Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
&gt;&gt; Eiriina kastade en olycklig blick på modern, och prostinnan sade: * Det kan Erikpojken lieinta och bara upp på pastorns ruin. 8iig till om det Emma. » Och Einnia försvann. &gt;&gt;Har vördige herr prosten hört, a t t det skall byggas e t t så kalladt bönehus i Gottsanda? » frågade pastorn %ter, i det han vande sig till prosten. » Nej, det har jag inte, inen sidana börja resa sig litet liar och livar. J a g hoppas de skola blifva till samling ocli icke till skingrings, sade. prosten ined en slick. Ja, det sker underliga ting », sade pastorn, » så mycket som ' börjar med böiie, och som ' man aldrig vetat af förr i varlden - bönesainmankomster, bönemöten, bönelius, men om det alltsaininans slutar ined inera bön, det ar fragaii. Men ar slutet godt s i är ju allting g o d t. ~ &gt; J a g kan inte gå in p&amp; den satsen)), sade prosten. Det a r. I bättre, om det är en god början, en god fortsättning och ett godt slut, an om det är bara det sista. » Pastorn kastade en hastig och hvass blick på honom. %Högvördige herr prosten har utan tvifvel riitt », sade lian. B Ordspråken ljuga ofta, förmodar jag. s Nu kom bud till prosten, att en bondgumma ville tala ined lionom. Prostinnan hade redan gått ut i köket. Pastorn blef ensam. Han satt och trummade med fingrarne på bordet en marsch, som blef allt hårdare och högljuddare ju längre han höll på. alhmma, här är äggkorgen&gt;, sade Emma, i det hon kom in. genom salsdörren, inen då hon märkte att ingen fanns i rummet mer an pastorn, stannade hon förlagen. Nar hon såg honom sitta dar ensam och stirra ut på garden, medan han fortfarande trummade på bordet, tänkte hon pk faderns ord .on1 olyckan, och hennes hjärta blef helt vekt och ångerfullt.
Korporalen tyckte nog att han framkrystat en qvickhet, men mäkta lång i synen blef han då Franz raskt inföll: "Åhnej, det är inte fånigt alls. Nog är det bättre än att inga ben ha", slutade han och sneglade förstulet på korporalen. "Hvarifrån är du?" sporde denne i barsk ton. Driften med hans ben kunde han ej så lätt smälta. Franz Gründler uppgaf sitt namn och sin hemvist och fick derefter detta besked: "Du har visat vanvördnad mot mig och derför arresterar jag dig. Följ godvilligt med, annars tar jag dig med våld." Den förfärlige krigaren såg härvid med sina grymma förstenande basiliskögon på Frans Gründler. Denne vågade ej heller fram med någon bön om försköning, utan följde efter korporalen som en hund, ständigt utsatt för knektarnes haglande speglosor. Den stackars Franz Gründler hade nu råkat ur askan i elden. Hur mycket han än brydde sin hjerna med att utfundera hvad han skulle göra, kom han ändå icke till något afgörande resultat. Och så kom aftonen lugn och stilla. Innanför porten höllo soldaterna på att spela kort och tärning, under det ölstånkorna flitigt gingo laget rundt. "Jag har hört", sade en gammal soldat, en af dem, som i början af slaget vid Breitenfeld sprang i kapp med den flyende Johan Georg (Öl-Göran) ända fram till Eulenburg, "att friedländaren åter närmar sig de här trakterna. Det är en karl, som inte är god att ta's med, ska' jag säga." "Har du varit i fejd med honom?" sporde den närmast sittande kamraten. "Ja vars, i Böhmen." "Det lär vara en sträng herre." "Mycket sträng, omenskligt sträng till och med. Jag kände en gång en gammal krigsbuss, som länge tjenat under honom, men fått afsked för ålderdoms skull. Han talade mycket om friedländaren, ni vet väl att Wallenstein kallas så, efter det han blifvit utnämnd till hertig af Friedland, och berättade bland mycket annat om hur kort om hufvudet han är.
Hvad i öfrigt frågan om remissen beträffar, så är jag af alldeles samma tanka som Hr Gr. o. Landtm., att någonting grundlagsvidrigt icke ligger uti att remittera motionen till Const.Utsk.; men då vi hafva ett särskildt Utskott för beredande af önskningsmål, så tror jag, alt det vore lämpligare, att, i likhet med hvad ett annat Stånd gjort, remittera frågan till Ekon.Utsk., ifall motionären icke skulle vilja låta henne hvila till dess att riksdagen framgått till ett stadium, vid hvilket den vore af behofvet påkallad. Jag kan således icke biträda delta förslag, ehuru jag visst icke eller vill motsätta mig detsamma, sedan jag nu fält yttra, min mening derom. O Frill. Cederström: Åtskilliga föreg:de talares yttranden gifva mig anledn. att yttra mig litet fullständigare i sjelfva saken. Det är en märkvärdighet nu för liden den elasticitet, sorn man söker gifva åt grundlagsstadgandens tillämpning. Den kommer att annoteras af framtiden och säkerligen att strängt bedömmas. Efter 83 § Reg.F. skall grundlagen efter ordalydelsen tillämpas; efter den 81 §, som jag nyss nämnde, men hvilket Frih. Tersmeden förmodligen icke hörde, ehuru jag talade nog ljudeligt för att höras af Gr. Cronhjelm, har grundlagen bestämdt uttalat den Den 14 Mars, 343 form, efter hvilken grundlagsförändringar skola föreslås; i den 29 § Riksd.Ordn. den form, efter hvilken målen skola bearbetas i Const.Utsk., och sedermera i den 56 § 2 mom. Reg.F. huru de slutligen skola behandlas och afgöras. Nu säger man, att detta icke är något förslag till ändring i grundlagen, utan endast en anhållan att Konungen täcktes tillsätta en comité, för att uppgöra förslag till en representationsförändring; likasom den nya represen tationsformen icke skulle blifva i behof af att ändra grundlagen. Gr.
Hvete, Korn och Rofvor, utgör nästan de enda föremålen för det Engelska åkerbruket, hvars förträfflighet, måhända i följd häraf, ingen lärer vilja bestrida. Så handlar man der. Man lägger sig med besked och kraft på den industri, som man anser mest passande, och man drager icke i betänkande, att från andra håll anskaffa hvad man för öfrigt behöfver; och derföre har man också derstädes, i skicklighet och framgång, öfverträffat nästan alla andra. Hr Tornerhielm, Rudolf: Jag hade icke ämnat del taga i diskussionen, men de fraser och den rikedom af siffror, hvarmed den siste talin uptriidt, för att bevisa att en tull på landtmannavaror icke kan vara skadlig, har upkallat mig. Jag har länge trott det vara förenligt med våra handelsintressen att hafva skydd för vissa varor. Att jag derföre skulle önska en återgång till prohibitiv-systemet, deremot måste jag reservera mig, men jag skulle dock vilja veta, huruvida frihandelssystemet medfört lycka lör landet. Vi se att åtskilliga länder, som stå öfver oss i utveckling, icke vågat gå så långt som vi i tillämpningen af frihandelns theorier. Danmark t. ex., ett land, som vi länge erkänt vara oss öfverlägset i ekonomisk lagstiftning, hvars utveckling varit hastig och burit goda frukter, gick till en början fram på den liberala tullagstiftningsbanan, men jag känner nu specielt att återgång börjat ske. Afven i Norige finner man att förhöjda tullsatser blifvit föreslagna. Om likväl producenten här i landet icke skall hafva något skydd för de varor han tillverkar; så kan man väl med lika skäl fordra, att konsumenten skall erhålla de förnödenheter, som han till förbrukning behöfver, för möjligast lägsta priser, och att de således icke böra vara tryckta af någon införselstull. I full konseqvens härmed hade jag också trott, att vi vid denna riksdag skulle erhålla ett Kongl, förslag om reglerandet af tulltaxan, men det har uteblifvit. De produkter, vi sjelfva tillverka, liro fria från tull, men en hel mängd saker, som vi behöfva köpa utifrån, äro rned tull belagda.
I afside å det i denna g framstälda förslag, tager jag mig friheten framkasta en anmärkning, hvilken, ehuru jag är förvissad om att den ej kommer att upväcka några synnerliga sympathier inom det Höglofl. Ståndet, jag dock ej ansett mig böra underlåta att uttrycka. Den rörer nemi. den, enligt mitt förmenande, allt för långt utsträckta frihet för hypotheksbankens uplåningsoperationer. Skulle denna § i sitt nuv:de skick antagas, så vore det ingenting som hindrade hypotheksbanken att uptaga t. ex. ett utländskt lån på 80 eller 100 millioner, utan att derföre behöfva göra någon sorts anmälan hos K. M:t. Mig synes, att det vore i sin ordning, att K. M:t finge hafva något att säga vid dylika låneoperationers verkställande. Åtminstone vore det ej mer än billigt att K. M:t fick kännedom om, huru stora summor, som i form af utländska lån indrogos i landet. Jag vill visst icke nu söka upgöra något redaktionsförslag för ifrågav:de §, men jag tror dock en sådan åtgärd vara nödvändig, på det ett mom. må i denna § inflyta, som i någon mån begränsar den annars alltför vidsträckta 94 Den 8 September e. m. fr i ket, som blifvit hypotheksbanken medgifven. Man kan ju t. ex. utsätta ett visst antal millioner, som banken skulle få uptaga helt och hållet på egen hand, men att, om några ytterligare millioner skulle behöfva uplånas, det då skulle fordras K. M:ts Nådiga tillstånd. Om det första antalet millioner bestämdes till 100, så borde man väl. ej kunna finna obilligt, att K. M:t sedan finge höras, då det blefve fråga om, att, utöfver detta, ganska rikligen tilltagna, belopp, än ytterligare skuldsätta den Svenska jorden. För åvägabringande af en redaktionsförändring i detta syftemål, anhåller jag alt §:n måtte återremitteras. Hr Mannerskantz:
Herr Moraths yttrande, att Nationens interesse fordra denna nya lag för Allmänna Creditens återställande har jag redan besvarat, och inför mig gäller icke det skäl, sora för ögonblickets förkofringsbe - Den 9 Gctober f. m'. *83 gär uppoffrar bandet mellan det uppväxande slägtet och dess Fädernes-vård och land. Om nu denna lag, såsom Herr Morath sjelf vidgått, skulle leda till upplösning af detta band, hemställer jag, hvad Nationen dervid vunnit. Herr Strålet Nils Wilhelm: Utskottet har rätt anmärkt, att dess befattning icke tillhör annat än att gifva svar på motionen , och att det således icke kan ingå i granskning af några andra lagstadganden, som äga sammanhang med den, hvaruti ändring blifvit föreslagen. Men just denna omständighet har hos mig stadgat den öfvertygelse, att Lagutskottet bör sparsamt tillstyrka lagförändringar, enär Utskottet icke är i tillfälle, att granska Lagen i det hela. Jag har flere gånger förut yttrat, det jag tror trycken varsamhet vara nödvändig i alla de lagförändringar, som röra grundsatser. Det är egenteligen blott i det fall, då någon del af Lagen finnes vara i strid mot den princip Lagstiftaren i öfrigt antagit, som partiella förändringar böra ock kunna vidtagas. Man har nu funnit förmånsrätten för omyndige menlig för intekningshafvare, emedan det minskar den säkerhet, som annars kunde lemnäs. Ett borttagande åter af förmånsrätten för Omyndiges medel förutsätter, att man bär undersöka, hurn den omyndiges rätt annorlunda skall kunna bevaras. Förslaget om Förmyndarekammare är af större omfattning, än att det under en Riksdag kan tillräckeligen utvecklas, emedan man dervid tillika noga bör granska alla stadgar om förmynderskap i allmänhet, att icke en lagförändring deruti må medföra olägenheter. Jag tillstyrker i 84 9 G cl aber /. n. derföre Riddersbapet och Adeln, att icke nu ingå i någon sådan partiel lagförändring, man heldre låta det felaktiga vara, lill dess det i ett sammanhang kan pröfvas. Jag vågar derföre föreslå att, 1 stället för återremiss , hänskjuta frågan till EagCommitéen för att vid nästa Riksdag öfverväga detsamma. Skulle likväl
Nu hade vi ej träffats på flere månader oqh vid en titt jag gjorde på mr Wilkinsons kontor i Cornhill, blef jag upplyst om att han vistades på kontinenten, hvar, var ioke godt att säga, men en rödlufvad och bläckig kontorist antog att ” Germany ” för närvarande var vistelseorten, Dess mer öfverraskad blef jag en dag i slutet af oktober, då jag på min väg i folkvimlet hade [intagit en begrundande ställning framför ett butikfönster och hastigt blef bragt att vända mig om vid ett slag på axeln och ett ljudligt ” hallo ” — och ögonblicket derefter kramade jag varmt mr Wilkinsons händer, hvar-vid min första iakttagelse var, att dessa magrat på samma gång som deras egares ansigte företedde en lustig mängd af rynkor. ” Har ni sköljt bort hullet vid någon badort? ” var min naturliga fråga, ” eller hafva strapatserna varit i stånd att skala af er så betydligt? ” Der låg en leende glimt på djupet af mr Wilkinsons öga, då han till min häpnad svarade: ” StrapatserP Ja, jag har spelat politisk storhet under loppet af en dag, och ” — mr Wilkinson blef blossande röd i ansigtet — ” och förbanna mig, o — om jag skulle stå ut med det yrket en .qvart till. ” Det var en vana hos mr Wilkinson, att ‘ bita af och hacka på första ordet i en mening, då han blef ond eller upprörd. Jag var uppriktigt förvånad, då jag invände: ” Men vi hafva ej sett till er i tidningarna. De bruka eljest — ” ” Det är just så ni har ändå, ” afbröt han. ” Tidningarna är det, som snokat reda på mig och som dukat upp hela historien, o — och jag vill dö nöjd, när jag sett dem skofla jord öfver ett sådant elände, sojn en tidningsredaktör. För sådana påflugna och tvärsäkra varelser de äro — det står inte till för någon vanlig menniska göra efter. ” Min tankegång stod stilla eller kunde sägas rida på en snigel, innan jag fick klart för mig sammanhanget af allt detta. Men medan vi sutto i mr Wilkinsons hem vid ett godt glas claret, gaf han mig del af historien, sådan den här befinnes.
För att enligt z:dje puncten af Eders Kongl. Maj:ts Nädiga Proposition kunna fortsätta och fullborda Inrättningen af ett Garnijvns - Sjukhus k Stockholm, hafwa Riksens Stander ej allenast funnit nödigt anslä en Summa af 8 022 N:dr till reparation af de Kronan tillhörige Byggnader pä Kungsholmen, hwilka tills widare för denna Inrättning begagnas, ulan äswen, enär desta gamla Byggnader hwarken för manga ar kunna paräknas, ej yr6 Den 2H Zunii. eller äga det förestrifne utrymme för Zos Sjuke, jemte Läkare, Elever, Magaziner m. m.; welat hoS Eder Kongl. Maitt anmäla den underdåniga önstan, att, sa midt ffe kan, någon annan Kronan tillhörig, eller mindre kostsam, men redan bebyggd Eegendom kunde lill denna Inrättning mses; men likwäl och för det fall, att ingen annan utwäg till minnande af en passande local för ett Garnizons'Sjukhus af denna widd skulle erhällas, bordt wara becänkte pä medels anslående art efter hand genom nybyggnad' kunna sadanl åstadkomma, och för detta ändamål funnit bära under 8:de Hufwud - Titeln ansins en Summa af 20,00a R:dr att ärligen intill nästa Riksdag utgå. För ersättning af de 22,202 R°.dr dem Eders Kongl. Maj-.ts Hsfhällnings-Cassa först,utit till werkställde nödiga reparationer af de Kongl. Rummen i Stockholms Slolt, ucäfwcr de behällne Statsmedel, som dertill warit anwandbar, såsom g:de puncren af Eders Kongl Maitts Nädiga Proposition omförmäler, stola Riksens Ständer i underdånighet uppgifwa utwägar uti ben af dem upprättade Finance - planen. Eder Konal.
Vid en i sådant afseende företagen jemförelse af landskapernas belägenhet, visade sig, att de liesta Norrländska provinserne hade sitt läge utmed hafvet och dessutom genomskures af närmare deras utlopp segelbara och för öfrigt åtminstone flottbara floder. Upland vore åter på Irenne sidor omgifvet al Östersjön samt Mälaren, och den i hjerta t af provinsen inskjutande Mälareviken under lättade i hög grad varu-forslingen sjöledes. Westmanland, som i söder jemväl gränsade intill Mälaren, vore derjemte till hela sin bredd genomskuret af Strömsholms kanal. Södermanland på 3:ne sidor omgifvet af Hjelmaren, Mälaren och Hafvet, inneslöt en mängd vattendrag, som dels voro, dels kunde blifva med hvarandra och med hafvet förenade. Det till Hjelmaren i öster, och Wettern i söder gränsande samt på föga afstånd från Wenern belägna Nerike bade genom kanaler och jernvägar sina, i vestra delen af provinsen befintliga, bergverk sammanbundna med Rikets stora inre vatten-kommunikationer. Detta landskaps nordliga trakter blefve snart genom Norajernvägen förenade med Örebro, och, derest Köping-Hultbanan fullbordades, komme sistnämnda provins att inom kort genomskäras af en jernvägs-stamlinia. Wermland vore, genom sina stora vattendrag och medelst de frikostiga understöd, Rikets Ständer beviljat till smärre kanaler och jernvägar derstädes, satt i en lätt och beqväm förbindelse med den dertill i söder gränsande Weuern. Östergöthland, omgifvet på ena sidan af Wettern och på den andra af Östersjön, med dess djupa, flera mil i landet inträngande Stats-Ulskottels Utlåtande, M 535. 9 inträngande vikar, Slätbaken och Blåviken, vore lian öster till vester genomskuret af Götha kanal och erhölle snart en ytterligare sjökommunikation genom de vattendrag, som ifrån Wimmerby-trakten leda ända till närheten af Linköping. Westergöthlands nordliga del, hvilken inneslöts af Wenern och Wettern, vore likaledes genomskuren af rneranämnde kanal.
Boskapsskötseln går hufvudsakligast derpå ut, att vintertiden framföda, eller rättare framsvälta så stort antal kreatur som möjligt, för att kunna afyttra ett eller annat kreatur, och under sommarmånaderne då kreaturen släppas på bete erhålla en för tillfället visserligen större, fastän i det hela illa beräknad afkastning. Att under dessa förhållanden antalet underhållne kreatur ökats, på sätt bifogade tabell, jemförd med den vid nästföregående berättelse, utmärker, visar föga, så länge icke boskapen ändamålsenligt födes och vårdas. För att uppmuntra och befordra påläggning och uppfödande af goda boskapskreatur, har Hushållnings-sällskapet utfäst och vid föranstaltade särskilda täflings-expositioner jemväl utdelat någre i sådant hänseende bestämda premier; äfvensom frö till foderväxter emot möjligaste billiga pris tillhandahållits. Åt Hästafveln egnas deremot något större omsorg, såväl hvad angår hästens utfodring sorn vid val af racehästar; hvilket äfven gör att Jemtlands hästar fortfarande äro på andre orter såsom dragare eftersökte. Skogshushållningen. Sedan under de sednare åren trädvaruhandeln börjat sträcka sina spekulationer till de fleste delar af Länet, hafva skogarne derstädes erhållit ett förut knappt anadt värde. Skogsförsäljningen och handeln med trädvaror hafva i mer än ejtt fall omskapat förhållandena inom orten. — Närmaste följderna hafva varit en förut okänd tillgång på penningar och en i jemnbredd dermed tilltagande lyx jemte till ytterlighet stegrad lefnadskostnad. — Angående skogsförsäljningarne kunde vara mycket att säga, både emot och för. — Det vissa är, att skogarne hitintills i denna aflägse, med långa och svåra kommunikationer hårdt besvärade ort, ansetts af ringa, nära nog intet värde, i så måtto, alt ägaren för bristande tillfälle till afsättning ingalunda kunnat desamme sig tillgodogöra, utan, sedan han fyllt de vanliga behofven till husbyggnad, stängsel och vedbrand, snart sagdt varit tvungen att lemna återstoden till tidens åverkan.
Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D, Efter å nyo skedd föredragning af Stats* samt Bevillnings«Utskottens Utlå - joo Prot.»Utdrag den 10 Februarii 1830. tande, Nio 125, i anledning af gjorda anmärkningar vid Betänkandet, N:o 87, om Curhusafgiften, m. m„ bifölls Betänkandet, N:o 87, med förändringen, enligt Utlåtandet, N:o 125. S. D. Föredrogos å nyo och återremitterades, på grund af gjorda anmärkningar, hvilka, såsom Ståndets gemensamma tankar, förklarades, Constitutions Utskottets Memorial: N:o 65, med förslag till ändring af 68 §. Riksdags-Ordningen, i afseende på Revi* sions-tiden, och N:o 66, med Utlåtande öfver Konungens Nådiga Proposition, angående förändrad redaction af 63 §. Regerings-formen. S. D. Föredrogs å nyo Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 385, uti frågan, angående af Marstrands Stad sökt ersättning för utgjord inqvartering. Med ogillande af Utlåtandet, beslöt Stin. detj att Staden Marstrand må af RiksgäldsContoirets medel utbekomma , såsom ersätt-i ning för sin från utgjord inqvartering härledda fordran hos Staten, en summa af gooo R;dr Banco, hvarigenom Marstrand skall an^ Prat.-Utdrag den 10 Februarit 1830; 101 ses vara för omförmälde anspråk till fullo godlgjord. • S. D. A nyo föredrogos Stats*Utskottets nedannämnde Utlåtanden: N.-o 386, i anledning af väckt motion om upphörandet af Åkerbo Härads dagsverks3 skyldighet under Kungsörs Kungsgård, återremitterades, på grund af dervid gjorda anmärkningar; oell Nto 387, i anledning af väckta motioner om utvägs vidtagande till betäckande af den brist, som möjligen kan uppkomma uti de beräknade tillgångarne för anslag, sota vid denna Riksdag blifvit beviljade, bifölls.
Hetta oaktadt, och fastän jag tror att landets tillgångar mycket väl medgifva inrättandet af ett nytt universitet samt att den stora materiella utveckling, Sverige på de sednare åren gått till mötes, fordrar att äfven den andeliga utvecklingen dermed håller jemna steg, äfvensom att den vetenskapliga täflan, som af ett tredje universitet skulle framkallas, komrne att, såsom t. o. m. Ekon.-Utsk:t sjelf medgifver, verka mycken lifaktighet, skulle jag dock anse inrättandet af ett sådant universitet mindre oundgängligt, för den händelse något af de redan befintliga universiteterna hade sin plats der det, enligt såväl sakens egen natur, som andra länders vittnesbörd, mest kunde gagnande inverka på det vetenskapliga lifvets utveckling och utbredande, d. v. s. i hufvudstaden. De flesta andra länders erfarenhet vitsordar nemi., att hufvudstadens universitet är det, som mest kan gagna landet i sin helhet, och detta skulle särdeles blifva händelsen i Sverige, der Stockholm, hvars behof af en högre vetenskaplig institution blir alltmer oafvisligt, oemotsägligen utgör landets politiska och sociala medelpunkt, från hvilken ett högst betydligt inflytande på hela landet utöfvas. — Jag får slutligen härvid anmärka, att för närv:de icke ens är fråga orri att bestämdt uttala sig om oundgängligheten af ett tredje universitet i Sverige, utan allenast att i underdånighet anhålla om utredning huruvida det vore lämpligt och gagneligt att ett universitet upprättades i hufvudstaden. Hvad derefter beträffar kostnaderna, medgifver jag att det icke är lätt att derå göra en exakt beräkning; ett försök dertill må dock göras, enär just i detta afseende afskräckande spöken alltjemt framställas.
Säker fånge, den der genom Dom eller Utslag, sorn eger laga kraft, till dödsstraff eller lif stids fängelse dömd är, att pd Jlykten sig begifva etc. Med denna förändring varder Betänkan® det till Rikets Ständers pröfning ånyo vördsamt öfverlemnadt. Stockholm den 5 Januari! i83o Bil. t. Lag Vink. Ud.N-.o i 56. sami Bet, N:o 157.39 Reservationer Sto anmälde af Herr Friherre Stael von Holstein , Herrar Ribbing och von Lindecreutz, Herr Professoren Bexell oeh Herrar Borgmästärne Lewton och Ålund , hvilka ål.eropat den serskilda mening, sorn finnes det åter», remitterade Betänkandet bifogad, N:o 1 si, Ankom till Exped. Utskottat den 19 Jan. 1830; Betänkande öfver Herr Fr. L, Rosenqvists motion om stadgande af skyldighet för Domare, att, uti alla till Häradsrätter instämda mål, söka förmå parterne till förlikning, Då ett önskadt resultat a? de vid förra Riks. tÉngar gjorda förslag om inrättande a-f För** 40 I.aglhskaHets Utlåtand* N;a 147. likningsdomstolar icke blifvit tilivagabragf, mea étt sådant möjligtvis skulle med tiden lättare åstadkommas , om förberedelse dertill skedde vid de vanliga Domstolarne , har Herr Fr. h. Rosenqvist hos Högloft. Ridderskapet och Adeln föreslagit, att Jursta rätte gångsdagen vid Häradsrätterne må. ansläs till uppropande af alla instämda mål, hvarvid Domaren borde, utan Nämndens närvaro, söka förmå, parterne till förlikning; förmenande Herr Rosenqvist, att , om äfven det åsyfia-ie ändamålet derigenom icke genast vunnes , denna anstalt likväl skulle bibringa idéen om de så länge åstundade Förlikningsdomstolarne.