Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enappt var familjen k o m e n till Stockholm, fiirr an hon satte sig i spetsen for grundandet af aBiIwpana, som under hennes ledning alltmer viixt ut och 1887 forenades med en a d r e inrattning af snarlikt syfte: w Sallskapet fol * arbetsflitens bef * a~~ / jander. Rorelsen har nu tag it stora dimensioner och omhuldas med intresse a£ H. K. H. kronprinsessan. Under IS96 steg forsaljningssumman till 56,700 kr. och under 1897, expositionsiret, flog den upp till 79,300 kr. Den har utgjort ett betydligt tillskott i mdngn obemedlade krinnors knappa drsinkomst. Naturligtvis skulle de bdda riinnerna oaktadt ijfverlagsen duglighet och brinnande nit ej £orm %tt Bstadkomma s % minga och storartade foretag, om de ej haft till sin disposition en stab af kvinnor, utrustade med formfinen af bildning och formogenhet och lifvade af samma anda och syfte som ledarinnorna. Nhgra bland dessa stabsofficerare hafva sede ' rmera som chefer fast sina namn vid andra samhiillsnyttiga foretag. &amp; en sedan fru Olivecrona 186s uttradt ur tidskriftens redaktion, har hon allt emellanit liimnat bidrag, mest i form af reseantecknbgm-, skrifna under hennes mdnga och ldnga fiirdcr i f r a - mande land. Af best %ndande intresse och viirde ar den samling statistiska uppgifter, hon orduat med anledning af r %rldsntstdlnin.gen i Philadelphia, och som h n e s intagen i l0: de Irg. af tidskriften i en vidlyftig uppsats med titeln: s Den svellska kviwztms arbete)). En s % redig, omfattaude och grundlig afhandling i detta iimne, for de viktiga Bren 1831 18.77, har knappast bvarkea forut elles efterBt blif vit slcrif ven.
Det är först i sednare tider, lagstiftningen inom några Europas länder tillåtit detta, från urminnes tider förföljde folk all till uppehälle och förkofran sysselsätta sig roed yrken, som varit andra medborgare förbehållna, och till någon del affy flat de fjell rar, hvilka med den kristliga kärleken och fördragsamhelen aldrig kunna vara förenliga. Friheten har förbättrat juden. Jag tror också, att man icke skulle kunna förneka, att sedan judarne i vissa länder erhållit utvidgade rättigheter, man sett deras nationalitet allt mer och mer utplånas, och att de, i samma mån införlifvade med folket, såsom sitt enda oell kära fädernesland erkänt det land, som upptagit dem i sitt sköte. Jag kan derför icke, såvida man vill erkänna riktigheten af denna anmärkning inse, huru man skall kunna anföra något skäl, hvarföre icke under samma vilkor samma förhållande i Sverige skulle kunna inträffa. Och ändå fruktar man motsatsen. Beträffande åter den religiösa indifferentism, judarne enl. Ulsk. förmodas åstadkomma, sä får jag härvid erinra, hurusom det redan är tillåtit bekännare af andra främmande ehuru kristna religioner att bosätta sig i landet, hvarhelst de åslunda, och att om det finnes någon religion, hvilken icke söker värfva proselyter, så är det i sanning den Mosaiska. Det tillhör denna religions egendomlighet, att den icke kan göra proselyter, och i öfrigt skulle jag tro det tillkomma dem, som hafva lill sitt åliggande att vaka öfver statskyrkans upprätthållande, att tillse, det indifferentismen, i händelse någon sådan skulle, vare sig af jude eller en christen föranledas, i lid varder qväfd. För öfrigt har det aldrig visat sig någon större likgiltighet för vår religionslära bland sådana personer, som med judar varit i närmare beröring såsom t. ex. under deras husbondevälde, än man varseblifvit inom mången kommun, dit ingen jude någonsin haft tillträde. Hvar - Den 26 Juli f. m. 239 före skulle då en sådan följd hädanefier uppstå af judarnes spridande i landet? Och äro icke katlioliker, methodister och andra lika farliga?
För den händelse att detta förslag kommer att g-vis föredragas, anhåller jag att denna detaljgranskning måtte föregås af diskussion öfver förslaget i sin helhet, då många torde finnas, som hafva anmärkningar att framställa mot sjelfva inrättandet af en hypotheksbank på de här angifna grunder. Frih. Tersmeden, Wilhelm Fredrik: Då första §:n just innehåller bestämmelsen, att en hypotheksbank skall inrättas, tror jag Gr. Mörner vinner sitt syftemål genom föredragning g-vis, då nemi. ett afslag å g 1 skulle medföra hela förslagets omedelbara fall. Gr. Mörner: För den, som skulle önska att i en fullständig bild framställa för R. o. Ad. förev:de förslag, torde sådant möta svårighet vid föredragningen af l:sta §:n särskildt, emedan man då på samma gång måste ingå i granskning af flera följande gg, isynnerhet den 5:te. Jag fortfar derföre i min anhållan, att diskussionen till en början mätte få omfatta förslaget i sin helhet. H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrade nu, att hvad anginge sättet för LFtlåt:ts föredragning, det blifvit yrkadt af Gr. Mörner, att förslaget ang:de den allmänna bypotbeksbanken måtte i dess helhet göras till föremål för Ståndets öfverläggning, samt att, derest sådant skulle erfordras, förslagets särskilda gg sedermera skulle till afgörande förekomma; hvaremot Frih. Tersmeden anhållit, att nämnde förslag måtte paragrafvis genomgås och afgöras; och ansåse H. Exc. för sin del, att dessa olika meningar kunde förenas genom det förslag, H.
Käranden skulle således blifva nödsakad instämma dem alla, hvarigenom, dä, såsom antydt är, deras hemvist kunde vara vidt åtskiljda, han måste underkasta sig kostnader, hvilka mången gång, om än hufvudsaken vinnes, han sjelf finge vidkännas; och dessa olägenheter kunna äfven offentliga myndigheter, hvilka å embetets vägnar hafva något att skaffa med ett sådant rederi, rätt ofta få dela. Men äfven utom rättegång kunna för affärsmannen uppstå stora hinder genom saknaden af huvudredare, t. ex. vid uppgörande af befraktningar, penningeliqvider o. d , så att redan blotta ordentlighelen i affärer synes påkalla ett stadgande, som gör utväljandet af hufvudredare icke beroende af delegarnes godtycke. För de rederier, hvilka redan iakttagit eller inse detta, blir en lag derom ej heller svår att efterlefva. Då dessutom i Kongl. Förordningen den 1 Mars 1841, angående pass och nationalitets-handlingar för svenska, öfver tio läster drägtiga fartyg, som segla på utrikes ort, såsom ovilkorligt förutsättes, att hufvudredare skall finnas, har Utskottet kommit till det slut, dess förslag till förändrad lydelse af denna § innefattar, och de speciela bestämmelserna deruti torde ej erfordra någon närmare förklaring. Det bör dock anmärkas, alt Utskottet icke förbisett det jemväl i Kongl, förslaget till denna § intagna stadgande, »att utan samtycke af alla delegarne, ej skulle kunna till hufvudredare utses någon, som icke i fartyget eger del», utan ansett detsamma böra uteslutas, såsom efter Utskottets åsigt innefattande en måhända betänklig afvikelse från den gamla regeln för all omröstning: att de flesta rösterna skola gälla. § 17. Då hufvudredares förpligtelse att iakttaga de särskilda föreskrifter, rederiet kunde finna nödigt att honom meddela, icke torde böra inskränkas till allenast dem, som han vid »uppdragets lemnande» erhållit, har Utskottet ansett de anförda orden böra uteslutas och ordställningen i §:n i enlighet dermed ändras. Särskilda Utskottets Betänkande JVs 2. 11 § 20.
Utskottens Betänkande, IV 4* s io4 — 107, bif. af PresteStåndet, IX s 741* åte vrem. af BondeStåndet, IX s 791, bif. af BorgareStåndet, IX s 808, afslag. af Adeln, IX s 991. Underd. Skrifvelse, X 2. i. s 62 — 64* RiksdagsBeslutet, §. 41- Bifall, vägradt, till Ständernas Beslut af 18181 att, genom sina Revisorer granska vissa Fonder, III s 124—138. Bihang till RiksStåndens Protocoll för sista Riksdag, om utdelning af. Motion, remitt. till StatsUtskottet, II s 1126. Utskottets Utlåtande så väl deröfver, som om tryckningen af dem vid närvarande, IV 1. s 7—*9, hvilket samtliga Stånden bifallit, IX s 5, 8, 11, i4* — om utdelning af, till dito dito för 1815. StatsUtskotlets Betänkande, IY 6. s 3o8, bif. af Adeln, IX 3. s 23o» af BorgareStåndet, IX 3. s 23q, af BondeStåndet, IX 3. s 242, af PresteStåndet, IX 3. s 267. — till dito dito om förändrad Redaction af; Motion, remitt. till ExpeditionsUtskottet, II s 1139. 35 Utskottets Memorial i anledning deraf, X i. Ridderskapet och Adelns Svar å Memorialet, X 1 s i5. Bihang till RiksStåndens Protocoll, om förändrad Redaction; ny Motion, remitt. till Exped.Utskottet, II s 1257. Utskottets Utlåtande och Förslag, X 2. 2.
I afseende på länets administrativa indelning förefinnas många oregelbundenheter, bestående deruti, att kyrkosocknar sträcka sig utöfver deras administrativa eller territorialgräns, så att dit höra hemman, belägna inom en eller flera andra socknars territorialgräns, dels i samma härad och dels i annat härad och jemväl i annat fögderi samt stundom i annat län; att på lika sätt hemman i Jönköpings län tillhöra socken i annat län; att särskilda hemman inom samma sockens territorialgräns äro förlagda till olika härader; att vissa socknedelar i administrativt hänseende utgöra ett hvar för sig bestående helt inom det härad, der delen ligger; att då vid jurisdiktionernes bestämmande den administrativa indelningen i allmänhet blifvit följd, de särskilda delarne af samma kyrkosocken således äfven lyda under olika domstolar; att vissa socknar lyda under annan domsaga än den, som öfriga socknarne i samma härad tillhöra, samt att, då stiftsgränsen bestämmes icke af det territoriela läget, utan af kyrkosocknarnes omfång, innevånarne inom samma territorialdistrikt uti frågor, som handläggas af Domkapitlet, kunna tillhöra olika stift. Speciel uppgift om dessa förhållanden, allt för vidlyftiga att här upptagas, är redan förut i föreskrifven ordning meddelad; varande åtskilliga frågor om ändring häruti väckte och på handläggning beroende. Hvad angår länets naturbeskaffenhet i allmänhet, så åberopas den förra femårsberättelsen, helst som den sedermera icke undergått någon annan förändring än den, som må vara en följd af årligen fortgående odlingar samt sjösänkningsoch andra vattenaftappningsföretag. Det må dock här anmärkas, att i gränsen emellan Almesåkra och Bringetofta socknar i Westra härad finnes södra Sveriges största landthöjd, beräknad till omkring 1,100 fot öfver hafsytan. 2. Innevånare. Folkmängden, som enligt mantalslängderna år 1855 utgjorde: i städerna 9,144 och på landet 155,869 eller sammanlagdt 165,013, uppgick år 1860 i städerna till 10,572 och på landet till 158,654 eller tillhopa 169,226. Deraf voro bosatte i: Mankön. Qvinkön.
– Behagar ni något att dricka? – Tack, tack! Kanske ett glas af det där vinet, som jag känner mig i släkt med genom ett slags valfrändskap det där, som skummar! Det säger jag aldrig nej till – förutsatt att kungens källare består fiolerna? Vinet kommer på bordet. Brandt höjer sitt glas för drottningen och blinkar menande. Sedan sträcker han sig bekvämt i hvilstolen och myser af belåtenhet: – På heder, här är mig godt att vara! Och godvilligt viker jag icke härifrån. Inför detta härliga grand vin royal känner jag mig i ännu högre grad som royalist. Tror ni er verkligen kunna lofva mig, att jag får träda i tjänst som kammarherre? – Den saken är redan afgjord – svarar Struensee. – I morgon uppvaktar ni kungen och drottningen. Sedan sluter ni er omedelbart till följet. – Det kallar jag att tala! – Brandt serverar sig i öfverströmmande förtjusning ännu ett glas. – Er skål, käre vän! Er och den förtjusande Karoline Mathildes! Lycka till och prosit! Mera kan jag verkligen icke begära, nu till en början! Det tjocka djuret dväljes ju allt framgent vid hofvet – och grefve Bernstorff håller honom väl fortfarande om ryggen? – Visserligen. Men Holcks inflytande behöfver ni icke längre frukta. – Frukta? – Själfva ordet sårar Brandts ömtåliga stolthet, och hans näsa intager försvarsställning. – Har jag någonsin fruktat djuret? Hvem var det, som försökte störta honom, när ingen annan vågade knysta? Den gången fick jag bita i gräset – men nästa gång blir turen hans! – Sannolikt – nickar Struensee. – Drottningens hat mot Holck är oblidkeligt, kungen har blifvit likgiltig – och Bernstorff skall snart icke längre vara i stånd att skydda sig själf, långt mindre en annan! – Hvad säger ni? – Brandt spärrar upp ögonen. – Är Bernstorff verkligen så illa situerad? – Ni vet ju, att drottningen hyser ovilja mot kabinettsministern, därför att han lånade sig till intrigerna mot fru Plessen. – Men ni själf? Struensee rycker på axlarna, och hans min är sfinxens. – För egen del har jag den största respekt för grefve Bernstorff.
Ett ordspråk i de ryska Östersjöprovinserna lyder: "Dit ryssar komma, der blir det tyst." Och tyst har det i sanning blifvit här. Kexholm är en gammal stad, som anlagts af svenskarne redan i trettonde århundradet, eller riktigare sagdt, småningom uppkommit omkring ett af svenskarne i fordna tider på en ö vid Wuoksenelfvens utlopp uppfördt fäste, det nu så kallade "slottet". Stadens läge är flackt, men var icke fult medan Wuoksen ännu hade sitt förnämsta aflopp förbi densamma. Men sedan denna elf fällts genom Suvanto sjö (år 1857) och tagit en sydligare riktning, är utloppsarmen invid Kexholm blott ett "grundt vatten". Det ypperliga laxfisket har upphört och hela staden har fått en egendomligt tråkig fysionomi. Ett vördnadsvärdt minnesmärke, det gamla slottet från svenska tider, uppreser sig midt ibland modern torftighet. Det gamla har häfdat sin anborna kraft och motstått seklernas påtryckning, det nya har deremot icke förstått sig sjelf, utan antagit ömkliga former och för ett tynande lif. Stadens handel är dock icke så alldeles obetydlig, men hvarenda köpman är ryss, eller hvad ännu vida vidrigare är, en russifierad finne. "Ser du någonstädes ett gladt anlete?" Ingalunda. Med skygga, misstrogna blickar stiga de nedslagna bönderna hela befolkningen vidtomkring Kexholm består af s.k. donationseller frälsebönder in i salubodarne. De utbjuda sin uppsamlade videbark åt handlanden; underbjudas, prejas, men erhålla dock till slut sin liqvid i varor. Kontanta pengar förekomma mera sällan vid denna handel, som i förbigående nämndt alldeles icke är obetydlig. Staden Kexholm allena utför af denna vara öfver hufvud taget årligen för ungefär 200-300,000 riksdaler till Petersburg, der den användes vid garfverierna. Ryskt mjöl utgör det förnämsta bytesmedlet. Der kommer ett slags herreman åkande i flygande fart och vid ljudet af en väldig "Waldai-klocka". Hans trespann den ryska "troikan" stannar ångande utanför en salubod.
Visst är väl lifvet här bra olikt det i mina föräldrars hus, der man en gång i veckan har stor diné och soupé minst tvenne gånger, der spektakler, konserter, promenader, slädpartier och bjudningar till höger och venster räcka hvarandra handen; der visiter, kalaser och tillställningar af nöjen höra till ordningen för dagen, och der man aldrig har tid att tänka på något nyttigt. Tror du Emelie, att jag finner mig här mycket bättre? Ja det tror du säkert, ty du vet huru mycket jag alltid afskytt en stojande flärd och endast ägt sinne för den stilla glädjen inom en krets af några få, utvalda vänner. Här känner jag mig fullkomligt nöjd och lycklig, der var jag det sällan, ehuru jag ofta låddes vara det. Alla som omge mig här, tyckas älska mig, åtminstone läser jag välvilja i deras blickar. Här är ingen som snäser mig, ingen som med ett föraktfullt småleende kommer mig att sluta en halftalad mening, ingen som kallt stöter mig tillbaka, då jag med förtroende nalkas för att söka ett hjerta att sluta mig till. O det fann jag aldrig hemma, de tvenne sednare åren; här har jag funnit det. Min goda mormor älskar mig så ömt; tjenstfolket äro villiga och höfliga och kalla mig alltid den söta Mamsell Mathilda; alla bekanta betyga mig så mycken vänskap: de tränga sig aldrig omkring mig, för att visa mig artigheter, men jag läser upprigtig vänlighet i hvarje deras ögonkast, och den värderar jag tusen gånger mer, än det meningslösa smicker för hvilket jag i Stockholm icke sällan var föremål. Dock, ingen himmel utan moln, bästa Emelie! Äfven jag har mina ledsamma stunder; likväl inga andra, än dem jag gör mig sjelf i det jag sitter och grubblar. Tror du väl att jag som är så nöjd med min nuvarande belägenhet och så glädtig till lynnes, också kan ha mina mellankoliska stunder? Ack ja! då jag tänker på min far och syster och på min goda mor, som så tidigt lemnade mig, då har jag dem rätt ledsamma. Föreställ dig att pappa icke har skrifvit en rad till mig mer än den gången han skickade mina vanliga handpengar, hvilka jag här bättre kan använda, i det jag deraf meddelar åt fattiga, än i Stockholm der jag måste använda dem till ständigt ny grannlåt.
Till afskrifning anmälte Balancer 5,2g3: 11. 4- På indrifning beroende Poster s° "bo 0 c 3 7. 9- Behållning uti R. I O. R:dr 42 i,253: 33: 4- Cassans skulder äro under samma tid nedsatte 1,847: •9- 9- Räkenskaperne utvisa således att Cassan under årets lopp förökat sitt Capital med R:dr 9,469: 33 » hvilken förökning dock varit en följd deraf att icke bela NybyggnadsAnslaget för året blifvit användt, samt äfven till någon del af ett högre Mai kegångspris för samma år. Vid Räkenskaperne, sorn med ordning och redighet, efter antaget Bokföringssätt äro förde, bar ingen anmärkning ägt rum. Cassans Doeumenter oell SäkerhelsHandlingar hafva blifvit inventerade af Utskottet, som dervid funnit Cassans säkerhet iakttagen och bevarad; och får Utskottet i öfrigt med anledning af hvad 1827 års Revisorer i afseende å 3:ne Lån anmält, upplysa att det ena af dessa eller Major Lindecronas Län innevarande år blifvit till fullo inbetald, och att de Öfrige begge genom sucessiva inbetalnin - 38o Stats-Utskottets gar ingå till Cassan. Sluteligen får Utskottet åberopa sin hemställan uti Betänkandet N,*o 62, om Kådig föreskrift lill KrigsGollegium , att de afskrifningar, hvilka af K. M:t i Nåder bifallas, upptagas uti Räkenskaperne för det år då de blifva i Nåder beviljade. N:o 285- Memorial, angrde förrättad Revision af Wadstena KrigsmanshusCassas Räkenskaper för år iSaö, (U.-A.) Wadstena Krigsmanshus-Cassas HufvudBok med Räkenskaper för år 1825 äro af K.
re mån bidraga dertill att sorterade skeppsladdningar kunna expedieras, som år grundvalen lör all Nederlagsoch Transitohandel; 3) förmånen af att pä en så närbelägen ort kunno drifva en fördelaktig byteshandel, och dels föryttra egna exportprodueter, dels för dem tillbyta sig sina behof; hvarvid äfven bör tagas i Öfvervägande den mindre kostnad och risque deras fartyg derigenom löpa, då de eljest i och för siria förnödenheters af hämtande nödgas underkasta sig dryg kostnad, med äfventyr, att sorn oftast förlora både last oall fartyg, på ett, ej alltid af Skepparen så vål kändt farvatten, blottställde för våldsamma vindkast, kaperier Den 5 Marlit. 313 m. m.; 4j) att de medelst besparing af en för då umbärlig blifvande Assurancef-afgift å skepp och gods, få skörda större vinst af sina laddningar, och kunna under tiden med sina ägande eller befragtade fartyg, företaga sig flerfaldigt tätare, föga kostsamma resor; 5) att de dermedelst äfventyra mindre af Cours-förhållanden, och icke så ofta blottställas för växel-protester, samt äfven till en del försättas i cas att i deras idkande köpmanskap kunna använda våra egna obligationer; samt 6) den stora fördelen att finna lätthet för befraktningar. Den vigtiga förmon detta medför, äskar ingen' vidare förklaring, och bevittnas af erfarenheten bäst dermed, att så ofta frakthandel» hos oss varit i tilltagande har Växelcoursen fallit och tili och med understundom inbragt gecliga silfvertackor.
Kontorsbyggningen al liad, brädpanelad och rödfärgad samt täckt med tegel, innehaller boställsrum för varfsbokhållaren, varfs-adjutanten och varfs-skepparen; 5:o En byggning af sten, under tegeltak, uti hvilken äro inrättade mangelbod, bagarstuga med afstängd kammare, jemte lägenheter för marketenteri; 6:o En byggning af korsverke och bräder, under brädtak, inredd titt Vedbodar, stall och lahus med tillhörande foderruin; 7:o En byggning af timmer, äfven innehållande vedbodar; samt Bih. HU H. St. Atta stycken skjul, deraf ett under brädtak, de öfrige täckte med tegel, deruti förvaras de vid varfvet förlagde rodd jakter, kungsoch sals-slupar jollar, samt slangor. Utom dessa åbyggnader, hvilka alla äro brukbara och en del i godt skick, finnas tre stycken mindre byggnader för åtskillige ändamål. Ehuru, enligt hvad Kongl. Maj:t behagat i nåder tillkännagifva, hofjagtvarfvet kommer att indragas, i följd hvaraf den dertill hörande tomt med åbyggnader torde för det närvarande vara för kronan obehöflig, anser likväl Utskottet det icke öfverensstämma med kronans fördel, att staten afhänder sig egande-rätten till berörde lägenhet. Utskottet stöder denna sin åsigt, dels, och synnerligast på den förutsättning, att i framtiden behof för kronan kan uppstå att invid någon af de inom hufvudstaden befintlige vattendragen ega tillgång på lämplig byggnadsplats, som, derest den ifrågavarande kronan tillhörige komme att försäljas, torde vara svår att i behofvets stund erhålla och säkerligen icke utan dryga kostnader sknlle kunna förskaffas, dels äfven på den förmodan, att jaktvarfvet, om det med nu varande åbyggnader emot arrende eller hyra öfverlemnades åt enskild person, skulle åt kronan inbringa varaktigare afkomst, än som kunde hämtas från den genom en försäljning af lägenheten inflytande köpeskillingen.
Nu är förhållandet olika; sedan Landshöfdingarne icke mera äro första instancen för desse mål, utan de dragaä för domstolarne, der Gode männen få flerfaldiga resor ansvara för de åtgärder de efter samvete och öfvertygelse vidtagit, så är det nästan omöjligt att erhålla någre Gode män. Utom de skiljaktige åsigter, utur hvilka olika Domare naturligtvis se målen, är i min och mångas tanka ett allt för vidsträckt fält öpnadt för Advocaturen, att utledsna de, hvilka endast af nit för det rälta och sakens framgång hitintills åtagit sig det lönlösa hesväret, att, i egenskap af Godeman, deltaga i Enskiftes förrättningar. Dessutom innehåller i min tanka den nya författningen stridigheter, så väl emot vår Lag, som emot verkställigheten. Att tvinga en hel by taga enskifte, för det den kanske aldraminsta del deraf önskar få sin jord afskiljd, synes mig ej rättsenligt; äfvensom att verkställa planläggningen, utan att ens rådfråga jordägande om det för dem mer eller mindre passande eller önskade läge; att uppgöra taxeringen sedan planerna äro lagde, anser jag ledande till de slör - 206 Deu 4 December f. m. sta stridigheter, oell i verkställigheten omöjligt, om full rättvisa skall ernås. Nära nio tiondedelar af Skånes enskifthara jord är efter gamla författningen skiftad, och i allmänhet med förmån för alla. Jag anser för en lycka att det är gjordt, ty jag befarar, att med den nu varande författningen få våga begära skifte. Olägenheter och brister vidlådade visserligen den förra Enskiftes-författningen, men de voro få och lätte att hjelpa; hvaremot öfverändakastandet af det hela (jag fruktar det) medfört en aldeles stridig verkan emot den, hvilken en välgörande Regering åsyftat. Jag önskar derföre, att underdånig begäran måtte göras hos Kongl. Maj:t, att återfå den förra Enskiftes-förordningen och förenar mig med Herr Tham samt anhåller att detta yttrande må åtfölja remissen. Lades på bordet. Friherre Palmstjerna3 Carl Otto, hade inlemmat följande, sorn upplästes: