Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Minskningen i Bankens Sedelstock under berörde tidrymd har antagits komma att ega rum: a) genom inflytande Capital-aJbetalningar : å Riksgälds-Contorets Obligationer, 2 proc. årligen af primitiva capitalet, 4,400,000 R:dr . 440,000: å Lånen till Städer och Corporationer, hvilka, i den mon de inflyta, kunna till andra ändamål disponeras, ungefärligen 20,000: å Fastighets-lånen, mot återbetalning i Silfver, hvilka lån från Banken icke vidare utgifvas, ungefärligen 110,000: Banco-UtsJiOtlens Utlåtande, N.-o 150. b) genom indragen årlig Vinsta hvars belopp hufvudsakligen beror af de beslut, Rikets Ständer komma att fatta angående Bankens lånerörelse, men med någorlunda visshet dock torde kunna beräknas till omkring 750,000 R:dr årligen, eller för 5 år lill 3,750,000: — c) Medel, som äro att förvänta från Riksgälds-Conloret i afräkning å dess inom linien förde skuld för utredningen af Götha Canal och Malmö f. d. Disconter 20,000: — Ökningen i Sedelstocken under samma tid har beräknats på följande sätt: a) Tillökning i Manufactur-Discontens Creditiv, enligt Rikets Ständers vid denna Riksdag fattade beslut 500,000: — b) Utbetalning till Riksgälds-Contoret af 462,243 R:dr årligen i 4 år, utaf Bankens nu egande Vinstmedel, på grund af Förstärkta Banco-Ulskoltets vid denna Riksdag tagna beslut 1,848,972: — c) genom inlösen af Bankens räntebärande Skuldförbindelser, efter afdrag af derå upptagne lån d) Förhöjning i Handels-och Närings-Discontens Förstärknings-fonder till 3,000,000 R:dr e) Tillökning i Handelsoch Närings-Disconternes Reservfond, jemlikt Rikets Ständers, med anledning af Utskottets Betänkande N:o 101, fattade beslut j) Den af Rikets Ständer, på grund af Utskottets Utlåtanden N:ris 84 & 119, redan beslutade förhöjning af faslighetslåne-fonden till 5,000,000 R:dr 10,000: — 290,000: — 59,239: — 436,450: — 11 _4,340,000: “3,144,661: 12 Banco-Ulshottets Utlåtandej N\o 150, Häraf synes alltså, att, af elen vid 1839 års slut befinteliga Sedelstock, Banken, under tiden intill nästa Riksdag, skulle komma att indraga ett belopp af 1,195,339: — *
Våra pligter uro gemensamma; må bemödanderne att dem uppfylla äfven blifva gemensamma, eniga och ihärdiga! Enigheten ger styrkan; den uppväxer af fosterlandskärleken och aktningen för andras öfvertygelse, af vissheten att hvar och en blott har det allmänna bästa till syftemål och ögonmärke. Må denna enighet blifva R. o. Ad:s mest ut - Den 20 Januari. 5 märkande drag! tiden fordrar, omständigheterna bjuda; men viljan gifver kraft och förmåga. Min stämma är svag, min förmåga inskränkt, men min vilja är god; malte 11. o. Ad. göra mera afseende på den sednare, än på de förra, och, ehvad sorn händer, för mig bibehålla den välvilja, hvaruppå min högsta önskan är att förvärfva grundade anspråk. Frih. Boye, Fredr.: Då i5 § Riksd.Ordn. föreskrifver, att ordföranden i Ridd.Directionen skall vid första plenum genast anmäla, om några tvistigheter ang:de fullmakter uppstått, och jag för tillfället är ordf. bland Directionens här närvarande ledamöter, emedan egentlige ordf. beklagligtvis är sjuk, och den andra i ordningen af göromål hindrad att här uppträda; får jag till R. o. Ad. framställa en fråga, som af Ståndet genast kan afgöras. Förhållandet är följande: adliga ätten Frölich, N:o 1280, har utgifvit en fullmakt genom Johan Axel Frölich. Enligt genealogierna är han ej egentligen hufvudman, ty i dem finnas tvänne äldre af denna familj upptagne, men förhållandet med dessa båda är, att den ene är född 1767 och den andre 1774; att de begge rest utomlands; att man saknar all underrättelse om dem sedan 1802; samt att man ryktesvis fått höra, att de skola vara döde. Då de nu således på några och 3o år icke afhörts, har Johan Axel Frölich ansett sig för hufvudman. Vid sista riksdag har äfven Ridd.TJlsk. funnit billigt, att denne Johan Axel finge utgifva fullmakt, emedan de a:ne andre icke på 32 års tid afhörts.
Reflexioner öfwer bränrvinsbränning?n. Högloft. Ridderskap-! och Adelns lnärkbara tålamod wid de tillfällen jag anfelt öfwer mina trasker att tiga, da öfwerrygelsen älagt mig, yttra en och annan tanke, wägar jag nu anropa, och torde fä följande afgifwa. Sedan Konungen, med sin wanliga nådiga omtanka för wärk arma försupna fädernesland, lydeligen underrätta! ost om nödwändigheten» att minska den oregerliga lusten, att med ofantligt stora bränwinspannor, förbränna, en förfärlig mängd af spannemäl, samt pa ve fattiges bekostnad, rikta privata oförnöjda castor, lärer wal, som jag hoppas, åtminstone ganska fa finnas, som icke Utan betänkande, rekt för riket sä hälsosamt afseende, nu straxt gä Kongl. Maj.tt, i underdånighet till mötes; Riksens Ständers Högloft. Utskott har, om jag annars rätt fattat menninqen, nämr, art de äro ledde af en Lags anda Ack mätte da i nödens Kund, denna anda wara god och ej porterad för supa, eller icke clinerad för stora bränwinspannor. Besynerligt förefaller mig att Högloft.
Ständer att afgöra, huruvida den af Lanell försummade prtescriptions - tid må honom återställas; men hvilket Stats-Utskottet ansett sig icke kunna tillstyrka. Beträffande sedermera sjelfva hufvudsaken eller Lanells underdåniga anhållan om understöd, för hvilken, såsom bevekande skäl, blifvit åberopad den förmenta misshandling, så val af Domstolarne, som af Riksens Ständers Fullmäktige i Riksgälds-Contoiret, Lanell skall under* gått, så får Stats - Utskottet, i afseende på anmärkningen emot Domstolarne, andraga, att, ehär 90 §, i 1809 års Regetings-Form innehåller, att Regeringsoch Domare-makternes Beslut, Resolutioner och Utslag icke må komma under Riksens Ständers eller deras Utskotts öfverläggningar, Stats - Utskottet ansett sig icke til [ständigt, att ens företaga någon granskning, af Lanells j denne del förde klagan; Och beträffande Lanells klander af de år 1800 varande Fullmäktiges vid Riksgälds - Contoiret förhållande och det förmenta lidande, Som af dem skall blifvit Lanell tillfogadt, så, enär desse Fullmäktiges förvaltning undergått granskning, så väl af Riksens Ständers Revisorer, sorn af Stats-Utskottet vid 1809 och 1810 årens Riksdag, vid hvilka tillfällen Lanell ägt öppen rättighet, att sirie klagomål andraga och söka den upprättelse, hvartill han trott sig berättigad, *754 SiatsUtskottets Be länk anden. har Srats-Utskottet jemväl funnit det vara utom gränsen af sin befattning, att inga uti någon undersökning af nämnde Fu Imäktiges förvaltnings åtgärder.
Vi torde alltså kunna antaga att hvad Kongl. Maj:t afsett med denna Komité ej varit, att den skulle framlägga ett förslag lill upphäfvande af de hufvudsakliga förhållanden, som genom eller till följd af realisationen inträdt, utan faslhellre att tillse, hvad som må kunna erfordras till desammas befästande, på det ej närvarande penningeställning i en närmare eller fjermare framtid måtte befinnas hafva varit endast en öfvergående god konjunktur, efterföljd af en förstörande krisis, äfvensom ätt uppgifva, huru nämnde förhållanden ändamålsenligast må kunna utvecklas till befrämjande af nationalvälståndets jemna och säkra tillväxt. Denna erfordrar inom samhället: egendomssäkerhet, näringsfrihet och tillgång på förlag (kapital), samt inom samhällsmedlemmarne: omtanke, idoghet och sparsamhet. Komitén lärer höra af dessa vilkor undersöka de delar, som kunna anses vara af financiel natur. Vid egendomssäkerheten förekommer då främst myntvärdets orubblighet. Då, såsom hos oss, det beror af den betalande att lemna antingen silfver eller bankosedlar, så erfordras för denna orubblighet, att silfret skall bibehålla sitt värde i förhållande till varor i allmänhet, och bankosedeln sitt i förhållande lill silfver. I förstnämnde afseende hafva farhågor uppkommit genom de nyupptäckta guldgrufvor, som under de sednare åren blifvit bearbetade och lemnat en särdeles rik afkastning, och nekas kan ej alt guld och silfver till en viss grad ersätta hvarandra, att sammanräknade värdet af allt i omlopp varande guld och silfver bestämmes af rörelsens behof inom alla jordens länder, uch alt, om detta förblifver oförändradt, under det mängden af ädla metaller betydligen ökas, så faller hvarje stycke af de sistnämnde i värde, och tvärtom. Denna theoretiska sats är bekräftad af erfarenheten. Sålunda finner man, under 15:de seklet, silfvervärdet i stigande, men efter Amerikas upptäckt visar det sig åter fällande, så att det under 16:de och 17:de seklerna, i förhållande lill hvete, förlorade vid pass f af sitt värde.
“ Sjelfva drömmande, synas de som en skön flyktig dröm “, heter det om samma jungfrur, också ett loford öfver ett plastiskt konstverk! Lyckligtvis vaknade konstnären, och det var slut med drömmen. Han kom till Paris. Der drömde han ännu en gång, en passe-temps, onekligen ett fint och ädelt arbete, och drog till med en fången viking, motsatsen till det förra. * Passe-temps “ dolde sig blygsamt i “ salongens " bottenvåning. * Vikingen " trotsade till sig uppmärksamheten i den svensk-norska konstafdelningen på Marsfaltet 1878, men trotset vann icke bifall hos dem som ställa höga fordringar på skulpturen. Hans gosse från Capri är vacker. Hans utkast till minnes stod Öfver Sten Sture är käckt i tanken, men behöf-ver många rättelser vid utförandet. Dessa skulle den nu fullmogne konstnären utan tvifvel nog sjelf inse och verkställa, om honom lemnades tillfälle att utföra det stora verket. Men dertill synes åtminstone ännu icke någon anledning. Är det konstnärens fel eller kommer det sig af den allmänna liknöjdheten? Kanske att båda hafva sin del i tystnaden. Utkastet är onekligen icke så kraftigt öfverty-gande, att hvar och en sticker handen i fickan, drager fram myntet och anhåller att få vara med om den stora insamlingen; men så är det heller ingen hemlighet, att den krona som skulle gifvas ut för ett allmänt gagneligt föremål, i synnerhet för åstadkommande af ett monumentalt konstverk, icke kommer på långt när så fort ur fickan, söm när fråga är om en subskriberad middag på Hasselbacken. Emellertid har konstnären offrat dagar och nätter, veckor och månader, år kanske äfven, på åstadkommande af ett så betydande utkast som det i fråga varande. Hvem lönar honom derför? Hvem säger ens ett godt ord? Nej, här kommer en s. k. granskare, konstanmälare, recensent och " kritikaster ", en herre af pennan, som får betalning för allt hVad han hinner skrifva, det mesta kanske bara utkast och det af helt annat och lättare slag än konstnärens, och den herrn sätter sig att klandra konstnärens verk. Sådant händer, t. ex. just nu i dessa rader.
Friherre Cederström, att, i sådane fall, förhållandet noga hör undersökas af publika auctoriteter, innan det blir föremål för StatsUtskottets öfverläggning; hvarföre jag icke heller tror, att återremiss i denna del är lämplig. Hvad deremot formen för Utlåtandet beträffar, får jag upplysa, att Motionerne ensamt till StatsUtskottet blifvit remitterade, hvarföre Utskottet äfven ansett sig ensamt böra besvara dem. Blott i Ekonomiskt hänseende kunde de tillhöra Ekonomiutskottet, och jag inser intet hinder för detta Utskott att serskildt behandla dem, så vidt Rikets Ständer derigenom kunde föranledas att ingå till Kongl. Maj:t med en underdånig begäran om undersökning af förhållandet; ty i denna punkt äro motionerne icke så förberedde, att de för närvarande af StatsUtskottet kunna behandlas annorlunda, än som skett. Herr Uggla: I anledning af Herr Lagerhjelms yttrande, att fråga bär endast vore om borttagande af en backe, får jag tillkännagifva, att ändamålet för de nya väganläggningarne i Wermeland endast och allenast är, att kringgå backar_, och således jemna de allmänna vägarne, samt att den backe, hvarom jag talat, är den svåraste af alla, hvilken, liggande på största far vägen, redan förorsakat många olyckor och äfventyr. Jag bar också icke fordrat något bidrag af allmänna medel, utan endast fö - Den 16 Fcbrua rii f. m. i3 reslagit att de, som färdas denna väg, mäga erlägga vägpenningar en viss tid, såsom bidrag till den nja anläggningen. Jag anhåller derföre att afseende må fästas på detta förhållande. Friherre Boye> Ludvig: Af de flere talare vi hört, synas mig tvänne redan hafva gifvit den fullkomligaste ledning för omdömet; den ene i sätt, den andre i sak. Grefve Posse har rätt, att detta mål hör behandlas i sammanhang med de öfrige af enahanda beskaffenhet. Grefve Horn har ock rätt, att vägar, hvaraf hehofvet. tillkommit, i och för ett förändradt Stalsförhållande till Norrige, böra ej ensamt betunga den ort, hvarigenom de löpa, utan drabba Staten.
Jag deltog den tiden i ganska mänga konferenser innan ärendet förekom på Riddarhuset och jag erinrar mig ganska väl att detta var det förnämsta motivet för förändringen åtminstone inom det parti, till hvilket jag hör. eller det liberala, som icke vill hafva några konsultativa StatsRåd, emedan de önskade att alla dessa mål skulle dragas från Konungen, icke destomindre tillkommo dessa konsultativa StatsRåd för att bereda l)epart:s-Cheferne lättnad i deras arbeie. Att detta kan ske utan någon förändring af grundlagen lärer val Frih. af Ugglas, som sjelf är ledamot af StatsRådet hafva sig bekant, enär han sannolikt vid flera tillfällen redan rinder sin korta tjenstetid kunnat öfvervara föredragningen af besvärsmälen, utan att hvarken de Depart:s-Chcfer, till hvilka målen höra, eller K. M. varit närvartde; och om jag icke är alltför illa underrättad, har man icke tillåtit Depart:s-Chefen att sjelf föredraga sådana ärenden i StatsRådet. Så har åtminstone förhållandet varit i Ecklesiastik-Repart. och efter hvad jag hört sägas jemväl i Civil-Depart. l)et går således ganska väl an att bespara Depart:s-Chefen denna tunga och låta delta arbete verkställas af någon skicklig tjensteman inom hvarje Depart., för hvilken man har förtroende, och hvilken sedan fullständigt afgifver redogörelse, som af StatsRådet kan kontrolleras. Man har sagt att år 1844 väcktes förslag derom att besvärsmälen skulle öfvcrlemnas till Högsta Domstolen, men att delta förslag förkastades. Detta är ganska sant, men delta härleddes af llr von Hartmansdorff och några prester. Hade delta förslag blifvit antaget är det min öföfvertvgelse att vi nu icke behöft debattera om Regerings-rätl och om den möda Depart:s-Chefernc få nedlägga på besvärsmälen. Jag föreställer mig att vi kunna hafva en erfarenhet i detta fall att åberopa från brödrariket Norrige.
Maj:t gjort underdånig framställning om den sedermera med icke ringa kostnader och med särdeles förtjenstfull noggrannhet verkställda utredning, hvilken ligger till grund för Kongl. Maj:ts nu afgifna Nådiga Proposition. Ett medel-porto af 4 sk. pr lod utgör, efter min åsigt, hvad med denna reform i främsta rummet bör afses; och derpå äro här förut anförda beräkningar grundade. Detta medel-porto, yrkadt vid sistlidne riksdag, ådrog sig då Rikets Ständers uppmärksamhet och har jemväl vid innevarande riksmöte så väl i särskild motion, som i de af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition föranledda yttranden, blifvit förordadt; likasom uppnåendet deraf i den Kongl. Propositionen antydes såsom målet för den i Nåder föreslagna öfvergångs-reformen. Detta porto motsvarar ett i både silfver och koppar gångbart skiljemynt och erbjuder sig redan derigenom såsom en lämplig afgifts-bestämmelse. Det blefve högre endast för de distanser af 5 mil och derunder, för hvilka nu gällande taxa bestämmer ett bref-porto af 2 sk. och 3 sk., men lika och lägre för alla öfriga afstånd: och, enligt hvad de af General-Post-Styrelsen utarbetade uppgifter utvisa, är brefvexlingen inom förstnämnda distanser jemförelsevis ganska inskränkt, så att ett till 4 sk. förhöjdt porto i dessa fall blefve föga betungande, hvaremot samma korrespondenter, sorn brefvexla pä närmare håll, oftast äfven hafva brefvexling på aflägsnare ställen och sålunda för den något förhöjda afgiften i förra faliet finge full ersättning genom den i sednare fallet till 4 sk. nedsalta porto-afgilten. Man har väll invändt, all förhöjningen lör förstnämnde distanser skulle drabba i synnerhet arbetsklassen och de mindre bemedlade, hvilka åter icke skulle hafva brefvexling på aflägsnare orter och således ej få tillgodonjuta den i sådant fall lindrade afgiften; men ingenting är origligare, än en sådan föreställning.
Då går hon visst ned och lisar sej med att lugga alla hönsen förderfvade – stackars kräk, som ä’ skulden till sådan olycka! – Ja, svarade Ellika, utan att se ledsen ut, hon tänkte icke på att det kunde bli bal att försaka, när hon betslade opp nacken i förra månaden och nekade både man och svärmor att lägga igen den lilla osämjan. Nu blir det stor, för nog vet en hur det skall harma herrn att liksom utstötas; och när vaktmästarn icke kom i går, då han var på de flesta ställena, lär han ej heller komma i dag. – Åh jo, han tar nordsidan sist. – Och här kommer han, ropade Ellika, som nn i sin tur var vid fönstret. Få se om han stannar eller går förbi till kaptenskan. Tre andra personer vaktade på olika ställen i huset, allt för att utspana samma märkliga företeelse. Men icke nog härmed: alla grannar vaktade i sina fönster för att få ropa: »De blefvo ändå bjudna»... eller: »Nej, min själ, de blefvo allt objudna! Nu skall det väl fräsa derinne, så att elden sprakar ut genom både skorsten och tak – hon kokar visst alla hönsen, både de svarta och de hvita, i en kittel.» På kontoret stod Carl och blickade genom de gröna lärftsjalusierna utåt gatan. I en småstad är det ingen småsak att blifva, så att säga, offentligen chikanerad, och det var nu en gång för alla antaget som chikan, då en familj uteslöts från någon tillställning, som gällde hela societéen. Och saken fick en så mycket starkare och allvarsammare färg, när tillställaren var stadens förste, rikaste, listigaste, hämdgirigaste och högmodigaste affärsman, hvars kontor nära nog ensamt representerade stadens börs, i öfrigt en man, som de andra köpmännen ofta nog fruktade och icke sällan voro beroende af i affärsväg. Efter en lång väntan syntes nu den vigtiga person, som jungfrurna redan observerat. Men liksom för att ännu mer spänna de väntande på sträckbänken, upptog herr vaktmästaren ur sin ficka en lång lista och låtsade, under det han till hälften stannade vid det K:ska huset, att ifrigt studera de personers namn, som listan innehöll.
Få furstliga personer kunde berömma sig af att äga ett sådant smycke. Presidentens erfarna öga uppskattade smaragden ensam till ett värde af 30,000 daler. Men detta kan jag ej bära, det är ju för en drottning! utropade mottagarinnan, i det hon lät smycket i hennes hand kasta blixtar i ljusskenet. Ja skämtade hennes gemål vore du icke en furstlig persons vederlike, skulle jag förstå dina betänkligheter, ty rådet är betänkt på att utfärda en ny förordning mot skadeligt öfverflöd. Men hvad kan man ej tilltro Hagar? Hon är född under ett gökträd och guddotter till en fé. Jag önskar, att våra töser hade en sådan gudmor. Jag förstår icke ... colliern ... Medgif, att det är en fésaga. En okänd tiggerska dör någonstädes i ödemarken och efterlämnar två de konstrikaste klenoder jag någonsin sett. Två öfvergifna barn komma till världen i det uslaste kyffe och befinnas vara arftagare till den rikaste man i Europa och alla de fem världsdelarna. Riksrådet Kurck med gemål upptaga en trasunge i sitt hus, och trasungen betalar deras omvårdnad med juveler. Du kan bära smycket, Sofi, det är rättfånget gods, men det är öfverflödigt att man känner dess ursprung. Har du märkt, att Gustaf gör Hagar sin kur? Tyvärr. Gustaf blir ingen statsman; han kan ej dölja en flik af sitt hjärtelag. Hans böjelse är så ärligt pojkaktig, att han kan kompromettera sig för betjeningen. Du lugnar mig. Jag befarade, att det var en af dessa flyktiga ungdomsdårskaper, som sätta en lika dåraktig flickas välfärd på spel, och jag tål intet gyckel med Hagar. En allvarsam böjelse är något annat. Vi skola tänka därpå, Sofi. Den dag torde komma, när furstar täfla om denna nu så ringaktade flickas hand. Hennes börd! Hennes namn! Découverte d'Amérique! Hennes far är okänd och sannolikt död för längesedan. Man tillverkar en far, såsom man uppritar ett stamträd och adlar ett namn.
Jag ber att få genmäla den siste talaren, som sagt, att olägenheterna äro dock icke så obetydliga om man bifaller hvad Utsk. föreslagit, ty om man icke bifaller Utsk:s förslag, så får dock statsverket 7,500 R:dr, som statsverket icke får, om man bifaller detsamma. Jag får Den 22 Mars. 129 får då erinra derom, att statsverket aldrig har beräknat all få dessa 7,500 R:dr; att redan från 1843 hafva penningarne varit disponerade för Wexiö stad, och att frågan nu gäller huruvida dessa penningar, sedan den person, som haft dessa 7,500 till låns, återbetalt dem på en gång, i st. f. att begagna sig af de förmåner, som voro honom beviljade, må få begagnas af annan person för samma ändamål, som de utlånats, med samma skyldighet att återbetala på samma tider och med samma ränta, som för det primitiva lånets ingifvande voro ulfäslade. Man har sagt, att Ständerna skulle nu genom ett bifall till detta förslag frångå sina första vilkor. Vilkoret frångå Ständerna icke; men Ständerna anse sig böjda öfver alt begagna sig af ordställningar, för att kunna, om jag så må säga, obarmhertigt uttaga penningar, som de en gång hafva beviljat för ett ädelt och godt ändamål. Man har sagt, att ett prejudikat skulle lemnäs derpå, men det prejudikat, som här är i fråga, att nemi. en person, som fått ett fördelaktigt lån med fördelaktiga räntor, och dock likväl återbetalar detsamma, det kommer väl icke ofta i fråga, och vi behöfva sålunda icke befara, att detta prejudikat kommer att äga rum. Man har vidare invändt att lånet beviljades för att återupbygga Wexiö, icke för alt försköna det. Jag kan försäkra, att huru stora ansträngningar, som än äro gjorda, för att åter upbygga Wexiö, så återstår ganska mycket, innan detta vackra ändamål med medlen är upfyldt, och det må man icke lägga en kommun till last, att då den bygger, den bygger vackert och väl, och det har Wexiö gjort. Gr.
Liksom Erasmus Montanus, den gamle Holbergs evigt unga krigsförklaring mot pedanteriet, är ett af den klassiska komediens ej blott yppersta utan äfven på förhållandena den dag i dag är tillämpligaste alster, så äfven inom sitt område Emile Augiers » Les effrontés » (Moderna vinglare). Detta skadespel, som i år kan fira sitt silfverbröllop med scenen, utgör en skildring af det samhällstillstånd, som skapats af den första franska revolutiouen, ett samhällstillstånd, hvari senare tiders omstörtningar i det hela icke åstadkommit någon förändring. Med beundransvärd klarhet har författaren i dramat låtit Vernouillet, den samvetslöst beräknande, utvärtes korrekte skurken, penningedömets representant, såsom situationens herre intaga platsen i händelsernas midt och bredvid honom stält å ena sidan representanten för den detroniserade oligarkien, markis d ’ Auberive, som, allt för väl inseende den praktiska oqtförbarheten af sitt ärfda statsideal, stannat vid att betrakta lifvet som ett narraktigt dockspel och skänka dem som makten hafva sitt rättmätiga förakt; å andra sidan Giboyer, proletären, hvars elände förskrifver sig från den dag, då han som &gt;ett god t hufvud » började dragas fram den lärda vägen, och som, i stället för att som sin far välbehållen sitta och moja sig iden varma portvaktarkammaren, nu, förstörd af studieårens umbäranden och utsväfningar, håller skan^alskrifvarens penna mellan sina. smutsiga fingrar; proletären, som, ett viljelöst verktyg i korruptionens tjenst, lefver endast i ett vanmäk-tigt hat mot förhållanden, som fråndömt honom allt, ända till hedern. Herr Lagerqvists Giboyer är med sin halft burleska, halft tragiska anläggning en så egendomlig och ursprunglig scenisk skapelse, att ensamt hans utförande af denna roll hade kunnat utgöra tillräcklig anledning till det emellertid ur flera synpunkter prisvärda återuppförandet af detta märkliga samtidshistoriska skådespel.