Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta hade Talaren inför Kongl. Majit omförmält, icke för att derigenom på minsta sätt ifrågasätta tillförlitligheten af Rikets Ständers skrifvelse eller förminska kraften och giltigheten af det deri innefattade beslut, ej heller såsom skäj dertill, att samma beslut af denna anledning icke skulle kunna sättas i verkställighet; men då Kongl. Maj:t ägde att i fr agan besluta; skulle enligt Talarens tanka en tadelvärd försummelse hafva ägt rum, om, då frågan blott var, hvad som borde ske, Kongl. Maj:ts uppmärksamhet icke blifvit fästad på förenämnde, af två Riksstånd vid deras bifall till förslaget fogade vilkor, som var nogsamt kändt och hvarom dessa Stånds protokoll lemnade upplysning. Till skälen, hvarföre den påyrkade verkställigheten ej kunde äga rum, hänförde Talaren såsom väsendtligt det i 75 § Regeringsformen lagda hinder för all förändring i valsättet till ett Riksstånds deputerade vid markegångssättning utan samma Stånds eget förfogande; och han upptog till vederläggning Konstitutions-utskottets sats, att ett lika antal af deputerade från de fyra Stunden kunnat åvägabringas derigenom, att bland Rondeståndets deputerade utsetts samma antal, som från hvartdera af de öfriga Stånden, antingen genom lottning eller genom val af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande eller på annat sätt, hvarom Kongl. Majit kunnat finna för godt förordna. Han anmärkte, att äfven detta Konstitutions-uttkottets yttrande utvisade, att en bestämmelse angående ett eller annat sätt för utnämnandet af Bondeståndets deputerade varit erforderlig; och då, enligt åberopade grundlagsparagraf, ingen annan än Bondeståndet sjelft var berättigad att en dylik bestämmelse meddela, hvilket äfven numera skott (vid då pågående riksdag); vore det klart och oförtydbart, alt om Statsrådet tillstyrkt Kongl. Majit att i berörde afseende meddela den bestämmelse, som erfordrats, detta uppenbarligen varit att tillstyrka en emot grundlagen stridande utsträckning af Konungens makt och ett ingrepp i Bondeståndets lagliga rättigheter.
Det förhållande, som sålunda skulle uppkomma, saknar ingalunda sitt motstycke i andra länder. Det är t. ex. bekant, att den Preussiska thalena eger gångbarhet öfver nästan hela Tyskland. Jag kommer således att rösta bifall till riksdagsfullmägtigen Lönnbergs förslag; och ber jag att få tillägga, att enär frågan kommer att öfverlemna» till Kongl. Maj:t, och således undergå en noggrann pröfning, så torde man deruti kunna se en anledning till den förhoppning, att åtgärder komma att vidtagas i syftning att få de tre Skandinaviska rikenas silfvermynt med hvarandra öfverensstämmande till skrot och korn. Den 13 Juni. 643 Gr. Posse: Af diskussionen synes framgå, att fler talet af K. o. Ad:ns ledamöter anser det vara en obestridlig fördel, att främmande silfver flyter in i landet, oafsedt hvarifrån det kommer. Deremot har i afs:de å den formella sidan af saken blifvit af Gr. Mörner framställd en anmärkning, hvilken jag skulle tillerkänna full giltighet, såvida riksdagsfullm:n Lönnbergs förslag afsåg ett definitivt beslut. Då emellertid nämnda förslag endast afser en skrifvelse till Kongl. Maj:t, så tror jag, att man väl kan öfverse med den brist på iakttagande af formen, som skulle kunna läggas R. o. Ad. till last, för den händelse R. o. Ad. bifölle berörda förslag. Hr Liljenstolpe, Axel Fredrik: Efter hvad Gr. Liljencrants anfört behöfver jag ej vara vidlyftig, utan inskränker jag mig till att i allo instämma i de åsigter, som blifvit af honom uttalade. Jag ber endast att få tillägga, att under de sista 20 åren, då jag nästan årligen besökt Danmark, har jag erfarit, huruledes anmärkningar der blifvit framställde i anledning deraf, att det Danska silfvermyntet ej är gångbart i Sverige. Uti Köpenhamn åtminstone emottages åter det Svenska myntet lika med det Danska; sammaledes borde väl, särdeles uti de till Danmark gränsande Svenska provinserne, förhållandet vara med det Danska myntet.
Också är det för att suppleora denna brist, som de serskilda pensionsanstalterna tillkommit, der pension kan tillträdas vid en tidigare ålder. Men de pensioner, som i dessa inrättningar erbjudas, äro alltför otillräckliga att förmå någon, utan enskild förmögenhet, taga afsked, så vida det är honom möjligt att släpa sig fram i tjenslen. Denna otillräcklighet har naturligtvis ökat sig i den mån lönerna stigit, och om dessa förhöjas, på sätt K. M. i Nåder föreslagit, blir missförhållandet ännu märkligare. Sålunda visar det sig t. ex., hvad beträffar Civilstatens Pensionsinrättning, att, med undantag för några, i anseende till sjukdom otjenstbara Länsmän, så godt som ingen af det nämnde inrättning tillhörande talrika antalet embetsoch tjenstemän tager afsked och begär pension, hvarföre hela inrättningen numera hufvudsakligen är att hetrakta såsom en pensionsanstalt för enkor och barn, hvilken följaktligen alldeles icke upfyller det dermed åsyftade statsändamålet. Vid en annan pensionsinrättning, den för Arméen, der pensionerna äro ännu klenare, på samma gång tjenstbarheten tidigare uphör, söker man ersätta pensionernas ringhet genom befordringar till befattningar vid Tulloch Postverken, hvilka på detta sätt äfven i viss mån blifvit ett slags pensionsanstalter. Vid ännu ett annat pensionsverk, Amiralitetets, äro väl pensionerna mera tillräckliga; men då de bero på grundkapitalets förmåga att af sina räntor dem utbetala, förorsakar detta vanligen ett längre upskof för tillträdandet, hvilket åter, vid Flottan, åstadkommer en talrik expektansstat. Belraktar man åter organisation af de serskilda pensionsanstalterna så finner man, att både Statens och delägares bidrag äro väsendtligen olika-; att den ena är af Staten mera gynnad än den andra, den ena för delägarne mera betungande än den andra. De serskilda förvaltningarna och apparaten af ett slags serskild representation för delägarne medför också ganska kännbara utgifter.
Frih. Åkerhjelm, Gust. Fredr.: Jag hade ej kunnat föreställa mig, att begagnandet af Konungens höga rätt att uppskjuta pröfningen af ett ämne, och Statsrådets dervid yttrade und. mening, skulle kunna föranleda till anmärkntr inom RiksSt:n. Jag har likväl nu hört Hr Dalman här framställa sådana antnärkn:r jemte anspråk, att Konungens rådgifvare borde af denna anledu. frånträda sina platser. Denna oväntade anmärkn. har, på ett af mig fÖrväntadt sätt, redan blifvit besvarad af H. Ex. Hr Gr. af Wellerstedt, och jag får blott förklara, att jag till alla delar instämmer med denne sistnämnde värde talare. Äfven jag anser mig ej böra ingå i någon redovisning, hvarföre jag icke begärt mitt afsked. Domare öfver mitt handlingssätt i detta afseende äro Konungen, lagen och mitt eget samvete. Råd härvid tager jag åter af mig sjelf eller, om jag finner för godt, af andra, för hvilka jag hyser förtroende; men jag låter ej dessa råd påtrugas mig oombedda, och anser mig derföre ej brista i grannlagenhet, mot det folk, i hvars styrelse jag har den äran alt som Konungens rådgifvare deltaga. Frih. von Schulzenheim, Dav.: Jag var icke när - Den 5 Mars f. m. 55 var., då Hr Dalman började uppläsningen af sitt skriftliga anförande, och har endast afhört slutet deraf; men jag har öfvervarit H. E. Hr Gr. af Wetterstedts svar. Icke emot den talare, som i dag ställt frågor och uppmaningar till Konungens rådgifvare, men mot Eder, mina Hrr, i främsta rummet, och i andra rummet mot mig sjelf, anser jag mig förpligtad att öppet och bestämdt förklara, det H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt till alla delar uttalat, hvad sorn äfven är min öfvertygelse, och hvad som både varit och skall blifva regeln för mitt handlingssätt, såsom ledamot af Konungens Statsråd. För denna förklaring anhåller vördsamt jag om ett rum i R. o. Ad:s protocoll.
Ett begär att, såsom det heter, sätta föttren under eget bord, förleder dem synnerligen under goda år, då lefnadskostnaden är ringa och dagliga behofven lätt kunna fyllas genom arbete för andra, att ulan omtanka för framtiden, utan besinning af hvad som fordras för en ökad familj, eller under tillstötande sjuklighet, öfvergifva den tjenande klassen och bygga eget bo, hvilket sker antingen medelst öfvertagande af föräldrars egendom och deras förseende med så kalladt födoråd, eller genom förvärfvande, ofta på kredit, af ett litet torp, eller medelst upparbetande af nybygge. I alla dessa fall blifver oftast fattigdomen det nya hjonelagets ständiga följeslagare, och ortens fattigförsörjningsanstalt deras vanliga tillflygt. Den här i orten vanliga plägsed alt en fader, innan krafterna ännu förbjuda honom alt arbeta, till sitt barn öfverlemnar sin jord, med förbehåll att under sin öfriga lifstid erhålla så kalladt födoråd, beslående i vissa qvanlileter spanmål och viktualier, är i flera afseenden skadligt. Utom det alt ett sådant öfverlåtande ganska ofta åstadkommer oenighet emellan föräldrar och barn och deraf följande rättegångar, särdeles när födorådst är ulfäst större än den svaga hemmansdelen tål, är följden deraf att den från arbete befriade födorådstagaren och hans hustru merendels förfalla i lättja: att födorådsgifvaren, som, under beräkning att den lilla hemmansdelen skulle föda honom och hans omgifning, ingått gifte och aflat barn, snart måste åt sina kreditorer öfvergifva fädernehemmet oell sjelf åter inträda i arbetsklassen, under det hustru och barn falla fattigvården till last. För torparen gäller till en del detsamma och för nybyggaren i ännu högre grad, ty denne, som bygger sitt bo ofta in i djupa skogen långt bort ifrån menniskor, har, sedan det honom såsom nybyggare tillkommande understöd upphört, icke mer än sina egna och de sinas händer att lita på, för förvärfvande af det dagliga brödet, sedan han icke sällan på kredit uppbyggt sin lilla stuga.
Ropades Ja. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar falken yttrade, att han, i anledning af den förefallne discussionen, ansåg sig böra till Rid_ derskapet och Adeln hemställa, om icke, för att befrämja BancoSedlarnes bibehållande i värde, till Kongl. Maj:tg höga disposition måtte öfverlemnas ett Creditiv på Banken af en million Riksdaler Bancosedlar, hvars belopp Kongl. Maj:t skulle äga att lyfta, till uppköpande af myntbara metaller, dock att icke allenast en efter Cours motsvarande deposition af 8ådane metaller i Banken, borde göras förr än ytterligare disposition å samma Creditiv kunde äga rum, utan äfven iakttagas, att icke för mer än som motsvarade en million i Sedlar för hvarje år, myntbara metaller till liquid pi detta Creditiv finge af Banken emottagas, derest icke lefvereringen skulle kunna ske till ett Coursförhållande af 100 eller 96 skillingar eller derunder, i hvilket fall BancoStyrelsen skulle äga emottaga allt hvad Kongl. Maj:t i Nåder kunde erbjuda eller enskilte personer ville till Banken aflemna; hvarjemte Hans Excellence hemställde, antingen dispositionen af ifrågavarande Creditiv borde med innevarande eller nästkommande år Ben 9 Junii /, m. 485 taga sin början, för att derefter i 4 år forH fara. Friherre Wrangel yrkade, att dispositionen af ifrågavarande Creditiv borde med innevarande år vidtaga, samt förklarade, att om det icke bifölls, vöre han föranlåten derom begära votering. Åtskilige andre Herrar Ledamöter hördes deremot önska, att dispositionen af Credrtivet först med nästkommande år 1819 borde taga sin början. Friherre Boije: Det är ej blott i detta ämne beslutet bör tagas, utan det har äfven ett annat i följd. BondeStåndet har med sitt bifall, förenat det vilkor, att hvad som ej kan användas till Silfverköp, bör utlemna® till allmänheten i låne-väg; ock månne detta vilkor icke också af oss bör antagas.
En talare vid förra riksdagen, hvilken nu är död, och som hade sin plats på denna Den 14 J u n i f. m. a35 bänk, berättade en gång att mandarinerna i China så länge fortsätta alt göra hvarandra complimenter, till dess alt af 2:ne den ene stupar. Jag fruktar, att så ufven skall gå med dessa inbjudningar, och jag har endast begärt ordet för att anmärka detta, ifall det kan tillvinna sig någon uppmärksamhet. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade antaga den af PresteSt. gjorda inbjudning, med läggande till handlingarna af StatsUtskrs mera. Ropades starka ja, blandade med nej. Dä Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna, att ja öfverröstat nej, begärde Hr Munck af Rosenschöld votering. Sedan Hr Munck af Rosenschöld uppgifvit hvad lian äskade att contra-propostn måtte innehålla, upplästes till justering och godkändes följande votens-proposition: Den, som antager PresteShs nu föredragna inbjudning, med läggande till handlingarna af StalsUtskts mern. N:o 5go, voterar ja; den det ej vill, voterar ne'; Vinner nej, afslår R. o. Ad. PresteSt:s inbjudning och finner StatsUtskis meni. icke erfordra annan åtgärd, än alt läggas till handlingarna. Efter voteringens slut, befunnos rösterne hafva utfallit, sora följer: Ja — 77. Nej — 3a. Hr Munck af Rosenschöld reserverade sig emot det fattade beslutet. Hr Westfelt yttrade, det han ansåg sig pligtig gifva tillkänna, att han icke deltagit i voteringen och ville hafva det i prot. antecknadt. Vid förnyad föredragning af Const.Utskls den 12 dennes på bordet lagda mern. N;o 124, ang:de utgången af inom förstärkta Consl.Utsk. anställda voteringar, fann R. o. Ad. samma mern. icke erfordra annan åtgärd, än att läggas till handlingarna.
Skrifvelse, N:o 197. 585 Särskild Förteckning å Varor, som liro vid införsel tullfria. Agat, oarbetad. Alabaster, oarbetad. Ambra. Angelica. Apotheksvaror, alla i Införsels-Tariffen ej specificerade, enkla eller sammansatta, till införsel af Apothekare eller dem, som erhållit Sundhets-Kollegii tillstånd att med sådana varor idka handel, eller, efter Sundhets-Kollegii, VetenskapsAkademiens eller vederbörande Universitets-Fakultets hörande, af Vetenskapsmän till begagnande för vetenskapliga inrättningar. Bark, alla i Införsels-Tariffen ej specificerade slag. Bast och Bastrep. Bastmattor, inkommande såsom garnering eller emballage. Ben: Elfen-, oarbetadt. Hvalfisk-, oarbetadt, klufvet eller spjelkadt. andra slag, rå och oarbetade, samt förmalda, eller s. k. Benmjöl. Berberisrötter. Bernsten, rå och oarbetad. Bilder, alla slag, som utgöra konstnärsarbeten. Bin, lefvande i kupor. Blod, Kreaturs-, alla slag. Blodiglar. Blomsterlökar. Bokstaf sstämplar, Boktryckeller Stilar, förslitne och obrukbare, eller Stilskrot. Bolus, hvit och röd, samt Terra Sigillata. Bomull. Brunsten. Buskar. Bih. lill fl. St.-s Prot. 1850 & 1851. 10 Sami. 1 Afd. 74 58() E.vpeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N:o 197. Böcker: på främmande Sprak, samt Notoch Ritböcker. på Svenska tryckta Biblar, gifna till Svenska Bibel-Sällskapet, från utrikes ort återkommande, i Sverige tryckta, då de reklameras af Författaren eller Förläggaren, eller då två Besigtningsmän, af hvilka minst en bör vara Boktryckare, intyga att böckerna äro i Sverige tryckta. Caulsch.uk, Coralie/', äkta, oarbetade.
Utan alt yttra något om skiljaktigheten emellan de ordalag, som Hr Printzenskjöld tillstyrkt, och de, som nu här skulle införas, anhåller jag alt R. o. Ad., med minne af hvad som beslöts i ett föreg:de plenum ronde utbytet af ordet ”rätta värde” emot ”jemförliga värde,” nu ville förvandla ordet ”rättmätiga” till ”jemförliga,” och delta så mycket hellre, som § lyder: ”För alt granska laxeringscomileens åtgärder vid tillämpning af denna stadga, skall i hvarje län en pröfningscomile' hällas, 102 Den 4 Decmber e. m. sorn åligger vidtaga alla nödiga rättelser, och, efter inhemtad noga kännedom, tillse, att fastighetsvärdet pä landet, äfven med afseende på de skiljaktigheter, som emellan laxeringsdistricten sig förete, alltid sättes lill sitt rättmätiga belopp, men aldrig under den summa, som för hela länet blifvit påräknad, och i bifogade minimitariff är upplagen”. Det är de olikheter, som förefinnas emellan taxeringarne inom de särskilda dislricten, som af pröfningscomite'en skola jemkas och rättas. Jag anser derföre den term, som Frih. Palmstjerna föreslagit, såsom den enda rätta och tillämpliga i detta falt, bör tagas; till måttstock för denna cumites tillgörande. Frill. Raab, Adam Christian: Frih. Cederström har förekommit mig uti del förslag jag velat göra, och jag vill nu endast erinra derom, att den af Frih. Palmstjerna’ föreslagne ordställningen lydde: ”med hvarandra jemförliga värde”, hvilken ordställning jag anser här vara den rälta. Hr Printzenskjöld:: Jag bade sannerligen icke föreställt mig, att man i en författning skulle vilja införa osvenska i. st. f. rena språket. Jag hemställer till de värde ledamöternas egen ompröfning hvad det betyder, alt sätta fastighetsvärdet till dess jemförliga belopp. Den ena Friherren såväl som den andra måste väl medgifva, att derigenom icke något det ringaste begrepp b 1 ifver uttryckt. Hvad skall fastighetsvärdet jemföras med?
Jag ber alt få anmärka, om icke uti denna lilla apposlille ligger ett verkligt uphäfvaude af allt, hvad han förut sjelf deducerat; ty om jag har ett sjukhus vid Kannickenäset, så är icke ifrågasatt, att jag skall befalla friska 490 Den 31 Maj f. m. personer, att besöka de å detta sjukhus intagne personer, eller, med andra ord, att andra personer skola gå dit, än de, sorn hafva tjenstegöromål der, utan det är här fråga om, huruvida en anförvandt må hafva rättighet att besöka en på detta sjukhus intagen slägtinge, och huruvida det öfriga samhället kan förbjuda honom det, och säga: du får icke komma tillbaka till ditt eget hus; derföre, att du besökte en sjuk anförvandt, måste du stanna qvar på detta sjukhus. Härigenom har jag inkommit på den första afdelnm, som utgör grunden för hela denna frågas utveckling. Jag tror nemi. att, örn man etablerar dylika sjukhus, bör hvarje kommun ega full rättighet att tillse, att icke alltför mycken trafik eger rum emellan detta sjukhus och andra ställen. Men att förbjuda någon, som besöker detta ställe, att återvända till sitt hem, eller till den punkt, hvarifrån han utgått, anser jag orimligt, och man försätter derigenom koleran i ett serskildt undantags-förhållande med alla öfriga förhållanden i menskliga lifvet. På denna grund, och på det att styrelsen, genom ett sådant evasivl förslag som PresteSt:s, icke må fästa sig vid sådana hakar, jag nyss anfört, hemställer jag, att R. o. Ad. måtte bifalla Utskrs Betänk, med alla de fel och brister, Hr Ekströmer m. fl. talare deruti anmärkt. Frih. von Kraemer, Rob. Fredr.: Jag hade icke ernat yttra mig i detta ämne; men då Upsala och de der vidtagna spärrningarne blifvit omnämnde, samt de sednare varit utsatte för mycken smädlek, anser jag mig böra begagna tillfället, för att meddela uplysningar om dessa spärrningar, och den opinion, som, i anledn. af dem, utbildat sig.
Med denna öfwsrtygelse, med fullt sörlitande till Bonde-Ständets känsla af egen heder, anser Kongl. Majit öswerflödigt erinra Ständet derom, att Lagens helgd och personlig säkerhet utgöra det första willkoret för borger, lig frihet; att misibruk af en magt leder förr eller sednare till desi förstöring; att Samhällets angelägenheter icke wärdaS med nit och wälwilja af förolämpade Embetsmän, och alt, om Embetsmannens heder icke, lika med hwarje Medborgares, njuter Lagens hägn, stall omsider ingen man af hederskänsla ätaga sig eller bibebälla Statens Embeten, hwarwid mödorna och bekymren manligen ersättas endast af ringa fördelar, utom den af Styrelsens rättwisa och Allmänhetens aktning. Kongl. Majit sörblifwer m. m. Pry 598 Den 10 September. Protocoll hältet ä wrebro Slott den iv Sept. i8io, inför Hans Maj:t Konungen uti Stats. Rädet. Närwarande: Deras Excellenser Justitiä. Stats. Ministern Herr Grefwe G yl. lenborg och Stats. Ministern för Utrikes Ärenderne Herr Friherre von Engeström Stats Räden Friherre Rosenblad. — von Platen. — Adlercreutz. Hof-Cantzleren Friherre af Wetterstedt. Stats Secreteraren Järta. ckats-Secreteraren anmälte i underdänighet, att han, i anledning af ett i Bonde. Ständets Plenum den 50 sistl. Augusti af Riksdagsman, nen P Oxelberg P:son uppläst, och derefter till trycket befordradt Memorial, angäende Spannmäls-Directionen m. m., författat ert anförande, som han med Kongl. Majas nädigste tillständ nu uppläste, sä lydande: "Till Den ro September. Z99 "Till min kunskap bar nyligen kommit ctt Memorial, angäende Spannmåls-Directionen m m., hwilket Riksdagsmannen P. Oxelberg Pckon i det Hederwärda Bonde-Ständets Pienum, den Zo sistl.
Det hade skett, därför att jag var gift, därför att jag icke stod ensam, och med den paradoxala motsägelse, hvilken lifvet stundom roar sig med att framkalla, blef jag i själfva verket ensam på ett vida kännbarare sätt, än om jag verkligen varit det. Du kan säga, att jag bort tala vid henne, söka lära henne att förstå! Tror du då icke, att jag försökte? Det blef en formlig kamp oss emellan, en kamp, hvilken naturligtvis icke ledde till något resultat. När jag såg, att hvad jag talade om, icke intresserade henne, bytte jag för tillfället om samtalsämne. Men jag återkom alltid till detsamma. Jag talade med henne om skolan, om mina elever, om hela den värld, som nu hade blifvit min. Men jag uppnådde därmed ingenting annat, än att hon blef skygg och tillbakadragen. Och en dag minns jag, hur hon sade till mig: »Hvarför skall du tala så mycket med mig om skolan? Det kan ju inte intressera mig.» Jag kan ej fatta, lika litet som glömma den underliga ton af antipati, med hvilken hon uttalade dessa ord. Det låg i hennes röst ett slags afsky, som om hon satt sig till motvärn mot något ondt. Hon undvek mina blickar, och slutande sig inom sig själf, satt hon tyst, liksom blickande in i ett obekant fjärran. Hennes ord gingo som svärd igenom mig, och från den stunden lärde jag mig att se klart. Jag vet, att efter detta ögonblick hade min röst icke samma klang, min blick icke samma uttryck, mina läppar icke samma värme, när jag kysste, tilltalade eller såg på min hustru. Jag slöt mig inom mig själf, lika hårdt och obevekligt, som jag en gång stängde min dörr för dig. Utan att ett ord af bitterhet fallit oss emellan, gingo vi från denna dag våra egna vägar, och jag gjorde ingenting för att kalla henne tillbaka till den väg, som var min, och som bort vara vår gemensamma. Jag lämnade henne åt hennes tankar, och jag hade rätt. Jag hade tusen gånger rätt. För hennes skull hade jag lämnat mina studier, min vetenskap, allt som skulle bära mig fram genom lifvet. Hvarför hade jag gjort detta? Och hvad fick jag för lön?
Jag föreställer mig att Statsötskis mening icke varit, att räntan ä förlaget skulle afräknas, utan att såsom nettoinkomst skulle beräknas allt hvad som återstår sedan alla årliga utgifter i och för förvaltningen och underhållet af banan blifvit afdragna, men detta bör i min tanka ordagrant uttryckas i en så vigtig fråga som denna, hvadan och dä någon ändring uti ett sådant StatsUtskis förslag icke får af ett Riksstånd genast beslutas, jag måste anhålla att utlåt., för vinnande af omförmälde tydlighet i uttrycket, blifver till Utsk. återremilteradt. Jag har visserligen hört yttras, att denna fråga är af ekonomisk natur och att således ändringar uti Utskis förslag kunna utan återremiss vidtagas, men denna åsigt strider helt och hållet emot 69 § R. F. och 30 § Riksd.Ordn. Denna fråga kan nemi. inverka på en kommande Statsreglering, ehuruväl den icke nu får något rom uti det reglemente, som för Riksg:s-kont. utfärdas, ty om detta förslag nu bifalles, åliger det StatsUtsk. vid en kommande riksdag att utan vidare hemställan till R. St. inlaga delta beslut i det då utfärdade reglementet för nämnde verk, och frågan hörer således ovedersägligen lill regleringen af Statsverkets inkomster och utgifter, hvarom nyss åberopade §§ handla. Förslaget måste således af Stånden oförändradt antagas eller också återremitteras, 9 H. 28 Den ?7 Augusti f. m. oell får jag, på förut andraget skäl, anhålla att R. o. Ad. ville vidtaga den sistnämnda åtgärden. Slutligen mäste jag tillkännagifva, att jag hade önskat en större klarhet och mera bestämdhet i del yttrande, som för en stund sedan afgafs frän första Grefve-bäuken, ifrån hvilket håll Ståndet är vandt att erhålla sakrika uplysningar och bestämda yrkanden.