Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St:r måtte i und. skrifvelse hos K. M. anhålla, att l:sta, 2:dra, 3:dje och 5:te §§:ne i 8:de kap. Skiltes-stadgan måtte erhålla följande förändrade lydelse» etc. etc. Genom en sådan skrifvelse skulle R. St:r medgifva en inskränkning i sin lagstiftningsrätt, och frågan om delningsgrunden samt den derifrån härflytande rättigheten att bibehållas vid innehafvande jordrymds värde, kumme att hänföras till frågor, som ligga inom deri ekonomiska lagstiltiiingeiis område. Dessutom skulle genom ett bifall till förslaget åt urminnes häfd gifvas en utsträckning, som den tillförene icke haft. Det kan redan förelalla hårdt att, om jag köpt en egendom med afseende å dess vackra belägenhet, jag en vacker dag kan blifva tvungen att Hitta ut i en backe, dit jag aldrig skulle velat komma, om icke skiftesmannen sant: »der skall du bo». Men att nu införa ändringar, som ingripa i 15:de kap. Jorda-Balken, och likväl låta stadgandet i nämnda lagrum qvarstå, oförändradt till sin ordalydelse, kan jag icke gilla. Förslaget innebär ett sätt att på förhand afgöra rättstvister och alskära deras pröfning, då deremot den gamla skiftesstadgan rätteligen hänvisade sådant till domaren. Uti förslaget stadgas allmänna grunder, sorn visserligen kunna på somliga ställen vara lämpliga, men som på andra säkerligen skola komma att tillfoga deri erie parten ganska hårdt lidande. Om nu en granne skulle finna för godt att flytta sin gärdesgård in på den andres egor, och detta icke inom den bestämda tiden anmärkes och rättas, så skulle gärdesgården komma att stå qvar och den oredlige grannen anses såsom rätter egare till den andres mark. Den delningsgrund, författningen stadgar lör den enskildtes jord, och den rätt, han nu eger, stråkes bort, och detta helt simpelt genom en und. skrifvelse till K. M. För min del kan jag icke gå in på ett sådant förslag, utan anhåller om afslag å hela punkten. Gr. Sparre:
De till ärendet hörande handlingar skola till Rikets Ständers vederbörande Utskott öfverlemnas, och Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med ali Kongl, Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCAR. H. Reuterdahl. Utdrag af Protokollet öfver Ecklesiastik-Ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen, i Hans Kongl. Höghet Kronprinsens närvaro, uti Siats-Rådet å Stockholms Slott den 43 Januari 4834. Närvarande: Hans Excellens, Justitia5-Statsministern, Herr Grefve Sparre, Hans Excellens, Statsministern för Utrikes-Ärendena, Herr Friherre Stjerneld, Stats-Råden: Herr Friherre Palmstjerna, Fåhreeus, Wallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Ulner, Reuterdahl och Grefve Gyldenstolpe, Departements-chefen, Stats-Rådet Reuterdahl uppläste i underdånighet till justering de, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts förut fattade beslut, i nedannämnde ämnen uppsatta förslag till Kongl. Majits Nådiga Propositioner till Rikets Ständer, nemligen: Kongl. Majus Nåd. Proposition, N:0 Si. 5 A) angående beviljande åt Stockholms stad af ett räntefritt lån af 100,000 Riksdaler till understöd för bestridande af de kostnader, staden i anledning af cholera-farsoteus härjande derstädes fått vidkännas; Kongl. Maj:t täcktes, uppå Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, berörda Irenne förslag, sådana de finnas Protokollet bilagda, i Nåder gilla, samt befallde, att ifrågavarande Nådiga Propositioner skulle, i enlighet med samma förslag, till Rikets Ständer expedieras. Ex protocollo. Carl Gust. Brusewits. Ank. till Exp.-Ulsk. d. 13 Fehr. 1834, kl. 11 f. m. KONGL.
Medelst Protocolls-Utdrag för den urte näsllidne December, hafva Ridderskapet och Adeln återremitterat Constitutions-Utskottets Memorial N:o 64, nied den af en Ledamot gjorda anmärkning, att voterings-proposition borde upprättas, inrymmande äfven de tvänne Riks-Ståndens serskilda tankar, som icke godkänt Utskottets, i Memorialet N:o 47» framgifna förslag, rörande ett tillägg, i 73 §. Riksdags-Ordningen, af hänvisning till 56 §. Regerings-Formen, samt Borgare-Ståndet, med undanröjande af förstnämnda Memorial, anmodat Utskottet, att, i anledning af besluten öfver Memorialpt N:o 47» med sammanjemfcnings-förslag inkomma och voteringsproposition föreslå, till den behandling Grundlagen, för sakens afgörande vid denna Riksdag, medgifver. Constitutions-Utskottet, som redan i det nu återremitterade eller undanröjda Memorialet anfört de från Grundlagen liemtade skäl, hvarföre Ridderskapets och Adelns samt Borgare-Ståndets, såsom hvarje Stånds gemensamma tankar, förklarade anmärkningar ej kunnat föranleda någon pröfliingseller jemknings-åtgärd, finner sig böra, i sjelfva principen, vidhålla detta yttrande; men hvad deremot redactions-formen angår , får Utskottet vördsamligen hänvisa lill dess Memorial under denna dag, N:o 84, beträffande ändringar i senare mom. af 56 §. Regerings-Formen och samma moments öfverflyttning till 8r §. Stockholm den 27 Jan. i835. Reservation af Herr Cederschiöldj P. G.: ”Emot Högloft.
Sedan detta ämne blifvit till Utskottet remitteradt, får Utskottet anföra, hurusom, i anledning af flere, vid 1815 års Urtima Riksdag, af åtskilliga Ledamöter inom Hedervärda BondeStåndet öfverklagade olägenheter vid KronoBrefbäringens utgörande, detta Utskott, uti afgifvet Betänkande af den Besv. och Kkon, Utsk. Maj nyssnämnde år, tillstyrkt, bland annat, att ingen till KrönoBrefbäring berättigad Person måtte af en sådan rättighet få. sig begagna vid andra tillfällen eller oftare än då ärendets vigt och angelägenhet så oundgängeligen fordrade, och tillfälle till Brefs aisändande med Ordinarie eller Allmänna Posten icke gåfvestill hvilken ända noga och ordentliga Förteckningar på Brefvens antal och innehåll, samt tiden då de afgå, borde hållas utaf de Personer, som af Brefbäringen sig betjena: hvarefter sagde För teckningar skulle vid hvarje års slut inlemras till Konungens Befallningshafvande, för att undergå granskning i DandsContoiret. Detta Betänkande har af samteliga Respective RiksStånden blifvit bifallet, i anledning hvaraf underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t från Riksens Höglofl, Ständer i ämnet afgåit. Men då Kongl, Majit af orsaker, dem Utskottet ej har sig bekanta, ännu icke lärer hafva fattat dess Nådiga beslut härom, anser Utskottet någon annan åtgärd nu icke kunna vidtagas, än att Riksens Höglofl, Ständer i underdånighet ingå till Kongl. Majit med ytterligare underdånig anhållan, att Nådigt afseende måtte hafvas på de i Riksens Ständers förra underdåniga Skrifvelse gjorda framställningar rörande KronqBrefbäringen; hvarvid Riksens Höglofl, Ständer torde finna för godt, att i Underdånighet tillika anhålla, det Kongl. Majit täcktes i Nåder förordna, att
Jag vill derföre tillstyrka, att åtminstone den fånge, som med våldsam hand öfverfallet fångbetjeningen, må ställas under krigsartiklarna. Frih. Boy e, L u d v.: Jag har med uppmärksamhet genomläst den motion, som utgör föremål för Ståndets öfverläggning; men då jag gör rättvisa åt motionärens välmening och rättvisa åt den skildring , han gör öfver det olyckliga tillstånd, hvari äganderätten och den allmänna säkerheten i hufvudsladen stannat, sedan den olyckliga dag, då correct.- inrättn. förlädes i grannskapet deraf, bekänner jag, att jag af dessa skildringar hade förväntat ett kraftigare resultat, än det, hvartill motionären velat komma; och jag tager mig friheten fästa Utskrs uppmärksamhet uppå, om det icke vore en lämpligare och lyckligare utgång frågan kunde få, derest Utsk. ville taga i öfvervägande frågan om samtliga correct.ini förvarande vore lättare, och der, om det också lyckades dem att rymma, de icke slraxt hade skydd i staden och straxt Den i5 Februari f. m. >9 kunde begå nya brott. Jag har i sådant afseende, hört talas om Gottlands Sandö; och oin dessa inrättningar förflyttades dit, om byggnader der uppfördes och inreddes, såsom det i Norra Amerika antagna penitentiär-systemet anvisar, så tror jag, att en stor nytta för landet vore beredd, och jag vet icke hvad vackrare och angelägnare bruk man kunde göra af de penningar, som äro samlade i Riksg.cont., än att skaffa oss säkerhet mot dessa uppfostrings-instituter för brptt, hvartill correct.inrättntna blifvit förvandlade. Jag anhåller, att detta yttrande må få åtfölja remissen till Utsk. Frih. von Döbeln, Napoleon: Emedan allt fängsel är för mycket stridande emot menskliga väsendens fysiska beskaffenhet, och de således måste känna ständigt behof att undandraga sig detsamma; kan jag ej tillstyrka, att då en correctionist rymt och ertappas, han straffas till lifvet. En annan sak är, om han under tiden begått något brott, som förtjenar detta straff. Uti alla öfriga Hr Frih.
Högvördige Preste-Ståndet har likaledes förklarat, att Ståndet af flera anledningar, och deribland, att Preste-Ståndet gått i författning om de hos Ståndet i representationsfrågan förefallna discussioners tryckning på Ståndets egen bekostnad, fann sig förliindradt biträda Bonde-Ståndets inbjudning i hela dess vidd; dock ville Preste-Ståndet, för sin del, medgifva, att, då Bonde-Ståndets redan hållna discussion i representationsfrågan i dess Protocoll tryckes, ett afdrag deraf till 3,000 exemplar må af Riksdags-rnedien bekostas, med vilkor, att samma exemplar varda, genom Kongl. Majrts Befallningshafvande* försorg, i socknarne utdelade. "VaHofi. Borgare-Ståndet har åter förklarat sig icke för närvarande antaga Bonde-Ståndets omförmälde inbjudning. Genom Ridderskapets och Adelns samt Presteoch Borgare-Ståndens i detta afseende sammanstämmande beslut, bär således frågan orri serskild tryckning af samma Stånds förhandlingar och Constitutions-Utskottets Memorial angående representationsförändringen förfallit; hvaremot 2: ne Riksstånd, nemligen Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, hufvudsakligen instämt i Bonde-Ståndets beslut, i afseende på tryckningen af detta Stånds egna discussioner rörande samma ämne.
Jag har endast uptaget R. o. Adis tid för att antyda hvad jag ansar vara nödvändigt för framtiden, så vida man vill förbättra landsvägarne i Sverige, som för 60 å 70 år sedan hade bättre vägar än något land i Europa, men nu har nära nog de sämsta, om man nemi. endast räknar de större vägarne och ser på det stationära skick hvari väghållningen hos oss befinner sig samt huru en stor del vägar höstoch vårtiden äro beskaffade, och å den andra sidan tager i betraktande den omsorg som i andra stater på det sednaste halfva seklet egnats åt denna angelägenhet. Det blir nödvändigt att lindra skjuts-besväret och för sådant ändamål måste man på de större genomfarterna anlägga jernvägar eller chausséer, och införa lämpliga postinrättningar. F. n. är dock detta sednare omöjligt, ty allmogens små hästar kunna icke, så dåliga som våra vägar äro höstoch vårtiden, draga så stora vagnar som postvagnarne i andra länder äro, och som de behöfva vara. Såsom jag nyss nämnde så skulle flera anlednir kunna finnas till att återremittera Betänkit, ehuru jag ingalunda ogillar dess syftemål. Hr Gr. o. Landtm, anhöll att, då frågan om föredragningssättet ännu var oafgjord, de ledamöter hvilka anmält sig och nu skulle blifva upropade, behagade inskränka sina yttranden till hvad som endast angick föredragnings-sättet, på det att frågan derom måtte blifva afgjord, innan discussionen börjades om hufvudsaken. Gr. Sparre: Jag skall nogsamt ställa mig Hr Gr. o. Landtmis önskan till efterrättelse, och får derföre blott hemställa till Frih. Raab och Hr Hjerta, om icke den omständigheten att vi under discussionen om formen kommit så långt in i saken som Hr Hjerta bevisar att man vid discussionen öfver hvarje särskild punkt mycket väl kan yttra sig om frågan i dess allmänhet. Jag hemställer om icke allt hvad Hr Hjerta yttrat, egentligen afser 2:dra ounkten i Betänkit, hvilken handlar om väghållnings-skyldighetens skiljande från jordbruket.
Alla dessa ställningar och förhållanden voro Beylon väl bekanta och fördystrade hans tankar, då han från sin lilla lägenhet vid Ulriksdahl for till Drottningholm, att sista gången öppna sitt hjerta för konungen och tillika öppna hans ögon. Schweitzarens förstörda utseende jagade genast det fryntliga småleende från Gustafs läppar, hvarmed han emottog sin trogne förtrogne. Som han likväl var mera kung än menniska, blef Gustaf straxt mindre bekymrad, då Beylon skyllde endast på sin sjuklighet. – «Det gör mig ondt, kära Beylon, mycket ondt, att din helsa står på så klena fötter; men vi ha ju ett Collegium Medicum. Jag skall ge de herrarne särskild befallning att göra sitt bästa, och foi de gentilhomme! skola de icke nu visa hvad de duga till.» – «Der oljan är förtärd, allernådigste herre, måste lampan slockna. Döden är den ende orostiftare, som Eder Maj:ts makt ej förmår kufva, och lifvets skänk den enda välgerning, för hvilken jag ej har Ers Maj:t att tacka.» – «Du ser ditt öde alltför mycket i svart.» – «Långt derifrån! Jag skattar mig säll att få dö under den milda spira, som redan åtta år gjort millioners ära och lycka, och jag medför i grafven förtröstan till det konungsliga ädelmod, hvaraf jag under min lefnad åtnjutit så otaliga vedermälen.» – «Är det någon önskan, som ligger dig på hjertat, välan, så tala! Jag bifaller den på förhand; ty jag vet, att du endast begär hvad som är rimligt och passande.» – «När döden är i faggorna får man dristighet; jag märker det i detta ögonblick och, begagnande Ers Maj:ts nådiga löfte och vanliga bevågenhet, bönfaller underdånigst, att Ers Maj:t täcktes ur dess handkassa låta min i Schweitz boende broder få till dödsdagen uppbära ett årligt understöd af 1000 livres, som jag hittills lemnat honom af de frikostiga bidrag, jag åtnjutit i Eders Maj:ts och dess höga föräldrars tjenst.» – «Intet annat än det!
Sär-skildt kunde man berätta för hundra år sedan alldeles på samma sätt som i dag och för två hundra år sedan alldeles på samma sätt som för ett hundra år sedan. Den franska novellistiken ir att förlikna vid ett perlband, som sträcker sig fram genom århundradena och hvars alla perlor äro hvarandra lika som bär, af enahanda art och bearbetade i samma rent galliska stil. Mau-passants noveller bilda den sista perlan på tråden. Man kan i ett skandinaviskt diktverk vid första ögonkastet afgöra, om det är skrifvet i detta århundrade eller i ett föregående; men en sådan afsatsbildning i konstmognad och i formningsteknik är knappast skönjbar emellan skapelser, hvilka ligga så pass långt ifrån hvarandra som Pré vosts » Manon Lescaut », Diderots &gt;La religieuse » och en novell af Maupassant. Hvilken är då denna galliska art, efter hvilken Maupassants diktning formats? Taine har oöfverträffligt skildrat den, och man kan endast upprepa hvad, han sagt. Det är det begränsade urvalet af föremål och drag, den öfverskådliga grupperingen af dessa, kompositionernas artificiela enkelhet, språkets genomsigtiga klarhet. Det är vidare, från annan synpunkt sedt: förståndets ytterliga sensibilitet, sinnenas nyanserade skärpa, blandningen af humor och obscenitet (» gaulviserie »), ironien och det skeptiska leendet, subtiliserade till en glimt i blicken. Det är, negativt taladt: brist på djup och innerlighet i gemytet, frånvaro af själs * värme, af omedvetenhet, af drömmeri, af framtidsdrägtig mystik och intuitiv synförmåga. Maupassant är novellisten inom den samtida skönliteraturen. Som romancier är han en bland många och af andra rang; som novellist 8r han den enastående, den oöfverträfflige. Den oförlikneligt gratiösa lydighet, hvarmed stoffet formar aig under hans hand, kan endast jemföras med den sega och läokra smidighet, med hvilken leran löper, ringlar sig och böljar mellan arbetareos fingrar i verkstaden ute i Sèvres.
Att särskilda anmärkn. -r skulle behöfvas för att föranleda återremiss uti ett ämne, som under en annan rubrik redan blifvit återremitterad:, och hvilken återremiss vid detta tillfälle endast för formens skull är af nöden, har jag så mycket mindre kunnat föreställa mig, som R. o. Ad. under ett föregtde plenum lill StatsUtsk. återremitterat åtminstone fem, och uti ett annat plenum till BuneoUtsk. återskickat två till tre mål, Den a5 Juli e. m.' 271 just af den anledn., alt de agde sammanhang nied andra förut återremitterade ärenden, och emedan afgörande! ej blef obehindradt innan alla dessa mål blifvit på enahanda salt behandlade. Men då anmärkn:r i sjelfva snken blifvit gjorda af Gr. Horn, så må de gälla för den återremiss, som i alla fall är nödig. Frih. Nauckhoff: Om fråga vore att framdraga anmärkn:r mot betänk., så saknas visserligen icke anledn. dertill. Gr. Horn har i detta fall gått mig i förväg, och jag finner hans reservation så grundligt och väl uppfattad, att jag i det mesta mig deruti förenar. Dock, för att nämna en anledn. till återremiss, vill jag blott fästa uppmärksamheten vid Utskts vägran alt på indragnings-stat uppföra de öfvertaliga tjenstemännen inom slats-depai t:ns expeditioner, med härtill af K. M. äskad! anslag af 16,844 r;dr 26 sk. g r:st. Detta synes mig vara en tillräcklig anledn. för återremiss. Jag vill dock icke inleda någon discussiori deröfver, utan förblifver vid mitt yrkande af återremiss på grund af hvad Gr. Horn anfört. StatsUtsk:s utlåt. N:o 195 återremitterades. Då nu ånyo föredrogs StatsUtskrs den 22 dennes e. m. på bordet lagda meni. N:o 207, angrde tillkomsten och förvaltningen af åtskilliga under K.
I Norge, der städerna dock ega oändeligen mindre vigt och betydelse än i Sverige, och hvarest derföre stad bort kunna med mindre vådor än här i landstinget sammanföras med landsbygden, har man dock ansett ett sådant kommunalt äktenskap orådligt och ej medföra de välsignelsebringande frukter, som härmed måste åsyftas såsom mål både i afseende på kommunalsjelfstyrelse och allmänandans jemna utveckling inom kommunen till en högre, sannare och mer omfattande verksamhet för det helas och allmännas väl eller, med andra ord, fullutmognad för ett intresseradt och sakkunnigt deltagande i rådslagen om Statens allmänna angelägenheter. Men i Sverige har man icke ansett sig behöfva iakttaga denna rättmätiga försigtighet, icke ens såsom öfvergångsformation. Man har utan vidare betänklighet sammanfört eller sammantvingat stad och landsbygd inom landstingen till gemensam verksamhet, såsom man hoppats, för gemensamma angelägenheter och intressen, men inom tinget icke i något jemnmått afvägt de särskilda representationsintressena emot hvarandra, utan gifvit landtmannaintresset inom dem alla en predominerande öfvervigt, öfver stadsmannaintresset. Sådana missförhållanden hafva redan och skola än vidare bära sorgliga frukter af förlamning, missnöje och vanmagt. Redan innan den nya lagstiftningen hann promulgeras, sådan Ständerna omsider hade godkänt och förordat densamma för sin del, uppenbarade sig i detta hänseende en märklig meningssöndring emellan stad och landsbygd, i det att Göteborgs stad, lifligt senterande sina separata intressen i vederbörlig tid, begagnade sitt inflytande på högsta ort att genast bryta den mägtiga kommunen utur landstingsinstitutionen. Den har icke heller behöft ångra detta steg eller för detta utbrytandes skull skapa sig någon ny kommunal verksamhetsform ; dess stadsfullmägtigs-institution har varit i det hänseendet fullt tillräcklig. Göteborg är ändock sätet för länets höfding och hufvudorten för Göteborgs och Bohusläns landsting. Det måste der sammanträda och genom dervarande myndigheter bringa sina beslut till verkställighet. Många och de vigtigaste af dessa åtgärder skola väl ock derstädes finna sin fullbordan, men någon pekuniär uppoffring får den betydliga stadskommunen, i följd af utbrytningen, icke vidkännas.
Sandströmer har varit landsh. i Jemtland och bör derföre veta att markegångstaxan der innehåller såsom första rubrik: ränlepersedlar, och att bland räntepersed/ar står smör för Jemtland och den omtalade osten för Herjeådalen. IIr Printzensköld: Det är för mig en tillfredsställelse att någon gång kunna dela lika åsigter med Hr Sandströmer. Vid detta tillfälle har han obestridligen lätt, ty någon natnrapersedel finnes verkligen icke i hemmansräntorne inom sjelfva Jemtland, men der linnas öfverloppsmarker, sora vissa hemman fått sig till begagnande upplåtne, och för dem är afgiften fastställd i smör, som erlägges med penningar efter markegång. Ofverläggningen förklarades härmed vara fulländad, hvarefter II r (Jr. o. Landtm, framställde att i afseende på denna punkt blifvit yrkadt dels bifall, dels afslag, dels ock af Hr Rosenblad, att R. o. Ad. måtte antaga Utsk:s förslag med den förändring, alt skatten i st. f. alt förvandlas till penningar bestämmes att utgå i ost. Hr Rosenblad: Må det tillåtas mig att här uppläsa det förslag jag tror skulle uppfylla ändamålet, i det jag borttager det så mycket klandrade sambandet med förra punkten. Jag föreslår nemi. att R. o. Ad. för sin del skulle besluta, att K. befhule i länet får sig uppdraget att, efter menigheternas hörande, uppgöra förslag till huru denna skatt måtte kunna till visst belopp för hvarje hemman bestämmas. Något vidare behöfde då ej tilläggas. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att enl. det nu af Hr Rosenblad framstäldta redaktionsförslag, förändringen endast skulle beslå uti uteslutande af de i IItsk:s förslag förekommande orden: ”förvandlad till penningar lika som öfriga hemmansränlor i provinsen”.
Med Skeppens öfverlemnande till köparen slutades Regeringens åtgärd; sjelfva expeditionen och dess bestämmelse utgjorde föremål för utländska individers enskilda speculation, hvari Svenska Stats-In - i4 Constitutioni-\5t skottet t Memorial. Nio 29. teresset; efter hvad af de för Utskottet tillgängliga handlingar kari utredas; hvarken direct irigick, öller öbeliörigeri inblandades. Tili undärirödjande af anrnärkningsänlediiirigen deremot att Contractet om Försigtigheten, Camilla oell Euridice upprättats d. 1 Junii 1825, riien Konungens Nådiga befallning om handelns äfslutande expedierats först den 14 i sämmä månad; får Utskottet vördsamligen upplysa att, jemlikt Stats-Råds-Protöcollet deri 3i Maji i8d5; Kongl. Majit i Nåder gillat de; i öfverensstämmelse med beslutet, uppsatta samt bilagda, och under den 14 Juni! daterade expeditioner, hvadan, i och med détsam» må, Kongl. Maj:t bifallit ett för d. 1 Junii dateradt, äfven Protocollet bifogadt project till det coritract om försäljningen, hvilket H.- E. Herr Grefve Cederström hade begärd fillståiid att äfslutä. Beträffande den anmärknirigs-anledning ätt; vid senare handels-transactionens återgång, Michaelson & Benedicks tillagts, ej allenast befrielse från det utfästade vi tet, ritari ock, derutöfver, eri ganska betydlig kostnads-ersättning, så befinnes af StatsRåds-Protoeoliet den 29 October 1825 att; Sedan Michaelson & Benedicks, på deras Constitutions-Ut skottets Memorial.
Vid förnyad föredragning återremitterades Stats-utskottets utlåtande N:o 72, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, angående bidrag af salpeter-fonden för fyllande af tillfällige stats-behof. S. D. Föredrogos och, på grund af dervid gjorda anmärkningar, återremitterades Expeditions-utskottets förslag: N:o 10, till Rikets ständers underdåniga skrifvelse till Kongl. Maj:t, i anledning af Dess nådiga proposition om ändringar i 17, 22 och 24 §§ regeringsformen; N:o 11, till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse till Kongl. Maj:t, i anledning af Dess nådiga proposition om ändringar i 6, 15 och 43 §§ regeringsformen; N:o 12, till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse lill Kongl. Maj:t, i anledning af Dess nådiga proposition om ändringar i 1 § 9 mom. tryckfrihets-förordningen. S. D. Lacles till lian dlin gar ne protokollet, hållet den 26 innevarande månad vid sammanträde af den nämnd, som egde alt döma, huruvida högsta domstolens ledamöter gjort sig förtjente alt i deras vigtiga kall bibehållas. Prot.-utdrag den 1 Mars 4848. Från Höglofl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Remitterades till Stats-utskoltet herr af Edholms, Erikj denna dag, med stöd af 56 § riksdags-ordningen, väckta motion, att det åt framlidne professoren Cederschöld, vid 1840 års riksdag, beviljade anslag af 600 r:dr, måtte få öfverflyttas på barnmorske-undervisningen i dess nu vunna fullständigare skick. Från Högv. Preste-standet. S. D. Sedan Rikets Ständer beslutat, att, på sätt 97 och 98 §§ R. F. och 63 § R.