Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På ena sidan läses hans namn, fädernesland och ålder; på den andra det johanneiska språket: Detta är evinnerligt lif, att de känna Dig, allena sannan Gud, och den Du sändt hafver, Jesum Christum.” Så ofta någon svensk pilgrim besöker den marmorsådda, med cypresser och rosor planterade kullen, skall han der, troligen, äfven uppsöka Kjellanders hvilorum; och, då han blickar, ömsom på den brutna kolonnen, ömsom utöfver Arno-dalen, Fiesole, alla de tjusande höjderna omkring Florenz, offra en tanke af heligt vemod åt den yngling, med hvilken från fosterjorden borttogs en ännu vida skönare utsigt, – den förväntade banan af ett bland dess på samma gång största och renaste snillen. Det gifves bland menniskorna ett slag af varelser, hvilkas lif, öfverträffande alla andras i andlig rikedom och fägring, är i samma mån lekamligen snarförtärdt. Det försvinner ur vår åsyn, innan det hunnit blifva något vidare, än ett löfte af oändligt innehåll, en bebådning af outsägliga ting, en yppig purpurrodnad till en dag, hvars like i herrlighet ej skulle funnits, i fall hans morgon ej hade tillika varit hans afton. Själens låga är hos dessa andar, hvad hon borde vara hos alla, en sann himlaflamma, som bibehåller skärheten af sitt ursprung; men måhända är det just derföre, som hon hos dem brinner med en kraft, en snabbhet, en glans, till hvars underhållning den jordiska lefnadslampan snart saknar olja. Novalis är deras gemensamme representant: till samma slägt hörde Kernell; till samma den begråtne unge Furste, af hvars kärlek, uppmuntran och beskydd Sverige hoppades nya – och renare – Gustafs-dagar. Fåglar, tropiskt underbara och skimrande, förvissade Columbi manskap om den nya verldens verklighet och närhet.
Allt blir en fiction, tills hvarje medlem af samhället personligen kan komma att infinna sig. Valens utgång bestämmes alltid mest af intriger, Regeringens inflytelse, penningar och fåfängans små knep. Jag vill icke lägga mera vigt på Frih. Boyes förslag, än han sjelf tyckes hafva lagt derpå; jag vill endast i förbigående säga, att en Pärskammare skall vara grundad i landets historia. Frankrike är ett exempel på, att det ej är nog att blott decretera en sådan. Jag ber nu att få vända mig till Frih. Cederström. Jag vill då först nämna, alt mitt project, rör:de de ofrälse possessionaternas inrymmande på Riddarhuset blott var facultativt, i fall R. o. Ad. ej skulle upfylla sitt kall. Jag tackar Hr Frihrn för sin naiva bekännelse, att han ämnat år 1809 göra Sverige till en republik. Jag nämnde härom dagen, att 180g års statsmän varit de olyckligaste, Sverige ägt. Jag får nu tillägga, att de varit de oskickligaste; ty att ett aristokratiskt element ännu finnes qvar, skall jag söka att sedermera utveckla. En monarki med republikanska institutioner är en republik. Att vilja förena en Konung med republikanska institutioner är lika så omöjligt, som att vilja acclimatisera eld och vatten; ty icke må Konungamagten ensamt vänta sig att stå qvar på sin höga ståndpunkt, sedan allt annat är nivelleradt. Då de hierarkiska elementerna, som understödja denna samhällsbyggnad, äro undanryckta, skall äfven Konungamagten nedfälla bland ruinerna. En österländsk satrapstyrelse kan visserligen grundas på dessa ruiner, men aldrig en constitutionel Konungs. Jag ber nu att få göra några generella anmärkningar i anseende till det, som här blifvit yttradt, hufvudsakligast för att besvara, hvad Frih. Cederström anfört ang:de det aristokratiska elementet. Mycket har här blifvit talcdt om behofvet af en representationsförändring och om orsaken härtill. Än har tidsandan fått uppbära skulden, än våra förmultnade former.
Hon hade en ingrodd motvilja för allt hvad patos och stora ord hette, för allt, som kunde förlöjligas öfverhufvud taget. Och om hon någon gång förleddes till att tala med den värme och innerlighet, som i själfva verket var hennes innersta väsen, så skrattade hon alltid själf efteråt — bara för att därigenom skydda sig mot andras löje. Och när Claes ibland med sin litet tanklösa godmodighet råkade säga saker, som sårade henne — och detta skedde ganska ofta, ty hon var ända till ytterlighet » snarstucken *, för att ännu en gång citera hennes man — då blef hon aldrig ond eller häftig, men hon gick och grämde sig i tysthet, grämde sig i dagar och veckor, utan att säga ett enda ovänligt ord, bara med en viss skygg reservation i sitt sätt, som gjorde honom alldeles förtvinad, så mycket mer som han sällan lyckades utfundera orsaken till hennes misshumör. Under de tre månader de varit gifta hade dock ända tills nu ingenting i den vägen inträffat, och man började tro, att detta hennes lynnes allt för stora sensibilitet hade flytt på samma gång som förlofningstidens många konventionella hänsyn. Gud vet, hur det gått till i dag. Men innan hon visste ordet af, så hade den där fruktade misstämningen fått makt med henne igen, och det gick, som det brukade gå: Claes tröttnade på att försöka utforska hvad det var, som gjort henne ledsen, och det kom något stelt och främmande öfver dem båda — det var den där förfärliga känslan af, att man hör hvarandras röster, ser in i hvarandras ögon och håller hvarandras händer och ändå äro så långt, långt borta ifrån hvarandra, att den enas tankar äro för den andra ett slutet rum. Han hade midt i deras glada samspråk vid middagsbordet på sitt obetänksamma, litet rallierande sätt råkat vidröra ett ämne, som syntes henne vara höjdt öfver allt gyckel, och det behöfdes inte mer, för att den äkta tonen i hennes munterhet skulle försvinna, och hennes sätt fick denna forcerade litiighet, som han aldrig kunde misstaga sig på. Klemniing; foto MAJOR BAGATELLER. MIAL. MINNESSTENEN V I D ILLBERGS BY.
Preste-Slnndet den 11 Borgare-Ståndet den 11 Bonde-Ståndet den 11 Rikets Strindens underdåniga Skrifvelse, angående återlemnande till hamnen i staden Halmstad af tvänne till Kronan upplåtna mindre jordrymder. (Slats-Ulsk:s Utlåtande N:o 130.) S. A. K. Under förmälan, hurusom år 1856 fråga uppstått derom, att Kronan skulle, medelst trädplanteringar försöka hinda de flvgsandsfält, som lill en del vore belägna vid Nissa-åns utlopp i hafvet, för hvilket ändamål staden Halmstads hamn tillhörig jord, bestående af 2:ne egofigurer, den ena om ett tunnland 3 kappland, uppskattad till 14 kappland, och den andra om åtta tunnland 10 kappland, värderade lill 8,4 kappland, 264 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 112. skulle till Kronan afstås, äfvensom att i sammanhang härmed Hamn-direktionen, hvilken fästat mera afseende vid besparingen af kostnaderna för flygsandens bindande än på hamnens verkliga behof för framtiden, lill Kronan utfärdat upplåtelsebref å berörde egor, utan alt lill en sådan åtgärd varå bemyndigad, hvarefter lagfart det oaktadt åkommit den gjorda upplåtelsen, har, då emellertid jorden vore för hamnen af omistlig beskaffenhet, såsom allena tjenlig till upplagsplatser för hamnens pråmar m m., men för hvilket annat ändamål som helst saknande allt värde, sä att Kronan ej kunde anses göra någon uppoffring genom densammas ålerlemnande lill hamnen, deslomindre som dess innehafvande medförde årliga utgifter, på grund häraf förslag hos Rikets Ständer blifvit väckt alt ifrågavarande till Kronan alstådda egor måtte till hamnen blifva återlemnade; och som, enligt hvad Chefen för Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader uti ett vid handlingarne rörande detta ämne fogadt yttrande upplyst, ofvan omförmälda jordrymd, hvilken å en af A. S.
Det beror sedermera af den tolkning Konungen och Riksens Ständer tilläfventyrs skulle vilja gifva åt ordet: Bönder, Jag finner således redactionen icke behöfva någon förändring , i afseende på deras qvalitet, som kunna väljas; utan anser endast af nöden, att *46 Den iS Junit f. m. närmare bestämma, hvilka Bönder uti valet böra deltaga. Herr Tham'.’ Jag vill b?ott utbedja mig, i anledning af Gretve von Sebwerins yttrande, få lemna den upplysning, att nu varande Riksdagsmannen i BondeStåndet Cederborgh . icke är Nämndeman , men Bergs-Sexman Han är af BÖRderna i Stora Kopparbergs Län invald till Sexman vid BergsTingsRätten, hvilket ar detsamma, som Nämndeman i en HäradsRätt. Han heter der, om jag ej bedrager mig, Eric Nilsson. Herr Grefven och Landi Marjka’ken hemställde, om Ridderskapet och Adelil ansåg LagUtskottets Betänkande böra , i anledning af de dervid gjorda anmärkningar, till Utskottet åftrremitteras; Ropades Ja. Föredrogs å nyo S'ats-Utskottefs den 26 aistledne Maj under N o 1 80 meddeldte, samt den 6 dennes eftermiddagen, på bordet lagde Utlåtande i anledning af Riksens Ständers Revisorers åren 1820 och 1822 afgifne Berättelser, rörande granskningen af Allmänna Magazinslnrättningens Räkenskaper och förvaltning för de sednare åren. |ffn 18 Juni i f. fm ■. 4/f7 Friherre Fock, Berndt Wilhelm, anförda skrifteligen: (Se Bilagan N:o 3.) Herr Munck af Rosen/kjöld, Eberhard; För min del får jag anhålla, att alla de från Stats. Utskottet inkomne Betänkanden, sorn röra detta ämne, måtte få hvila på bordet till nästa Plenum. Herr Momgummerie, Gidlof, förenade sig med Herr Munck af Rosenskjöld.
Ständer väl funnit akademien böra beredas tillfälle, så väl till samlingarnas behöfliga förökande, som till ingifvande af sådana handlingar och beskrifningar, hvilka sprida kännedom öfver berörda samlingar och akademiens verksamhet; men då den nu begärda tillökning icke fortfarande torde blifva erforderlig, hafva Rikets Ständer beslutat, att ett årligt anslag af 1,333 r:dr 16 sk. må för ifrågavarande ändamål utgå under den tid, för hvilken nu verkställda statsreglering blifver gällande. 12:o Akademien för de fria konsterne. På det att denna akademi, kraftigare än som hittills varit möjligt, måtte kunna ingripa i fäderneslandets industriella utveckling, och för detta ändamål innefatta äfven en handtverks-ritskola med tillhörande söndagsundervisning, har E. K. M., med afseende å vigten för det allmänna af en sådan inrätt - Expeditions-Ulskoltels Förslag till und. Skrifvelse, IV.-o 2 a. 641 inrättning, föreslagit, att för densamma måtte å stat anvisas årligen 2,000 r:dr; men då Rikets Ständer, enligt hvad i underd. skrifvelse angående regleringen af utgifterna under riksstatens 6:te hufvudtitel är anmäldt, beviljat ett årligt statsanslag af 2,000 r:dr för den af Svenska Slöjdföreningen i Stockholm stiftade slöjdskola, vid hvilken skola meddelas enahanda undervisning, som med det ifrågaställda inrättandet af en handtverks-ritskola vid akademien för de fria konsterna afses, hafva Rikets Ständer häraf funnit sig förhindrade att bifalla hvad K K. M. i denna del föreslagit. 13:o Musikaliska Akademien.
7 Sedan år 1849, då den genom Kongl. Maj:ts Nådiga bref den 19 Mars 1836 och den 27 November 1837 anbefallda reglering af Skogsoch Jägeri-Staten inom Blekinge trädde i verkställighet, har icke någon Jäo-eritjensteman funnits i länet anställd, förr än år 1860, då en Öfverjägare med 1000 Riksdalers lön blef för länet antagen; dock var Konungens Befallningshafvande, enligt nämnde reglering, berättigad att för rofdjurs utödande samt för skogsindelningar å boställen och för enskildes behof påkalla biträde af Jägmästaren i Kronobergs län, i den mån hans göromål inom samma län sådant medgåfvo. Af denna anledning äro för tabellarisk framställning lämpliga uppgifter om skogshushållningen ej tillgängliga, utan måste berättelsen derom inskränkas till en redogörelse för förhållandet i allmänhet. Sockeneller häradsallmänning finnes ej, och de kronan tillhörige och till dess disposition indragne hemmanen utgöras blott af Chefsbohemmanen Röan, Ramdala och Heljarum, af hvilka det förstnämnda har 262 tunnoch 8 kappland skog; hvaremot skogsvidden å de två sistnämnde ej är känd. Skogen å boställen och kyrkors jord antages utgöra en areal af vid pass 3,113 tunnland, men uppgift om skogsafkastningen i kubikfot eller penningevärde under perioden å dessa hemman och boställen kan ej meddelas. På intet af dem sker afverkningen efter fastställd plan. Endast å några större possessioner har en rationel behandling af skogen blifvit införd, då deremot afverkningen i allmänhet inom länet sker fullkomligt planlöst, utan beräkning på skogarnes bestånd och förmåga att gifva afkastning för framtiden, äfvensom utan att något göres för återväxtens befrämjande. Den naturliga följden häraf är, att sjelfva skogskapitalet betydligt förminskats och tillgången på byggnadsvirke blifvit med hvarje år knappare. Ännu finnas dock skogstillgångar, som, klokt vårdade, sannolikt kunna fylla länets framtida behof, ehuru skogsbrist redan kan anses hafva inträdt inom åtskilliga socknar.
Utsk. har på de anmärknrr, sora i berörde hänseende blifvit gjorda, icke fästat afseende, och ehuru jag för min del vidblifver den åsigt jag förut yttrat, ang:de det mindre lämpliga i dessa slags straffbestämmelser, vill jag likväl icke, då jag hört flera af nitälskarne för nykterhetens befrämjande ifra för straffets bibehållande, söka göra min mening gällande. Hvad jag deremot bestämdt måste motsätta mig, är det förslag, som i sista mom. förekommer, nemi. att ”den, som enl. äldre förfalln. en eller flera gånger blifvit straffad för oloflig bränvins-minutering, varde ansedd såsom vore lian, enl.- denna förordn., för oloflig minuthandel eller utskänkning en gäng straffad”. Detta är i sanning ett i lagstiftningsväg så helt och hållet nytt och ovanligt stadgande, att jag dertill aldrig sett maken. Det är en grundsats, alt en lag icke kan tillerkännas tillbakaverkande kraft, och alla de förbrytelser, som blifvit begångna innan lagen tillkom, kunna icke, sedan de en gång blifvit afstraffade, ånyo straffas efter den nya författnrn, sedan den blifvit promulgerad. Att sammanslå atla de iterationer af en förbrytelse, hvartill en person gjort sig skyldig, och betrakta alla dessa såsom blott en förbrytelse, är en princip, som i lagstiftningen är alldeles främmande. Dessutom är det straff, som Utsk. föreslagit för andra och tredje resan, icke så serdeles försvårande. Lagen stadgar nu för första resans förbrytelse 10 R:drs böter, bär är stadgadt från 10 till och med 20 R:dr; för andra resan är nu föreskrifvet 20 R:drs böter, här frän 20 till och med 40 R:dr o. s. v., och det är således blott en latitud medgifven.
Den så kallade Allmänna Bevillningon Riksens Ständer vid denna Riksdag sig åtagit till en påräknad årlig summa af två millioner sexhundradetjugu tusende (2,620,000) Riksdaler, och hvilken skall utgå för år 1816 och följande åren till nästa Riksdag, kommer att levereras till Riksgälds-Contoiret och derstädes redovisas: hvaremot utaf samma Bevillning följande suramor skola årligen från och med år 1816 från Riksgälds-Contoiret, efter requisitioner, till Kongl. Stats-Coiitoiret allemnas, nemligen: 1:0 SjuhundradetjugU tusen (720,000) Riksdaler , såsom ersättning till Stats-Verket för den del af Tull-Inkomsterna till ett lika be . .. A HgllSti 4öpp ärligen, sorn är anslagen till ersättning af Bankens Förskott till 1808 och 180g årens krig. 2:0 Trettio tusehde (30,000) Riksdaler till Renta och Capital-afbétaining å det i Bänken år 1811 lyftade mindre Creditivef. 3:0 En million fyrähuridradetjugu Tusende (1,420,000.) Riksdaler till Stats-Behofvens fyllande. A dessä summor, hvilka till Stats-Verket skola aflemnas, måge Fullmägtige meddela förskott, så vidt Riksgälds - Contoirets penningetillgångar det medgifva, dock endast för det löpande året* hvilket räknas från den första (1) .Mars det ena året och till den första (i)Mars det nastpåföljande. Således må förskottsvis till Stats-Verket utbetalas imellan den första (1) Mars 1810 och den första (1) Mars 1817 hvad Stats-Verket för år lgl6 tillkommer; hvaremot några förskott till Stats-Verket, sträckte utöfver det löpande året, icke få beviljas, utan äxo strängeligen förbudrie; %å att före den första (x) Mars 1817 något icke får förskjutas uppå 1817 års anslag o. s. v. Hvarje år i April
Bevill nings-Utsk o ttet: 1:0 Herr Lindqvists Memorial , angående frihet ifrån bevillning och Krono-Skattef för Protocolls-Uit drag. 1185 Staden Borås, i anseende till liden Brand skada, uti hvilken Motion Herrar Hagander och Palm sig förenat. 2:0 Herr Ekelunds Memorial, om enahanda befrielse för de Brandskadade i Norrköping. S. D. Remitterades lill Stats-Utskottet: Herr Jean Noran Memorial, om anslag af medel till kostnaderne i och för Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsens förestående Förmälning. Från Ilederv. Bonde-Ståndet. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet: 1:0 Erik Nilsson Cederborgs, från Örebro Län, Memorial, angående rättighet, att med penningar liquidera det så kallade Persedeljernet. 2:0 Erik Janssons, från Upsala Län, Memorial, rörande rättighet, att med penningar inlösa Kronans behållna Ränte-spannemål. 3:o Göran Jönssons, från Malmöhus Län, sedan den 17 dönnes på bordet hvilande, Memorial, hvari lieie Ledamöter sig förenat, 1186 Riks-StändeJis angående Rusthålls-utgifternas betalning med Spannemål. 4'o Bengt Nilssons, från Örebro, den 17 i denna månad på bordet lagde Memorial, angående förhållandet med den Spannemåls-afgift, som af Kongl. Maj:t oell Kronan utgöres till Soldat-Rotarne i Fellingsbro, Näsby och Ervalla Socknai’. 5:o Änders Sandstens, från Jönköpings Län, Memorial, angående nedläggande af Ädelforss Gull verk. m. m. 6:0 Moses Johanssons, från Vesterbottens Län, Memorial, angående inköp till Skatte af åtskilliga Lax-fisken. 7:0 Olof Jonssons, från Elfsborgs Län, Memorial, angående reglering af Biskops-lönerne. 8:0 Johan Longbergs , frånGefleborgs Län, Memorial, angående fri tillverkning och försäljning af Tack-jern.
I de stora salarna och gemaken vimlar det af sidenskimrande och guldsmidda, konverserande och koketterande damer och kavaljerer, som plötsligt tystna och stanna orörliga, när orkestern spelar upp, och buga och niga djupt och behagfullt, när konungen och drottningen passera. Och dansen går. De regerande majestäten uppträda väl för hundrade gången i sitt gemensamma glansnummer, menuetten, hvarmed de för mer än fem år sedan första gången briljerade inför sitt hof. Då fanns ännu glans i kung Kristians ögon, då var drottningen ännu smidig och smärt. – I det röda gemaket står spelbordet och väntar, dit flyga monarkens tankar, medan fötterna mekaniskt trampa sin nötta läxa, och när tonerna tystna, försvinner han strax dit in. Dansen går vidare. Drottningens ögon söka. Lutad mot dörrposten står Struensee i rikt broderad lifrock, som sluter sig elegant omkring hans kraftiga, bredaxlade figur. På hans bröst glänser som ett slafmärke M i briljanter, honom är det drottningens blickar söka, och han vet det, men hans min är allvarlig och beslutsam, som gällde det för honom endast att göra sin plikt. – Tonerna kuttra, drottningens kinder blossa, och hon hvilar i hans famn med slutna ögon liksom domnad af salighet; men hans ansiktes uttryck är mörkt och inbundet, utan en enda ljusglimt af känsla. Och när han dansat dansen till slut, blandar han sig i vimlet, vandrar ensam med högdragen min och ser sig omkring med en skarp och hård blick. I hans hållning och i hans ansiktes uttryck uppenbarar sig knuten själfkänsla och ringaktning för människorna, hvilkas ömkliga svagheter han ser tydligare och tydligare, ju mer hans eget inflytande växer. Dagligen märker han, hur blotta föreställningen om hans makt kommer människorna att göra sig små, underordna sig, böja sina nackar, framställa sig själfva utan blygsel så lumpna och nakna, som de utgått från naturens hand. Och just de, som föraktat honom mest, medan han ännu ingenting ansågs betyda, böja sig nu mest slafviskt för hans vilja och för hans nycker. Han stannar och ser ut öfver det dansande vimlet, och han känner det, som om alla dessa varelser tillhörde en annan, en lägre kast än han själf.
— Justine. — Och er adress? — Sök inte att få veta den. Jag skall aldrig mer återse er. — Åtminstone kommer ni väl tillbaka hit? — Kanhända. — Vi måste ju träffas, äfven för den goda beve-kelsegrundens skull; om jag inte får gå till er och ni inte vill komma till mig, hur skall det då gå? — Hon stred länge, men Hugues uppriktiga ton och hans hänförande passion hade något så tilldragande, att hon slutade med att lofva, det hon skulle komma tillbaka om åtta dagar. Hans belägenhet var mycket kinkig, han kunde ju ej kasta sig för hennes fötter eller taga henne i famn, och då hon ville gå, sökte han qvarhålla henne och bad henne förgäfves att aftaga en handske, men erhöll slutligen dels genom list, dels genom våld den oerhörda lyckan att få kyssa hennes handled. Några ögonblick derefter var hon försvunnen. •Följande vecka på bestämd dag företog sig Hugues så många märkvärdiga saker, att han i hög grad uppväckte Bobinos nyfikenhet. Han tömde i ett drag kognak på kognak. Klädde sig med största omsorg; tog ur sin pulpet en stor penningsumma samt stoppade i sina fickor en mängd smycken, som juveleraren samma dag hemsändt; sade, att han kanske inte skulle komma hem till natten, och aflägsnade sig med beslutsam min, medtagande en laddad pistol. vKl. tre qvart till 9 var hån på mötesplatsen, der han måste vänta till kl. half 10, då Justine ändtligen anlände med ett bekymradt utseende. Allt hade icke gått så bra som förra gången. Hon hade nödgats hitta på ett mycket inveckladt skäl för att gå ut den aftonen. Hon hade i sin provisoriska bostad varit besvärad af portvaktens och grannarnes efterhängsenhet, men öfver allt detta kunde hon icke ens beklaga sig för Vicomten. Emellertid ljusnade hennes ansigte vid åsynen af nippema, som han drog fram ur sina fickor, och det var med ett godt skratt, hon tillbakavisade presenterna, som voro valda med en sällsynt dålig smak. Han slutade dock med att obemärkt af henne smyga ned dem i de vidöppna fickorna på hennes lilla förkläde.
Regementernes indelningar minskas för att bereda någon tillgång till de sämre lottades förbättring, samt att, der localen sådant medgifver, omflyttning af boställen må ske till vinnande af mera öfverensstämmelse emellan deras godhet oell motsvarande grader; och har Utskottet derjemte tillstyrkt Rikets Ständers bifall till livad Kongl. Majrt i Nåder föreslagit, angående det vissa af Befälet må fortfarande vara försedda med boställen, men ehuru Utskottet medgifver olämpligheten deraf, att Subalterner och de till vissa stationer ej inskränkte Tjenstemän vid indeldte Regementerne till eget bruk erhålla boställen; hemställer Utskottet likväl, att äfven desse, der tillgången sådant medgifver, må på lön få sig anviste vissa andelar af Boställsarrenden, att i lika ordning med annan löneinkomst tillträdas. En närmare och bestämdare utveckling af denna sednare Utskottets hemställan hade varit önsklig. Väl torde kunna förmodas, att Utskottet afser, det ifrågava - Den ai Maji f. m. 107 rande boställen äfven framgent skola utarrenderas för Indelningshafvarnes räkning, i likhet med hvad hittills egt rum, men de med skäl öfverklagade och af erfarenheten vitsordade ofta inträffade högst menliga följder af desse utarrenderingar ej mindre för boställena, än äfven för Indelningshafvarne, påkalla andra och sådane åtgärders vidtagande , hvarigenom Indelningshafvarnes rätt till erhållande af de till deras tarfliga utkomst anslagna lönevilkor blir bättre tryggad, än hvad förhållandet hittills i detta afseende varit, och hvarigenom derjemte boställenas vanhäfd och förfall må förekommas. Instämmande med Utskottet deruti, att inga andra boställen må till eget bruk tilldelas åt Befälet än de, som kunna användas lill bostäder och såsom sådane äro föreslagne att bibehållas, anser jag de öfverblifvande böra till StatsVerket indragas, att på längre tid för dess räkning utarrenderas emot det alt StatsVerket till Regementerne ansvarar och godtgör beloppet af de arrenden, som erhållas.