Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till friheten i tankens yttrande hörer väsendtligen, att friheten är allas. Att utesluta vissa yrken eller belägenheter i lifvet från delaktigheten deruti, kan icke komma i fråga förr, än man glömt, hvad det vill säga att vägra friheten åt en enda individ. Om man genom lag i förväg tystar en enda; så vet man ju icke, om man ej nedtystar just den, som vore mest värd att höras bland alla dem, hvilka i ämnet ville yttra sig, jemte det man gör honom värnlös mot alla, som utöfva friheten. En bland de största fördelar, som utgöra motvigten mot tryckfrihetens stora olägenheter är tillfället för den i hvarje ämne mest upplyste att fritt yttra sig; och det är icke denna stora fördel, som skall bortkastas, för att afvärja olägenheter af underordnad art. Aldraminst vöre det förenligt med frihetslagens ändamål och grundsats att afstänga från frihetens bruk (i vissa eller alla delar) hela klasser af medborgare, som genom sjelfva sitt yrke äro mest kallade att innehafva upplysning och skicklighet att den meddela. Hvad ämnena beträffar, ligger en inskränkning uti hvarje ansvarsbestämmelse. Om allt härutinnan vore fritt; så funnes ingen Tryckfrihetslag. Vissa ämnen måste vara fredlysta; och i dem, som icke äro det, skall man inskränka sig till sanning och anständighet. Detta är fältet för all Tryckfrihetslag, och för vår. Men då denna, med sådana inskränkningar, lemnar hvarje författare fritt att öfver allt, hvad som är eller kan blifva föremål för mensklig kunskap, genom tryck sina tankar kungöra, samt utsträcker denna frihet till uttrycklig tillåtelse att i tryck allmänt kunnigt göra allt, hvad som i denna Lag icke finnes uttryckligen förbudet; och då bland förbuden icke upptages något hinder för yttranden emot förmän eller dem, som kunna utöfva disciplinarmagt öfver författaren; bör det väl ock vara tydligt, att. - 64 — friheten i detta ämne ej är underkastad annan inskränskning än den, som bestämmes af sanning och anständighet, och att den icke är från tryckfriheten utesluten. Att religionsläran icke så är, har man lemnat obestridt, i följd af lagens uttryckliga för bud mot vissa religionssatsers förnekande.
Med all sorgfällig het skull jag sö'ka undvika att förlänga discussionen, genom dess inledande på det stora gebitet, huruvida privatbanker för Riket i allmänhet och för Riksbanken isynnerhet böra anses menliga eller nyttiga. Jag inser de skäl, hvilka förmått de sammansatta Utsk:n alt härom ej afgifva något omdöme, men tror den brist på erfarenhet och sakkännedom, hvilka man åberopat, likväl ej vara tillräckligt skäl att afhålla oss ifrån att efter grundligt öfvervägande bestämma en lagstiftning i en så djupt ingripande fråga, som denna. Jag tror det vara nog för närvar., att vi veta det privatbanker existera; vi veta, alt de, under de förhållanden de hittills fortgått, säkerligen åstadkommit mycket godt i flera afseenden. Vi känna äfven, att den banklagstiftning, sorn nu äger rum, är ganska ofullständig, och alt det således både för sjelfva banken och för det allmänna ©tvifvelaktigt är af stor vigt, att en ny lagstiftning för dessa förhållanden må blifva antagen. Jag instämmer således uti den framställda angelägenheten af en ny banklags stiftande, och anhåller om propos. på Utskrns förslag, att privatbanklageri må anses vara af behofvet påkallad. Hr Mannerskantz: Det hufvudsak liga skälet, sorn blifvit framstäldt af de talare, hvilka yrkat att en ny lagstiftning för enskilda banker för närvar, ej skulle äga ruin, är, alt det förslag i detta afseende, som af Utsktn är framstäldt, ej skulle kunna tillåta någon ny bank atf uppstå. Detta vore ett ganska godt skäl, 0111 det vore be v is t, men det kan ej bevisas, utan att man ingår i discussion öfver de särskilda §§:na. Om vi således på förband besluta öfver den propos., som Hr Rosenblad framställt, så afskära vi pä sätt och vis vår bevisningsrätt för nödvändigheten af en ny lags stiftande för dessa banker.
Olyckor vid ångbåtseller jernvågsresor eiler på jernvägar inträffa öfverallt och låra väl näppeligen uteblifva uti vårt fädernesland, om det ån hittills lyckligtvis stadnat dervid att två grindar blifvit på olika ställen i landet söndersplittrade, eller att något kreatur blifvit genom lokomotivet skadadt, och olyckshändelser af alla slag tilldraga sig oftare 94 Sjtats-Utskottets Utlåtande N:o 87. ju lifligare trafiken utvecklar sig, ju mindre noggrannhet och omsorg, som vid dess handhafvande anvåndes, men ännu har likväl ingen ifrågasatt att jernvägar ejler ångbåtar skola utdömas eller lemnäs obegagnade derför att olyckor å dem inträffat eller möjligen kunna ske. Att hår upprepa och redogöra för de åtskilliga utländska platser och städer, hvilka genomskäras af jernvägar, liggande uti gatornes plan, skulle blifva allt för vidlyftigt, synnerligast som flertalet af representanterne tvifvelsutan besökt ett eller annat af dessa ställen, åtminstone Cöln, men det kan vara nog att anföra ett exempel, hemtadt från vårt eget fädernesland. Så lyda nemligen Herr Friherre Ericsons ord uti dess ofvanciterade föredrag den 21 sistl. Mars, pag. 19: “I Göteborg år man “på våg att utvidga staden och dervid innesluta jernvägsstationen nära i midten af “stadens område, vål inseende att fördelarne häraf åro större ån olågenheterne, och “för det närvarande korsar jernvägen i denna stad den lifligt trafikerade gata, som “på färja fortsåttes öfver Götha eif till ön Hisingen, äfvensom den ändå lifligare “passagen till “Lilla Bommens11 hamn, dit hela den på Götheborg trafikerande inrikes ångbåtsflottan jemte annan fartygsrörelse och handel nästa år kommer att förläggas m. m.“
Väl har jag hört Hr von Troil säga, att kostnaden ej skulle blifva så stor, och alt man jemväl endast skulle behöfva i de af träd uppförda häradshäkten inrätta dubbla mellanväggar, men deremot icke dubbla ytterväggar; oaktadt det väl mätte snarare ligga i fångarnes intresse att praktisera sig ut direkte i fria luften, än att praktisera sig in till hvarandra. Hr von Troil har vidare omförmält den nytta ett högt plank omkring häktet skulle medföra samt beklagat, det sådana ej funnos vid nuvar. häradshäkten. Vore verkligen ett plank så tillfyllestgörande, då betviflar jag ej att häradsboerne sorn helt säkert mäkta att sådant sjelfve uppbygga jemväl kunde förmås till uppresande deraf, så snart Hr generaldirektören för fängelserna i riket derpå fästade uppmärksamheten, och då skulle vi vara från den saken lyckligt och väl. Hr af Dalström har yrkat bifall lill betänk., på det att man mätte i häradshäktena kunna insätta soldater. En omständighet förmodligen ovälkommen nog för dem, som velat bevilja anslaget, ej mindre än för dem, som äro af motsatt mening i hufvudsaken; enär häradshäktena dä måste byggas än större. Jag vet ej om Hr af Dalström i detta hänseende uttalar arméens opinion, och jag torde sålunda för ögonblicket få förbigå denna hans anmärkn., görande å min sida blott den reflexionen, att kostnaderna i följd af hans idé skulle om den vunne afseende i verkställigheten komma att ansenligen förökas ännu vida utöfver hvad Regeringen sjelf synes åsyftat, för så vidt sådant är oss genom den K. propos:n uppenbaradt.
Hufvudskälet för Hr Dalmans påstående är, attingen ny rotering kan någon åläggas utan Konungens och R. St:s sammanstämmande beslut; och deruti har han ganska rätt. Men dertill kommer ett annat hans påstående, nemi. att beslut ej sedan 1809 är faltadt ang:de de Halländska utsockne frälsehemmanen, hvadan de som före 1809 endast utgjorde inskrifningspenningar, ej heller kunde åläggas den utskyld, som godtyckligt blifvit bestämd i Utskms nuvartde betänk. — Hvad som tilldragit sig före 1809, har R. o. Ad. hört tlere gånger och nu sednast af Hr Dalman ur en synpunkt, och af Frih. Cederström ur en motsatt. Jag vill derföre endast hålla mig vid hvad som tilldragit sig efter 1809. Antingen landskapen före 1809 tillhörde det gamla Sverige eller hörde till de eröfrade, så blefvo de samt och synnerligen inbegripna under ett af Konung och R. St. gemensamt fattadt beslut, hvilket innehöll att ali oroterad jord skulle roteras. Frän denna allmänna föreskrift voro utsockne frälsehemmanen i Halland icke undantagne. De mäste följaktligen lika med andra innefattas derunder. Då återstår frågan: skola dessa hemman roteras extra, eller skola de roteras ordinarie? Man började med att rotera dem extra, men detta förklarades origtigt. Man afstod alltså derifrån. Hvarföre skulle de dä ordinarie roteras? Hr Dalman påstår, att något R. St:s beslut i den vägen icke finnes, och han har sagt, att hvad som derom yttrades 1823 blott innefattades i en mellanmening. Jag skall här för R. o. Ad. uppläsa 1823 års keslut, hvaraf torde finnas, huruvida det är obestämdt eller ej. R. Sus skrifvelse i ämnet är af d. 17 December 1823, och der säges: ”Vidare och i betraktande deraf, att, efter hvad, genom R.
Gäldenär bindande omständigheter och liknelser till vårdslöst eller bedrägligt förhållande, då skall han i allmänt häkte insattas. 6. $. 1 de fall, då Gäldenärs egendom genom Laga tvång afträdes, ställe han sig till efterrättelse hvad i i |. foreskrifves, så snart Rättens beslut örn egendomens afträdande honom kunnigt varder, eller vare förfallen till det ansvar, sorn i 3 §. stadgas; vare ock i öfrigt Lag om hana förvarande, soni i a och 5 §. skils. 7- ?• Har Gäldenär, sorn rymt, blifvit häftad oell återhämtad, eller kommit sjelfmant tillbaka: Ar det efter Sex månader ifrån det han rymde eller efter den tid honom i Fejdebref förelaggd varit, då skall han i allmänt häkte förvaras intill sakens slut: Ar det inom Sex månader ifrån rym* ningstiden, ochhar han ej Konungens Lejd; varde ock i häkte insatt och förvarad, till dess Rätten,sedan Borgenärerné hörde blifvit, hans förhållande pröfvat och deraf funnit, att han lindrigare bevakas elier ock lösgifvag må. 8. §. Gitter Gäldenär genast visa att hans obestånd tillkommit endast af olyckor; då må Rätten tillåta honom att vara å fri fot. Bevilja Konungens Nåd. Propositioner'. 195 samtlige Borgenärerne Gäldenärerne sådan frihet; vare Lag samma, der Ratten ej finner bindande liknelser till vårdslöst eller bedrägligt förhållande hafva emot honom förekommit. 9- §• Gäldenär njute for sig, hustru och oförsörjde barn underhåll af boet; och varde det bestämdt i förhållande till Gäldenär? behof och med afseende å hans redlighet, så ock å dea större eller mindre förlust, som .Borgenäierne drabba kan. Kommer tvist upp om underhållets belopp; pröfve Rätten hvad Gäldenär bestås må. 10. j$. Häfver Gäldenär tjenst i Riket, då må han, intill dess Domen öfver honom fallit, tjensten ej förrätta.
Den skulle ;cke äga rum förrän dc öfriga Sränden lika med Ridderstaper och A" deln afsads stg alla privilegier, alla förmaner, alla rättigheter som eirstikor vcm, den jord de äga, den rörelse de idka, tillhöra, och innan en allmän refning, en ny stattläggnina of all jord t Riket föregärr, Medes icke blott blifwit besluten, utan äfwen werkstalld. Jag' lemnar derhän hnruwida De öfriga Ständen äro färdige akt afsäga sig sina Privilegier, onekeligen as mera wälenbteligt warde för deras innehafware, än de Adlige äro rör mdiwiduer af Rldderstaver och Adela. Jag fäster mig nu endast wid willkoret af den allmänna jordrefning och skattläggning, som stall föregå uppoffringen. Ale der wäl möjligt akt ens begynna denna jemlika skattläggning innan dr privilegier äro undanröjde, pä hwilka olikheten af jordens natur nu tzwilar? Är det wäl möjligt att »verkställa den öfwer - Den 15 Januarii. 805 wer hela Riket inom en tid af 50 eller 6o är? J^g tror det icke, och jag äberopar mig kill ursäkt för mina twifwetsmät derom följande ord/ utträde af Herr Grefwe De la dea 15 sistledne Juan: Jag Underställer Rldderffapers och Adelns ompröfwanve, huruwida Senna refning (blott inom Skäne) wore möjlig dwad nd dertill fordrades och rrlk hwars bada den skulls bklswa, om ej erli Bondens, som nu skulle återlemna kwad under Aommq Lar i XI? s olyck. liga krig och den deraf uppkomna folkbrist, dä nära ewa rredjedelar af ali Frälsejord i Skans lag öde, han sig oräcrwrst rillkräkrar. Antager jag nu med den wärda Ledamoten att en allmän jordrefning knappt wv.e mötlie, men gör likwäl Lenna omöjlighet till ett
Under de arén Swerige agde cn blomstrande och wissträsk handel, lockades litt störjensten, ett siorc antal af allmogens roffa löner, och annat folk förutan nägon bestämd näringsgren; ankomne pä främmande platser oförfarne som de moro, blefwo de snartförförde, att öfwcrgifwa den Swenffa handeltztjensten. Till säkerhet mot Engelsk krigs sjötjenst, hwiiken de söm trogna Swenffa undersåtare altid sökt ludwika, förffafsade de sig Swenffa Consulerneö prokeclioner, och hwilka de med en högst fkadclig och vttllbö-lig lätthet crhöllo. Snart nog funno de sin witt färe! se. De större lcgor de kommo i åtnjutande af, förde dom afwcn i Engelska stömannens utswäswande lefnadssätt, och blefwo wida mindre nllrackeliga, än de mindre Swenffa legorna. Deras proleclioncr rcspecteradcS ej. när Engelska krigoffeppcn moro i behof af folk. Ttt! sädant wäldiörande a Swenskt sjöfolk har jag ofta warit ett winne; under nagra äcs wistande utrikes rakade jag ett förmanande stort ania! Swenffar ä de Engelffa ffeppen. De anropade allmän! ffufleligen och munteiigen min swagg åtgärd hem^ ma Den 2z Mast. 263 ma uti fäderneslandet, till utrverkande af deras frigiswande. Ingen af dem war nöjd nied siik ö de, aila önskade sä äterwända allmänt sake de sig blifwit narrade akt inga i den Engelska handelskjensten, men endast med den afsigt, alt högst pä 2 a z ar söka förklena något penningar. Som bewis ä uprikiigheten af deras önska» att aterwanda till hembygden, äbcropades älderstegne» föraldrar, hustru och barn, somlige arf och jordbr»? de hade akk förwänta.
Man ropar ständigt på reformer och förbättringar; men när förslag dertill upgöras och framstäl» las, så förklaras de onyttige, olämplige, eller för dyra o. s. v. Kan sådant upmuntra till nya bemödanden och ytterligare nedlagdt arbete? Nyttan af utsträckta vapenöfning ar erkännes visserligen till en del af Hr Grin, men bestridvs dock i andra afseenden, och detta på ett. efter mitt förmenande, temmeligen ytligt sätt. Det är förträffligt och vigt, att blott behöfva säga ”nej», eller att nyttan icke svarar emot kostnaden o. s. v. Derigenom slipper man att pröfva eller upgifva skäl. — Rehofvet af dessa öfningars förlängande har dock vid flere föregående Riksdagar och äfven i nu atlemnade StatsRåds-prot. blifvit på det, som jag vågar hoppas, tydligaste sätt visadt och ej heller någonsin förnekadt. Jag får således, till bemötande af möjliga inkast, hänvisa till mitt tryckta, ganska vidlyftiga anförande derom. — Ått efter Hr Gr:ns förslag låta indelta Arméen undergå 6 veckors krigs-tjenstgöring, såsom det heter, förmodligen slraxt före eller jusi vid inbrytande krig, är en idé, om hvars praktiska värde jag förmodar icke mången bör komma att stanna i villrådighet. Det vore sannerligen att allt för länge upskjuta hvad jag för min del anser oundgängligt att hafva undangjordt, innan Arméen utsattes för ett sammanträffande med fienden. 1 anseende till asvårigheten att hålla de värfvade rege:tena kompletta» påyrkar Hr Gr:n kommenderingar itr indelta Arméen, hvarigenom en lärorikare öfning kunde vinnas än i allmänhet vid rege:tenas korporals-skolor. Men dessa sednare kosta intet, eller snart sagdt intet, då deremot de nu förespeglade blifva jemförelsevis ganska dyra. Jag är långt ifrån att bestrida nyttan, tvertom inser och erkänner jag den, men detta skulle föranleda en så hetydligt ökad kostnad, att jag icke vågat begära något dylikt. Kanske skola medel härtill under Hr Grins auspicier, kunna beredas och då vore jag ganska tacksam.
Som något afseende kanske också borde fästas vid den hederlige, aktningsvärde handtverkarens lycka, hvilket den » bildade Mary » ej tyckes göra, så är min tanke den, att detta äktenskap blir lyckligast — om det ej blir af. E annonser som beröra familjekretsen. — Annonser mottagas endast genom S.Qumsellus annonsbyrå och hes redaktionen. Abonnentsamlare antagas. J O H N Svar. Till virkadt täcke är spets vackrast. I Nordisk Mönstertidning, årgång 1888 n:r 19, tinnes beskrifning och prof på en mycket treflig sådan. Tidningen kan fås om adressen uppgifves i brefladan! Teresia. N: r Man tager 1 Tekopp socker, / - &gt; fekopp vatien, 3 matskedar ättika och fäter detta koka. N ä r det är färdigt ilägges nötterna. Man bör vid upphällandet noga akta sig för att k o m m a när botten eller kanterna pä grvtau, ty det vill då gerna sockra sig. Kl IN Praktisk! _ U34] Bland de förnämsta medel, och utan tvifvel det angenämaste och drygaste, till tändernas rengöring och bevarande är tandläkaren C. O. Kochs i Linköping FLOIlIXjIÄrii !. Minutförsäljning öfver allt i riket, i Stockholm hos C. G. Leth, Drottninggatan 44. Partiförsäljning hos C. O, Koch, Linköping, och C. B. Blom, Norrköping. Handslöjdskola för D a m e r öppnas vid Sundbyberg den 1 juni. Se annonsen i n:r 13 af Idun. Tillmötesgående framstälda önskningar meddelas, att hushållselevkurs kan få tagas på kortare tid än den i kursplanen utfästade, samt att, om tvänne systrar el. vänner teckna sig för en kurs, hel el. half, med eller utan inackordering (se kursplanen), kunna de få taga 1 | må- nad hvardera [188] M a t h i l d a G-estrin. Wujvudfaz^oz: Fr eds gatan 18. T i d n. redaktioner. so en? so E. J.
Alltifrån Riksdagens början har jag användt alla milia bemödanden, för att åstadkomma den ändring uti Kongl. Förordningen d. 19 Lee. 1827,011 en obegränsad hemmansklyfning och jord-afsöndring måtte blifva tillåten. Skälen för denna min önskan liar jag icke allenast uti min i ämnet väckta Motion, utan ock, vid frågans återremitterande från Hedervärda Bonde-Ståndet, så fullständigt utvecklat, att jag förmodade, det billighe - ao Bil. t. Lags. Allm. Besv. o. Oec. Ut sk. Uti. N.o 47 • ten och rättvisan af mitt förslag skulle förefalla hvar och en uppenbar och obestridlig. Emedlertid har motsatsen inträffat. Jag har, då jag velat göra min grundsatts gällande, måst röna ett motstånd, som jag ingalunda väntat, och sorn tilläfventyrs skulle kunnat förmå mig, att afstå från fullföljandet af min princip, derest jag icke, innan den yppades, varit säker om dess ofelbarhet. Ännu hafva inga grunder blifvit anförda, som kunnat göra mig vacklande i den öfvertygelse jag för länge sedan hyst och ännu hyser i delta ämne. Hvar och en inser, att, i händelse ifrågavarande Förordning kommer att blifva gällande, jordegendomen aldrig skall blifva någorlunda jemt fördelad emellan medborgarne, utan hopa sig på den mindre delen af dem, då deremot den talrikare delen skall ständigt förblifva uti ett utblottadt och, af deras lyckligare bröder beroende, beklagansvärdt tillstånd. Mig synes, sorn skulle, så väl genom nämnde Förordning, som genom den nya Stängsel-Författningen, grunden läggas till ett monopolium, hvilket i en framtid torde medföra de betänkligaste följder, och om hvars förderflighet man kanske då först öfvertygas, när skadan redan skett och icke mer kan botas. Jordegendomens utspridande på alla hän - Bil. t. Lags. Allm.Besv. o. Oec. Utsk. lltl.
Om nägot twifwelsmäl härwid ägde rum, behöfwer man endast efterfräga bwäd pris Werksilfwer pä auetioner och i handeln i allmänhet äger, jämnfördt emot Specie - Riksdalerns inwärtes eller metallwärde Ibland de flere sätt, hwarigenom BanqucnS sedelstock i allmänna rörelsen kommit i de sednare ären at ökas öfwer de gränsor, som naturen och beskaffenheten af en Lpecie Banque medgifwa, spnes den största upmärksamhet böra fästas pä de oinskränkta förskotter, som Banquen lemnar ät det allmänna Län - Contoir, som sätt namn af Riks - Discont - Werk, hwaruti private personer äro delägare för en tredjeoch Banquen för twä tredje-delar. Sa nyttigt och angeläget det är at gagneliga näringar och penningerörelsen uplifwas genom län til laglig räntff, hwarigenom äcker säkrast förekommer sä wädeligt mäste det blifwa, at Fonden til en sadan utlånings rörelse stall bestå i en Niks-Baques förskott i dest för mynt erkände och werkeligt Speciemynt föreställande sedlar, dä de likwäl, i denna wäg utgifne, endast föreställa private personers skulder, som pä detta sätt göras t allmänna rörelsen circuleran - 504 Den 26 I^Lr. 'de säsom mynt. Det fordras ei myckcn skarpsinnighet at förutse, hwad werkan häraf skall blifwa i längden. Hwarken Rikets eller Banguens sannskyldiga intretze synes medgifwa, at at en Län-Inrättning, hwari private deltaga, Banquen stall tilstjuta hwad til utlåningen fordras, utöfwer den Fond, som för aetierne eller delaktigheten är insatt, och säledes blottställa sig för följderna af en alltför stor sedelstock, , dä lämpeligare utwäg gifwes, at emot 8 procents Obligationer pä kort lids äteebetalning emottaga private Capitaler, vä lika sätt som Diseontwerken i Götheborg och Malmö bruka.
”Ah, grefven!” hviskade Blenda. ”Jag var viss derom!” svarade fru Emerentia. ”Denna höga och prydliga växt, denna lediga hållning kunde blott tillhöra en verklig ädling.” ”Hans svarta ögon voro så fulla af godhet Men icke var han så mycket ung!” ”Nå, det måtte jag säga – han var visst icke på långt när tretti år.” Midt i trappan mötte våra resande en ny personage. Denna gång var det en militär, hvilken högljudt ropade nedåt förstugan, der en betjent nu blef synlig: ”Är grefven hemma, min käre Hallgren?” ”Ja, herr löjtnant, var god och stig upp!” ”Kors så roligt”, hviskade fru Emerentia, som knappt gaf akt på löjtnanten, hvilken dess mer gaf akt på dem han mötte, ”så roligt, kära du, att vi fingo visshet om att det var grefven sjelf!” Handeln var gjord. Med sin nya shal på armen, de nya skorna invirade i näsduken, och nya floret i hast draperadt öfver hatten, stod Blenda, som först inträffat på mötesplatsen vid torgets högra sida, och afvaktade moderns ankomst. Men redan hade goda tio minuter förflutit, och ännu syntes hon ej till. ”Kanske”, sade Blenda till sig sjelf, ”vore det så godt att jag sökte upp henne. Det är lätt att hitta Men jag stannar hellre qvar – om hon tagit en annan väg, så skulle vi gå om hvarandra.” Vår unga fröken började promenera fram och tillbaka på gatan, hvarifrån hon kommit, och till fördrifvande af tiden företog hon sig att särdeles uppmärksamt granska husen. ”Förlåt”, sade hastigt en välljudande röst bakom henne, ”skulle ni händelsevis gått miste? Blenda vände sig med en viss häftighet. Någonting sade henne att det var samme person, som hon tvenne gånger förut mött. Och det var han. ”Nej, jag inväntar min mor!” svarade hon utan bryderi, ty hon var ju redan liksom lite bekant med sin granne eller visste åtminstone hvem han var, ehuru hon naturligtvis ej kunde tilltala honom med hans titel, då han icke presenterat sig.
Ståndet bade utsett att deltaga i de revisioner, som komma att förrättas innevarande och alla påföljande år, intill nästa Riksdag» S. D. Föredrogs å nyo Expeditions-Ufskottets Memorial, N:o ig, med öfverlemnande af nytt förslag till underdånig skrifvelse, angående ändring af 4 och 5 §.§. i 17 Cap. Ärfda-Balken, och af 3 §. 8 Cap. Jonda-Balken, samt om upphäfvande af Kongl. Förordningen den 19 Augusti 1762: återremitterades af Bonde-Ståndet, sorn;, lika med Högloflige Ridderskapet och Adeln, ansåg den i detta Memorial ornförmälde rättelse böra genom serskild underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t anmälas; och skulle Expeditions-Utskottet anmodas, att med förslag till en sådan underdånig skrifvelse inkomma till Rikets Ständer. S. D. Nu föredrogs å nyo Höglofl. Ridderskapets och Adelns, genom Protocolls-Utdrag giorda inbjudning att deltaga i samma Riks-Stånds beBih. till R. S. Prof. i8J4 och i835 g Sami. 2 BandeU, '2 iy.de 10 Fröt.