Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kommer någon den till hjelp, som finnes i nöd stadd, efter ty förut sagdt är; vare ock för honom lag, som hade han sjelf i den nöd sig befunnit. § 60. Huruledes vid uppror eller upplopp, så ock i vissa fall vid angrepp å dem, som till krigsmagten höra, våld må med våld mötas, derom är särskildt stadgadt. Om skadestånd. § 61. Ersättning för den skada, som någon genom misshandel, hvarom sagdt är, tillfogat annan, vare den brottslige pligtig att gälda, ehvad gerningen skett med uppsåt eller af vållande-, och skall under skadeståndet räknas icke endast läkarelön och annan kostnad, ritan äfven ersättning för hinder eller brist i den skadades näring, för sveda och värk, så ock för lyte eller annat stadigvarande men, om sådant blifvithonom tillfogadt. § 62. Komma maka eller barn efter den, som dödad blifvit, att genom hans frånfälle sakna nödigt underhåll; då skall deni, efter ty, med afseende å så väl den brottsliges tillgångar, som andra omständigheter, skäligt pröfvas, tilläggas såsom skadestånd hvad för makan eller barnen tarfvas till dess de sig eljest försörja kunna; och må det skadestånd, efter omständigheterna, sättas att utgå på en gäng eller å särskilda tider. Lag-Utskottets Betänkande N:o 20. 45 Gemensamma bestämmelser. § 63. I afseende å delaktighet i brott, som i denna författning omförmälas, komma, der annat här ej finnes särskildt stadgadt, de angående delaktighet i missgerningar i allmänhet gällande föreskrifter att tjena till efterrättelse. § 64. Med svår kroppsskada förstås i denna Författning sådan skada, som i 11 fj sägs. § 65. Ilar man, vid dråp eller annan misshandel, träffat annan, än den man döda eller misshandla ville; straffes som vore gerningen för öfvad emot den, åt hvilken den ämnad var; dock skall ej, till straffets förhöjning, afseende å särskild egenskap hos denne eller å särskildt förhållande emellan honom och gerning smannen göras annorlunda, än såsom å en försvårande omständighet. § 66.
— Vid öfvervägande af allt hvad i detta ärende förekommit och dervid först af frågan huruvida Lifrustkammaren eller Kongl. Bibliotheket borde uteslutas ur museibyggnaden, hvilken, enligt den af komiterade verkställda utredning, icke lämpligen kunde inrymma begge dessa samlingar jemte de öfriga, haile Kongl. Maj:t, på de skäl som Komitéen anfört, funnit dess sednare alternativförslag hafva företrädet, så att byggnaden, med uteslutande af Bibliotheket, för hvilket ökadt utrymme kunde provisoriskt beredas i nuvarande museirummen uti Stockholms slott, skulle i den första eller bottenvåningen inredas för de historiska samlingarne, Kongl. Klädkammaren deribland inbegripen, och Myntkabinettet i andra våningen för skulptur, för Lifrustkammaren och en af hvarjehanda konststycken af guld, silfver, elfenben, glas, emalj med mera bestående så kallad »konstkammares» samlingar, samt i tredje våningen för målningsoch teckningssamlingarne, hvarje kollektion med dertill hörande nödiga arbetsrum i Stats-Utskottets Utlåtande X:o I9S. 11 samma våning; hvarförutan trapphuset skulle upptaga ofvanberörda samling af gipsafgjutningar efter de märkvärdigaste och skönaste skulpturverk, från äldsta tider till nuvarande, samt källarvåningen innehålla värme-apparaten, bostäder för portvakt och eldare, jemte utrymme för åtskilliga förråder. Då den kostnad. som komiterade, på grund af noggranna och i de minsta delar utförda beräkningar, upptagit för detta alternativförslags verkställande, jemte byggnadstomtens stenläggning, plantering på östra och en del af norra sidan med låga buskvexter i grupper samt förseende med trottoirer, quai och stängsel mot granntomterna, uppgår till 443,621 K,:dr 59 öre; men i denna summa inbegripas 15.000
Maj:ts nådiga samtycke beroende, inskränker sig Utskottet för närvarande till den hemställan, att Rikets Ständer, derest Utskottets sålunda framställda åsigt varder godkänd, måtte uti skrifvelse till Kongl Majit i underdånighet anmäla hvad i ämnet förekommit, med anhållan att, sä vid t hinder icke finnes möta lör ofvanomförmälda af Krigs-kollegium hittills förvaltade fonders och kassors öfverlåtande tili Rikets Ständers Riksgälds-kontor, i utbyte mot bestämda ersättningsanslag, Kongl. Majit må täckas meddela Rikets Ständer nådigt förslag de rom, upptagande jemväl de vilkor och reglemente!iska stadgande!) i öfrigt, hvarunder verkställigheten må ege rum. Stats-Ultkottels Utlåtande M /.?. 99 Kongl. General-krigs-kommismriatet. % *8 1838 års Rev.-ber. pag. 92. IJtlål. pag. 244.) I afseende å uti Kongl. Krigs-kommissariatels räkenskaper formelt afförde, men till återbäring anmärkte medel, 4,562 R:dr iO r:st. Banko, hvilka, i anse ende till anförda besvär, ej kunnat indrifvas, hade Revisorerne inhemta), att dessa medel, allt efter som klagomålen hunnit afgöras, upptoges lill redovisning af Krigs kommissariatet, som förklarat sig ämna bos Kongl. Maj.t göra underdånig anmälan om de balanser, hvilka vid Kommissariatets upplösning ännu kunde vara oredovisade. Enligt hvad Utskottet inhemtat, har Kongl Krigs-kommissariatet, i öfverensstämmelse med sin, i anledning af Revisorernes ofvananförda yttrande, i underdånighet tillkännagifna afsigt, jemte skrifvelse den 5 nästlidne Maj, till Kongl.
Leijonancker år 1847 upprättadt förslag, upptagande kostnaden för sagde företag till 60,974 Ridr 24 sk. Biko, men de härom gjorde framställningar icke vunnit önskad framgång, hafva Grenna stads Magistrat och Äldste samt öfrige innevånare hos Kongl. Majit i underdånighet ånyo anhållit, att Kongl. Majit täcktes till Rikets nu församlade Ständer utlåta nådig Proposition om beviljande af statsanslag 16 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 120, lör den påbörjade hamnanläggningens fullbordande, hvartill, med afseende å de sedan 1847 stegrade priserna inom orten å dagsverken och materialier, erfordrades ett belopp af 114,679 R:dr Runt, enligt den på Hamn-direktionens föranstaltande af Kapitenen A. G. von Essen verkställda omarbetning af den förut uppgjorda kostnadsberäkningen. Till stöd för denna underdåniga framställning hafva sökanderne, under åberopande af förut i ärendet ingifne handlingar samt med anmälan om kommunens oförmåga att utan understöd af allmänna medel fortsätta och fullborda den ifrågavarande hamnbyggnaden, vidare hufvudsakligen anfört hurusom erfarenheten visat, att den kommerciela rörelsen inom
Om här nemi. blott vore fråga om att uttrycka R. o. Ad:s egen opinion, uppstode otvifvelaktig! intet hinder för R. o Ad. att genast antaga Gr. v. Fersens förslag; men så snart R. o. Ad. önskar att åt denna adress gifva form af R. St:s adress, fruktar jag, att Frih. Cederströms anvisning på formen icke kan lagenligt förbises, emedan, om R. o. Ad. antager den af Gr. v. Fersen föreslagna adressen och inbjuder de öfriga Stånden att förena sig uti densamma, men blott en ledamot inom hvarje Stånd finner sig missnöjd med något ord uti adressen, kan densamma icke återremitteras till R. o. Ad., utan till det för alla Stånden gemensamma Utsk., som skulle sammanjemnka adressen. Detta är skälet, hvarföre jag instämmer med Frih. Cederström i detta fall; men jag tror, alt denna långsamhet kunde undvikas, om man kunde vara förvissad, att de 3 öfriga Stånden skulle antaga förslaget. Jag har trott, att om man vill målet, Exped.Utsk. säkerligen inkommer med förslag så hastigt, som R. o. Ad önskar, och att beslut öfver förslaget så hastigt derefter kommer att fattas, att man vinner det resultat, som åsyftas; men att deremot, örn man ej kommer dit, det lärer vara ett bevis uppå, att opinionen icke är stämd för den föreslagna åtgärden. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. till bifall å Oecon.Utsk:s nu föredragna utlåt. Ropades nej. JI. Ex. framställde derefter propos. till afslag å samma utlåt. Ropades ja. Frih. Cederström: Mot den af Hr Gr. o. Landtm, framställda propos. till afslag och Ståndets dertill Iemnade bifall får jag anmäla min reservation. Frih. Ehrenborgh: Jag vill visserligen icke anmäla nå - Den B September. någon slags reservation mot den framställda propos.; men jag tror, att ordningen fordrat, alt Hr Gr. o. Landin, först framställt propos., huruvida Frih.
Verification af restoch afkortningslängder, och granskning af erlagd betalning för krono-skjutser 12. Utwäljande af fullmäktige för socknen, så wäl i allmänhet, som för särskildte ärender 13. Tillsyn å socknemagaziner samt redogörelse derföre 14. Intygande om personers förhållande, hwilka anmälas till belöningar hos Sällskapet Pro Patria, Patriotiska Sällskapet samt andra allmänna eller länet särskildt tillhörande sällskap som äga rätt att tilldela belöningar, äfwensom yttranden om gjorde uppodlingar och bewis om tillwerkad saltpetter 15. Waccinations befordrande och jord-gummors antagande 16. Öfwerenskommelser om saltpetterskattens utgörande, wäghållning, snöplogning, brobyggnad med mera dylikt 17. Öfwerenskommelse om befordrande af allmän ordning och sedlighet Oftast rörde frågorna bara den egna socknen, men ibland rörde de ett helt pastorat och då hade man gemensam stämma med huvudförsamlingen. Dessa kallades som regel gällstämmor. Protokollen från dessa finns mestadels bland huvudförsamlingens sockenstämmoprotokoll, men kan också finnas som avskrifter i annexförsamlingarnas kyrkoarkiv. Häggenås ingick i Lits pastorat tillsammans med Kyrkås. Kyrkoherden var placerad i Lit och komministern i Häggenås. Under den tid som utgåvan omfattar var pastoratet bemannat av kyrkoherde Nils Feltström åren 1828–1857 och komminister Nils S. Häggenås socken gränsar i norr mot Hammerdal, i väster mot Föllinge, i söder och öster mot Lit. I socknen fanns början av 1800-talet av 97 större och mindre hemman och 40 torpare (G. Rydstedt, Häggenås hembygdsbok, 1933). Folkmängden 1820 var 845 personer, 1860 hade den ökat till 1370 personer. Vid en biskopsvisitation 1811 hade beslut tagits om att ersätta den medeltida kyrkan i Häggenås, som hade blivit alltför trång, med en ny större. 1828 påbörjades planeringen, bygget startade 1832 och var klart 1837, utom delar av inredningen som pågick ytterligare några år.
Det står visserligen så på de tabeller, som ligga i Riddarluts genealogiskåp, men vi veta alla, och det är allmänt erkändt, äfven i vår Riddarh.-Ordn., se 7:de §:n 7:de morn., att genealogierna äro bristfälliga. 1 förevarande fall ligger bristfälligheten just deruti, att den nämnda Brynte Bertilsson blifvit antecknad som ättens stamfader; men han har icke bevisligen varit RiksRåd, utan denna värdighet innehades först af hans sonson Anders Pedersson, från hvilken man således måste räkna Fårdalaättens ursprung, och hvars afkomlingar utdogo 1801. Skulle återigen ätten M 1 räknas icke från Anders Pedersson, utan högre upp, så skulle det icke finnas mer än en enda familj Lilliehöök, och alla denna ätts ledamöter upföras under JU 1. I sådant fall skulle ätten JV* 66 aldrig hafva förefunnits, hvaraf tydligen synes, att det å de nuvarande genealogierna uptagna förhållandet är origtigt, som äfven bestyrkes af Hr Gr. Lewenhaupts anförande till Riddarh.-Direktms prot. af d. 2 Juli 1861. Gr. Lewenhaupt, Adam: anförde skriftligen: Då under tvisten rörande denna fråga mitt mamn flera gånger nämnts, anser jag mig tvingad att yttra mig. I mitt anförande den 12 Mars 1861 till Riddarh.-Direktms prot. har jag framlagt resultatet af de forskningar, jag, på Ilögl.
Nu var visserligen, enligt hvad Storey ’ s närmaste vänner intygat, denna hans öfvertygelse grundad på ett missförstånd, men den närdes oaflåtligen genom den ångest, han kände öfver gin oersättliga förlust, och den ledde hans annars så sunda förstånd in på betänkliga villospår. Han begagnade sig nemligen af sin tidning för att slunga skarpa anklagelser mot de läkare, som vårdat hans maka under hennes sista sjukdom, och han fortfor härmed, tills allt samman antog karakteren af en offentlig skandal, och hans bättre jag visade l) onom, huru oklokt och orättvist han ' burit sig åt, hvarefter han ofördröj-ligen gaf de förfördelade en lysande och fullständig upprättelse. Hade hans maka fått lefva, skulle hans framtid sannolikt ha artat sig annorlunda, och framför allt skulle han utan tvifvel ha kunnat lättare bärade motgångar och pröfningar, som nu snart följde döden i spåren. Några månader efter hustruns död drabbades han af ett svårt missöde. Han halkade och bröt af sitt ena ben. Brottet läktes snart, men vare sig nu läkarae ej förstodo sin sak, » eller han sjelf var oförsigtig, nog af: för sin återstående lifstid måste han plågas af ett slags styf krokighet i det brutna benet. Han, hvars gestalt dittills varit ett mönster af smidighet och ädelt jemnmått, hade svårt att förlika sig med denna motgång. Andra vedervärdigheter stötte tilL Hans syn försvagades, hans bäste vän svek honom, hans kommunala sträfvahden brännmärktes såsom egennyttiga, o. s. v. Allt detta verkade förslöande på hans nerver. Han vardt allt mera retlig, men allt mindre förbehållsam. Hans tungband löstes, och man förundrade sig allmänt öfver hans utomordentliga höflighet. Hans kärlek för blommor, djur, små barn och — vackra fruntimmer kände nu mera inga gränser * Men en föreställning jagade honom envisast af alla: minnet af den hädangångna makan. Han böljade grubbla. Oaflåtligt och ihärdigt spanade han efter någon väg, hvarpå han skulle kunna sätta sig i förbindelse med henne. Han inbillade sig ofta, att hon nattetid uppenbarade sig för honom i synlig måtto.
En enda fråga bara. Om han vore fattig, skulle YNGVA ser Thora in i ögonen. samma vis. Tar ett blomglas från sybordet. Men jag ska' gå ut efter litet friska blommor, de här äro ju alldeles vissna. Går mot fonden, men vänder tillbaka, knäböjer framför Thora och för hennes hand till sina läppar. Springer sedan ut. sig sedan vid bordet midt i rummet och stöder hufvudet mot händerna. Thora andas smärtsamt, vacklar ett par slag kring golfvet, sätter Det skulle jag tror jag fast kanske inte på Femte Scenen. THORA. RASK. Glömde lemna igen köksnyckeln. Thora vänder stelt RASK från höger. och långsamt hufvudet mot henne. Belåtet. Jo jo, jo jo! Unga karlar för så'nt der med sig. Ifrigt. Har han gifvit sig i väg? THORA. Ge mig nyckeln. RASK lyder. Går mumlande mot fonddörren, der hon stannar. Ansigtet arbetar. Återvänder slutligen till Thora och stryker henne tafatt öfver håret. marna kring Rask och snyftar djupt till. Gråt hon, gråt hon. Ja' kunde inte gråta, ja'. De' va' som om tårarna trängt ut i kroppen å stanna qvar. Min gick en söndags måron, hon. Ville gå i kyrkan ensam. Ja' sa' brå mig, å så kom hon aldri' tillbaka. inte nej, ja' sa' aldri' nej, de' ha' ja' då inte att föreTHORA klappar Rask på handen. RASK. Stackare, stackare! Thora rycker till. Slår sedan ar Kom igen sedan. Lemmar henne nyckeln. Hon kom aldri' tillbaka, aldri' tillbaka! Slår förklädet öfver hufvudet och går snyftande till höger. THORA springer fram till fönstret till venster och ropar ångestfullt. Yngva, Yngva! Vill mamma något? YNGVA utanför. THORA. Sätter sig vid fönstret. Solnedgång. Nej, ingenting alls, ingenting alls. Stanna, der du är! _________ Sjette Scenen. THORA. ALLAN. Är pappa här? Er far! Nej. ALLAN hastigt från fonden. THORA. ALLAN.
Vi hafva nu att betrakta hufvudbanken och lånecontoren i Malmö och Götheborg såsom trenne nära nog af hvarandra oafhängiga banker med mer eller mindre bestämda capital för hvardera. Detta är oriktigt, och jag skulle derföre önska det tillägg till 1 morn., att det får bero på Bancostyrelsen att reglera summorna emellan Riksbanken och filialcontoren efter proportionen af de låneansökningar, som till hvardera inkomma. I öfrigt tillstyrker jag bifall till § och anser icke nödigt att tvista derom. I afseende på hvad här blifvit ytlradt derom, att straffräntan borde beräknas längre än 3 månader, får jag erinra, att om execulionsmålen för discontverkens fordringar blifva behörigen fortskyndade, så kan jag icke förstå, att del skulle fordras mera än 3 månader att indrifva lånet. Väl har fogden ingen ansvarsskyldighet för bristande redovisning öfver utmätning, förr än 3 månader förflutit från den då han mottog Konungens Bef:h:des utslag, men särskilda författningar hafva redan för många år sedan förständigat vederbörande, att discontmålen skola fortskyndas framför andra mål. Sådana executioner kunna således ganska väl vara verkställda inom 3 månader, och då vore det orättvist att längre beräkna straffränta, derföre att redovisning icke samma dag kan ske. För min del anser jag derföre BancoUtsk. hafva haft ganska rätt, och jag biträder så mycket - Den 12 April e. m. 361 ket hellre dess förslag, som liela denna lagstiftning om straffränta står på sidan om allmänna lagen och är de facto ett procenteri, fast det blifvit de jure emot allmänna lagen bifallet. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Sedan jag begärde ordet, hafva så många talare yttrat sig tillstyrkande för det hufvud sakliga innehållet af dessa momenter af den 25 §, och detta så utförligt, att jag finnér mig vara i det närmaste förekommen i hvad jag ämnat säga. Jag anhåller dock nu att få lägga några ytterligare skäl till dem, som redan blifvit nämnde. Jag finner det vara ganska väl betänkt af Utsk. all i punkterne b) och c) föreslå upphörande af de särskilda reservfonder, som hittills funnits.
Och detta gäller icke allenast de svaga hjemoma, utan de störste statsmän hafva i rikaste mått skattat åt denna fåfänglighet - Så såg man vid underhandlingarna om förnyande af förbundet mellan Sverige och Frankrike alltsammans vara nära att stranda på den högst riksvigtiga tvisten mellan Oxenstjema och Richelieu, hvilkendera af dem skulle först besöka den andre, då Oxenstjema kom till Paris, till dess att slutligen den stolte fransmannen beqvämade sig att först helsa Frankrikes gäst, Ur Dagens krönika. 2 6men han kunde icke förmå sig att göra det officielt, utan han passade på en gång, då han var ute och åkte, att så der en passant och i sin hvardagsdrägt göra svenske kanslern ett besök. Mer rasande spektakel i rangstridemas historia har man väl icke heller upplefvat, än det som uppfördes vid den under Sveriges bemedling tillkomna fredskongressen i Ryswijk 1697. Macaulay vet berätta lustiga saker om detta narrspel. Det gälde ingenting mindre än att mäkla fred mellan Ludvig XIV och alla de makter, som i koalition stredo mot honom. Detta hindrade icke. att man lemnade den vigtiga saken å sido för att i stället gräla om rang och företrädesrättigheter, och medlaren hade en ingalunda lätt sak att hålla ihop kongressen icke så mycket på grund af oenighet om fredsvilkoren utan fastmer med anledning af de många ' etikettsfrågor, som togo hans uppmärksamhet i anspråk. En mängd sammankomster höllos för att afgöra, huru många vagnar, huru många hästar, huru många lakejer och pager hvaije minister skulle vara berättigad att medföra till Ryswijk, huruvida lakejerna skulle bära käppar eller svärd, huruvida de skulle ha pistoler i hölstren, hvem som skulle intaga främsta platsen, då de visade sig offentligt och hvilkens vagn skulle köra främst på gatorna. De kejserliga ambassadörerna gjorde anspråk på att sitta öfverst vid bordet. Detta ville spanska ambassadören icke med-gifva utan sökte att sjelf tränga sig mellan dem. De kejserliga ambassadörerna vägrade att gifva kurfurstens och republikens sändebud excellenstiteln.
För sidenfabrikerna kunde alltså sagde verk numera icke anses behöfligt, och bibehållandet afen industri-inrättning, hvartill kronan hade inskränkt eganderätt, men en enskild familj ständig besittningsrätt, syntes dessutom vara stridande emot de för ulöfvande af fabrik och handtverk i gällande Fabriksoch Handtverks-ordning lagde grunder.
KonglMastt, som, efter inhämtande af Wederbörandes underdåniga utlakande, detta mål i Nådigt öfwcrwägande tagit, har wal, a ena sidan, funnit, alt en sadan widstrackt och med forskningen i Le minsta detailierna förbunden Rewision af hela Nio ars räkenskaper »kulle, för att blifwa nagorlun, da fullständig, dels fordra .en längre tid och ett derunder oafbrutit Arbete, dels ock medföra en gansta betydlig kostnad, till hwars bestridande Riksens Ständer icke utfatt någre medel och Stars-ansiaget för Extra Utgifterna icke lemnar någon tillgäng, samt, ä andra sidan, att, enär, genom en redan förut i wänlig wäg förräkrad granskning och i följd af derwid förekomna samt i Laga ordning till slut befordrade anmärkningar, Statens rätt synes haswa blifwit tryggad eller aterwnnnen, denna nu ifragawarande ytterligare RewisionSåtgärd tillafwentyrs ej skulle uppfylla det fäkta ändamalet, hälst sedan den ^af Kongl. Majit, uppå Riksens Ständers underdåniga hemställan, widtagne och genom Kongl. Maj:ls och Rikets Kammar-Collegium och Kammar-Rätt under den 18 Febr. nästledit ar utfärdade Författning rörande en inskränktare prescriptions-rid för Publika Räkenskapers Rewision och Redogörares answar, bercdt en ny och större säkerhet bade at Staten och de Nedowifande; Likwäl, och som Kongl. Majit pröfwat billigt, att Riksens Ständer ma erhålla alla de möjliga upplysningar, som kunde bidraga till winnandec af öfwertvgelsenS wisthet i afseende pa allmänna Penninge - Förwalt nin. Hys Den z Julik. ningens och Redogörelse-Werkets tillstånd under de förflmne arén, har Kongl. Maj:k welat i Nader wara betänkt, att, sa wida Riksens
Remman c rf) Sägenfjctcr, af fbtlfa eganberätt&afgtftcr erläggas) £>tto, font tmtefyaftoaå itnber 23oftäf(S Äuttgägårbar orf) Ärone Sorbe&offcSBlaiUal. Ilangöctnc tX:ie 1, 2 od) 3 uti H. H. ££n, fou åc 18 » * Srälfe-'Käntor. Cägenöetcr. 25crgrocrf. 3Äanufacturi«r, SabriEer od) £u»arnar od) inrättningar. SS ©limma. 3 § »: »: ss g »: 5? ss g »; ar ro ar ro O CT ro S> Ot ro o ar ro (37) £iU!)ör 23en>ittninaé:görort>ningeu 1851. ©ummanfft ifijttract éfu>et l?cla ^ennUntngen, cfcev 18 » * åre Sevania ning0*©tat>ga uti n. H. @nitgt Sångber ocfy ©ammattbrag: ©ftcr l:fla Strt » 2:bra Wto ©timma. Stariff öfwer Söärbet å Remman, forn innehafwaS imber eganbesrätt, (arnt be t 2 9lrt. 20 §. af 93ewittnutg8s©tabgan otnförmälbfe Remman, jjwtlfct wärbe ^warje år, inttff näfta 91tf8bag, fefe får för något Sä» uppffattaS lägre, än tjär utfätteS. 2. kariff till göpbelntng af ©alusSlceiSserfättningen utaf ©täbcrnc.
Efter en stunds meningsskiljaktighet och försvar för de olika meningarna, enades man dock genom att, som det heter, mötas på halfva vägen, hvarigenom min årslön bestämdes till 125 riksdaler för 8 månaders undervisningsskyldighet. Bönderna hafva alltid haft så svårt vid att förstå, att tankeoch förståndsarbete också är ett arbete, som förtjenar sin fulla lön. De uppfatta endast det grofva kroppsarbetet såsom fullt arbete, värdt sin fulla betalning, och vilja ej begripa, att den, som måste sitta på en stol i ett ofta kvaft och dåligt rum och undervisa dumma barn, i grund och botten sliter mera ondt än den, som får vistas i friska luften och der röra sina lemmar utan, vi få väl säga det, alltför stor tankeoch förståndsansträngning. O, sancta simplicitas! kan jag på latin utropa, men vill ej här inlåta mig på någon närmare beröring af detta för oss, folkets lärare, alltid så odelikata ämne. Emellertid var jag således numera anstäld såsom skollärare i min födelsesocken, Glimminge, hvarom också kyrkoherden skriftligen underrättade mig. Vid min derpå följande tacksamhetsvisit hos honom erhöll jag mina instruktioner samt utarbetade tillsammans med honom ett schema. Beata Henriksdotter ledde ännu undervisningen i Glimminge. Det hade ofta varit tal om att söka erhålla en examinerad lärare till socknen, men dels var det ännu ganska svårt att erhålla en sådan, på grund af den starka efterfrågan efter kompetenta lärarekrafter, dels voro bönderna till fullo belåtna med den undervisning, som lemnades, isynnerhet som den blef mycket billig. Prosten, dåvarande kyrkoherden, lät allt hafva sin gång. Ty den nödiga kristendomskunskapen fingo ju barnen ändock i skolan, och hvad som möjligen brast, bibringade han dem sjelf under den långa konfirmationsundervisningen. Och för folket tillämpade han alltid sin åsigt, att det, hvad verldslig vishet beträffade, lefde lyckligare med att känna för litet än för mycket. För mycket alstrar så lätt högmod och missnöje med sin lott. »Söker först efter Guds rike och dess rättfärdighet, så faller Eder allt detta till», upprepade han ofta i sina predikningar. Dock sträfvade han alltid efter att få en framstående folkets lärare efter sitt sinne, åt hvilken han tryggt kunde öfverlemna barnens uppfostran.