Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Säger den mindre bemedlade, att han är hindrad derifrån af brist på capital, så är det ingen, som förbjuder honom att slå sig tillsammans med en eller flera grannar eller med hela socknen om en betydligare panna eller att drifva nalängen i stort. Det är dessutom, på sätt Gr. Horn nyligen anmärkt, omöjligt att noga bestämma beskattningen efter redskapens beskaffenhet; emedan konsten under tiden emellan riksdagarna, för hvilka skatten bestämmes, kan göra sådana framsteg, att hon vid riksdagen näst efter ingalunda motsvarar den ökade production, som en måhända kort efter förra riksdagen gjord uppfinning medför. Öfverdirecteur Schwartz har, enligt hvad jag hört, påfunnit en inrättning, hvarigenom pannan genast lemnar starkare oell vida större afverkningsbelopp än hittills kunnat erhållas. Denna inrättning skall vara af så enkel beskaffenhet, att den, med obetydlig ändring i de nu brukliga redskapen, är användbar på nästan alla brännvinspannor. Af sådan anledn. anser jag bäst vara att lämpa skatten efter afverkningsbeloppet. Hvar och en måste då se till, att han, innan skatten förändras, erhåller sådan redskap, som afvei kar det möjligen största beloppet. Är redskapen dålig, blir afverkningen, och, i mån deraf, äfven beskattningen ringare. Huru afverkningsbeloppet skall beräknas, tilltror jag mig ej att bedömma. Det må veltenskapsmän och de som äro kunnige i yrket uppgöra. Kågon yttrade, att för distillering skulle särskildt betalas. Men 0111 nu pannorna kunna inrättas så, att de genast lenina mera sprit, så vore distilleringen i och med detsamma verkställd; hvadan det vöre förgäfves att bestämma skatt å särskildt verkställd distillering. Slutligen anser jag oriktigt att ingå lill Konungen med någon und. anhållan, det Han ville afsäga sig rättigheten att inställa brännvinsbränningen. Sådana omständigheter kunna förekomma, då det vore en välgerning för lhiket att bränningen inställdes, och då landets innevånare skulle anse sig ganska olyckliga, om Konungen icke kunde i behofvets stund begagna denna utväg. För min del afstyrker jag således något tillägg härom.
För min del, när jag besinnar, huru Cohst.Utsk. gick tillväga i de'charge-betänkandet, der likt och olikt, rimligt och orimligt, lades Statsrådets ledamöter till last; när jag vidare går till eftersinnande af de naturliga följderna af StatsUtsk:s förfarande, att, om möjligt är, göra Regeringen overksam igenom att afslå allt hvad afslås kan; när jag vidare tager i betraktande det understöd, som begge Utsktn hafva i den fria pressen att framställa för nationen Den iS November f. m. hvarje regerings-ledamot felaktig, som icke är en underd. tjenare elier medlem af riksdagsregenterne, jag menar den nyssnämnda coalisatinnen; så hade jag väntat, att Utsk., med afseende på ett sådant förhållande, skulle afhållit sig från detta tillstyrkande; ty jag frågar: när man först har satt Regeringen i omöjlighet att verkställa det, när man vägrar Regeringen det som icke nekas någon annan menniska, d. v. s. kraften af del gamla ordspråket: ultra posse nemo obligalur; när man nekar detta, hvad är då detta betänk. annat, — jag önskar att jag kunde säga något lindrigare, — hvad är del annat, än ett hånande af Regeringens oförmåga? Jag har uttalat min mening, derföre att det är hvarje riksdagsmans, icke allenast rättighet utan också skyldighet, att uttala sin mening. Jag begär propos. på afslag till detta betänkande. Mine herrar! från tanken på Regeringens, på Coust.- Utsk:s, på StatsUtskrs bestämmelse, garman så lätt öfver till tanken på vår egen bestämmelse. Vår bestämmelse i representationen är att återhålla all usurpation af makt, den må framkomma från Regeringen eller från ett parti bland R. St. Det är i dag, mine herrar! som denna vår pligt påkallas. Jag begär den, icke ensamt derföre att vi motsvaia vår pligt att tillfredsställa vår rättskänsla, jag begär den äfven för en annan orsak.
Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utskits hemställan, hvarvid svarades många nej jemte några ja, och sedermera propos. på antagande af Hr Olivecronas förslag, då svaren utföllo med många ja samt åtskilliga nej: och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Hr von Francken, Georg Wolfgang: Såsom vanligt, då Utsk:t icke vill tillstyrka bifall till hvad en enskild motionär föreslagit, är såsom hufvudsakligt skäl för afslag deri anfördt, att »Kongl. Majit icke funnit skäl derom göra framställning»; liksom det vid afstyrkande af hvad Kongl. Majit begärt heter »med anledning af statsverkets alltför hårdt anlitade tillgångar.» För min del gör jag icke afseende på hvem som väckt förslaget, utan endast, om det begärda anslaget är behöfligt. Hvad beträffar den ifrågasatta professionen i geologi, så kan väl icke nekas, att om en sådan någonstädes bör finnas, så är det väl i Lund. Jag vill icke upptaga tiden med att vidare utveckla denna sak, utan hänvisar till Professor Agardhs motion; och anhåller att R. o. Adm ville, i likhet med hvad Preste-Stit gjort, bevilja ett anslag af 4,500 rdr till ofvannämnde profession, å hvilket förslag jag anhåller om Hr Gris o. Landtnäs propos. H. Exc. Hr Gr. Sparre: Redan länge har vid Upsala universitet funnits en särskild profession i geologi och mineralogi, hvilket deremot icke är förhållandet i Lund, der någon undervisning i dessa ämnen således icke kunnat erhållas. Med afseende på de framsteg geologien på sednare tider gjort, samt de geologiska förhållandena i Skåne, olika med det öfriga Sveriges, vore det allt skäl, att en sådan profession funnes i Lund. Jag 364 Den 26 April f. m,. viii derför, i likhet med den siste värde talaren, yrka, att R. o. Ad:n måtte, med afslag å Utsk:ts hemställan och bifall till Professor Ågardhs motion, härtill bevilja ett anslag af 4,500 rdr ärligen. Gr.
Men då jag fruktar, att den mening, hvilken några värde Ledamöter yttrat, nemligen: 55att Bancosedlarnes värde beror blott på mängdens förhållande till Bankens rörliga Hypothek, Massa eller Silf v er fond" är alltför allmän 5 så befarar jag, att tillkännagifvandet af Bankens verkliga ställning skulle möjligtvis kunna föranleda till betydliga oredor. Man skulle nemligen tilläfventyrs försöka, att aj rithmetice uträkna sedlarnes verkliga värde; och utslaget af denna calcul skulle lätt kunna åstadkomma en olycklig skakning i myntvärdet, intilldess sanningen omsider hunnit segra öfver förvillelserna, och hehofvet ändtligen återgifva myntet det värde, som det bör äga, i anseende till myntstockens förhållande till landets produetion och varumängd. För öfrigt ser jag ingen verklig fördel 6 r 4 Den 29 Maji. att vinna, genom upptäckandet af Bankens tillstånd} men deremot är det åtraindstone osäkert, om ej stora och kanhända oförmodade olägenheter detaf skulle kunna åstadkommas. Då man derföre, genom upphäfvande af ett så uråldrigt stadgande, tj skulle hafva någon verklig fördel att hoppas, men väl olägenheter att befara; så anser jag för min del bäst, att låta det förblifva såsom det är. Grefve De la Gardie: Som jag befarar, att jag af Ridderskapet och Adeln icke blifvit rätt förstådd, då tvenne Ledamöter, så upplyste som Friherre Cederström och Herr Mannerstam, hvilka vanligen med hela ungdomens liflighet och lätthet fatta och yttra sig, kunnat derom misstaga sig, anhåller jag, att med några ord ytterligare fä upplysa om min mening. Först utbeder jag mig få svara Friherre Cederström, hvilken behagat förklara, att jag skall sagt, det Banken genom sin hemlighet varit i tillfälle att bispringa Staten med stora summor. Härvid får jag erinra, att jag alldeles icke anfört Bankens förmåga, att lemna bidrag till Staten, såsom en följd af hemligheten; jag har endast nämnt, att sädane bidrag från Banken utgått under den förflutoe tiden, och då de hittills 5 Banken gällande författningar följts.
Hr Mannerskantz: Jag får till Hr Printzensköld hem ställa, huruvida han på fullt allvar kan tro, att jag, som jag tror han vet, under en temligen lång tid varit jordbrukare, icke skulle hafva hämtat nog lärdom af erfarenheten för att kunna känna de föreskrifter, som gälla för väghållnings-skyldighetens fullgörande! Den 2 Maj. 453 flade Hr Printzensköld behagat skänka mitt yttrande en lika stor upmärksamhet, som han tyckes fordra af andra ledamöter för sina egna anföranden, hvilken fordran temligen tydligt uttalat sig i hans nyss emot Hr Cederschiöld riktade förebråelse för oriktig upfattning af hvad Hr Printzensköld behagat yttra; så hade Hr Printzensköld utan tvifvel kunnat bespara sig att gifva mig den undervisning i sättet att få rättelse uti en felaktig vägdelning, som jag nyss hade det nöjet att afhöra. Jag talade nemi. icke om förhållandet emellan hemman inom ett och samma härad eller väghållnings-distrikt, ulan yttrade mig om förhållandet emellan hemman uti olika härader eller olika traktor af landet. Då Hr Printzensköld icke torde kunna bestrida, att, enl gällande författningar, åtminstone såsom de i allmänhet tillämpas, alla hemman inom ett härad skola deltaga uti underhållet af alla vägar inom samma härad, så torde Hr Printzensköld äfven nödgas medgifva, alt do möjligen små och med stor väghållnings-skyldighet besvärade hemmanen inom ett härad, hvarest nya vägar till följd af i afseende på transport-rörelsens riktning, förändrade förhållanden måste uptagas, blifva af väghållnings-skyldigheten mycket mera betungade icke blott jemförelsevis till hvad de sjelfva förut af ålder varit, utan äfven i förhållande till de kanske mycket större och med skatter och onera vida mindre betungade, hemmanen i ett annat härad eller väghållnings-distrikt, der inga nya vägar behöfvas. Det var detta missförhållande, som jag i mitt förra yttrande åsyftade och hvilket, i min tanke, förr eller sednare måste, till följd af omständigheternas oafvisliga kraf, rättas och afhjelpas.
Efter ordet tillstånd skulle tilläggas orden: utarrendera eller. Efter i3 S2 Cap. skulle införas följande: Hvad i förestående i3 §. rörande undersökning stadgadt är , må ej tillämpas i frågor om på lifstid eller vissa år redan afsöndrad lägenhet af mindre jordrjmd och beskaffenhet , än som i denna eller i8al års Författning om afsöndring af jord frän hemman tillåten är, så vida af handlingen om öfverlåtelsen blifvit intagen uti H är ads-Rätt-Protocoll; utan må egaren af lägenheten densamma behålla till besittningstidens slut. Mot denna författning stridande afhandling om upplåeelse af jord må icke af Domaren till Protocollet i Domboken intagas, eller betyg om dess uppvisande vid Tinget meddelas. I öfrigt förklarade Ståndet sig icke kunna antaga den framställda inbjudningen , utan åberopade sitt i detta ämne förut fattade beslut. 1-43 Trot. TJtdr• cl. i Alars ]8/£f. S. D. Föredrogos å nyo, livart efter annat, Stals-Utskottels sedan den 17 sisll. Febr. på bordet hvilande Utlåtanden: JN:o 428, angående förändrad fördelning af Riks-Statens IIufvud-Titlar. N:o 429, i anledning af erhållen återremiss å Utskottets Utlåtande N:o 78. Bijölls: N:o 430, i anledning af erhållen återremiss å Utskottets Utlåtande N:o 208. Bifölls, N:o 432, i anledning af erhållen återremiss u Utskottets Utlåtande N:o 382. Ståndet vidblef sitt vid Utlåtandet N:o 382 fattade beslut och lade Utlåtandet N:o 432 till handlingarne. N:o 433, i anledning af väckt motion om eftergift af straffräntan för de ännu återstående skulderne till Götha Canaloch Malmö f. d. Disconter.
Grefwe Uövenbjslm, Lai-I, ansäg bast wara, om Rikfens Stander i detta afseende icke kemnade någon bestämd föreskrift, uran öfwerlemnade hela saken til Kongl. Maju. Qm Konungen , genom widtaganbe af samma författning som med Wermlands och Sawolax Jägare, skutte afbesparde Vgcuncs-medel kunna öka Armeen och Förswars-Werket, wore der i wart Lands nuwarandr stallning ganska wigtigt, och ingen kunde bättre bömma fä wäl om behsfwec deraf, fom om tiben och satler at göra en sadan inrättning, än Konungen sjelf, hwilken högsta befälet öfwer Armeen lilkomme. Grefwe körner, iLäolf 6öran. Det har ej warit Utskottets mening, at här föreskrifwa Konungen någon Lag, eller pä minsta wis förestå nägon inskränkning i utöfningen af Befälet öfwer Armeen. Utskottet har derföre jagt, at vesta V3- LEsr borde fä hällas lil högst en femtedel afRegementernes styrka, men ej nödwändigt til en femtedel, uran skulle det pä Hans Mast bero, at sjelf bestämma dem inom denna gräns Friherre L ösrström erindrade, at det wore just detta bestämda af en femtedel, som borde förändras, och ingen wist xro^oruon utsättas. Herr Grefwen och Landtmarskalken gjorde kro^oLnlou, gr ac Kongl. Maj:t i underdånig - Den 27 Mars. H4Z dänighet matte öfwerlännäs/ at med dessa Vacancer efter sig företeende omständigheterförfara. Bifölls. Andra och tredje kuEerns kiföllos. Fjerde kuncksn, angående Kongl. Lif-Drabant - Corpsen.
En oförsigtig förökning i RörelseCapitalet böre vi icke begära ; men visserligen måste också deremellan och ingen förökning finnas någon punkt al La - Den 17 April. e. nu 365 göm; och denna måste då sökas, så framt icke penhingeockret skall qväfva Näringarne och hämma produetionen. Såsom medel till förbättring i vår ceconomiska ställning är, utom andra utvägar, föreslaget, af en värd Ledamot, fastställande af en oinskränkt Brännvinsbränning; — af en annan värd Ledamot, afskaiFande af all Nederlagsfrihet, och ändtligen af en tredje värd Ledamot, premiers beviljande lör Spannmåls utförsel. Vi kunne icke neka, att den inskränkning, som Brännvinsbränningen dessa sednare åren varit underkastad , verkat fördelaktigt på sedligheten ; och vi böre icke hvarken låta denna lyckliga erfarenhet gå förlorad , eller glömma att den fördel af en oinskränkt Brännvins* bränning, som Jordbrukaren kunde hämta för sin Ladugård, aldrig skulle svara emot den förlust i arbetsstyrka, som skulle inträffa, derest den arbetande classen , af Brännvins öfverflödet lockad, återföll. till samma last, sora icke för mer än några år sedan var allmän. Jag tror, att mera än 4 månaders Brärmingstid icke är nyttig; men att angeläget vore, det Jordbrukare aldrig förnekades alt bränna i April och Maj månader, såsom den tid då fo. dertillgången alltid är svagast. Transitohandel kan icke existera utan Nederlagsfrihet; och då denna handel obestridligen skulle medföra en nationalvinst, derest 366 Den 17 April. e. m. missbruken af den samma kunde förekommas, så synes mig, att man först bör afgöra , om missbruken verkligen äro omöjliga att förekomma, inn;;n man afgör att Nederlags-friheten bör afskadas. För min del, är jag af den tanka, att om Nederlags-friheten förunnades åt alla Stapelstäder, och det vilkor dervid fastades, att Städerna sjelfve uppbyggde dertill nödvändiga Magazin; så skulle den tillsyn icke mera blifva omöjlig att verkställa, sorn förekommer missbruken.
Jag för min del kan ej instämma i denna mening, utan tror jag, att då 2 Stånd hafva beslutat, att enskilda banker icke få utgifva egna sedlar, och 2 Stånd åter beslutat, att enskilda banker få utgifva egna sedlar, samt då enskilda banker hittills fått utgifva egna sedlar, att — säger jag — det då måste förblifva vid hvad förut i denna del varit stadgadt, och hafva i min tanka de 2 Stånd, som kommit med detta nya förslag, icke rättighet alt få sin mening pröfvad i förstärkt Utsk., utan måste densamma, i följd af Riksd.Ord:s 75 §, förfalla. Utskm hafva för öfrigt i detta förslag dels antagit, att 3:ne Stånds beslut gälla emot det 4:de Ståndets, dels ock att 3 Stånds beslut icke gälla emot det 4:de Ståndets. Utskm säga nemi. uti den 2 och 6 §§, att 3 Stånds beslut gälla emot det 4:de Ståndets, hvaremot Utsk. i den 5 § anse, att 3 Stånds beslut icke gälla emot BondeSl:s. Hvarföre BondeSt:s beslut skulle hafva mera kraft och verkan än de 3me öfrige Ståndens, det kan jag icke inse. Vidare hafva Utskm föreslagit voter.- propos. summariskt; så t. ex. voteras det summariskt, om B. o. Ad:s beslut i 2:ne ganska olika frågor, ehuru troligtvis ganska många kunna vara af olika tankar i den ena frågan mot i den andra. Jag anser på dessa skäl, alt Utskms mern., med undantag af den 1 §, bör till Ulskm återremitteras, med åläggande för Ulskm att uppställa voter.propos. pä ett sätt, som kan vara öfverensstämmande med hvad som billigtvis kan fordras af en hvar, som något så när eftertänker följderne af en votering. I afseende på den 1 § instämmer jag således helt och hållet med Gr.
Uti Kongl. Majrts nådiga Proposition till Rikets Ständer vid 1855 och 1854 årens riksdag angående jernvägsbyggnader för Statens räkning finnes anfördt, att, »enligt sammanstämmande uppgifter af flera erfarna ingeniörer, och på grund af »den redan till en del derom äfven härstädes vunna erfarenhet, anläggnings-kostnaden »inom Sverige för en mils jernväg med en enkel bana om fem fots spårvidd, afsedd »att begagnas med lokomotiver, kan antagas under vanliga förhållanden komma »att i medeltal utgöra 533,535 R:dr 16 sk. banko (motsvarande 500,000 R:dr »riksmynt), kostnaden för driflmaterielen inberäknad.» Handlingarne från berörde riksdag visa också, att denna kostnadsberäkning till en hufvudsaklig del låg tili grund för och bidrog till de beslut, som Rikets Ständer då fattade, att tvänne jernbanor genom landet skulle under namn af stambanor anläggas för Statens räkning och genom dess omedelbara försorg, med en beräknad totalkostnad för en bana mellan Stockholm och Göteborg, med afdrag af den af enskildt bolag öfverlagna delen mellan Köping och Örebro, af . R:ko R:dr 15,666,666: 32. och för en bana mellan Stockholm oell Malmö » » 21,353,335: 16. tillsammans B:ko R:dr 35,000,000: — eller i riksmynt 52,500,000: — Enligt det underdåniga betänkande eller förslag af nuvarande Chefen för Statens jernvägs-byggnader, hvilket lades till grund för Kongl. Maj:ls Proposition i samma ämne vid sistlidne riksdag, uppgår deremot kostnaden för en mil jernväg med driflmateriel till mellan 7 och 800,000 R:dr i medeltal, således omkring 50 procent högre än uti Regeringens förutnämnde proposition. För de båda nyss - Slats-Ulskottets Utlåtande M 86.
Gr. Wrangel, Tönnes Helmuth: Då man betraktar ett ämne, mäste man afse skälen sä väl för som emot. Afsigten med den förändring, som Ulsk. tillstyrker, är att derigenom erhålla bättre gästgifverier. Men härvid måste till en början anmärkas, att gästgifveriskyldigheten i allmänhet anses såsom ett onus. Det finnes visserligen ställen, der den anses för en fördel, men dessa äro ganska få; och just den omständigheten, att det i allmänhet utgör ett onus, har gjort att vissa förmåner blifvit dermed förenade, t. ex. rotefrihet för det hemman, hvarpå gästgifveriet är anlagdt. Dessa hemman hafva i tidens längd blifvit delade emellan flera åboer, och alla dessa hafva gjort anspråk på rotefrihet, derföre alt de hvar och en i sin tur ombesörjt gästgifveriet. Skulle nu gästgifveriet flyttas till en enda person, så skulle naturligtvis rolefriheten endast tillkomma denne och en liqvid uppgöras emellan hemmansåboerna, som icke vore så lätt för vederbörande att åstadkomma. Och hvad blefve följden af en sådan åtgärd? Jo, tverlemot hvad Utsk. åsyftat, att gästgifveriskyldigheten, lagd på en enda person, blefve mera tryckande och uppfylldes sämre, än om den, som nu, vore delad på flera. Jag vill dessutom hafva äran upplysa, att denna fråga för närvar, redan är beroende på K. M:s pröfning, till följd af en af Konungens 13ef:h:de i Calmar län gjord hemställan, i samma syftning som Utsk:s förslag, hvaröfver Kammarcoll. blifvit bordt och yttrade sig afstyrkande. Då således ämnet redan är under pröfning, och den föreslagna förändringen dessutom, på de skäl, som dels af Frih. Hamilton och Hr Akerman dels af mig nu blifvit anförda, icke torde finnas med rättvisa förenlig, vore det i min tanka olämpligt om R, St. skulle till K.
Inom det stora dramat spelade hon drottningen i » Hamlet », Hermione i » En vintersaga », Dolores i » Allt för fosterlandet », Beatrice i » Mycket väsen för ingenting », de Ibsenska typerna Hjördis i » Kämparne på Helgeland », fru Alfving i » Gengångare », Svanhild i » Kärlekens komedi » och Hedda Gabler — ett galleri, som hon nu i vår ökat med Hilde Vangel i » Byggmästar Solness ». Sväva i Björnsons » En handske », Anna i Drachmanns » Strandbybor » och Anna Hjelm i Gunnar Heibergs » Kung Midas » tillhöra äfven liksom den förut nämnda Florizel hennes skandinaviska roller. I den moderna kontinentala komedien har More. hon uppträdt som Lenore i » Ä r a » och Sofie i » Chamilhac », Claire i » Herr Derblays giftermål », Madelaine i Alphonse Daudets » Ett hinder » — aldrig uppförd i Stockholm — och framför allt som E n m a Scarli i » Stulen lycka » och som » Froufrou ». De två sistnämnda rollerna falla inom de senaste åren. Dessa sista år ha medfört ett märkligt uppsving af fru Håkansons talang. Det man förr saknade hos henne, värmen, glöden, förmågan att intensivt häugifva sig åt sin uppgift, att släppa lös känslan och att rycka åskådarne med sig — detta hade hon nu vunnit, på samma gång som hennes spelsätt hade kvar den nobless, den finhet, den klarhet och den osökta naturlighet, som alltid utmärkt detsamma. Det reserverade i hennes framställningssätt var borta, hennes palett hade fått nya, friska, starka, fullödiga färger, det var ej längre mellantonerna som dominerade. Nu blef hon ej blott den intelligenta, utan också den själfulla konstnärinnan, de stora känslornas och de starka lidelsernas tolkare, Froufrous, Emma Scarlis, Hedda Gablers representant. Hennes temperament hänvisade henne allt från hennes första steg på scenen till de moderna uppgifterna. Hennes mål är det samma som vår samtids främsta skådespelares: att bidraga till att konstnärligt förklara den nu lefvande människan, sådan den moderna kulturen bildat henne.
De kunna, när de bli fula, appreteras eller färgas och bli rätt snygga. Enär nu moderna växla oupphörligt, så att man sålunda ej kan bestämma hvad en hatt skall klädas med, tror jag dock att det ofvannämnda blir i längden billigast. Ett råd nu äfven med afseende på handskar. Det bör alltid vara goda handskar, som man skaffar sig, ty billigt skinn är ofta dåligt och går snart sönder. Hvita hanskar kunna tvättas både en och två gånger, likaså ljusa kulörta, eller ock färgas, hvilket kostar endast 50 k 75 öre. Det är de små, men kanske många utgifterna som ofta göra toaletten så dyrbar. En förmö- gen kvinna frågar ej alltid efter, huru mycket hon kostar på sin toalett, men för en kvinna, som behöfver spara på det lilla hon har, är hvarje godt råd dyrbart. Jag vet rika flickor, som gjort af med mer än 300 kr. årligen, men också vet jag flickor som ej gjort af med mer än 75 ä 100 kr. och sett lika eleganta ut som någon förmögen. Jag har ej så noga kunnat uppgifva pris på hvarje plagg, men jag har sökt gifva ett och annat godt och praktiskt råd, och vore mycket glad om det kunde föranleda någon skickligare och förfarnare af Iduns läsarinnor att yttra sig i ämnet. S. Namnsdagslista för 1896. Augusti. T. S. Katarina, Karin. T. T. Rigmor. O. Folke. T. Sixter 7. F. Serla. S. Gotthard. M. Laurentius, Lars. T. Susanna, Susen. O. Klara. T. Ragvald. F. Isabella, Isa, Bella, 15. Fannv. Verner. Georgina, Gina. Magnus, Måns. Samuel, Sam. Josefina, Fina. Henriett, Henrika, Henny. Halvar. T. Lovisa, Louise. O. Torgils, Torkel. T. Helmuth. F. Sigurd. S. Albert, Bert, Bertel. 31. Teater och musik. Djurgårdsteatern har nu tydligen funnit sin kassapjäs för säsongen.