Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hans Lxcellsnee Herr Grefwen och Landt - Marskalken. Jag sär den äran proponera, om Högloflige Ridderskapet och Adeln, utan allt undantag, bifaller, at köp ej mä bryta Legostämma. Beswarades med Ja. Grefwe k-e^vsnkaupr, tlksrles kmilz fragade om arfwejord aswen härunder mors inbegripen. Uppå Herr Grefwens och Landt-Marskalkens tilkännagsiwande, det nieningen wore, at köp cj matte brota Legostämma, hwarken a arfweeller afiingejord, ykrrade sig Z99 Grefwe vsvvsnbaupr, at han dertil swarat Nej, och begärde at hans Nej marce i krorocollsc antecknas. Derefter hemställde Hans Lxcellencs Herr Grefwen och Landt-Marskalken, hwad tid Rid' Vetskaper och Adela behagade utsätta för ärrenäen? Friherre vs 6eer, 6sri» föreslog, at den, enligt Kongl. Martts Nädiga propiostrion, kunde utstakas lil högst Femtio ar; hwar och en oberagek a.t sta egendom pä kerrtare tid borrt - arrsnäer». Grefwe k olss, föreflog tidens stxsraaäs til högst Tio eller Femton ar. Herr von Lekultrsnbsim, yttrade stig ej sinna skäl at ga ifrån Kongl. Majtts Nådiga kro^osttion om Femtio är såsom längsta serö,läs - tid , men i rk de a nyo stt gjorda förbehåll, at eXrrsnäsror af ^ l.verord mätte t alla fall Tio arö besitkningstid rii gotz njura, emedan eljest ingen lsteeulsrion til Landtbrukers sörman kunde äga rum.
Likaledes på grund af anmärkningarne vid § 10 i förening med denna § rörande rättigheten att begagna sedelulgifning, hemställes, att momentet a) måtte ändras till följande lydelse: »alt grundfonds-hypothek, i värde motsvarande ytterligare minst tretio, eller tillsammas minst sextio procent af grundfonden blifvit på föreskrif\et sätt i allmänt förvar nedsatte.» § 31 mom. 2. Att, såsom här skett, föreskrifva, att insättningsbevis ej skulle få utställas på mindre belopp, än 100 Riksdaler Riksmynt, anser jag ur hvarje syn punkt sakna goda skäl. Det belopp, insättningsbeviset skall upptaga, måste naturligtvis rätta sig efter insättningssumman för gången. Bolaget allena tillkommer att bestämma minimum af det belopp, det som insättning vili emottaga, och om det dervid fäster afseende på förhållandena inom de orter, der dess verksamhet företrädesvis framträder, saknar lagstiftaren ur rättssynpankt ali befogenhet att deremot lägga hinder. I anseende härtill föreslår jag följande lydelse för 2:dra momentet: »insättningsbevis med eller utan ränta skall ställas tdl viss man och innehålla att öfverlåtelse deraf skall tdl nye egarens säkerhet i banken anmäias.» Af Herr Doktor A. Sandberg: »Hvad de enskilda sedelutgifvande bankerna angår, så är uppkomsten af deras sedelutgifningsrätt ganska tvetydig. De stiftades på grund af 1824 års författning och skulle blifva förmedlingsanstalter emellan kapitalegande och kapitalbehöfvande samt således drifva en sammansatt uppoch utlåriingsrörelse. Sedlarne, som utkommo från den första privatbanken, voro också endast depositionsbevis. Den sedermera begagnade direkta sedelutgifningen skulle endast vara i tik. lill R. St. I Haft. 5 34 Sammansatta Bankooch Lag-Utskottets Betänkande N:o 1. ett hjelpmedel att möjliggöra en vidsträcktare uppoch afskrifningssamt kreditivoch depositrörelse, pä det att en sådan hank vid uttagningar af deri insatta medel, som voro utlånta, icke skulle komma i förlägenhet.
» Grenadie-rerne » börja, såsom fallet nästan alltid är med Heine, i det lugna, jemua. Intet ligger mera fjerran ifrån honom än Victor Hugos lyriska utbrott Lui toujours lui! ; han verkar icke genom direkt framställning, utan genom målning af det mindre, det lilla, hvari den stora historien afspeglar sig, till dess slutligen en svärmisk drömbild bryter fram nr den enkla dialogen. Var nu än föremålet för denna dyrkan densamma icke värdig, så är sjelfva känslan icke derför mindre skön, och den är alldeles af samma slag som då Heine i Reisebilder skildrar, huruledes han som barn såg Napoleon ridande genom den hertigliga trädgården i Düsseldorf. Kapitlet börjar så här: » Men huru blef jag icke till mods, då jag såg honom sjelf, såg honom med mina högt benådade egna ögon, såg honom sjelf, Hosiannah, kejsaren. » Man lägge märke till detta Hosiannah! I extasens ögonblick kommer barndomsminnet, det gammaltestamentliga helloch jubelropet på hans läppar. Och hvad tänkte då barnet på? På att det vid fem thalers böter var förbjudet att rida genom alléen. Och se! Kejsaren med sitt följe red midt igenom alléen — de rysande träden böjde sig livar han drog fram. Heine såsom politisk skald anses som revolutionär, och han var det. Men hans politiska lidelse är uteslutande riktad mot medeltidsförhållauden och medeltidstro. Han är på allvar antiklerikal, men icke på allvar demokratisk entusiast. Hans största politiska dikt, Tyskland, en vintersaga, gifver det rikhaltigaste vitnesbörd härom. Verklig lidelse finnes här blott då skaldens osynlige ledsagare, liktorn med den fruktansvärda yxan i Kölnerdömen, sönderslår skelettenaf de heliga tre kungarne, » vantrons stackars skeletter ». Men i detta stora poem — Heines mest betydande verk — har man det renaste uttryck för de politiska stämningar och tankar, som uppfylde honom, det i tysk poesi nya elementet af det krigiskt utmanande och i tvekamp stridande. Det fans icke hos Goethe.
Häraf den fordran, att rörelse-Capitalet, skall sätta sig efter varu-beloppet; hvad som uti denna sammanställning (eqvation) felas, mäste regleras genom en alltid gifven möjlighet att tillbyta sig Silfver, d. v. s. vara emot Creditmynt, så väl som Creditmynt eznot vara (realisation); en fordran som ytterst innebär, att, efter som den enskilde ej alltid kan sälja sin vara under inhemsk afsättning, så måste han vända sig till Utländningen , (export) tillbyta sig Silfver (eller Silfvertecken), och deremot kunna åtkomma Creditmynt, som han vill och måste använda i sin rörelse; men Närings-Idkaren bör ej nödgas sälja emot Conjunctur, Köpmannen ej nödgas exportera emot Conjunctur, emedan båda delarne medföra deras undergång; äfven som ingen dera (ej heller Capitalisten) nödsakas köpa eller importera emot Conjunctur. Häraf varu-lager och, i brist af enskild Capital.styrka eller Handels-vana , Varu-belåning Vexel - Civin Statsoch Banco-Utskottens Utlåtanden Diseonfering m. m., och alla dessa åtgärder erkänner den positiva Stats-läran tillhöra StatenI Stater, som ömmat för sine näringars bestånd, (England) har ir.an derföre under ofördelaktig Conjunctur , tillkommen genom Eandets politiska ställning (Continental-Systemet ), bi t rädt Exporten, lättat afsättningen genom allmänna uppoffringar, (Export-förmåner) för näringarnes vidmagthållande, under visshet att desse uppoffringar mångfaldt ersättas. Det samma skedde i Sverige åren 1807—11, genom permanent Jernbeläning i Banquen , hvarförutan näringen sannolikt icke varit i dess närvarande ställning. Den del af rörelse-Capitalet, som den enskilde Crediten (löpande räkningar, enskilde emellan, Skuldsedlar, m. m.) icke besörjer» måste Staten anskaffa (Statens mynt.)
Maj:t afgjord, samt nu endast återstode att besluta om dispositionen af summor, hvilka Kongl. Maj:t ej kunde för nu ifrågakomne behof använda utan att derigenom förminska tillgångarna för de ändamål, hvartill medlen voro af Rikets Ständer anvisade; — att, en öfverstyrelse för bergverken säkerligen ej stöde att erhålla med mindre kostnad, än det nådiga förslaget utvisade, samt att, äfven om förhöjning af anslaget till dessa stater ifrågakommit, det varit billigt att nu återgifva något af hvad derå vid förra riksdagen indrogs; — att, då organisationsfrågan alltsedan år 1823 varit å bane, det nu ej vöre för tidigt att bringa densamma till ett önskvärdt slut; — m. m. — Vid återremissens besvarande, den 14 Juli 1854, vidhöll Utskottet (endast med reservation af en Ridderskapets och Adelns ledamot) sitt förra utlåtande, — hvilket ock blef, med de tvänne återremitterande Ståndens bifall, Rikets Ständers beslut (meddeladt uti underdånig skrifvelse angående regleringen af utgifterna under Riksstatens sjette hufvudtitel), — hvarefter likväl Rikets Ständer, uti särskild underdånig skrifvelse den 3 November samma år, biföllo, att innehafvarne af de indragna Bergsfogde-tjensterna fingo från allmänna indragningsstaten åtnjuta föreslagen godtgörelse af deras innehafda löner. För den år 1847 föreslagna förändringen af Bergs-kollegii organisation anfördes såsom motiv den minskning och förenkling af Kollegii göromål, som blifvit en följd af Kongl. Förordningen den 17 April 1828 om upphörande af Kollegii domsrätt i vissa tviste-, brott-och utsökningsmål, samt af Kongl. Förordningen den 27 April 1846 om stångjernssmidet och den gröfre jernförädlingen, — hvilken sednare författning trädde i kraft den 1 November 1847.
Bed herrarne stiga in. (Närmar sig avantscenen.) Vilja de ej lyssna till förståndets röst, må de akta sig. (Dörrarne öppnas och A. Löfvenstråle, jemte Liljeborg, inträda.) Tredje Scenen. RIKSRÅDET. A. LÖFVENSTRÅLE och LILJEBORG. Handsekreteraren bakom skärmen. Tillåter Ers Excellens mig att fråga, om vi äro ensamne? Varen goda, mina herrar, och se'n er sjelfva omkring. Ers Excellens, ser två ... numera vänner framför sig. A. LÖFVENSTRÅLE (hvasst.) RIKSRÅDET (glädtigt). A. LÖFVENSTRÅLE (kallt). RIKSRÅDET. 51 RIKSRÅDET (vänligt). Det gläder mig. Med mig utgöra vi således nu tre ... vänner. (A. Löfvenstråle biter sig i läppen och drager sig tillbaka.) Ers Excellens misstager sig: ni ser två fiender i oss. Bevare mig, hvilket missförhållande har då uppstått emellan er. Berätta mig det, och jag är öfvertygad att jag skall kunna förlika er. (Liljeborg biter sig i läppen och drager sig ett par steg tillbaka.) Ni är statsman, Ers Excellens, och förstår oss således icke, emedan ni ej vill förstå oss. Vi vilja emellertid ej säga något annat, än att vi två ... jag och Liljeborg ... nu äro vänner ... och hafva hitkommit, för att begära vissa förklaringar af er. Vänner, åh, jag gratulerar. RIKSRÅDET (förundrad). A. LÖFVENSTRÅLE (öppet). A. LÖFVENSTRÅLE (stolt). RIKSRÅDET (skalkaktigt). LILJEBORG (buttert). Förledda af löften och förhoppningar från er sida, rigtade vi dödliga hugg emot hvarandra. Skulle ni till den grad ha missförstått mig? Ni ha väl ej skadat hvarandra heller? Ett ögonblicks förklaring oss emellan var nog att öppna våra ögon. Jag tackar himlen derför.
Sig icke kunna lemna bifall till Rikets Ständers ofvannämnde underdåniga anhållan, har Kongl.JMajtt,— under förmodan, det hufvudsakliga afsigten med den af Rikets Ständer begärde undersökning varit icke egentligen att tillvinna Kongl. Majit och Kronan en ringa, opå - Bih.till R. St. Prof. 1845. 4 Sami. 1 AJd. 2 Band. 4 Haft. 1 o StaisUtskottets Utlåtande, N:o 182. räknad, fördel, utan snarare att betrygga åboerne å kyrkohemmanen emot allt för höga och betungande afgälder, samt bereda dessa åboer en möjlighet att till hemmanen förvärfva jordegandeoch dispositions-rält, hvilket ändamål Kongl. Maj:t funnit kunna vinnas på en enklare samt mindre besvärlig och kostsam väg, — af sådan anledning lill frågans slutliga afgörande, under den 5 sistlidne Augusti, till Rikets Ständer framställt följande Nådiga Proposition: l:o Kyrkorna och prcslerskapet i Halland försäkras om framlida oqvaldt åtnjutande af den afgäld af ifrågavarande kyrkohemman, hvilken kyrkorna och presterskapet, på grund af ingångne afhandlingar med nuvarande åboer och arrendatorer, uppbäras så att afgälden för framtiden icke kan ökas eller minskas; 2:o Nuvarande åboer och arrendatorer å dessa hemman tillförsäkras deremot orubbad och oqvald besittning af sina, på grund af afslutade afhandlingar, innehafvande hemman, emot förpligtelse att tili kyrkorna och presterskapet för all framlid olörändradl utgöra den afgäld, hvarom för det närvarande är ömsesidigt öfverenskommet; 3:o På sådana vilkor anses dessa åboer och arrendatorer lika med innehafvare af kronohemman, och berättigas således att genom skatte-köp, på lika sätt som krono-åboer, förvärfva jordegandeoch dispositions-rält till de hemman, hvilka de nu på grund af alhandlingar innehafva; 4;o
BondeSt, hade antagit denna punkt med utbyte endast af orden: ”Utskotten komma,” emot orden; ”Ståndet kommer, ” B. o, Ad. biföll 8:de punkten med den förändring, att i stället för orden: ”Utskotten komma att föreslå,” skulle jpföras orden: ”Ståndet kommer att bestämma,” gide punkten. yenna punkt var af BondeSt. bifallen. Den ao O c t o b e r f. m. 207 Frih. Boye: I den fördelning af terminerna för brännvinsbränningens Utöfning, som i denna punkt bestämmes, begär jag ändring. Under April månad är det för de flesta, åtminstone smärre, hemmansägare högst angeläget att få bränna, emedan foderbristen da vanligen är störst, och jag begär derföre den förändring, som BondeSt. beslutat, att den ena terminen må utgöras af April, No v. och Dec., såsom de månader, då bränningen för ladugården är angelägnast. Hr af Ekenstam: Frih. Boye har velat hafva en annan fördelning af tiderna för brännvinsbränningen och sagt, att April, Nov. och Dec. vore de tjenligaste bränningsmånaderna. Jag medger, att denna fördelning vore den fördelaktigaste för Jönköpings län, hvars interesse man flera gånger sökt att företrädesvis göra gällande; men då det finnes flera provinser, hvilkas interesse i anseende till på olika lider inträffande skördar är olika med Jönköpings lans, och mycken oreda skulle uppstå, om man, enligt hvad äfven blifvit föreslaget, skulle tillåta hvarje län att jemte landshöfdingen bestämma tiderna för brännvinsbränningen i länet, har man ansett sig böra bestämma ett medium emellan de tider, som för länen ansetts tjerdigast; och jag anhåller derföre om bifall till Utsk:ns förslag. Hr Hjärne: Jag tar mig friheten att understödja den mening, Frih. Boye framställt. Då de sammansatta Utsk:n förehade de reglemenlariska stadgandena, hvarom förslag blifvit gjordt i nasta betänk. N:o 6, syntes pluralitefen inom
Maj:ts nådiga proposition, som bemälde hr statsråd uti dess reservation afgifvit.“ STOCKHOLM, f. d. Schultze^ Boktryckeri, 1851. Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 82. i Ank. till Exp. Vtsk. den 15 Mars 1851, kl. 9 f. m. Utlåtande j angående regleringen af utgifterna under Riksstat ens larsla Hufvudtitel. (U. A.) Denna Hufvudtitel, som innefattar Kongl. Hofoch Slotts-Staterna, fastställdes vid sednast hällne Riksdag till 686,700 rdr, deraf 620,827 rdr, med derunder inräknade 317 tunnor spanmål, för den förra, och 65,873 rdr, deri inbegripne indelde räntor och oindeld spanmål, enligt förslags-beräkning upptagne till 633 rdr, för den sednare af dessa stater; hvarjemte Rikets Ständer beslutade, att den till H. K. H. Kronprinsens hofhållning bestämda anslagssumma skulle från och med början af det år, då H. K. H:s förmälning egde rum, förhöjas från 25,000 till 100,000 rdr; i följd af hvilket beslut Kongl, Majit, uti Dess till Stats-Utskottet allåtna Nådiga proposition om Statsverkets tillstånd och behof, ansett berörde anslag böra till sistnämnde belopp å riksstaten beräknas. Ilo Utskottet tillstyrker således, att omförmälde anslag till HK. 11. Kronprinsen varder med 100,000 rdr å riksstaten uppfördt. 2lo Uti högstberörde Nådiga proposition har Kongl. Maj:t, i anledning af det emellan H. K. it. Kronprinsen och II. K. II. Kronprinsessan afslutade giftermålskontrakt, behagat föreslå Rikets Ständer, att, i enlighet med hvad förut i lika fall iakttagits, såsom handpenningar för H. K. II. Kronprinsessan anvisa 18,000 rdr. Till hvad Kongl.
A.S.R.; hvem den tillhörde blef honom omöjligt att utgrunda, isynnerhet som bataljonen vid hvilken han tjente alltför kort tid legat i staden, och han under denna tid ej gjort bekantskap i något hus. Han nödgades således återvända med den främmande egendomen, utan att kunna uträtta sitt uppdrag. Kort tid derefter då han besökte en Bokbindare, att för bataljonens räkning låta inbinda liqvidböcker, såg han ett sirligt arbetadt syskrin, på hvars lock Bokbindaren nyss i guld intryckt bokstäfverne: A.S.R. Genast påminde han sig den upphittade näsduken, efterfrågar med häftighet personen, hvilken skrinet tillhör, får af den pratsamma gubben veta det vara en beställning af Packhusinspektorskan D., som dermed haft mycken hast; det blir troligen, fortfor gubben, en gåfva till hennes unga systerdotter, en hjertans söt varelse, i godhet utan like. "Ni känner dem således," inföll den unga Officern, "och kan säkert säga mig hvar de stå att träffas, på det jag må bli i tillfälle uträtta ett uppdrag, hvilket hittills, i brist af kännedom om hvar de bott, åsidosatts." "Åh bevars," svarade den välmenande gubben, "det kan jag lätt säga er, gården nästintill denna, tillhör dem, dit kan ni ej gå vilse; ja, ja, flickan är god som guld, akta henne bara;" hm tänkte Officern, med flickan ärnar jag ej ha att göra, endast jag fått återlemna henne sin näsduk. På eftermiddagen samma dag, styr han åter kosan till gatan, der Packhus-inspektören bodde, går in i det anvista huset, efterfrågar Fru D., säger henne sitt namn och framlemnar näsduken, i det han för henne berättar, huru den kommit i hans händer, samt huru han först i dag, af en händelse, fick veta hvar ägarinnan bodde. Fru D. bjuder honom artigt sitta ned, igenkänner näsduken, emottager den, samt inropar den sextonåriga Augusta, hvilken, högt rodnande, uttalar en tacksägelse till den unga Löjtnanten. Vidare underrättar sig
Vid kruts forslande för Kronans räkning är väl af Kongl, Krigs-Collegium anbefalldt, att krutkärlen skola med bårtäcken, som af de skjutsande böra medhafvas, betäckas; men som en sådan egentligen mot regn afsedd betäckning icke hindrar krutet att ur mindre täta kärl utrinna eller åtminstone afdamma, derigenom den minsta gnista ar i stånd att explosion åstadkomma, och största säkerheten mot krutets antändning under transport således synes ligga förvarad i kärlens eller Centnernes fullkomliga täthet, hvilken åter icke är möjlig att alltid åstadkomma, då trädkärl, deri torra varor förvaras, under varm årstid vanligen gistna, hemställa Utskotten vördsamt: det ville Rikets Hög/ofl. Ständer i den underdåniga Skrifvelsen till Kongl. Maj-.t, som redan blifvit af Utskotten föreslagen, begära, att krut hädanefter icke mätte i kärlet löst fä inläggas, utan. derinnom i en påse af tät buldan förvaras; hörandes någon tillökad kostnad af betyden-i het härigenom icke för Stats.Verket uppkomma, enär dessa buldanspåsar, vid krutets användande inom Kronans förråd, kunde tillvaratagas, i räkning till uppbörd anskrifvas och, sedan ett större antal deraf hunnit samlas, med tjenlig lägenhet till närmaste krutbruk återsändas; hvaremot en afpassad för - Stats-samt Allm,Besv,o.Oec.-ZJtsk. Ctl‘N:o$$, 27 höjning i betalningen för de krut-centner, som till enskilde föryttras, borde af KrigsCollegium bestämmas, utan att sådant blefve verkande till krutets ökade dyrhet, då köparen, i den till krutsäcken använda väf, erhölle valuta för sina derföre utgifna penningar.
Bland obehag, som härflyta utaf en alltför minutiös ekonomisk lagstiftning, är också det att man hvarje år skall nödgas omkröna sin redskap för mått, mål och vigt. Olla nödgas man transportera dessa redskap långa vågar, hvarvid lätteligen kan ske dem en skada, den de icke varit underkastade vid stilla och förståndigt begagnande hela året om. I all händelse måste man umbära dessa oumbärliga red» skap medan de öro inlemnade till omkröning. Alsigtcn med kronostämpelns åsätlande å mått, mål och vigter skall väl vara alt förekomma bedrägerier i bandel och vandel om vågbara och mätbara ämnen. Men krönandet kan icke förekomma förfalskning; lika litet som andra brott kunna förekommas annorlunda än genom den varnande bestraffningen, då brottet blifvit upptäckt. Hätta nyttan utaf omkröning ligger således i att man kontiollerar, huruvida mätningsetc. redskap blifvit afnötla och utaf tiden och begagnandet förändrade från det normala. En sådan förändring kan icke blifva så betydlig, att eli redskap inom året vore försliten, hvilket förutsältcs, då man föreskrifvit att omkröning skulle efter så kort lid verkställas. Vore meningen att kontrollera en med afsigt gjord förfalskning, så borde ju J. O. Sundgren, från Stockholms län. Uti ofvanstående motion instämma P. 0. Hörnfeldt, Pehr Tjernlund, P. östman, alla från Wesler-Norrlands län. M. Pehrsson, från Stockholms län. J. G. Wasmuth. från Stockholms län. N:o 228. 342 Moiiontr i Bonde-Ståndet 1562 N:o 220. sådant behöfvas dagen efter omkröningen, ty naturligtvis borde en bedragare välja just första ögonblieket elier slämplingen, för alt utföra sitt brott. Det kunde då också löna sig att elter årets lopp förskalfa sig ny redskap, sedan man genom bedrägeriet inbragt vida mer än redskapens hela värde» Om hetsman och pyndare gäller särskildt, alt de icke utgöra lagligen godkändt vägningsinstrument. Likväl är det föreskrifvct, att. också dc skola omkrönas hvarje år.
– Snillet och originaliteten stannar dock qvar i hans verk, huru det än går med författaren. Den siste talaren gnuggar sina händer helt förnöjd. På en bänk utmed ena väggen sitter hela familjen Strömberg. Brukspatronen halfsofver och drömmer om kalkon med tryffel. Han har hört att matsedeln för promotionsmiddagen kommer att innehålla denna läckerhet. Hans fylliga ansigte har antagit uttryck af belåtenhet med kalkonen, honom sjelf och hela menskligheten. Bestämdt äro gastronomerna de oförargligaste menniskor i verlden. Likasom Achilles kunna de blott såras på ett ställe – det är i magen. Men ve den, som beröfvar dem en läckerbit eller stör dem i deras matsmältning: bättre vore det honom att han tagit ifrån en lejoninna hennes ungar. Patronessan sitter stel och rak, med läpparne hopknipna. Hon förargar sig öfver att sitta bredvid ett fruntimmer, hvars anspråkslösa toalett röjer mindre goda omständigheter. Hon föresätter sig att aldrig gå på konserter mera. Man vet ju ej hvem man kan komma att få till granne. På teatern deremot betalar man för bästa platsen och får sitta bland folk af samma stånd. Men Henning har märkt patronessans hopknipna mun och högdragna blickar på sidokamraten. Han anar grunden till den värda fruns rättvisa missnöje. Med falkögon spejar han omkring sig, upptäcker en ledig stol, bemäktigar sig den och bär fram den till patronessan. – Herr kandidaten är alltför artig, säger hon förtjust. Var åtminstone så god och tag min plats i utbyte! Henning har således fått plats bredvid Aurora. »Dygden belönar sig sjelf och blir ytterligare belönad.» Nu stiger Victor upp och går att uppsöka Albertine. Sedan vi nu på ett icke så litet antal rader sysselsatt oss med de egentliga föremålen för vår berättelse, torde en ny digression ursäktas oss. Och detta så mycket mera som en dylik är alldeles oundgänglig. Det är väl sant att episoder och digressioner med rätta anses för ett hufvudfel i hvarje komposition, som ej hör till samma genre som »Tusen och En Natt», men »nöd bryter lag.»
Jag har dervid likväl ej förbisett, alt Ridd.Orda. innehåller en bestämd föreskrift huru suppleanter skola utses; men, mine Hrr! jag förklarar denna föreskrift endast hafva afseende på det fall, då ledamöter aflägsna sig frän riksd:n eller med Landtnäs tillåtelse äro frånvar. För sådane fall tror jag äfven, all de föreskrifter, som Ridd.Ordn. innehåller, böra nogsamt efterföljas; men det gifves andra tillfällen, då R. o. Ad:s ledamöter saknas i Utsk., och jag får säga, att det merendels inträffar, då de finnas inom hufvudstaden, men hafva förfall att sig i Utsk. infinna. Det är för sådana tillfällen, jag anser suppleanter nödvändige, och jag skulle äfven tillstyrka, att den längre omvägen borde undvikas, att anmäla sig hos Landtm. Jag tror att då en Ulskis-ledamot ej kaninfinna sig i Utsk., dertill föranledd af sin tjenstförrättning inom hufvudstaden eller af andra vigtiga omständigheter, alt då det skulle vara tillräckligt, att lemna underrättelse derom lill Ridd.cancelliet, hvarifrån genast, utan att Landtm, derom besvärades, utginge en avis lill vederbör, suppleant, som då i sin ordning i Utsk. sig inställde. Gr. Cronhjelm har redan upplyst, huru onföjligt det kan vara för en R. o. Adis ledamot i Utsk. eller Ordf. att göra anmärkn. mot de suppleanter, som af de andra Stånden utses. De inträffa der med sitt Stånds anvisning eller prot.-utdr., och det måtte ej tillkomma någon Utskis-ledamot att jäfva något beslut sora ett Stånd fattat. På de skäl, jag nu anfört, och på den praktiska grund R. o. Ad. i detta fall har handlat, vågar jag tillstyrka motionen. Hr von Axelson, Georg Julius: Denna fråga sönderfaller som nämnt är i 2:ne afdir. Den ena ronde dess nytta, den andra ronde dess laglighet.