Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På dessa och flera andra redan förut anförda skäl, hvilka det vore onödigt att här nu åter upprepa, får jag, då den uppenbara kyrkoplikten, hvilken från deh canoniska lagen upptogs i 1786 års kyrkolag, numera ingalunda är tilllämplig, vördsamt förklara, att jag i allo instämmer med 1 o H. 27 310 Den aa Juli e. tu. Frih. Boye, att R. o. Ad. måtte i hela dess vidd Bifalla Betänk. ; dock nied den uttryckliga förklaring, att intet kungörande från predikstolen af det Brott, hvarför den Brottslige Blifvit straffad, må äga runi; emedan jag i det fallet tycker, att del vore löga vunnet att den uppenbara kyi koplikten under sådana villkor afskaffades. Af sådan anledning förnyar jag mitt yrkande om Bifall till Frih. Boyes framställning. Hr Stråle, Nils Willi.: ! all diseussion torde det vara nödigt att Bestämma frågan, hvarom den handlar. Är frågan den, huruvida kyrkoplikten är ett ändamålsenligt straff, så tror jag ej att någon röstar derför. Det är ostridigt, alt densamma frånträdt sin ursprungliga Bestämmelse att vara en försoning med kyrkan, oell att den nu Blifvit ett skamstraff. Det tror jag också vara ostridligl, att skamstraff i möjligaste målto böra undvikas, emedan de sällan uppfylla sitt ändamål och deremot ofta motverka den Brottsliges förbättring. Då jag således för min del anser, alt denna fråga bör vara afgjord, så återstår dock den andra frågan, huruvida det är rådlig! och rätt att i detta ögonblick afskaffa kyrkoplikten; huruvida detta kan ske, utan att en annan lagstiftning inträder, sorn Bestämmer andra straff och andra förhållanden, hvilkn kunna medgifva alt kyrkoplikten Borttages. Då man går att Bestämma denna fråga, så inkommer man på den egentliga grunden för brottmålslagstiftningen och de olika theorier, sorn der äro framställda af åtskilliga philosopher och tänkare uti rättslära!). Det torde ej ^ara lämpligt alt här framdraga dessa olika theorier.
Inom Utsk. anfördes många skäl bland annat, att denna jernväg vore af högsta vigt för malmtransporten inom orten, emedan flere masugnar finnas derstädes grundade på Nora-malm. Hvarförutan äfven anfördes att ä torget i Nora stad drifves en betydlig handel med spannmål ifrån Nerike, hvilken spannmål om vintrarna föres på släda och om somrarne på axel, och denna forsling skulle med större lätthet kunna verkställas, om en jernväg åstadkommes. Af detta skäl instämmer jag med den siste talaren, alt vi inom vårt land gjort allt för litet för våra kommunikationers förbättrande. Om man betraktar hvilken som helst af våra näringar, finna vi, att de lida just i följd af bristande kommunikationer, Den 26 Juni e. m. 241 kationer, och detta anser jag utgöra det kraftigaste skälet för Utsk:s tillstyrkande. Den af Gr. Lagerbjelke föreslagna ändring af mom. f biträder äfven jag och, i händelse Utsk:s förslag i öfrigt bifalles, tror jag R. o. Ad. nu kan besluta den. Detta R. o. Ad:s beslut kommer att i prot:s-uldr. meddelas StatsUlsk., hvaraf tydligen följer, att, sedan Utsk. inhemtat de öfrige Sl:ns beslut, Disk. gör till R. St. deu framställning, hvartill de olika besluten kunna föranleda och således meddelas de öfrige Stånden R. o. Adis beslut vid denna punkt, som af dem sannolikt då gillas, ty ifrågavar. förändring synes mig i allo rigtig. Jag tillstyrker följaktligen bifall till Utsk:s förslag likväl med den af Gr. Lagerbjelke förslagne förändring. Ilr von Troil, Sam. Gust.: En del af R. o. Adis här närvande medlemmar synas hafva förgätit: att uti denna fråga StatsUtsk. fått emottaga dels en motion af Hr Wedberg och dels en nåd. propos. från K. M.: alt K.
Jag vill således, i afseende på den omtvistade frågan om den rätta motionären, blott förklara, att, såvida icke RancoUtsk:s prot., enligt hvad jag förmodar, vitsorda riktigheten af min uppgift, tror jag mig med Utsk:s öfriga ledamöters vitsord kunna styrka, att Prosten Åstrand, då han framställde den ifrågavar. motionen, uttryckligen tillkännagaf, att det icke var hans, utan Gr. Frölichs förslag. För öfrigt får jag, hvad sjelfva saken beträffar, förklara, att den egentliga orsaken, hvarföre jag icke kan bifalla Utsk:s i detta ämne afgifna memor., är, jemte felaktigheten och ofullständigheten i det föreslagna stadgandets redactiou, oriktigheten af de utaf såväl den sannskyldiga motionären som Utsk. begagnade premisser. Första raden af memor. lyder nemi. sålunda: ”Då det torde kunna anses gifvet-, att K. M:s garanti för begagnande af credit etc.” Det här förekommande ordet garanti anser jag högst olämpligt och äfven förvillande, hvadan detsamma bör utbytas mot ett annat mera tjenligt och riktigt uttryck. Jag förnyar min anhållan om återremiss, och ämnar icke att med något vidare yttrande förlänga denna discussion. Hr von Troil, Emil: Denna discussion synes mig hafva lått det felet att vara för lång, och jag skall derföre blott yttra några få ord. Jag anser det förslag, sorn BancoEtsk. framlagt, möjligtvis kunna blifva nyttigt. Jag tror likväl icke, att något sådant fall inträffar, men kan icke bestrida möjligheten af, att så kan ske; hvaremot jag å andra sidan tror, att förslaget omöjligen kan komma att leda till skada. Skulle deremot föreskriften sträckas ända derhän, att Bancofuilmägtige klefve ålagda att söka Regem - Den i Maj. 19 gens medverkan, när de skulle upptaga ett lån eller söka credit, så tror jag tvärtom, att föreskriften Liefve i högsta mån skadlig. Det kunde ju hända, att Bancostyrelsen vid något tillfälle blott behöfde några få 100,000 r:dr, hvilka kunde erhållas hvar som helst, men som behöfde skyndsamt anskaffas.
Såsom skäl för det orätta i samhällets inträngande pä kyrkans område anför motionären, ”att man skall noga skilja emellan Lag och Evangelium.” Han säger att Lagen talar om syndens straff och Evangelium örn syndens förlåtelse. Jag känner icke detta skiljande. Tvärtom förenar skriften Lag och Evangelium och så äfven våra läroböcker. Vidare grundar den värde motionären sitt förslag derpå, att lian anser församlingen redan äga den rätt, som här sökes. Han citerar våra bekännelseböcker, såsom Schmalkaldiska artiklarne. Dessa sistnämnde räknas ej mera bland desse; men det gör detsamma. Dé ord lian anfört, - finnas äfven i den Augsburgiska bekännelsen intagne. Han säger: ”Efter Schmalkaldiska artiklarne liar församlingen fri domsrätt öfver sine lärare och läran; det verldsliga regementet begår således våld på kyrkans egna bekännelseskrifter i sin förföljelse mot olika tänkande individer, hvilka i enlighet med den Heliga skrift och just dessa kyrkans bekännelseskrifter, vilja sålunda utöfva sin fria domsrätt öfver lärarne och läran, och hvilken ej kan yttra sig på annat sätt än genom separerande.” Hvad förstås M. Hrr med församling och hvad tron J att Luther förstod med detta ord? var det hvarje person, 1 eller 2 eller 3, som skiljde sig från den antagna läran? Jag tror det icke. Hvarthän skulle en sådan förklaring leda? Ar det tänkbart att Luther skulle hafva gjort sig skyldig till ett så groft, misstag, att han skulle hafva lagt i hvars mans makt att skilja sig frän församlingen. Denna talan föres i vårt land af den lagstiftande och lagskipande makten. Motionären framställer likasom vore dessa separatister de förföljda. Så synes det på sätt och vis, och det förundrar mig icke att’ det synes dem'så, men det är mycket lätt att vid närmare eftersinnande visa, att det är de, som angripa vår församling. De ingripa djupt i dess rättigheter och draga folk på otillbörligt sätt ifrån densamma. Hvad söm isynnerhet utmärker denna skrift är det skarpa anfall som der göres emot lärareståndet.
Detta är ett anförtroende af andras goda, och på den riktiga eller oriktiga utöfningen af detta förtroende beror lycka eller elände för millioner af medskapade varelser. Vid nästa parlamentsval är ni berättigad att välja mellan en bread taxer (en som beröfvar folket föda) och en kandidat som vill hindra att man beskattar fattigmans limpa. Valet ålägger ett förskräckligt ansvar. Betänk er, allvarligt och omsorgsfullt, innan ni afgör. Undersök betydelsen af hvad som nu lägges i edra händer. Ni kan icke skylla på okunnighet, sedan undervisning blifvit er fritt skänkt. Komihåg, att ni skall afgöra mellan välstånd eller brist, mellan trefnad eller elände, mellan helsa eller sjukdom, mellan lif eller död för många tusen odödliga varelser. Kom framför allt i håg, att ert beslut skall minnas deruppe och att ni skall aflägga räkenskap för ert votum inför den fruktansvärda domstol, der alla menniskor skola dömas, icke efter sin bekännelse, icke efter sina böner, men efter de saligas ord: “ Jag var hungrig, och I gåfven mig att äta. “ Den religiösa tonen i detta upprop, så väl som några flera af föreningens skrifter, bära vitnesbörd om det synnerligt stora allvaret och värdigheten hos dess ledande andar, och förklara lätt den kraftiga verkan de utöfvade på hela landets mera sansade klasser. På detta sätt väcktes öfver allt i landet en kritisk anda, och hos den stora och vanligtvis tröga massan vann den öfvertygelsen snart insteg, att rikets välfärd kräfde upp-häfvandet af spanmålslagarne. Det antagna systemet att upplysa nationen bar frukt, och genom de oupphörliga ansträngningar som utvecklades af frihandlarnes centralkomité i Manchester, bragtes den stora massan af engelska folket — som är svår att sätta i rörelse, men oemotståndlig då den en gång är försatt deruti — först till eftertanke och sedån till handling rörande ett ämne af så genomgripande betydelse för hvarje familj i landet. Rörelsens ledare visade sig sannerligen konsterfarna i sättet att förvandla en minoritet till majoritet. För att besegra den parlamentariska förhärdelsen, vände de sig till parlamentets konstituerande element. De vädjade från allmänhetens representanter till allmänhetens samvete.
För min del anhåller jag om återremiss af detta betänkande. Jag finner det vara besynnerligt, att StatsUtsk. tillstyrkt eli anslag af 4000 r:dr, utan att kunna lemna R. St. säker underrättelse om verkliga behofvet af det anslag, som är i fråga. Det faller af sig sjelft, att innan det kommer en fullständig underrättelse om vidden af den skada, som genom vådelden uppkommit, kan ej mätas det understöd, som staden kan behöfva för att återkomma i godt skick, samt till huru stor del den brand - 388 Den 18 Februari f. m. skadade staden, genom Brandförsäkringsverket för städerna i landsorterna, kan få ersättning; och visserligen är för sådant fall ett låneanslag ett vida lämpligare sätt att understödja staden, än en gäfva af 4ooo r:dr att tilldelas de brandskadade, hvilka möjligen äro de förmögnaste och ej de fattigaste i staden. Jag kan derföre ej annat än anhålla om återremiss, på det att Ulsk. måtte, efter inhemtande af fullständigare upplysningar i ämnet, inkomma till R. St. med utlåtande om de utvägar, som Utsk., i anledn. af verkligt och utredt behof, kan finna lämpliga för alt lemna staden det understöd, som kan vara af nöden. Gr. Frölich, David: En talare har med rätta sagt, att det är svårt alt säga nej till en framställning af denna beskaffenhet. Jag medgifver honom, alt en sådan förmåga att säga nej är ofta ganska svår, men delta hindrar dock ej att man bör uttala detta ord, när man finner att eljest en stor princip laederas. Den grundsats, som här blifvit uttalad af Ur von Hartmansdorff och Hr Ribbing, har jag för min del ansett vara den rätta. Jag vill tillägga, att det ej är sagdl, när en stad brinner, all medlidsamheten mera skall röras, än om en by brinner, och jag hemställer till herrarne hvad följden skulle blifva, om man på detta sätt utan undersökning skulle gifva alla de understöd och skänker, som blifva begärda; R. St. skulle då genast, på grund af detta proejudicat, blifva öfverlupne af dem som behöfde bispringas.
I sistberörda berättelser är redogörelse visserligen redan lemnad för det hufvudsakliga af hvad vid förvaltningen under omförmälda tid förekommit; men ehuru ett upprepande häraf skulle leda till en icke gagnande vidlyftighet, hafva Fullmäktige likväl ansett sig ej kunna underlåta att ånyo upptaga åtskilliga af de ärenden, som i Revisorernes berättelser äro af handlade. Angående Bankens Öfver-Styrelse och några allmänna föreskrifter rörande Bankens förvaltning. § 1. Öfver-Stvrelseus ordinarie personal har ej undergått förändring. Samtlige öfver-Styreiför nämnde personal utsedde Suppleanter hafva vid serskildta tillfällen i Styrelsensens personal. deltagit i stället för ordinarie ledamöter. § 2. Om sättet för utöfning af den Fullmäktige åliggande tillsyn öfver ordnin - Insp aktion och gen» vidmakthållande inom Verkets afdelningar och angående verkställighet af inventeringar. föreskrifven inventering af förvaringsrum och besigtning af hus och inventarier är upplysning meddelad i Revisorernes berättelser. 4 Banko-Utskottets Memorial N:o 1. § 3. Berättelser tili Följande, på grund af 20 § i Reglementet, till Höglofl. Utskottet afgifna JJtskottet. berättelser öfverlemnas härjemte, nemligen: l:o Direktioner nes öfver Banko-Diskonten och Låne-Kontoren, om dessa Diskont-inrättningars rörelse; 2:o Bankens Under-Styrelses, om den samma Styrelse äfvensom departementalstyrelserna åliggande förvaltning, och 3:o Bankens Fiskals-Embetes, om de till samma embetes befattning hörande ämnen. § 4. Besvär, antörInom behörig tid till Fullmäktige inlemnade besvär af på Indragnings-stat da hos utförflyttade Kontorsskrifvaren Nils Ohlsson, öfver Fullmäktiges beslut, hvarigenom skottet. dels hans begäran om ljuspenningar och ersättning för mistad inkomst af sedelnumerering och dels hans klagan öfver honom ålagd tjenstgöring lemnats utan afseende, skola, jemte Fullmäktiges utlåtande, Höglofl.
Delta stadgande lyder sålunda: ”Göras åter i RiksStåndens Plena ”emot Utskottets yttrande anmärkningar; ”blifve de, hvilka hvarje RiksStånd särskildt ”förklarar utgöra dess gemensamma tankar, ’Jlill ConstitutioilsUtskottet hänvisade. Utskottet åligger då, att samtlige RiksStån”dens tankar till ett helt sammanjemka, och, ”om oförenliga skiljaktigheter finnas, dem ^derjemte till sahitelige RiksStåndens behandlande anmäla.” &c, Meli annu är icke RiksStåndens behof af rättigheten att göra sina anmärkningar gällande klart och tydligt uttaladtj och har icke eller, genom det nu framställde Förslaget, blifvit det* Meningen synes likväl ostridigt vara, att förekomma öfverrumplingar, och att en Grundlagsföresklift icke skall kunna borttagas, förändras eller tillsättas, utan att Ständenle vid 2:ne Riksdagar derom varit ense; ty om det vore möjligt att ett ConstilutionsUtsKott kunde sätta sig emot Ståndens anmärkningar * så skulle Utskottets Förslag, till trotts för Ståndens anmärkningar, blifva hvilande, och möjligen komma att bero af vederbörandes förmåga att skaffa sig pluralitet Samt Grundlagsändring sålunda genom en Riksdagsopinion tillvägabringås; men då meningen ovilkorligen måste vara, att sine Riksdagars ao Den aa Febr »aril f. m. Ständer skola vara ense om en Grundlagsändring, innan den kan ske, så måste äfven ett förslag, när en Riksdagsopinion är deremot, anses förlgastadt, och det är af sådan anledning jag anser en redactionsförändring alldeles nödvändig. Man har sett, att Rikets Ständer ej äro belåtne med den närvarande, och denna Riksdag liar det visat sig i afseende å TryckfrihetsFörordningen. Jag utbeder mig derföre få uppläsa följande redactionsförslag, hvilket innefattar blott obetydliga jemkningar i hvad Utskottet tillstyrkt: 81 S Regerings Formen. "Denna RegeringsForm samt Rikets öfrige Grundlagar kunna icke ändras eller ”upphäfvas utan genom Konungens och alla "RiksStåndens sammanstämmande beslut."
Spens, i sin reservation föreslagit, den nemi., att Utsk., efter uttalande afsina åsigter i detta maktpåliggande ämne samt af de bekymmer, som under betraktelser af närvar, förhållanden troligen bemäktiga sig hvarje fosterländskt sinne, måtte, med stöd af Riksd.Ordn:s 37 § 2 morn., hemställa till R. St., huruvida de må finna Rikets väl kiäfva att i sådant afseende göra en und. framställning hos K. M. Frih. Cederström, Jacob: Det förevar, memorialet, såsom alldeles otillbörligt, har efter min öfvertygelse blott af en ledamot inom Utsk., Hr Cederschjöld, blifvit rätt uppfattadt. Grundlagen är ganska bestämd och tydlig. Del är på grund af de uti Statsråds-prot:n införda yttranden, som, vid granskningen af dessa prot. inom Const.Utsk., anmärkntr der lagligen kunna göras och anmälas mot den eller dem af Statsrådes ledamöter, som Utsk. finner uti sina rådslag icke hafva iakttagit Rikets sannskyldiga nytta. Här har icke något Statsråds-prot. legat till grund för Utsk:s memorial, och således vet Utsk. icke här hvilken eller hvilka af Statsrådets ledamöter, som sig i frågan yttrat, vet icke om de tilleller afstyrkt completteringen af Statsrådets ledamöter. Sådant är för Utsk. okändt, men Utsk. har trott sig kunna göra en anmälan på sidan om formerna, för att möjligen kunna inverka på blifvande beslut hos K. M. och hos R. St.; ty att R, St. skulle kunna bifalla den framställning, som Utsk. gjort, och finna Rikets väl kräfva a11 begära entledigande af Statsrådets samtlige ledamöter, derföre att deras antal icke är fullt, ehuru kanske sedermera styrkas kunde, att en och hvareviga en så yttrat sig till prot., att frågan måste förfalla, — detta lärer väl ej vara tänkbart. ■—• En annan ledamot, här har likväl tagit frågan ur en annan synpunkt, nemi.
St. deras privilegier, förmåner, rättigheter och frihe"ter åtnjuta; beroende det på samteliga Riks-St:ns öfverenskommelse och Konungens bifall att låta dem undergå de förändrin”gar och jemkningar, som rikets behof kunna fordra.” Rubriken pä den af mig åberopade 1788 års försäkran lyder sålunda: ”K. M:s försäkran och stadfästelse å Svenska och Finska allmogens frioch rättigheter.” Man finner således, att skillnaden i dessa båda lagars talesätt endast är den, att, då Reg.F. brukar orden: ”rättigheter och friheter”, så begagnas i 1789 års försäkran uttrycket: ”frioch rättigheter.'''' Jag frågar då, kan väl någon bestrida att ju ”rättigheter och friheter”, enligt Reg.- F:ns ordasätt, icke äfven innefattas uti sistnämnda K. försäkran? Lägges härtill, att, på sätt jag redan sökt visa, innehållet af denna försäkran meddelar åt allmogen idel förmåner, hvilka densamma tillkommer utöfver eller tvertemot de i allmänhet gällande författningar, samt alt uti Reg.F:ns 114 § förekommer äfven delta ord: ”förmåner'’, stäldt emellan ”privilegier” samt ”rättigheter och friheter"; så må jag bekänna min förvåning deröfver att någon jurist velat förneka denna 114:de §:s tillämplighet i förevar:de fall. Man bar sagt, alt, ”om än det vore ett RondeSt:s privilegium att jordräntan skall förblifva oförändrad, sä måtte väl samma Stånd äga rätt att afsäga sig detta privilegium.” Jag nekar ej alt RondeSi. äger denna rättighet, dock så begränsad, att Ståndet icke kan lagligen frånträda något af sina privilegier utan de öfriga Ståndens och Konungens samtycke.
Nu utgöres likväl beslagare-andel, enligt gällande förordn. till förekommande af oloflig införsel eller utförsel af varor af d. 22 Dec. 1841, § 27, af en viss andel i så väl vjaruvärde som ådömde böter, och den vid sednaste riksdag 314 Den 22 December f. m. medgifna befrielsen från bevilln. afsåg, i öfverensstämmelse meri detta stadgande, beslagare-andelar i deras helhet. Men då sådant icke blifvit nog tydligt uttryckt, emedan det ofvan anförda tillägget kunnat olika tolkas, föreslår jag vördsamligen dess förtydligande och förändring, så att det må komma att heta: Jleslagare-andelar i sa väl varuvärde som böter för förbrutet dömdt, i riket olofligen infördt gods. Remitterades till Bevilln.Utsk. 2. Redan vid någon af förra riksdagar, jag tror äfven vid den sednaste, har motion blifvit väckt om laga ansvar för husdjurens vanvård och misshandling, och, ehuru hittills utan framgång, torde dock samma försök ännu kunna och böra göras. Der man förgäfves eller åtminstone alltför länge väntar att en stigande hyfsning hos folket skulle sätta gräns för det barbari, som man dagligen ser, så väl i landsorterne som i Stockholm, utöfvas emot kreaturen, t. o. m. emot de nyttigaste ibland husdjuren, särdeles hästen, der bör väl lagen komma emellan för att hejda våldet och grymheten emot den försvarseller värnlöse, om äfven en vida simplare länk i skapelsens kedja än menniskan sjelf, då denna, icke låtande leda sig af förnuftet, som höjer henne öfver djuren, nedsätter sig lill deras jemnlike eller under dem. Jag förnyar derföre härmedelst vördsamt förslaget om ansvarspuföljd eller böter för kreaturs, särdeles husdjurens, vanvård, pinande och misshandlande; och anhåller om remiss häraf till LagUtsk. Remitterades till LagUtsk. Hr Tham, Carl Wilh. Au g.: Det torde vara bekant, att Sveriges så väl offentliga som enskildta arkiver innehålla rika skatter för vår historia. Men dessa skatter hafva länge varit föga tillgängliga, genom bristande vård och ordning.
Herr Gripenfvärd, Fredric Adolph'. Jag anhåller ödmjukeligen få upptaga Riddersknpets och Adelns tid, med en anhållan sorn jag nu går att lios Riksens Ständer göra. Wermdön inom Stockholms Län, hvilken ensamt utgör ett helt Härad eller Skeppslag, och som består af 211 Mantal, till största delen innehafde af Ståndspersoner, är circa 6 och en half mil lång och nästan lika bred. Detta Härad eller Skeppslag är med tvänne så kallade däradsvägar fördelt, men i mistning af GästgifV f pegårdar, hvilket vid flerfaldiga tillfällen meddt för Skeppslagsboerne en utomordentlig depence i synnerhet, sorn vår Tingsbyggning 56s Den 5 Martiin ligger frenne mil inpå On, dit sorn oftast vittnen och Rättegångsombud få kallas från Stockholm. Det tyckes äfven billigt att denna, ehuru ringa del af det hela, måtte äfven få komma i åtnjutande af den allmänna beqvämligheten. Anhålles derföre ödmjukligen det Skeppslagets nuvarande Hållskjuts vid Fittja, måtte derifrån förflyttas till Vermdön der tvenne Gåstgifvaregårdar kunde och borde anläggas. Att detta vördsamma Memorial måtte till Besvärsoch OeconomieUtskottet remitteras, anhålies ödmjukligen, m N:o 17. Grefve Cronstedt, Claes'. Riksens Ständers anslagssummor till Flottorne äro delade i särskildta ordinarie Stater, samt dessa sednare år under rubrik Nybyggnadsoch UnderhållsStat af 5oo,ooo R:dr årligen på tredje hufvudiiteln.
Stnbra bito 30: £rebje bito 20: gjerbe bito 12: gemte bito & ©jette bito 3: pro»iforer, ©ubjccter od; (SefåUev på ?fpotfjef, fe .§anbeld«23oFbåffare. ejåmån, etyrmån i Sroå Slager: gorfia Slagen Stnbra tito -*■ —v 2: Un6er»©tyrm4n ocf> (Conftoplar famt tTIatroftr 0# <Eimmerm4n m. fl. 1: 24. Kodar od) jlungmd» 1: Sjeppare, Coopraer&ie#, lifa met Jjpanbtrocrfare i ben ©fab, bii far# tt;get bbrer. 24 sert. II. §. 17. ©hit* 0$ Bdtffeppare, forn icfe dro borgare, i 5cm Slager: gértfa Slagen — - — SR:6r 20: Siga flere tel uti ©filta eller 23åt, anfeS enbafl en af tern fåfom ©feppare ocp påforeé i fåtan egenjfap förendmnbe afgift. ©pisqwartcrs., IDdrösbus. ocf> bplife 9idring$.ibfare, fe frågare. ©pannema!s.£anMan6e, forn icfe dro 23orgare, tareraS, efter teraS rfi. relfe, lifa met ©tdberneé öfrige #anblanbe. ©prdfmdffare, cberdfnab 2Sn på ©tat, taperaé met affeente på teras infomff af information, tocf ej unter — SK‘-tr 2:
Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protocoll, hållet vid sockenstämman i Häggenås sockenstuga d. 28 febr. 1858 § 1 S.D. Waldes och befullmägtigades bonden Erik Snygg i Kougsta att, å Häggenås sockens vägnar, infinna sig vid lands-tinget i Östersund, den 16 instundande mars, för att enligt respective landshöfdinge embetets kungörelse af den 19:de sistl. januari, med landets öfriga deputerade öfverlägga rörande vägars, broars och färjeinrättningars underhållande, äfvensom om inlösande af bron öfver Ragundaelfven; hållande socknemännen för godt hvad nämnde dess fullmägtig dervid lagligen gör och låter. § 2 Utsågs och befullmägtigades vice commissions landt-mätaren herr Ol. Ollander, att å socknens vägnar öfvervara ransakningen, rörande våldsverkan å kakelugnarne, m.m. i skolhusbyggningen, hållande församlingen för godt, hvad tit. Ollander dervid lagligen gör och låter. § 3 Efter en kort öfverläggning och derom framställt förslag, bestämdes nu, att folk-skolan skulle öppna och läsningen börjas derstädes, först efter slutad Gregori marknad uti Östersund, och skulle dagen framdeles närmare bestämmas. In fidem N. S. Edlund Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protocoll, hållet vid sockenstämman uti Häggenås sockenstuga d. 14 mars 1858. S.D Till följe af respect.