Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 16; N:o 25, i ani. af väckt förslag om försäljning af Bankens pappersbruk Tumba; N:o 26, i ani. af förre bruksägaren Erik Kinnmans ansökning om eftergift af öfverränta å diskontlån; N:o 27, med hemställan om afskrifning af 3:ne från Banken utgif.ne odlingslån; N:o 28, öfver väckt motion om nedsättning af Bankens pris vid försäljning af silfver i omyntad form; Lagutskottet : N:o 28, i ani. af väckt motion om förändring af 10 §:n 10 Kap. llandelsBalken; Allmänna Besvärsoch EkonomieUtskollet: N:o 75, i ani. af väckt motion om uphäfvande af skyldigheten att vara försedd med pass vid resor uti samt till och från Sverige. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. J på 8 om aftonen. In fidem protocolli. Albert Munck. Onsdagen den 8 April 1857. Plenum kl. 10 f. m. Just. 3 protrs utdrag för d. 6 dennes. Opnades Hrr Elektorers listor vid val af Utsk:s-ledamöter, och befunnos dertill utsedde i BankoUtskottet: efter N:o 394, Frih. Nordenskjöld, Fullm. Ilr Nordenfelt Enar; N:o 1675, Hr Adlerbjelke, Fullm. Hr Bogeman, Carl, Allmänna Den 8 April i. ffi. 177 Allmänna Besvärsoch EkonomieUlshottel: efter N:o 202, Frih. von Gedda, Fullm. Hr Munck, Carl Jakob, 'och N:o 815, Hr Gripenskjöld, Fullm. Gr. Lewenhaupt, Claes Magnus; N:o 839, Hr Rehnberg, Carl Gustaf och N:o 2074, Hr Kjerrulff von Wolffen, Fullm. Hr Liljehöök, Erik Gustaf. RiddarhusUtskollet : efter N:o 2077, Hr von Wright, Fullm. Frih.
Kungörelsen den 17 Oclober 1843, artikeln Stenkolf Stenkolsstybb eller Cindres, samt Cohes eller afsvajlade Stenkol blifvit tills vidare medgifven tullfrihet vid införsel, men Utskottet ansett den i 184i års taxa derå utsatta införsels-afgift, 4 sk. tunnan, böra föreslås till oförändradt bibehållande, hafva Preste-, Borgareoch Bonde-Stånden härtill lemnat bifall, men Bidderskapet och Arleln deremot biträd t denna af Kongl. Majit vidtagna förändring; i följd hvaraf och såvida icke Bidderskapet och Adelil härifrån afstår, votering blir nödig, enligt en så lydande proposition: llda. Den, som, lika med Utskottet, anser Stenkol, Stenkolstybb eller Cindres samt Cohes eller afsvajlade Stenkol bora på 1 Ralrs Bilo till II. St. I Aid. 16 Haft. 4 26 Bevillnings-Utskottets Memorial, N:o 30. värde åsättas 4 sk. införselstull tunnan, röstar ja; den, det ej vill, röstar nej. Vinner nej, kommer denna artikel att tullfritt få införas. Strumpstickor af stål. Som Preste-, Borgareoch Bonde-Stånden bifallit Utskottets hemställan, att ur rubriken Strumpstickor af stål orden af stål måtte uteslutas, får Utskottet, derest Ridderskapet och Adeln, som bibehållit den närvarande lydelsen, icke i berörde afseende instämmer med förstnämnde tre Stånd, föreslå, att, angående den ifrågavarande redaetions-förändringen, hvilken afser utvidgning af nu under rubriken hänförliga varuslag, må röstas på följande sätt; 114:o Den, som gillar Utskottets förslag, att lydelsen å rubriken Strumpstickor af stål bör, med uteslutande af de sista 2 orden, blifva Strumpstickor, röstar ja, den det ej vill, röstar nej. Vinner nej, kommer artikeln att till sin lydelse förblifva oförändrad. Stålarbeten, ej specificerade.
I anledn. af Hr Rosenblads yttrande, anhåller jag, ali R. o. Ad. tiickles, innan beslut lättas, erinra sig den ömtålighet, som ägt runi hos R. St. i afseende pä innehållet af 72 § Reg.F. Deri säges, alt Banken skall stå under R. St:s egen garanti och vård, hvilka ord utan tvifvel föranledt stadgandet i nu gällande bancoreglem., äfvensom de svårigheter, hvilka derigenom uppkommit för Bancofullin. att erhålla lån. Nar man nu kommit så vida, att BancoUtsk. vill medgifva Konungens garanti, så hör man akta sig för att gä längre, och begagna sådana ordalag, ali Ständerna möjligen skulle kunna tro det man ville skilja Bankens upplåningar eller skuldsättningar från dess egne Fullmäktige. Delta har visst icke varit meningen, men man skall akta sig för blotta skenet deraf; ty det kunde annars hända, all bancoreglemculet, när det skall uppgöras, detta komme att slå i strid med de särskilda beslut, som nu pä förhand fattas. Jag förnyar derföre min anhållan, att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt fattade beslut. Då nu öfverläggningen ansågs vara fulländad, hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, om R. o. Ad. behagade antaga Ulsk:s i denna punkt gjorda inbjudning till instämmande i Ulsk:s af PresteSt. gillade förslag. Ropades ja och nej. H. Ex. hemställde sedermera, om R. o. Ad. vidblefve sitt förut i ämnet fattade beslut. Ropades äfven ja och nej. Med tillkännagivande, att H. Ex. ej kunnat uppfatta, huruvida, vid besvarandet af dessa propositioner, ja eller nej varit öf - Den 2G April f. m. 105 öfvervägande, förnyade H. Ex. den först gjorde propos. till inbjudningens antagande, oell ropades dervid starka ja, blandade med många nej, hvarpå H. Ex. tillkäunagaf, det lian trott sig linna, att ja härvid öfverröslat nej. Hr von Hartmansdorff anhöll om votering.
N:o 8. 607 anledning till den förmodan, att Konung och samtelige Ständers pluralitet velat understödja min motion, hade det säkert blifvit stående på min bänk, jag ifrån mitt rum i Ståndets Plenum afgifvit den för att vid denna Riksdag upptagas, och ännu är mig icke begripeligt hvad jag därvid hade äfventyrat. Den åsyftade nyttan är ju således icke vunnen och kan ej vinnas, men se här skadan. Utan att förnärma våra företrädare, måtte mig vara tillåtet att tro, det möjeligen liar dem kunnat undfalla något, hvarmed Riket intill nästa Riksdag icke förmått uthärda. Ex. gr. må anföras den fria bränvins-bränningen, som nyligen ställt oss i det ovilkorliga valet emellan Riksdag och hungersnöd. Men händelsen har lemnat mig tillgång på starkare Citater. Om nödvändigheten af den rättighet, Konungen vid denna Riksdag blifvit lemnad att i visse fall öfverlemna Regeringen till Tronföljaren, lära vi alla vara öfverens, men vi lära vara det också, att denna i hög grad riksvårdande åtgärd efter Constitutionens ordalydelse bort uppskjutas till nästa Riksdag, om en tom formel kunnat uppväga vården om Rikets gagn. Item måste mig tillåtas den tro, att, om våra företrädare af år 1809 kunnat utlemna en så vigtig författning, lia de kunnat dels glömma, dels missdömma mycket annat. Jag slutar här detta Memorial med den förklaring, att de ändringar, jag i Regerings-Formen föreslagit, efter min tanka ingalunda kunna såsom revolutionaire anses. Användbarheten af namnet Revolution inträffar endast då högsta magten i en Stat till natur eller beståndsdelar förändras eller ändring i Grundlag genom våld eller list genomdrifves. Ändringar, i laglig form föreslagne samt af behörig magt antagne och verkställde, kunna aldrig få detta namn. Efter menniskosinnets gång kunde beräknas, att en reaction efter vår 1809 öfverståndne våda skulle inträffa, och — den infann sig. Reactioner gå alltid för långt.
Enär, äfven med antagande, att detta förslag skulle kunna af Rikets nu församlade Ständer bifallas och beslutet härom af Kongl. Maj:t i Nåder sanctioneras, det i allt fall torde med säkerhet kunna förutses, att, för denna skattenedsättnings bringande till verkställighet, skulle erfordras så vidlyftiga förberedande åtgärder, serdeles i följd af de härigenom föranledda förändringar uti Jordeboksväsendet, att befrielsen från hemmanlalsräntans utgörande icke komme de skattskylldige till godo förr, än efter den tidrymd, för hvilken nu förestående Statsreglering blifver gällande; så har, i betraktande af detta förhållande, Utskottet ansett sig, vid förslagsberäkningen af ordinarie räntans belopp, icke böra fästa afseende å den genom ofvanberörde motion deruti åsyftade nedsättning. Den andel af ordinarie räntan, hvilken, såsom indeld, utgår directe till vissa personer, Stater och Inrättningar, beräknades vid sednast verkställde Statsreglering till 1,762,000 Riksdaler, efter ett kronovärde af 335,o89 R:dr 9 sk. 4 rst« Under förutsättning, att dessa indelningar bibehållas vidderas nuvarande belopp, och då för öfrigt det derå antagna värde, hvilket till motsvarande summa uppföres vid regleringen af Stats-Verkets utgifter, hvarken föranleder öfverskott eller brist uti Stats-beräkningen på det hela, torde samma värde, i likhet med hvad den Kongl. Propositionen innehåller, kunna fortfarande upptagas till 1,762,000 — —- Den öfriga delen af ordinarie räntan, som är Kronan behållen och inflyter i penningar efter markegång, uppfördes vid sista Statsregleringen till 568,000 R:dr. Medium af de belopp, hvartill dessa räntor åren 1838 —1842 uppgått, utgör visserligen 582,546
April, i de aine punkter, deri något förändradt stadgande ej tillstyrktes, blifvit bifallet, men i 3:dje punkten, hvarigenom en föi längd tid för Fribrefvens giltighet åsyftades, afslaget; deremot samina Betänkande af öfrige respeclive Riks-Slånden blifvit lill Utskottets för - Allm. Desv. och Oecon.-Ulshotiels Betänkande N.o 110. i5 nya de pröfning återremitleradt, pä grund ;if dervid gjorde an märit ning'ar; inom Flög/o/l.
Af Herr Knut; angående akademiers, vetenskapliga samfunds, allmänna undervisningsverks och barmherlighets-inrättningars befrielse från bevillning för dem tillhöriga fastigheter å landet. Uti nu gällande Bevillnings-förordning § 2 uppställes såsom regel, att »för all inom riket belägen fast egendom — med undantag af Statens — erlägges af egaren bevillning efter fastighetens uppskattade värde;» men att »från utgörande af be villning befrias menigheter, akademier» m. fl. för dem tillhöriga byggnader, så framt dessa i hyror eller på annat sätt icke lemna egaren någon inkomst. Då nu Kongl. Universitetet i Upsala eger betydande fastigheter på landet, för hvilka förut aldrig erlagts någon bevillning, skalf tillämpningen af denna § för universitetet medföra en 564 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862, N:o 226. högst kännbar minskning i de för universitetets behof beräknade inkomster. Följden häraf mäste blifva den, att om Staten kräfver bevillning af universitetets egendomar på landet, så att universitetets egna medel minskas och ej räcka till att fylla utgifterna för undervisningens upprätthållande, måste Staten lemna ett ökadt anslag tillbaka åt universitetet. Då man dertill tager i öfvervägande, att den största delen af universitetets från dess fastigheter på landet inflytande inkomster utbetalas till löner åt lärare och tjenstemän vid universitetet, och Staten af dessas löner sedermera uttager bevillning, synes Staten icke behöfva eller böra af fastighetsegaren äfven utkräfva bevillning. Förhållandet att Upsala universitet uppbär sina hufvudsakligaste inkomster af fastigheter på landet synes hafva undgått uppmärksamheten, då Bevillnings-förordningen redigerades. Hvad här blifvit yttradt om detta universitet synes ock kunna gälla om andra vetenskapliga institutioner och barmhertighets-anstalter, som ega fastigheter å landet. Jag får derföre vördsamt föreslå, att Rikets Ständer behagade besluta den ändring i II Art. 2 § af Bevillnings-förordningen, att från utgörande af bevillning befrias; »akademier, vetenskapliga samfund, allmänna undervisningsverk och barmhertighets-inrättmngar för dem tillhörande fastigheter å landet.» Om remiss till Bevillnings-Utskottet anhålles vördsamligen.
Och då Utskottet af alla dessa skäl icke eller nu finner anledning tillstyrka något Statsbidrag för Lidköpings Stad, lärer derigenom icke kunna anses något hinder vara lagdt för Stadens Innevånare, att, genom underdånig ansökning hos Kongl. Maj:t, söka vinna ändamålet. Jemte det Utskottet öfverlemnar detta till Riksens Högloft. Ständers vidare bepröfvande, får Utskottet vördsamt tillkännagifva, att dess förra Utlåtande i ämnet blifvit bifallet af HögvPreste-Ståndet den 2S nasti. Martii. Stockholmd. Åslom den 5 Maji 1823. Utlåtande, i anledning af Herr E. M. Lefflers Memorial, om öfverlåtelse till Götheborgs Fattig-Försörjnings - anstalt, af den vid Auctioner å Confisquerade varor utgående Fattig-proCent. Uti Memorial, som Vällofl. BorgareStåndet till Stats-Utskottet remitterat, har Herr E. M. Leffler anfört, att Götheborgs Stads Innevånare måst, till upprätthållandet af sin Fattigförsörjnings - Stats-Utskottels Betånkanden. ys5 anstalt, för de sista åren, åtaga sig en årlig Taxering af 12000 R:dr B:co samt i 10 år en progressiv afgift utaf samma behållning, uti alla Sterbhus; men som förstnämnde afgift, i längden blifver allt för betungande, under en inskränkt handel och sjöfart, då jemväl de Fattiges antal ökas, föreslår Herr Leffler, att till vinnande af någon lättnad härutinnan, den Fattig-proCent, som vanligen utgår af confisquerade varors Auctions-belopp måtte uti Götheborg få tillfalla dess kostsamma försörjningsanstalt, för alla de Auctioner, som derstädes hållas, å sådane varor, hvilket vore desto billigare, som Inrättningen bland sine Fattighjon alltid haft och ännu har att vårda flere Tull-Vaktmästare Enkor med deras Barn.
Skrif v else j N-o o. 143 gående revisioner redan på flere ställen ega rum, för vinnande af bestämd föreskrift i ämnet, underdånigst anhålla, det E. K. M., genom utfärdad förordning, utan rubbning af de föreskrifter, hvilka i afseende på granskning af kyrkornas räkenskaper genom serskilda författningar redan äro gifna, täcktes i nåder stadga, att nämnde räkenskaper skola undergå revision af ombud, dem församlingen må ega att för sådant ändamål å allmän sockenstämma utse; hvarefter revisionsberättelsen jemte räkenskapsförarens förklaring öfver framställda anmärkningar, der sådana egt rum, böra å den för räkningarnes uppläsande bestämda sockenstämma församlingen delgifvas. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 27 Maj 1848. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 14 Maj 1848. Preste-ståndet den a4 Borgare-ståndet den 27 Bonde-ståndet den 27 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse om ändring i Kongl, kungörelsen den 5 Mars i83ij i fråga örn tiden, då auktion å landet bör vara slutadr (Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-utsk. Bet., N:o 9.) S. A. K. Sorn, uti Kongl, kungörelsen den 5 Mars 1831, tiden, då auktion å landet bör vara slutad blifvit bestämd, i afseende å auktioner, som hållas från och med den 15 Mars till och med den 15 Oktober, till klockan nio, och för dem, som förrättas under den öfriga delen af året, till klockan sju eftermiddagen, men, efter hvad kändt är, flertalet af auktioner på landet, i anledning af den instundande afflyttningstiden, hållas i början af Mars månad, hafva, på grund af denna omständighet och med fästadt afseende å de svårigheter, som till följd af auktionsförrättningens tidiga slut, för varornas föryttrande under nämnde förhållanden kunna uppkomma, Rikets Ständer skolat hos E. K. M. i underd. hemställa, att, med bibehållande i öfrigt af de uti 144 Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Herr Lberlimn Hade således önskat, att Utskottet insett billigheten mt tillstyrka bifall af Konungens Proposition, och hade sä mycket häldre förmodat det, som frägan egenteligen icke rörde Bewillningen, hwartill endast hörer sjelfwa Postinedlen eller afgiften för de härifrån till första Utlänsse ork afgående bref, men icke den'härvmnämnde ersättning för utbetalningen af fädane brefavgifter, hwilkas belopp det ankommer pä främmande regeringar att bestämma. Härmed förenade fig Herr Westor kavalin. Herr Grosthandlarens Santesson päminte häremot , att dä Konungen i dest Nådiga Proposition sjelf anfört säfom grund för sin framställning af denna fräga, att berörde afgifler skulle kunna fä anseende af en förhöjning i postmedken, och Riksens Ständer remitterat detta till ofwannämnde Utskotts handläggning, hade ock Utskottet för sin del icke kunnat annorlunda anse meranamde afgift, an säfom till Bewillningen hörande. Utskot et hade ock dä icke kunnat finna fig tillständigt att tillstyrka, det någon förändring i deste afgifter emelian Riksdagarne sius» le af Konungen besinlas, men derföre, och pä det a andra sidan, en möjlig förlust för kronan mätte förekommas, trott sig med all billighet böra förestå en sä beskaffad jemnkning, som dest ^Betänkande inne^ häller, f ' Herr Den 4 November. Zrz Herr Handelsman Ottman war aldeles af samma tanka, man hade för ej sä läng tid tillbaka ett bewis, att Post axan kunnat af Konungen ansenligen förhöjas, utan annan grund, an dest eget höga godtfinnande, och om Ständerna nu skulle öfwerlamna rättigheten dertill, fruktade Herr Ottman med allt skäl, att besia afgifter snart kunde fä en förhöjning af ytterligare 50 procent» Herr Lttorstem anmärkte, i anledning af Herr Lanteskons anförande, att det icke kunde wara en owMorlig fötjd, af den skedde remisien, akt franqverings-afgiften flulle anses tillhöra Bewillningen.
Jag hade val ansett, att för qvinna, såsom allmän regel, viss ålder skulle kunna stadgas, i och med hvilken hon upphörde att, i afseende på sin vigt igaste, sin dyrbaraste rätt eller den, att förfoga öfver sitt hjerta och sin hand, skulle upphöra att stå under annor persons, vore det äfven föräldrarnes, målsmanskap och lydno och jag hade, för att icke synas gå för långt på denna nybeträdda bana, antagit tjugufem års ålder såsom den, hvilken borde anses med full säkerhet kunna antagas hafva hos qvinnan medfört den mognad i tänkesättet och den eftertanke, som skulle berättiga henne, att i det för henne vigt igaste hanseendet sjelf bestämma öfver sitt öde; men då jag inom Utskottet stod ensam om denna mening, har jag, med frånträdande derifrån, anslutit mig till den åsigt, att qvinna, som begagnat rättigheten att vara myndig, jemväl skulle i och med detsamma upphöra alt stå under giftomannaskap. Då emellertid jemväl denna åsigt blifvit inom Utskottet undertryckt och efter pluralitetens mening giftomannaskapet sålunda skulle i vår lag hädanefter qvarstå i oförändrad gestalt, så har jag icke kunnat härtill medverka. Ett äktenskaps-aftal måste, för att ega inför lag giltighet, vara stödt helt och hållet på frihet i valet och ett otvunget samtycke hos båda kontrahenterna. Möjligheten till en sådan frihet och ett sådant samtycke måste dock lida ett betydligt afbräck af hvarje utom de kontraherande stående myndighet, som eger annorledes än med råd tillhandagå kontrahenterna. Men då nu emellertid giftomannaskapet i dess egentliga form, sådant det i lag bestämmes, innebär tillika för äktenskaps-aftalets giltighet förutsättning af giftomannens samtycke, så lärer giftomanna-institutionen och dess bibehållande, ehvad motiver derföre än åberopas, hufvudsakligen hvila på den föreställning, alt qvinnan skulle sakna förmåga, att under böjelsernas inflytelse låta förnuftet och eftertanken tala, kämpa emot och besegra känslans magt.
Men den fördel, som under närvarande förhållanden kan ligga deri, skulle dock ersättas, om Ridderskapet och Adeln hit privilegiet falla, och i afseende å testainents-rätten af fastighet i stad, så val arid som förvärfd, underkastade sig en lag, byggd på den grundsats, som Utskottet, efter hvad anfördt är, anser böra komma att gälia i stället för gällande stads-rätt. Då Ridderskapet och Adeln nu blott har rätt alt af ärfd fastighet bortgifva en sjettedel, om bröst-arlvinge är till, och hälften, om annan inländsk arfvinge finnes, skulle dess rätt att disponera öfver all sin stadsiastighet vara oinskränkt, der ej bröst-årfvingar äro lill, och i denna händelse blott inskränkt till hälften; och sådant skulle i hög grad bidraga lill lestaments-lagarnes förenkling. I slikt hänseende skulle dock en förändring af den undantagslag, som är gjord för Preste-Ståndet, icke mindre verka; ty denna lag invecklar än mer förhållandet. Den är en motsats emot den privilegierade, som nyss är omtalad; ty då denna införer landsrätten i stad, gifvetden förra stadsrätten en utsträckning till sådan egendom, der landsrätt gäller; men då den privilegierade alltid gäller för frälsemän, under hvilka förhållanden de än befinnas, beror den andras tillämpning, hvad jord å landet angår, derpå, huruvida jorden blifvit förvärfvad i äktenskap; och således har den, som till PresteStåndet hörer, mindre frihet i dispositionsrätten öfver jord å landet, om den är förvärfvad under äktenskap, än om förvärfningen egt rum före äktenskapet eller sedan detsamma blifvit upplöst. En så beskaffad undantagslag var ej heller föreslagen af deu 12 Lag-Utskottets Betänkande N:o 29. kommission, som utarbetade 1734 års lag; men enär de, som till Presle-ståndet hörde, logo giftorätt efter stadslag, hvars föreskrifter äfven gällde vid arf efter dem, blef vid lagens granskning hos Ständerna beslutadt, att de, i afseende på testamenten af sådan egendom, deri de hade giftorätt efter stadsrätt, skulle lyda under samma rätt.
Det synes dessutom hårdt, att en förmyndare, som ofta mot sin vilja blir tvingad emottaga detta besvärliga kall, skall kunna tvingas till att låta inteckna sin egendom för myndlingens säkerhet. Men om förmyndaren genom den nya Förordningen är kommen i en tvetydig ställning, är myndlingen det icke mindre genom de förökade utgifter, som den nu får vidkännas för att få sina ofta ringa medel förvaltade; ehuru dermed icke kan visas att säkerheten för dem blifvit större. För egen del inser jag icke hvartill alla dessa vidlyftiga granskningar af förmyndare-räkningarne skola tjena, när Motioner i Bonde-Ståndet 1862. 425 när icke derigenom större säkerhet för myndlingen, men väl större besvär för förmyndare åstadkommes. Eller i hvad slags ansvar stå gode män, socknenämnder eller häradsrätterne, ifall myndlingens medel skulle förskingras? Står soeknenämnden i något slags ansvar, hvarföre då icke lemna hela förvaltningen af omyndigs egendom i socknenämndens vård? Härigenom skulle större säkerhet vinnas, när en för alla och alla för en af socknenämnds-ledamöterne ansvarade för myndlings medel. Erhölle soeknenämnden 1 procent af myndlings inkomster, klefve den nog aflönad och denna bchöfde blifva myndlingens enda utgift, emedan lösen för alla förmyndareförordnanden ni. fl. omkostnader icke vidare voro af behof. Detta mitt förslag om att socknenämnd skulle helt och hållet öfvertaga förmynderskapen vill jag emellertid icke längre utbreda mig öfver, utan öfvergår till min sista anmärkning. Denna gäller vissa domares åsigt, att de, antingen förmyndare begär det eller ej, icke allenast anse sig berättigade lemna bevis öfver det summariska utdrag, sorn förmyndare skall till Rättens ordförande inlemna, och derför laga lösen, utan somliga anse sig äfven vara berättigade att häröfver lemna protokollsutdrag och laga full lösen för det. På grund af hvad jag sålunda haft äran andraga och med hänvisning för öfrigt lill den redogörelse, Justitie-ombudsmannen i sin sednasle embets-berättelse i detta ämne lemnat, får jag härmed vördsammast föreslå: det Kongl.
De skulle då få vida högre inkomster och R. St. skulle icke då för K. M. uppgifva någon beräkning af inkomst eller rörelse, hvarefter afgiften till presten skall erläggas. Det skulle således kunna inträffa, att om R. St. bifaller detta förslag och K. M. under förmodan, att R. St. väl betänkt sig, innan de afläto den und. skrifvelsen, utfärdar en sådan kungörelse, som i Utsk:s betänk, omförmäles, och då man slutligen finner, att några öfvererskommelser icke kunna träffas, så öfverlemnas åt K. M. som icke äger beskattningsrätt att på grund af gällande författning, hvilken icke kan vara någon annan än 1681 års förordning, bestämma, hvad hvar och en i den staden skall betala till pastor. Jag ber Hrr:ne betänka, hvarthän det skall leda, i fall Utsk:s förslag antages. Det är svårt, alt vid allmänna författningars utgifvande åberopa fraser såsom skäl, och ännu mindre väl betänkt, att såsom sådana åberopa dem för dessa författningars utfärdande. Man måste tillse vid dessa författningars uppställning att man visar det man är bekant med hvad som är och varit, och huru svårigheterne, som på ett eller annat ställe finnas, kunna, för dessa författningars tillvågabringande, undanrödjas, innan man drager åstad för att förrycka ett samhälles bestånd, som i alla tider varit betryggadt. Frih. Cederström, Claes Rud.: Beklagligen har Utsk. vid delta tillfälle icke lyckats att välja sådana ordalag, att Utsk. kunnat blifva af Frih. Cederström Jakob, förslådt. Jag hoppas likväl, att för Ståndets öfrige ledamöter ordalagen i Utsk:s betänk. icke äro så otydliga; och kanhända skulle de, vid nämare betraktande, jemväl för Frih. Cederström Jakob kunna klarna. 16 Den 12 Juli. Frih:n har klandrat Utsk. derför, att det sagt, att konventionerne i städerne skola uppgöras i den ordning författningarne bjuda, och Frih:n har tagit för gifvet, alt Ulsk. dermed åsyftat någon författning om presträttigheternes utgörande.