Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mant pakallat af den enstilta böjelsen för en wärdig Son och af Rikets omisikanneliga behof lana National-Representations erforderliga bifall. Riksens Ständer hafwa likwäl annu icke trodt sig fullkomligen swara emot Swensta Folkets rättmätiga fordringar. En sorgelig erfarenhet har öfwertygat Eder Kongl. Maj:ts trogne undersåtare att de icke alltid hos deras wördade Konung kunna påräkna en fortfarande hälsa och en deraf beroende fortsatt utöfning af Konungamaktens mödosamma plister. Om ett sadant fall inträder, om Swensta Folkets förenade böner ej kunna det afwända, hafwa Riksens Ständer i förwäg bordt i underdånighet hos Eder Kongl. Maj:t anmäla deras enhälliga önstan, att Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsen wid alla de tillfällen da Eder Kongl. Maj-t af sjuklighet hindras att med RegeringSärmderne sig befatta, inträder^ uti ^ utöfningen af Konungamakten med all den rätt närwarande Grundlagar densamma tillägga samt uti Eder Kongl. Majus namn Rikets styrelse föra, under det Hans Kongl. Höghet täcktes deremellan fortfara att med Desi råd ga Eder Kongl. Majit tillhanda. Den kännedom Rikets Ständer äga om Eder Kongl. Majus tänkesätt för Hans Kongl. Höghet Kron,Prinsen, gör Riksens Ständer förwisiade, att Eder Kongl. Majit med tillfredsställelse stall emottaga en önskan, grundad pa Eder Kongl. Majus Eget efterdöme; och Riksens Ständer tro sig ej heller tuera wärdigt kunna swara emot den Den 2Z April. 4Z den ratt Hans Kongl.. Höghet redan förwarfwat pa deras och Nationens erkänsla än da de förbinda Sweriges framtida oden med Eders Kongl-Majus och Kron-Prinsens wardande Namn. Uppläst hos Ridd. och Adeln d. 2; April. , Prestc-Ständct den 27 - Borgare-Ständet d. 27 » , - Bondc-Ltändet den 2z Durchlauchtigste Reon-prins!
Gr. af Ugglas: 1 detta mom. föreskrifves, bland annat, att Ordföranden skall utfärda kallelse till R. o. Ad:s sammanträden, men någon bestämmelse finnes icke här, såsom i gamla Riddarh.-Ordmn, intagen derom, att anslaget till sammanträde skall utfärdas viss tid före sammankomstens början. 26:te §:n gamla Riddarh.-Ordmn innehåller, att »ej skall till plenum för påföljande dag sednare anslås än kl. 6 e. m. eller till Utsk. sednare än kl. 8 e. m. den föregående dagen, och bör anslag till fortsättande af plenum vara gjordt innan kl. 1 på dagen.» Dessa stadganden äro uppenbarligen tillkomna för att före komma öfverrumpling. Det får visserligen förutsättas, att ordföranden med samvetsgrannhet utöfvar sitt kall, men då stadgandet hittills ansetts nödigt och det i allt läll är nyttigt, att man på förhand bestämdt vet om plenum skall ega rum eller ej, kan jag icke anse att det varit välbetänkt att borttaga detsamma och anhåller derföre att det måtte i Riddarh.-Ordmn fortfarande qvarstå. Frih. Leuhusen: femte det jag biträder den af Frih. Klinckowström föreslagna förändring, får jag anhålla, att det af Utsk:t begagnade uttrycket »Ståndets samtycke» måtte utbytas emot »de närvarande ledamöternas» eller hellre »Adelsmötets» samtycke, .lag tror, att det numera icke är lämpligt att begagna ordet »Stånd», och åberopar till stöd för denna min åsigt de skäl, hvilka finnas anförda i min Betänk:t bifogade re servation. Gr. af Ugglas har ogillat, att Utsk:t icke i förslaget intagit någon bestämmelse om iakttagande af en viss tid för anslags utfärdande om sammanträde.
Efter åtskilliga försök med arbeten i hembygden kom hon hösten 18-80 till Göte Där vardt ett fradgande skum och böljors kif; En störtsjö svallade vred mot vinternästet; Men hög och segrande lugn steg sol på fästet, Ty dödens makt var bruten, och där var lif. Z, borg. Här började hon en flerårig kamp mot sjukdom, dåligt betaldt arbete och bekymmer af snart sagdt alla slag. År 1885 i januari hörde fru Bonthron först omtalas arbetsskolan för vanföra. Hon uppmanades att söka föreståodarinneplatsen där, och sedan hon en tid underhandlat med den för denna skola så nitiske och storslaget uppoffrande läkaren, doktor O. Carlander, antog fru Bonthron platsen med 800 kronors lön (på senare tiden höjd till 1000 kronor), fritt rum och ved. Kort därpå anträdde hon en resa till Köbenhavn för att i därvarande » Haandsgernings skole for vanföre og lemlsestede » studera enarms arbetet. I skolans stiftare, den då sjuttiotvå-årige pastor Hans Knudsen, vann fru Bonthron en faderlig vän. Denne man hade i 15 år själf ledt sin skola, konstruerat verktygen för de enarmade, upprättat den vid dessa inrättningar så nödvändiga kirurgiska kliniken, arbetat för att skola oeh klinik blifvit tillgängliga för hela danska folket och för att de fattiga, utan för stora svårigheter, skola kunna besöka den, skaffat dem fria biljetter på järnvägar och ångbåtar m. m. arbetsgifvare åt sina forna lärjungar. Inkomsterna för sålda arbeten under föregående år uppgingo till kronor 4014,26- Skolan inköper materialierna oeh sedan värdet för dem frånräknats, blir det återstående arbetslön. Sådan utbetalas till såväl lärjungen i första stadiet som till arbetstagerskan utanför skolan. Fru Bonthron eger själf stor arbetsduglighet, och hon fordrar detsamma af andra. Detta i förening med hennes oinskränkta rätt att mottaga eller afvisa inträdessökande kan något förklara den stora produktion, som på kort tid framdrifvits. Ingen må heller tro, att den vanlottade arbetaren får lemna från sig arbetet för att af friska händer fä det färdiggjordt.
Majit i berörde Dess Nådiga Proposition förklarat sig icke kunna för framtiden fortfara, att af enskildta medel bestrida en så beskaffad utgift, och anvisning af ytterligare 1000 T:r Råg i månaden, under Februarii, Martii och April år 1818» icke hade egt rum, om Riksens Ständer förr besvarat samma Proposition, förlusten å dessa återstående 3000 T:r komma att vid näst infallande Riksdag hos Riksens Ständer anmälas till afskrifning och imellertid i Magazins-Directionens Räkenskaper balanceras. ’’ ’’Vidare och med anledning af Magazins-Directionens, enligt 1820 års Råken - n08 Stats-Utskottets Bctänkanden. skaper upprättade slutliqvid ofver kostnaden för den vid Stockholms KronoBageri besörjde Brödbakning åt de nödlidande bland Stadens Innevånare, hvilken liqvid utvisar en bestämd förlust vid I820 års slut af 4,520 R:dr 31 sk. 8 r:st., hvartill kommer den af 50 R:dr 16 sk. 8 r'-st. ä 200 L# mjukt Brod, utlemnade under Januarii, Februarii och Martii månader 1821, beslöt Kongl. Majit under d. g Januarii 1822, att de i förenämnde ändamål af Allmänna MagazinsInråttningen förskjutna kostnader skulle till framdeles ersättning eller afskrifning balanceras i Råkenskaperne och förhållandet hos först sammankommande Rik-; sens Ständer anmälas,’’ Kongl. Majit, sorn, till förebyggan-, de af Bröd-prisets oskäliga stegring inom Hufvudstaden, under en af brister föranledd dyrhet i den främsta nödvändighetsvara, an vändt af egna tillgångar 45,000 R:dr, öfverlemnar detta ärende till Riksens Ständers Stats-Utskott, som ej lärer underlåta, att hos Riksens Ständer föreslå medlen qch sättet för ofvanberörde utgifters betäckande, genom afskrifning eller sär-, skildt anslag.” Stats-Utskottets Betänkahdcn. nog ’’Kongl.
Grefve Horn j Claes Fredrikj anförde skrifteligen; Om ConstitutionsUtskottet, enligt dess Memorial N:o 32, anser det vara med Ribets Ständers värdighet förenligt, att ett af denna Statsmagt yrkadt lagligt ansvar emot de Tjenstemän, som redovisa för Statsmedlen, af den andra Statsmagten förklaras icke böra föranleda till lagligt åtal mot samme Statens Tjenstemän; så måste jag med helt andra begrepp, än ConstitutionsUtskottet om lielgden af Lagstiftare-kallet, och den aktning Representationen hör kunna fordra af Regeringen, yrka den moraliska ansvarspåföljd för den Föredragande och de Rådgifvare, hvilka tillstyrkt ett så rättskränkande och oädelt missbruk af verkställande mag-, ten, som förklarandet under den 10 'Augusti 1826, att undandraga f. d. Allmänna MagazinsDirectionens Ledamöter det åtal, som skulle hero af laglig undersökning. Uppå af Hems Excellence Herr Gref-, ven och LandlMar skalken framställd proposition, beslöt Ridderskapet och Adeln, att Den 17 Ju lii e. rti. Constitutions-Utskottets berörde Memorial borde läggas till handlingarne. Föredrogs å nyo och lädes till handlingarne ConstitutionsUtskottéts den 2n sistlidné Junii under N:o 37 afgifne, samt den g dennes e. m. på bordet lagde, Memorial, Förande Riksdagsfullmäktigen Casper Wijkmans anmärknings-anledning i afseende på inkomst-öfverskottenS disposition. Justerades 6 FrotocollsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i Plenum den 16 dennes f. m. fattade beslut. Högloft. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan i o om aftonen. In fidem Prolocolli, O. J. Lagerheim. Lördagen den 18 Julii 1829, Plenum klockan g Förmiddagen. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken tillkännagaf, att Herr Bruncrona, Gustaf Adolph, anmält sig Vara hindrad, att fortfara med sin befattning såsom r 20Ö
Eklund, till förmån för Ekelunds i behöfvande omständigheter efterlemnade enka; 5:o eko d:o skrifvelse, i fråga om befrielse för förre departementscheferne i general-tull-styrelsen, presidenten J. P. af Billbergh, och kanslirådet J. D. Valerius, samt kamererarenj kammar-rälts-rådet Winroth och kontrollören Middendorff, från ådömdt ersättnings-ansvar i målet, rörande den efter aflidne tullförvaltaren Einer yppade balans, jemte ett dervid af Ephraim Larsson, fran Elfsborgs län skriftligen afgifvet yttrande; 6:o cho cho cho, angående bestämmande af ersättning till personer, som i behörig ordning förordnas att i egenskap af krono-ombud vara närvarande vid bevillnings-stämpling af spelkort; 7:o d:o cl:o proposition, angående afskrifning af de såsom bidrag till kostnaderne vid ny tomt-reglering i städerna Wexiö, Åmål och Kongsbacka^ efter de dessa städer öfvergångne eldsvådor, af mindre kreditivet anvisade belopp; 8:o Kongl. Maj.ts sedan den 2.3 dennes på bordet hvilande nådiga proposition, angående förändring i vilkoren för återbetalning af det till uppförande af nytt rådhus i Wexiö, efter den staden sednast öfvergångna eldsvåda, beviljade lane understöd; 9:o cho cho cho, angående anvisande af medel till godtgörande af från stals-kontoret, utaf under händer hafde medel, utbetaldt understöd till de genom eldsvåda hemsökte Christianstads innevånare, samt om öfverflytlning på riksgälds-kontoret af befattningen med det bemälde personer beviljade lån; 10:o cho cho cho, angående beviljande af låne-underslöd åt de genom eldsvåda hemsökte invånarne i staden Christianstad, för uppförande af nya byggnader i de af brändes ställe. lito Prot.-utdrag den 29 December 4847. 113 ll:o Kongl.
Pyh! en köpman, liksom det vore hela världen! Konkurs göra de förr eller senare hvarenda en. Där är sen hela den härligheten. Hon afbröt sig, då hon stoppade en stor, i kaffekoppen blött hvetebrödsbit i munnen. Den hann hon knappast ordentligt svälja, innan hon redan fortsatte: Och inte tycker jag för min del att den där Fanny är något så särskildt, hon får ju knappast ordet ur munnen. Och hemma hörs hon inte uträtta det bittersta. Sitter bara med boken i handen hyh hvad har man för nytta af ett sådant beläte? Ingalunda vill någon, som riktigt begriper sig på saken, ha henne till hustru. På samma sätt gick det vidare. Den andra behöfde blott höra på och bifalla. Jaså, Fanny ämnar börja spela? myste fru Ahlholm. Jag undrade just hvarför hon så hastigt lämnade doktor Broberg. Ja, hvarför pratade hon nu inte med Sprooper, sade fru Penttinen, nog skulle hon ju hunnit spela litet senare. Fanny, kom hit! ropade fru Ahlholm, vi ha någonting att säga dig, din mamma och jag. Fanny kom. Fru Ahlholm böjde sig öfver bordet och hviskade så att alla hörde: Lämna du spelningen till litet senare och gå och tala med doktor Broberg igen. Inte vet du när du en annan gång träffar honom. Hon drog sig tillbaka, skrattade och blinkade hemlighetsfullt med ögonen. De andra fruarna logo förnöjdt, och af deras uppsyn märktes att de nog förstodo hvad fru Ahlholm åsyftade och att de af fullaste hjärta instämde. Men Fanny rodnade och blef så förlägen, att hon icke viste hvad hon skulle göra. Ja, samma jag säger, blandade sig modern i samtalet. Doktor Sprooper vill nog gärna prata med dig. Han bad mig just spela! fick Fanny fram. Jaså, bad han? Nå det var en annan sak, nog måste du ju spela då, eftersom han bedt. Och spela nu riktigt vackert, ropade modern efter henne. Hon spelade utantill några mindre stycken, hvilka ingen hörde på. Doktor Broberg försökte till en början göra det, men han måste snart afstå, ty samtalet, gick så länge musiken varade, i ett enda högljudt sorl, hvilket öfverröstade den fullkomligt. Först när musiken upphörde, tystnade äfven sorlet för ett ögonblick, och alla vände sig till Fanny för att tacka henne.
Och då desse värden, enligt Revisorernes tanka, alldeles icke böra ingå uti sjelfva Bokslutet, utan endast upplysningsvis vara att finna uti det bifogade InventariiInslrumentet, förmoda Revisorerne, att någon irring elier missförstånd om Bankens verkeliga tillgångar icke heller häraf skall uppkomma, helst om, der så nödigt kan anses, de utförde och möjligen i eft eller annat afseende tvekan förorsakande värden, med upplysande anmärkningar förklaras. Revisorerne hafva ansett sig böra hos Rikets Ständer anmäla denna sin mening, och hemställa att Rikets Ständer sjelfve i detta ämne ville för framtiden besluta. Öfver följande dels från Baneo-Styrelsen hemställde och dels hos Revisorerne väckte frågor, hafva Revisorerne meddelat Banco-Fullmägtige råd, föreskrifter eller erinringar. i:o /Ingående Banco-Full magt iges till Revisor erne gjorde framställning, i f råga om medel och ut vägar att åstadkomma den till i83i års slut behöfliga förstärkning af Bankens Silfverfond.
Bankens hos Mynl-verkel egande återstående fordran för de af Banken till ökade myntningskostnader dels i kontant och dels i aflyst kopparmynt meddelade förskott, utgörande 18,000 r-.dr, skall med ^ eller 6,000 r:dr vid slutet af innevarande år samt livartdera af åren 1852 och 1853 utaf Myntverket till Banken återbetalas. Då de föreskrifter, gällande Banko-reglemente innefattar, dels i 135 §:a, att med slutet af år 1849, all utgifning från Banken af sedlar å 16, 12 och 8 sk. samt i4 och 10 sk. kopparmynt komme att upphöra, och dels i 141 §:n, att Banko-fullmäktige, borde från och med 1849 års början låta i landsorten tillhandahålla allmänheten silfvermynt af J och r:dr sp. i utbyte mot sedlar å 16, 12 och 8 sk. samt 14 och 10 sk. kopparmynt, icke vidare äro tillämpliga, hemställer Utskottet att 4:o nyssberörde 2:ne §§ måtte utur blifvande Bankoreglemente få uteslutas. I sammanhang härmed och enär vid så väl de serskilda vexlingsanstalterne inom riket, scm låoekontoren i Gölheborg och Malmö förslitua sedlar numera utbytas mot icke allenast nya sådana å 2 r:dr orh 32 sk. utan äfven silfvermynt af | och Tl6 r:dr sp., får Utskottet, med åberopande derjemte af sin i detta afseende uti Memorialet N:o 67 gjorda och af Rikets Ständer bifallna framställning hvad Lånekontoret i Wisby beträffar, tillstyrka att Banko-Utskottets Memorial, N:o 75. 9 alt 139 och 140 §§ i gällande Bankoreglemente måtte erhålla* följande förändrade uppställning : 5:o
M:s förslag belöper sig endast lill 215,000 r:dr, och efter Utsk:s förslag uppgår den till det ringa beloppet af 50 å 60,000 r:dr, hvarjemte man hör besinna att de betydligaate artiklarne äro undantagne. A andra sidan kan man göra sig förvissad derom att innan kort, till följd af den billigare tullen, en större förlullning skall äga rum och tullförsnillningen i samma mån upphöra. Det vore för vidlyftigt att genomgå tulltaxan och för hvar och en af de nu ifrågavar. artiklarna anföra de skäl som tala för de derå gällande tullbestämmelsernas nedsättande lill hvad Utsk. föreslagit, utan anser jag tillräckligt redan vara anfördt till stöd för bifall till de serdeles billiga och af behofvet påkallade nedsättningar Utsk. här föreslagit. Hr Rosenblad, Bernh.: Då jag icke rikligt kan erinra mig hvilka varor blifvit undantagna för serskild pröfning, anhåller jag få veta om deribland finnas upptagne slöjdvaror, ej specificerade. Hr Gr. o. Landtm, upplyste att artikeln slöjdvaror, ej specificerade, icke förekom bland dem som blifvit undantagne, hvarefter Hr Rosenblad anförde: Jag är nu mer öfvertygad om oriktigheten af det sätt att behandla förevar, fråga som i förmiddags föreslogs och'nu beslutats, då man nu skall i klump utlåta sig öfver alla icke serskildt un - 248 Den 31 Maj e. m. dantagna artiklar, dervid man vid undantagens bestämmande naturligtvis icke kunde ihågkomma alla de artiklar öfver hvilka det vore högst nödigt, att serskildt för hvarje besluta. Emedlertid får jag bestrida den åsigt Frih. Cederström uttalat, att en nedsättning i tullen å artiklar öfver hvilka nu i klump skall beslutas, skulle medföra undergång för de näringar, som med dem sig befatta. Jag tror det icke, likväl medger jag att närvarande konjunktursförhållanden äro sådana att man bör gå tillväga med mycken försigtighet.
De fördelar sorn äro af SlatsUtsk. föreslagne alt lillgodokomma del bola", som kan komma ali bilda sig för anläggandet af en jernväg piellau Orebro och Hult må den äfven utsträckas till Köping eller icke, desamma fördelarne säger jag kunna ju likaväl tillfalla det gamla bolaget, som lätteligen måhända i följd af de förändrade föreskrifterna skulle kunna tillvägabringa en aktieteckning. Jag tror att man galt för hastigt tillväga och att man bort höra sig för hos detta bolag ali en gång försöka en aktieteckning i fall villkoren hlefvo förändrade. Pä hvad Frih. von Stedingk anspelat ronde motstånd ernar jag ej yttra mig, men hemställer huruvida han vet hvad de flere tänka i sjelfva frågan som här yttra sig mot ingressen och vilja bringa densamma lill öfverensstämmelse med hvad som är lag och rätt. Gr. Hamilton: I svaromål ang:de motiverne för de framställningar jag här gör, kommer jag vid detta tillfälle, lika litet som vid något annat, förut eller framdeles alt ingå. Den 27 Augusti f. m. 411 Jag liar alltså endast begärt ordet, för ali göra ett litet tillägg till mitt förra yttrande, dertill föranledd af en uplysning, den jag nyligen erhållit. Det prot., som Gr. v. Rosen låtit för oss upläsa oell om Ilvars tillvaro jag i dag på morgonen blifvit underrättad, uplyser alt Direkttn bestämt d. 25 Jivi såsom den lid, inom hvilket bolaget borde tiplösas, för den händelse att icke tillräckligt antal aktier blifvit tecknade; det uplyser derjemte, ali Direkltn förut en gång bestämt en annan tid för en sådan uplösning. Häraf mäste följa att Direkltn också skulle kunnat efter d. 25 Juli ytterligare framskjuta terminen hvartill äfven någon anledn. kunde finnas deruti, tilt någon fianställning i enlighet med Direkltns vid förra tillfället fattade beslut, icke blifvit hos K. M:t gjord.
Utskottet säger, att vid 5:te Punkten hafva inom Bidderskapet och Adeln blifvit gjorde de anmärkningar: att lån emot lägre ränta och högre förskrifning, än för hvad som incasserades, skulle blifva betungande, dä återbetalningen genast börjar och skall vara verkstäld inom vissa år; att Utskottet derföre hellre bordt stadga 4\ procent ränta, och deremot berättiga RiksgäldsContoiret, att upplåna emot full valuta; att Utskottets ränt eber åkning vore origtig, då 4 beräknade på go utgjorde fördels och ej 4 procent, hvadan ej eller rån tevinsten blefve 1 procent utan blott Adelar, och föga behållning således skulle uppkomma till betäckande af risque cch förvaltningskostnader; - Den 3 Mars e m. hvarjemte inom BorgareStåndet skall blifvit erinradt; att. vid jemförelse af de vilkor, på hvilka andra Stater upptogo lån, mellangiften af 8, högst 10 procent, vöre för hög, och borde bestämmas antingen till 5 procent, då Staten sjelf ej behöfde lånet, eller nedsättas till åtminstone 8 h 9 procent; så vida icke utmärkas borde, det möjligen bästa vilkor borde betingas, och att mellangiften, transportkostnaden inberäknad, ej finge öfverstiga 8 procent. Hvad de s:ne första af desse anmärkningar angår, hafva desamma af flere Ledamöter både inom Ridder skap et och Adeln och inom BorgareStåndet redan blifvit veder lagde, samt företrädet af det lånesätt, Utskottet föreslagit, framför det af fullt Capital emot högre ränta, omständligen blifvit ådagalagdt genom deröfver upprättade, hos nämnde 2:ne RiksStänd företedde, Calcu/er. Utskottet anser således öfverflödigt, att ingå uti bevisning om rigtigheten af dess beräkningar vidare, än att med bilagde calcjl visa, det lånet bör bära sig, aldrahelst, om det upptages i Svenskt Specie, med räntans betalande i Stockholm. Jag kan icke annat än vara i högsta grad förundrad öfver det sätt, hvarpå Utskottet besvarat mina anmärkningar.
Det stora bidrag af bruksoch skogseffekter dessa provinser lemna till landets export och den ofantliga trafik, som deraf framkallas, måste gifva åt deras anspråk fullt lika stor giltighet, som må tillerkännas de fordringar, hvilka någon annan, hvilken som helst del af riket, kan framställa. En jernvägsförbindelse emellan hufvudstaden och Siljans vattensystem i hjertat af Dalarne måste oemotsägligen vara den, som kan på en gång bäst befrämja samfärdseln emellan hufvudstaden. och dess förnämsta handelsterritorium och äfven bäst gagna de landsdelar den kommer att beröra, genom att underlätta den stora trafik, som der af ålder utbildat sig — en trafik, som eger sin grund uti beskaffenheten af de vigtiga näringar, som der bedrifvas och hvilkas alster likaledes af ålder brutit sina oföränderliga naturliga vägar, så väl för export som utbyte och konsumtion. På alla dessa skäl, och under afvaktan derpå att Kongl. Majit täcktes i ämnet göra nådig framställning till Rikets nu församlade Ständer, vågar jag föreslå: l:o) att Rikets Ständer måtte bevilja ett belopp af En million Riksdaler, för påbörjande af en stambana, utgående ifrån den under byggnad varande jernbanan emellan Stockholm och Upsala, och sträckande sig genom Upland och Westmanland till Dalarne samt vidare i rigtning åt sjön Siljan; Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 265. 387 2:o) att Rikets Ständer måtte till Kongl. Maj:t öfverlemna att, med ledning af vunnen utredning i tekniskt och ekonomiskt hänseende, i öfrigt närmare bestämma de orter, sagda bana lämpligen bör beröra. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 15 November 1865. Jan Andersson, från Stora Kopparbergs län. Häruti förena sig: Lars Olsson, C. W. Ericsson, Eljas Per Olsson, från Kopparbergs län. Eric Jonsson, frän Westmanland. Anders Andersson, Gustaf Ohlsson, Erik Malmin, från Westmanlands län. J. Myrberg, från Westmanlands län. Carl Nettelbladt, från Stockholms län. J. F.
Hanna gaf ej blott hela sin klokhet, sin erfarenhet och s i m relationer utan dertill mycket af sin tid, sitt personliga arbete, i det hon som kassaförvaltare ledde hela den eg nerkant ila delen af företaget och. derjämte nästan ensam försköt de betydande förlagsmedlen, som ej sällan uppgingo till 20,000 kronor, för hvilka ingen mnan säkerhet fans an det rörliga lagret. Med anledning af en oriktig tidningsuppgift att H. L. hardt när ruinerat sig på Handarbetets Viinner, inå namnas att ränta alltid ordentligt erlades i % de leninade förskotten. Nen besinnar man hvad köpmannens kapital afkastar di, det auvändes i hans egen rörelse, förstår man först U n r mycket Hanna offrade genom sina lån. Sant gr ocks8, att hon många gånger, då det gälde att med någon uppoft-ring föra sakeii framåt, gjorde en personlig insats utanför räkeusliaper11a. Värdet af de råd, det arbete och den dyrbara tid hon anda till slutet af sistlidna Br egnade föreniigen, k i m a inga siffror uttrycka. Själf plägade hon säga till sina närmaste, att intet a f de större företag, i hvilka hon medverkat skänkt henne så mycken tillfredss tällelse som Handarbetets Vänner. Af kamraterna inom styielsen kallades hon ofta " Pännemurs vänn. Särskildt visade hon. sig som verksam viin af stiftarinnan och hennes ideer äfven på andra områden, bland annat genom att flera år kraftigt understödja kvinnofrågans dåvarande organ, " Tidskrift för Hemmet ". Det starkaste intryck, man fick af Hannas personlighet i hennes krafts dagar var det af en i alla riktningar genomförd sjiilfständighet. Allt hvad hon egde och allt hvad ho11 var, d i fråga om affiirsduglighet, rikedom och samhällsställning, som till karaktär och bildning, var så att säga själfförvärfvadt. Hon var icke hiiller lik någon annan, hade sitt hufvud för sig och sitt lynne för .sig. Hon stälde höga kraf p&amp; människorna, men alltid friimst p&amp; sig sjalf.