Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Myntkabinettet borde derför i en framtid erhålla hvar för sig en särskild föreståndare och vid dennes sida åminstone en Amanuens, alla försedda med fast aflöning, så tillräcklig, att de måtte kunna uteslutande egna tid och krafter åt sina befattningar, enär det skulle åligga dem att icke blott ordna, föröka och vårda dessa dyrbara samlingar, utan äfven att genom offentliga förevisningar och litterär verksamhet göra dem fruktbara för den allmänna bildningen och för vetenskapen. Då det emellertid af flera skäl icke kunde komma i fråga att nu begära fasta löner för flera nya tjenstebefattningar, hvilka icke ens alla skulle kunna på en gång fyllas med fullt tjenliga personer, men å andra sidan behofvet af större arbetsbiträde vid samlingarne och de i sednare tid betydligt ökade sekreteraregöromålen vore oafvisligt, och då det vore af vigt, att yngre personer med anlag och nödig kunskapsbildning måtte kunna fästas vid Akademien och samlingarne, funne Akademien sig nödsakad hos Eders Kongl. Maj:t underdånigst framställa nödvändigheten af förhöjning i det på Akademiens stat uppförda anslaget till biträden åt Riksantiquarien och till vaktbetjening. Af detta anslag, utgörande för närvarande 2,900 R:dr R:mt, hvartill komme den gamla vaktmästare-lönen 150 R:dr, som af innehafvaren uppbures direkte i Statskontoret, eller tillsammans 3,050 R:dr, utginge nu bestämda årliga belopp till en tillförordnad förste Amanuens R:dr 1,600, en vaktmästare , 500, Summa R:dr 2,100, och återstående 950 R:dr användes till arfvoden åt extra biträden och vaktbetjening. För de ständigt växande samlingarnes ordnande och vård samt förevisande i det, nya Museet skulle, enligt Akademiens framställning, erfordras flera vetenskapligt bildade personers biträde; och för att kunna åt dessa bereda någorlunda försvarlig uppmuntran, om ock icke jemförlig med den inkomst, som af sådana personer, under förhanden varande förhållanden, torde erhållas genom inträde i elementarläroverken, har Akademien ansett nödvändigt att på hennes stat må uppföras ett ärligt belopp för en förste Amanuens
Hon strök sin kind emot hans axel, hon tog honom om halsen, hon burrade upp hans hår, hon kände sig frestad att kyssa honom med, midt för näsan på några sippa gamla fröknar, bara för att få se hvad min han skulle göra, men så vågade hon inte; hon kände på sig, att han icke skulle tycka om det. Innan de gingo hem igen, ville han att de skulle gå till en juvelerare för att välja ut det armband han önskade ge henne. Då de kommo hem, visade Marianne med verklig hänförelse en hel uppsättning gammalnordiska smycken, som han skänkt henne. Det höjde hans aktier. Efter middagen kunde Börje och Marianne ändtligen få sitta i ro och prata en stund, tills det var tid att kläda sig. Det var en mils väg ut till herrgården, och man skulle resa dit med hästar och vagn. Marianne lät vänta på sig; föräldrarne sutto redan i vagnen, och Börje stod vid fotsteget, då hon kom. Det slog honom att han aldrig sett henne se så bra ut som nu. Hon var insvept i en fotsid kappa och på hufvudet hade hon en crèmefärgad teaterhufva af spetsar och bandrosetter. Hon hade skyndat sig så, att kinderna fått en smula färg, och det oregelbundna lilla ansigtet såg så obeskrifligt täckt ut i sin mjuka infattning. De vexlade en snabb handtryckning, då hon stödde sig emot honom för att stiga i vagnen, och en fin parfym strök förbi honom som en nästan omärklig blomsterdoft. Börje satt på baklängessätet midt emot sin fästmö. Svärfadern hade föredragit att sitta på kuskbocken, derför att han icke tyckte om att »åka i bur», sade han. I början språkade man, men småningom afstannade samtalet. Det drog så många underliga tankar genom Börjes hufvud, der han satt i halfskymningen och betraktade Marianne. Hon var icke lik de unga flickor han varit van att umgås med i stillsamma prestfamiljer och hos duktiga landtbrukare. Han hade varit på många baler, der damerna oftast uppträdt endast i ylleklädningar och med långa ärmar.
Summa Eller i medeltal för hvarje år H4 nu medeltalet för förra qvinqvenniet var visar sig en tillökning under sistförflutna qvinqvennium per medium årligen. 44 Westernorrlands län. Fängelser. Filialbank. Sparbanker. Sockenmagasiner. Tab. Litt. Hh. Under qvinqvenniet hafva tvenne fängelser i länet funnits, nemligen länsfängelset vid Hernösand oell kronohäktet vid Sundsvall, hvarförutom hvardera staden haft ett stadshäkte. Enligt Kongl. Brefvet den 14 December 1858 är ett cellfängelse på dertill för statens räkning inköpt plats uppfördt, men som detta först år 1861 blef färdigt, till begagnande, är derom i närvarande berättelse icke något att anmäla. Anmärkas må endast, att det innehåller 56 celler, och att dess kostnad var beräknad till 133,000 R:dr. Fångpersonalen under qvinqvenniet redovisas i nedanstående tab. Litt. Hh. Någon hypoteksförening fanns icke inom länet vid qvinqvenniets slut, men genom Kongl. Kungörelsen den 4 Oktober 1861 är en sådan sedermera bildad, gemensam för Westernorrlands, Jemtlands, Westerbottens och Norrbottens län. En filialbank i staden Sundsvall stiftades med af Kongl. Majit under den 18 Maj 1855 i nåder fastställd t Reglemente, Iivari någon ändring skedde genom Kongl. Resolutionen den 2 Juli 1859. Mälareprovinsernas Enskilda bank har, sedan flera år tillbaka, en afdelning i Hernösand, som under hela qvinqvenniet varit för allmänheten till begagnande upplåten. Tab. N:o 12, Sparbanker finnas till det antal, som tab. N:o 12 upptager. Att förtroendet till sparbankerna under qvinqvenniet betydligt ökat sig, synes vid jemförelse af förhållandet vid nästföregående qvinqvenniets slut, då delegarnes antal var i Hernösand 855 och i Sundsvall 375, samt ansvarighetssumman på förra stället 87,783 R:dr och på det senare 47,448 R:dr, allt Runt.
Riksens Ständer äro sälcdes af den tanka, att enär nägon gist person blifwit dömd för nägok af ofwanömsörmäldke brott bör Konungens Bescillmnqshafwande, sa snart Utstaget honom tillhanda kommit, ofördröjligen käla del för den oskyldiga makan upläsas och i bestyrkt asffcift honom eller henne tillstäil. s, samt deröswer taga betyg, hwilket Konung ns Befallningshafwande genast ager att afsända till Dom.w^r, hwarundec den oikyldiga makan i thy mål lyder; och w.re denna maka owilkorligen pligtig akt innom lwänne mänader ifrän den dag, dä salunda af dlisiimt erhållits del, emot benus inqiswa Utst met jämte skrisriig ansökning om ikilnad i Staden till Domaren och pä Landet til Pastor i Församlingen eller ben hans Embete företräder, hwilken, sa framt ej förening kan winnås, fkyndelammeligrn insänder detza handlingar till Domaren, som derefter har att ä Parterne utfärda kallelse och med walet lagligen förfara. FörstunMar wakan denna lid utan laga förfall, eller be»vises okt den, sedan Utstaget salunda meddehA, hast sänglag nied den brotlsiige, dä ma ägtenskapsMnad icke bewiljas. Beträffande öfrige möjliga alffedmngar till skillnads - Den i6 December. 95 r vads sökande, säsom spö och ris eller bestämd lids fängelse-straff, slöseri,. drpckeiiskap, wäldsamt sinnelag och dylikt, anse Riksens Ständer det wara enligt med lagens mening och ändamäl, all ansökningen, ställd r underdänighel till Kongl. Maj:t, inlämnas, janne ät» följande handlingar och styrkta upgister, till Dom Ca» piller, som ager att densamma t,lirka med eget utlätan» de till Kongl. Maj.t i underdänighet insända.
En grundsatts som allti: ledt Riddcrffaxcts och Adelns handlingar och i synnerhet un« der detta Riksmöte ps ett ärefullt sätt utmärkt Rikets första Ständ. Nu dä Rikets förswar fordrar uppoffringar, icke enskilt af Riddcrstapet och Adeln utan af alla Medborgare, mä wi dä endast söka att tillwälla oss den ärofulla företrädesrätt, att gifwa ett ädelt, ett stort efterdöme: och detta efterdöme stall ej dröja» om wi pä en gäng erinra oss wära pligter som Riddersmän, som Medborgare, Den 13 April. borgare, om wi erinra oss Förfaders adla taflan att för Fäderneslandet hafwa lif och Egendom osparde. Hans Erccllence Herr Grefwe Iluuib, klric, det äx wisserligen ökwerflödigt alt pä detta sinlle orda om nödwändighcten af en större krigsmagt, der Samfundet bestär af upplysta och Fäderneslandets ival, anseende och och bestånd tillgifne personer. Hwad är ett folk, som icke kan förswara sig? Än mera det, som i rättan tid icke pä, tänkte medlen att med eftertryck i behofwets stund kunna möta en fiende? Min fruktan för uturaklätandet af det senare har upphört, och jag glader mig, att medlen till det förra, innan detta Riksmötes flut, ytterligare hos Rik, sens Stander kommit i öswcrwagande. Icke twiflar jag nppä, att de mätt och steg, som nu warda widtagne, stola ej allenast satta Riket utom mädan af en trotsande fiendes öfwcrmodiga anfall, utan ock gifwa Swerige det politiska anseende, som Swensta folket i alla afseendcn, af andra folkslag åtnjutit.' Högloft. Utskottets Betänkande i detta ämne, bifaller jag för mitt del pelt och hållit, såsom efter min tanka i alla delar mål gnindadt. Lilwal mä det icke misstyckas mig, att jag w!d detsamma torde fä göra en eller annan anmärkning, eller projcckcra »figvt tillägg.
BargareStåndet expedierat hvar sin afskrift af dess under den 19 sistlidne Januari af„iFn» utlåtande öfver Prosten Herr Doctor Stenhammars Memorial, angående saknad eller fördröjd verkställighet af Kongl. Maj:ts och, Fä k sens Ständers vidtagne Beslut uti åtskilliga Rikets inre hushållning rörande ätnnen. Ehuru Utskottet ansett sig icke böra i så måtto vägra fullgörandet af de Respectiva Prestoch BondeStåndens nu meddelade begäran; kan det likväl icke förändra sin öfvertygelse, att hafva laglikmätig! förfarit, då det endast till välbemäldta Stånd, hvilka nämnde Memorial remitterat, återlemnade detsamma, jemte anmälan af de skäl, som hindrade Utskottet, att det till någon åtgärd upptaga. Utskottet får derom vördsamt erinra, att den af Högvördige PrestStåndet åberopade RiksdagsOrdningens 44 §• innehåller 2ne serskildta Stadganden, det ena: då någon Konungens Proposition, äfvensom uti RiksStånden väckte allmänna frågor blifvit af behöriga Utskott till utredande upptagne, i hvilket fall ett exemplar af Utskottens yttrande må hvarje Stånd tilldelas ; det andra åter, som här inträffar : enär Utskott vill återlemna något ifrån ett eller flera Riks - Besv. och Ekon. Utsk. Betänkanden. Stånd remitteradt mål, såsom till dess befattning ej hörande, då stadgas med uttryckliga ord : att Utskottet bör afgifva sitt utlåtande till det eller de Stånd, sorn remitterat, samt derefter afbida samtiga Ståndens, eller, i händelse af bristande pluralitet, ConstitutionsUtskottets yttrande, under hvilket Utskott målet anses höra.
M:ts framställning och hufvudsakligen af skäl, att det var fråga blott om obetydliga belopp samt att bevekande omständigheter anförts, ej sällan afstått sin rätt. Den hemställan, Stats-Utsk:t afiåtit, har tillkommit med endast en ringa röstpluralitet och mot densamma hafva ledamöter från alla Stånden reserverat sig, anseende, i likhet med Utsk:safdelningen, att det tillstyrkta beslutet icke öfverensstämde med statens fördel. När frågan var före på afdelningen, gjorde sig den åsigt gällande, att afstående af Kronans rätt icke borde ega rum i annat fall, än att beloppet vore obetydligt, att särdeles bevekande omständigheter förefunnos och att Kronans rätt till arfvet vore klar och fullt bestämd. Vidare ansåg afdelningen, att danaarf icke borde efterskänkas åt kommuner för uppfyllande af sådana behof, som dessa voro pligtiga att sjelfva bestrida. Utsk:t deremot har gått en annan väg och, utan att följa någon bestämd H. II. 15 226 Den 31 Januari f. na. princip, beslutat om de gjorda framställningarne om eftergift af Kronans rätt. Hvad den nu förev:de punkten beträffar, har Utsk:t för sitt beslut anfört tvenne skäl: Lo att likartade eftergifter vid föregående riksdagar egt rum, och 2:o att den person, efter hvilken arfvet fallit, i 20 år varit skollärare i församlingen och der samlat sin förmögenhet. Beträffande det första skälet, att staten förut gjort eftergifter, torde hvar och en inse dess haltlöshet, och som det andra skälet i och för sig icke torde förtjena något afseende, synes det beslut, hvari Utsk:t stadnat, halva tillkommit utan några egentliga motiver. Då härtill kommer, att Kronans rätt till ifrågav:de arf icke ännu är afgjord, enär den tid, inom hvilken lagen tillerkänner okända arfvingar rätt att anmäla sig för arfvets åtnjutande, icke ännu förflutit, yrkar jag att R. o. Ad. måtte afslå Utsk:ts Betänk, i denna del.
Hon stig s&amp; spiid .och barnslig ut. " Om, ni visste bvad jag skulle vara rildd om er, hur jag skulle skydda er - " Hedvig var bedofvad; oaktadt allt klnde hon en varm ström som trangde till bjartat. Det susade far öronen, hon hade knappt medvetande och kande som om hon ornojligt kunde saga ett ord. " FBr jag intet svar? " - han böjde sig nhmrere till hennes ansigte, och armen som hvilade p&amp;. hennes stolsrygg visade tecken att vilja narma sig. Hou ryckte till. Skulle hon binda sig nu? Nej, hon mlste &amp; emanna sig. - Det gick en skugga öfver doktorns ansigte, han hade nyss varit nlstan saker p&amp; sin sak. " Kan ni inte alska mig? " frtigade han med half förtviflan I rösten. " Jag &amp; r sh förvhnad ", stammade Hedvig, endast för att saga nggot som icke betydde ja. Törviinad! - Det ar inte möjligt, jag har alskat er i nlra .ett Ar, och jag bar pii sista tiden inte alls sokt dölja minn kansler för er. Ni borde vara beredd. Ni borde ha hunnit besluts er för .om ni ville ta emot mig eller inte ", tillade han med en v i ~ otilighet s i rösten. Han var icke utan nerver, och dessa f&amp; minntes hade slitit .dem mer an nAgot annat ban varit med om. " Hvad har ni emot mig? Jag bar ingen lysande stUlning, jag medger det - » Hedvig gjorde en hastig afvarjands itbörd. " Jag har ingenting emot er " - hon r8tade upp sig och talade ' men jag kdnner e r inte. ' 1&amp;gt, men lingsamt och bestamdt " Besynnerligt! Ni klnner mig inte! Vi ha ju varit tillsarmmans otaliga giinger denna vinter. Mi kanner mig inte! Och jag Banner e r, jag kanner er SA viii att jag set att af allas kvinnor p&amp; jorden vill jag endast ega er - er och ingen rannan! "
Kring mitt tittskåp bilden ring I Jag till allmän fröjd och gamman Nu en stund vill vefva kring. Se hvad taflor, små och nätta, Som för eder träda fram! Mycket vore här berätta, Om ej minnet kom på skam. Se hvad skaror af regenter Och emblemer skådas nu: Drottningar och presidenter, Kejsare och kungar j u l Ifrån söder och från norden, Ifrån öster och från väst — Från hvarenda vrå af jorden Se vi här högboren gäst. Hvarje tafla har en stämpel Med fixeradt värde på; f i l g Köp en sådan till exempel Och man stiax skall äga då: - S o. Talisman, som öfvervinner Hvarje gräns och stängsel lätt, _ g ° Vägen till hvart världshörn finner tn? g Med det sällskap, man den gett. — CD jf - o ta " Namn man vet på taflan, bara zrt&gt; s » Man på den en stund får se, O öo Eljes skulle det väl vara 52 t-ti c * Riktigt uppåt väggarne. Namnets typer, som man finner, Blanda se ' n på bästa sätt, Då på nytt man tittskåp vinner, Där man vefvar fram helt lätt: &lt;n S &gt;&lt;i&gt; a Hvad nog bonden marknadsdagen Visat sig i Bacchi blod; Och hvad nog en falsk, förslagen, Tjufven var, med tunga god; Ett af kisses smeknamn många (Många namn har barnet kärt)! Gammalt mått utaf de långa; Träd som stormar trotsa lärt; Två de värsta pojkfilurer Man i bygden sett bestämdt; I hvad dessa två figurer Lago med hvarandra jämt; Säg hvad kokar stundom mamma, Söt och rar och lockande? Hvad hon då de små hör stamma, När hon måttligt vill dem ge; Fastän tid utplånar spåren Efter snart sagdt allt man vet, Tar den efter djupa såren Dock ej bort — ja, säg mig det! Säg mig verb — jämt kastet hela: Presens och imperativ!
I § i ( har Utskottet föreslagit så stora valdistrict, alt i det södra Sverige minst tre, och i det norra minst två Representanter belöpa sig på hvart och ett, proportionsvis mot hela Rikets antal a5o. Om det serskildt gjorda förslaget, att hvarje valdistrict skulle välja en af hvart Stånd, hade blifvit antaget, skulle jag hafva insett nödvändigheten af dessa stora district; i detta fall hade minst fyra eller fem Representanter bordt utses inom hvart och ett sådant; — i mindre grad hade ett dylikt förhållande uppstått, om vallagen hade innehållit stadgandet, att en fraction af det valda antalet alltid skulle bo inom districlet, och en annan få väljas öfver hela Riket. Men, då intetdera af dessa förslag blifvit af Utskottet godkändt, kan jag för min del icke inse någon annan vinst af stora val-district, än att för - Bil. till Co/istitutioris-ZJtshultets Memorial, N:o 33. 7 svära en framlida öfvergång lill det direcla valsattet. Någon alldeles motsatt tanka liar inom Utskottet velat göra sig gällande, att man nemligen skulle genom stora val-district göra sjelfva val-akten likare den, som eger rum, när directa valens princip år antagen. Likhet i yttre skenet kan vissei ligen uppstå; — om t. ex. Pröfnings-Coinileen i Malmöhus Län skulle fatta det beslutet, hvartill 10 § i Utskottets förslag berättigar, att låta liela Länet blifva ett enda valdistrict, kunde visserligen en förening af mer än 4oo valmän, sammankomna blott för valakt, föranleda lika tumultuös församling, som de beryktade Engelska; — men den väsendtliga skilnaden qvarstode dock alltid mellan directa och indirecta valprincipen, att den förra intresserar folket för valen, och derigenom, utbildar det till politisk frihet och till representativ statsförfattning. En annan, i min tanka, menlig följd af stora val-district, är den, alt hvarje valman måste rösta på ett större eller mindre flertal.
Det var något ganska ovanligt att se den unga krementerna äro till sin mängd och utseende grefvinnan stå framför den stora trymåen, såsom mycket växlande allt efter de intagna födoämhon nu gjorde. Men då hon i nästa minut i spenenas art. De blifva rikligast hos personer, ' geln såg fröken Britas inträde, vände hon sig om som företrädesvis lefva af vegetabiliska, mera med ett vänligt leende. Hon hade för ro skull företagit sig att profva juvelerna — det tunga skrymmande ämnen, särdeles sparsamma om halsbandet tog sig förträffligt ut på den hvita födan består af rent senfritt kött, ägg, smör halsen, och det gnistrande diademet i hennes och mjölk. D e t t a bör beaktas vid anordnanmörka hår klädde henne så väl, att hon i detta ögonblick var riktigt vacker. det af dieten under olika sjukdomar i tarmKnapt hade hon dock vändt sig mot gamla kanalen. (Forts.) fröken, förr än denna gaf till ett lätt utrop — men det var icke af beundran, som man skulle kunnat tro, utan det var ett hälft undertryckt rop af förfäran, och på samma gång hade den gamla tagit ett par steg framåt, som hade hon velat skynda fram för att slita af sin matmor hela grannlåten. Berättelse af Hedvig Indebetou. Grefvinnan märkte det med förvåning, men (Forts.) Brita, som åter hämtat sig, sade nu med en ton Grefven kom hem, och i glädjen häröfver glömde af oro och djupaste allvar: » Fru grefvinna, — hans unga maka förgångna tider för att lefva i bär aldrig dessa olycksaliga juveler! » det närvarande. Än ströfvade hon vid hans sida Grefvinnan studsade något, men i nästa ögongenom den vidsträckta parkens ekdungar i den blick grep hon tillfället i flykten och inbjöd med vackra aftonstämningen, eller åtföljde hon honom en åi börd gamla fröken att taga plats bredvid sig på åkturer eller långa vandringar kring ägorna i den lilla bekväma soffan — toalettrummet var under dagens lopp — allt under det att styrelsen nämligen helt och hållet inredt i modern stil.
Till dessa medel höra kyrkoklockorna förutsatt att de undfått ordentlig invigning och dop. De mot höjden uppstigande tempeltornen, kring hvilka menniskornas låga bostäder samla sig, äro, då deras klockor ljuda, att likna vid hönan, som öfver sina kycklingar utbreder skyddande vingar, ty den vigda malmens toner bortjaga demonerna, samt afvända åska och storm (”Vivos voco, mortuos plango, sulphura frango” en vanlig inskrift på kyrkoklockor). Landtmän, som önska särskildt skydd af kyrkan för sin gröda, betala till henne välsignelsekornet. Under svår torka hålla presterna förböner och anställa regnprocessioner, vid hvilka bilder af jungfru Maria och helgon kringbäras, fälten besprängas med vigvatten och väderleksbönen sjunges25. Hemsökas åkrarne af skadedjur, vet kyrkan medel äfven mot dem. Hon befaller dem i Guds namn draga sina färde, och lyda de icke, anställes en ordentlig rättegång, som slutar med deras exemplariska bestraffning, ithy att kyrkan bannlyser dem. Sådane rättegångar äro under medeltiden ganska vanliga. Ett par exempel på dem må anföras. År 1479 anstälde ollonborrarne förhärjningar i nejden af Bern. Sedan stadens myndigheter mot denna landsplåga begärt hjelp af biskopen i Lausanne, herr Benoit de Montferrand, beslöt sig denne för att till ollonborrarne utfärda ett förvisningsbref, som högtidligen i folkets närvaro upplästes af en prest å kyrkogården i Bern. ”Du oförnuftiga ofullkomliga kreatur, du ollonborre,” så började brefvet, ”du, hvars slägt aldrig varit i Noaks ark! I namn af min nådige herre och biskop i Lausanne, i kraft af den högtlofvade treenigheten, genom frälsaren Jesu Kristi förtjenst och på grund af den lydnad J ären den heliga kyrkan skyldige bjuder jag eder, ollonborrar, alla i allmänhet och hvar och en i synnerhet, att vika från alla orter, på hvilka vexer och uppspirar näring för menniskor och boskap.”
Efter öfvervägande af allt hvad sålunda i ämnet förekommit, funno Rikets Ständer: att det, redan vid 1809 och 1810 års Riksdag, i 27 sammanhang med då stadgade grunder och nya ordning för Stats-Verkels förvaltning, nödigt ansedda Riksbokslut blifvit af Stats-Kontoret uppgjordt på ett sätt, som icke allenast uppfyller det från början åsyftade ändamålet, eller en sammandragen räkenskap öfver Siats-Verkets medel, utan också lemnar en lika grundlig öfversigt af Statens hela penninge-uppbörd i och för Styrelsens särskilda grenar; att Riks-Hufvudboken, vid en sådan omfattning af Nationens hela penningeskalt, tillika innebär en förut saknad statistisk upplysning, så väl i afseende på beskaltningsverket och de beräkningar, hvarpå detsamma bör stödjas, som huru medlen äro påräknade att för behofven användas; att större säkerhet samt mycken lättnad och skyndsamhet i arbetet vunnits derigenom, att bokslutet blifvit grundadt på Länens specialräkenskaper, af hvilka ett exemplar till Stats-Kontoret insändes; att, genom ofvanomförmälda regleringar af detalj-räkenskaperna, den förut bestämda ordning i räkenskapsoch redogörelseverket, hvilken, af i sednare lider tillkomna skatter eller andra inträffade förändringar, var rubbad och försvårad, blifvit återställd på ett efter sådana ändrade förhållanden lämpadt sätt, som medförer närmare kontroll å medlens förvaltning och disposition; att uppbörden och levereringen af SlatsYerkets inkomster, kort efter den vid uppbördsårets slut, den 3o April, lör det förflutna året skeende summariska redovisningen, på sätt för åren 1821 och 1822 ägt rum, i påföljande Juli månad kunde, genom sammandrag öfver de inkommande Landt-räkenskaperna, utrönas i StatsKontoret, som vidare vore i tillfälle att följa gången häraf; att, då Riks-Hufvudboken, så snart specialräkningarne, enligt hvad föreskrifvet var, till Oktober månad inkommit, kunde företagas till afslutning för det föregående året, Stals-Verkets tillstånd följaktligen, i likhet med hvad i Juli månad 1823 skett, kunde för Rikets Ständer eller deras Revisorer framläggas under det nästföljande årets lopp; samt alt ifrågavarande Riks-Hufvudbok, sorn visade Siats-Verkets ställning vid Irenne särskilda terminer af året, nemligen: dels vid kalender-årets utgång, dels vid uppbördsårets slut, den 3o April, och dels vid räkenskapstidens förlopp, den 3i Augusti, var lättfattlig, klar och tydli" samt sålunda i alla hänseenden väl ordnad.