Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr v. Koch, med hvilken jag i öfrigt instämmer, har sagt, att den föreslagna lagförklaringen möjligen skulle varit ännu lämpligare, om den kommit i fullkomligt sammanhang med lagberedningens öfriga formulering om teslamentsrätten. Henna åsigt kan jag icke dela, ty detta förslag, som nu är i fråga, rör ett så separat moment, att derom kan lagstiftas oberoende af det öfriga. Jag lår för min del förklara, att jag hyser inga betänkligheter att biträda Utsk:ts förslag. Hr von Ehrenheim, Pehr: Det föreslagna tillägget till Jag anser att den nuv:de osäkerheten i lagen ingalunda derigenom komme att undanrödjas, utan tvertom skulle detta tillägg, genom sin obestämdhet, komma att förorsaka ännu mer tvekan hos lagens tillämpare. Det saknas nemi. all bestämmelse om i hvad mån ett utsatt vilkor skall vara bindande, och då jag anser att, om ett tillägg till nuv:de lag skulle göras, detta just skulle afse den verkan, som skulle tillerkännas ett i inbördes testamente intaget vilkor, men all bestämmelse härom saknas i förslaget, anhåller jag om afslag å Lag-Utsk:ts Betänk. Gr. Sparre: Jag beklagar på det högsta att min värde vän här i grannskapet till den grad missförstått mitt förra yttrande, att han ansett mig hafva förklarat, att den, som i detta fall försvarade en med min olika mening, icke hyste hederliga åsigter. Jag har endast sagt, att hvarje hederlig man, som icke vore invigd i rättsvetenskapens mysterier, om han med sin maka gjort det aftal, att den, som den andre öfverlefde, skulle vara i orubbad besittning af egendomen, som sedan skulle tillfalla en 3:dje, och bröte delta aftal, efter att sjelf begagnat sig deraf, han handlade mot tro och lofven.
«Förnämsta samtalsämnet var våra barn. Han talade om sin äldsta son Arnold, som, vid nyss fyllda 15 år, var ett ovanligt exempel på flit och skicklighet. En af hans egna ungdomsvänner hade derföre lofvat befordra ynglingen till Akademin.» «Under det Lönndal så talade, höll han min åttaåriga Laura på sitt knä, och smekte flickans rosiga kind. Då uppsteg hos mig den tanken att i våra barn söka förena de känslor, som vi sjelfva genom ödets skickelse varit tvungne att innesluta i egna hjertan.» «Nära midnatt kom Perlkrans hem, och morgonen derpå, när gossen var utom all fara, reste Lönndal. Vi sågo hvarannan för sista gången. Två år derefter dog han.» «Genom en af mina bekanta gjorde jag mig tid efter annan underrättad om Arnold, som studerade i Upsala. Alla instämde i hans beröm för flit och rena seder. Som Axel var i de år då han behöfde en lärare, rådgjorde jag med min man, som deruti gick min önskan till mötes; Arnold antog med glädje det tillbud, som gjordes genom min korrespondent, och var snart en medlem i vår lilla familjekrets.» «Den älskvärda ynglingen gjorde sig snart afhållen. När han under terminerna var vid universitetet, saknade vi honom alla, men i synnerhet Laura, som kallade honom för sin äldste bror; hvar gång han återkom till oss, såg jag det band fastare knytas, som förenade alla deras tycken, tankar och känslor, ehuru ingendera ännu förstod att gifva dessa något namn.» «O huru ljus syntes mig ej deras framtid! Hvilken utsigt för min ålderdom! Något allvarligt motstånd af min man fruktade jag icke. Han var i allmänhet icke fördomsfull i anseende till börd och adelskap; och när han i sina båda söner — vi hade nu två — såg sitt namn föras till efterverlden, var han nog öfverseende med sin dotter, om hennes val fölle på en ofrälse man, så mycket mer som han äfven i allmänhet, ansåg oss qvinnor för ett bihang — ganska nyttiga möbel i hus och kök, — men oändeligt många grader under männernas egen latitud!
La Guiccioli blef också sjuk efter sin ankomst till Ravenna, och till sist skref hennes far (som hela tiden på det häftigaste motsatt sig förbindelsen) och sade mig att hon var så dålig att tillochmed han bad mig komma för att se om henne, – att hennes man samtyckt, i följe af hennes recidiv, att han (fadern) ville gå i borgen för allt detta, att der följaktligen icke skulle blifva några uppträden mellan dem, och att jag icke på något sätt skulle blottställas. Strax derefter gaf jag mig åstad och har varit här allt sedan. Jag fann henne ganska förändrad, men på bättringsvägen. Allt detta kommer af att läsa Corinna. I ett annat bref yttrar han: ”Jag exerceras svårliga för att lära lägga tillhopa en schal, och skulle lyckas beundransvärdt, om jag icke alltid lade afvigsidan utåt, och så fumlar jag ibland och får fast i två, låtande alla menniskor stå i kölden till dess hvar och en kan få sitt. Men detta är ett förskräckligt moraliskt ställe och man får icke se på någons hustru, undantagande närmaste grannes, går man hans dörr förbi och till nästa hus, så lexas man upp och beskylles för att vara trolös.” Sändning af d 5 Juni: – Slickade skeden. – ”Surprenerad” – ”För micket sagdt.” ”Godt pris, men – hvad gaf du? – Jalousi till min hustru. – Verlassen, verlieren. Haur hjertat sad. Naturandar. Till en salongsdam.23 (Ur Svensk folktidnings breflåda d. 9 Juni 1882.) O. Tvist. Ni är ju en förträfflig tecknare. Försök att göra teckningar till några humoristiska skånska folksägner. Nämn era ”pretentioner”. Tack för brefvet, frampå sommaren hoppas vi få anlita ”lagret!” Samtal. A. (till modren och systern) Hvad är det för smörja ni prata? Skulle jag läsa i sjungande ton och otydligt, eller hvad var det ni sade? B. Bry dig icke om att höra på ”smörja”. A. (spotskt) Nej, jag ämnar icke heller göra det mer än jag har gjort.
Herr Lagmannen Friherre Lejonhufvud åberopade det af honom , såsom Ledamot i Lagutskottet vid 1812 års Riksdag, uti då förehafd lika beskaffad fråga, afgifna yttrande, hvilket derföre skulle afskrifva* och åtfölja Betänkandet till Riksens Höglofl. Ständer. Ut supra. Ex Protocollo A. J. Wahlstjerna. Under sednare tider, då mindskningen på skog, genom ökad consumtion och synbar misshushållning , närmar sig till en befarad allmännare brist, har det blifvit naturligt , att olofligt tillgrepp på de ställen , der skog ännu finnes , skulle ök-as i samma man, som behofver uppkommit och vanan stadgat åverkaren i begreppet, att dess företag , unders,tödt af ett på svårigheten att upptäckas grundadt hopp, vore , om icke billigt, åtmindstone ett af dem, som mest borde ursägtas , så att det också ofta anses bättre, att lömskt hämta skogsförnödenheter på andras ägor, än att genom tillåtna utvägar dertill söka rättigheten. Och jag finner derföre, att hämmandet af en sådan osed är högst nödigt, till bevarande af den säkerhet, sorn hvar och en bör påräkna i afseende på tillhörigheter utan undantag. Att denna säkerhet uti ägande rätten kränkes genom åverkan, är lika ostridigt, sorn att tillgrepp - \. goS Pen 7 Juli. grepp af alla slag borde, efter en rigttg princip, på samma sätt bedömas, samt följaktligen obe» hörjga tillgrepp af skog eller gärdsle med mera stämplas efter 40 Cap. Missgern, Balken såsom stöld, när det åverkade utgjorde 10 Daler Silfvermynts värde; men den lägre folk-klassen bédömmer förhållandet helt olika, och ingen skymf eller ovilja är, som jag nyss anfört, inom den ännu fö.venad med åverkanshrottet.
Maj:t föreslagna förhöjning i lönerna för Professorerne och Adjunkten vid Veterinär-inrättningen i Slockholm är af verkligt behof likasom E.vpeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse JS:o ii)l 197 jemväl af billigheten påkallad, och då äfven öfriga af E. K. Maj:t ifrågaställa dels förhöjningar i redan beviljade, dels nva anslag, samtlige synts vara för inrättningen och dess särskilda förhållanden af angelägen beskaffenhet, hafva Rikets Ständer, med bifall lill ifrågavarande nådiga framställning, för berörda inrättning beviljat en anslagstillökning af tillhopa 6,580 Ridr årligen, att användas till de i den nådiga Propositione* uppgifna, här ofvan om förmälda föremål. 6t:o. Vidare är, till förbättrande af lärarnes vid Veterinär-inrättningen i Skara lönevilkor, af E. K. Majit hegardt ett årligt anslag af 2,000 Ridr. i afseende hvarå ofta åberopade Stats-Rådsprotokoll innehåller, att Direktionen lör nämnda inrättning hos E. K. Maj:t i underdånighet anmält, hurusom föreståndaren derstädes icke hade annan lön åt sig anslagen, än den afkastning han kunde skörda af sitt boställe, utgörande omkring 100 tunnland jord i åker och äng vid Brogården samt af en obetydlig qvarn på landet, hvaremot han måste ansvara för gårdens särdeles tryckande onera och ikläda sig husröte-ansvar för alla till bostället hörande byggnader; att Andre Lektorn hade 1,000 R:dr af statsmedel i lön samt ett obetydligt hus i Skara och j|:delar af ett rusthåll pä landet såsom boställe; att Adjunktens aflöning belöpte sig endast till 500 R:dr af statsmedel och två rum vid Biogården såsom bostad, och att Instruktions-smeden hade 90 Ridr af inrättningens kassa i lön jemte fria rum vid Brogården.
Vid 1847 års slut ansågos Folkskolorna i församlingarna å landet, med undantag af de i Nora, Hjulsjö och Jernboås socknar, ordnade, så att Iblkskole-aigiiten kunde församlingarne tillgodokomma. I enlighet med Kongl, brefvet af den 14 Januari 1846 är länet indeladt i 4 provincial—läkare—distrikt, i stället för förut varande två, hvarigenom läkarnes antal i verkligheten icke ökades med mera än en, som är stationerad i Askersund, enär å den andra nya provincial-läkare-stationen Hellefors anställdes den redan år 1845 der antagne bruksläkare. Examinerade barnmorskors antal är ej ökadt och har ej heller någon förändring inträffat i hvad sista underdåniga Femårs-beräUelsen innehåller i afseende å Lazarett, Kurhus och Djurläkare. 17 Aren 1842 och 1843 utmärkte sig för allmännare sjuklighet bland befolkningen genom vidsträckta och långvariga feber-epidemier, så att dödligheten under dessa bägge år ej var ringa. Sedermera har helsotillståndet i allmänhet varit godt, då man undantager messlingens och kikhostans verkningar, som år 1846 ökade mortaliteten, synnerligast bland barn. Någon sjuklighet hos folket, i följd af förtärandet utaf potates som haft känning af potatessjukan, har icke blifvit anmärkt. Fattigförsörjning. Redan före 1847 års utgång hade flera församlingar beslutit reglementen för fattigvårdens ordnande enligt den Förordning, Kongl. Maj:t den 23 Maj samma år utfärdat, hvilka reglementen dock sällan hade den öfverensstämmelse med förordningen, att de kunde oförändrade fastställas. Länets allmänna fattigkassa, hvars fond vid 1847 års slut uppgick till 19,800 R:dr banko, har årligen lemnat räntefria lån, sistnämnde år bestigande sig till 2,333 R:dr 16 sk., åt församlingar i länet, för att sätta dem i tillfälle att, för fattiges sysselsättning, uppköpa rudimaterier och förskjuta arbetslöner. Gästgifveri-, Hålloch Reserv-skjutsen har i följd af Kongl.
Stadgandet i g 44, att om det der omförmälla plakatet förstöres, genast eft nytt skall på ägarens bekostnad uppslås, anser departementet emellertid kunna utgå. Kommissionen har föreslagit, att lagen skall träda i kraft den 4 Jan. 4849, hufvudsakligen derföre att lagen af de.n 4 Åug. 4845 g 2 utsätter denna termin såsom den sista för de mindre pannornas lagliga begagnande, Departementet tror sig emellertid böra föreslå, att lagen icke träder i kraft före den 4 Juli 4849, dels derföre, att den kommer att göra icke obetydliga förändringar' i bestående förhållanden, dels derföre, att det är önskligt att de nya lagreglorna icke träda i verkan midt under bränningsterminen. Med hänsyn härtill år § 55 i departementets utkast författad, Med hänseende till tiden, när produktbeskattningen skall införas, hvilken, i enlighet med hvad förut är anfördt, kommer af departementet i underd. att föreslås, synes det nödigt att densamma börjar på samma gång den nya lagen träder i kraft hvarföre departementet tillåter sig föreslå, att de nya beskattningsreglorna från den 4 Juli 4843 blifva gällande. För tiden från don 1 Juli 4848 till nyssnämnde dag, tror departementet att de nu gällande, och i skatteförordningen af den 48 Okt. 4845 fastställda boskattningsreglor kunna oförändrade bibohållas, med undantag af att skattesatsen synes kunna höjas. Så - 406 Norska Regeringens underd. Utlåtande. som af förestående i nåder kan inhemtas, trädas, enligt denna, den erhållna produkten med en afgift af omkring 4 4/4 till 4 4/2 sk. per pott. Derest departementets förslag, att produktbeskattningen, hvarigenom såsom anfördt är, produkten kommer att beskattas med 5 sk. per pott, först skall införas den 4 Juli 1849, vinner bifall, samt derjemte den afgift, som nu är gällande, skulle intill den tiden bibehållas, så synes det vara att befara, att under bränningsterminen från den 4 Okt.
Då jag emedlertid velat finna grunden till detta klander endast i en oriktig tolkning af de uttryck, jag begagnat vid motiveringen af mitt ofvannämnda förslag, och ett lika oriktigt begrepp om mina åsigter i ämnet, har jag känt mig uppmanad att genom en närmare förklaring i båda dessa afseenden söka undanrödja åtminstone allt missförstånd. För detta ändamål blifver det af nöden att i det väsentligaste återgifva så väl min hemställan till Rikets Ständer, som den värde Representantens yttrande derom. Sedan jag tillkännagifvit, att inkomna klagomål uppdagat det förhållande, sorn icke förr 8 var mig bekant, att vid tillämpningen af ofvan berörda § olika åsigter hos Domstolarne sig yppat af den betänkliga art, att jag ansåg nödigt derom göra anmälan hos Rikets Ständer, under yrkande om en till enhet i lagskipningen verkande förklaring eller ändring i den ifrågavarande lagparagrafen, lät jag densamma ordagrannt inflyta, och upprepar den äfven här sålunda: »Då inteckning förnyas skall; uppvise borgenär inför Rätten den intecknade handlin»gen i hufvudskrift, och skrifve Domaren intecknings-förnyelsen derå. Ar borgenärs hemsvist utom det härad eller den stad, der den egendom ligger, hvari inteckning skett; må »han dock inför Rätten i den ort, hvarest han bor, förete intecknings-handlingen, att i dess »intecknings-protokoli införas; och varde borgenärs ansökning om intecknings-förnyelsen af »Domaren å handlingen tecknad; sedan gifve borgenär bevis härom in till den Rätt, som »inteckningen beviljat, inom den tid, som i 21 § sägs; och vare detta så gildt, som om »handlingen der företedd varit.» Derefter sökte jag att redogöra för skiljaktigheterne i lagtillämpningen, kiagandernes anförda skäl till angifvelsen samt mina egna åsigter i ämnet; och slutade med hemställan, att Rikets Ständer måtte antaga, i stället för nyss anförda §, ett sådant stadgande, som lagberedningen föreslagit. Det är nu genom uttalandet af dessa åsigter, som jag skall hafva så oförlåtligen felat.
Strindberg sammanfattar sin åsigt derom sålunda: » Ett stillastående, som fått häfd och auktoritet, har öfvergått till förfall, och i spetsen för reaktionen har det parti, som nu kallar sig det idealistiska, stått ». Tjensteqvinnans son slutar med 1867. Vi ha följt honom till studentexamen. Han har sett flere sidor af lifvet, men st&amp;r ännu vid första början. Han vet ännu ej hvad han vill, han har ej funnit sitt eget innersta jag. Han har lärt sig att tvifla Ur Dagens Krönika. Men hans sinne har mycket qvar från barndomen, ej blott i denna känslighet, som blir till retlighet, denna starka längtan efter något bättre, något obestämdt, men något som borde komma, och detta drag af vekhet under den sträfva ytan — det som allt sedan skulle bilda resonnansbotten i hans karaktär, denna tror på det goda hos menniskorna, tron på men-niskorna sjelfva och på slägtets framtid, sedan snöskredena gått öfver den gamla, murkna verlden. Men nu först skall han ut i striden. Jag vet inte, hvar den åsigten kommit ifrån, att Tjenste-qvinnans son skulle vara torrt skrifven. Den är hållen i en osökt enkel ton. Författaren språkar med oss i skjortärmarna. Då och då kommer ett eller annat kraftuttryck, som påminner om den våldsamme bildstormaren, men i regeln talar han lugnt och fridsamt, ibland med ett godt leende åt minnet af hvad han berättar. Konstnärligt är hela berättelsen hållen. Strindberg har impressionistens falkblick och koloristens förmåga att samman-tränga intrycket till en bild af intensivt kraftig totalverkan. Han kastar fram några ord, som gifva oss stämningen — men sällan några ord för mycket. Det är just den sjudande farten i hans egen stil, som gör honom så onådig emot Zola för dennes omständligt redogörande beskrifningar. Hvart enda ett af dessa barndomsminnen, många detaljer från hemmet, från gatorna, från besöket på Sabbatsbergs sjukhus hos amman — då gossen tycker sig vara så långt borta, så att han aldrig skall komma hem mer — utgör en dylik liten stämningsbit, målad med få men dugtiga och saftiga färgklickar.
Jag kan icke undgå att uttrycka min förvåning deröfver att den värde ledamot, hvars förtjenst det till största delen var, att vid förra Riksdagen, i trots af en K. Propos. och i trots af det embetsverk, som dermed bade att göra, rayonporto för bref icke kom till stånd och ett medelporto infördes, nu sätter sig emot detta förslag. Gr. Björnstjerna har sagt, att ett telegraf-medelporto ännu ej vore infördt i England; det är sannt; men då England i så mångå hänseenden är före oss, så vore det väl ej för mycket om vi en gång kunde vara före England, eller åtminstone samtidiga, ty man har f. n. för afsigt i England att införa ett medelporto, äfven i afs. på telegraf-väsendet. Jag instämmer således i Hr Kraemers yrkande på återremiss, och om en sådan icke bifalles, så får man trösta sig med att frågan har en framtid. Hr Montgommerie, Rob. Nils Germ.: De af Hr v. Kraemer meddelade uplysningar äro visserligen af stort intresse, men de synas mig likväl icke böra föranleda till den af honom påyrkade återremiss. Ett medelporto finnes infördt endast i ett land, nemi. Schweitz, och i Betänk, är upgifvet hvarföre det der kan gå an. Hr Kraemers yttrande, att i Danmark icke skulle finnas mer än ett porto, och att det var ett undantag att man betalade en lägre afgift för ett afstånd af 10 mil kan jag icke gilla; ty om det finnes ett porto bestämdt för ett afstånd af 10 mil och ett annat porto för längre afstånd, så finns det ju i sjelfva verket 2:ne olika porto. Hr Kraemer har sjelf medgifvit, att telegrafstyrelsen bör hafva stor erfarenhet i frågan, och då dessutom denna inrättning är så ny i Sverige, och telegrafstyrelsen tillfredsställt alla billiga anspråk och gjort allt hvad man af den kunnat begära, så hoppas jag att man icke beslutar införandet af den stora förändring Hr v. Kraemer föreslagit.
Utskottens Betänkande, VII 2. sio4o, io4i, bif. af BorgareStåndet, IX s 908, af PresteStåndet, IX s 923, af Adeln, IX s 964, af BondeStåndet, IX. s 976. Ersättning, om, till Innevånarne i Schleswig Hollstein för gjorde leveranser till Svenska Armeen. StatsUtskottets Betänkande, IV 3. s 1x8—i22, bif. af PresteStåndet, IX s 56i, af BondeStåndet, IX s 594, af BorgareStåndet, IX s 657. Underdån. Skrifvelse, X 1. s 499 — 5oi. 86 Ersättning, om, för Svenske Medborgares lidne förluster genom uppbri ngn ingar; Motion, remitt. till StaUTJtskottet, II s *i4». Utskottets Betänkande, IV 5. s i36— 181 » återrem. af BorgareStåndet, IX s 1118, af Adeln, IX s n4o, bif. afBondeStåndet, IX s 1172. Ytterligare Utlåtande, IV 6, s i36 — i43, afsl. af Adeln, som fattat särskildt beslut, IX 3. s 2ii, af PresteStåndet, som fattat särskildt beslut, IX 3. s 235, lagdt till Handlingarng af BondeStåndet, IX 3, s 281. Förslag till jemnkning af RiksStåndens särskildta Beslut, IV 6. s 4oa — 4*4* bif. af Adeln, IX 3. s 3i5, af PresteStåndet, IX 3, s 327, af BorgareStåndet, IX 3. s 33o, afsl. af BondeStåndet, som uppgifvit nytt förslag, IX 3. s 36o — 302.
Icke träta med deni, iitaii vara viidig emot deni alla och icke svara dem illa, utan alla skall du svara val, ' sk f i r dii ett godt rykte. Dn skall icke viiiija dig vid att göra spe af iiiigoii, atitingeii, fattig eller rik, icke lidler de soni sjiika äro, elivad, inissfelleY. *) de liri,fva, antingen iiied mål eller g h g - eller dein soin iiro blinda. &amp; - m du, s i tag hoiioln (vid) handen c~ch led lioiiorn dit lian vill. Ilet bör (Iii göra. Kare 1iei.r son, vakta dig vii1 för 1ö@i! Ljug livarlieii iiied allvar eller med skämt. Den soin v h j e r sig b81 att ljuga, när. lian ar liteii, s&amp; hiller lian det gärna i klderdoinen, och blifveï sh en föraktad man i alla sina dagar. Diirför bevare dig Gid för ett slikt sinne! Därför, käre lien son, skall. c111 alltid gärna vara dar soni iiia-. ligt och tuktigt folk # i och cl#i soni ile tala vist tal, och icke hos deni, som onclt tal hafva eller skalkliet briika,. eller ' lm cleiii, som oliöfvislie aro bade ined ord och giiriiingar. Dein skall (Iii visst sky, * o m dn vill, att jag skall. iima dig godt af allt lijsrta. 011i G ~ i d ' täckes att lirta dig lefva, skall du följa denna lärdom efter, det biista och det mesta di1 kan, efter soni 3cilclern krafver, och Giici tackes att gifva dig vett till. Och II&amp; son1 .dn liörer iiiigoii sviirja eller tala oliöfviskt, sk gack ifrkn deni. Statt inte och lyss dar q p L; dii l#rer. ondt af deres siillskap ocli iiitet godt.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 4 Janl845. Preste-Ståndet den 8 Borgare-Ståndet den 11 Bonde-Ståndet den 11 — _ Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående en gåfva af allmänna medel till hemmansegare inom Landa Socken af Hallands Län. (Stats-Ulsk:s Uti., N:o 63) S. A. K. Med förmälan, hurusom ett åtskillige hemmansegare inom Landa socken af Hallands Län, såsom utflytlningshjelp, tillerkändt och från Länets Ränteri i Januari månad 1840 utbekommet belopp, 849 R;dr 24 sk., blifvit deras ombud under återresan frånröfvadl, har hos Rikets Ständer fråga Bih, till R. Sl. Vrot. 1845. 10 Sami. 1 Afd, 12 Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N:o 54• blifvit vackt derom, att, sedan E. K. M., genom Nådigt Bref den 15 Februari sistlidet år, uppå anförda skäl, afslagit vedeibörandes underdåniga ansökning om nämnde utflyltningshjelps förnyade utbetalning, Rikets Ständer, enär icke det ringaste af det på berörde sätt förlorade belopp kunnat tillrättafås, eller utaf de sedermera ertappade och till lifslids-arbete å fästning dömde våldsve^karne ersättas, måtte bevilja en emot samma utllyttningshjelp svarande anslagssumma, att utbetalas lill desse hemmansegare, hvilka, genom den förlust, de, utan något sitt vållande, lidit, skulle vara försatte i den mest brydsamma belägenhet.
Ank. till Exp.-Utsk. den 14 Jan. kl. 1 c. m. Utlåtande, i anledning af väckta motioner, angående upphörande aj likstol tfi. m. Uti serskilda af Hederv. Bonde-ståndet till Lag-utskottets behandling öfverlemnade och denna dag till Utskottet ankomna memorial, hafva förslag blifvit väckta: ilo af Riksdags-fullmäktige Petter Haraldson från Elfsborgs län, Eric Ersson från Gefleborgs län. Sven Isacsson, J. Samuelsson och J. Pettersson från Calmar län samt J. Bergström från Skaraborgslän, angående upphörande af presterskapets rätt att vid dödsfall taga likstol; Bih. till R. St. Brot. <847 och 1848. 7 Samt. 1 Afd. 2 Höft. 2 Lag-UtsKottets Utlåtande, N:o 9. 2:0 af Riksdagsfullmäktige Ola Mänsson, Nils åndersson och Per Pålsson fran Christianstads län, angående ändring i Kongl, förordningen den 16 Oktober 1723 rörande Skånska Presterskapets aflöning; 3:o af Riksdagsfullmäktige!! Johan Persson från Kronobergs län, angående bestämmande af vissa löner till presterskapet; och 4-'o af Riksdagsfullmäktige Anders Jonsson från Östergöthland och Anders Andersson från Wermland, angående ändring i vilkoren för utgörandet af löner till comministrar, socken-adjunkter, klockare och kyrkovaktare; men som de således väckta frågor i afseende på presterskapets och kyrkobeljeningeDS aflöning icke äro hänförliga till de ämnen, som, enligt grundlagen, skola af Utskottet upptagas, utan tillförene alltid behandlats såsom tillhörande den ekonomiska lagstiftningen, varda omförmälde serskilda memorial till Heder v. Bonde-ståndet återlemnade; hvilket, jemlikt Riksdags-ordningens 44 §> samtlige Riksstånden vördsamt underställes. Stockholm den 10 Januari 1848. Ank. till Exp.-Utsk. d. 14 Jan. kl. i e. m. Utlåtande, i anledning af väckta motioner, angående utsträckning af kust-allmogens rättighet att idka utrikes sjöfart.