Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då var mycken tvistighet underkastadt, om och mot hvad säkerhet Banken finge utlemna 3oo,ooo Daler Silfvermynt en enda gång; nu åter har Banken kunnat i flere år utlemna lika många 100,000 Riksdaler utan all säkerhet lili Götha Canals obegränsade Den i5 December e. m. 349 utgifter, oberäknadt alla andra gifne förskolter till verkligen nyttiga inrättningar. Det tillhör Ekonomen och Militairen, att bedömma nyttan af Götha Canal; men om lönmord på Konungarne Gustaf II Adolph och Carl XII kunde försätta Sverige i de mest brydsamma omständigheter, skulle, i händelse af ett olyckligt krig, en förrädisk vinningslystnad, genom förstöring af en eller annan sluss i Götha Canal, kunna tillintetgöra hela dess påräknade fördelar och alla de 7 millioner Riksdaler Banco, sorn der blifvit hegrafne. Hvad jag tagit mig friheten framställa, angående de åtgärder, som vid 1746, 1756 och 1766 årens Riksdagar blifvit tagne för att fälla coursen, finnes fullständigt utfördt i 8:de Tomen af Modees Verk, pag. 5p66 och följande. Rikets penningeställning är obestridligt vida sämre, än på 1790-talet, då fem myntsorter voro i gång, nemligen Riksdaler Specie, Bancosedlar, Riksgäldssedlar, Fanhjelmare och så kallade Långrockar eller UtredningsCommissionens Obligationer. Då var tillgång på Speciemynt, och agio emellan Bancooch Riksgäldssedeln blott omkring 10 procent; nu åter emellan hegge dessa myntvaluter, eller Bancooch Riksgäldssedeln, 33 procent, som tillkommit genom den af hegge Statsmakterne år 1800 stadgade och i8o3 verkställde realisation. 35o Den i5 December e. m. Att Ater Banken nu är verkligen bankrutt och i concurstillstånd, är dess mer oemotsägligt, som Banken erbjuder sine Creditorer att icke ens med halfva värdet inlösa sine utelöpande Reverser eller Bancosedlar.
Men mor sade: “Gud låte blott, min Berthold, så ske att Kerstin Maria blir värdig sin lycka – kanske hon blir det!“ Af aktning för föräldrarne, som jag hjertligt sörjer, ville jag låta en tid gå om, innan jag tänkte på någon ändring, men då spred sig på en gång det ryktet att Kerstin Maria, som så länge visat tillbaka alla, som slog’ efter henne, icke alls var känslolös för brorsonen i huset, en fattig löjtnant.“ “Och ni var strax färdig att misstro henne?“ “Jag blef mycket upprörd, men jag talade med hennes mor, som bedyrade att hon var ren som guds dag, fastän hon för sin skönhet och finhet hade en mängd afundsmän, som gerna förtalade henne. Hon omtalade också för mig att Kerstin Maria skrifvit bref till henne i det ämnet och sagt, att hon var glad öfver att löjtnanten nu rest, för han både pinade henne och bringade henne i förtal; och hon fruktade att något prat kunde komma för mig, som var så misstänksam och oresonligt svartsjuk ... Nå, ja, jag är svartsjuk och misstänksam ... Men då jag nu kom för att hemta henne hem till modern (som har ett litet torp under min gård), blef hon så glad och lycklig, att jag af själ och hjerta ville tro på henne.“ “Således trodde ni ändå icke att hon var utan skuld?“ “Hon blef så röd som blod, då jag frågade om löjtnanten.“ “Men,“ invände den gamla frun lugnande, “hon gaf er likväl icke fästegåfvan tillbaka?“ “Hon nämde den icke. Och som hon är lika så styf och stolt till sinnes som jag sjelf, så hoppas jag att hon gjort det, om hon behöft det.“ “Allt detta förklarar mig ändå icke hvad ni ville doktorn.“ “Ja, se det är det värsta att säga ... Jag trodde att då han såg på tanden, kunde han också se henne i ögonen, och en läkare förstår nog så mycket, att han kan försäkra en tvehågsen man att han icke för en ovärdig qvinna i brudstoln.“ “Nå, gud förlåte mig om jag maken hört!“ utbrast doktorinnan, som med möda kunde behålla sin allvarsamma min.
Jag vill ej heller medgifva, att något Stånds mening må kunna förqväfvas eller tvingas af de tre öfriga, utan jag instämmer i detta fall i Prosten Hallströms reservation och tror, att frågan bör liänskjutas till förstärkt Gonstit.Utsk., äfven då 3:ne Stånd stadna emot ett. Då grundlagen i så ringa mål, som t. ex. ang:de storleken af chartse-sigillataj-afgiften för en fullmagt, fordrar afgörande i förstärkt StatsUtsk., såvida icke alla Stånden stämma öfverens, så skulle jag tro, att i fråga om grundlagsförändringar man äfven bör å hvarje Stånds mening göra tillbörligt afseende. Det är således i 3:ne omständigheter, som jag skiljer mig från Utsk:s förslag. Jag har uppgjort ett annat, hvilket jag anhåller att fä uppläsa, utan hopp att det varder mera antaget än de öfriga, så länge detta behandlingssätt qvarstår. Mitt tillhör till en del frami. Ridd.secret. Silfverstolpe, som framställde det vid i810 eller 12 årens riksdagar: Inkommer lill R. St. Constit.Utskottet med något förslag till grundlagsförändring, skall detsamma i Ståndens plena först framställas till gillande eller förkastande. Gillas det det af samtliga Stånden, hvile förslaget lill antagande eller förkastande vid nästa riksdag. Ogillas det af två eller flera Stånd, forfalle frågan. Ogillas det blott af ett Stånd, ankomme det på Constit Utsk., förstärkt genom val i Ståndens plena till ett antal af tjugu personer af hvarje Stånd, att förslaget, genom samfäld omröstning, gilla eller förkasta. Göras åter vid förslaget anmärknlr, skola de samtliga jémte betänk, återremitteras till Cionstit.tJtsk., sorn äge rätt att bestämma, hvilka det anser vara af egenskap att, utom dett redan föreslagna grundlagsförändringen, medföra någon annan, då på Utsk. ankommer att den till Stånden framställa. a6 i Den 19 Ftbruari 7. ra.
Af alla dessa förenade anledningar, slutades, i April månad år i8i2, och befästades närmare genom mötet i Abo, i Augusti månad samma år, emellan Hans Majestät Ryska Kejsaren och Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsen, det förbund - lis Den 7 Mars. bund med Ryssland, hvarigenom denne Magts garantie blef gifven till Konungariket Norriges förening med Sverige, dess activa medverkan lofvad till vinnande häraf, och dervid uttryckligen stadgadt, att innan Svenska Arméen skulle öfvergå till Tyskland, för att till dess befrielse bidraga, föreningen borde vara verkställd. En Armée af 3 5,000 man Ryska Troupper blefställd under Hans Kongl. Höghet Kron - Prinsens befäl, och deraf det antal som erfordrades, bestämdt att nyttjas emot Norrige. Sverige, som redan i Augusti månad 1811, hade samlat sin Armée för att, i förening med Ryska troupper, gifva vigt åt sina ingångna förbindelser, kallades snart från denna föresatts genom de krigshändelser, som förde Kejsar Napoleon till Moskow. Hen Ryska Hjelpcorpsen öfverlemnades nu till Kejsar Alexanders disposition, och gick, under Generalen Grefve Wittgensreins befäl, att hufvudsakligen bidraga till Napoleons missöde. Sveriges krig uppskjöts till våren, men, under loppet af vintren, öppnades nya underhandlingar med Englang, som hittills endast hade slutit ett Fredsfördrag med Sverige, utan att ingå i någon förbindelse rörande Norrige. Denna förbindelse, s,om innefattade Stor -Britanniska Hofvets garantie på Norriges besittning, samt löfte om understöd af dess flotta i detta ändamål, blef likväl snart, genom det i Mars månad 1813 afslutade Förbund, en följd af det begifvande, hvaruti Sverige ingick, att öfverföra sin härsmagt till fasta landet, för att Den 7 Mars. 113 att der deltaga i kriget och att dymedelst sätta föreningen med Norrige, i andra ordningen med handels na.
Jacob Fredric Miillern anhållit om afsked från nämnde beställningar med pension” etc. etc., alltså meddelades honom afsked från ”berörde Kammarförvandlsoch Kamrcrare-beslällningar med pension motsvarande hans innehafde Kamrerare aflöning." Denne Kamrerare Miillern är en af dem, som omnämnes uti detta Statslltsk:s utlåt., såsom varande i en bättre ställning än de ifrågavande tjenstemännen i afseende på beskaffenheten af tjensteförordnandet. Häraf visar det sig således, att StatsUtsk. blifvit missledt af de upgifler, som Etsk. meddelats, hvilka jag nu visat icke 346 Den 22 A pril e. m. vara öfverensstämmande med verkliga förhållandet. Det sista skälet för SlatsUtsk:s utlåt, är del, att Ekman och Forssberg efter deras entledigande ifrån ifrågavande förordnanden, avancerat, och för närvar:de innehafva, den förre förordnande, såsom Prot:s-Sekret. i Kongl. Landlförsvars-Depaririets Kansli-exped., och den sednare, eller Forssberg, två tjenster i R. Stms bank i andra graden, med åtföljande icke obetydliga löner. Härmed förhåller sig sålunda, att Ekman endast är förordnad att bestrida tjensten i st. f. en ordinarie Prot:s-Sekret., och sä snart denne återgår till sin tjenst uphör Ekmans förordnande. Med Forssberg åter är förhållandet del, att lian i Banken förestår de omnämnde tjensterne endast på förordnande af den anledn. att, etil. hvad man sagt mig Bankoverket står under reorganisation eller reglering. När denna reglering kommer lill stånd, så uphör Forssbergs förordnande och han förflyttas då förmodligen till någon ordinarie tjenst. Sedan detta skett, skulle för honom, likasom under enahanda förhållande för Ekman, uphöra de ifrågavande till upförande på indragnings-staten föreslagne arfvodena, hvilka de, naturligtvis endast skulle innehafva intill dess de fått ordinarie tjenster med motsvarande aflöning. Slutligen har jag ansett mig böra fästa upmärksamheten derpå, att vid alla de tjensteindragningar, som förut af R.
Maj:ts Kådiga Proposition till Rikets Ständer, angående pension på Allmänna Indragning sstaten för Krigs-Rådet, m. m., Samuel Conrad Nisser; Gifven Stockholms Slott den 27 Oktober i865. Jemte företeende af behörigt läkare-betyg, utvisande att Civil-ledamoten å Kongl. Maj:ts och Rikets Krigs-kollegii Artillerioch Fortifikations-afdelningar, Krigsrådet och Riddaren af Kongl. Nordstjerne-orden Samuel Conrad Nisser, sedan Juni månad år i 863, efter föregånget slaganfall, varit lam i högra armen och mislat skrifoch tal-förmåga, samt att han, i följd af detta sjukdomstillstånd, vore och under sin återstående lifstid komme att förblifva oförmögen att sin tjenstebefattning utöfva, bar t. f. Presidenten i bemälda Kollegium hos Kongl. Majit i underdånighet hemställt, det Kongl. Majit täcktes till Rikets Ständer aflåta nådig Proposition derom, att Krigsrådet Nisser, som, enligt jemväl hifogadt prestbevis, är född den Iti Oktober 11105 och år 1825 inträdt i Statens tjenst, samt således räknade 62 lefnadsoch 42 tjensle-år, måtte på Indragningsstat få uppföras. Kongl. Majit har delta i nådigt öfvervägande tagit; och då, enligt hvad det härvid företedda läkare-betvg utvisade, någon förhoppning om Krigsrådet
£)e foé §areringö*Sommittéen förba protocoll och längbet, feban be blif* »it behörigen jufetabe famt af Drbfötanben och t»änne Sebamötet åtecfna* 2316. till st. ©t. spröt. 1840 & 1841. 10 ©ami. 1 Stfb. 2 85ani>et. 9 SewillningesSorotOningejt, 66 De, (fola, jemte mantalölängDen od) Defj bilagot, af «£)äraDéjfrifmaren emot* tagaé. ©eDnaft inom ttenne voecfor, efter Det £apeting$*£ommitteerne (lutat fina förrättningar, (fola åpäraböjfrifmarne till konungens 33efallningébafmanbe in* fanDa Qiommitteerneö protocoll, ^anDlingar od> längDer, miD bot af <£n fX:Dt till pafloratetö fattige, för broar je Dag DermeD längre Dröjeé. 0m Cöpcftng0<€ommttte t ©tåöcrne. §. 87.
Från husets gård var utsigt öfver hafvet, och der kunde man dagligen se den unga qvinnan sitta sysslolös med ansigtet hvilande mot händerna, stirrande ut åt hafvet, som om hon hoppats kunna genomtränga den oändliga synranden. Sällan eller aldrig gick hon ut, och då alltid följd, eller rättare vaktad, af mannen samt tätt beslöjad. Men de smycken hon bar uppskattades till hundratals lire, och hennes kläder voro gjorda af tygsorter, som blott de rika begagna. Den våren reste icke Lugio till Afrika, och fiskarbåten låg nu mest obegagnad, uppdragen på strand. Han satt hela dagarne i ände utanför dörren till sitt hus, rökande sin pipa, lik en man, som visste sin post och beslutit att icke vika derifrån. En dag kom bud till presten, att Lugios hustru var mycket sjuk och önskade att tala med honom. Hvad som då yppades vet ingen; bigten är ju helig, men man vet, att ett häftigt uppträde egde rum mellan presten och mannen och att den förre sedermera alltid gjorde korstecknet som inför en ond ande, när deras vägar händelsevis korsades. Två dagar senare var Lugios unga hustru död, död utan att hafva sagt ett försonande ord åt mannen, och ett litet barn, en späd blomknopp, var det enda minne han egde efter den praktfulla ros han med våld eller list sökt plantera vid sin härd för att se den tvina bort och dö. Hvem vet! Utan en tår, med sammanpressade läppar och hårdt hopdragna ögonbryn, anordnade Lugio begrafningen. Sedan sålde han huset och flyttade tillika med barnet och sköterskan ned till Marinon, der han fullkomligt afskilde sig från sina gamla bekanta, ja, från allt umgänge för öfrigt. Den afgudiska kärlek han hyste för barnet, en flicka, som uppkallats med det främmande namnet Ann, låter sig icke beskrifva. Hans armar voro hennes vagga, hans sång söfde henne till ro, och ingen önskan, ingen nyck, uttalad af henne, blef svar att uppfylla. Men ju äldre hon blef, ju mera drog sig fadern tillbaka. Det var, som om han börjat blifva skygg för sitt eget barn, och ibland betraktade han henne med ett uttryck nästan af förfäran.
Sk lille nu Konungens Beflude erhålla makt att förvägra honom förrättningar, är ganska tänkbart, att det hos Konungens Beflude Idefve ett jägtande, om icke ett krypande efter förrättningar. Alven är möjligt, att Konungens Beflude, med bästa vilja att vara rättvis, en eller annan gäng komine att fördela förrättningarne på ett sätt, som icke gagnade landtmätarne. Följden är gifven: — det skulle blifva ett rent favorit-system. Jag anhåller att dessa mina ord måtte få åtfölja återreinissen, för den händelse sådan anses nödig. Hvad sjelfva förslaget angar, anser jag Utsk:t hafva på ett lyckligt sätt löst denna fråga, som redan förevarit under (lera föreg:de riksdagar, utan att man kommit till något resultat. Jag tillstyrker bifall till Utsk:ts förslag. 406 Sen 16 Maj. Gr. Sparre: Af det resonnement, hvarmed Utsk:t inleder sitt förslås, inhemtar Ii. o. Ad. hvilken behandling denna fräsa vid föres:de riksdagar rönt, äfvensom alt, sedan K. Sl:r aflåtit lind. skrifvelse i ämnet, K. M., efter alt derom hafva inhemtat Högsta Domstolens utlåt , icke funnit skäl bifalla den föreslagna ändringen. 1 sitt nu afgifvande förslag har Utskit iakttagit de anmärkningar, sorn föranledde Högsta Domstolen att afstyrka bifall till ofvanherörda K. Stirs förslag, och min mening är, att Utskits förslag är en förbättring, samt att, så länge man bibehåller den princip, att landtmätarens inkomster skola hero på deras förtroende, som äro i behof af hans biträde, det icke går an att öfverlemna åt landshöfdingen hela bestämmandet af ilen person, som skall erhålla förordnandet. Först för den händelse, att delegarne icke förena sig örn valet af samma person, måste decisionsrätten öfverlernnas åt Konungens Belhide. Mellan Gr. Anckarsvärds och lJtsk:ts förslag är icke någon annan skilnail än den, att delegarne enligt sistnämnde förslag skulle höras, men icke enligt det förra.
Äfven Juliette Adam har för all du grand Pin, Dans les Alpes, 1 ' Educaframtid fästat sitt namn vid detta sortion de Laure, Saine et Saune, Le siége gens år genom de uppoffringar och den de Paris (kanske den mest lästa), les själfförsakelse hon då lade i dagen. Recits du golfe Juan (m:me A. tillbrinNågra år efter kriget gjorde Juliette gar en stor del af året på sitt slott vid Adam en smärtsam förlust, då hennes Juan-bukten), Jean et Pascal, Grecque, make i juli 1877 plötsligt afled. Men, Laide samt många andra. Bland hennes som Börne säger, » det är med stora hjärdramatiska arbeten gjorde Galathea härtan som med världshafvet: de frysa aldrig om året succés på Théåtre des Nations. till. » Sorgen gjorde endast hennes ögon Få människor hafva fått på sin lott så vaknare för andras lidanden, och hon utmycket af denna världens goda som mavecklade nu en arbetsförmåga och en väldame Adam, få hafva som hon arbetat görenhet, som utsträckte hennes populaför sitt land och sig själf, få hafva nått ritet äfven till de små, de olyckliga, som hennes popularitet. dragit den sämsta lotten i lifvets lotteri. När Victor Hugo för ett tiotal år seHennes intresse för politiken var dock dan afled, sade man, att kungen i snillets fortfarande lika lifligt som fordom. Men värld gått bort. Hvvem vet, om ej de .efter Gambettas död 1882 förlorade sagoda parisarne, lätt rörda och upprörda longen vid rue Juliette Lamber sin ansom de äro, en gång när Juliette Adams strykning af specielt politisk. De stora hjärtliga småleende stelnat, när hennes namnen inom konstens, vetenskapens, litgifmilda hand kallnat, skola sörja henne teraturens och välgörenhetens värld börsåsom dess drottning! jade nu äfven få burskap där.
Hoflings redovisnings-åligganden, genom utslag af den 23 Aug. i8ö2, förklarat den förre, eller Lindberg, att för bemälde Hoflings, under utöfningen af Kronofogdebeställningen åsamkade och behörigen fastställde balance, bestående af 1813 , 1814 och 1815 årens diverse uppbördsmedel 36o4 R.‘dr 17 sk. 1 r., samt af 49^9 R-dr 35 sk. 11 r., som voro oredovisade af ett den 5 Julii 1814 utur Landt-Ränteriet uppburet förskott till durchtågskostmder, eller tillhopa 8564 R:dr 5 sk., stanna i ersättning till Kongl. Maj:t och Kronan, och den senare, eller Halldin, att med 7723 R:dr 35 sk. 7 r. gälda den brist, som i afseende på de, efter uppgift, meranämnde Hofling år 1816 frånstulne uppbördsmedel 12,466 R:dr 3a sk., i Kongl. Maj:ts och Kronans fulla ersättning uppstode sedan Hoflings alla tillgångar blifvit derå använde. Efter pröfning så väl af de besvär, hvilka Kammar-Rätts-Rådet Lindberg och Hiradsskrifvaren Halldin häröfver i underdånighet anfört, som ock af vederbörandes underdåniga förklaringar i ämnet, har Kongl. Mai:t, genom utslag af den Maji 1834» i Nåder funnit skäl icke vara anfördt, som kunde verka annan ändring i Kongl. Kammar-Rättens öfverklagade ut Bihang till R. St.
I november fick han ordre att företaga en demonstration på Belmont. Historien om denna manöver bar oftablifvit berättad — huru han färdades nedfor Mississippifloden, om de oförsökta truppernas öfvermod, då de slutligen fördes nt på stridsfältet, och om det beslut, som Grant då fattade, när han såg, huru deras blod sjöd, att förändra demonstrationen till en verklig attack. Tretusen man landsattes på den vestra flodstranden omedelbart under kanonerna från Colum-bus, ett ej obetydligt fäste, som fienden innehade på den motsatta stranden, det flendtliga lägret öfverrumplades och odelades, och nu blef på en gång truppen yr af den seger som vunnits — soldaterna blefvo alldeles Vilda, de skreko och tjöto och rusade hit och dit liksom skolpojkar, och under allt detta tumult böljade befälet att hålla högstämda tal för unionen. Fienden, som såg allt detta, återhemtade sig snart från sin förskräckelse, och förstärkningar Öfversändes från den östra stranden. Ej ' en enda man af dem, som stodo under Grants befäl, hade någonsin förr varit i strid, och att återställa ordningen var ej möjligt, intill dess att han till slut gaf en officer ordre att sätta falten i brand. Såsom han hade väntat, undgick detta icke artilleristernas på Co-lumbus uppmärksamhet, utan de begagnade sig af oredan och öppnade elden ånyo mot hans lilla skara, trupperna insågo nu slutligen faran och stälde sig åter i leden. Samtidigt härmed hade också fienden stält upp sig och var beredd att afskära Grant återtåget till transportfartygen. Hans egna män stodo till en böljan fullständigt tillintetgjorda, och en af hans officerare rapporterade: » Vi äro omringade. » » Välan », svarade Grant, » om det är så, så måste vi hugga oss en väg ut, liksom vi gjorde oss en väg in. Vi hafva redan slagit dem en gång, och dfet tror jag att vi kunna göra än en gång. » Den tillit, som han sjelf kände, spred sig hastigt till befälet.
N.-o 11. 5 tionens, uppenbarar för dem, och inom dem behofvet af enighet; kraftens period är bär ett undantagsfall, ty genom sitt arbetssätt är den fyrkamriga representationen i sitt vanliga tillstånd slapp; blind slump är visserligen inom hvarje mensklig institution emellanåt, men här ganska ofta, den rätta afgöraren; — och intrigen har ett fällt att plöja, så vidsträckt och så fruktbart, att skörd svårligen kan saknas. En årlig conflict emellan en så vidunderligt utrustad kämpe, som Svenska Pxiksdagen, och en consoliderad konungamagt med dylik tillhörande byråkrati, kan medföra resultater, som jag icke mägtar förutse, men måste dock på förhand tro, att de ej blefvo för fosterlandet nyttiga. Man talar om den nya sakernes ordning, som uppstått genom antagandet af en departemental-styreise; jag tror icke ändringen vara serdeles stor, tror till och med, att endast tiden och personlig snilles-öfverlägsenhet kan historiskt bevisa, huru härmed sig förhåller. Man talar om det Europeiska Constitutionella statsskick, hvars principer fordra permanensen, så nära möjligt är, af en representation, hvars opinion så uteslutande bör vara ministerens rättesnöre, att den afträder, så snart den ser sig hafva förlorat majoriteten. Men dertill fordras först och främst, att representationens röst alltid skall vara folkröst, dess vilja alltid understödjas af folkvilja, och detta litar jag här icke på, så länge representations-förändring ej skett. Användandet utaf den gamla regeln: om splittra och regera, är förut alltför lätt, och denna representation kan både uti en, och i många Riksdags-perioder, antingen de blifva längre eller kortare, fortfara att vara en blott organ för en minister, som folket icke älskar. Äfven med andra länders representativa former är sådant icke ohördt, och det tillhör framtiden ensam att bedöma, om statsskicket i dessa länder lemnar fullständiga garantier. Men jag fäster mitt öga i allmänhet ogerna vid utländska tallor, så länge jag icke vet, om ej de Svenska copiorne skulle blifva karrikatyrer.
Ser man på den för - 1)en 21 J a n 11 ar i; del, Banken i öfrigt liar af denna lånerörelse, så finner man af D:r Sandbergs till Ulslcts Betänk, fogade reservation, att den Ar 1854, då blott 4 proc. ränta erlades, inbragte en räntevinst af 13,209 rdr 34 sk. 7 rst. b:ko och hela förvaltningskostnaden upgick till 4,270 rdr s. m. Jag kan således ej finna, att, då denna lånegren en gång införts och lernnat så fördelaktiga resultater, det har någon giltig grund för sig, att nu afskaffa densamma: och jag frågar viii, om det skäl, Utsk:t anfört, att nemligen vid liiistlidet års slut endast 11 panter återstodo oinlösta till det jemförelsevis obetydliga värdet af 3,022 rdr 28 öre r:mt, kan enses fullgiltigt, då låneföreskriften var sådan, att panterna ovilkorligen skulle vara inlösta vid omförmiilde års slut, såvida de ej skulle tillfalla Banken; då blef val hvar och en nödsakad att återbetala sitt lån. ifall han ej ville blifva af med sin pant. Utsträcker man denna törelse, så skulle säkerligen derigenom inträffa, att ett vida större antal panter skulle vid årets slut i räkenskaperna blifva synliga, lin som var förhållandet vid 1859 års bokslut. Jag tror således och kan ej blifva öfverbevisad derom, att icke Banken bör begagna de medel till utlåning af sinn tillgångar, hvarigenom den säkrast och lättast blir återbetalad med det slags metall, hvaruppå hela Bankens säkerhet är byggd. nemi. den reela valutan, och anhåller jag just på grund häraf, att Höglofl. Ståndet måtte återremittera detta Betänk., med bifogande af de anmärkningar, jag haft äran framställa, och vågar jag härtill lägga den önskan, att BankoUtsk:t måtte taga i noggrannare öfvervägande de anmärkningar, som finnas uttryckta i Doktor Sandbergs reservation. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: