Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
E. 67. — N:o 5i. lill Rikets Ständer, angående förslagen till ny Civiloch Criminal-lag. V. 22g. R. 3io. XVI. Propositioner oell Skrifvelse!-, Konungens nådiga; — N:o 52 till Rikets Silander, angående stångjei nssmidet och den gröfre jei nlorädlingen i Riket. V. 22g R. 347- XIV. B. 146. XVII. Å. 11. XVIII. VI. A. 227. — N:o 54. *iH StatsUtskottet, i fråga om Ulltuna kungsladugårds upplåtande för ett Landlbruks-instilut. V. B. 373, 42.. VI. — N;o 55. lill StatsUtskottet, angående anslag af kronoliortden till vinsäd för Ulric* Eleonor* församling i Östergöthlands Län. V. B. 373, 421. VI. Å. 706. VII 3, 76. X. U. 297. XI19. A. 401. XIII. U. 297, 3o5. A. 386, 422, 462, 47A, 5yyXVIII. E. 269. A. 275. — N:o 56. till StatsUtskottet, om tillåtelse för Sällskapet till vexelnndervisningens befrämjande, att bibehålla den åt Normalskolan upplåtna Mari* f. d. bränneribvggnad. — N;o 57. till StatsUtskottet, angående en utvidgad lärarepersonal och dertill erforderligt tillökadt statsanslag för Stockholms Gymnasium. X. B. 91. A. ii3. XVII.
Mörner, — enär fårskötseln, långt ifrån att hafva gått framåt, fasthellre under de sednare åren märkhart skridit tillbaka och således verkligen vöre i stort behof af kraftigare understöd från Statens sida, samt under åberopande i öfrigt af de utaf Landtbruks-akademien till stöd för dess underdåniga framställningar i ämnet vid såväl detta som nästlidna riksmöte anförda skäl, — ansett sig icke böra underlåta att hos Rikets Ständer förorda Landtbruksakademiens ofvanomförmälda underdåniga förslag, för hvars verkställande motionären alltså äskat nödiga medel; — men som Utskottet icke funnit anledning att afvika från den vid sednaste riksmöte i detta ämne af Rikets Ständer uttalade åsigt, får Utskottet hemställa, att ifrågavarande motion icke måtto till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 35:o. För geologiska undersökningar inom riket samt utgifvande af derpå grundade kartor anvisade Rikets sednast församlade Ständer till Kongl. Maj:ts disposition för nuvarande statsreglerings-period ett belopp af tillsammans 60,000 R:dr Runt, hvarvid Rikets Ständer uttryckte den önskan att vid nästföljande riksdag resultaten af dessa undersökningar måtte varda för Rikets Ständer framlagda. I anledning häraf har Kongl. Maj:t uti en den 27 Oktober sistlidna år till Rikets Ständer afbiten, af samtlige Riks-Ståuden till Stats-Utskottet remitterad, nådig Proposition (införd under N:o 17 i l:sta samlingen af bihanget) dels meddelat Rikets Ständer åtskilliga upplysningar om|hvad för ifrågavarande ändamål hittills blifvit vidgjordt, dels ock framställt nådigt förslag till de geologiska undersökningarnes fortsättande, dertill Kongl. Majit jemväl af Rikets Ständer äskat nödiga medel.
Den il April f, rn. så torde det ej böra väcka förundran om de hit ankomna Riksdagsmannen sjelfva med allvar söka känna orsaken till Financeoreöan och att deremot fiona hjelp. Det medgifves gerna att hvad Herr Friherren kallar Statsmakten, kunnat missbruka och någon gång äfven missbrukat sin magt i afseende på förvaltningen och användandet af Rikets Ständers Bank; missbruk af magt lärer väl alltid komma att åtfölja menskliga ofullkomligbeten, men ehuru Ständers missbuk at 'denna makt i afseende på Bankenmöjeligea kan hafva ganska skadeljgt inflytande på landets välstånd kan ett sådant missbruk såsom endast föranbdt af misstag och icke tänkbart af elakt uppsåt, aldrig blifva så farligt för landet, som det missbruk' man med skäl kan befara af en enskildt PenningeCorporation, om den vid BancoStyrelsen blefve maktägande, Ständers interesse måste vara förenadt med landets, men en sådan Corporation eller ActieBolag, skulle troligen endast eftersträfva den höga ränta hvarmed de blifva till delaktighet i Banken inlockade, och om detta Bolag eller denna Corporation hufvudsakligen kom att utgöras af utländningar, vore det ganska säkert, att detsamma utan afseende på landets väl endast sökte sin enskildta vinning; att åter underkasta både Banken och ActieBolaget Regeringens inflytande, sådant vore, att sätta denna för landets väl oumbärliga Inrättning på högre vågspel än någon Fäderneslandets vän kan tillstyrka. Den i r April f. ml 147 ' K ' Om Banken med egna tillgångar kunda verkställa realisationen, då skulle jag för mia del högeligen tillstyrka densamma, notabene om sådane Författningar förut stadgades, som åter kunde fria Handel och Näringar från onaturligt tvång och gifva oss hopp, att ej det silivtT sorn växlades utur Banken genast reste utur landet att fylla en handelsförlust, sorn <o'de blifva oundvikelig om Prohibitifsystemet 3 all sin glans skall fortsättasj emellan 1810 och 1S 15 fanns en mycket större Sedelmassa i landet än nu.
HandelsBal. ken; men då sättet att få denna förmonsrätt håfven och inteckningssäkerheten i samma mon tryggad, utgör föremål för Herr Moraths serskildta motion, deruti detta ämne blifvit utförligen och i detaille utredtj så torde all anmärkning derom vara olämplig, till dess LagUtskottet öfver samma motion sig utlåtit. Deremot synes Utskottet af Riksdagsmannen Rutbergs förslag att ingen slags rätt till fastighet 1 följd af Skuldfordran skulle, utom på grund af inteckning, äga rum, hafva haft anledning att yttra sig öfver tvenne slags förmonsrätter, hvilka, ehuru ej bestämde i 17 Cap, HandelsBalken, (hvilket både efter rubriken och in. teckniagslagens föranledande borde utgöra en. da och rätta grunden lör borgenärers rätt och företräde) likväl äro stadgade, den ena genom besividfven lag, och den andra genom antagen och jemväl i Konungens Högste Domstol följd praxin. Jag menar nemligen dels den förmonsrätt, som säljare af fast egendom enligt 11 Cap. 2 JordaBalken, i samma egendom äger för köpeskillingen, ända till dess laga stånd åkommer köpet, och således framför de nya ägarens borgenärer, hvilka, sedan han å Fastig - Bil. till Ridd. 0. Ad, Pr. VI Band. 7 93 Den n Junit f. m. heten erhållit första uppbudet, låta sin rätt deruti inteckna, deh den förmonsrätt, sorn, då fast egendom blifvit i mät tagen, blifvit tillagd dem, för hvilkas fordringar utmätningen skett, framföre sedermera beviljade inteckningar, på den grund, att äganderätten till egendomen ansetts hafva genom förstnämnde åtgärd från gäldenären till dess borgenärer öfvergått. Begge desse slags förmonsrätter synas kunna undvaras, eller rättare sagdt, förknippas med vilkor af inteckning; i förra fa !■* let synes nemligen säljaren lika snart kunna vara i tillfälle att taga inteckning, som köparen att taga uppbud; i senare fallet bör ock borgenär, för hvilken utmätningen skett, vara obetagen at låta dess kraft och verkan vid Domstolen inteckna, på sätt LagConiiténs
Afven dessförinnan var ingalunda lika om dem alla förordnadt. De som enligt Rättegångsbalken förelädes och ådömdes af domstol, voro likasom öfver hufvud böterne i denna balk Rättens ensak, sorn dem ålagt; och äfvenledes voro de, jemte andra böter, som enligt Utsökningsbalken ålades af Konungens Befallningshafvande, dess ensak — allt med undantag af de läll, då annorledes stadgadt fanns. Men andra vitén funnos äfven då, hvilka ingalunda voro Rättens eller Konungens Befallningshafvandes ensak, såsom alla de, hvilka enligt Byggningabalken stadgas för åverkan å annans ägor, och säkerligen äfven de, hvilka af Konungens Befallningshafvande stadgas i ekonomimål, således icke efter Utsökningsbalken. Genom 1779 års kongl. Förordning gjordes inga andra vitesböter till Konungens ensak, än de, »hvilka efter allmänna lagen och särskilda författningar Domare och Embetsmän såsom »deras ensak tillhörde». Dessa skulle nu i stället »gå till Konungen, jemte böterne i Rätte»gängsbalken, der ej annorlunda stadgadt funnes, samt alla andra böter, hvilka efter allmänna »lagen och särskilda författningar Domare och Embetsmän såsom deras ensak tillhörde». Dessa samtliga så väl vitén, sorn böter, men inga andra, äro ock de, som uti kongl. Brefvet den 20 April 1786 kallas »vitesoch ensaksböter», af hvilka, när de på fiskalers och kronoåklagares åtalan utfalla, desse skola åtnjuta hälften, men den andra hälften gå till Kongl. Maj:t och kronan, »såsom förut stadgadt var». Alla vitesböter äro deruti lika, att de vid bristande tillgång förvandlas icke i fängelse vid vatten och bröd, utan i så kalladt enkelt fängelse, enligt 10 kap. 1 § Uts.b. Men denna enda likhet upphäfver icke all skillnad för öfrigt imellan de olika arterna. Att icke allesammans inbegripas under de i 1780 års kongl.
Skrifvelser. 33 N;o de Norra Provincerne , att dertill använda stubbar och rötter . .186 Tjenstemäns vid Lands-Staten i Westerbotten, Skåne och Westmanland ansökning om tillökning i deras lönings-förmoner , . .214 Tågande Truppers inqvartering och proviantering under fredstid 255 Til/gångs anvisande , då Riks-markegångs-priset, på den under lönerna inberäknade Spannmål, öfverstiger 6 R:dr B:co tunnan .291 Trippis ka köpegodsen i Halland: i anledning af Nådig Proposition derom 3i8 Tiden för nästa revision af Stats-, Bancooch Riksgälds-Verkens Räkenskaper och Förvaltning 340 Tiondegifvare: Författnings vidtagande till förekommande af den skada, som dem tillfogas genom obehörigt dröjsmål med grödans räknande . 390 U Upsala Academie: dess förmons-rätt hos dess Uppbördsman 184 Utsöknings-Balken: förändrad redaction af 7 Cap. 3 §. deraf , 4 229 Register öfo. R.St, und. Skrifv. tillK.M. åren 1828—3o 5 34 Register öfver Rikets Ständers und. Skrifvelser. N:o Utmätning å Domar och Utslag: Författning om tiden och sättet derför 3o8 Uppbördens af åtskilliga förvaltande Verks inkomster öfvertagande af Stats-Verket, emot erläggande till samma Verk af bestämda års-an slag, m 429 Undantags-Contract: utfärdande af en Författning angående lagföljandet deraf 431 Upptagande af ett Lån af 2 millioner R:dr i Svenskt Silfver specie 44$ Upphäfvande af moderation i porto för bref, som väga öfver 8 lod 462 Utmjntning af Bankens tillgångar i Silfver och Guld, m. m.
Vi ha inte träffats på temligen länge, derför att der varit främmande i vägen och dylikt. Hon gick naturligtvis och talade om det vanliga, men som hon hade en del att berätta, så var det intressant. Så kom hon alldeles händelsevis att nämna ”pillerna i mitt soppglas”. ”Hvad var det?” Jag spetsade naturligtvis öron. ”Ack har jag inte talat om det för dig!” ”Visst inte. Berätta det!” Ja. Men först måste jag aflägga tysthetslöfte. Det skall jag också hålla, på allt annat sätt än om Axel och jag en gång skulle bli goda vänner igen. För stora boken gälla inga tysthetslöften. Den är bara en flik af mitt eget sinne. Nåja. Gumman brukar ju alltid gömma undan ett glas saftsoppa åt sig hvar gång det fins sådan på bordet, ty saft är det bästa hon vet, och hon har ju icke tillgång till någon sådan. Naturligtvis sitta vargarne och förtryta på den lukulliska njutning hon förskaffar sig med detta glas saftsoppa. För något öfver en vecka sedan hade de åter haft denna hennes älsklingsdryck, och som vanligt fylde hon det glas som står framför hennes kuvert, satte bort det på buffeten, men glömde det helt och hållet och gick in till sig utan att taga det med. Hon hade förut märkt att kyrkoherden fixerat det. Först följande morgon påmindes hon åter derom, genom det att städerskan med en alldeles ovanlig omtänksamhet kom in med det på hennes rum. Som hon icke är van vid sådan uppmärksamhet, förvånade det henne, men hon var mycket belåten med att ha fått sin soppa. Som barn, hvilka äro måna om att förlänga sin njutning, slog hon först vatten i, rörde så om och började dricka. Men det hade en alldeles för märkvärdig smak. – ”Men hvad är det för en otäck krydda hon lagt på soppan!” Hon smakade och hon luktade. Ja, något galet var det då. Hon såg noga efter, fann ett piller i glaset, två, tre – flera stycken. Hon samlade upp dem allesamman. Satt sedan stilla i handfallen förvåning. Så kom Hilma Ågren in. – ”Jo, jag har just gjort en vacker upptäckt,” sade gumman, ”se hvad jag funnit i min soppa!” – ”Ja hvem tror tante skulle ha lagt dit det?” – ”Hvad vet jag det!
Visserligen har Utskottet uteslutit orden, att ”sådan stridighet i lynne och tänkesätt mellan makarna skall hafva yppat sig, att den, under ständiga tillfällen till utbrott, slutligen öfvergär till afsky och hat”, samt i stället insatt blott de enkla orden hat och bitterhet, af hvilka det sednare måhända skall utmärka det förras utbrott, ehuruväl, enligt vanligt språkbruk, man kan förbittras i sitt sinne utan att röja det hvarken med ord eller handling; men det torde dock blifva svårt att bevisa, mot den anklagades bestridande, att hat och bitterhet verkligen hos honom finnes mot makan, lian kan gerna vidgå sitt våldsamma beteende och sina härda ord, men skylla pä sitt häftiga och vresiga lynne, samt påstå, att han allsicke hyser något hat eiler bitterhet i sitt hjerta; och han torde vara oåtkomlig för domstolens ransakning. Aro äter de oeniga makarne derutinnan eniga, att de båda önska skilnad, så medgifva de naturligtvis gerna det ömsesidiga hatet, och understödja hvarannans bevisning. Men för den oinvigde synes det sannerligen underligt, att en domare skall döma mellan tvänne parter, som i målets hufvudsak äro enige och hafva enahanda intresse. Det heter visserligen, att domaren ej skall grunda sitt utslag på makarnas egna uppgifter allena, utan att andra omständigheter dertill komma; men hvad är lättare än att, i tillkallade vittnens närvaro, en eller annan gäng ställa till uppträden af strid och osämja, samt fortsätta inför domstolen, för att ytterligare styrka domaren i den meningen, att här är skäl till skilnad? För min ringa del kan jag sannerligen icke föreställa nig, huru ett slikt mål värdigt och med bindande kraft skulle kunna utföras inför någon af vära underrätter, sådane som de nu äro sammansatte. Men icke blott detta torde med skäl kunna anmärkas mot förslaget, att neddraga mål rörande hat och bitterhet mellan äkta makar till bepröfvande och afdöinande vid domstol, utan ett ännu större lyte synes mig vidlåda en sådan rättegångsförhandling.
S. D. Föredrogs och bifölls Banco-Utskottets, den 31 Juli ingifna och den 2 dennes på Bordet lagda, Memorial angående sökt Lånbiträde för Gagnefs socken i Dalarne. Ut supra. S. D, Åter - JJen 3 Augusti. S. D. Återremitterades Riddarhus-Utskottets, fcrlidnc gårdag på Bordet lagda, Memorial , af den 31 juli, i anledning af väckt fråga om förändring i Riddarhus-Ordningen i afseende på valet af Electorer genom Bänkmän. Ut supra. S. D. I anledning af Hedervärda BondeStåndets tillkännagifna beslut att, likasom Ridderskapet och Adeln, till Kongl. Maj.-c, såsom Ståndets enskildta underdåniga Besvär, anmäla frågan om en allmän Näringsfrihet, beslöt Höglofl. Ridderskapet och Adeln att Hedervärda Bonde-Ståndet meddela den underdånigå skrifvelse i detta ämne , hvarigenom Ridderskapet och Adeln är sinnadt att detta magtpåliggande' mål Kongl. Maj:t i underdånighet underställa. Ut supra. S. D. I anledning af gjorda anmärkningar återremitterades Stat-Ufskottets, den I Augusti afgifna och förlidne gårdag på Bordet lagda , Betänkande angående Friherre. Stael von Holsteins väckta fråga om redovisningen för Statsmedlen 1809 och 1810 samt om Saltpeterfonden och ett öfverskott å Tullmedlen. Ut supra. Höglofl. Riderskapet och Adeln åtskildes klockan | till 3, in fidem Protocolli A. G, Silverstolpe Éidd. a. Ad. Prat. 6 ti Det. Fredagen den 4 Augusti. Plenum kl. 7 om aftonen. Företogs val af 2lne Ledamöter till deltagande uti Revisionen af ej mindre igio och I8H än påföljande årens Krigsredogörelser, och befunnos dertill vara utsedde: Herr Pahlman, Otto Fredrik, Major, 62 röster.
— Då således Utsk. der har afstyrkt hvad som i en och samma motion inom alla 4 Stånden blifvit föreslaget, så vill jag blott dervid lägga märke intilldess framdeles den 8:de hufvudtiteln förekommer. Det är nemi. i afseende på det åberopade samvetsgranna utförandet af presterskapets kall, hvarå Utsk. här har fästat sin upmärksamhet. Inom Riksstånden liar redan en fråga af denna beskaffenhet förevarit och det har blifvit mig sagdt att 3 Stånd bifallit anslag för ett dylikt ändamål, sora serskildt angick bufvudstaden. Motioner i samma syftning, hvad angår hela riket, saknas icke. Jag torde således icke behöfva vidare uppehålla R. o. Ad:s lid med att uplaga hvad som jag vid ett flygtigt ögonkast på 8:de hufvudtiteln tyckt mig förnimma, nemi. att der icke blifvit något serskildt uptaget i detta afseende för hela riket. Jag skall återkomma härtill då nämnde hufvudtilel föredrages och anhåller nu endast att få detta yttrande i prot. infördt. Hr Rosenblad: Jag har några gånger, och deribland helt nyss, tillåtit mig att fästa upmärksamhet på det mindre lyckliga sätt, på hvilket det II. Utsk. framställt sina gifna afoch tillstyrkanden och motiverat sina framställda förslager. Jag anser det då vara en skyldighet att nu fästa upmärksamheten på ett alldeles motsatt för - 112 Den 24 April. hållande, nemi. alt Utsk. i afseende på denna punkt utmärkt väl motiverat sitt afstyrkande, så att hvar och en med mycken lätthet kan finna att Utsk:s gifna förslag är grundadt på skäl, billighet och rättvisa. I öfverensstämmelse dermed får jag också tillstyrka bifall på hvad Utsk. har anfördt.
Huruvida man inom hufvudtitlarna kunde använda besparingarna till löneförhöjningar, beror på den undersökning, huruvida icke R. St. skola förutsätta ett system, som jag ogillar, nemi. att R. St. skola afslå löneförhöjningar derföre, att medel saknas, men icke derföre, att de blifvit förklarade obehöfliga. Om tillgångar finnas för löneförhöjningar, som kunde vara sannt behöfliga, anser jag behofvet böra fyllas; men deraf följer icke, att, om R. St. ansett löneförhöjningarna oriktiga, den andra Statsmagten kan bevilja dem. Jag önskar derföre, att StatsUtsk. äfven måtte inse nödvändigheten deraf att bestämdt reglera staten och uttryckligen förklara, hvad som är verkligen behöfligt och hvad som icke är det, och under intet vilkor tillstyrka besparingarnas användande till bestämda statsutgifter, emedan dessa besparingar, då de finnas, böra vara att tillgå för oförutsedda behof. 156 Den a6 M a j f. m. Frih. Rantzou, Joli. Al b., instämde i hvad Gr. Horn nu yttrat. Frih. Gederström, Jac.: Äfven jag instämmer uti begäran om återremiss af utlåt., så mycket hellre, som, då de öfriga utlåtrna rör:de statsregleringen förekomma, frågan om besvarande af denna återremiss kommer att förfalla genom hvad R. St. i afseende på berörde utlåtanden besluta. Delta utlåt, innefattar grunderna för de förslag, StatsUtsk. afgifvit, och utgör en ledning för öfvertygelsen om hvad som förekommer efteråt. Hvad först angår spannmålsberäkningen under lönerna, finnér jag det principlöst, att Utsk. föreslagit denna beräknings försvinnande vid nya löner eller förhöjning i gamla, så länge denna beräkningsgrund bibehålles i afseende på de gamla lönerna. Kan denna beräkning borttagas öfverallt, har jag ingenting deremot; men att icke följa samma princip i afseende på alla löneinkomster, anser jag vara orätt. Utsk:s förslag att till K. M. ingå med skrifvelse om R.
Enligt 16 §. uti Banko-Reglementet, böra, vid tillfällen af skiljaktighet i meningarne, Fullmäktige till Protokollet afgifva deras röster, hvilka per capita beräknas, och då rösterne äro lika, äge Ordföranden afgörande röst. Nu innehåller likväl 23 Kap. 3 <§. Rättegångs-Balken, att der rösterne äro lika många på hvardera sidan, gälle i brottmål deras mening, som fria, eller den lindrigast är; och i öfverensstämmelse med detta lagstadgande har uti den af Högloft. Banko-Utskottet vid senaste Riksdag fastställda OrdningsStadga för Bankens Under-Styrelse den föreskrift uti 7 §. influtit, att ”vid lika röste-antal vare Ordförandens röst afgörande, utom i de frågor, som angå ansvar för tjenstefel eller andre förseelser, då den lindrigaste meningen blifver gällande.” Vid sådant förhållande och enär det är angeläget att öfverensstämmelse i sättet för dylika ärendens afgörande äger rum emellan Fullmäktige och Under-Styrelsen, på det att, i sådane frågor, lika delade röster icke måtte hafva olika påföljder, då mål, afgjorda hos Under-Styrelsen, dragas under Fullmäktiges pröfning; få Fullmäktige, under åberopande af Protokollet för den 7 sistlidne Mars, härigenom ödmjukligen föreslå, att ofvanberörde 16 §. uti Banko-Reglementet måtte i förevarande hänseende erhålla följande lydelse: ”1 de fall då rösterne äro lika, ege Ordföranden afgörande röst,” utom i frågorj som angå ansvar för tjenstefel eller andra förseelser3 då den lindrigaste meningen bäfver gällande. ”Den, som icke etc. § 6. De till Fullmäktige inlemnade, till Högloft.
Har ni sett, Dom Ignazio, någon annan hufvudstad, der man icke åt något håll kan resa en mil, utan att landsvägen genast tar slut, och man befinner vid foten af ett oöfverstigligt berg eller midt i en tjock skog, hvarest man är i faror att uppätas af vilda djur eller vilda menniskor! Och hvilken halsbrytande färd uppför detta berg! Mitt hufvud svindlar än, när jag tänker derpå. Jag trodde att det var försigtigast att hellre låta min liteira bäras af Negrer än af mulåsnor: de äro väl ändock på sitt sätt förnuftigare än djuren, ehuru Dom Miguel påstår att detta är en falsk föreställning. Dock det är nu förbi: du ser mellertid, min son, hvad jag utstått, huru jag vågat lifvet, för att deltaga i denna fest för din ära, på denna din hedersdag. Upprigtigt erkänner jag dock, att jag knappast skulle mottagit er bjudning, Andrada, om jag rigtigt sett förut alla dessa besvärligheter. Ah, bom Deos! Hvilken hetta, hvilket qvalm till och med under denna tjocka skugga! Således har Hans Majestät sjelf icke täckts hedra denna lilla landtliga fest med sin höga närvaro? frågade Andrada. Kan ni undra derpå, senhor? Ni känner Konungens svaga helsa; han har alltid valt det säkra för det osäkra, och han känner sin pligt, att icke utsätta sitt dyra lif för farorna af en så äfventyrlig färd. Men Don Joᾶo skickar eder genom mig sin nådiga helsning och beder eder ursäkta honom! – Er arm, Dom Ignazio: ty på din, Dom Pedro, gör din gemål ett billigt anspråk. Låtom oss nu gå in i Quintan! Lyckligtvis är alleen ända framåt alldeles ogenomtränglig för solstrålarne. Drottning Carlottas ansigte, ehuru det visst icke mer tillhörde ungdomen, visade ännu spår af så mycken fägring, som ett ansigte, som en gång varit skönt, ännu i bästa fall kan äga qvar efter förflutna tre och fyratio år.
Jagärden första att medgifva tillbörligheten af en tillrättavisning, ja eli strängt förfarande derest missbruk i detta hänseende verkligen egt rum men hade föreställt mig, att utan den föreslagna åtgärden, rättelse härutinnan lätt kunde beredas, enär vid det fall, då ett knektekontrakt befunnes afslutadt i strid med de för länet gällande knektekontrakter, och öfriga författningar i ämnet, detta innebure sin egen anklagelse och allmänna åklagare-makten då endast beliöfde en vink från den förfördelade, för att å vederbör, utkräfva laga ansvar. Jag finner mig icke befogad att tala om min egen embetsulöfning, men hvad angår de reg:ts-befäl, som deltagit i rekryterings-förrättningar inom det län, hvars styrelse är mig anförtrodd, anser jag mig skyldig vitsorda, att mig veterligen ingen anledn. till klagomål i detta hänseende egt rum. Det oaktadt, och ehuru jag med föreg:de talare delar den åsigt, att i följd af redan förut vidtagne åtgärder, deu nu föreslagna må synas öfverflödig, så, för att ådagalägga alt jag för min del icke vill sticka under stol med något, som rörer mina allmänna åligganden, och icke heller vill förhålla någon enskild dess allmänna rätt, röstar jag för bifall till betänk. Gr. Taube: Då jag har den äran att vara chef för ett reg:te, hvaraf en del är roteradt inom Kronobergs län, får jag vitsorda de här af Landsh. i länet upgifna förhållanden. Men fastän det icke länder till något resultat, enär 3 Stånd redan bifallit detta betänk., så får jag likväl i strid med hvad den siste värde talaren yrkat, uprepa alt jag fortfarande yrkar afslag å detsamma, såsom varande alldeles öfverflödigt. 246 Den 1 Februari I. m. Hr Rosensvärd, Joh. Henr.: Flere talare hafva sagt, att de ansågo den föreslagna underd. skrifvelsen vara öfverflödig. Jag instämmer så mycket hellre deruti, som jag inom Utsk. ansåg den motion, som ligger till grund för Ekon.Utskts betänk., icke höra föranleda till någon åtgärd från Ständernas sida.