Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag skulle tro, att orten, om den förstod sitt eget bästa, vore mera belåten med förhållandet sådant det är, än den blir belåten med en optionsrätt, som blir ömsesidig. Det är klart, att då våra gamla beskatlningsgrunder innehålla, att ömsesidig uppsägning skall ske innan Thomse-dag, bör sådant ej rubbas, så vida det ej leder till så stora fördelar, att något lidande för räritegifvaren ej kan uppstå. Jag ser så många fall, då han kan komma att lida, alt det gamla hellre må qvarstå. För att fa slut på saken skulle jag anse, att om Ridderskapet och Adeln qvarblef vid sitt förra beslut, kunde man nu hålla sig endast vid det tillägg, som angår lefverancen har i Stockholm. Jag förenar mig alltså i den åsigten för denna gång, emedan sådant gör ingen rubbning i förhållandet, enär 2 Stånd stanna emot 2. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, alt, sedan Ridderskapet och Adeln redan den ipsistlidne Februarii f. m. bifallit Utskottets i förevarande ämne först afgifne Betänkande N:o 36, samt Utskottet i dess sednare nu ifrågavarande Utlåtande, under vidhållande af sitt i första Betänkandet afgifne förslag, dervid fogat det tillägg, att den plats, som kunde varda anvisad för verkställigheten af Den 29 Maji. praestationen in natura, borde utsättas inom Lagsagan eller vid Kongl. Hofstallet i Stockholm; så ansåg Hans Excellence endast delta tillägg nu kunna utgöra föremål för Ridderskapets och Adelns öfverläggning; och hemställde Hans Excellence till följd häraf, om Ridderskapet och Adeln fann för godt att godkänna det af Utskottet uti ifrågavarande Utlåtande föreslagne tillägg. Ropades Ja. Föredrogs ånyo Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets den i3 dennes under N:o 116 afgifne, och den 25 derpåföljde på hordet lagde, Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 27 förut meddeldte Betänkande, angående väckt fråga om åtgärders vidtagande till spridda Roteandelars sammandragande. Herr Hjerta, Gustaf:
“ Rikets Ständer hafva tagit denna framställning i öfvervägande, och emedan ifrågavarande särskilda stadganden, enligt hvad upplyst blifvit, sedan de alltmera råkat i glömska, numera endast på få ställen eflerlefvas, och nytta af deras återupplifvande ej är att förvänta, anse Rikets Ständer att de icke längre böra i lagstiftningen bibehållas; och enär hvad sålunda förekommit i afseende ä ofvanberörda särskilda föreskrifter, i samma mån gäller om det allmänna stadgande i ämnet, som innehålles i 2 kap. 3 § Rättegångs-Ralken, samt Rikets Ständer icke anse troligt att, äfven om genom särskild författning i den syftning, som Justitie-Ombudsmannen föreslagit, större utveckling gåfves åt lagens ifrågavarande bud i nämnde §, detsamma skulle kunna bibehållas i någon verksamhet, sedan numera, i följd af tryckpressens allmänna användning, medel förefinnas att till folkel sprida kunskap om lagen, hvilka göra alla tillförene dertill använda medel öfverflödiga och derigenom äfven overksamma, — hafva Rikets Ständer lör sin del beslutat, att, med upphäfvande af alla gällande föreskrifter om lagars och författningars kungörande å lingen, 2 kap. 3 § Rättegångs-Ralken må erhålla följande förändrade lydelse: “3 § A Tingstimma skall Häradshöfding och Nämnd lideligen vid tingsstad vara, och sist klockan nio om morgonen: försummar han det, och kommer ej till klockan tolf; bote tio daler, de fattigas ensak i socknen. Förr än Rätten sig sätter, skall gudstjenst hållas. Sedan lyse Häradshöfding Ting och tingsfrid. Derefter tage han sakerna före i denna ordning: först inteckningar, som då begäras, efter ty som i 7 Kap. stadgas: så ock uppbud: sedan Kronans och allmänna ärenden: dernäst missgerningsmål: och så deras tvister som långt ifrån tingsstad bo: sedan hvar sak, som han finner nödtorften fordra. Vidlyftiga saker skola sist företagas; och gifve Häradshöfding i hvar sak utslag, efter ty det ske kan, innan lian ifrån tingsstad reser.“ Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 7 Oktober 1863.
Stats-kont. har i och för ulgifvande af ”samling af gällande författningar rör:de arméen, dess styrelse och förvaltning, anordnat från 1842 års början intill den 12 December 1849: Ersättning till K. Krigs-collm:m för derifrån under åren 1837 med 1843 förskjutne kostnader i och för detta ändamål 12,412: 17. — Till aflöning m. m. å 1600 r:dr årligen ifrån år 1842 års början till d. 1 Oktober 1844 4,400: Betalning till Kapten G. M. Stiernsvärd för 400 exemplar af intill d. 8 Augusti 1844 utkomne 5 titlar af Handbok för Militärer 1,100: Till aflöning m. m. å 1600 r:dr årligen från d. 1 Oktober 1844 lill 1849 årsslut 8,400: — - För tryckning och häftning afl :a, 2:a, 3:e, 12:e 13:e, 14:e, 18:e och 23 Titlarne af ifrågav. Författnings-samling: Stockholm d. 4 Mars 1850. Gustaf Widegren t. f. Bokhållare i K. Stats-kont. Att vaktmästare-arfvoden för den vid Militär-författnings-byrån anställde vaktmästare, under åren 1847, 48 och 49, blifvit af K. Den 14 December. 211 Krigs-collui Utredn:s-afd. förskottsvis utbelaide med 120 r:dr ärligen, eller tillsammans 360 r:dr, varder på begäran härmed intygadt Stockholm af K. Krigs-coll:ii Utredn:s-afd:s Kammar-kont. ii. 5 Mars 1850. C. G. Bagge. Kamererare i Krigs-coll-.m. N-.o 5. Kaptenen Hr G. M.
Kan du ge mig tillbakars 6 skilling på denna härne? sade en angenäm röst, med en västgötabrytning av det vackrare slaget, och en liten skorrning på r. Sex skilling i löst? inföll dalkullan, ack, söta jungfrun det har jag visst inte, men köp så gärna två ringar av mig, så går det jämnt till 12 skilling. Köp! köp! Nej nej men! hördes ifrån det nätta huvudet. Sergeanten, som stod bakom och blott såg nacken, hade inte annat märke på att svaret kom ifrån henne, än att huvudet höjdes framåt litet. Sergeanten steg nu muntert fram och sade: Tillåt, mamsell Vid (han hejdade sig) tillåt, hm, att jag köper de där två tagelringarna av den stackars dalkullan. Han lade en tolvskilling i dalkullans hand och tog utan vidare omständigheter de bägge svart-och-vita ringarna, som kullan höll upp i luften framför jungfrurna, i hopp om handel. Den skära såg litet förundrad upp på militären. Men han, inte brydd, tog genast den ena ringen, som hon förut hade valt, gav henne den och sade: Var det inte denna, som mamsell Sar hm var det inte just den här, som behagades? var så god, tag och behåll den. Jag själv behåller den andra. Flickan såg på honom med såsom han tyckte ganska vackra ögon. Ringen, som han räckte henne tog hon väl i häpenheten, men då han förmodade, att hon skulle sätta den på fingret, vilket hon själv ämnat den åt, märkte han, att hon i stället, utan att säga ett ord, drog sig sakta bort till relingen och släppte ringen i sjön. Prosit sergeant! sade han till sig, då han varseblev denna rörelse. Det vill säga så mycket, som att jag är ordentligt avbiten. Bravo junker! varför skulle jag kalla henne mamsell, då hon anlagt huckle och vill vara okänd? Man kallar en sådan du, snarare, om så skall vara: och varför bjuda en obekant flicka en ring? och det på däck? Fy skock, Albert! Han gick till den motsatta relingen och kastade även den andra tagelringen som han redan satt på sitt eget finger, i sjön. Därvid spottade han på salut-kanonen, som låg nära vid.
Den 12 §:n stadgar nemi. följande: »Alia i bypotheksbanken delegande hypotheks-föreningar ansvara, en hvar i mån af sin delaktighet i banken, för fullgörandet af de förbindelser, banken genom utgifna obligationer eller annorledes sig iklädt. Såsom säkerhet för dessa förbindelser skola anses och i sådant afs:de kunna användas: först de förskrifningar med åtföljande säkerhet i jordegendom, dem hypotheks-föreningarne för undfångna lån till bypotheksbanken afgifvit, dernäst bankens alla öfriga tillgångar, och slutligen (märken väl Mine Hrr) grundfonden, på sätt här nedan sägs.» Man finner således, att staten, genom den ifrågav:de grundfondssummans aflåtande, ej rimligtvis bör komma att förlora något, men då en sådan åtgärd ofelbarligen kommer att lända bypotheksbanken till gagn och gifva åt densamma ett kraftigt stöd, anser jag det vara i högsta grad orätt om staten verkligen ville undandraga sig från att i så obetydlig mån, sorn nu föreslaget bTifvit, medverka till ifrågav:de inrättnings uprättH. X. 6 82 D.en 8 September e. m. hållande, hvarföre jag på det lifligaste förordar bibehållandet af g:n, sådan den blifvit af Utsk:t föreslagen. Hr Åkerman: Jag för min del kan ej annat finna, 8n att stadgandet i denna g är ett af dem, hvars bibehållande är ovilkorligen nödvändigt för att befordra bypotheksbankens verksamhet. Lika med Gr. Mörner, anser äfven jag, att grundfondssumman, om man nemi. kunde antaga att den verkligen skulle komma att anlitas, blifvit allt för högt tilltagen; under sådan förutsättning skulle jag ej velat bestämma den till hvarken 8, 6 eller ens 3 millioner. Men just till följd af min öfvertygelse, att beviljandet af denna garanti å statens sida mera utgör en moralisk än verklig ansvarsskyldighet, att densamma blott är afsedd för att stärka inrättningens kredit på den utländska marknaden, tror jag man likaväl, utan att dervid riskera något, kunde hafva bestämt beloppet till 10 eller l. o. m. till 15 millioner.
I Kanton finnas talrika stenslipare och handelsmän, hvilka hufvudsakligast sysselsätta sig med förfärdigandet och försäljandet af prydnader gjorda af denna stenart, och man skattar den ofta högre än verkliga ädelstenar. Den var länge en så vigtig handelsartikel, att dess fyndort utgjort målet för egna karavanvägar, hvilka kommo in i Kina genom Yii-porten. Likaså tyckes bernsten skattas högt, i synnerhet bitar med inneslutna insekter. Bernstenen finnes ej i Kina, men införes från Europa, ofta förfalskad och inneslutande stora kinesiska skalbaggar med märken efter nålarna, på hvilka de varit uppstuckna. Andra mindre ädla, inhemska eller från främmande länder införda stenarter begagnas äfven, bland annat täta varieteter dels af talk eller såpsten, dels af pyrofyllit. Men arbeten af dessa stenarter stå ej i något pris, jemförligt med dem af nefrit. I samma handelsbod, der man åt mig försålde nefritstycken omsorgsfullt inlagda i särskilda askar, fann jag på bottnen af en dammfyld låda, jemte bitar af qvarts och allehanda annat gammalt skräp, stora, till en del utmärkt väl utbildade kristaller af klar, genomskinlig topas. Denna försåldes såsom qvarts för en obetydlighet. Dessutom tillhandlade jag mig ett par skulpterade topas-stycken, af hvilka det ena var en stor, ganska vacker naturlig kristall, på hvars ändyta fans ingraverad en kinesisk inskrift, som i öfversättning lydde: »bokliga studier medföra heder och ära samt göra mannen lämplig för hofvet». Det andra var en något blåaktig, tumslång topaskristall, på hvars ena sida en menniskofigur, kanske något buddahelgon, var utskulpterad. Stenslipningen bedrifves såsom hemslöjd, företrädesvis i en särskild trakt af staden. Verkstaden är vanligen belägen vid sidan af en liten handelsdisk, i ett mot gatan öppet rum på nedre bottnen. Stenarnes sönderskärning och slipning verkställes, såsom hos oss, med metallskifvor och smergel eller sönderstött korund, hvilken lär finnas i stor mängd i Kantons granskap.
Efter ett öfverenskominet pris mellan K. M:t och Kronan samt innehafvaren af det så kallade Kongl. Tryckeriet betalas nu åtta runstycken Ijanco för hvarje tryckt ark, i ett för allt, således papperet äfven inberaknadt, utom hvad sorn tryckes på Velinoch Postpapper, hvilka papperssörter särskildt godtgöras; Och ehuru, hvad visse författningar beträffar, upplagornes storlek någon gång är olika, lärer det vanliga vara att af författningar, hvaraf så kallad full utdelning sker, uppläggas mellan 5 a 6000 Exemplar. För att kunna ungefärligen beräkna hvartill tryckningskostnaden om året bestiger sig, hafva Riksens Ständer låtit inhemta en vederbörligen upprättad uppgift å gjorde Tryckeri-lefveranser under loppet af 10 år, eller ifrån den 1 April 1,811 till och med vden 31 Martti 1821. Det visar sig af denna uppgift att kostnaden för samma tid uppgår lill ett sammanräknad! belopp af 51,755 R:d 9 rst B:co eller elt medelbelopp af 5,175 R:d 24 sk, för hvarje år. Men då ifrågavarande uppgift endast innéfattar sådane författningar, som allmänejorts Sub Titulo Majestatis, och härtill lägges hvad från Collegier och andre publika Verk och. Myndigheter kan tryckas, så lärer med tillförr litélighec' kunna antagas, att Statens kostnad för tryckning af utkommande författningar uppgår till ett medeltal af 6.000 R:d Ehco årligen.
Bergström i Falkenberg aflåtet enskildt bref, Stenberg erkänt sig hafva af borgmästaren Bergström emottagit ”skrifvelse med åtföljande 600 r:dr b:ko ”för herr öfver-jägmästaren Kjellsson”, samt, jemlikt ett bemälde Stenbergs bref till borgmästaren Bergström af den 7 Mars 1835, den förre, jemte förmälan, att göromålen dels i och för beredelserna till Lånekontorets revision och dels under sjelfva förrättningen nekat och nekade honom att kunna göra den uträkning och den afsilning, borgmästaren uti skrifvelse af den 23 Februari sistnämnde år begärt för öfver-jägmästaren Kjellsson, yttrat: ”Emedlertid erkänner jag emottagandet af de med ”brefvet den 15 Februari förlidet år insände 600 r:dr b:ko, hvarmed ett lån på ”430 r:dr är kontant inbetaldt, och resten afskrifvet på andra lån. Nämnda lån vay ”i Kjellssons namn, med borgen af Rhoda och W. Hallander, hvilken således är ”ifrån ansvarighet för densamma”.
Om sådant skedde samtidigt med anläggandet af chausséer, vore derom intet alt säga, enär förbättrade vägar då vore alt emotse; men detta ifrågasattes ej, och det obetydliga beloppet, hvartill vägpenningarne af Utskottet bestämmas, ådagalägger mer än tillräckligt att derom icke kan blifva fråga: jag fruktar att vägpenningarne, efter afdrag af uppbörds-kostnaden, flerestädes skola lemna föga öfverskott och således i fråga om vägunderhållet bli(v a lill ringa båtnad för de väghållning.—skyldige, som likväl skulle vid hvarje resa utom häradet erlägga vägpenningar. För det närvarande har jordbrukaren åtminstone, såsom ersättning för det onus, han får vidkännas, den förmån, att få färdas fritt pä de allmänna vägarne, utan att tidt och olla hejdas af bomvaktare. Om han hädanefter, med bibehållande af sin skyldighet, måste vid resa utom häradet erlägga afgift, ulan alt vägarne i väsendtlig mån förbättras; månne han skall prisa föiändringen? Man torde halva löreställt sig, att det hufvudsakligen skulle blifva desåkallade resande, som komme att genom vägpenningarne bidraga till väg-underhället. Men erfarenheten ä de ställen, der vägpenningar uppburits, har visat att de »resande» utgöra den utan all jemförelse minsta delen af de trafikerande, som mest består af allmoge. Det är således denna, som inom egen kommun fortfarande lår vidkännas väghällnings-skyldighelen och tillika skall lemna de största bidragen lill kostnaderna i andra kommuner. Sammansatta Lagsamt Allm. Besvärso. Efcon.-Utskollels Betänk.
Af handels-societeten härstädes har till understöd för behöfvande af dess medlemmar blifvit år i83o inrättad och den 12 Februari 1831 af Kongl. Maj:t i Nåder fastställd en pensions-anstalt, hvars fond, redan uppgår till 2,666 R:dr 32 sk. Banko, och utdelas, af årliga räntan, 120 R:dr 20 sk., såsom pension åt fyra enkor och 20 R:dr såsom gratifikation åt en ofärdig flicka. Särskilt© prohibitive författningar till fördel för staden finnas icke. I afseende å statsbidragen åberopas sluteligen tabellen, enligt hvilken uppskattnings-värdet sedan 1828 ökats med 28,000 R:dr, egentligen å hus och tomter; varandes bevillningen, likasom i Gefle, ökad för person och egendom, men minskad för Borgerliga rörelsen. Summan af stadens alla statsbidrag utgör nu 7-,738 R:dr. Gefle Slott å Lands-Kansliet och Lands-Kontoret den i5 Aug. 1833. ERIC SPARRE. J, G. STRANDBERG. OLOF af GEIJERSTAM. Landth. Fetiiärs-Berättelse för Gefleborgs Län. 6 Uträkning som visar Medium af nedanskrifne För Ai 1828. Q, n> CO 0 sr P Cfc 0. En Tunna Hvete * * • 0 • « 9 8 24 En Tunna Råg med 4 kappar på Tunnan 6 32 , 6 32 En Tunna Korn Dito * 6 5 16 En Tunna Ärter . 8 IG 6 32 _ En Tunna Hafra . • • 0 3 24 3 24 En Tunna Blandsäd 1 Korn och \ Fläsk . • é. m . 2 38 Ett LM.
Jag har, ännu som barn, hört Gyllenborgs förträffliga fabler, Creutz’ Atis och Camilla, Oxenstjernas Skördar och Dagens Stunder, Kellgrens och Leopolds bästa stycken mer än en gång föreläsas, njutas, beundras. En gammal vän af huset, som ofta besökte oss, var dervid vanligen föreläsare. Den samme har jag hört ur boken öfversätta Marmontels och Fru Genlis Conter. – De främmande nyare språken blefvo oss ej obekanta, under det för gossarna Latin och Grekiska, hemma och i skolan, gick sin vanliga gång. Mina systrar och deras unga väninnor hade aldrig bjudit till att pladdra ett ord Fransyska. Men de läste Fransyska böcker. Senare kom Tyskan in, ej utan någon opposition. Men hvad skulle man göra? Sedan en äldre vän och slägtinge, far till döttrar, hvilkas besök hörde till husets högtider, sjelf, såsom man, lärde sig språket och deri innan kort bragte det så långt, att han föreläste oss sin egen öfversättning af Schillers Don Carlos. Jag minnes med hvilken förtjusning jag åhörde honom. Han blef sedan min Svärfar. Han spelte tillika Violoncell, såsom ingen i Sverige: en af de rikast begåfvade naturer, som jag någonsin lärt känna. Både jag och min bror togo hustrur ur denna krets af förvandter och leksystrar. Och vi ha ej haft skäl att ångra oss. Skulle jag ej säga ännu ett ord, om all den musik som klingar till mig från min barndom? – Tag då emot, i grafven, min första tacksägelse, du min goda, gamla, halft döfva, älskade Moster! hvars kärleksfulla nit redan satte mina fingrar vid sex års ålder på klaveret, och ej förtröttades; ehuru det i början ej smakade mig bättre, än att jag vid speltimman tog min flygt ut genom fenstret. Hvad har jag dig ej att tacka! Hvilken välgerning är större än meddelandet af en ädel konst, källa af rik njutning för lifvet!
Då härvid det af Hr Stjernsvärd framsläldta förslag begärdes på bordet, förklarade Hr Gr. o. Landtm., det han ansåg remissen af en motion icke kunna föranleda till nya frågors väckande,. men att deremot intet hinder vore för att Hr Stjernsvärds nu afgifna anförande kunde åtfölja remissen till LagUtsk., såsom ett serskildt yttrande öfver Frih. Leijonhufvuds förevar:de motion. Hr Stjernsvärd: Jag tror, att 56 § Riksd.Ordn. berättigar mig att såsom ny motion afgifva det af mig uplästa förslaget, enär Frih. Leijonhufvuds motion innefattar ett härmed sammanhängande redan uptaget ärende; men om R. o. Ad. icke gillar denna min åsigt, anhåller jag, att mitt nyss afgifna yttrande jemte dertill hörande förslag måtte till vederbörligt Utsk. få åtfölja remissen af Frih. Leijonhufvuds motion. Hr von Knorring, Erik Oscar: Jag vill icke yttra mig i afseende å Hr Stjernsvärds nu gjorda förslag, men anser mig böra fästa upmärksamheten deruppå, att nämnde ledamot oriktigt upfattat motionärens mening i afseende å den vakansafgift, som borde tagas till grund för bestämmandet af den summa, som skulle erläggas för befrielse från beväringsskyldighetens fullgörande. Motionären har nemi. ej afsett. den vakansafgift, som direkte ingår till K. M. och Kronan, utan den ständiga vakansafgift, som erlägges för de nummer inom reg:tena, hvilka anses böra stå vakanta och hvilka afgifter användas till löner åt Spelet och för andra ändamål. Sä betalas t. ex. vid ett Kavalleri-reg:te 150 R:dr för häst och karl samt 110 R:dr b:ko för bara karl. Vid ett Infanteri-reg:te erlägges i vakansafgift 51 R:dr, samt varierar emellan 50, 60 och 70 R:dr b:ko.
Skalden uppräknar där med ett slags trotsigt välbehag alla de anledningar till ängslan och oro, hvilka reste sig vid tröskeln af året 1832: insurrektioner, revolutioner, utländskt krig, borgerligt krig, kolera, brytning med främmande makterna, resning af hemliga sällskaperna, brist och hungersnöd, allmän ruin både för staten och enskilda; — det är att rysa åt! Na väl, i trots af allt sådant, var ända ifrån början af november den första frågan, när två personer möttes: » hvad nytt om Robert? — Månn; tro det kan vara möjligt att få en plats till första representationen? — Alldeles omöjligt! redan för Çorton dagar sedan är allt ut-såldt för de femton första! &gt; Som ni ser äro parisarne alltid desamma, och när Bismarck, Moltke, Gambetta, Raoult Regault,nederlaget och belägringen, de fem milliraderna och kommunen med blod och brand icke förmått ändra dem, sä ändra de sig aldrig! Anmärkom dock en väsentlig omständighet, hvarför-utan återstoden af min berättelse skulle förefalla allt for osannolik. Huru stor än nyfikenheten var, som uppväckts af titeln Robert-le-Diable, så förträffligt passande för en tidpunkt, då medeltiden, romantismen och aet fantastiska hade bemäktigat sig alla sinnen, så var det ändock mycket mera vid kompositören sjelf, som intresset fäste sig. Meyerbeer var ännu icke, långt därifrån, en stjärna af första storleken. Hans namn var i Frankrike icke ens kändt mer än af några musikälskare. Hans bästa operor, II Crociato, Margareta af Anjou, stälde honom bland Rossinis imitatörer. Det är då lätt förklarligt, att hans snille mötte många misstrogne, att hans framgång syntes tvifvelaktig, att hans egen oro var ganska liflig, och den ringaste ogynsamma tillfällighet ökade hans ängslan. Om det är sant, såsom vi ju alla veta, att äfven när han stod på sjelfva höjden af sin triumf och sin ära, ett intet var nog att uppröra Meyerbeer, så kan man lätt tänka sig, hvad dessa väntans dagar skulle vara för honom.
S. D. A nyo föredrogs meddeladt Utdrag af Hedervärda Bonde-Ståndets Protocoll den 29 sisllidne Januarii, med inbjudning till Med-Stånden, att förena sig i Bonde-Ståndets, vid föredragning af Lagsamt Allmänna Be varsoch Oecönomie-Utskottens Utlåtande, N:o 41» öfver anmärkningar vid Utskottens Betänkande, N:o 20, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående det vid sista Riksdag framställde förslag till en ny Stängsel-Förordning, fattade beslut, att afslå den af Utskotten tillstyrkta ändring af 5 §. i Kongl. Förordningen, angående stängsel-skyldigheten, den 9 Februarii 1802, och att i öfrigt bifalla Betänkandet N:o 41; men Ståndet fann icke skäl att inbjudningen antaga. S. D. Föredrogs å nyo Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens Betänkande!! och Memorial: N:o 42> * anledning af Prut. Vlcir. d. 9 Febr. 1835.
1 aflägsnare orter från Hufvudstaden matte den närandes förlägenhet vara ännu svårare, i saknad af tillräckligt antal afnämare, som consumera åkerbruksoch Landtmannaproducterne, hvilka sednare, i anseende till bristanne afsättning flere år å rad icke ägt det värde, som jordbrukaren af sin egendom och sine derpå nedlagde penningar bordt påräkna, i förening med trefnad 0^1 bestånd samt möjligheten att erlägga de utskylder honom affordras, J»g instämmer väl uti Herr von Hartmansdorff^ yttrande, ”att om det är svårt, att förmå ofrälse personers barn att återvända till näringarne, så bör det vara svårare att förmå dem sorn blifvit födde till adelig sköld och hjelm att taga till spaden och verktygen;” men jag tror ock, att om någon olägenhet för samhället skulle uppkomma meddelst tillökade adelsman, sådan endast kan inträffa i händelse det af Kongl. Maj:ts nåd förundta Adelskapet föranleder till utrustande af lysande Equipage och en till andra yrken användbar betjening, må hända tiilökt för glansen af det nya namnet samt dymedelst likasom bibringar arftagagaren af Adelskapet i tanke-utvecklingens åU der åtrån att häldre äga pragtfulla livréer och Dea 19 Mur lii, måltider, än begär att vid plogen eller annan näringsgren förtjena tarflig utkomst, och i sådant fall torde en Adelig värdighet blifva af menligt inflytande på samhället, hvars bestånd så betydligt beror på sparsamhet hos den enskiite samt afskaffände utaf lux och fåfänga. För min del kan jag ej inse huruledes ett ökadt antal af några och 50 Adelig* ätter under de sednast förflutne 5 åren, då deremot några och 30 sådana ätter utgått, kan verka så ofördelaktigt till förminskning af den tärande classen, att Riksens Högioflige