Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M. äskat det serskilda medgifvande, att hvad af berörda till emeriti-löner åt universitetens professorer beviljade anslag kunde befinnas odisponeradt, måtte kunna anvisas till pensioner jemväl åt andre med lön försedde akademiske lärare; men då ifrågavarande anslag blifvit beviljadt med afseende å vigten deraf, att professorer vid universiteten icke måtte nödgas qvarstå i sina befattningar, då ålder, helsa och krafter neka dem att uppfylla de dermed förenade åligganden, hafva, vid sådant förhållande och då för andre akademiske lärare, hvilka i allmänhet icke äro pligtige att hålla offentliga föreläsningar eller att på ett mera verksamt och mödosamt sätt deltaga uti undervisningen vid universiteten, ett dyliks pensions-understöd icke torde vara erforderligt, Rikets Ständer funnit sig ej kunna lemna det af E. K. M. sålunda äskade medgifvande. r) Uti aflåten nådig proposition af den 2 December sistl. år liar E. K. Bih. till 11. St. Skri/velse, N.-o 233. M., på der anförde skäl, föreslagit Piikets Ständer, att chefen för mediers ta vägoch vattenbyggnads-distriktet, Öfverste-löjtnanten och Riddaren J. Edström malte förklaras berättigad att, vid afskedstagande!, från allmänna indragningsstaten erhålla en årlig pension af 5(X) r.-dr. Då likväl, enligt hvad Rikets Ständer inhemtat, bernälda Öfverste-!öjtnant af Strömsholms kanalbolag i årlig pension åtnjuter 1,000 ndr, hafva Rikets Ständer ansett sig ej böra bifalla hvad sålunda blifvit i nåder föreslaget. s)
Memorialicke lägga hinder i vägen för pröfningen af 38 och 46 §§. i Riksdagsordningen. Afsigten med Memorialets läggande på Bordet torde blott vara att få tillfälle deröfver enskildt sig yttra, hvilket i alla fall ej kan Grefve Spens förvägras. Då Memorialet, enligt min öfvertjrgelse, icke bar sammanhang med pröfningen af de nu förevarande Grundlagsförändringar, anser jag Riksens Ständer endast äga rättighet att öfver Memorialets obehörighet besluta, men alt för öfrigt ingen annan befattning dermed kan tagus, än att lägga det till Handlingarne. Herr von HauswolffCarl Gustaf Reinholdj hemställde, om icke med Pröfningen af CoustitutionsTJtskottets Memorial kunde anstå intill dess de nya Redactionerne af 38 och 46 förut blifvit afgjorde, hellst, i händelse berörde RedacLioner af Ridderskapet och Adeln ogillades, Memorialet derigenom k o mine att förfalla. Den 14 Martil. agvj Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus: Det är visserligen sunt att Lngarne icke tillåta oss att göra afseende på de rättelser, sorn ConstitutionsUtskottet i sitt Utlåtande föreslagit. Men då, såsom en Ledamot yttrat sig, ingen annan åtgärd kan lemnäs åt detta Con» stitutionsUtskotts Utlåtande, än alt lägga det till Handlingarne, får ock jag förklara, huru ledsamt det är, att förra ConstitutionsUtskottets åtgärd befinnes vara af den beskaffenhet, att äfven den måste blott läggas till Handlingarne. Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard: ConstitutionsUtskottet har ansett ifrågavarande Redactiousfel vara af den vigt, att Utskottet borde derom hos Riksens Ständer göra anmälan.
"Emot de sammansatta Utskottens nu afgifne Betänkande anser jag, i följd af yttrade åsigter inom Utskotten, mig böra reservationsvis anmärka: 1:0 att någon serskild Lagstiftning för de olika egenskaperna af Actieoch solidariska Banker ej bort ega rum. Genom lagstiftningen bör, i alla möjliga fall, allmänhetens säkerhet vara betryggad, och att lagstifta för bägge, olika garantier erbjudande slagen af Banker, anser jag innebära ett tyst medgifvande, att Lagstiftaren velat tillåta ett slag uppkomma, oaktadt ett annat finnes, s m kan medföra större säkerhet. Det hade således, efter min tanka, varit icke allenast tillfyllestgörande, utan fast hellre principenligare, att endast uppgöra fullt ändamålsenligt förslag för Acliebanker, med dessas delegare öppen lemnad rätt att, i händelse de funnit en större credit för Bankrörelsen det fordra, inträda i sådan solidarisk ansvarighet, hvarom de sjelf ve kunde öfverenskomma; Hr till Banco och La"-Utskottens Utlåtande jV.o 4- '9 3:0 Skulle Sier, med bifall lill Utskottens förslag, en sådan dubbel lagstiftning, som nu är föreslagen, anses ändamålsenlig, så nö Igas jag reservera mig emot det stadgande, att i solidarisk Bank icke må fi mas färre delegare än femtio. Det är icke allenast falskt alt tro, det 5o personer kunna vara vederhäftigare • eli iner garantiegifvande och mer eontrol-utöfvaude, än 5 å 6 — det är fastmer för sjelfva sakens skull orätt att, genom ett i sjelfva verket reglementariskt stadgande, hindra uppkomsten af dessa inrättningar. Ser man åter på det correctiv Utskotten uppgjort för möjiigheten af denna personals minskning, i händelse af dödsfall, fallisement o. m.d., så finner man, att Konungen har blifvit tillagd rättighet att medgifva antalets inskränkning. — Nå väl, hvarföre icke vid octrojens meddelande lemna Regeringen beslutande rätt i en reglementarisk fråga, der samma Regering, en månad derefter, i samma (råga kan utöfva denna räll?
Enligt hvad sednast församlade revisorer anmält, hafva de emot utdragen af Riksgäldskontorets räkenskaper gjorda erinringar i 1845 års revisionsberättelse samt der uppgifna och föreslagna rättelser och förändringar uti enahanda utdrag för den kommande tiden blifvit behörigen iakttagna i utdragen af 1845 och 1846 års räkenskaper, vid hvilket förhållande och då bemälde revisorer vitsordat, att genom dessa förändringar en på räkenskaperne grundad, tydligare och fullständigare öfversigt af Riksgäldskontorets rörelse och ställning kunde anses hafva åstadkommits samt den af samma revisorer anmärkta oriktighet i 1845 års räkenskaps-utdrag redan i utdragen af 1846 års räkenskaper blifvit rättad, Utskotskottet får tillstyrka, att hvad af revisorerne, med hänsigt till ifrågavarande räkenskaps-utdrag, blifvit anmärkt och föreslaget, må förklaras vara vederbörligen iakttaget. 12:o. Angående bilagorna vid kommissariatets till 1847 års revisorer afgifna berättelse. (Nyssbemälde revisorers berättelse, sid. 25—26; kommissariatets förklaring, sid. 104). Under erkännande af revisorernes anmärkning angående tvänne summors omkastning i dessa bilagor, har kommissariatet, till förklarande af den jemväl anmärkta olikheten i desammas och räkenskapsutdragens uppställning, erinrat, att afsigten med omförmälde bilagors upprättande egentligen varit att underlätta öfversigten af Riksgäldskontorets räkenskaper, och skulle således flera skiljaktigheter mellan samma bilagor och de för annat ändamål uppgjorda samt från trycket utgifna räkenskaps-utdragen kunna förefinnas, utan att någondera af dessa handlingar derföre vore felaktig. Utskottet tillstyrker att vid den i anledning af förevarande, mindre väsendtliga anmärkning afgifna förklaring må få bero. 13:o. Angående ett utbetaldt förskott utaf de till kontors-expenser anordnade medel. (1847 års revisions-berättelse, sid. 24; fullmäktiges utlåtande, sid. 95).
Då jag varit hindrad att öfvervara och deltaga uti R. o. Ad:s öfverläggningar, såväl i Måndagens eftermiddags-: plenum som i går, öfver BancoUtsk:s betänk., ang:de grunderna för Bankens förvaltning och rörelse, så har jag, under åberopande af de muntliga anmärkningar, jag i plenum d. 5 f. m. tog mig friheten framställa vid i:a och 2:a punkterna af betänk, i frågan om Bankens metalliska cassa eller proportionen emellan silfverfond och sedelstock, nu i korthet sammanfattat de väsendtliga erinringar, jag funnit vid de öfriga punkterna. De äro följande, nemi.: Vid otte punkten: Jag gillar principen att lemna Banken ett creditiv i silfver å utrikes ort, och tror detsamma till och med kunna bestämmas högre än en million r:dr silfver. Intet sätt gifves att enklare och utan mindre beröring med börsen åter-, ställa ett möjligen rubbadt missförhållande emellan sedelstock och silfverfond, än genom assignationer å ett creditiv, hvilket är synonymt med en Bankens valuta, deponerad på annat ställe än i Banken. Kostnaden derför är jemnförelsevis obetydlig, och då Banken, pä sätt föreslaget är, får behålla sin vinst, finnes en mer än tillräcklig fond att betäcka denna kostnad. Vid 6:te punkten: Den här gifna föreskrift, att Banken vid första förförmånliga cours bör betala sina trattor å creditivet, synes mig för strängt bindande och onödig. Den sämsta af alla bankstyrelser är en dålig sådan, som har alltför många föreskrifter att pedantiskt fullgöra; ty då eljest den eller de upplysta och skickliga bland de tolf skulle kunna lyckas att göra sina åsigter gällande, kan det, med föreställningar hos de öfriga om den bokstafliga lydnadspligten och deras skiljda begrepp om bokstafvens tolkning, ganska lätt hända, alt de minst förståndiga, men mest lydaktiga, komma att våda, och att således, der föreskriften, i följd af omständigheternas vexling, hel 111 nes otjenlig och förderflig, alltsammans går sönder. 3a| Den 7 Maj. Vid 7: d e punkten:
Sedan Borgareoch Bonde-Ständen, hwart för sig pä behörigt sätt bliswik constirucrade, begäre de hos Konungen, medelst Deputarioner, deras Talenlän, hwilka Konungen dä sörordne. Enär Landtmarskalk eller Taleman under Riksdagen af sjuk, lighet ellet andra anmäldta lagg förfall hindras att föra ordet, företrädes deras ställen, hos Ridderskapet och Adeln af den, esker Matrikeln, förste närwarande Grefwen, och i de öfrige Skänden af ViceTalemän, hwilka likaledes wid Riksdagens början af Konlingen utnämnas. Under det Borgareoch Bonde-Stanven samlas och innan deras Talcmän Oordnade äro, föreS tills widare ordet: hos Borgare.Skändek as Hnswud, stadens förste Fullmägtig, och i Bonde-Ständet af den närwarande Ledamot, som de flästa Riksmöten biwistak. Da, i händelse af underläten kallelse af Skaks-Radek, de i ic> §. nämnde wederbörande kill Riksdag kalla, äge Ridderffaxet och Adeln <M nämna Landtmarffalk, och de öfrige Standell, hwart för sig sina Talemän. Landtmarskalk och Talemän aflägge inför Ko» uungen följande Ed: "Jag N. N. Mnämnd och för» Deil 2l December. rziz förordnad, ari wid detta allmänna Riksmöte wara Landtmarskalk (Taleman för Preste» Borgare, Bonde» Ständer) lofwar och sivär wid Gud och Hans Heliga Ewangelium, at jag wik och skal med all Min för, maga uvräklhälla och förswara Konunga, magten och Rikets Ständers rättigheter, i öswercnsstämmelse Med den af Konungen och Rikets Ständer den 6 Junit l8c>9 till efterlefnad antagne Regerings» Form» Jag skall ock ställa mig lii owilkorlig efterlefnad Rikets öfriga gällande Grundlagar (för Landtmarfkalken tillika: samt den antagna Riddarhus,Ordningen).
Hufvud skälet för mitt tillstyrkande af bifall å Betänkandet, är att, geböm dess återremitterande, Riksdagen kommer att förlängas; innan denna fråga blifvit afgjord, kan intet förslag till Bevillningens fördelande uppgöras. Hvad sjelfva hufvudfrågart beträffar, så kan man med fullt skäl säga, att om än Banken kan anses berättigad till en provision^ så kan den dock icke göra anspråk på ränta; ty hvarken äger den några capitaler, eller har den upplånt några capitaler, för hvilka ränta betalas, som måste godtgöras. Dess kostnad består i papper; dess åtgärd ät att hafva biträdt med sin sä kallade credit. Det är Visserligen rätt att ord Och löften skola hållas, men med undantag af den skuld, som gjordes under Carl XI:s minderårighet, och sorn han återbetalte för det att Banken annars aldrig hade kunnat komma i det skick, att den kunde utöfva functionerna af en Bank, har aldrig någon Statens skuld till Banken blifvit återgäldad, förr än efter 1809 års revolution; Jag skulle icke gilla, att i sakernas närvarande skick, innan ännu liqvidationen blifvit uppgjord man afskrefve skulden; men jag kan icke ogilla att afbeta!-: ningen minskas efter som omständigheterna fördra, Och för min del tillstyrker jag bifall å Betänkande^ Herr von Beder : e anledning af en värd Talares anmärkning att det ej vore billigt att; Ridd. och Ad. Pret, VI Band» S3o Den 19 Julii /. m. till öfvertagande af vår* efterkommande, öfverlemna allt för stor del af våra egna bördor, får jag blott erinra derom , att Statens skuld, till Banken gjordes för Rikets räddning i ett critiskt ögonblick, och att våra efterkommande, lika mycket sorn vi sjelfva, skola skörda frukterna af denna räddning, denna sjelfständighet, till hvars betryggande ifrågavarande Stats-skuld var ett oundvikligt medel. Herr G ref ven och LandtMarskalken yttrade att ehuru flere ^Ledamöter - ansett pröfningen af förevarande
Enär det utgör ett åliggande för de af Rikets Ständer valde Revisorer, hvilka uti instundande September månad böra sammankomma, att, i alla dess delar, granska Stals-Verkets räkenskaper och förvaltning för år i832, anser Utskottet sig icke tillhöra att någon så beskaffad, uti blifvande Revisorers pröfningsrätt ingripande, speciel granskning nu företaga för berörde år; men Utskottet bar dock, i anledning af Herr Dalmans motion, skolat vördsamt för Rikets Ständer tillkännagifva, att Utskottet funnit ifrågavarande liqvid emellan Statsoch Riksgälds-Verken för år i83a upprättad i lika form och på samma grunder som föregående årens enahanda li« qvider , hvilka alla blifvit af föregående Rikets Ständer eller deras Revisorer pröfvade och godkände; äfvensom, beträffande de uli i832 års liqvid å utgiftsanslagen uppkomna brister, att de inträffat å så beskaffade förslagsanslag, som, i följd af Statsregleringens beskaffenhet, icke kunnat på för - Stats-UtsJsottets Memorial JV:o 44*' 7 liand annat än calculalionsvis beräknas, hvadan äfven dessa brister nu, likasom tillförene, bort i liqviden med Riksgälds-Contoret observeras; och ' som öfverskotten å vissa inkomst-titlar, äfvensom bristerna så val å inkomsttitiarne som ulgifts-anslagen derjemte serskildt äro utförde uti Bilagorna till berörde års Rikshufvudboks capital-räkning, hvilken, enligt Utskottet lemnad upplysning, blifvit tryckt, för att såsom bihang åtfölja Stats-Tidningen, får Utskottet samma bilagor åberopa. Slutligen får Utskottet upplysa, att de 3:ne summor, som, uti oftanämnde, jemväl såsom bilaga till berörde capital-räkning tryckta liqvid, serskildt blifvit Riksgälds-Contoret påförde, grundar sig på 18, 65 och 97 §§• ^et Rikets Ständer vid senast förflutne Riksdag för Riks» gälds-Contoret utfärdade Reglemente.
Ad. mätte anmoda Riddarh.Utsk. att, så fort sig göra låter, inkomma med förslag till de grunder, hvarpå en blifvande valordning skulle, i händelse det nu hvilande representations-förslaget antages, vara bygd, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, afslår R. o. Ad. Frih. Raabs förenämnde förslag. Härefter yttrade Hr Gr. o. Landtm, att han måste erkänna det han gjort sig skyldig till ett förbiseende då han hemställt om R. o. Ad. behagade efter slutat votering åtskiljas, emedan 460 Den 9 Februari. det med bifall dertill fattade beslutet, derest R. o. Ad. ville tolka det fullkomligen ordagrant, kunde lagge hinder i vägen för justering af prot:s-utdr. om voteringens utgång. R. o. Ad. torde likväl finna, att om icke ett sådant prot.-utdr. i dag justerades, ändamålet med ett bifall till Frih. Raabs förslag svårligen kunde vinnas; hvarföre och dä ifrågavar:de justering icke innefattade uptagande af något nytt ärende, Hr Gr. o. Landtm, hemställde om icke berörde prot.-utdr. innan R. o. Ad. åtskiljdes finge justeras. Ropades Ja. Gr. Liljencrantz, Gust. Fredr.: Då tilläfventyrs för framtiden Hr Gr. o. Landtm, skulle -anse sig, i ett fall sådant sorn detta, förpligtad att göra en likartad framställning med den nu skedda, så vågar jag hemställa, om icke, såsom hittills egt rum under alla Riksdagar jag öfvervarit, justering må anses såsom en gifven följd af sjelfva voteringen och att den icke må kunna anses utgöra något serskildt ärende, samt att till följd deraf, när Hr Gr. o. Landtm, inhemtat Ståndets mening, huruvida det, efter slutad votering vill åtskiljas, det likväl deraf är en gifven följd, att Ståndet stannar intill dess protokollet öfver voteringen blifvit justeradt. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att Gr.
Då nu härtill dessutom kommer det vigliga inflytande på det inre kommunikations-väsendels ändamålsenliga utveckling, som fortsättningen mot söder af staden Örebros nuvarande jernvägs-förbindelser mäste utöfva, anser sig Utskottet böra föreslå : 10:o att Rikets Ständer måtte, för anläggningen och fullbordandet af en del utaf ofvannämnde sammanbindnings-bana, eller jernvägen mellan Örebro och Hallsberg, bevilja och anvisa en anslags-summa af En million fyrahundratusen R:dr R:mt. Jemvägs-antäggni?igen genom hu/vudstaden samt b a ng årds-byggnaderna derstädes. För att till utlärande häraf användas under åren 1857, 1858, 1859 och 1860, upptager förevarande arbetsplan elt sämmanräknadt belopp af 2,500,000 R:dr R:ml, hvaraf lör anläggande af reparations-vcrksläder beräknats 200,000 R:dr. 64 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 62.
— Jag tror deremot, att deri bör blygas, som förrådt friheten efter alt förut hafva tjent densamma; och detta är allt hvad jag liar att svara Hr von Hartmansdorff på hans lil! mig staJlda yttrande. Hr Lagerhjelm, Pehr:Jag har det största skäl att icke uppträda vid detta tillfälle; men då ingen af deni uppträdt, som deltogo i det värf, hvilket här blifvit bcdömdt, af hvilka dock många ännu lefva oell äro här närvar., må det, säger jag, tillåtas en man, som i sin ungdom blott valett äsynavittne dertill, ali yttra några tankar. Man frågar, om den man, sora uppoffrar sit t lif för fäderneslandets sak, huruvida han handlar ädelt, — 0111 hans afsigter äro rena. Hvilka motiver skulle väl drifva honom, 0111 icke så vöre?. Står han ej på gränsen mellan tiden och evigheten, då lian tager ett sådant steg, som det Adlersparre vågade taga 1809, och är ej den reflexion på sin plats, att nian hade skäl alt tvifla om den mannens hufvud skulle sitta fast, när han kom lill hufvudstaden ? Att, bedömma hans efterlemnades behof' eiler anslagets behöflighet, —j det kan icke jag göra; men, sedan fråga derom blifvit vackt, anser jag det vara nationen värdigt ^alt gifva dertill sitt bifall. Detta är allt hvad jag vågar Den 4 April. 67 anföra, sora rörer minnet af en man, hvilken borde hafva rätt att fordra hela nationens tacksamhet. Remitterades till StatsUtskottet. Vidare föredrogs K. M:s den i dennes på bordet lagda nåd. propos., ang:de ersättning till kronolänsmannen för resor, som af dem anställas till försegling af bräunvinsredskap. Hr von Rosen, Georg: Jag önskar, att den föredragna K. propostn blir remitterad till Bevilln.
Vid aderton års ålder hade hon vunnit så stor skicklighet i kvinnliga idrotter, såsom bak, slakt, brygd m. m., att man utan fara för hennes husliga dygder ansåg sig kunna riskera att låta henne förkofra sig i franskan, hvilket språk jämte pianospelning ansågs höra till den bildade kvinnans tillåtna öfverflödsartiklar, och så bekostade man henne för hela tjugufem kronor franska lektioner, hvarefter hon själf började gifva undervisning i detta ämne. Samtidigt började hon studera engelska och tyska, men dessa fria språkstudier tillfredsställde henne ej, hågen för lärarinnekallet hade blifvit väckt hos henne, hon ville och måste utbilda sig i och för detta sitt mål, och när då efter faderns död familjen flyttade till Upsala, tvekade hon ej att vid tjugusex års ålder sätta sig på skolbänken och i den s. k. klosterskolan i Upsala komplettera sin elementarbildning. Efter ett års träget arbete måste hon af t rist på medel afbryta sina studier, och hösten 1862 erhöll hon anställning som lärarinna i en familj i Gestrikland, där hon i tolf års tid fortsatte sitt dubbla kall af lärarinna och elev, ty under hela denna tid förgick knappast en dag eller natt, utan att hon fortsatte sina själfstudier. Det gällde ju att följa med tiden, och hvad beträffar kvinnans uppfostran hade tiden börjat gå framåt med jättesteg. År 1874 lämnade hon detta hem, där hennes verksamhet nu afslutats, och antog anställning som lärarinna vid elementarskolan i Gefle. Och så blef det hennes lott, hvars första uppfostran så försummats, att i sin ordning uppfostra fina värlsdamer, bildade kvinnor, sådana som i hennes ungdom blott hon vågat tänka sig. Hennes kall var funnet, hennes mål vunnet. Dock nej! Ju högre fågeln flyger, desto högre längtar han. Den mognade kvinnan började finna sitt lif tomt och gagnlöst, började söka efter ett kall, som stod öfver det att uppfostra bildade världsdamer, ett ädlare mål att lefva för än för rikemans barn, och så öppnades hennes blick för folket, för arbetarens barn. Nu blef hennes beslut snart fattadt; vid fyrtiofyra års ålder tvekade hon ej att ånyo sätta sig ned på skolbänken, denna gången i folkskollärarinneseminarium.
Hon visste, hvad som skulle komma, och kände sig trotsig och ond. Vill frun något? Den gamla såg på henne: Ja, det vet du alt mitt barn. Jag vill veta, hvad det är, som har varit mellan dig och Gottfrid. – Jaså, herrn har skvallrat, förstås. – Elin, säg inte på det sättet. Du vet mycket väl, att det inte är många, som nu skulle vara emot dig som jag. De alra flesta skulle inte fråga dig om ett ord, utan bara låta dig gå. Det flammade till i flickans ögon. Ja, det är detsamma, sade hon. För jag ska i alla fall flytta. Fru Sivert såg förvånad upp. –Kom hit, mitt barn, och sätt dig, sade hon efter en stund. Elin lydde långsamt. –Jaså, du vill flytta. Nå, och hvad skall du då taga dig till? Jag ska lära mig att sy skjortor. Elin hade inte als tänkt på det förut. Hon hade inte en aning om, hur det gick till att sy skjortor, eller hvar man fick lära sig det. Men tonen i hennes röst var så lugn, som om hon talat om ett länge och moget öfvervägdt beslut. –Nå, och så ska Gottfrid hjälpa dig, kan jag förstå. Elin nickade. – Nå, och se’n? När han har tröttnat på dig? Elin brast i gråt. – Jag vill flytta, sade hon. För jag kan ändå inte stanna här, nu se’n herskapet vet det. Jag behöfver inte bli nå’n dålig människa för det. För jag tänker inte gå med nå’n annan. – Har han sagt, att han tänker gifta sig med dig? Elin såg ned. – Nej, sade hon lågt. – Ja, men hvad tänker du på? utbrast den gamla frun. Hon hade altid inbillat sig, att en man bragte en fattig flicka på fall genom att lofva henne äktenskap. – Du vill väl inte säga, att du ... Elin rodnade starkt, och gråten satt henne i halsen. – Jag behöfver inte bli nå’n dålig människa för det, upprepade hon. – Kära barn, sade den gamla frun och smekte henne, du tror så nu, så länge han ger dig, alt hvad du önskar. Men när han blir trött på dig, slutar han upp med det.
Af Rikets Ständers fastställda Allmänna Grunder för besluten utlåning från RiksgäldsContoiret emot inteckning i Jordegendom. ItO. Så snart Fullmäktige afslutat om upptagandet af det Lån i Silfver, motsvararande i Millioner R:dr i Svenskt Specie, hvarom serskilde föreskifter blifvit meddelade, kungöras allmänneligen , så tidigt som möjligt, de terminer, inom hvilka Jordägare på Landet och i Städerne böra hafva ingifvit deras lanehandlingar till RiksgäldsContoiret, antingen directe eller genom Kongl. Maj:ts Befallningshafvande; de som lemna ny inteckning, i Originaler, men de, hvilka söka öfverflyttning af redan intecknade skulder, uti bestyrkta afskrifter, jemte de handlingar och bevis, som RiksgäldsContoirets Fullmäktige anse nödige, för att Verket må kunna i förre innehafvarens inteckningsrätt inträda. ( 95 ) Endast sådan jord-egendorn på Landet och inom Städernes område, hvilken såsom säkerhet för Bancolån ar antaglig, får af RiksgäldsContoiret belånas, och de säkerhets-handlingar samt bevis, som för Banco]ån, efter senaste författningar, erfordras, böra presteras; nien för öfrigt, till undvikande af ny kostnad för låntagarne, all möjlig, med RiksgäldsContoirets fullkomliga säkerhet förenlig lättnad beredas för låns öfverflyttande på redan varande inteckningar. 2:0. Till högre Capital-belopp, än som motsvarar Två Femtedelar af Egendomens Taxeringsvärde, efter medeltal af det genom Pröfnings-Comite'erne åsatte värde för åren 1825 till och med 182g, må ej lån utlemnas. Uti desse f:delar inberäknas sådane äldre inteckningar, som uti panten blifva qvarstående. 3:o Årliga Ränteoch Capital-afbetalningar å desse Lån liqvideras tillsammans med Sex (6) procentå primitiva lånebeloppet; räntan beräknad till Fem procentå det sedan sista afbetalningen återstående Capital, och det öfriga i afräkning påCapitalet, hvarigenom Lånen inom 37 år blifva till fullo betaldte.