Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessutom torde, hvad som dock undfallit Utsk:s upmärksamhet, dessa under-afdelningar blifva i ett annat fall svåra att tillämpa, emedan enl. gällande författningar allmogen har rättighet, att få afkortning för ett visst antal barn, och om afkortningar skola göras på talen 37, 19 till och med 25, är sådant overkställbart med mindre än att antingen kronan eller den skattskyldige kommer att derpå förlora. På grund af alla dessa skäl, anser jag de föreslagna summorna böra upställas i jemna 10-tal och yrkar derföre återremiss. Gr. Björnstjerna: Jag har redan erkänt, att Utsk. handlat rätt, detta hindrar dock icke K. o. Ad. att stanna i ett ännu lämpligare beslut. Man säger, att E. St:r icke så skulle kunna förfara. Om K. M. i Sin Propos. beräknat statsinkomsterne så och så, kan detta förhindra E. St:r att säga, nej, vi beräkna dem så och så. En talare har sagt, att någon delning af 37 öre icke erfordras. Personer finnas, hvilka hafva rätt till nedsättning af mantalspenningarna till då upkommer 18|- och icke 19 sorn Utsk. föreslagit. Att 19 är mera än \ af 37 lärer icke kunna bestridas. Olämpligt Den 4 Mars f. m. 37 mäste väl vara att såsom beskattningsgrund antaga en så besynnerlig siffra som 37. Då nu den af mig föreslagna förhöjning till 40 är så ringa, kan man väl icke påstå, att den blifver tryckande för Svenska folket. Jag anhåller om återremiss. Hr Liljehöök, Carl Berthild: I förslag som Gr. Björnstjernas, men Utsk. ansåg sig icke böra frångå afdelmus. Hvilka siffror, som än upställas, är fullkomligt likgiltigt, ty den skattskyldige får på sin debetsedel upförde ieke blott mantalspenningar utan äfven andra afgifter så att slutsumman ändå upgår till jemn summa. Jag får dessutom fästa Gr. Björnstjernas upmärksamhet derpå att enl. en gällande författning skola alla bråk bortkastas och om de upgå till £ och deröfver, antages närmaste siffertal.
Bcvilln.-j Bagsamt Mm. Besv.- o. Ekon.-Utskotlens Betänkande^ N:o t. 1 Tryckjel och Bättelser I Bevillnings-j Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi Utskottens Betänkande N:o 1, angående grunderna för rättigheten att tillverka och omdistillera samt i minut försälja bränvin, äfvensom för beskattningen dervid: i Friherre Raabs , A. C., reservation pag 20: 4:de .raden står: 3 sk., läs: 3 runstycken; i förslaget lili förordning, angående tillverkning och om distiller ilig af bränvin pag. 4, § 7 moni. 1, står (på 12:te raden i fråga om mäsk värmare): hdels läs: hdels; i 11 § 1 morn., pag. 6, 3:dje raden står: företes, läs: förete; i förslaget till förordning, angående försäljning och transport af bränvin uti 8 § 1 morn., pag. 35: 1 i:Le raden, står: vederbörlig, läs: vederbörandej samt uti 39 §: eftcrlemnad, läs: efterlefnad. Bih. till R St. Bevillnings-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ehon.-Ulsk. ' Ank. till Exp. Utsk. den 19 Juni, kl. 10 f. m. Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Sammansatta Utskottens Betänkande J\° 1. angående grunderna för rättigheten att tillverka och omdistillera samt i minut försälja bränvin, äfvensom för beskattningen dervid.
(Så t. ex. har han supplerat sin korta dagboks-uppgift om Carl XII:s död med en ritning, som föreställer en fallande, och i fallet afbruten, pelare). Eller – såsom det heter i lärostycket ”Förtjensten” – sjunga med en ”nyttigt ljuf röst”. Leopolds bekanta uttryck om Shakspeare (”litteraturens skogsmenniska”), i ett utlåtande, hvarom mera framdeles. För sin del, tillade Leopold sedermera Tasso och Wieland. Med den förre blef han dock aldrig fullt belåten. Se t. ex. i boken Maximum seu Archimetria, sid. 1000 Rdl. Banco. Denne Beijer, till hvilken åtskilliga bref från hans mästare finnas tryckta, är författaren till den ypperliga, i Amsterdam 1779 utgifna, Index in Opera Swedenborgii Theologica tripartitus; ett redan under Swedenborgs lifstid börjadt jätte-arbete, hvarmed han var i tretton år sysselsatt. Just som han hade afsändt det allrasista correctur-arket, sjuknade han samma dag, och lades på sin dödsbädd. Farbroder till de verldsberömda bröderne August Wilhelm och Friedrich. Se ”Passionerna”. Då Lector vid Göteborgs Gymnasium; sedermera Kyrkoherde i Kumla och Halsberg; slutligen Biskop i Calmar (död 1807). Var en bland Stiftarne af Göteborgska Vetenskapsoch Vitterhets-Samhället. Har, utom åtskilliga andra – större och smärre – skrifter på vers (bland hvilka ett Tal på K. Gustaf III:s födelsedag just år 1777), äfven författat ett ”Tal öfver det dyra Återlösningsverket”. Troligen är det i anledning af detta (kanske ock af några bland de smärre skrifterna), som han af Thorild besjunges såsom ”den helgade Skalden”. Hvarom vidare förtäljes i detta lilla – omkring midten af 1780-talet diktade – anakreontiska qväde: Nektar äro halfstulna kyssar; Våldets tränga ej in i själen, Och de lättas ljuflighet dufnar. Eos, Eos! men alla dina – Lätta, stulna, våldsamma – kyssar
Från Högv. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets nedannämnde Utlåtanden och Memorial: N:o 148, i anledning af väckt motion, angående upplåtelse åt Kongl. SerafimerOrdens-Lasarettet af plats för tvätt-inrättning från Kongl. Maj:ts och Kronans, af Kongl. Karolinska Mediko-kirurgiska Institutet disponerade, egendom N:ris 1 och 2 i Qvarteret Glasbruket å Kungsholmen, samt i sammanhang dermed beviljande åt nämnde Kongl. Institut af anslag, motsvarande den hyresafgift, som för nämnde plats nu erlägges; återre mitterades. N:o 149, i anledning af väckta frågor om förändrade beskattningsgrunder för mjöloch såg-qvarnar, samt om ödes-qvarnars befriande från grundskatt; bifölls. N:o 150, i fråga om ytterligare anslag till uppförande af Cellfängelser; bifölls. N:o 151, angående extra stats-anslag till föremål, tillhörande Landtförsvars-depar tementets handläggning. Mom. a och b af Usta punkten lades till handlingarne och blef detta Utlåtande i alla öfriga delar af Ståndet bifallet. N:o 152, angående extra stats-anslag till föremål, tillhörande Sjöförsvars-departe mentets handläggning; bifölls. N:o 153, i anledning af återremiss å Utlåtandet N:o 78. Lades till handlingarne. N:o 154, i anledning af återremisser å Utlåtandena N:o 75, angående medels anvisande till lån för kyrkobyggnader, och N:o 77, angående ett föreslaget lån till Oscars församling i Kalmar län. Lades till handlingarne. N:o 155, i anledning af återremiss å Utlåtandet N:o 58. Lades till handlingarne. N:o 156, med anledning af erhållna återremisser i fråga om det för staden Kristianstad begärda ytterligare låneunderstöd.
Har det »gått»? Nej, ty hr Strindbergs förmåga och underbyggnad sträcker sig icke längre än till vara missnöjd och skrifva mer och mindre rafflande noveller. När Strindberg börjar politisera, resonnera och komma fram med positiva idéer och förslag till något nytt i stället för det gamla, blir han tråkig och »går» icke längre i bokhandeln. Men då får han icke heller någon förläggare, ty förläggaren vill att han skall »gå». Jo, kanske dock hr Strindberg kan åstadkomma något annat som »går», än giftashistorier, om han nämligen gör sig till förespråkare för socialism och nihilism i samma stil, som han gjort sig till förespråkare för liderlighet. Det kan ju också blifva rafflande. Förläggaren; ja, han är också en betydande orsak till att vår litteratur riktats med dessa smutshistorier och dessa usla åsigter, som förstöra den uppväxande ungdomen, och hans skuld är dessutom större än författarens. Strindberg bekänner ju om sig sjelf, att han är genomsjuk, med förstörda nerver, och således i egen hög person just ingen lefvande rekommendation för det lefnadssätt han rekommenderar. Han är ju alltså i viss mån otillräknelig, om man bedömer honom som menniska och icke helt objektivt som författare. Men just derför är det också förläggaren, som får bära drygaste skulden för detta författareskap. Utan honom hade det icke blifvit af. Hr Albert Bonnier, ordföranden i Svenska Bokförläggarföreningen, tillkommer äran af att denna litteratur sett dagen. Om också hr Bonnier för egen del är, hvad man brukar säga, »utan alla principer» – det vet jag nu icke, ty jag känner icke hr Bonnier personligen – är det i alla fall hårdt när oförklarligt, hur hr Bonnier kan våga sätta sitt anseende såsom förläggare på spel till den grad, som han gjort, när han förlagt Giftas, Tjensteqvinnans son och Jäsningstiden. En förklaring har jag visserligen hört, hvilken man och man emellan går och gäller för hvad den kan. I sitt »Nya riket» har hr Strindberg egnat ett kapitel, kalladt »Moses», åt en blodig satir öfver judarne. I hans senare på hr Bonniers förlag utgifna smutsskrifter låter det deremot på ett annat sätt.
Afskaf» fandet af den sistnämnda, hvars cubiska innehåll är 48 kannor, medforer ingen slags nytta, oredan kommer från namnet tunna som lika burits Betänkande om Mätt, Mål och Vigt. 315 af 63 kannors målet. Om detta, på sätt ofvan» före är föreslaget, i statsmålet bortlägges , så är dervid all oreda upphäfven. Då packtunnan icke är annat, än ett krönt packkärl, i hvilket varor försäljas, som icke på annat, sätt uppmätas, såsom sill, lax, strömming, tjära o. d. och som i alla fall till säkerhet för köpare tillika böra uppvägas, så kan den alldrig vara tillåten, att bruka såsom målkärl i salubod, på torg eller i hamnar, der all uppmätning måste ske med statsmålet och dess afdelningar. Packtunnan blir således för torra varor hvad ankare, fat och åm äro för de flytande, endast ett krönt förvaringskärl, men ej ett målkärl. Hvad sluteligen, vid längdmåttet, verktu men beträffar, som har lika namn af tum med decimal-tumen , så behöfver intet särskildt för dess afskaffande stadgas, emedan den alldrig nytt. jas annorlunda, än sorn enskildt måttstock, likasom famnen. Statsmålet och Statsvigten torde böra anbefallas till nyttjande i statens räkenskaper, samt vid alla de tillfällen der allmänna authoriteters åtgärder fordras, såsom vid upphörd, vid angifning till utoch ingående tull, vid afslutanda af köp genom Mäklare, vid auctioner förrättade genom statens ombud eller i kraft af damfäste Utslag, i räkningar öfver leverancer till Kongl, Maj:t och Kronan , med ett ord , der staten på något sätt deltager i transactionen.
December nästlidet år till Rikets Ständer aflåten nådig Proposition (N:o 76) meddelas, hurusom Konsistorium i Skara uti skrifvelse den 14 i samma månad i underdånighet anmält, att Adjunkten vid Skara högre Elementar-läroverk, Magister Johan Mosell, — som, född den 16 Januari 1818, med höstterminen 1847 anställdes såsom duplikant vid Mariestads skola och sedermera tjenstgjort i egenskap af vikarierande lärare vid stiftets läroverk, till dess han den 1 Juli 1853 fick tillträda en ordinarie Kollega-beställning vid läroverket i Alingsås och den 15 December 1854 utnämndes till Adjunkt vid det i Skara, — icke långt derefter blef, till följd af sinnes-sjukdom, urståndsatt att sjelf bestrida sin läraretjenst, hvilken derföre måst uppehållas genom vikarier, till hvilkas aflönande Kongl. Majit, sedan Rosell blifvit såsom ordinarie patient å Wadstena hospital intagen, genom nådiga Bref den 12 December 1856 och den 15 Oktober 1858 medgifvit, att bidrag finge tills vidare af allmänna medel utgå, så att de, inberäknadt fjerdedelen af Rosells egen lön, åtnjutit ett belopp, motsva - 64 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 152. rande det för Elementar-läroverkens lärare i lägsta lönegraden fastställda.
M:ls disposition, för befrämjande af ärendenas gång inom kanslislgraden. d) Dä den i Advokatfiskalskontoret anställde vice Advokatfiskal göromål, hvilka, enligt Instruktionen, beslå'i granskning af Revisions-konlorens aktoratsräkningar, deras sammanfattning, jemte Advokaifiskalskonlorels enahanda räkning uti så kallad generalräkning samt i öfrigt biträde åt Advokat-Gskalen, vore af beskaffenhet, alt desamma lämpligen kunde uppdragas åt den till tjenstgöring i Advokatfiskalskontoret antagne kanslist, har E. K. M:t hemställt, att vice Advokalfiskalstjensten vid nuvarande innehafvarens afgång måtte indragas samt, i stället för bemälde Kanslist, som skulle öfvertaga vice Advokatfiskalens åliggande, å stal uppföras 1,000 R:dr såsom lön samt 300 R:dr såsom arfvode och ersättning för renskrilhing, eller tillsammans ett belopp af 1,300 R:dr R:mt. Jemte det Rikets Ständer bifallit E. K. Mils nådiga framställning, i hvad densamma alser vice Advokatfiskalstjenslens '^indragning vid nuvarande innehafvares afgång och göromålens ölVerflyttning på en i Advokatfiskalskontoret anställd kanslist, hafva de aflöningsförmåner, E. K. M:t för kanslisten äskat, eller 1,000 R;dr såsom lön och 300 R:dr såsom arfvode och ersättning för renskrilhing, eller tillhopa 1,300 R:dr R:ml, blifvit af Rikets Ständer beviljade, dock så, att della belopp först utgår sedan nuvarande innehalvaren af vice Advokalfiskalstjensten derifrån algått och då de i afseende å vice Advokatfiskalsgöromålen föreslagna förändringar komma alt vidtaga, på sätt tabellen närmare utvisar.
Kommando-expedition, Sjoförsvars-departe mentets » 109—110. Utlåtandena. Kommissariatet, General-krigs.■ — Iionvoyi Konsistoriernas räkenskaper Konsulats-fond, Sveriges och Norriges gemensamma Kontrollverket Konvoy-kommissariatets fonder Kopparbergs läns afviltringsverk . Korrektions-inrätlningarne Kreditivet, mindre — neutralitets Kreditiv-fonden, f. d. spanmålsKreditiv-medel tili försvars-verkets fullständigare ordnande Krigs-akademiens räkenskaper Krigs-kollegii räkenskaper Bilagorna litt. G. H. och I. vid — Aflönings - af delnings räken skaper —• Artilleri-af delnings dito Bilagan litt. I. vid — For lif k ations-afdelnings rä kenskaper — förvaltning, särskilda kas sor och fonder under — hufvudbok och bokföring — inkomster och utgifter, bi lagorna litt. G. H. och I. vid — Intendents - a/delningens rä kenskaper Krigs-kommissariatet, GeneralKrigsmanshus-kassa, Wadstena Krigsmans-kassan, AmiralitetsKronans hus i Stockholm, Ofverståthållareembetets Kanslis räkenskaper för Kronoarbets-korpsen Bilagorna litt. N. och O. vid Kronohäktena Bilagorna litt. N. och O. vid Krono-inspektion, Avesta — magasin, Umeå — räkenskaper, Stockholms stads Krutoch salpeter-forsäljnings-medlen Krut-tillverkningen sid. 85-93. 243—244. — 285 — Kevisions-berättelsen. Utlåtandena. Köping och Hult, jernvägs-anläggning mellan Landtbruksakademiens räkenskaper Landtbruks-instilut, Ultuna Landtmäteri-konloret Bilagan litt. P. vid Langska leslaments-fonden, bilagan litt. L. vid '•••
Det största nöje Falun hade att I&gt;juda p$ var dock griifbcsöket. T5nk dig flir: kornas kRnalor vid att klYda sig i grufdtigt och att som Sigrid fi bira det ena 1) losset och d börja den hemlighetsfulla vandringen i mörka g h g a r och kiYttra i stegar och trappor! Entusiasmen Iiröt ut nederst i bvufvan, der den ena s811gen aflöste den andra, t. o. m. gick af stapeln. Sedan iii varit nere i grufvan, fingo vi bese hyttan och alla verkstYdemn, eftersom vi ind9 .bara vore fruniiin~ner~. Sedan ri l e m ~ Falun, t vor0 vi innu en g9ng i jordens innandöme, nien den phgen i Siiters sköna dal. Den z och jag tror, att vi alla kom~na att berara resan i kirt minne. För Dagnys läsare torde det cj vara obekant, att sistlidne vinter här i hufvudstaden bildades en förening för främjande af skolungdomens sommarvandringar. Den i ofvanstaende bref skildrade feriefarden möjliggjordes genom ett understöd, som nämnda förenings styrelse godhetsfullt beviljade. Detta understöd lemnades for att söka f3 fotvandringar i gång äfven bland den qvinliga ungdomen, men styrelsen hoppas, att en särskild qvinlig styrelse matte bildas for att taga flickornas fotvandringar om hand, då den nuvarande styrelsen har ett fullt tillrkkligt fält for sin verksamhet bland gossarna. D i vi alla veta, att vara skolflickor om vintern föra ett vida mer instangdt lif än gossarna, ar det ju tydligt, att om nigra framför andra behöfva litet sfriluftslifs om sommaren, är det just flickorna. Sjelf har jag varit vittne till den nytta och gladje mina unga reskamrater haft af att f8 blicka litet in i den verld, som finnes utom de tranga gränser, inom hvilka de vuxit upp. Det vore derfor val, on1 man tänkte p3 att bereda äfven flickskolornas lärjungar tillfalle att göra sommarvandringar. E.
(städar och röjer på skrifbordet; stöter af våda omkull ett glas med (blir tyst, drar sig uppåt fonden). Det bär är göra för en karl som jag! Här skall jag sitta hvar enda dag Ocb skrifva räkningar på silfverstopen Från kyrkan den ocb för klostret det; Man visar mig redan tillbaka i hopen Se'n munkaligan jag gjorde bet Vid disputationen. Men då, kan tänka, Då skulle jag främst för att klä skott, Man tvekade ej den äran mig skänka; Då var jag så präktig i stort som smått! Man ville mig ha som en jagthund i koja Till reds och redo att släppas på spår, Men på bytet endast han skälla får Och sedan krypa helt lugnt i sin boja! Här ligga mina böcker så tysta och glömda Och dammet snöar på deras blad; Mäster Olof. 50 Der står han och ergar, min alidad Och stirrar enögd på verldar drömda, Och jag, som ville de gåtor lösa Och utur vetandets brunnar ösa, Jag sitter här som en möglad slaf, Och prentar siffror och skrifver af! För djefvulen med skräpet! Det finnes en pligt Långt högre än pligten: den heter min pligt! CHRISTINA (tar upp papperen, räknar dem och lägger dem på bordet.) (Kastar räkningarna utåt golfvet.) Nu har du bara fjorton åter! Du påminner mig om mina skyldigheter. Hur kan du tro det? CHRISTINA. (Hon tar sitt sticktyg och sätter sig bredvid Olof.) OLOF. Hvarför arbetar du alltid så flitigt? OLOF (skrifver). Det är menniskans pligt att arbeta! Är det din pligt att sticka? Det kan jag icke förstå! OLOF. CHRISTINA. CHRISTINA. OLOF. Vet du för huru mycket silfver det ligger i Sankta Clara klosterkyrkas södra hvalf? Nej, min vän! Hur skall jag veta det? Säg då! Tiotusen daler! OLOF. CHRISTINA. OLOF (räknar). Är det mycket eller litet? Var tyst! Är det svårt att sy? Jag stör dig? Inte mig! Tala du! CHRISTINA. OLOF. CHRISTINA. OLOF.
Så lyda orden: »Har oek sät »tet mångenstädes hitintills icke varit det rätta, så innebära de »stora förändringar i vårt kyrkoskick, hvilka blifva en följd af »den förändrade lagstiftningen i den religiösa frågan, en långt »kraftigare maning till visligt och nitiskt arbete än någon skrif»velse från R. St:r, vare sig för eller emot katekesens utanläs»ning. Det är icke allenast ovanligt, utan äfven för mig i hög grad glädjande att höra, att just från det Högvördiga Stånd, som egentligen motsätter sig all religionsfrihet i Sverige, erhålla det medgifvande att en sådan frihet, äfven så modifierad som den här i landet blifvit, dock kan antagas böra verka till en bättre och mera nitisk kristendoms-undervisning. Om reservanten haft rätt i detta påstående, hvilket jag ingalunda vill bestrida, så bevisar just detta, att af den täflan, som måste uppstå mellan de olika troende, ovilkorligen mera nit och drift i undervisningen alltid skall komma att blifva en följd. Jag tror likväl icke, att detta behöfliga nit kan tillräckligt frammanas under de inskränkningar, som vid nuv:de förhållanden ega rum, utan att man ännu har några serskilda föreskrifter af nöden för att liksom framdrifva detsamma. Jag förenar mig med Hr Tersmeden, emedan man genom det af honom framstälda förslag obestridligen vänder sig mer till barnens förstånd än till deras minne. Hr Carlheim-Gyllenskjöid: Jag kan ingalunda med gifva riktigheten af den siste talarens påstående, att nemi, den strid, som här föres, egentligen är en strid ronde metod och dogmers lärande utantill. Den afser, enligt mitt förmenande, egentligen att bibringa barnen en lefvande, för tid och evighet gagnande kristendomskunskap.
Denna rättighet kan ej upkomma genom ett förbud att höja den, ty detta förbud har ingen annan motsatts, efter sund logik, än — rättigheten alt höja Tullen, hvilken genom detta förbud blifvit hämmad. — Är Tullens sänkning ingenstäds i Grundlagen medgifven med uttryckliga ord såsom en rättighet, så existerar den icke. Den kan ej upstå genom en indirect salts, upkommen genom ett origtigt sätt att göra analogier. Friherre Cederström: Det är i anledning af de två sista Talares yttranden jag begärt ordet. Svenska Folkets representanter år i8oc) anade icke möjligheten deraf, alt denna representation år 1829 skulle anse skadligt för delta folk, att få nedsat - 256 Ben 26 Februavii e. m. ta statler. Således kunde de icke tänka sig möjligheten af den tydning* att Rikets Ständer, om Styrelsen funné afgifter kunna nedsättas, icke skulle tillåta det, till allmän nytta för Samhället. Herr Lefren: Jag ser mig nödsakad förklara, hvarföre jag ansåg likgiltigt, hvilkendera redactionen antoges. Om i den nya §:n stått: ej må några afgifter kunna höjas eller sänkas; då skulle jag ansett detta förslag innefatta en redactions-forbättring. Men som det icke så är, finner jag éj heller någon nödvändighet, att antaga en så kallad bättre redaction, som likväl icke är bättre, än den.gamla. Många ropade på proposition. Herr Tham: Om Konungens rätt att sänka Tullen, finnes icke taladt på något ställe i Grundlagen, hvarföre ock Ständerne vid sista Riksdag, serskildt öfverlemnade till Konungen denna rättighet. Jag anser derföre nyttigt, att den nya §, antages, för ått få någonting bestämdt i den vägen; ty i det skick Grundlagen nu är, kan detta ämne icke afgöras annorlunda än genom Konungens sanction. Jag anhåller derföre om proposition till bifall å den nya redactionen. Hans Excellence Herr Grefve De la Garcliej Jacob: Jag kan ieke alldeles dela sam - Den ä6 Februarii e. m. samma tanka, som Herr Lefren. Jag finner den gamla redactionen högst otydlig, den sednare deremot ganska klar.
Då den 1858 nådigst förordnade komité för beväringsskyldighetens ordnande tillstyrkte dessa förändringar, och föreslog, att alla »utskrifningsskyldige som icke genom lyten, sjukdom eller kroppslig svaghet äro »till krigstjenst oförmögne eller otjenlige», borde, utan afseende på längd godkännas, bland annat derföre, >att trossen, sjukvården o. s. v. fordra en talrik och till väsendtlig nytta varande personal» »på hvars längd ingenting beror»; — så föreslog komitéen på samma gång, att de godkände beväringsskyldige skulle delas i tvänne delar, hvaraf den förra, som uttogs 52 efter längd och dervid det gamla b eva ringsmåttet vore det minsta, borde undergå vapenöfningar, men den andra delen under fredstid vara från vapenöfning befriad. Att under sådan förutsättning nedsättning i fordringarna på manskapet kunde medgifvas, är påtagligt. Men denna föreslagna indelning blef icke godkänd. Alla skulle vapenöfvas och deraf synes äfven hafva bort följa, att alla skulle vara till krigstjenst duglige. Det oaktadt blef, genom ordalydelsen i 4 § af 1860 års beväringslag, fordringarna på de beväringsskyldiges krigsduglighet nedsatt under hvad, för den icke exercerande delen af detta manskap, komitén föreslagit, då i nämnde § blef stadgadt, att »från skyldigheten att deltaga i allmänna bevärin»gen må endast undantagas de, som till följd af lyte, obotlig sjukdom eller kroppslig svaghet wäro till krigstjenst oförmögne eller alldeles otjenlige». Detta uttryck, synnerligast om det ställes i sammanhang med borttagandet af äldre föreskrifter, kan icke annat än framkalla den öfvertygelsen att manskapet bör antagas äfven med minsta möjliga grad af tjenlighet, hvilket icke är detsamma, som att vara till krigstjenst duglig.