Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o4o* *5 dess fond så ringa, att; såsom följd af en större brandskada , upplösning deraf är att befara , dervid ersättningsskyldigheten för Delegaren måste blifva ganska känbar, så vöre det för allmänt val, till undvikande af bevillnings nedsättande och eltergifvande eller anslags meddelande åt Städer, som träffas af dylika svårare olyckor, ej mindre än förökandet af Städernes egendomsvärde och stadgandet af deras invecklade creditfÖrhållanden, högst magtpåliggande och angeläget, att en Brandstods-inrättning tillvägabringas , som, på rättvisa grunder uppförd, blir f verkställigheten enkel och till varaktigheten pålitlig j att en så beskaffad inrättning icke kän åstadkommas, utan ett allmänt biträdande af hvarje Husegare i Städerne, helst, vid nu varande förhållande, en om elden ovarsam grannes olörsäkrade hus ökar vådan för den närbelägna brandförsäkrade egendomen; att den af en dylik inrättning härfly^ tande och äfven af Utskotten medgifna allmänna nytta och säkerhet för Städernes Hus-! egare vida öfverväger de betänkligheter Ut-» skotten, för Motionernes afgtyrkande, franadragit; - 26 Lagsamt Allm. Besv.o.Oec.Ulsi.Utl.
Det hade ju ingen brådska, man kunde alltid först se hvad prästen tog sig för, då han blef litet varm i kläderna. Lördagen kom och med den en ovanlig rörelse i det tysta Anoka. Tidigt på morgonen kommo farmare med sina vagnar, lastade med bräder, pålar och takspån, och omedelbart därpå började hamrandet och sågandet. De voro timmermän hvarenda man, österbottningar allesamman, så det gick som en dans att sätta upp huset, som bygdes på vanligt amerikanskt sätt: bräder på korsvirke. När eftermiddagen kom och med den kvinfolken, som hemtade mat och kaffe åt de arbetande, var endast en del af taket otäckt, alt det öfriga var gjordt, och då föreslog pastorn, att menigheten skulle taga sig en svängom. Man var i ett fritt land, sade han, och behöfde als inte fästa sig vid gamla fördomar. I Guds hus kunde man fröjdas lika väl som bedja; Herren hade visst ingenting emot oskyldig glädje. Man såg smått förvånadt på hvarandra, ovan vid sådan liberalitet från den andliga myndighetens sida, men ett par unga karlar, som inte varit med om en dans på mycket länge, skyndade till sitt kvarter, ett knapt stenkast därifrån, och hemtade en dragharmonika. Den tog pastorn hand om och visade sig genast vara en riktig öfverdängare i dansmusik, så balen inom kort var i full gång. Både yngre och äldre grepos af danslusten, så att glädjen snart stod högt i tak, eller rättare i sky, ty taket var ju ännu så länge öppet i midten. Och balens erkända drottning var Salmelas Agatha, den enda unga flickan i hela samlingen, där alla de andra fruntimren endera redan för länge sedan voro gifta eller också ännu riktiga barnungar, och därför skulle naturligtvis hvarenda karl ha sig en sväng med henne. Själfva pastorn blef något senare på kvällen så lifvad, att han slängde handklaveret i vrån, dansade fram till flickan med sprattlande polkasteg och grep henne om lifvet, i det han ropade till menigheten: nu sjunga vi en polska godt folk!
Arrhenius, Esbj. Bergman, E. P. Lodell, Th. D:r, Contr.-Prost, KyrkoKyrkoherde i Ljustorps Pastorat Contr.-Prost och Kyrkoherde i herde i Nor af Carlstads af Hernösands Stift. L. N. 0. Nordingrå och Ullånger af Stift. L. S. Hernösands Stift. L. S. L. S. Daniel Söderberg, Th. Doctor, Graee. Ling. Hist. Lector, Prost och Kyrkoherde i Endre och Hejdeby Praebende-Pastorat af Wisby Stift. L. N. O, L. S. Carl Bergvall, Kyrkoherde i Barlingbo Pastorat af Wisby Stift. L. S. N:o 1 Stockholm. J. G. Schwan. August Blanche. N:o 1 Stockholm. L. J. Hjerta. 8bag§s33eflut 1860. G. A. Asker. n\ v. Talman. 77 N:o 1 Stockholm. J. F. Gråå. L. S. N:o 1 Stockholm. G. A. Cedergren. N:o 1 Stockholm. N. G. Lindeström. N:o 1 Stockholm. F. A. Rinman. L. S. N:o 1 Stockholm. Robert Ditzinger. N:o 1 Stockholm. L. J. Lovén. L. S. N:o 1 Stockholm. F. Rosenqvist. N:o 2 Götheborg. Sv. Renström. l. s. N:o 4 Gefle. Erik Dan. Grape. L. s. N:o 5 Malmö. C. J. Kock. N:o 2 Götheborg. A. W. Björk. L. s. N:o 3 Norrköping. W. M. Ekelund. L. S. N:o 4 Gefle. J. Selggren. L. S. N:o 5 Malmö. J. P. Bager. N:o 2 Götheborg. C. F. Waern. N:o 3 Norrköping. Erik Swartz, i. s. N:o 4^ Bergsbrukens l:sta Valdistrikt.
Om man skall söka införa förbättringar i undervisningsverket, så är det alldeles nödvändigt att opinionen gifver stöd åt desamma, att de medel och de redskap (om jag vågar begagna ett så materielt ord om de lärare, som skola användas) äro inne på den idé, som ligger till grund för dessa förbättringar, att de med kärlek verka för densamma, och att icke allenast de, utan äfven deras närmaste förmän samverka med den styrelse, som afser en sådan förändring. Det torde icke eller härvid böra lemnäs oanmärkt, att kostnaderne för en sådan förändring icke blifva så ringa, som man tror. Hvilketdera systemet, som än antages, så är det klart, att om en förbättrad uppfostran inom vårt land skall kunna tillvägabringas, måste, äfven med den mest nitiska hushållning, kostnaderne blifva större än de, som redan äro pä undervisningsverket nedlagde. Då emedlertid man vid denna riksdag erfarit, att opinioner, äfven der man måhända icke bort vänta en så ifrig partiskhet, visat sig alltför ensidiga åt ett håll, hufvudsakligen i fråga om beviljande af anslag för att försöka det nya systemets tillämplighet i större scala, då det således måhända torde vara angeläget, att sådane opinioner något motverkas af en annan opinion inom RiksStm; så är jag för min del långt ifrån att tillstyrka afslag å hvad Ekon.Utsk. framställt, utan skall, i händelse af votering, lemna mitt ja Lill Ulsk:s förslag, ulan att derföre obetingadt ingå på alla de idéer, som deri linnas framställde, försäkrandes, att de på ort och ställe, som vederbör, skola med yttersta uppmärksamhet blifva öfvervägde. Hr von Hartmansdorff: Jag skulle icke hafva begärt ordet, om jag icke dertill uppmanades af hvad på andra sidan blifvit anfördt. Jag skall dock bemöda mig att svara i korthet. Man säger, att den moraliska bildningen hufvudsakligen bör afses, och att man icke skall väcka ärelystnaden genom sjelfva skolformen. Det nya skolsättet är sådant, att det gör full rättvisa åt en hvar, emedan hvarje yngling får göra framsteg i mån af sin förmåga.
Deparlements-chefers embeten, dels möjligen kunna bidraga (ill försvagande af del med Stats-Rådets nuvarande sammansättning åsyftade samband emellan de olika förvaltningsgrenarne, dels ock kunna leda till en emot Regeringsformens anda och ordalydelse stridande behandling af en del Regerings-ärenden, hvadan Rikets Ständer funnit sig icke heller i denna del böra bifalla högstberörde nådiga Proposition. Hvilket Rikets Ständer lä i underdånighet anmäla, framhärdande etc. Stockholm den 11 Januari 1860. 6 Expeditions-Utskottets Förslug lill underd. Skrifvelse, N:o 4, V o 4. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 7 Jari. 1860. Presle-Slåndet den 7 Borgare-Ståndet den 7 Bonde-Slåndet den 11 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse angående de vid denna riksdag beslutna Grundlag s-ändring ar. (Konst.-Utsk:s Mein. N:o 2.) S. A. K. Efter det Rikets Ständer lill pröfning förehaft åtskilliga vid sisllidne riksdag väckta och till afgörande vid innevarande riksmöte lagligen beredda förslag till ändrin gar i rikets grundlagar, hafva Rikets Ständer samfäldt godkänt de föreslagna lorändringarne i §§ 17 och 22 i Regerings-formen, åsyftande förstärkning af Ledamölernes antal uti Högsta Domstolen; i Riksdags-ordningens 41 §, angående rätt för Stats-Rådets ledamöter att deltaga i Riks-Ståndens gemensamma öfverläggningar; i Riksdags-ordningens 46 § 2 morn., angående Ordförande vid dylika gemensamma öfverläggningar; samt i Tryckfrihels-förordningens § 1 mom. 8, 9 och 10, om ändring uti de i samma grundlag genom hänvisning till 8 kap. Missgerningsbalken fastställda straffbestämmelser; genom hvilka förändringar omförmälde Grundlags-paragrafer och moment komme alt erhålla följande lydelse, nemligen : Regerings-formen* § 17. “Konungens domsrätt skall uppdragas minst Tolf, högst Aderton af Honom utnämnde lagkunnige
Från Hogv. Preste-Ståndet. S. I). Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets Utlåtande, A/i 88, an gående gjorda framställningar om statsbidrag för enskilda jernvägsanläggningars företagande, blef delta Utlåtande af Ståndet bifallet, med undantag endast af 6:te punkten, som återremitterades. Från Fallofl Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets Utlåtande, M 88, angående gjorda framställningar om statsbidrag för enskilda jernvägsanläggningars företagande. Prot.-Uldrag den 12 Maj 1863. 357 Härvid förekommo: ltsta och 2:dra punkterna. Bi fö llos. 3:dje punkten. Bifölls, med undantag af 7:de momentet, hvilket återremitterades. 4:de och 5:te punkterna. Biföllos. 6:te punkten. Återremitterades. 7:de punkten. Bifölls med den förändring, att orden: »å hvilket lån», på sjette och sjunde raderna, utbytas mot följande ord: »hvilket län må ränlefritt innehafvas i två år, hvarefter å lånebeloppet.v 8:de punkten. Utskottets hemställan i afseende å en jernväg mellan Uddevalla och Wenersborg bifölls; hvaremot Irågan om anslag till anläggande af jernväg från Herrljunga til! Wenersborg återremitterades. 9:de punkten. Återremitterades. 10:de och litte punkterna. Biföllos. S. D. Vid förnyad föredragning af St a ts-Utskottets Betänkande, M 89, i fråga om anskaffande af medel till jernvägsbyggnader, blefvo lista, 2:dra och 6:te punkterna i nämnda Betänkande godkända; hvaremot 3:dje, 4:de och 5:te punkterna återremitterades. Frän Hederv. B onde-Ståndet. S. D.
Då denna postering utsattes, erhöll den förhållnings-ordres. Jag kan icke ens se: att då Brigad-Chefen ansåg denna instruction tillräcklig för alla händelser, att han på något sätt hade af nöden att underrätta Posterings-Chefen det Brigaden gick från Kuopio öfver sundet till Toivola ½ mil, blott för att bevisa Herr Holm att han icke glömt densamma. Men efter Herr Holms framställning synes att Capitaine Dunker uraktlåtit sin pligt att inrapportera så snart posteringen af fienden blef angripen, och således i betydligare mohn brustit i de föreskrifna iakttagelserna, än Brigad-Befälet. Utgången visar ock att någon vidare ordres ej var af nöden. Men bland de många löjligheter, som i denna skrift nästan öfverallt förekomma, må här nämnas Författarens uttryck: Vår Kanon. Vi presterskap, sade klockaren, eller månne kanonen kunde förkunna Evangelii lära och således var en Presterlig kanon? Tapperhet fordrades visserligen här, såsom vid alla tillfällen, der det gäller förlusten af armar, ben eller lifvet; men någon särdeles rådighet något hjeltemod, ser jag icke här kunde ådagaläggas, i synnerhet då författaren medger att snön, som betäckte isarne, var så djup att Cavalleri-attacken förlorade allt inflytande; icke eller har Författaren försökt uppgifva någon hjeltedat som dervid blifvit utöfvad, utom Cornett Dunkers, hvarföre han också blef decorerad. Ingen af Finska Arméen missaktar eller förnekar Capitainerne Dunkers och Malms egenskap och förtjenster. Med högaktning och vänskap hedras deras minnen af Finska Arméens qvarlefvor. Här bör åter icke förgätas huru Författaren uppger att Cavalleri-anfallen på isen afslogos med drufhagels-Salvor, ehuru detachementet endast hade en enda Canon med sig. Den ädle författaren yttrar på sidan 13: "Ingen bör förundra sig deröfver att Grefve Cronstedt i sin rapport icke upptager: att han och hans Adjutanter vid Brigadens aftåg från Kuopio glömde hela fältvakten."
Äfvenledes har man sökt rättfärdiga landsförvisnings-straffet genom Pauli påbud, att utdrifva irrlärige ur Kyrkan. Men härvid förbiser man alldeles att Paulus talade endast om afdrifning ur Kyrkan, icke ur samhället, eller om landsförvisning. Då Paulus predikade, var icke Christendomen Statsreligion. Ett utdrifvande ur Kyrkan medförde således icke någon förlust af medborgerliga rättigheter. Det af en talare citerade uttrycket, att man bör fly irrlärige, låter väl icke gerna kunna tydas derhän, att man skall landsförvisa dem. — Genom att förblanda begreppen; Kyrka och Stat, kommer man till dylika orimligheter. Man har jemväl talat om Statens samvete, om nödvändigheten för Staten att ega en religion. Sådant visar att man icke klart fattat hvad som menas med religion. Den, som det gjort, inser tydligen att religion endast kan ägas af individen, och ingalunda af Staten. En samling individer, som öfverensstämma i religiös tro, bilda Kyrka. Och Kyrka är något helt annat än Stat. Den sednares mål är och förblifver jordiskt. Då Kyrkan deremot arbetar för evigheten. För att mildra det vidriga intrycket, föreställningen derom, att man skall lida verldsliga straff för sin religiösa tro, väcker hos hvar och en, som icke blifvit förblindad af fanatism, har man velat påstå, att landsförvisning icke är något straff. Ar det verkligen på fullt allvar man framkommer med sådant? Men då icke lämpligen kan antagas, det man tillåtit sig skämta i en så vigtig fråga, så nödgas man tro det vara någras verkliga mening. Dessa Hrr frågar jag om de verkligen finna det icke vara något straff, att nödgas för alltid lemna det land, der man blifvit upfödd, sina fäders hem, alla sina vänner och anhöriga. De, som påstå sådant, Den 81 Oktober e. m. 309 måste icka veta att här linnes uti menniskohjerta! en stor och helig känsla, — en känsla, som gifvit uphofvet till de största och ädlaste handlingar, historien har att upvisa — kärleken till fosterlandet. Att tvingas till att afsäga sig sitt fädernesland, — det skulle icke vara ett straff!!
Nej, visa den kvinnor och män, som realisera dessa idéer, och den skall med lätthet kunna förmås att följa dem. P å så sätt vill » Sveriges F r a m - tid » blifva de vacklande och tveksamma ett fäste, där de kunna finna understöd och uppmuntran. Ty det är alltid så, att ett godt sträfvande blir h å n a d t och beledt. U t a n att särskildt vilja utpeka vår tid som företrädesvis sedligt r u t t e n, är man dock nödsakad att erkänna, det mycket i detta hänseende brister densamma. Och man torde hafva r ä t t att anse osedligheten som en kräfta, hvilken tär på ett folks lifskraft. Historien lämnar oss j u blott alltför många bevis för den satsen, att ett f lk, hvars sedliga kraft är förbi, ej längre är mäktigt att göra någon insats i världskulturen. Därför har » Sveriges F r a m - tid » ock satt som sitt mål att härutinnan å- stadkomma en förbättring, ty nutilldags är man böjd för att utsträcka sin tolerans i detta hänseende längre än tillbörligt är. Men misströstan skall ej trifvas inom » Sveriges F r a m t i d ». Ty den tänker så högt om Sveriges ungdom, att den fast förtröstar pä framgången af sin sak. Och har den segern, som föreningen vill vinna, en gång blifvit vunnen, då skall Sverige gå i spetsen för folken. Vi skola blott öfvervinna vår själfviskhet en smula — och vi skola finna, att vi därmed göra oss själfva en tjänst. E n ännu större göra vi vårt land. Men därtill fordras, att föreningen vinner allmän anslutning. När dess anhängare räknas i tiotusental, då äger Sverige en s t a m t r u p p, som skall kunna verka stora ting, verka åt vårt land en framtid af styrka och ära. Föreningens sträfvande mot b r u k e t af nikotin torde kanske anses obehöfligt, men är i själfva verket fullt berättigadt af nutidens förhållanden. H u r skadlig rökning är, då den, såsom oftast är fallet, sker till öfvermått alltifrån tidiga år, torde ej behöfva bevisas.
Bref afven 16 Augusti sissd-Är blif - Den -7 Mars, wit gjord, atTalemannen för sin Taffel skulle undfå ioOO R:d. mänadtligen, 8ecret6raren ilka Lumms, och efter af Lecreteraren med Bryggaren LergäM uprältadt Lontraäk för Klubben, betalas rooc, R:d. i mänaden, med wilkor at Ståndets Ledamöter der skulle åtnjuta lika förplägning som förut, sa är mbetaldt för: Talemans-bordet Lfran den 24 Augusti sörledit ar, til ven 24 sistl. Febr-, utgörandes 6 mannder - 6,000: 8ecreteraren8 Taffel ifrän d. 14 Julii förle dir är, dä 8ecreterarea irZZäiM i denna egenskap gjorde intrade uti Ståndet til nästl. Februarii mänadsflut, utgörande?^ mänad - 7,500; Bryggaren LerZäalil för Klubbens underhällande, efter ofwanamnde LontraÄ, ifrän d» r Au - 8c>6 Den I I Augusti förledit är, til nästl. Februarii mänads stur, utgörande 7 mänader Lxtra utgifter, bestående förnämligast uti hyra för Ståndets Lsntrli Rum, ffrif-ML, terialier, Waktmästareaflöning, med och ljus, samt kostnaden widen Ständers Ledamots begrafning, med mera, enligt afgifne och af Ståndets Lecrewrsre til rigtigheten attestera, öe räkningar - s Hyra för Ständers Taleman, likmätigt Kongl. Majus B«f d. 20 Sept. 1309, K 8o R:d.mänadtligen, ifrån Riksdagens början til nästl.
Byggnaden nu mera fullbordad. ID 1:0 Angående liqvid emellan Förvaltningen af Sjö-Ärendena och allmänna Mägasins-Inrältningen, för det lill Flottans behof i Carlskrona upplåtna proviantläger: i hvilket ämne Förvaltningen af Sjö-Ärendenaoch Stals-Contoret med underdåniga utlåtanden inkommit. Anmäld den 3r Julii s. å. Kongl.-Majit fann värdet af berörde proviantlager böra i allmänna Magasins-inrättningens räkenskaper afskrifvas med en summa af 60,124 Ridr 3o sk., hvartill samma lager är i dessa räkenskaper uppfördt, hvaremot nämnde lager hädanefter borde i Flottans räkenskaper ,. såsom en dess tillhörighet, upptagas och; redovisas.- Bil till R. St. Jlin, Ombudsm. Emb. Ber, den i5 Jan. 1834* '91 Uppgift på Rikets Ständers vid Lagtima Riksdagen åren 1828, 1829 och iS3o afgifna underdåniga skrifvelse!- oell hemställånden, hvilka blifvit Kongl. Majrt i underdånighet genom Dess Eeclesiastik. Expedition föredragne samt på nedanstående sätt handlagde. rl”0 Angående gamla Psalmbokens a fly sande från bruk och nyttjande vid allmänna gudsljensten. Inför Kongl. Majrt anmäld den 20 Junii 1829. Kongl. Maj:t fann ej skäl alt, på sätt Rikets Ständer föreslagit, bestämma någon viss lid, inom hvilken den nya Psalmboken skulle allestädes vara till bruk antagen; dock borde Presterskapet i de församlingar, der den ännu ej begagnades, uppmanas att låta sig angeläget vara, att hos sina åhörare undanrödja de hinder, som deri hittills vållat uppskof; hvarom Circulaire under den 27 Junii 1829 algått till Consistoria Ecclesiastica i Riket. 2:0 Angående upplåtande ;af tvänne tunnlands jord till Eskilstuna Stads begrafningsplats. Anmäld den 11 Maji 1829; och har Kongl.
N:o 6. — —Motion N:o 131, om nedsättning i beloppet af postporto och den s. k. rekommendationsafgiften. Bevilln.-Utsk. Betänk. N:o 6. R. St. underdån. Skrifv. N:o 38. - Motion N:o 132, om skyldighet för kronobetjening att fortskaffa em betsbref från presterskap och ordförande i kommunalstämma till länsstyrelse. Allm. Besv. och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 21. Motion N:o 133, om ovilkorlig befrielse för lärjunge vid allmänt ele mentarläroverk från undervisning i grekiska språket. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 56. R. St. underdåu. Skrifv. N:o 47. Motion N:o 282, om en jemnare fördelning af roteringsskyldigheten vid i Elfsborgs och Westgöta-Dals regementen. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. Andersson, Johannes, från Elfsborgs län. Motion 283, om befrielsé för frivilliga skarpskytteföreningar att återlemna från Kronans förråd erhållna gevär, m. m. ätats-Utsk. Utlåt. Andersson, Johannes, från Göteborgs och Bohus län. Motion N:o 147, om anslag för anläggning äf en kanal från Rörbäcks' Kihle till Ersvik inom Lane härad af nämnda län. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 78. Motion N:o 148, om tillägg till Kongl. Förordningen den 21 Mars 1862, angåendé kommunalstyrelse på landet, i afseehde å behandlingaf frågor, hvilka röra tvänne eller flera till samma pastorat hörande kommuner, m. m. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 80 och Mern. R. St. underdån. Skrifv. N:o 58. Motion N:o 149, om upphäfvande af den s. k. indigenatsrätten m. m. Sammans.
Men andra finnas, som skulle kunna förlägga näringarne, och som gerna skulle vilja indraga silfver, endast de voro säkre alt för de sedlar, de erhållit, kunna återfå sitt silfver. Det är för att undanrödja desse farhågor, som Utskotten föreslagit depositionsräkningen. Snnnt är, att dessa deponerade medel icke kunna beräknas för reela fondens förstärkning till erhållande af den fastställda proportionen; men i samma ögonblick den allmänna utvexlingen vidtager, sammansmälta de med den öfriga fonden, Den i6 October e. ni. 43. och bidraga till dess förstärkande. Jag frågar, huru stor del af det nu i Banken liggande silfver Banken kan sägas rå om? Är det icke innehafvaren af Bankens sedlar, som rår om det? Är det icke för hans räkning, som det står deponeradt? Jag kan derföre icke se någon fara af den föreslagna deposit-räkningen, och tillstyrker bifall till Utskottens förslag. Herr Hegardt: Då nu förevarande fråga inom sammansatta Utskotten till öfverläggning förekom, var jag af den mening, att inrättningen af en deposilionsräkning skulle blifva mera hinderlig, än gagnande, för realisationen, ehuru jag visserligen insåg fördelen deraf för handeln och näringarne; men som jag trodde de skadliga följderna kunna förekommas genom det införda tillägget, att BancoFullmägtige skulle äga inställa depositionerne, så snart de funno omständigheterne sådant påkalla, har jag icke inom Utskotten satt mig emot förslaget.
Då de sålunda lör musikpersonalen löreslagna nummerlönerna, hvilkas värde i medeltal utgör, enligt de Irån regementena inkomna uppgifter, omkring 106 Rdr å nummer, tydligen icke äro på långt när tillräckliga för musikpersonalens aflöning och underhåll, har det blifvit nödvändigt, dels till fyllnad häri, dels för bestridande at kostnaden för musikinstrumentens underhåll och komplettering i mon af behof, öfning, m. m., att uppföra ett särskildt kontant anslag för musikens underhåll vid hvarje regemente och corps; och hafva kommitterade, efter noggrann beräkning af medelbehofvet härför och med ledning af den erfarenhet om musikens ordnande, som vid olika regementen under en längre tid vunnits, icke kunnat upptaga detta anslag till lägre belopp än efter beräkning af 2,750 Rdr tor hvarje bataljon, hvilket belopp tydligen visar sig for ändamålet lågt beräknadt deraf, att genom fördelning mellan musikanlerne å bataljon af alla de nu afsedda tiligångarne erhålles för hvarje man icke mer än 243 Rdr 50 öre till alla kostnaders bestridande. Beträdande dispositionen at de sålunda för musiken afsedda tiligångarne toresia kommitterade, att både musikpersonalens löner å stat och det särskilda anslaget måtte, i öfverensstämmelse med hvad som redan nu eger rum, ingå lill en musikkassa vid hvarje regemente och corps, ställd under samma direktion sorn får sig uppdragen loningstondens förvaltning, med skyldighet lör Regementseller Corpschelen att om tillgångarnas användande tor sitt ändamål på lämpligaste och minst kostsamma sätt elter omständigheterna iörordna och tillsyn derå utöfva. På sätt kommitterades förslag till kavalleriets lörändrade organisation utvisar, har musikpersonalen vid detta vapen blifvit minskad från det närvarande antalet at 15 stabsoch sqvadronstrumpetare på hvarje bataljon till endast 12 s. k. förste och andre Trumpetare, men, såsom anförare för dessa tillkommit en Regementstrumpetare vid hvarje regemente och corps (utom Jemtlands hästjägare j), hvaremot Musikdirektör icke blilvit å stat uppförd.