Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Doktor Säve instämt, hos BorgareStåndet under N:o 64, af Herr Isberg och bos Bonde-Ståndet under N:o 248, af Itiksdagsfullmägtigen Matts Persson från Stockholms län, hvilka motionärer — under åberopande, att Norrtelje skola, hvarest lärokursen numera blifvit utsträckt till 5 år, under sistlidne hösttermin vore besökt af 75 lärjungar och således fullt jemförligt med åtskilliga 5-klassiga läroverk, såsom Eksjö med 85 lärjungar, Ystads med 76, Borås med 67, Mariestads med 72, hvarförutom den nyss fullbordade skolbyggnaden lemnade fullt tillräckligt utrymme för läroverkets utvidgning, — hemställt, alt Rikets Ständer, med Norrtelje läroverks uppflytlning till femklassigt, måtte bevilja de derför erforderliga aflöningsbelopp. Då Norrtelje skola, ehuru ännu blott 2—klassig, är besökt af i det närmaste lika många lärjungar, som de i näst föregående punkt omförmälda läroverken i Landskrona och Christinehamn, samt visat sig vara i ständig tillvext; då tillfälle lill fullständigare skol-undervisning icke finnes på närmare håll än i Upsala, hvars läroverk redan är så öfverfylldt att en allt för stark tillökning i lärjungarnes antal derstädes ovilkorligen bör förebyggas; samt då Norrtelje stad och orten deromkring genom aflönande af extra lärare ådagalagt ett lifligt intresse för läroverkets utvidgning och i det nya skolhuset beredt fullt utrymme för 5 klasser, anser Utskottet ifrågavarande läroverks uppflytlning, ej blott, på sätt Kongl. Maj:t föreslagit, till 3-klassigt, utan jemväl, i enlighet med motionärernes hemställan, till 5-klassigt, vara af billighet och verkligt bekof påkallad, hvadan Utskottet tillstyrker, att för Norrtelje skolas utvidgning till femklassigt elementarläroverk med Rektor och 5 Kolleger måtte beviljas en tillökning i skolans anslag af 5,000 Riksdaler årligen. 33:o.
Maj i835, under samma tid, influtna capital-afhetalningar 6go,g46: 21. 3. • 4,002,163-. i 4* 8. afräknas de anvisningar, Banco-fullmägtige, på grund af stadgandena i nyss åberopade Reglemente, till och med i83g, meddelat, nemligen: a) Såsom Cassa-creditiv åt Skånska Hypotheks-Föreningen och Bruksegares Hypotheks-cassa 400->000: —• Bih. till R. St. Discontfonder ne, för belåning af publika papper . 200,000: c) såsom förstärkning af Handelsoch Närings-Disconternes fonder 2,710,000: * • 3,3i 0,000: — —• så återstår en summa af B:co B:dr 692,163: 14. 8. hvilken synes hafva vid sistberörde års slut varit oanvänd och förthy utan rubbning i då varande förhållanden tillgänglig; en åsigt, som Banco-fullmägtige, enligt hvad deras år 1840 till Banco-Ulskottet algil na berättelse utvisar, äfven synes hafva hyllat. Att detta emedlertid icke varit händelsen, visar följande jemförelse emellan Bankens lånerörelse efter i834 och 1839 årens Bokslut, i hvad den angår sådana grenar af berörde rörelse, som icke äro inskränkta inom vissa bestämda belopp, nemligen: i834. 1839. Ökning. Minskning. Lånerörelsen på:
Antimonium crulnm eller Spiesglåns 1 rst. perskålp. y. Apotheks-varor: Enkla medicinalier 1 R:dr på 100 R:drs värde. 1 o. Aska: rå, af träd eller andra vegetabilier 5 sk. per lisp. 1 1. pott-, vä lad eller orallinerad 2 sk. per dito. t Beck. i tunnor - 8 sk. per tunna. 1J' l i barkar 12 sk. per Skepp. Bokstafs-slämplar, etc.: 28. förslitne och obrukbare, eller stilskrot 4 rst. per skålp. 34. Chicorie-rot 1 rst. per skålp. 37. Cobolt-malm sk. 6 rst. per dito. 38. metall 4 sk. per dito. 4a. Dref 1 Rulr per Skepp. 44. Drefmat 1 R:dr per dito. 45. Dun, alla slag 2$ sk. per Lisp. Fisk: Saltad eller inlagd: 5o. Cabeljou, Långor och Torsk 6 sk. per tunna. 52. Lax. sk. per dito. 54. Sill 4 sliPer Al}°- 55. Strömming 4 Per dito. 56. all annan . 8 sk. per dito. Torr eller rökt: 57. Gråsidor eller Sey ... 8 rst. per Lisp. 5y. Lax och Ål 3 sk. per dito. 6‘o. Långor och Torsk, med derunder inbegripne Rolscher, samt klipp-, stockoch platteller bred-fisk 8 rst. per dito. 6r. Andra slag 1 sk. 6 rst. per dito. 63. Fjäder, ospritad 2 sk. per dito. 64. spritad 4 sk. per dito. 71. Frö: Hampoch Lin-, ... 4 Per tunna. 72. Rofoch Rapsat-, \ sk. per dito. 76. Färger och färgnings-ämnen: Rödfärg 2 sk. per dito. 78.
Fadren däremot Thomas Anttila hade redan i två år arbetat i guldlandet. Men han hade icke lyckats spara ihop mera än jämt och nätt tillräckligt till en biljett för sonen, hvilken han lämnat så godt som vind för våg, då han själf reste hemifrån. Och nu hade de dåliga tiderna kommit också i Amerika! Sonen hade knappast hunnit ut till Nebraska, där Thomas Anttila arbetade, innan arbetet tagit slut. Bolaget, som tagit itu med ett stort öfvervattningsföretag där borta, hade gått öfverända. Och därmed hade naturligtvis alla förhoppningar på en farm i den för odling öppnade trakten likaledes ramlat. De hade icke ens kunnat få ut sin fulla arbetslön, och någon annan förtjänst i den näjden var det omöjligt att tänka på, då en sådan mängd arbetare på en gång blifvit lediga. Det enda de kunde göra var att begifva sig på väg för att söka arbete i någon annan del af landet. Så långt som till Omaha hade bolaget transporterat dem, som ville vända sig österut, men därifrån måste de taga sig fram på egen hand. Thomas Anttila och hans son hade vandrat uppåt längs Iowa gränsen och hade arbetat där och hvar hos farmare, hvilka ännu icke slutat sin tröskning, eller voro på efterkälken med andra höstsysslor. Men någon förtjänst att tala om hade det ej kunnat blifva af sådant. Det var orsaken hvarför Thomas till sist beslutat att med så få omvägar som möjligt sträfva upp till Minnesota, där han förut en gång funnit lönande vinterarbete i skogarna. Och hans son hade själffallet följt med. Han hade haft mera än nog af att arbeta en dag på en farm, ett par på en annan och däremellan ofta tillbringa tre eller fyra på de eländiga vägarna, som icke voro en smula bättre än de uslaste byvägar hemma. Men till och med de voro att föredraga framför att trampa i knädjup snö utan minsta tillstymmelse till väg eller stig, såsom de nu gjort dagen lång. Tre dagar tidigare hade de på morgonen lämnat en nybyggares jordkula, där de haft nattkvarter, och hade samma dag på aftonen kommit fram till en annan, af sin egare öfvergifven bostad af samma slag.
Ende tillverkare KRAFT-TVAL-FABRIKEN, Jönköping. Hvem önskar att han vore enögd? Insänd till undertecknad före den 22 april 1899 rätt svar jämte 1 kr. i spareller frimärken och ni får: Damer ett par extrafina sommarvantar, långa med 3 knappar. Herrar en mycket finfin virkad börs med 2 äkta ringar. Dessa varor kosta i handeln 3 gånger mera. Dessutom få de 10 första rätta svar, som öppnas en sak gratis. N:r 1 får ett gevär (fågelstudsare) värd 35 kr., n:r 2, 3, 4, 5, 6 och 7 får en fin äkta nickelkaffekanna, hvardera värd 18 kr., n:r 8 och 9 får ett fotografi album af läder, hvardera värda 16 kr., n:r 10 får en stor dubbelkikare som kostar 55 kr. Lösning samt förteckning å dem, hvilka erhållit gratissak, tillkännagifves samtidigt med varornas expediering, som sker den 7 till 12 maj 1899. Idun Fredagen den 29 mars 1889. B yr KLa.rabergsga.tan Tidningen kostar å: 54, en tr. A n n o n s p r i s: 25 öre pr petitrad ( endast 1 krona för qvartalet. postarvodet inberäknadt. Ingen ' ösnumnierförsäljning. Redaktör och utgifvare: FRITHIOF HELLBERG. A l l m. Telef. Infaller helgdag pä fredagen, utgifves tidningen näst föreg. eller nästfölj. söckendag. Prenumeration sker: I landsorten: å postanstalterna. purstemode] ?. ' ler spirar redan den unga vår inunder sjunkande drifva, i tinande stammar safven går, och frihetsvaknande böljan slår att isames broar rifva. — Må sommaren huld oss blifval Då sitter böjd vid den yngstes bädd om qvällen furstemoder; af ömsint omsorg blir hågen rädd, och modersfruktan, af ingen sedd, tar utlopp i tårefloder.
St. i förrberörde afseende begärt; och har, efter det Deputerade •för Bergslaget till Bergscollegium afgifvit skriftligt yttrande och förslag i ämnet, samt sedermera, inför Collegium hörde, förenat sig om ytterligare jemkningar deruti, och hvarmed allt Bergslags-Interessenterne, vid Allmän Bergsllätt deröfver hörde, förklarat sig nöjde, Bergscollegium med det uppgjorda Regleringsförslaget, jemte eget underdånigt yttrande af den 12 December sistlidet år, till E. K. M. inkommit. Uppå de skäl, Collegium i detta yttrande anfört, och då i öfrigt genom en ökad Silfvertillverkning, i följd af den vid Silfververket antagna förbättrade plan för Grufvedriften, Staten hädanefter icke komme alt, i och för dess åt detta Verk niedgifna förläningar och förmolier, vidkännas så ansenliga förluster, som de förra åren inträffat, har E. K. M., genom Nådig Proposition af den i3 November sistlidet är, Exp. Utål. Förslag till uriel. Skrif p. N:o 134. 317 jemte bifogande af BergsCollegii ofvan omförmälde utlåtande och öfriga till målet hörande handlingar, till Rikets Ständers Stals-Utskott öfverlemnat att föreslå R. St. antagande af hvad Bergslaget till Kronans framtida ersättande för förlusten å berörde förläningar och förmoner föreslagit; och skulle det, i följd häraf, åligga Bergscollegium noga tillse, att de åtgärder, som lill förslagets behöriga verkställighet erfordras, varda fortfarande vidtagne, som oek i öfrigt hålla verksam hand deröfver, att Verkets drift för en stigande Silfvertillverkning på ett ändamålsenligt sätt besörjes. Detta vigtiga ärende hafva R.
268 Den 16 Augusti. Gr. Mörner: Jag får bedja R. o. Ad. om ursäkt för ali jag icke alldeles kan låta bero vid hvad, som hittills blifvit yttradt. Då det förklarande, jag nyss tog mig friheten afgifva, icke befunnits tillfylleslgörande, måste jag utbedja mig att få gifva skäl för den åsigt som föranledt motionen. Jag får då lill den siste talaren hemställa blott det förhållande, om icke, i händelse han skulle afflytta från landet till stad, och hade rättighet alt tillträda sina rum i staden den 1 April, men nödgades lemna sin bostad på landet d. 14 Mars, det skulle vara honom olägligt att perdurare snb jove frigido från d. 14 Mars till d. 1 April. Detta camperande under bar himmel skulle kanske äfven för den värde talaren vara mindre angenämt. Hvad vidare angår förhållandet med slädföre!, d. 14 Mars, så kan det möjligen vara att påräkna för Wermlands innevånare, men alldeles icke uti åtskilliga andra orter, såsom t. ex. i Skåne, der man sällan d. 14 Mars har att förvänta något bastant slädföre. Således är förhållandet i olika orter betydligt olika; men den hufvudsakligaste olägenheten ligger onekligen deruti, att det till följd af de olika flyltningstiderna upstår perioder, då man icke utan serskild, extra kostnad, skulle få tak öfver hufvudet, — en olägenhet, sora under nuvande förhållanden kan komma alt mera och mera göra sig märkbar i samma mån, som ombyte af bostäder i allmänhet oftare inträffar. Med tiden borde nog en jemkning af förhållandet blifva nödvändig. R. o. Ad. biföll LagUtsk:s förevande betänk N:o 48. Fredrogs LagUtsk:s i gårdagens plenum på bordet lagda betänk. N:o 49, i anledn. af väckt motion om ändring i 21 kap. 3 § R.B. Frih. Palmstjerna, Carl Otto:
Af den 12 dennes: 1:0 I anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, rörande Öfverstelndelningens vid f. d. Östgötha Cavallen Regemente, användan* de till aflöning för en FältMarskalk eller General. 2:0 I anledning af Kongl. Maj.'ts Nådi-, ga Remiss, angående Svenska Theaterns underhåll. Af den i3 dennes'. 3:0 I anledning af vackt Motion, så väl om fördelningen af arbetet emellan Riksens Ständers Revisorer af Stats , Bancooch RiksgäldsVerken, som skyndsam tryckning af dessa Revisorers Berättelser. Ut supra. S. D. Då nu å nyo föredrogs BancoUtskottets den 15 dennes afgifna samt den 19 i samma månad på bordet lagda förnyade Betänkande, angående förändring af de innom BancoVerket gällande Befordringsgrunder, enligt hvilka tredjedelen af Banquens Commissarier vid inträffande ledigheter tillsättas endast af Frälsemän , blef samma Betänkande, i anseende dertill, att Ridderskapet och Adeln ansåg sig icke böra eftergifva någon af de rättigheter, hvilka Den 25 Maji. 289 hvilka blifvit Riddei-skapet och Adeln vid BancoVerkets första inrättning förbehållne, afslagit. Ut supra. S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch EcouomieUtskottets den x dennes afgifne, samt dgn 19 i samina månad på bordet lagde, Utlåtande öfver de hos Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståudet gjorde anmärkningar vid Utskottets den 25 sistlidne Februari meddeldle Betänkande, i anledning af väckt fråga om nödvändigheten af Förklaring i vissa delar utaf Kongl.
Della är ett ytterligare bevis för sanningen af min mening alt man bordt öfverlemna liela flögan till K. M. och afvakta nåd. propos. i ämnet. Om man hade fästat mera afseende på lämpligheten af ett sådant förfarande i denna fråga, bade man icke be höft till den grad hasla med ärendets behandling, all man t. o. m: måst uti ingressen af utlåt, medgifva, att man saknade kännedom huruvida något bolag för jernvägsanläggningen emellan Orebro och Hult någonsin blifvit bildadt och numera existerade eller icke. Genom hela den procedur man vid denna frågas behandling iakttagit tror jag fullt och fast alt man mera skadat än gagnat sjelfva jernvägsfrågan; ty K. M. lärer väl hafva svårt att bifalla ett förslag sådant som det nu framställda. Till de Hrr, som hafva yrkat återremis af detta utlåt., på det att detsamma mätte uti Disk. undergå en ytterligare omarbetning, vågar jag hemställa, huruvida en sådan åtgärd nu vore tjenlig att vidtaga, dä vi vela, alt StatsUlsk. hitintills följt den praxis att, ifall 2 Ständ bifallit dess först afgifna utlåt., sedermera detsamma alltid vidblifva, och dä härtill kommer att riksdagens afslulande endast beror på della ärendes afgörande, vare sig genom bifall eller afslag, skulle jag tro alt den föreslagna återremissen endast skulle förorsaka en onödig tidsutdrägt, hvarföre jag icke Anner någon annan utväg för fattandet af ett riktigt beslut än att f. n. och i anseende till frågans outredda skick afslå Utsk:s utlåt. Jag är öfvertygad att denna fråga vid en kommande riksdag ånyo bringas å bane och då blir det tillfälle att åt denna riksvigtiga angelägenhet egna en omsorgsfullare pröfning än som nu varit fallet. På dessa skäl finner jag mig föranlåten, alt sedan jag i anseende lill den påtagliga skillnaden emellan de tvenne förslag, sora i nu föredragne punkt innehållas, anhållit om serskild propos. å dessa 2:ne förslag, nu tillstyrka R. o. Ad. alt neka sitt bifall till såväl den Irsta sora den 2:dra delen af punkten. Gr. von Rosen:
Att sådant, som rörer styggelser, eller högligen sårar blygsamheten, eller innehåller hädelser emot Gud, eller lastliga uttryck om Rikets varande Öfverhet, eller hvad i afseende på personer, hvilka ett mål icke egentligen beträffar, kunde i sådana Handlingar hafva influtit, otidigt, anstötligt eller förklenligt, icke må uti dem, vid vite af 33 R:dr 16 Sk., genom trycket kungöras, utan så vida, hvad sistnämnda fall angår, åberopandet skulle af Domaren, som sist i målet dömt, pröfvas nödvändigt till upplysning och styrkande af sjelfva hufvudsaken. I öfrigt, och som det blefve för vidlyftigt, att alla förekommande ämnen, mål och ärenden med noggrannhet utsätta, skall det stå hvar och en fritt att i tryck allmänt kunnigt göra allt hvad som i denna Lag icke finnes uttryckligen förbudit; följaktligen skall ock ej något, som öfver i denna Lag tillåtliga ämnen i tryck anmärkes, påminnes, eller eljest granskningseller refiectionsvis i dagsljuset framlägges, kunna, under förevändning att innebära tadel eller klander, såsom straffbart anses, så vida skrifsättet icke såsom smädligt eller skändligt sig utmärker, om ansvar hvarför i denna Lag stadgadt är. § 3. Under de förutsatta vilkor, att, vid pröfningen af en Skrift eller ansvaret för densamma, de, på hvilka en sådan pröfning ankomma kan, i fall, som tvetydiga synas, häldre fria än fälla, alltid mera må fästa sin uppmärksamhet på ämnets och tankens än på uttryckets lagstridighet, på Skriftens åsyftning än på framställningssättet, och alltid utan rättighet att, i hvilket fall som hälst, draga obestämda slutföljder af uttrycken, skola såsom missbruk af Tryckfriheten anses: Bilaga A till Mern. N:o 3. 277 l:o Hädelse emot Gud. Brottet skall umgällas, såsom i 1 Cap. 1 § Missgernings-Balken, Allmänna Lagen, stadgadt är, och Skriften confisqueras. 2:o Förnekelse af en Gud och ett lif efter detta, eller af den rena Evangeliska Läran.
Att en lön af Tvåtusende R:dr R:mt anvisades åt en särskild religionslärare, som tillika handliafde all själavården vid nämnde institut, med åliggande för honom att dessutom biträda, enl. direktionens bestämmelse, vid den intellektuella undervisningen. Behofvet deraf har under Arens lopp blifvit allt mer kräfvande, dels för uprätthållandet af Gudstjensten vid de olika instituten, dels för undervisningen i kristendom. Då undervisningen endast var inskränkt till de döfstumma, var denna undervisning öfverlemnad åt en döfstum lärare. Dels är denne nu till åren, dels ha nu de blinde tillkommit, som kräfva en annan undervisning. De öfrige lärarne, som redan förut äro öfverhopade af sina ämnen, hafva derföre nödgats, hvad de blinda angår, fördela detta det vigtigaste undervisningsämnet på sig, äfvensom Gudstjenstens uprätthållande för de blinda. Om remiss till StatsUtsk. anhålles vördsamt. Remitterades till StatsUtsk. 2:0. Rikets Höglofi. St:r vid ett föreg:de Riksmöte (åren 1844—1845), hafva funnit sig föranlåtne, att, till behöflig förbättring i lönevilkoreu för lärare och vårdare vid Allmänna Institutet för döfstumma och blinda, anslå en summa af b:ko E:dr 1,000 årligen, utom hvad särskildt åt sjelfva stiftelsen beviljades. Då It. St:r, genom en sådan förmåns förunnande åt institutets tjenstemän, visat sig äfven för dem hysa ett deltagande, hvarmed institutets verksamhet städse af It. St:r blifvit omfattad, vågar jag hoppas, att den motion, jag nu går att framställa, jemväl skall af R. St:r höggunstigt uptagas. Ar 1829 d. 8 Okt. antogs af K. Direktionen öfver Allmänna Institutet för döfstumma och blinda Hr Joh. Olof Ljunggren till vårdare eller ordningsman vid nämnde inrättning.
I förra afseendet yttrar sig Folket genom sina ombud; detta är Lagstiftning: men om äfven vid hvarje särskild rättegång desse ombud skulle genom sina subdélégérade yttra sig, vore ju sådant rent af Lagskipning. Förgäfves skulle man, till undanrödjande af idéen om en dylik attributionernas förblandning, invända, att fastän Domstolens skyldighet att böra TryckfrihetsCommitéen är föreskri I ven, densamma dock ingalunda är pligtig att följa Committerades tanka. Detta omskapar endast Domstolens besynnerliga förhållanden, ifrån ett materielt beroende, som icke är länkbart, till ett moraliskt_, som föga mindre borde vara det. Ty hvem inser icke huru bindande detta senare måste blifva, både genom tvångs-föreskriften att ovillkorligt böra Gornmittéen, och genom det vördnadsbjudande af denna politiska tillvarelse? Och skulle, detta oagtadt, en Domstol någongång våga vika från den slags preliminära dom, Commiltéen fält, (ty en Dom till sina verkningar blefve esomoftast Committéens yttrande) hvem inser icke hvilken fruktans - Den 27 Januari i e. m. värd styrka i opinionen den med Domstolens utslag missnöjde parten — och en sådan måste alltid finnas — skulle hämta af den kända identiteten af hans åsigter med åsigterna hos Rikets Ständers Kommitterade? Hvem anar icke de misstydningar, som den periodiska publicitetens organer, sjelfve möjligtvis hänförde, nu ägde ett slags moralisk autorisation att ansvarsfritt utströ? — Oin än tryckfrihetsöfverträdelser aldrig funnits förr, skulle de säkerligen då uppstå, samt Domarekallet, just derföre att det vårdat sitt oberoende, så mycket mer äfventyra att i dessa strider förlora sitt samhällsanseende. Detta senare; som dessutom så liufvudsakeligen hvilar på oberoendets helgd, huru ville det väl stå tillsammans med Domarens pligt att för sin upplysning hemta andra bidrag än Handlingarnas och Undersökningens, för sin öfvertygelse annan ledning än Lagens; och till råga skulle en sådan pligt åläggas den ÖfverDomstol, som Konungen från åldriga tider kallat Sin Höga Nämnd!
Af Länets 62 socknar sakna ännu endast Hafverö, Ytterlännes, Junsele, Tasjö, Ullånger, Skorped och Björna folkskolor, men jag tror mig kunna intyga att på de Hesta af dessa ställen är det tillfälliga omständigheter, mest brist på skickliga lärareämnen, som verkat uppskof med ordnandet, samt att den tid icke är aflägsen, då hvarje socken har sin egen folkskola. Såsom bidrag till folkskolelärares aflöning utgår ett årligt statsbidrag, hvilket år 1850 utgjorde 4l5 R:dr 33 sk. banko. Till bildande af folkskolelärare är i Hernösand inrättadt ett seminarium, vid hvilket sedan dess början den 1 Februari 1843 lill 1850 års slut blifvit utexaminerade 110 personer, deraf under sednaste qvinqvennium 96 personer, bland hvilka 7 prestmän. De så ryktbara vordne Norrländska ”Läsarne”, hvarmed ingalunda må förstås de, som sammankomma för att i stilla andagt betrakta Guds ord och med dess läsning uppbygga hvarandra, utan de, hvilka hysa vilsefarande religionsrneningar, motsätta sig de antagna kyrkoceremonierna och under religionens täckmantel tillåta sig och sina anhängare den grofsta osedlighet, hafva inom Wester-Norrlands Län haft föga framgång. De förra äro merendels fredliga medborgare, som aldrig åstadkomma förargelse, men de sednare verka ondt i flerfaldig ristning både med lära och lefverne; deras andliga högmod tillåter dem O O O 7 o t icke att erkänna några andra för rättsinnige lärare, än dem, som äro af deras eget samfund, och dessa sjelfvalde eller sig sjelf konstituerande lärare, ofta de mest osedlige, såsom exemplet med Erik Jansson visar, vilja med diktatorisk stränghet föra så väl den andliga som verldsliga styrelsen öfver sina anhängare, under nedslungande af förbannelser öfver hvar och en, som djerfves tänka olika med dem och i synnerhet öfver de religions-lärare, som våga framföra grundsatser, stridande mot deras. Stifts-styreisen har nitiskt vakat öfver den sanna och rättta upplysningens spridande och Läns-styrelsen har genom varningar sökt afväpna det onda.
I den slankigt mjuka, blommiga yllecrèpe-kjolen, rynkad omkring midjan, med långt snibblif, den spetsiga babyhatten af samma slags tyg som en skärm öfver den tjocka, rödbruna luggen och de stora ögonen, alltjemt sjelfsvåldigt figurerande framför honom med armarne bakom sig på ryggen och hufvudet på sned mot axeln – hade hon något af en Kate Greenawayfigurs nyckfulla och naiva grace. I ett språng nästan kastade han sig öfver henne och grep henne med båda händer om lifvet. Hon studsade tillbaka, och en sekund – med nacken djupt bakåtböjd – mötte hon på nära håll hans blick. Utan att säga ett ord tryckte han henne tätt intill sig och kysste henne stormande på ögon och läppar. Hon hade blifvit förfärligt blek med slutna ögonlock och stödde sig tungt emot honom. Der hördes aflägset vagnsbuller och dubbelt, bjebbande hundskall – med ens mindes de båda, att de voro midt på öppna landsvägen. Nästan instinktmessigt drog sig Alice hastigt ur hans famn och såg sig förskräckt omkring åt alla håll, under det han, utan att rigtigt släppa henne, vred hufvudet om och lyssnade. Der kan ingen ha varit, sade hon högt. Hon såg blygt upptill honom, och de kommo båda att småle. Bullret och hundskallet hördes nu framme vid vägkröken; de vågade icke tala, han släpte Alices hand, och hon slog upp sin parasoll utåt vägsidan. Vagnen rullade förbi dem i ett moln af dam; Alice tittade skyggt under parasollen – det var bara några bönder som skulle till tåget! De gingo och sågo stelt framför sig, ända tills vagnen var ur sigte. Så drog han sakta hennes arm in under sin och böjde sig smekande fram emot henne. – Är du ond på mig? frågade han lågt, inte riktigt säker. Hon smålog; hon kunde inte låta bli det, fastän hon var retad på sig sjelf. – Svara Alice. Jag hade ju lof till det? Hon bara tryckte hans arm mycket lätt och lade sakta hufvudet intill hans skuldra. Det var hela hennes svar. – Om du bara visste, hvad jag har längtat efter den kyssen! hviskade han ned emot henne. Om du bara visste!