Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
JV:o 9, samt ansåg motionen höra till StatsUtskls behandling. Ånyo föredrogs Exped.Utsk:s den 12 dennes e. ni. på bordet lagda meni. N:o 3, med anmälan 0111 vid föregående riksdagar vidtagna åtgärder i och för praenumerations öppnande å Bihanget till RiksSttns prolocoller, jemte hemställan i sammanhang dermed. [Ir von Hartmansdorff, Au g.: Som det i fråga var. memorialet icke är tryckt, utan skriftligen inlemnadt; så får jag erkänna, det jag icke hunnit taga kännedom deraf. Samma förhållande torde inträffa med flera andra ledamöter; och 446 Den 20 Mars c. m. ilå mein. är långt, torde det icke heller genom en hastig uppläsning kunna viii uppfattas af Ståndet. Jag anhåller derföre, att det må ytterligare få hvila på bordet. Hr Ribbing, Arvid, samt Frih. Cederström, A liders, förenade sig med Hr von Hartmansdorff. Bifölls Exped.Utskts ilen 12 dennes e. ni. på bordet lagda meni. N:o 4> ang:de beviljande af ett 3:e vaktmästare-biträde vid Exped.Utskottet. Ånyo föredrogs Hr Bråkenhjelms, Pehr Reinh., den i4 dennes f. m. på hordet lagda motion, om satlet för ingifvande af en tidning, innefattande den del af R. o. Arks protocoll, som innehåller de hos Ståndet afgifna yttranden. Frih. Raab, Adam Christ.: På förcdragn:slislan näst efter Hr Bråkenhjelms förslag förekommer ett annat i enahanda syftning, väckt af mig vid samma tillfälle. Som begge dessa förslag endast angå olika metoder för samina ändamåls ernående, så får jag vördsamt anhålla, alt, till tidens vinnande, äfven mitt förslag nu malte blifva uppläst, för att behandlas i sammanhang men Hr Bråkenhjelms motion.
Och är tant inte ändå genast färdig att taga henne på god tro i sin öppna famn? Och jag återigen hur fick jag inte vara smidig som en katt och from som ett lam och listig som en räf, innan jag lyckades besegra tants misstro till mig och tillkämpa mig den dotterliga ställning hos tant som nu denna främmande skall komma och taga som sin naturliga rätt.» Fru Rode kände sig träffad och gripen af dessa med låtsad skämtsamhet uttalade förebråelser. Detta hade sålunda Alie gått och burit på hela tiden och hon hade ej tänkt på att genom ömhet och grannlagenhet mildra denna kris för henne. »Ja, du har kanske nog rätt, gudnås! Jag är visst en riktigt elak och egoistisk gammal gumma. Men du kan väl ändå inte på allvar tro på alt det där, du nu säger. Nog vet du, att ingen i alla fall i längden kan tränga ut dig det är nästan dumt att stå och göra dig några försäkringar om den saken, som är så själfklar.» Hon drog Alie till sig och de omfamnade hvarandra hjärtligt, Alie dock mer häftigt än innerligt, rädd som hon alltid var för att gifva vika för ett känsloutbrott. På eftermiddagen flyttade hon verkligen, men först efter att ha gifvit fru Rode ett uttryckligt löfte att komma tillbaka när fästmön hade rest. »Det vill säga, om tant då bryr sig om mig längre», tillade hon. »Du skall inte tro, att du kan lura mig. Märker jag, att dina känslor för mig äro en nyans förändrade, så kommer jag inte. Då reser jag utrikes och försvinner någonstans ute i den stora vida verlden på ett eller annat sätt.» »Försvinner! Sådana dumheter hon alltid pratar, den flickan! Hvad skall vara meningen med det där?» »Jag gifter mig med någon svartögd spanior tar en fransman till älskare min man dödar honom i en duell och jag tar gift och dör! Tablå!» Hon rabblade upp hela denna ramsa i ett enda andetag och sprang så utför trapporna efter stadsbudet, som bar hennes koffert. Samma dag de förlofvade kommo, skulle de vara ensamma med föräldrarna men dagen därpå skulle Alie komma till middagen.
Districtct allmänneligen kungöres, Bösterne, beräknade efter vallängden, ”afgifvas personligen, eller genom befullmägtigadt Ombud, alltid med £ slutna sedlar, på sätt 71 §. stadgar, och endast å en, i Districtets vallängd uppförd person;” N:o 67, med föreslående tillägg i 16 §, Riksdags-Ordningen, antogs till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag; och N:o 6g, med ändrings-förslag vid 72 §. Regerings-Formen, samt ett deraf föranledt tillägg i 75 §. Riksdags-Ordningen, återremitterades, med den af Ståndet, såsom gemensam tanka, förklarade anmärkning, att 72 §. Rege riirgs-Formen erhåller denna lydelse: Rikets Ständers Bank förblifve unBih> till R. St. Utdr. d. 18 Dec. 1834. der Rikets Ständers egen vård och garantie, så att den må ostörd förvaltas af de Fullmägtige, hvarje Riks-Slånd dertill förordnar, efter Rikets Ständers, i öfverensstämmelse med serskild Banco-Lag och Rikets öfriga gällande Lagar, gifria föreskrifter; och åligger Rikets Ständer, att fylla den hrist, som möjligen kan uppstå i Bankens tillgångar, för fullgörandet af dess genom Lag stadgade förbindelse. Rikets Ständers Banks sedlar skola, vid anfordran, med metalliskt mynt, efter ordalydelsen, inlösas. Dessa sedlar, äfvensom Riksgälds-sedlarne, så länge de fortfara, skola, uti ali Kronans uppbörd och ialla betalningar till Slaten, emotlagas lika med Rikets metalliska mynt. Beslut om sedelstockens förhållande till metalliska inlösnings-fonden, äfvensom i frågan om Bankens skuldsättning, må ej kunna vidtagas, med mindre samtlige Riks-Stånden och Konungen derom blifva ense. I alla öfriga frågor, rörande Bankens vård, rörelse och förvaltning, galle tre Riks-Slånds sammanstämmande beslut, men stanna 2 Stånd emot 2, förblifve vid hvad förut finnes stadgadt; och kommer j5 §.
Höjes fastighetsvärdet till 4°° r:dr, så och då ett helt hemman i Sverige i medeltal är uppskattadt till ungefär 4°°° r:dr, blefve följden den, att de fleste ägare utaf ^:dels eller -jtjtdels hemman, hvilka äro ganska vanliga fractioner af jordbruket i Sverige, skulle vid del i öfrigt förutsatta förhållandet befrias från skyddsafgiften, hvaraf stor rubbning för statsverket forde uppstå i afseende på den inkomst, som är beräknad på skyddsafgiften. Jag tillstyrker antagande af Bevilln.Utsk:s förslag, hufvudsakligen på den grund, att jag anser Utsk. hafva väl öfverväga! och besinnat detsamma, innan Utsk. framställde det, samt emedan jag finner det bättre än de modificalioner, som på åtskilliga håll förekommit. Hr Ribbing: Då jag sist hade ordet, yttrade jag mig om förhållandet emellan fast egendoms taxeringsvärde och dess verkliga värde. I öfverensstämmelse dermed får jag fästa uppmärksamheten derpå, att om man antog ett minimivärde af 5oo r:dr, så inträffar hvad Frih. Tersmeden befarat, att mångfalldiga ägare af smärre hemmanslolter blefvo befriade från skyddsafgiften, ehuru de ägde fastighet till värde af minst 1000 r:dr, emedan ett tili 5oo r:drs värde uppskattadt hemman i sjelfva verket är värdt minst 1000 r:dr. Jag anser således rättast vara att bestämma minimivärdet till 200 r:dr, emedan man då kan laga för afgjordt, att ingen kommer att erlägga skyddsafgift, hvars fastighet icke är värd minst 4°°: roen väl 5 å 600 rrdr. Hr von Rosen: Jag får äran upplysa, alt i Skåne finnes en mängd hemmansdelar, som blott äro uppskattade till 5o å 60 r:dr. Om man således skulle höja summan öfver den af Utsk. föreslagna, så blefve en stor del hemmansägare från afgiften befriade. Jag tror icke, att inkomsten utaf en fastighet kan till summan jemföras med annan in >4 H. 4 Den 3 Octobcr f. m komst.
»Att derifrån helt och hållet utestänga redaren i egen person, finner jag ej vara rättsenlig!, när nemligen, med afseende på fartyget, enahanda olycksfall inträffat, som de här ofvan antydda. Man kan tänka sig den händelse, att skepparen i aflägsen utländsk hamn oundgängligen behöfver taga bodmerilån, men kan ej finna långifvare, utan lemnar redaren på telegrafväg underrättelse om sitt behof och begär hjelp. För tillfället har redaren ej annan utväg än att mot låns erhållande i hemorten förbodma fartyget med samma påföljd som om skepparen gjort det å hans vägnar; och denna utväg torde icke böra för redaren stängas». »Deremot om redaren, utan alt någon så beskaffad nöd inträffat, tager lån mot säkerhet i fartyget, beror det på Civil-lagens föreskrifter, rörande pantkontrakter i allmänhet, hvad verkan en dylik förpantning må ega. Sjölagen torde endast hafva att stadga om bodmerilån i den mening vi nyss antydt». 27 »Från denna synpunkt är den i Förslagets 128 § gifna definition för vidsträckt. Den torde heldre kunna uteslutas, och i stället, i nära öfverensstämmelse med Norska Sjölagens 93 §, noggranna reglor uppställas för skepparens åtgöranden, i händelse brist på nödiga medel lör honom inträffar; således att han först bör, om redarnes föreskrifter ej kunna inhemtas, söka på deras kredit anskaffa penningar genom att draga vexel på dem eller deras kommissionär o. s. v., eller ock, om dertill är anledning, vända sig till lastens egare eller kommissionärer, samt att endast i den händelse nödiga penningar icke kunna på någon af dessa vägar erhållas, eller annan billigare utväg påfinnas, upptaga penningar på bodmeri». »Då vidare i denna Afdelning ej allenast beskrifves bodmeribrefvets innehåll och uttryckligen bestämmes huruvida bodmerilån får' tagas endast af skepparen, eller äfven i enahanda fall af redaren, utan jemväl stadganden meddelas rörande verkan af detta kontrakt och hvad dermed står i sammanhang, lärer, såsom nyss är nämndt, en definition här ej vara behöflig.
Men hädanefter blir det allt jag som kommer att skaffa mig litet nys om både ett och annat, det vill jag lofva, ty nog är det fasligt, att vi fruntimmer ska vara så genomdumma och okunniga i det lagliga, att hvem som hälst kan inbilla oss presis hvad som hälst — som nu den där guldsmedsfrun med liggningen! Jag kan inte påstå att resten af mötet blef lugnt, men vi kom ändå till ett resultat, och det var inte litet det, då vi ju ändå så godt som var en festkomité. Men hvad vi beslöt vill jag inte tala om än, för att inte störa syrprisen — bara det sista — efter som det var jag som fann på det. I fonden af salen, där middagen serveras, ska anordnas en lefvande transparang föreställande Snillets Gudinna, som räcker fram en lagerkrans på en tå – naturligtvis menar jag, att hon står på en tå — medan bakom henne två basunänglar ur sina trumpeter blåser fram veckiga bläck-band på hvilka står: »Väl-Kom-Men O! K-O-N-U-N-G och Kronoborgs S-K-A-L-D!» Jag fick fäkta fasligt, innan jag fick skalden igenom, men som jag sa: »Tror ni det finns någon enda skald, han må vara aldrig så Hög, som inte tycker om att få sina värk utbasunerade, om också bara ur bläcktrumpeter?» Värst blir hur vi ska få ut den — jag menar transparangen, efter som det bara finns en utgång. Men det blir väl någon råd, när vi kommer så långt. Naturligtvis tog jag för gifvet, att Ada skulle bli vald till gudinnan, men då var det någon som hittade på säga, att gudinnor väl borde vara ogifta. Jag tänkte svara, att om några var gifta så var det väl de, men jag hade inte glömt Fannys gliring, och så teg jag Ingen ska kunna säga att jag hållit mig framme. Maria Laxén, som är både rödhårig och uppnäst, blef vald — men stans rikaste flickor är aldrig rödhåriga och uppnästa vid sådana tillfällen. — Vi får vara riktigt tacksamma öfver att hon åtminstone är hvithyllt och har en skaplig kropp. Hon hade kunnat vara skelögd och puckelryggig med!
I detta ämne äro motioner väckta inom Högvördiga Preste-Ståndet af Herr Kyrkoherden Wennerström och Herr Komminister Svartengren, af hvilka den förre erinrat, hurusom en samvetsgrann och duglig religionslärare visserligen äfven i våra dagar, inom den krets, han närmast tillhörde och der han således vore känd, rönte all den aktning och tillgifvenhet, han förtjente; men trädde han utom denna krets, så betraktades han med helt andra ögon. Han blefve då i sin egenskap af prest ett mål för de hätskaste och orättvisaste anfall både från pressen och tribunen och behöfde en icke ringa grad af själsstyrka samt framför allt ett godt samvetes vittnesbörd om redligt uppfyllda pligter för att icke alldeles förlora modet, Att mången yngling, som eljest skulle hafva varit hugad att inträda i kyrkans tjenst, derifrån blifvit afskräckt genom det högljudda skriket emot presterna, och att detta således i sin män bidragit till den öfverklagade prestbristcn, kunde, enligt motionärens mening, icke vara tvifvel underkastadt, Men äfven andra orsaker hade dertill medverkat, såsom: tidsandans materialistiska riktning,'de alltför ot llräckliga inkomster, som i allmänhet stöde den yngre prestmannen till buds, samt icke minst den nedslående utsigten af en oviss och trög befordran. I sistnämnda hänseende hade visserligen i sednare tider genom den dubbla årsberäkningens borttagande mycket vunnits, som af kyrkans tjenare borde med tacksamhet erkännas; men missförhållanden återstode likväl ännu, hvilka borde afhjelpas.
Emot en sådan inaximi-summas bestämmande för den upplåning, som för ifrågavarande ändamål får och skall ske, förekommer likväl, att alla Riks-ståndens fattade beslut i afseende på sammanräknade beloppet af de medel, hvilka vid denna riksdag böra anvisas lill de jernvägs-anläggningar, som genom statens försorg och på dess bekostnad böra utföras, äro sins emellan skiljaktiga, hvadan delta belopp alltså enligt hvarje särskildt Stånds beslut är olika. Sålunda utgör detsamma, enligt Ridderskapet och Adelns beslut, 19,390,000 R:dr, enligt Preste-ståndets 18,090,000 R:dr, enligt Borgare-ståndets 20,339,000 R:dr och enligt Bonde-slåndels 13,979,000 R:dr R:mt; kommande dessa summor att ökas med det belopp, som kan af Riksstånden - Slats-Ulskollets Memorial JM 97. 17 ständen varda beviljadl för bangårds-anläggningen samt reparations-verkstäders inrättande här i hufvudstaden. Verkliga beloppet af de anslags-summor, hvilka onder tiden intill nästa statsreglerings-periods utgång skola anskaffas och användas för statens jernvägs-byggnader, kommer dock att bero på dels de beslut, Utskottets i detta memorial framställda inbjudningar föranleda, och dels resultatet af förestående omröstningar inom förstärkta Stats-Ulskottel. Vid sådant förevetande anser sig Stats-Utskottet så mycket mindre kunna tillstyrka de öfriga Riks-ständen att förena sig med Ridderskapet och Adeln i bestämmandet af en viss summa, hvilken genom upplåning får högst anskaffas, sorn, i händelse denna summa icke motsvarar hvad som för de beviljade anslagens vederbörliga utbetalning erfordras, skillnaden icke lärer kunna beläckas genom de vid riksdagens slut befintliga odisponerade tillgångar, eller framdeles uppkommande öfverskott, enär Utskottets, i afseende på öfverskotts-medlens användande till de jernvägs-byggnader, hvarom nu är fråga, gjorda hemställan icke blifvit af Rikets Ständer bifallen.
M:t nådigst behjertade någre dess enskilde undersåtares angelägenheter, kunna väl då ej skäligen afvisas, ifrån ali närmare skärskådning af R". St:r sjelfve ■ eller deras Utskott, hvilke anses ännu närmare böra behjerta medborgares behof af lindring och hjelp. 4:o Kan jag intet heller antaga på förhand det af RiksgäldsAfdelningen sluteligen anförda motiv för en sådan målets afvisning genast, att ett efter föregående granskning och beredning tilläfventyrs följande tillstyrkande af någon del eller alla de sökte Reclainationer, skulle innefatta orättvisa emot andra, som ej fått eller nu sökt sådan, ty desse kunna icke vara andra än de der dels ej inom den en gång stadgade proescriptionstiden anmält sig, och sålunda förlorat fatalierne, dels de, vid hvilkas mål K. M:t ej funnits sådane omständigheter förekomma, att de borde föranleda Remiss till R. St:r. Att här uppgifva de olika fall, som de ifrågavarande handlingar förete, Liefve för vidlyftigt, och hörer ej till ämnet nu, då jag med anledning af RiksgäldsAfdelningens förslag ej anser nu frågan vara: om Stats-Utskottet tillstyrker något afseende på de af K. M:t för Reclamenternes considererande framställde. särskildt talande skäl,- utan blott, om den för ett tilleller afslyrkande i alla fall nödvändigt erfor - Betänka uden. 320 derliga speciela gransknings åtgärd skall vidtagas, eller kan undvikas eller afsägas. Som ett exempel på sådane särskilde omständigheter, torde dock nu på förhand få nämnas: der Kaparens egen Regering ogillat uppbringningen och ålagt Kaparen ersättning, men denna ej kunnat möjeligen utbekommas. Vidare: der uppbringningen skett få dagar efter Krigsförklaringen, sorn ej möjeligen kunde vara Skeppseller Godsägaren vid dess afsegling känd. — o. s. v. När nu de af i8i3 års St:r bestämde grunder innefatta, att, der Kapare blifvit tilldörnd att ersätta, äfvensom då uppbringningen skett efter Krigsförklaringstiden, sådane förluster ej äro berättigade att få ersättning, så syns lätt, hvad anledning K.
Banko-fullmäktige nu begagnade vid tillverkning af sedlar å de högsta valörerna, intet skäl funnes hvarföre icke Rikets Ständers Bank kunde vidtaga samma åtgärd vid tillverkningen äfven af de mindre valörerna, samt, under iakttagande af enahanda kontroll och mot vanlig garanti för uppfyllande af ingångna förbindelser, låta den skickligaste förfärdiga sina sedlar; att Banken, genom den föreslagna försäljningen, skulle ”blifva utaf med en hel legion af öfverflödiga tjenstemän” ; samt att vattnet i Tumba å hvarje år skall minskas, hvarföre man, om Brukets verksamhet skall bibehållas, måste återigen experimentera bort eli eller annat hundratusen Riksdaler, för att försöka att t. ex. medelst | mil lång kanal, genom dyjord till närmaste sjö, sänka aflopps-vatlnets nivå vid Tumba, eller ock inköpa en närbelägen mosse (som halfva året stöde torr) och genom en kanal i hälleberget dit leda dess valten — och så vidare med ändlösa projekter, att icke tala om experimenlerna med del nyss inredda nedra Bruket. Då motionären yttrat, att Tumba Pappersbruk vore ett för Rikets Ständer kostsamt verk, förmodar Utskottet hans mening vara, att Bruket drifves med förlust och sålunda förorsakar Banken utgifter, öfversligande den inkomst Bruket lemnar. Att emellertid förhållandet på sednare tider icke varit sådant, ulan att Bruket tvertom i allmänhet gifvit vinst, fullt betäckande räntan å dess bokförda värde, anser Utskottet sig kunna ådagalägga.
Min mening var, att de skulle inkomma med utlåtande öfver de anmärkningar som blifvit gjorde; och derföre bearbeta sjtdfva ånmet, till besvarande af dessa anmärkningar. Herr Lefren : Jag beder Ridderskapet och Adeln vördsamt, att Ståndet vill fästa uppmärksamhet på den grundsatsHerr Hjerta nu sednast velat göra gällande. Han gjorde skillnad ,4g Ben *7 Augusti J. m, emellan sådane anmärkningar, som med Ståndets bifall gå till ett Utskott, och sädane som utgöra pluralitetens beslut. Jag hemställer om ett sådant beslut kan fattas annorlunda, än till bifall eller afslag å hela Betänkandet. Huru kan man då föreställa sig, att anmärkningar gå till Utskotten såsom beslut. Ståndet fattar blott beslut, att anmärkningarne äro af den beskaffenhet, att de föranleda till återreiniss, och om än man ej voterar om saken, anses det dock som om pluraliteten hade beviljat återremiss, och Herr Hjerta lärer hafva svårt att visa, huru ett annat beslut kan första gången fattas. Således lärer denna anmärkning förfalla, och Utskotten blifva qvar i sin skyldighet att svara, om de förblifva vid sitt förra Betänkande, eller om de, i grund af anmärkningarne, afgifva nytt utlåtande, men icke enligt 49 §. äga ratt, att säga, att de icke besvara anmärkningarne, sedan tre Stånd afgjort saken. Det åstadkommer ingen tidsutdrägt att säga, att Utskottet blifver qvar vid sin mening, och förorsakar ingen vidlyftighet, om man med 3 räder svarar, att om man ej finner skäl att ändra sin öfvertygelse , men snarare åstadkommer det tidsutdrägt, om man hvarje gång som nu , skall raisonnera bort i .3 timmar en sak, som, enligt 4<) §:n , är så tydlig. Herr von Hohenhausen: I Herr von Hartmansdorffs förslag finnes ej det bestrida, som Herr Lefrén yttrat. Med honom delar jag den mening, att det ej är Utskotten tillåtit, att inkomma med hvad svar som hälst. Det åligger dem Den 87 Augusti f, m. att utreda och besvara frågorne.
Uti. 111. m., jNnis 124, 207, 239, 261 ocli 268.) S. A. K. Efter förehafd pröfning af hvad i dels E. K. M:s nådiga proposition angående statsverkets tillstånd och behof, dels inom Riks-stånden gjorda framställningar, förekommit i fråga om de under riksstatens åttonde hufvudtitel uppförda anslag, få Rikets Ständer följande i afseende härå fattade beslut i underdånighet anmäla: l:o Ecclesiastik.Departementets expedition. Ender tillkännagifvande, huruledes, synnerligen i följd af åliggandet för rikets församlingar att jemlikt Kongl, stadgan af den 18 Juni 1842, inrätta nya eller ordna redan befintliga skolor för folkundervisningen, antalet af de ärenden, som tillhöra Ecclesiastik-departementets handläggning, i ganska betydlig mån stigit, har E. K. M.! i nåder föreslagit, att på ordinarie stat måtte uppföras en summa af 666 r:dr 32 sk., att, emot redovisning genom Departements-chefen användas så väl till uppmuntran åt de ordinarie tjenstemännen, vid dem utöfver deras tjensteskyldighet ålagda ökade göromål, sorn till godtgörelse för ett mera verksamt biträde af e. o. tjenstemanna-personalen samt till arfvoden åt extra vaktbetjeningen vid departementet; men, ehuru Rikets Ständer funnit det icke kunna bestridas, att verkställigheten af den beslutade nya organisationen af folkskole-vösendet medfört en ansenlig tillökning i antalet af de till Ecclesiastik-departementets expedition inkommande ansökningsoch besvärsmål, hafva likväl, då ifrågavarande slags ärenden otvifvelaktig! måste i väsendtlig mån förminskas, allt efter som de nya folkskolorna hinna fullständigt inrättas och de äldre i föreskrifven ordning förändras, samt Expedit ion •.-Utskottets Förslag lill lind.
I fråga om hvad för öfrigt spelats reparerar jag endast en ofrivillig försumlighet från förra året, då jag påpekar det fina och förträffliga återgifvande, som af fruarna Fahlman och Hartman — denna var märkligt nog bäst i några af de allvarliga momenten — kom » Gnistan » till del, samt å andra sidan det komprometterande sällskap, fru Hartman under årens lopp dragit på sig i » En räddande ängel ». Fröken Åhlander och hr Hamrin såsom stadsrådsparet, för att inte nämna andra, torde svårligen kunna exponeras såsom prof på den höga konstnärliga ståndpunkt, vår främsta dramatiska scen pretenderar. Ja, knappast kan väl häller i det afseendet man skylta med de unga damer, med hvilka teatern rekryterat sina konstnärsleder och som man hittills sett uppträda. Teatern har förlorat fru Bosin, fröken Zetterberg och hr Törnqvist. I afseende på dem är min stånd-punkt så prononcerad for länge sedan, att man nog kan forstå, att jag hyser den åsigten att hvarken teatern eller dess publik har någon större anledning till sorg och saknad, hur sträf-8 am ma och rutinerade de tre än må vara. Om nu en och annan särskildt af de yngre följt med vid afgängen, hade det minsann inte skadat. Att Dramatiska teatern äfven dessförinnan behöfde förstärkning och gallring är något odisputabelt och böijar bli erkändt. Huruvida dock, såsom en tidning förfäktar, saknaden af fru Håkanson och hr Svennberg skulle ligga i öppen dag, vill jag emellertid lemna osagd t, då jag har mina dubier vis-à-vis dem. Hvad fru H. beträffar misstänker jag att hennes storhet, hvaraf jag för min del icke sett några sår-skildt slående prof, har för mycket gemensamt med de vanliga af hr Lindberg eller hr Winter-Hielm mest i de resp. geschäftens intresse hallstämplade och patenterade storheterna. Till en viss nytta för Dramatiska teatern vore fru H. alltid, men be-höfligare vore hr Svennberg, detta dock mera för sitt ståtliga yttre än för sin som det tyckes något sömniga begåfning.