Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
– Förnyad brefsändning till hemmet. – Infödingarnes berättelser om isförhållanden vid Tschuktsch-landets kust. – Tschuktscherna förmedla varubytet mellan arktiska Amerika och Sibirien. – Utfärder i omgifningarna af vinterqvarteret. – Väderleken under våren. – Snösmältningen. – Norrskenet. – Flyttfoglarnes ankomst. – Tshuktsch-landets djurverld. – Noak Elisejs undsättningsexpedition. – En märkvärdig fisk. – Landet snöfritt. – Befrielsen. – Nordostpassagen fulländad 1 Tolfte kapitlet. Tschuktschernas historia, kroppsbeskaffenhet, lynne och lefnadsvanor. 75 Trettonde kapitlet. Utvecklingen af vår kunskap om Asiens nordkust. – Herodot. – Strabo. – Plinius. – Marco Polo. – Herbersteins karta. – Sibiriens eröfring af ryssarne. – Deschnews färder. – Kustfart mellan Lena och Kolyma. – Berättelser om öar i Ishafvet och äldre färder till desamma. – Kamtschatkas upptäckt. – Sjöfarten på Ochotska hafvet öppnas genom svenska krigsfångar. – Den stora nordiska expeditionen. – Bering. – Schalaurow. – Andrejews land. – De Nysibiriska öarna. – Hedenströms expeditioner. – Anjou och Wrangel. – Färder från Beringssund vester ut. – Diktade polarfärder 151 Fjortonde kapitlet. Färd genom Beringssund. – Ankomst till Nunamo. – Kustbefolkningen i nordöstra Asien. – Sällsynt sälart. – Rik växtlighet. – Öfverresa till Amerika. – Isförhållanden. – Port Clarence. – Eskimåerna. – Åter Sid. resa till Asien. – Konyam-bay. – Naturförhållanden derstädes. – Isen lossnar i Konyam-bays inre. – S:t Lawrence-ön. – Föregående besök derstädes. – Afresa till Beringön 219 Femtonde kapitlet. Beringöns läge. – Dess invånare. – Öns upptäckt af Bering. – Berings död. – Steller.
Hermione måste häri giva honom rätt; men hon ursäktade sig med undseendet för sin fader, för vilken dessa voro heliga bruk, i hans ögon sammansmälta med den världsåskådning, som erkänner förnuftet, friheten och den mänskliga värdigheten. Men då kristendomen ej endast erkänner dessa sanningar, utan framställer dem i förklarat ljus, och Hermione insåge detta, så vore samma skäl, som gällde för Krysanteus, icke gällande för Hermione. Att bekämpa den känsla, som bjöde ett sådant undseende, vore således ett ringa prov på den försakelse, som den kristna trons stiftare ålägger sina lärjungar. Ville Hermione erkänna galiléen som sin mästare ej blott med munnen, utan med hjärta och gärning, så borde hon tillkämpa sig styrka att slita det sista band, som fasthölle henne vid den gamla läran. Denna fordran av Teodoros avpressade Hermione tårar. Hon tänkte på den smärta, som uppfyllandet av ett sådant krav skulle förorsaka Krysanteus. Men från detta ögonblick vann hon en klarare uppfattning av sitt tillstånd och fann med visshet, att hon icke längre tillhörde Julianus' och Krysanteus' tro, att dessa myter, som hon med förkärlek tolkat och vilkas skönhet hon beundrat, voro endast slöjade och, när de blivit avslöjade endast bleka bilder av samma eviga sanningar, som Jesus så klart och allmänfattligt lagt i dagen för hela människosläktet och ej för några få invigde; hon fann, att hon i verkligheten var kristian, och att hon med munnen icke borde förneka honom, som hon i tänkesätt och levnad ville följa, såvitt hon förmådde. Medan detta erkännande kom över hennes läppar, stördes samtalet av en tredje person, som plötsligt visade sig i deras grannskap. Hermione och Teodoros hade satt sig ned på en vilosoffa, danad vid foten av en kulle och skuggad av vårfriskt lövverk, som hindrat dem att se den man, som tillfälligtvis blivit vittne till deras samtal och nu fann för gott att framträda. Han var klädd i en grov kåpa, resebälte, spikslagna sandaler och bar en väldig stav i sin hand. Mannen var Eufemios. Hans uppträdande förorsakade Teodoros en obehaglig överraskning, varemot han själv tycktes mycket angenämt berörd av detta möte.
Medelst en fullständig utredning af hela Skatteoch Uppbörds-Verket, sammandraget i en Riks - HufvudBok, uppstår en product i ziffran af generelt bidrag, att mäta emot den summa af Fond, som förenämnde tvånne baser antyda. Om man ock ville invända, att denne åsigt af ämnet är allt för inskränkt, emedan hvarken folkräkningen eller egendomsvärdet, utan liflighet i rörelsen, säkerhet, trefnad och förtroende, som mångdubbla förmågan, härutinnan allena gifva resultat; så erinras likväl, att ett Land, som efter sin local och sine öfrige förhållanden, år inskränkt till omedelbara varubyten, utan att utgöra någon mellanlänk i den större rörelsen andre nationer emellan, och som af en hård natur tillbakahålles i alla hastiga steg till förkofran, utan tvifvel har ett större behof ån andre, att gå desse steg med den mesta säkerhet; ty följderne af ett misstag kännas der djupare och längre; och vid fråga om en sådan säkerhet, blir utslaget i ziffran mellan beskattning och fond, icke sällan en anvisande barometer, på trefnadens och välmågans tillstånd; då deremot de medel, som sättas i rörelse för en hastigare utveckling, ån som med de reela krafternas behöriga användande kan vinnas, vål för en tid må framställa följder, som synas utmärka en sådan trefnad, och äfven föranleda 134 Riksens Ständers till en motsvarande beräkning på förmågan att bidraga; men dock likväl icke uthålla tidens pröfning, emedan ett frö och en orsak till obestånd, ligga i de nyttjade medlens egen natur, som först efter hand utvecklas, men nödvändigt återreducera den artificiella vinsten, som hörde till första perioden af deras användande.
Hustrun går åter in, sedan hon uttalat sin farhoga, att Judas är ute på något skalkstreck. Fadren tycker modren vilja förmycket vaka öfver sonen, hon har hållit honom för hårdt, barn kunna gerna i ungdomen vara sjelfsvåldiga. Sedan han aflägsnat sig, kommer Judas, förföljande djeknegossen, och tar från honom hans bok; då denne klagar att, om han kommer i skolan utan bok, varder visst hans skjorta rödstänkt, samt bjuder en metkrok i utbyte, så tager Judas äfven metkroken och piskar ut pojken. Denne beklagar sig för Sardelius, men Sard. tycker sådana puts vara goda märken på frimodighet och styrka, och när sedan Judas sjelf berättar honom sitt puts och säger sig skola bortbyta bok och krok mot spelkort för att spela penningar af djeknarna, så lofordar honom fadren och tar honom med sig till skeppen. Då båda aflägsnat sig, kommer Dromo fram från sitt gömställe och uttalar ironiskt sens moral af denna scen: ”Ja så skall man sina barn lära, Så får man af them fägnadh och ähra.” Sostrata beklagar sig öfver Jude olydnad och fadrens behandling af honom; hon berättar, att hon nu är hafvande, och om hon föder en son, vill hon för sin man upptäcka, att Judas icke är deras rätte son. Sardelius och Judas komma från skeppen; den förre har fått sammet af skepparen, hvilket han lofvar Judas till kläder, och Judas visar honom då snören, dem han stulit från en båtsman. En piga hade nemligen kommit till skeppet för att köpa lärft, och då båtsmannen läst upp sin kista och pigan stått och gjort sitt val bland lärftstyckena, hade snörena fallit på däcket; Judas hade oförmärkt tagit dem, och då båtsmannen saknat sina snören, hade han kallat pigan för tjuf; hon förklarade båtsmannen vara en skälm, och det hela hade slutats med att båtsmannen kört pigan med tjäretampen från skeppet, under det att Judas stått skrattande på stranden och sett på. Sardelius kallar Judas ”du lilla skalk” och ber honom ej omtala det för modren samt gömmer snörena för honom.
Betänkande N:o SO. 3 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, som äfven fått emottaga protokoll öfver de vid remitterandet af vissa bland ofvannämnda motioner inom de särskilda Riks-Stånden förelupna diskussioner, För att kvinna bedöma, hvilka åtgärder lämpligen böra af Rikets Ständer för närvarande vidtagas i anledning af de förslag till förändrad lagstiftning angående skogshushållningen, hvilka genom ofvanberörda motioner blifvit framställda, är det nödigt att taga hänsyn till den ståndpunkt, på hvilken denna sedan flera riksdagar tillbaka under behandling varande fråga, för närvarande sig befinner. Det torde dervid kunna antagas såsom obestridligt, att en förändring i de bestående förhållandena är af behofvet påkallad, och Utskottet anser sig icke behöfva upprepa de mångfaldiga skäl derför, hvilka tillförene vid flera särskilda tillfällen blifvit af Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t andragna. Alltsedan, i anledning af hvad vid riksdagen 1853—1854 förekom, i fråga om nödvändigheten af lagstiftningens mellankomst för att afvärja vådan af skogarnes vanvård och af den ringa omsorg, som, oansedt den stora averkningen, egnades åt deras återväxt, har frågan egentligen rört sättet att genom lagstiftningen och skogsförvaltningen vinna det afsedda målet. I anledning af, bland annat, Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 5 December 1854 nedsatte Kongl. Maj:t den 20 Juni påföljande år en Komité, med åliggande att till Kongl. Maj:t afgifva underdånigt utlåtande och förslag, om och hvilka åtgärder från lagstiftande eller verkställande magtens sida kunde vara att vidtaga i ändamål att. förekomma den öfverklagade förödelsen af skogarne i ldket samt att i allmänhet befrämja en förbättrad skogshushållning.
– Jag förstår mycket väl, huru det är möjligt, att personer finnas, som uppträda mot regeringen, oberoende af sjelfviska afsigter och endast drifne af vördnad för den aflidne konungens vilja, sådan den i hans testamente finnes uttryckt. Men utöfver mitt förstånd är, att någon skulle kunna taga parti för denne furste af ren tillgifvenhet för hans inskränkta, narraktiga och odrägliga person ... – Ni sade’t, vid Jupiter! inföll riksrådet och fortfor med en viss pathos: – O, om ni visste, hvad jag lidit och lider af Hans Durchlaucht! Hans obeslutsamhet, misstänksamhet och våldsamma lynne skulle afskräcka hvarje annan än mig från blotta tanken på att söka fast fot i dyet af en sådan karakter. Det är lika svårt att med jernkedjor binda hafvets böljor som att fängsla denna själ vid ett bestämdt mål och bestämda medel för dess uppnående. Hans hat till riksförmyndarne är outsläckligt, men han rufvar öfver detta hat lika overksam som draken öfver sin skatt. Han behöfver ständigt vid sin sida någon, som eggar honom till handling, utan att synas honom öfverlägsen, som kufvar honom och på samma gång synes vara hans ödmjukaste tjenare ... som framför allt förstår att iakttaga försigtighet, ty hertigen är den opålitligaste varelse under solen och skulle i nödfall, för att rädda sig sjelf, spela förrädare mot sina vänner. Att i hans händer lemna något, om än det ringaste, varaktiga bevis på våra afsigter, vore att sälja sig åt bödeln. Ni inser deraf, min vän, huru svårt ... – Jag vet, inföll Drake, – att ers excellens är den ende, som förenar tillräcklig skarpsinnighet och tålamod, för att utgöra den osynliga länken mellan hertigen och de missnöjde. Men säg mig nu: hvad har på sednare tider blifvit gjordt för vårt bästa? Äro vi ett steg närmare målet eller ej? Skenbarligen synes allt stå på samma punkt som för ett år sedan. Jag kan ej förlika mig med detta tvekande, vankelmod och eviga uppskjutande, om man genom en enda djerf handling på en gång kan vinna allt.
N:o 34, ang:de uphöratide af tackjerns-tionden och hammarskatten ; N:o 35, ang:de de för fortsättningen af Statens jernvägsbyggnader erforderlige medels uplåning mot statsobligationer å utländskt mynt ; N:o 56, ang:de anskaffande på Kronans bekostnad af däekade lotsbåtar; N:o 37, i fråga om tillämnade fyrinrättningens vid Hernöklubb förläggande till Lungön utanför Hernösand; samt N:o 38, ang:de återbäring af orätt debiterad rotefrihetsafgift för hemmanet Fahlskog N:o 2. Anmäldes och lades på bordet Sammansatta Lagsaint Allm. Besv.- och Ekon.Utsk:ts Betänk:n N:o 3, i ani. af väckt förslag om fördelning på vissa år af de kostnader i och för allmänna byggnader, som från boställen utgå; N:o 4, i ani. af väckt motion om förändrade bestämmelser i afs. på vilkoret! för kapellförsamlings skiljande från moderförsamling; samt N:o 5, i ani. af väckt motion om uphiifvande af 7:de kap. ByggningaBalken. Företog B. o. Ad. val af Fullmäktige i R. St:rs Bank ; och befunnos, vid valförrättningens slut, dertill hafva blifvit utsedde: Gr. Gyldenstolpe, Adolf Fredrik Nils, GeneralLöjtnant, f. d. StatsRåd, K. m. St. K. S. O. och N. O., med 151 röster; Hr Lilliehöök, Carl Berthild, Kommend.Kapt., R. S. O., med 179 röster; Hr Åkerman, Fredrik, President, K. m. St. K. N. O., med 186 röster. Företogs val af Fullmäktige i R. St:rs Riksg.Kont.; och befunnos, vid valförrättningens slut, dertill hafva blifvit utsedde: Den 25 Februari. 639 H. Exc. Hr Gr. Sparre, Gustaf Adolf, f. (1.
Med afseende å sålunda anförda förhållanden, hafva Rikets Ständer funnit skäligt att till ofvanberörda nådiga framställningar lemna bifall. 33:o Uppå derom af Proviantmästaren vid slottsmagasinet i Stockholm, Kapitenen m. m. Per Adolf Borgh i underdånighet gjord ansökning, har E. K. Majit, — ehuru Kapitenen Borgh enligt gällande författningar icke vore berättigad att vid afskedstagande från förstnämnda befattning erhålla i pension mera än 1,125 Ridr, eller hvad han såsom egentlig lön uppbure, likväl med afseende derå, att Kapiten Borgh, som numera uppnått en ålder af 72 år och i 54 år oafbrutet varit i Statens tjenst, derunder med nit och skicklighet sina åligganden fullgjort, samt enär härtill komme, dels att vid sednast verkställda reglering af embetsoch tjenstemäns löner, Kapitenen Borgh icke erhållit någon tillökning i sin aflöning, hvilken under de sednaste 30 åren ej blifvit förhöjd, dels ock att den inkomst, han i egenskap af proviantmästare nu åtnjuter, uppginge till vida högre belopp än den af honom begärda pension, — föreslagit att Kapitenen Borgh måtte på allmänna indragnings-staten erhålla en årlig pension af 1,500 Ridr, att utgå från och med månaden näst efter den, hvaruti afsked från proviantmästare-befattningen varder honom meddeladt; och •24 Expeditions-UtsTcottets Förslag till underd.
”Under åberopande af hvilket allt Ulskotten ,’vÖrdsamt tillstyrka, att tiden för Tjenste”hjons flyttning matte fastställas till den ”sg September mmil ' Lagsamt Allm.Besv.o.Otc. Utsk.Bet.N:o 54. 51 ”Beträffande åter förslagen, att dels serskilda flyttningstider för olika orter i Riket) ”dels serskilda flyttningstider för Landet och ”för Städerne, dels tvänne flyttningstider på ”året måtte bestämmas; så, och då antagan”det af de tvänne förstnämnde förslagen skul”le, i Utskottens tanka , lägga hinder i vä”gen för den gemenskap Samhällets medlem”mar emellan, hvilken, utgörande ett af Na« ”tionalitetens föreningsband och befordrings*’medel, på en gång underlättar närings-ulvä, ,garne för den arbetande classen, och bidrager J’att hastigt sprida och från en till annan ort ”öfverflytta insigter och arbetsskicklighet i ”Landtmanna-yrken, samt, genom bifall till ”det sistnämnda förslaget,Tjenstehjonen skulle ”få tillfälle att ännu oftare ombyta tjenst och ”Husbonde, blifva flyktigare och mindre omtänksamma att med flit och trohet förrätta ”sina göromål, få Utskotten vördsamt hemställa, att ifrågavarande förslag md förfalla.'' 13:0. Att det borde få bero af den blifvande Husbonden, att bestämma tiden för åtnjutandet af fri-veckan, och Tjenstehjonet Varda förpligtadt, att begifva sig directe från den gamla tjensten i den nya. i3;o. Att frihets-veckan ej måtte bestämdt tiilgodonjutas vid flyttningstiden, 5a Lagsamt A2lm,Besv.o.Oec.Vtsk.Bet. N:o 54; tan vid den tid af året, hvarom Husbonde kan med tjenstehjon sitt öfverenskomma^ och i4:o.
Han befinner sig således i ganska olika förhållanden med det öfriga Stats-Rådet, äfvensom detta är händelsen med Stats-Ministern för utrikes ärenderne, hvilken hos Konungen enskilt föredrager alla ministeriella mål. Desse Em - Den 1 December f m. t5 betsmäns högre värdighet torde derföre böra bibehållas. Men då härigenom uppkommo arne slags Ministrar , Stats-Ministrarmed högre värdighet än öfrige Stats-Råden , och Stats-Rådj —. Ministrar i värdighet och namn , eljest lika med de sednare; så, till undvikande af all kollision , vågar jag föreslå, att de begge förstnämnde Embetsmä'nnen må återfå de urgamla, för hvarje Svensk så dyrbara, benämningarne af Riks-Drotz och Riks - Canceller. För dem, som komma att bekläda dessa Embeten, bör det vara både tillfredsställande och uppmuntrande, att kallas säj som en Axel Oxenstjerna och en Pehr Brahe kallades. Herr Manner stam, Johan: Man synes fästa mera afseende på de föredragandes rang, än den torde förtjena. För min del har jag trott, att mera vigt ligger på den instruction och myndighet man gifver desse Embetsman, och på den nytta deraf, sorni förvaltningen skulle följa. Committerade, likasom Särskildta Utskottet, hafva varit af den öfvertygelse, att i spetsen för hvarje förvaltnings-gren borde ställas en Chef, som hade högsta myndigheten i alla dit hörande ärender. Man har då ansett nödigt, att den som föredrager ärenderne inför Konungen, skulle aga denna myndighet, dock icke till den grad, som andra Länders Ministrar, utan skulle den förnämligast bestå uti ett närmare inseende och en starkare controll å de till hvarje Chefs-departement hörande Embetsverk och Embetsman. Om desse Förvaltnings-Chefer benämnas Stats-Ministrar, Ministrar, Stats-Råd eller Den 1 December f i». Stats-Secreterare är efter min tanka alldeles likgiltigt. Grefve Löwenhjelm har rigtigt uttryckt hvad som är deras bestämmelse, att nemligen i grundlagsenlig form vara Chefer för Administrationen.
Jag tror för min del att denna åtgärd vore af ganska mångå skäl den lämpligaste. Då delta kontor år 1851 organiserades, fastställdes för detsammas förvallnings-kostnad en viss summa. A denna 'Summa förefanns vid sista revisionen en behållning af 289 R:dr, 'hvilken upkommil till följd deraf, alt Direkt:n f. n. begagnar en lokal, för hvilken icke betalas någon hyra. Huru länge denna förmån kan komma att räcka, är likväl obestämdt, och, i och med dess uphörande, blifva utgifterna naturligtvis större. Jag inser icke något skål, hvarföre icke detta låue-kont., likasom de öfriga, kan blifva upfördt på ordinarie stat, och sålunda en gång för alla regleradt. I likhet med Hr Aminoff, hemställer jag att Kamereraren, hvars göromål i helydlig mån ökats, måtte erhålla en tillökning i sin hittills egande lön af 50 R:dr tuko i raissräknings-penningar. Dessa ökade göromål, som bestå i bestyren med uppoch afskrifningsräkningarne, åtgärders vidtagande till förekommande af penningeremisser med posterna emellan Stockholm och de orter, der Banken har låne-konl., m. m., voro icke kända, då Direktm upgjorde sitt förslag till slat. På grund af nu anförde skäl, anhåller jag, alt ifrågavar:de punkt måtte återremitteras. Hr von Hartmansdorff: Jag tror det icke vara skäl alt nu genast stadfästa en bestämd stat för delta låne-konl., alldenstund inrättningen ännu är alltför ny, för alt man skulle kunna med säkerhet bedöma den der blifvande rörelsens storlek. Jag tror dock, att punkten bör återremitteras, derföre alt Ut sk. (öreslagit eu förhöjning i Direktörernes arfvoden (rån 200 till 250 R:dr, hvilket skett på bekostnad af tjenstemännens löneförmåner, emedan anslaget åt låne-kont:t i det hela icke ökats. Kan det vara skäl, att, på delta sätt, höja Direktörernes aflöning och minska tjenstemännens?
Allt detta skulle förändras; och frågan derom synes mig så vigtig och så obesinnad, att jag ej kan annat än på det högsta afstyrka, att man skulle fatta ett sådant beslut, som Stats-Utskottet föreslagit. Skulle en sådan undersökning vålla ett slutligt beslut att hemmanen efter markegång skulle erlägga dessa räntor, blefve resultatet öfverdrifvet. Jag har sett efter dessa förhållanden, och för att gifva begrepp om vigten af denna sak, vill jag blott upptaga de räntor, som Den i April e. m; till Staten oell dess Embetsman utgå, samt visa, hvad ökning i Skatter, som blott derigenom vållas. De utgöra för Skåne ej mindre än ett belopp af 25o,ooo Rdr efter närvarande beräkningsgrunder. 1823 års Statsutskott förändrade beräkningen af Kronans ordinarie räntor, förut beräknade efter Kronovärdij på så sätt, att de upptogos efter femdubbel beräkning mot förut. Denna höjning har visat sig icke vara öfverdrifven. Den ordinarie räntan har gifvit öfverskott åt Staten, oaktadt den femdubbla beräkningsgrunden. Nu uppstår det förhållande, att dessa 25o,ooo R:dr, om de utgingo efter samma grund, skulle utgöra ett femdubbelt belopp eller i,25o,ooo R:dr. Blekinge utgör 32,000 R:dr; det komme att betala 160,000 R:dr. Bohus Län skulle efter samma beräkning betala 25o,ooo R:dr. Men hvad blefve första följden? Jo, en nedsättning i hemmansvärdet, hvilken väsentligen drabbade Kronooch Kronoskatte-hemman. Jag frågar, om de skulle tåla det? De skulle, efter 5 procent, i Skåne, nedsättas med 20 millioner i Bevillningsvärde; Blekinge med 3 millioner och Bobus Län med 5 millioner. Hvilka enskilta olyckor skulle icke deraf uppkomma, och man skulle ändå ej kunna utpressa summorne; hvilket inflytande skulle det icke hafva på de öfriga delarne af Riket genom behofvet af Bevillning? På denna grund får jag
Stånd ingår på detta fullkomnande af del förslag Coust Utsk. ger oss, borde vi icke göra hvad vi anse rättast vara. På denna betänklighet kan jag icke ingå, H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm: Skulle det så befinna sig, att, genom den af andra talare oell mig önskade förbättring af förslaget, vi borde befara att gå miste örn hela delta framsteg, så skulle jag gerna afstå från min yttrade mening. Jag vågar dock göra mig bättre hopp. Jag bar ofta föreställt mig, huru det skulle hafva tagit lag, om en conslituei ande församling, sällan som iHo;) års Representation var, skulle hafva sagt: ’’R, o. Ad. äger alt mottaga upplysningar af Regeringen, de 3 öfriga Stånden äga icke denna rättighet.” Hvad skulle da de-sa 3 Stånd hafva sagt? Skulle det icke hafva verkat ett allmänt rop mot obehörig mannamån, mot glömska af den fullkomliga likhet, som bör existera och alltid iakttagas inom alla 4 RiksSl:n? Hvarföre skedde det nu så år tönq? Alldeles icke af någon sådan afsigt, allJeles icke af någon öfvertygelse, det jag tror, alt det var lira alt dessa 3 Stånd saknade sådana upplysningar, utan det förblef så — emedan det var så. Så liar jag fattat saken. Jag anför ogerna huru det tillgår i andra länder, ty dessa anföranden omtyekas icke lika af alla; men jag anser det ändock vara nyttigt, fastän icke så som , när jag anför sådana praejudicat, jag dermed ville säga att de skola vara regler för oss. Men jag tror det är nyttigt att känna det och att dermed rikta sin omdömesförmåga, och jag liar aldrig kunnat öfvertyga mig , att vi i politisk väg uro idel Ga!ile'er, som helt ensamne veta att jorden går och solen står. Jag tror, att det finnes annorstädes än hos oss personer, som kommit till riktiga politiska begrepp.
Härifrån afräknas: l:o) Kreditivet till Riksgälds-kontoret; 2:o) Utlemnade förskott till invexling af förslitna sedlar; 3:o) Otydliga sedlar, som blifvit af Låne-Afdelningen infriade, och 4:o) Förskott till postremiss-medels-räkningen. Stockholm deri 1 September 1857. Hill. lill 1< St. I Afd. 22 Haft. 4 STOCKHOLM, TYPOGRAFISKA FÖRENINGENS BOKTRYCKERI, 1857. Ank. till Exp.-Utsk. den io Okl. 1B57, kl. 2 e. m. Memorial, angående föreskri]lema i Usla och Utdra Artiklarne af Batt ko-Reglementet. Efter verkställd granskning af föreskrifterne i lista och 2:dra Artiklarne af Banko-Reglementet, omfattande den förra under §§ 1—29 Bankens Öfverstyrelse och några särskilda åt densamma gifna uppdrog, och den sednare under §§ 30—33, Banko-verkets indelning, dess Under-styrelse samt embetsoch tj ens temannens ansvarighet, har Utskottet, som dervid tillika behandlat de framställningar, hvilka i afseende å vissa af berörda föreskrifter blifvit hos Utskottet gjorda, skolat härmed vördsamt anföra följande: Reglementets 7 § är af denna lydelse: ”Fullmäktige kunna ej, i och för deras befattning vid Banko-verket, emottaga befallningar af någon annan, än Rikets Ständer och deras Banko-Utskott, i de läll detsamma eger att föreskrifter, å Rikets Ständers vägnar, meddela. Varande Fullmäktige för deras befattning Rikets Ständer, Banko-Utskottet och de mellan riksdagarne sammanträdande Revisorer allena redo skyldige, och kunna icke derför, utan efter deras beslut, eller ock, mellan riksdagarne och revisionerne, af Rikets Ständers Justitieombudsman, i laga ordning, till ansvar ställas”.