förklarings-skrifter fria 25 öre — 25 » B'1agor fria fria fria. Bih. till 11. St. Derest Borgare-ståndet icke skulle vilja frånträda detta sitt skiljaktiga beslut, torde omröstning böra anställas efter följande proposition: N:o 1. Den som, i enlighet med Utskottets, af tre Stånd gillade förslag, vill, att handlingar, som inlemnas till särskilda embetsverk och myndigheter, karteras på följande sätt: l:sta afd. 2.dra afd. 3:dje afd. Deduktioner och Kontra-deduktioner ... 2 R:dr 25 öre. Alla andra 20 öre — 25 » röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, kommer tarifen för dessa handlingars kartering att erhålla följande förändrade lydelse: Usta afd. 2:dra afd. 3:dje afd. Handlingar, som inlemnas: Deduktioner och Kontra-deduktioner ... 2 R:dr 25 öre. Alla andra ansökningar och förkiarings-skrifter fria 25 öre — 25 » Bilagor fria fria fria. § 4, mom. 2. Utskottet hade bibehållit rubriken ”Sjöpass, se certifikat och pass” oförändrad samt föreslagit att skiljobrej i äktenskap och trolojningar skulle beläggas med stärnpladt papper till ett belopp af 20 öre och Fåg-ullesier till låns erhållande till ett belopp al 15 öre. Ridderskapet och Adeln, samt Presteoch Bonde-stånden hafva godkänt Utskottets förslag, men Borgare-ståndet har beslutat, att förstnämnda rubrik skulle erhålla följande lydelse ”Sjömansrulla, se folkpass” samt att karte-a(giften för ifrågavarande skiljobref skulle höjas till 25 öre och för våg-attester till låns erhållande likaledes till 25 öre. Derest Borgare-ståndet vidblifver dessa skiljaktiga beslut, föranledas deraf följande omröstningar: N:o 2.
Då likväl icke nekas kan, att den skogstilldelning, som vid ett laga skifte ägt rum, och således, medelbarligen, äfven den jemkning, som kan erfordras och hvarom nu fråga är, äger oskiljaktigt samband med och vigtigt inflytande på öfriga vid skiftet förekommande angelägenheter och åtgärder, i afseende å hvilka alltså en delägares önskan om ändring eller rättelse mången gång kan blifva beroende af utgången utaf skogsjemkningsförrättningen; samt det icke lärer kunna undvikas, att, i händelse skogsliqviden uppskjutes tills * efter den egentliga skiftesförrättningen, kostnaderna derför komma att blifva något ökade utöfver hvad under förutvarande förhållanden ägt rum, hvilken oliigenhet icke synes böra drabba skiftesdelägare emot deras bestridande, anser Utskottet betänkligt att bifalla det ifrågavarande förslaget under andra vilkor, än att samtlige delägare enhälligt öfverenskomma om uppskofvel Icke heller kan Utskottet godkänna förslaget, att klagan öfver skogsjemkning skulle, der sådan jemkning särskildt för sig blifvit efter laga skiftet förrättad, fullföljas hos Häradsrätt, medan enahanda angelägenhet i samband med pröfning af skifte i sin helhet komme att fortfarande upptagas af Ägodelningsrätt. Derigenom skulle nemligen dels åsidosättas den enhet i afseende på rättegångssättet för likartade ärenden, hvilken måste omsorgsfullt vidmakthållas, dels ock orsakas större rättegångskostnader för de tvistande parterna, i anseende dertill, att Häradsrätt, som i de flesta fall icke torde kunna undgå att förrätta syn på stället, i hvilken händelse ersättning derför enligt resereglementet utgår, består af flere ledamöter än Agodelningsrätten. Någon motsvarande fördel af att på Häradsrätterna öfverflytta domsrätten i detta ämne kan Utskottet ej heller inse. Hvad åter angår Uhrs hemställan att äfven »andra liqvider» än skogsjemkning må kunna uppskjutas tills efter skiftet; så finner, enär denne motionär hvarken närmare utvecklat, hvilka angelägenheter han dermed åsyftar, eller angifvit några motiver för denna sin hemställan, Utskottet sig icke kunna densamma biträda.
att likväl deras åtagna förbindelse, att dagligen hålla allmänheten färskt kött till handa , för ett bestämdt pris, ej mindre än deras egen omtanka alt oafbrutet bibehålla det förtroende de af Stockholms innevånare åtnjuta, vore de skäl, som förmå dem att underkasta sig förutnämnde förlust, under det de serskilde Slagteri-Idkarne, som voro hvarken beskattade eller controllerade, och hvilka tillegnade sig en betydlig andel af den vinst Höstoch Lintermånaderne åt Slagterirörelse!! erbjuda, noga aktade sig att dela förlusten, och derföre aldrig sjmtes å Marknadsplatsen^ oftare, än då de funne bestämd fördel dervid, utan att behöfva på minsta sätt bekymra sig, om för Hufvudstadens Innevånare dessemellan funnes tillgång på en af de vigtigaste nöd vändighetsvarorne: att en annan olägenhet uppkomme äfven härvid för Slag Öfver-Ståthullare-Embetets Femurs-Berättelse för iren 7838—7842.
Hvad Registratorn åter angår, så enär den nuvarande innehafvaren af tjensten tillåtits dermed förena annan tjenst, och för honom sannolikt ej vore fördelaktigt att derifrån afstå emot en löneförhöjning af 500 R:dr, tillstyrker jag att frågan derom måtte för närvarande få förfalla. 4:o. Justific-Hevisioiis-E\pc<litioncii. Så länge Högsta Domstolen fortfar att arbeta på två afdelningar, qvarstår ock behofvet af den tillökade personal i Justitie-Revisions-Expeditionen, åt hvilken Rikets Ständer vid sistlidne Riksdag anvisade arfvoden för innevarande statsregleringsperiod, och någon serskild anledning till förändring af de i detta afseende då vidtagna anordningar har icke förekommit. Men med afseende derå: att Revisions-Sekreterarnes göromål, såsom påkallande ett synnerligen träget och själsansträngande arbete, i allmänhet icke väl lämpa sig för embetsman af mera framskriden ålder; att det måste fördelaktigt inverka på lagskipningen, om de insigter, som under föredragning i Högsta Domstolen förvärfvas, oftare än som nu sker, kunde tillgodokomma de lägre instanserna derigenom att personer, sorn någon tid bestridt Revisions-Sekreterareembetet, öfverginge till Hof-Rätt eller underdomstol; samt att, då någon sjelfständig domareverksamhet icke tillkommer Revisions-Sekreterare, de skäl, som kunna anföras emot domares försättande i en beroende ställning genom deras förordnande att endast på viss tid eller tills vidare bestrida sina embeten, icke äro å ifrågavarande embeten tillämpliga, synes det mig ändamålsenligt, att samtlige Revisions-Sekreterare, i stället för att genom fullmakter utnämnas till embeten med lön på stat, tillsättas medelst förordnanden, på sätt som nu eger rum med de fyra Revisions-Sekreterarebefattningar, hvarmed Nedre Revisionen i anledning af Högsta Domstolens förstärkning blifvit tillökad.
Jag bör likväl icke lemna utan genmäle vissa af de anmärkmr sora emot mig blifvit gjorde. Först bör jag dock erinra, att rubriken på min motion är oriktig. Jag vet icke hvem som gjort den, men så som jag hörde den uppläsas skulle jag hafva föreslagit ändringar i den nya strafflagen. Det vill jag icke befatta mig med. Den nya strafflagen är ingen lag, utan ett förslag, och jag hoppas att han icke mätte blifva något mera. Jag har föreslagit förändringar i den nu gällande strafflagen, emedan det är efter den som tjufvar och skälmar rät - 538 Den 29 December e. m. (a sig. Frill. Raab har sagt, att sedan man en gång ändrat de gamla straffen, så borde man icke återtaga hvad man derigenom lagstiftat, d. v. s. det samma som att i händelse man gjort ännu flera misstag 1840 och 1841, så skulle man icke rätta dem efter som de redan vore begångna. Hvilka andra än så beskaffade misstag skall man rätta? Han har sagt att osäkerheten mycket tilltagit på sednare lider. Min andra värde motståndare, Hr Akerman, har deremot förklarat, det brotten, så vidt han visste, icke ökats utan minskats. Hvilkendera af mina värde motståndare är det nn som har rätt? Vilja de sjelfve utreda det? Frih. Raab har bestridt den 2:dra punkten af mitt förslag, men före-' slår likväl särskildt, alt den 3:dje måtte ogillas. Det behöfver icke Friherren, ty förfaller den 2:dra punkten, så förfaller äfven den 3;dje. Frih. Raab har omtalat hvilken god verkan husagan gjort på hans underhafvande. Månne icke sådant bevisar huru nyttiga kroppsstraffen äro; ty jag förmodar att ingen annan husaga begagnats, än den som drabbar kroppen. Vidare säger Frih. Raab, att först efter många års erfaredhet kan man se hvad ett straff verkar. Ehuru det så förhåller sig, vill Frih. Haab likväl icke afvakta den erfarenhet som kunde vinnas genom det försök jag önskade skulle anställas, utan han tror bättre vara, att på måfå antaga hvad lagberedningen föreslagit.
Då jag, under den tid jag deltagit i detta Utskotts arbeten, haft tillräckligt tillfälle att öfvertyga mig om, att den nya strafflagen är ingenting mindre än ett fulländadt verk, så skulle jag känna mycken böjelse att förkasta den och tillstyrka den gamlas bibehållande intilldess något bättre hunne utarbetas. Men jag har äfven genom en ännu längre erfarenhet hunnit öfvertyga mig om behofvet af en ny brottmålslag, och då den här förelagda är ett tredjedels århundrades verk af vårt lands, som det för säkras, yppersta rättslärde, då den likväl icke är annat än till sin största och bästa del en öfversättning från främmande lagar, hvilket jag visserligen medger böra anses som en förtjenst i sitt slag, då de egna insigterna brustit; men då denna brist i synnerhet tyckes hafva röjt sig vid dessa öfversättningars tillämpning på våra inhemska förhållanden; då det främmande lånet ej kunnat tillämpas helt och hållet i sin ursprungliga gestalt; då allt detta tyckes utvisa, att lagstiftningskonsten hos oss nära nog torde höra till de utdöda konsterna, sä lärer intet annat återstå, än att antaga den nu förelagda lagen, sådan den är, med de förändringar och modifikationer, som jag här nedan skall antyda och med förbehåll att under diskussionen i Reservationer vid Lag-Utskottets Betänkande, N:o 58. 103 Ståndet ytterligare få dervid göra de anmärkningar, hvartill jag kan finna mig föranlåten. I 2:dra kap. är bland straff, som efter denna lag kunna ådömas, landsflykt för politiska brott utesluten. Detta finner jag alldeles stridande mot den anda af mildhet, som lagen eljest synes vilja hylla. Det är allmänt erkändt, att politiska brott, ehuru straffbara inför den bestående makten, likväl kunna vara moraliskt obrottsliga och krönta af framgång, möjligen skulle kunna ådraga den, nu såsom förbrytare stämplade, loford och utmärkelser, kanske till och med anseende och makt.
Det är märkligt, att Girtanner i sin historia om Mennisko-Koppympningen anmärker, att ingen Nation för dess införande visat sä mycken benägenhet, som den Svenska. Billigare än tvångsmedel, använda på föräldrarna, äro uppmuntringar för Vaccina - $7° Den 2 2 Maji teurer, med rättvisa och oväldighet utdelade, och således icke till dem, sorn nästan ej gjort annat sjelfve, än rapporterat ont andras Vaccinationer, i stället för till dem, som mest lagt hand dervid. Om, till exempel, ProvincialM.edicus sjelf gjort sig skyldig till en oförlåtlig likgiltighet och försummelse vid Vaccinationens befrämjande, så bör han ej erhålla belöning framför de klokare och andra Vaccinateurer, sorn hart blott rapporterat om och tillagt sig en uppsigt öfver. Det gifvas ock uppmuntringar af ett annat slag, och af en säkrare halt, än de som bestå i penningar, medailler och dylikt. Sådana äro: att man blott enkelt fram» ställer sanningen af hvars och ens förtjenst; att man i rapporter till Regering, eller till andra Länders högsta Medicinska Authoriteter, ej rycker förtjensten från en, och oförsynt tillägger en annan, och att man heldre förtiger än förvrider sanningen. En så. dan belöning af sakens enkla framställning är äfven en uppmuntran för dem, som i öfrigt förakta all annan , af nycker eller godtycke tilldelad; och de svagare själar, som behöfva väckas af yttre belöningar till nyttig verksamhet, misströsta om dem för sig sjelfva, då de se mera förtjente äfven sakna yttre belöning. För öfrigt är jag i allt, hvad som ej angår de föreslagna tvångsmedlen, af lika tankar med Herr Professor Trafvenfelt.
Hushållare matte blifwa i tillfälle derefter ställa de härmed i sammanhang stående enskilda Husbalisanstalter. 24:0 Alla inskränkningar uri Bränwinstillwerknings-tiden böra wara lika och inträffa under selmma lid i alla Städer och pa Landet. 2s:o Den Personela afgistcn kommer alltid att utgå, antingen Bränwin får tillwerkas eller för längre eller kortare lid inskränkas. 26;, Den 9 Julik. rzrz 26:0 Wid inträffande förbud emot Bränwinstillwerkningen, kommer Panne - afgiften, att minstaS i förhållande till den minskade Branwms, branni, Åsliden, sa alt för hwarje manad af den senare, ^:del af Panne,afgiften förswinner. 27:0 Allt det, som rörer contrvll och tillsyn öfwer den blifwande Författningens noggranna Eter, lefnad, jemte det answar och de påföljder, som för afwikelser derifrån böra äläggas förbrvlaren, öfwerlemnas i underdånighet till KonglMastlS Nådiga granstning, bepröfwande och stadgande. Borgare - Ståndet har funnit de§a föreskrifter lämpelige och för stn del antagit dem till efterföljd; Men, der Nespective Med-Standen icke ffulle derpå inga, utan skiljaktighet» yppas, som icke nu, med hwarje Stånds bifall, kunna jemkas; Sä öfwerlemnar Borgare - Stander i underdånighet till Kongl. Majit, att uti sadane delar af detta Economista ämne förordna såsom Kongl. Mast i Sin rattwisa och Landsfaderliga omsorg för alla Sine undersåtare finner för godt. in stäem, P Lerjström. Utdrag af Wällöf!. Borgare,Ständets protocoll, hältet wid Urtima Riksdagen k örebro den 9 Juli! -812.