Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nej j; vinner Nej : så kommer Bevillningen alt åutgå efter de i lSia års Bevillnings-Förördtiing antagne, grunder, antingen genom progressiv afgift efter behållen *n« 3 5° HeviUningS'Utsiottets Betänk anden. komst, eller efter särskild tariff, såsom Skydds» eller Minimi-afgift, hvilketdera fdr den skauskyldige, 'efter dessa taxeringssätt högst belöper, och med iakttagande af Herr Landshöfdingen von Törnes vid 1815 års Riksdag nppgifne förslag, om den behållna inkomst - afgiftens fördelning i g6 Classer, samt en särskild Bevillning afSterbhus, Testamenten och FideiComisser, i sammanhang hvarmed Utskottets förslag rörande Bevillnings-afdrag för ränta å upplånte Capitaler, edgång för Borgenär vid Lagsökningars anställande ; Bevillningens beräkning efter värdet å ali fast Egendom, för Rusttjenstmarker , Rotefrihet och Qvarnar, Bevillning af Handlande , Borgare och andre Städernes innevånare, af Bergverk och särskildte Manufacturier m. in.; af Tjenstemän samt af visse Societeter, Verk och Vinstmedel komma att förefalla, och beskattningen deraf lämpas efter sist omförmäldte grund. 3:0 Rörande den nu flir Gäldenär föreslag* na rätt, att , utan undantag af alla Cassör, sorn af sine capitaler njuta sex för hundrade, ofelbart erhålla ersättning för elen förskjutna Bevillningen, har Högvördige PresteStåndet förklarat att dervid borde hädanefter förblifva vid hvad i detta afseende uti förra Eevillnings-Förordningen är föreskrifvet, eller att från detta allmänna stadgande undantagas fonder för fromma stiftelser, som till fattigförsörjningar och fattige barns un. dervisning äro anslngne. Men så vida Utskottets yttrande . blifvit i denna del af de trenne öfrige Respective Riks. Stånden, utan alla undantag, godkänt, anser Be. Eevillniugs-ZJtskottets Betänkanden.
Efter denna korta utveckling af frågans nu varande ställning motionerar jag, i öfverensstämmelse med hvad Höglolliga Lag-Utskottet vid förra riksdagen föreslog, det måtte Rikets Ständer för sin del besluta att allt hvad lag eller särskilda författningar innehålla, angående rättighet att i börd lösa såld, bo skiftad, pantsatt eller genom gåfva eller testamente bortgifven fastighet å landet, må varda till al! kraft och verkan upphäfdt; dock med iakttagande af den redaktion utaf den nya författningen, som Lag-Utskottet i sitt. Betänkande N:o 49 af den 30 Augusti 1860 föreslagit. Jag anhåller att denna min motion må till Lag-Utskottet remitteras. Stockholm den lä November 1862. H. F. Dalman, ]¥:© 25. Af Herr Dalman, Wilhelm Fredrlk, om oäkta barns arfsrätt. Vid sistlidne riksdag förnyade jag ett vid liera föregående riksmöten väckt, vid 1884 års riksdag al Rikets Ständer hufvudsakligen antaget samt vid 1857 års riksdag af 60 Motioner hos Ridder skåpet och Adeln 1862. Borgareoch Bonde-Stånden bifallet förslag om rätt för oäkta barn, utom det som är afladt i hordom eller förbudna leder, att taga arf åtminstone efter sin moder, derest hon ej efterlemnar äkta barn eller bröstarfvingar. Detta förslag ansågs likväl af Lag-Utskottet alltför inskränkt, då det dels endast medgaf oäkta barns arfsrätt efter moder, men icke efter fader, dels inskränkte arfsrätten endast till det fall då modren icke egde äkta barn och bröstarfvingar, dels slutligen undantog barn aliade i hordom eller förbudna leder. Utskottet ville deremot tillämpa principen i den utsträckning, att oäkta barn, som, enligt nu gällande lagstiftning, ej må taga annat arf än efter egna barn och bröstarfvingar, jemväl må, lika med äkta barn, taga arf efter sin moder; så ock efter sin fader, derest barnet blifvit af honom inför rätta eller i vittnens närvaro inför vederbörande prest erkändt.
Maj:ts Nädiga Proposition, angäende äktenskapsskillnader, 104;. — rörande Bewillnings-Utstottcts Protoeolls Utdrag angäende desi infordrade yttrande öfwer frägan, pä hwad sätt, i fall Stockholms och Götheborgs innewänare ej tillätes att utöfwa bränwins-bränning, den derigenom uppkommande bristen i den päräknade afgiften bör ersättas, 1244. — rörande Bewillnings - Utstottets yttrande i anledning af Kongl. Majus Nädiga swar uppä Riksens - Ständers underdäniga skrifwelse, rörande Landt-TullarneS upphäfwande, 1045. — rörande Lag - Utskottets utlätande om inskränkning i friheten att göra Fidci-Zommisier, 1045. — rörande L-tats-samt Allm. Beswärsoch Oecsnomic-Utstottcts Betänkande, angäende Lotsoch Bäk-inrättningen i Riket, 1045. — rörande den af Bewillnings-Utstottet förestagne jemkning i Riks-Ständens stiljaktige bestut öfwer de twänne frägorne om^ uppdragande ät Fullmägtige i Banquen och Riksgälds - Contoiret att jemka Bewillningens fördelning samt om Maximi och Minimi Tariffernes förhöjande, 104(1. — angäende BewillningsUtskottets tillstyrkande, rörande arfwode för RädhusRättcrne i anseende till den ökning i göromäl som dem kunde tillskyndas genom Sjö- och Gränfe-Tulls samt Accis-Rätternes upphäfwande, 1046. — med infordrande af Constitutions-Utskottcts utlätande öfwer den wid justeringen af Expeditions - Utskottets förslag till underdänig skrifwelse till Kongl. MajU, rörande Wargcringens upplösande, wäcktefräga, dels huruwida icke tre Ständs beslut öfwer detta mäl borde ansss gällande, dels ock huruwida, enär en Expedition efter tre Ständs bestut blifwit författad, i densamma det fjerde Ständcts mening kunde inflyta, Register. izz liz;. — rörande Stats - Utskottets förslag till In. struction för tillkommande Revisorer öfwer Stats-, Bancooch Riksgälds.Werken, nzg. — rörande Stats»Utskottets swar pä anmärkningar wid desi för, slag till Löneförbättring för älskillige sä Militaire som Civile Stater och Embetsmän, 1147.
Ehuru seminariernas antal således icke för framtiden behöfde fasthållas vid tretton, som det för närvarande utgjorde, så hade dock Kongl. Majit af andra skäl ansett någon betydligare minskning deruti icke nu böra ega mm. 76 Stats-Utshottets Utlåtande N:o 139. Inkomna uppgifter utvisade väl att seminarierna för det närvarande icke vore besökta af tillsammans fullt 400 elever; men då Kongl. Majit uti det reglemente, som för dessa läroanstalter blifvit den 21 Mars sistlidet år utfärdadt, meddeladt föreskrift derom att lärokursen borde blifva tre-årig, komme, äfven om ej flere hädanefter än hittills skulle egna sig åt folkskolelärare-kallet, elevernas antal dock att ökas med ungefär hälften af hvad det nu utgjorde. För hela folkundervisningens framgång vore det ock af yttersta vigt, att under den, i förhållande till hvad vid seminarierna skulle inbemtas, visserligen icke för långt utsträckta tidrymd, elever hade att der tillbringa, lärarne icke sattes i nödvändighet att dela sin tid och sin undervisning åt ett allt för stort antal elever, utan kunde med oalbruten uppmärksamhet följa hvarje elev, gifva honom de anvisningar, som af hans särskilda egenskaper och fallenheter påkallades, samt hos honom alltmera inskärpa en sann gudsfruktan, sedligt allvar och känsla för det magtpåliggande i det kall, åt hvilket han vore beredd egna sina krafter, så att seminarii-eleven, då han sedermera i sin ordning komme i utöfning af lärarekallet, måtte vela att deruti verka på ett sätt, att allt vidare blefve utbredd en sann folkupplysning, hvilken ovedersägligen bildade den fastaste grundval för ett lands lycka och på samma gång den alstrade och stärkte kärlek till frihet och fosterland, säkrast håde förhindrade frihetens missbrukande och åt landet bevarade dess sjelfständighet.
Om de serskildta yttranden, som åtfölja Höglofl. StatsUtskottets Betänkande, hade blifvit uppläste, hade jag ej behöft mera än att dermed conformera mig, för att i anledning deraf begära detta måls Aterremiss. Nu nödgas jag att i korthet anföra mina skäl till denna begäran. StatsUtskottet har erkänt billigheten af Konungens Nådiga Förslag, att, enär Wadstena IilosterKyrka öfverlemnas till Staden att iståndsättas, nyttjas och allt framgent på dess bekostnad underhållas, äfven de medel omkring 5ooo R:dr Banco, som genom försäljning af 6o6 Den 24 Februarii. det fordna Koppartaket till Staten influtit# såsom understöd skulle till [Wadstena Stad utbetalas; likaledes är det klart, alt då Staten derigenom befrias ifrån underhållet af denna märkvärdiga ålderdomslemning, och då densamma ifrån öde oell onyttig användes, och till lättnad förorten begagnas, en allmän nytta genom en ringa af Staten använd kostnad blir befordrad. StatsUtskottet har således i hufvudsaken tillstyrkt bifall till Konungens Nådiga Proposition, men genom ett dervid fästat vilkor, fördröjt till en obestämd framtid, verkställigheten däraf. Detta vilkor om uppgörande af Contract och Kostnads-forslag, kan visserligen ej medan Riksens Ständer nu äro församlade fullgöras; och om det än genast under årets lopp kunde uppfyllas, skulle likväl hela saken afstadna, om Riksens Ständer under sin sammanvaro ej anvisa de nödiga medlens utbetalande. Mitt förslag är derföre att StatsUtskottet i så måtto skulle ändra sitt tillstyrkande, att medlens utbetalande nu beviljades och anvistes, men att det öfverlemnades till Kongl. Maj:t att dertill bestämma tiden, sedan vederbörlige Kostnads-fÖrslag och Contract med Staden blifvit uppgjorda oell af Kongl. Maj:t i Nåder fastställde. Pröfningen af dessa Förslag och Contract kan i alla fall af Riksens Ständer ej förrättas, utan måste till Kongl. Majit i underdånighet hänskjutas.
Kungsöhrs färja ; N:o 172, i anledn. af väckt motion, ang:de lindring i de hemmanen Tunnersta Skattegården och Torp Norregården å Wisingsö åliggande utskylder och onera; N:o 173, i anledn. af K. M:s nåd. skrifvelse ronde Piteå och Luleå städers ordinarie båtsmanshåll; N:o 174, i anledn. af erhållen återremiss å betänk. N:o 80, ang-.de afskrifning af eller ersättning för åtskilliga, dels på öfver 7 H. 42 330 Den 12 Februari. skollen af statsverkets inkomster anordnade, dels från K. Statscont. af under händer hafvande medel hestridda utgifter; N:o 175, i anledn. af väckt motion, ang:de rättighet för Tierps socknemän, alt lill allmänna behof erhålla nödigt byggnadstimmer från Kronoparken Tierps norra allmänning; N:o 176, i anledn. af väckt motion om rättighet för innehafvare af kronolägenheter i de Norra länen, att anlägga sågqvarnar, och der till bräder och plankor förbruka sina skogseffecter; , N:o 177, i anledn. af väckt motion, ang:de inventering af Statens inom hufvudstaden befintliga förvaltande verks cassör; Lag-Utskottet: N:0 69, i anledn. af väckta motioner om upphäfvande eller ändring af K. förordu. d. 9 Maj 1835, ang:de hvad iakttagas bör vid handel om lösören, som köparen låter i säljarens vård qvarblifva. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, alt sedan R. o. Ad. afgjort alla de mål, som varit å dagens föredragningslista uppförde, anslaget till plenum för e. m. blifvit nedtaget.
De reDan i fåDant affeenDe ingångne öfmerenéTommelfer blifmit itppgjorDe. 5lfmcn meD @tor*23ritannien unDerljanDlaé för närmaranDe om en, på ömfeftDigt förmånliga be* ftdmmelfer gntnDaD, poft*fonoentionö afjlutanDe. De uppgifter angåenDe lagjfipningen, forn från Domftolar oc^> ^ern^m'1' anDra mij)nDigf)ctcr årligen tneDDelaö 3uflitie*©epartementet od) Dår till teifer.04’* allmänna berättelfer fammanföraö, infyenuaö, att antalet af Deni, forn i SeiTet blifmit faffällDe för brott emot allmänna ftrajflagarna od) för öfmerträDelfer af politi* ekonomi* od) anDra fåDana författningar, unDer åren 1841—1846 tillmö,rt, men att tillökningen för året marit ommepfanDe emellan olika (lag af förbrptelfer. ©å lifmäl
Sedan skylde hon mig för annat m e n, att jag grät, och sade dertill: Din grat kommer en god del dernf, att Cmiism * ska11 draga bort, nten det är en Elfang sorg för dig, ty du skall aldrig fa honom. Gud vare mitt vittne, att jag jagar SS oskyldig, att jag aldrig grat af ondska eller för nagondera sak, som hon skylte mig för. - När jag sig, att jag intet vann eller uträttade med min myckna grit, mera Xn att jag förderfiade mina goda ögon, s9 hefalde jag Gud alltihop och @ f mig ratt väl tillfreds med allt, h v d Gud ville lägga mig ~ d, samt var förakrad i mitt hjerta och sjal, att Han visst i sinom tid skulle gifva mig gladje och hvad mig gjordes behof, och kastade jag fördenskull all min omsorg pil Honom; och sökte jag nu i dessa mina unga och veden.lrdiga Sr till att kunna skicka mig b h l e i motoch m e d g h g och till att lata mig nöja och \ r3 tillfreds med Guds vilja. Anno 1644, skulle, till iöljd af ficndtlighetcrni mot Danmark, Gustaf Ilorn dnga ned Lt dinska gränsen. Hans familj rdljde honom till Jönköping. dit de anlände den 23 jan. Familjen qvdcmnidcs der. iilr Gustaf Horn for att i \ ' er namo mönstra sim trupper. I Jönköping vistades ocksl Agnctas moster, Karin Oxcnslicrnn, gift, &amp; om ofvan niimdi II, med Johm Jcspenon Cmos, en af drltagacne i kriget. Del var sviim veckor iör A et., ty styfmodern och mostern dmgo siillan jemt. och Bickan kom .emellan tvTeldar .. Mostcm var missnöjd, om systerdoltern ej besökte henne, och stylmodren mirsthkte henne oskyldigt i11 gZ med sqsillcr till sin moster.
Hvarje Individ, derigenom tryggad, bidrager i sin mån till besparingarnes ökande; hvilka åter, genom depositioner i en eller flera Nation! a - Banquer, göras användbara genom det der erhållna Sedelmyntet; hvilket åter, när landet periodiskt behöfver använda be. eparingarnö till utrikes företag, det vare »ig 3 a Banco-Utskottets Belänkanden. en tillfälligt vacklande Cretlits återställande, eller förmån!igare Import-vilkors erhållande, utur Banquen uttager hvad dertill nödigt är; och sålunda icke hindrar den ebb och flod i Verhlshandeln, som mäste'lemnäs fri, emedan den kostar mera att hindra, än att för» draga. lia Sedelmyntet dessutom lättar rörelsen, genom dess vighet att transporteras, och sale» des det ständigt vexelbara Sedelmyntet förenar fasta myntets alla fördelar lill besparingar, med vexlens alla fördelar i handeln; Samt för ett land, sådant som Sverige, transport - kostnaderne och tidsutdrägten dervid synnerligen måste afses; är det vexelbara Sedelrnyntet, i följe deraf, det tjenligasta mynter: Och eger detta slags mynt dessutom, såsom Riksmynt betraktadt, en vigtig fördel i politiskt hänseende; nemligen den: att financiel t förena Provincerna med hela föreningen, Antagandet af Sedelmyntet som Rikets enda mynt och dess utvexling emot omyntadt Silfver, göra en nu skeende Realisation möjlig. En utländsk Banquier hjelper sig fram med Femtedels, till och med Tiondels Fond, och derunder. Banquen har ungefär half Fond för utelöpande Sedelstocken, om någon anstalii vidtogs, till Riksgälds-Sedlarnes fortsatta gångbarhet, utan inlösning i Banquen; hvilket kanske är så mycket vigtigare, sorn Riksgäldsmyntets totala inlösande med BancoSedlar åtminstone synes mig vådligt; enär Banco-Utskottets Betänhanden.
– Det var förbannadt förståndigt. Bravo, lefve Grane. – Han bad dem låta bli att skämta. Det var en alvarsam sak, och det hade ej skett utan smärta ... – Skål, du gamla hedersgalosch. Hvad fan skulle du bli prest för. Då satte sig Schultz rätt upp i stolen och sade lugnt: – När har du beslutat detta? – Nu i kväll. Jag lade brefvet på posten, strax innan jag gick hit. – Till dina föräldrar. – Ja. Han hade frågat långsamt, lågt och spändt. Det låg en vek, undertryckt sympati i stämman, när han svarade: – Det var rätt af dig. Stojet tystnade. Man satt en stund och sög på cigarrerna. Ingen talade, men det kändes i luften, att andra tankar långsamt smögo sig öfver sällskapet. Till sist sade Norström i en nästan irriterad ton, vänd till Schultz, som hade böjt fram hufvudet och lät blicken hvila på någon okänd punkt längst bort i mörkret: – Det låter nästan, som om du skulle ansett det omoraliskt af Grane att blifva prest? – Jag trodde aldrig, att han önskade det. – Ja, men det är väl bra intolerant ... – Intolerant? Nej, inte det ringaste. Den som vet en sak, kan ju omöjligt tro motsatsen. – Och den som inte törs tro, hvad han vet, är en stackare, tillade Grane, som i dag kände sig ovanligt stark och säker på sig själf. Norström smålog öfverlägset. – Det är väl alt en något ungdomlig uppfattning. Schultz såg ut, som om han fått lukta på dyfvelsträck, men svarade kallblodigt: – Ungdomlig? Ja, visst är den ungdomlig, eftersom jag själf är tjugutre år. För rästen vet jag inte, men jag trodde nästan, vi voro jämnåriga. – Inga personligheter, afbröt Hultin, och samtalet blef mera almänt.
Slutligen torde j ig, till ådagaläggande deraf, att jag icke mä anses tala i egen sak, vördsamt få upplysa, att ehvad de föreslagna 2:ne nya ProtocollsS::creterare löner bevilljas eller icke, jag likväl i allt fall hvarken nu eller ens pä ganska manga år kan komma i åtnjutande af ProtocollsSecreterare lön, enär jag för närvarande, efter Sex års tjenstgöring såsom Ordinarie Embetsman, och efter att hafva passerat tren - Den 17 Juli em■ ' 825 ne grader inom Verket, likväl ännu icke hunnit att bekomma |första gradens eller Copist lön, och troligen en god tid än vidare kan komma att förflyta, innan sistnämnda Ion blifver mig tillagd. Friherre Stael von Hollstein, Corfitz Ludvig: Vid uppläsandet af StatsRegleringen, finnér jag ett uttryck som är olika emot det sorn Betänkandet innehåller; i det sednare heter det Löneförhöjning för penninge lontagande Embetsman af militairen och vsrfvade Armeen, i StatsRegleringen äter blott värfvad*? Armeen; detta kan gifva anledning ti-l olika m ningar, förfrågningar m. m., sonia it kan undvikas, då samma ordalag nyttjas pa båda ställen, nämligen; Penningelont. agar.de militaira Emberraän som äro penninge löntagare än de vid värfvade Armeen, såsom vid LifBegementet^ Grenadierer, de förra Vargering» Officerarne vid Skånska Cavallerierna, Ofverste Lieutenanten vid Skånska Husarerna, hvars Boställe och indelning Kronan tagit, för att der inrätta Commissariat, och gifver honom en otillräcklig penningelön i stället, samt ännu flera. Detta torde derföre blifva rättadt. Herr Ehrenheim, Johan Ludvig: Jag hade ej ernatuppehälla Höglofl. Ridderskapet och Adeln, men som jag hör att åtevremiss
Det ar sannt, att mannamod och kraft alltid utmäikt Svensken och att desse dyger utgöra den redbaraste återstående delen af det arf, väre förfäder lemnat oss; m^n i det 19 seklet fordras något iner för att komma i åtnjutande af civilisationens fördelar, för att bibehålla anseende och sjelfständighet. Ja, mine Herrar, man kan ej nog ofta upprepa det; om vi vilja fortfara att vara Svenskar, så böra vi ej längre vara obekymrade om Provincemas till. stånd Det är ej nog att Hufvudstaden är rik; den i Landsorterna tilltagande förlägenhet och fattigdom måste älven athjelpas. Tålamod och resignation äro visserligen i sinom tid dygder, som förtjena att vårdas; m n de utgöra ru rn alltför ringa tröst för h mmavarand^ metlbtöder , tor alla dem som forloljus al olyckor och crediiorer. Vi äro icke här för att dölja hvad som icke längre bör *44 Den jo Februarii. eller kan döljas. Såsom Svenska folkets Representanter äro vi skyldigs tolka Svenska Näringsidkarens förlägenhet. För allt hvad vi emot öfvertygelse förtiga, blifva vi ansvarige inför väre medbroder, inför efierverldens domstol och inför den strängaste domaren, vårt eget samvete. Vi äre skyldige att efter yttersta förmåga verka hvad godt och nyttigt är för ett bärt fosterland. Jag tvekar således icke att göra Ridderskapet och Adeln uppmärksamme på den tilltagande nöden i provincerna , hvars af~ hjelpande icke utan våda kan lemnäs åt framtiden.
Maj:t finner nödiga, i afseende på utländska Magters beredvillighet, att medgifva en för Svenska handeln förmånlig reciprocitet, utan jemnväl att hos Konungen underdånigst skulle anhållas , det Han täcktes allmänneligen låta kungöra de jemnkningar och förändringar i den stadgade Tull-tariffen eller Införsel - förbud, hvartill utländska Magters bifall eller vägran, att ingå uti en för Landet nyttig reciprocitet kan föranleda , så väl i afseende på förhållandet med sjelfva handeln, som äfven hvad angår heleller half-frihet för utländska fartyg, samt bestämmande af Skepps-umgälder m. m., samt ändtligen att Kongl. Maj:t, genom iakttagande af samina medel, vårdar Svenska Fabrikernas och Handelns förmån, i händelse någon Regering eller Handelssammausättning ville, igenom hvad medel som heldst, försöka att i Landet i mängd införa sådane varor, som bär kunna tillverkas, äfvensom ock vid den oförmodade händelsen , att någon' fremmande Magt aldeles förbjuder införseln af en eller flere af Sveriges förnämsta export-produeter. —• Bevillnings-Ut skottets 3:o Hvatt Utskottet uti femte puncten föreslagit, rörande Tull-umgäldernas utgörande i Svenska Banco-Sedlar, har Utskottet nu, som 'förra gången, sett bifallet af Höglofl. Ridderskapet och Adeln , Hög v., Preste-Ståndet, samt Heder v. Bonde-Ståndét. Endast Yällofl. Borgare-Ståndet liar vidhållit sin förra mening, eller att i Sverige utgående uiskvlder icke borde få beräknas i Rikets mynt, utan i Hamburger Banco. —• BévillningS - Utskottet nekar icke att denna skiljaktighet kräfde Ilöglofl. Förstärkta Stats-Utskottets pröfning, och följaktligen borde till dess handläggning hän-, skjutas, så framt ej Utskottet dervid möttes af den omständigheten, att Välbemälde
I den femte punkten har Konungen i sin nåd. framställning om statsverkets behof begärt 3 5,333 rtdr 16 sk. årligen i fem år, eller tillsammans 166,666 r:dr 32 sk. för fortsättningen af dockbyggnaden i Carlskrona. — Ulsk. anser, att dockor, till bevarande af fartyg, som ännu ej varit i vattnet, ”medföra betydliga fördelar,’’ men att deremot för fartyg, som redan varit i sjön, torde de kunna anses för ändamålet mindre gagneliga, ”helst erfarenheten visar, att träd, efter att hafva blifvit af valten genomdränkt, fortare undergår förruttnelse, om det blottställes för luftens åverkan, än om det fortfarande får vara under vattnet,” hvarefter Utsk. åter bestiger sin käpphäst och afstyrker anslaget, under förutsättning ”att sjöförsvaret för framtiden icke kommer att grunda sig på bibehållandet af ett större antal linieskepp. Ganska rätt har Utsk. deruti, att om ett träd ligger inlagdt i ett godt skjul, så fortfar det att vara godt en obegränsad tiderymd, äfvensom att om det ligger under vattnet, så håller det sig ganska säkert; men då måste äfven, till och med på ekvirke, trädets yta mer eller mindre borthuggas. Äfven furuträd bibehåller sig länge, sedan det är utur vattnet upptaget, hvilket man funnit vara händelsen med flottans rundhult.
Hartmansdorff, hvilken jag med ledsnad och så mycken mera smärta finner sedan sista riksdag hafva öfvergått till en förändrad opinion i denna fråga, som han sedan samma riksdag blifvit ledamot af Konungens Rådkammare, har invändt mot mitt yttrande, att det snart nog blefve omöjligt att kunna organisera en jury, emedan man afsäger sig detta förtroende af fruktan att blifva framdragen och misshandlad af publiciteten, om man ej af dess hotelser låter skräma sig från att efter öfvertygelse fullgöra åtagandet. Jag hemställer till den värde ledamoten sjelf, att afgöra från hvilka håll och af hvilka orsaker dessa afsägelser tillkommit. Då actor eller domstolen icke synas vilja till jurymän utse andra, än dem, af hvilka man fordrar, alt de skola fälla; då man icke har den rättskänsla att, utan afseende på den ena eller andra jurymannens politiska opinion, blott öfverlemna åt hans samvete att afdöma målet; då synes det mig vara rätt, att denne afsäger sig ett förtroende, hvilket han finner sig vara kallad att utöfva blott såsom en machin uti dens hand, som väljer; och jag säger uppriktigt, att jag skulle afsäga mig ett sådant förtroende i samma stund jag trodde, att man bestämdt påräknat mig, vare sig för ena eller andra sidan. Att dessa och dylika anledningar, och ingalunda någon farhåga för publiciteten, föranledt afsägelserna torde icke den, som är bekant med förhållandena, kunna bestrida. Hr v. Hartmansdorff har citerat ett yttrande af mig, hvilket jag icke kan påminna mig hafva framställt i de i5 H. ' 18 *38 Den 17 October e. m. Uppgifna ordalagen. Han liar nemi. debiterat mig för den utlåtelsen, att tryckfrihetsärender icke borde öfverlemnas till domstolarna derföre, att domstolarna handlade i laglighetens och stabilitetens interesse. Detta har icke kunnat Vara min mening, åtminstone icke såsom antithes till hvad Hr V. Hartmansdorff yttrat.