Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag saknar erforderlig sakkännedom om rätta priset, hvartill spannemål i vårt land bör kunna frambringas, så att åkerbruket lönar sig för landtmannen. Jag vågar följakteligen icke yttra-mig om riktigheten af de pris, som äro uppgifne af Bevillnings-Utskottet, af Herr af Wingård och af en annan reservant; men det är om grundsatsen jag vill yttra mig. Herr af Wingårds motion åsyftar, att bringa spannemålsprisen i Sverige till samma stadga som i England, och följakteligen lifsmedel, dagsverken m. m. till ett motsvarande stadigt pris. De gagneliga följderne deraf för alla näringsförhållanden äro så tydliga, att man ej kan annat än önska, att vårt fädernesland äfven må komma i åtnjutande af en dylik förmån. Det största hindret Den i Juni i. deremot synes ligga i Handels-tractaten med Ryssland, angående Finska varors införsel mot lialf Tull. Denna tractats förlängning kommer väl deraf, att Finland från längre tid tillbaka varit ansedt, som hufvudstadens vistliusbod. Detta var ock ett skäl förr, då prisen på lifsmedel inom oss voro höga; men nu, då de äro låga, och vi sjelfve i allmänhet hafva öfverflödig tillgång åtminstone på säd, så vore det bäst att vara af med tractaten. Då detta likväl icke kan ske, förr än han löper till ända, synes intet annat medel återstå till ändamålets vinnande än antingen att höja tullen så, att äfven Finlands medtäflan motverkas, ty, såsom sagt är, man kan införa sädén från andra orter först dit, och sedan hit, eller ock att åtminstone från ena sidan af vår långa kust utestänga Finlands täflan, så att spannemålsprisen der kunna stadgas. Detta torde ock genast kunna verkställas utan hinder af tractaten, emedan Finlands afsättning är beräknad på hufvudsta den, och trac-taten utan tvifvel gjord för dess förmon. För min del anser jag visserligen hufvudstaden vara i öfrigt så gynnad, att jag ej skulle draga i betänkande att tillstyrka Tullens förhöjning, så att Finska spannemålshandeln på Stockholm utestängdes.
Samhällsförfattning visserligen icke sakna anvisning och rättighet att, medelst granskning af Stats-Råds-Protocollen i allmänhet och för hvarje serskildt fall, efterse, huruvida Rikets sannskyldiga gagn och bästa, blifvit, äfven uti befordrings - Allm, Besv,- och Ekon.-Utskottets Memorial, IVio 2, 3 målen iakttagne, Regeringsformen dock icke med det eftertryck, som vederborde, uttryckte sältet att gå till väga vid tjensters besättande i olikhet med 1720 års Regeringsform, hvilken uti 4° och 4' §§• uPPtog åtskilliga stadganden, åsyftande utöfningen af en viss controll på Regentens makt, att. efter välbehag utse Kronans Embetsman, ansett älven andra utvägar böra begagnas, lör att erhålla en duglig och aktad Embetsmannaklass, hvarigenom lycksökeriet skulle upphöra och utsigter öppnas för förtjenslen, att, utan andra förespråk, bana sig vägen till en vidgad verkningskrets, och i sådant afseende föreslagit: 1:0 Att, sedan genom flere serskilda författningar blifvit förordnadl, att hvar och en, sorn söker inträde i något af Rikets Collegier eller åtskilliga andra Embets-Verk, bör förut hafva undergått Examen i föreskrifna ämnen vid något af Rikets Universiteter, hädanefter äfven vid besättandet al högre civila embeten och befattningar, såsom civila Slads-Råds-, Presidentsoch Landshöfdinge-platser m. 11., icke någon person må komma i åtanka, som icke prassterat de prof af skicklighet, hvilka för erhållandet af underordnade beställningar i samma embets-bana blifvit föreskrifna, och hvars för tjenst icke blifvit pröfvad under tjenstgöring i lägre grader, derunder han jemväl ådagalaggt oförvitligt uppförande, så vida icke Kongl.
Landtm, framställde, att i afseende på den föredragna delen af StatsUtsk:s mern., hvilken innefattade hemställan att RiksSt.-n måtte godkänna de i samma mein. föreslagna votens-propos:r N:o 2 och 0, blifvit yrkadt dels af åtskilliga ledamöter bifall, dels af Hr von Hartmansdorff och åtskillige andre talare, att Utsk:s yttrande i denna del endast skulle läggas till handlingarne, och dels af Hr Printzensköd att R. o. Ad. skulle ogilla detsamma. Hr von Hartmansdorff: Mitt förslag var, att Utsk:s inbjudning skulle såsom formvidrigt läggas till handlingarne. Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s mern. i den nu föredragna delen, ropades starka nej, blandade med ja, hvarpå Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge samma del af Utsk:s mern. böra såsom formvidrigt läggas till handlingarne, samt då härvid ropades starka ja, jemte åtskilliga nej, förklarade det han trott sig finna att denna sednare propos. blifvit besvarad med öfvervägande ja. Sedan härefter återstående delen af StatsUtsk:s ifrågavande mern. blifvit uppläst, yttrade: Hr Printzensköld: Sedan R. o. Ad. förklarat StatsUtsk:s förslag till de två först föredragna voter:s-propos:ne vara formvidriga, och samma förhållande inträffar äfven med den del af StatsUtsk:s betänk., som nu är föredragen, så anhåller jag, på de af Hr von Hartmansdorff förut anförda skäl jemte dem som af mig dertill blifvit lagda, att Ståndet måtte förklara jemväl denna del af betänk., .böra såsom formvidrig läggas till handlingarne. Uppå härefter framställd propos. ansåg R. o. Ad. äfven denna del af Utsk:s mern. böra såsom formvidrig läggas till handlingarne. Föredrogs ånyo PresteShs d. 26 och 27 sisth September på bordet lagda prot.-utdr.
Uti äldre författningar äro således flere föreskrifter lemnade för dessa inrättningar i hvarje socken, hvilkas förmånliga verkningar nu af erfarenheten blifvit bekräftade. 5 3. Näringar. J o r d-B r u k e t. Denna orts hufvudnäring idkas, utan synnerliga förändringar, på det sätt som uti de underdåniga Femårs-Berättelserna åren 1822 och 1828 finnes uppgifvet. Elias Pehrsson i Hammerdals socken har uppfunnit ett enkelt och icke kostsamt sått att bereda kärrjord till konstgödsel, så att 6 till 800 lass om 2 kubik alnar blott kosta 45 dagsverken, då bränsle till berökningen finnes på stället. Han har undervisat flere elever, som jemte honom varit sysselsatte att sprida nämde kunskap inom alla socknar af Länet, och många socknars invånare hafva re - dan med beredvillighet emottagit Elias Pehrssons och hans medhjelpares undervisning. Om denna uppfinning med kraft och omtanka begagnas, bör den göra epok uti Jemtländska Landthushåll ningen, emedan en mängd kärr och myror här finnas, och med tillräcklig tillgång pä gödningsämne, kan den driftige jordbrukaren snart upphinna stor ekonomisk förkofran. Samma person, som gjort förenämde uppfinning, hav äfven erhållit en utmärkt belöning af Kongl. Landtbruks Academien för sin förtjenstfull ängsvattningsmetod, som på flere ställen redan mycket ökat ängarnes afkastning. Odlingar af potatis har vunnit betydlig tillväxt, och utgör nu mera en väsendtlig del af allmogens födoämnen. Linculturen har tilltagit, men Hampa odlas mera allmänt. Åkerbruket och ängskötseln drifvas med berömlig flit, hvartill municipalstyrelserna mycket bidragit genom uppmuntringar, och derigenom, att de mest förtjente blifvit anmälde och erhållit belöningar samt nödige låriebiträden. Boskapsskötseln har icke uppnått den höjd, den borde hafva hunnit. Kor äga här medelmåttig godhet och storlek. Hästarne utfordras bäst, hvarföre de vanligen äro goda och starka.
Hvar ocli en, soiii kaniier till ' löiieförliållandena i vara smärre kommuners flickskolor, miste nämligen instämma i flickskolebekostnad. koini téns yttrande, att Jlicllcskoloma Zef ' lin pil lära~in~nornas Detta slöseri i ena sidan, dessa knappa tillghgar å den andra liafva haft till följd, att tid efter ai1iia.p till kongl. inaj: t inkoiniiiit petitioner fraii. de koiniiiiinex, diir dessa inissförlr~ållandei1 bjärtast framtriidt, .ined Begären, att flickorna dar in % f&amp; taga del i gossarnes undervisning. Stundoin har det i dessa petitioner tillika begärts några slrskilda betingelser för flickornas rakning, stiinclo~n synas hos vederbörande .la teoretiska betiinlrliglieter fhtt, vika för iiödvaiidigheten att i deras saiiiliälle ändra det opraktiska statiia quo. Alla dessa petitioner Iiafva af koiigl. inaj: t blifvit afslagiia, inen Iiafva därföre icke lämnats obeaktade. I de förslag till larovexksreformer, som af regeringen iiiliiiiinats till 1887, l890 och 1892 ars riksdagar, liar fråqan om vissa lärovexlis omdaning till sainskolor upptagits. Det gäller likväl för sainskolans sanna vänner att vara på sin vakt, sh att vid dessa förslag » ej snålheten må bedraga visheten », i och att iclie godtköpsanordningar vidtagas, soin måhända fqr generationer skulle kunna förstöra en stor idé. - Såsom en dylik +odtköpsanordniiig räkna vi de förslag, so111 helt enkelt &amp; syfta att tilldta kvinliga lärjungar i niån af utrymme mottagas i eleineiitarlaroverkeii. Ingenting gr mindre önskvardt aii att flickan på nåder slappes in i gosskolan, iiiå hon d % mycket hellre gå och. sy märkdukar i en flickgension af deir gamla stilen!
Mars f. m. fyj är egentliga orsaken till det dåliga tillstånd, hvaruti Rikets penningeväsende sig befinner, och till de höga contributioner, hvarmed Landet fortfar att vara besväradt; och jag tvekar icke, att rent ut förklara, det jag anser Götha Canal-gräfning vara ett ibland de mest förderflige påfund, som i sednare tider blifvit framkastade. Företaget kan, i finaucielt hänseende, anses föga olikt ett krig; ty dertill fordras stora penninge-bidrag, och onj det slutas olyckligt, följer derpå vanligen jemväl någon jordrymds afträdande. Alldeles på samma sätt är förhållandet med Götha Canal. Men det bedröfligaste är, att tiden aldrig kan beräknas eller bestämmas, då det kan komma till någon säker freds-tractat emellan Götha Canal och Sveriges Financer. Man hade väl på goda skäl föreställt sig, att, då Rikets Ständer år 1823, efter många föregångna uppoffringar, beviljade Canal-Bolaget då ytterligare begärde Två Millioner Femtio Tusende (2,o5o,000) R:dr Banco, som BolagsDirectionen, i enlighet med förslag, grundadt på, såsom det sades, tillförlitliga calculer, försäkrat vara nog för arbetets fullbordande; så skulle man vara fredad från vidare anfall och bombardering från CanalDirectionens sida, i synnerhet som Ständerna, tryggande sig vid Directionens försäkringar och noggranna calculer, hvilka man väl kan tro vara snarare 48 Den 26 Mars f. m. för högt än för lågt tilltagne, bestämdt förklarade, att de 2,o5o,ooo R:dr voro det yttersta bidrag, som af Statens medel kunde till Canal-byggnadens fortsättande beviljas, och att Bolaget icke finge påräkna något tillskott derutöfver. Men huru har man icke bedragit sig, då Bolaget genom sin Direction nu återigen öfverraskat med den högst oväntade anmälan, att ett nytt bidrag af 8o7,5q4> eller kanske 845,334 R:drBanco, grundadt på nytt kostnadsförslag, behöfves.
Detta har jag sedermera gjort, och förhållandet är i korthet sådant, att Utsk. i sitt förslag till und. skrifvelse har, såsom jag tror, ganska riktigt bibehållit de hufvudsakliga moliver, på grund af hvilka R. St. anhålla hos K. M., att enskilda theatrar matte få inrättas i Stockholm. Dessa motiver bär reservanten ansett till en stor del böra uteslutas, och egentligen sådana, som giogo ut på att visa, att det ej skulle vara ofördelaktigt för den K. theatern att sådana theatrar finge uppstå. Reservanten har, som sagdt är, funnit att dessa motiver borde gå ut, men jag anser naturligtvis ganska eflertänkligt att ur ett sådant förslag borttaga just de skäl, som skulle vara falla R.. St:s begäran. Deremot har reservanten gjort en annan anmarkn. mot betänk., som vid första påseendet synes ganska riktig; det har nemi. händt, alt R. St., vid fattandet af deras beslut i frågan, varit okunniga om, likasom Ekon.Utsk, att K. M. redan år 1835 ulgifvit en författning, förskrifvande att ej några theaterpjecer af de theatertrupper, som resa omkring i landsorterna, få uppföras, utan att förut undergå K. thealerns censur. Om denna författning hafva R. St. varit i okunnighet, och när nu R. St. naturligtvis likväl önska att K. M. måtte låta censurera de theaterpjecer, hvilka kunde komma att uppföras på de enskilda theatrar här i Stockholm, sorn möjligen kunde med K. M.'s nåd. tillstånd inrättas, och voro i okunnighet om att denna författning för landsorterna redan utgått; så hafva de, med åberopande af hvad de vid en fö reg: de riksdag tillstyrkt, anhållit, att K. M. mätte utfärda en författning, som i allmänhet för alla enskilda theatrar, så väl i Stockholm, som i landsorterna, lemnade en sådan föreskrift. Nu anmärker reservanten såsom något högst orimligt, att komma och begära det K. M. måtte utgifva en ny författning om en sak, som redan är af K. M. påbjuden.
Då fråga är om RiksÅrehivets belägenhet, tages det alltid Den 24 November f. m. för ovilkorligt gifvet att den bör vara så central, som möjligt; och Utsk. liar i detta afs:de gått så långt, att det till och med påstått Carl XIII:s torg vara för aflägset, att kunna utgöra en lämplig plats för RiksArchivet. Men hvarför RiksArchivet nödvändigt må ste ligga uti centrum, det liar man ansett öfverflödigt att motivera. Man liar antagit den satsen såsom en trosartikel. Anledningen härtill torde finnas i den omständigheten, att man förblandat RiksArchivet med vanliga embetsverk. Men härvid har man råkat ut för ett stort misstag, enär de förhållanden, hvilka göra det för embetsverk i allmänhet nödvändigt att de äro så närbelägna och lätt tillgängliga, som möjligt, icke inträffa på RiksArchivet, eller åtminstone i ganska ringa grad. Och om RiksArchivet är mer eller mindre aflägset, upkommer derigenom blott ganska ringa olägenhet. De allmänna embetsverken behandla ärender för dagen, uti hvilka enskilda parter äro intresserade, och behöfva till följd deraf ständigt besöka dessa embetsverk dels för handlingars ingifvande och uttagande, dels för uplvsningars inhemtande; och stå dessutom embetsverken uti beröring sins emellan. RiksArchivet, såsom hvarken administrerande eller dömande, har icke någon lifligare kommunikation med enskilda parter eller andra embetsverk. Besök uti RiksArchivet, långt ifrån att höra till ordningen för dagen, såsom uti egentliga embetsverk, kunna nästan anses för undantag eller för mer eller mindre utomordentliga händelser. Vill man tillse hvilka de äro, som uti RiksArchivet söka uplysningar, finner man att de kunna hänföras under tre kategorier, nemi.: l:mo Enskilda parter, men mycket sällan; 2:do Historiska forskare; och 3:o Embetsverken. Företager man en granskning af de omständigheter, som föranleda dessa besök, torde lätteligen inses, att icke stor vigt ligger deruppå huruvida de besökande nödgas gå en något längre eller kortare väg. Såsom jag förut nämnt besökes RiksArchivet mycket sällan af enskilda parter.
Det vare långt ifrån mig att vilja förvägra någon att få taga kännedom af en väckt motion; men jag tillåter mig tro, att ingen behöfver taga kännedom om de nu väckta frågorna, och det dr på denna grund jag vågar anhålla att propos. måtte framställas, huruvida R. o. Ad. Den 4 Juni. 55 medgifver bordläggning af dessa motioner; ty de äro för ingen del af beskaffenhet att kunna sägas vara allmänna 1’rå g o r. Frih. Cederström, Anders: Om jag ej alltför illa uppfattat sakens gång, har jag tyckt mig linna att Hr Frih. o. Landtm, redan gjort propos. på att Hr Rosenschölds motioner skulle blifva hvilande på bordet, samt att Hr Frih. o. Landtm, förklarat sig hafva funnit R. o. Ad:s svar på denna propos. hafva varit jakande. I sådant fall torde endast votering återstå, för att slita tvisten om bordläggning skall äga rum eller icke. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att som han fattat R. o. Adis svar på Hr Landtnäs framställning ang:de bordläggningen, så hade den blifvit med ja besvarad, hvilket Hr Landtm, också genast hade förklarat. Om således icke någon af R. o. Adis ledamöter ansåge att Ståndets svar varit annorlunda, så torde R. o. Ad. finna att de båda motionerna borde hvila på bordet. Hr Munck af Rosenschöld: Ja® liar blott begärt ordet för alt erinra så väl Ståndet, som Hr Frih. o. Landtm., att grundlagen under denna riksdag varit så förstådd, att när en fråga blifvit vackt och begärd på bordet, sä har en sådan begäran om bordläggning icke utgjort föremål för öfverläggning, än mindre för beslut, utan Hr Frih. o. Landtm, har, i följd af 49 §ln Riksd.Ordn., förklarat frågan vara hvilande till nästa föredragning. Huruvida grundlagen i dag bör förstås annorlunda, det öfverlemna!- jag åt Hr Frih. o. Landtm, samt R. o. Ad. att bedomina. Gr. Horn:
Att en borgenärs rätt härigenom ingalunda är betryggad, torde vara uppenbart för en livar. Vid uppställande af bättre kontroller i sådant hänseende har Utskottet utgått från den grund, att lös egendom presumeras tillhöra den. i hvars värd den finnes, intilldess bevisning om ett motsatt förhållande företes. Af denna med gällande lag öfverensstämmande grund anser Utskottet följa, att dä vid utmätningstillfälle fråga uppstår derom, att gods, som i gäldenärs bo finnes, bör frän utmätning undantagas, såsom annan tillhörigt, men dennes rätt icke finnes ostridig, godset väl må af utmätningsmannen omhändertagas, hvaremot omsorgen om den uppgifne egarens rätt kräfver, att om han bjuder bevis för sig och ställer borgen för kostnad och skada, utmätningen ej må fullbordas innan tvisten om eganderätten blifvit pröfvad af domaren. Och enär skyldighet att förebringa bevisning ej kan åligga någon annan än den, som vill undantaga gods, befintligt hos gäldenären, och skyldighet att bevisa förutsätter egenskap af kärande, lärer det följaktligen böra tillhöra den förra att tvisten instämma, så vida han vill hafva sin rätt förvarad; och synes borgenärens billiga anspråk på skyndsam exsekution derjemte fordra att detta instämmande sker inom viss tid, — borgenären obetaget att, till tidens förkortande, sjelf instämma tvisten. I det fall att, vid utmätningstillfälle, fråga uppstår om förmånsrätt till egendomen för annan borgenär, lärer väl, på sätt Lag-Beredningen ock föreslagit, utmätningens fortgång ej deraf böra uppehållas, utan företrädesrätten sedermera pröfvas af Konungens Befallningshafvande eller, om den är tvistig, af Domstol. Detta är i 2 § af Utskottets förslag uttiyckt. Bland alla de i 1845 års Förordning om lösöreköp uppställda kontroller är det blott en enda, som i någon mån skulle kunna anses motverka sveket och be - Lag-Utskottets Utlåtande N:o 59. 3 drägeriet, och detta är den der föreskrifna edgång för köparen.
-—, angående väckta förslag att densamma må kunna omedelbart efter Skriftermålet, före den allmänna Gudstjensten, utdelas: B. m. 242, 272, 301, Å. 306; U. X. 24, 152, A. 152; E. XI. 3 Nauckhoff, Carl Henrik Gottlieb, dess yttranden: V. 233; VI. 6. Nederlags-frihet för bränvin och genever, angående upphörande deraf samt höjande af införsels-tullen é spritdrycker, derest tillverkningsskatten å bränvin komme att ökas; motion af Herr Wilhelm Fredrik Dalman: se Motioner. Nederlagsoch transito-rätt, angående förändring i åtskilliga delar af nu gällande stadganden rörande —: B. IV, 46. Nedsättning i arfvodet för land timi teri-förrä t Ininga r, angående: B. X. 248, 284, A. 284. — i Expeditions-lösen, angående: B. VI. 555; VH. 134, A. 134, 136, E, 226. •— af fyroch båk-afgifter jemte lots-penning, samt lotsarnes aflönande utaf Stats-medel, angående: B. X. 24, 152, A. 152. — af medicinal-taxan samt afskaffande af Apotbeks-privilegierna, angående: B. X. 63, 158, 209, A. 209. Nicolai, Anders Christoffer, Kamererare och Redogörare vid Carl Gustafs stads Gevärs-faktori, angående pension åt hans enkas Charlotta Sophia Neosander: motion af Friherre Fabian Jacob Wrede: se Motioner. 12 178 — N — Nockebyoch Drottningholms-broarnes ombyggnad, angående användandet af de på anslagen derför uppkomna öfverskott: I. 115, 11. 121; B. n. 333, 378, 389, A. 389; B. III. 119. Nordenskjöld, Adolf Otto, dess yttrande: VI. 5.
All sådan fast egendom, som ej utan förlust för skifte-tagarne kunde delas, blef först i Silfvervärde beräknad och sedan skiftad. Här ligger första upphofvet till skuldsättning för innehafvarne af Landtegendom. Anledningarne till skuldsättningarne ökades, då Lagstiftningen förbjöd afgärdningar, förbjöd förminskning af skattskyldig jord, förbjöd klyfningar af sådana jordlotter, som redan utgjorde minimum af den fasta egendom 554 Den i5 April. uppå hvilken man ansågs vara besuten. Genom dessa åtgärder blefvo Arftagare lili fast egendom å Landet tvungne att vid sina skiften nyttja penningen såsom värde-mätare; och den vid egendomen qvarsittande Brödren blef tvungen att blifva sina Syskons gäldenär. Anledningar till skuldsättningar gåfvo, i äldre tider, utskrifningar till Krigstjenst, från hvilka man med penningar löste sig; i nyare tider, sådana dryga onera uppå fastighetsägare hvilka, enär de ej kunna af räntorne bestridas, i ägarens hand vålla förminskning af Fastigheternas Capital värde, såsom förhållandet var med ExtraRoteringen i Skåne; likaledes, enär såsom i Skåne skedde, inom nog korrt lid, en allmän ägodelning, en allmän bolstädernas flyttande och den ouppodlade Jordens beredande till frugtbarhet, företogs. Må man äfven göra ett billigt afseende på den anledning till skuldsättning för en jordbrukande Ståndsperson, som deri ligger, att han måste med underhåll och AccordsSummor förse sina Söner under de första åren, som de tillbringa i Statens tjenst. Men må man framför allt icke förglömma, att alltsedan med Riksgäldssedlarne ett slags mynt kommit i omlopp, som kunde bibehålla sig i det inre af Landet, Jordbruket härstädes antagit en hel ny form.
Ilan säger nemi.: hvarföre skulle Const.Utsk. anse sig vara inskränkt af 107 §:n Reg.F. ? — Const.Utsk. ser misstag vara gjorda, men Const.Utsk. vördar den stora ordningen i riket och vill icke föreslå den åtgärd, som skulle blifva en följd af denna §:s tillämpning. Likväl vill Utsk. icke fördölja misstagen. Det vill fästa upmärksamheten på deni och heldre rätta dem, söka förekomma andra än vänta intilldess sjelfva skadan vore gjord, för att då komma och krossa. Så har jag fattat framställningen, men om det vore meningen, hvarför har då icke talaren stannat vid att Utsk. kunnat tillkännagifva detta för R. St., utan dessutom velat att Const.Utsk. skulle hemställa till RiksSt:n att ingå med skrifvelse till K. M. ? Vill man framställa sjelfva sanningen och förhållandet och söka åstadkomma en rättelse för framtiden; är det icke då nog att nedlägga detta i en berättelse, på sätt i 3:dje afdelnm af Utsk:s förslag förekommer? Hvarföre icke framställa det i den formen, om det vore meningen? Nu skiljer sig formen ifrån den, som här kommer i fråga, Litt. B, ifrån Litt. C. derigenom, att i densamma förekomma förslag till positiva åtgärder, hvilka Const.Utsk. vill framkalla ifrån R. St. Det är emot dessa positiva åtgärder jag rigtar mina anmärku. -r, och jag vill fästa den värde talarens upmärksamhet på, att, om en sådan rättighet skulle tillerkännas Const.Utsk. som detta Utsk. här velat tillerkänna sig sjelf, nemi. att ega en ovilkorlig motionsrätt, Utsk. likväl icke kan grunda denna motionsrätt på 53 §:n R.F. och icke heller grunda denna rätt på den §, som innehåller grunderna för Coust.Utsk:s verksamhet.