Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af sadan anledning blef nu Herr Ofwerste ker§kman3 anmärkning kagen under öswerwägande, hwcnwid Ukstottet ansäg, att om, enligt hwad densamma innehäller, fiägan angående Wargeringens in» dragning icke bordt anses annorlunda än som en beskattnings-fräga, H>vilkcn Riksens Högloft. Ständer sselfwe äga att afgöra, sä hade densamma alldrig kunnat af Oeconomie-Utskortet upkagas; men sä framt aker Högloft. Ridderstapek och Adeln, lika med Borgareoch Bonde-Ständen samt Utffolkek, finna att Wargeringen är en Allmän Hushällnings-anflalt, hwarmed, jemlikt Zz §. uti Regeringsformen, detta Utskott endast tillkommer att sig befatta; sa wille Uttct för sin del wördsammeligen erindra om föreskriften L Regerings-Formens 8y Z. som uttryckeligen innehåller:'^ Riksens Ständer äga doch iEe makt att i depa mål, (nemligen allmänna huShällnings Lrender) annat eller mera besluta än föreställningar och önskningar, att Hv6 Ronungen anmälaS, och chrvarä Lonungen, sedan StatS-Rädet deröfwer blifivit hördt göra det afseende han för nvttigt finner." Da Utskottet, med fullkomlig äklydnad af denna §. behandlat saken, och i fikt utlåtande tillstyrkt, att Herr LerZKmsns af Utskottet bifallne förslag mätte hos Kongl. Ma:jt i underdånighet anmälas samt att de angående WarZeringen med Rust och Rotehällare slutne Conträr - !45r
Skulle det icke vara möjligt att af modets vexlingar kunna utvälja och behålla det bästa? Eller åtminstone undvika det rent af farliga och skadliga? Och det långa, onaturligt smala lifvet är verkligen ett mode, hvilket alla förståndiga menniskor borde föresätta sig att bekämpa, liksom också de fotpinande skodonen. Oeh detta, om något, borde väl åligga qvinnorna. Man hör dem så ofta klaga öfver att de » icke kunna göra någon nytta », öfver det inskränkta verksamhetsfält, som är dem anvisadt, och mera sådant. Här finnes ett ganska vidsträckt arbetsfält, en stor och nyttig verksamhet, som blott väntar på arbetare. Men här gäller det, ty värr, mer än djur, må hända att säden är mycken och arbetarne äro få. Arbetet är ej heller så lockande, ty här måste man mest arbeta med eget föredöme. Men skulle man ej kunna göra ett och annat försök? Mathilda Lang / et. Flickor och samuppfostran. |§|om ett af de lyckligaste resultat, hvilka genom samuppfostran skulle vinnas, brukar framhållas, att det qvinliga inflytandet såväl från lärarinnors som kamraters sida skulle förmildra den tendens till råhet, som fins hos mannen, och som redan hos gossen ganska bestämdt framträder. — Att qvinligt inflytande ofelbart har denna verkan, deremot torde ingen invändning hafva gjorts. — Vidare har man sagt, att om gossar och flickor finge arbeta tillsammans, fioge lyda samma lagar, uppfylla gemensamma pligter, de skulle få klart för sig, att sedelagens kraf är det samma för alla, oafsedt till hvilket kön de höra. Den uppfattningen, att det finnes en särskild moral för mannen och en annan för qvinnan, för denna uppfattning med dess olycksdigra följder bär åtskiljandet under uppfostringsåren en stor skuld, och det är väl just på detta område, som samuppfostran torde ha sin högsta uppgift att lösa.
Jag kan således icke annat än bestrida den ordställning, som Utsk. uti ifrågavande § begagnat, och tillstyrker följaktligen antagaude af det förslag, Gr. Lagerbjelke framställt. 204 Den 9 Augusti e. m. Hr Carleson, Ed v. Henr.: Frih. Raab yttrade nyss, att ifrågavar:de § icke innehåller någon föreskrift derom, att den husbonde, hvars hustru eller tjenstefolk beträdas med oloflig bränvinsförsäljning, skulle vara skyldig att, 'för att undgå ansvar, bevisa, det han icke haft del i förbrytelsen; men då författningen innehåller, alt husbonden alltid skall ansvara för en sådan förbrytelse, ”derest icke på grund af för handen var:de omständigheter, antagas må, att den skett utan hans vetskap och vilja,” så skulle jag för min del tro, att förhållandet blir motsatt emot hvad Frih:n antagit. Jag hemställer till Frih:n, hvem som skall förebringa de omständigheter, på grund hvaraf domstolen skall göra det antagande, som är i fråga. Domaren har ju ingen annan inqvisitions-skyldighet i dessa bränvinsförsäljnings-mål än, som tillkommer honom i andra likartade mål, och dä åklagaren ej kan hafva något intresse att förebringa bevisning till fördel för den anklagade husbonden, så blir det natnligtvis den anklagade sjelf, som måste framdraga de omständigheter, som skulle ålägga att han vore oskyldig. Att ålägga en tilltalad skyldighet att bevisa sin oskuld är, såsom föregående talare anmärkt, ett högst olämpligt oell rättsvidrigt förfaringssätt. Frih. Cederström: Jag föreställer mig, att då förbrytelsen är röjd, och en deri invecklad jordägare, eller husbonden för dem som verkställt samma förbrytelse, blifver af domstolen tillspord orii förhållandet, lärer han väl icke underlåta att förebringa alla de omständigheter, som lända till bevisandet af hans oskuld, i fall han är oskyldig, samt att det skäligen tillhör domstolen, att pröfva alla de i målet förekommande omständigheter, för att tillse huruvida förbrytelsen skett med hans vetskap och vilja, eller icke.
är en gammal känd och erkänd sats, att allt, hvad möjligt är, bör tillverkas i hemmet, emedan det arbete, som där utföres för hand, blir omsorgsfullare gjordt, än då det sker fabriksmessigt. Således: allt arbete för hand bör föredragas framför fabriksarbete; men, sorgligt nog, blir hemslöjden allt mer och mer sällsynt. Allt skall nu tillverkas på fabrikerna; garnet spinnas, väfven väfvas. Detta skedde fordom i all trefnad i hemmen; man hade då ännu i minnet det gamla, goda ordspråket: » morgonstund har guld i mund », och från tidigt på morgonen surrade spinnrocken och smällde väfstolen. Andra tider, andra seder! Från min egen barndom minns jag, hur vår egen tjänarinna satt » i väfven » vid ljus om morgnarne för att hinna få några kritstreck på » väfslaget », innan frukostsysslorna m. m. toge hennes tid i anspråk — för hvarje aln, som väfdes, sattes nämligen ett lodrätt kritstreck och öfver hvart tiotal drogs ett dylikt på tvären. Och sedan, när antingen på vå- ren linneväfvarne lågo på bleke, eller till julen, då naturligtvis alla, från far själf till småttingarne i kolt, fingo fina, nya, starka, hemväfda kläder, var glädjen icke minst för den flitiga och och omtänksamma husmodern. Denna gyllene tid är, som sagdt, snart ett minne blott, en tradition, såväl i herremannens som i bondens hem, denna tid, då husmodern satte en ära uti att själf med tillhjälp af sitt husfolk tillverka allt, som behöfdes i hemmet och kunde uträttas a f idoga kvinnohänder. Visserligen heter det, att man nu kan få kö- pa alla väfnader m. m. billigare, än om man skulle förfärdiga dem själf, men månne man äfven får det lika starkt och reelt? Det betvinas. I månget hem kanske husmodern, för att nu icke tala om husets uppväxta döttrar, där sådana finnas, eller tjänarinnor, icke ens har msilligt en strumpa till hands för att då och då, i skymningen eller annars, när tillfälle gifves, sticka några hvarf.
Jonasson må från allmänna indragningsstaten erhålla pension med ett belopp af 200 R:dr årligen för sin återstående lifstid, att utgå från och med månaden näst efter den, i hvilken afsked från berörde sergeantsbeställning honom beviljas; äfvensom att, i händelse Jonasson icke genast från samma tid skulle få uppbära den från regementets enskilda kassa honom tillkommande pension, ett deremot svarande belopp, eller 120 R:dr R:mt för år, måtte, intilldess sådant kan komma att ega rum, få, likaledes från och med månaden näst efter afskedstagandet, till Jonasson från allmänna indragningsstaten utbetalas; att vaktmästaren vid straff-fängelset i Landskrona Nils Nilssons enka, Maria Catharina Nilsson, född Falkman må för sin återstående lifstid undfå en årlig pension af 100 R:dr; c) på grund af särskilda på Landtför svar sdepartementets föredragning beslutade nådiga propositioner: att nedannämnde personer må, vid afgång ur tjensten uppföras till följande pensionsbelopp, nemligen: öfverfältläkaren doktor Fredrik Bågenholm R:dr 1,400: — andre bataljonsläkaren vid Kalmar regemente, doktor Ehrenfrid Jeremias Kampf » 800: — löjtnanten vid vestgötha regemente, Carl Julius von Holten ••• » 525: — underlöjtnanten vid Jemtlands hästjägarekorps Carl August G:son Stjernefeldt » 400: — regementskommissarien vid södra skånska infanteriregementet, Johan Krook » 400: — konstituerade andre bataljonsläkaren vid Svea artilleriregemente, F. A. Zettergren » 800: — 68 Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1862. magasinsförvaltare!! och sjukhusinspektoren vid Gotlands nationalbeväring G.
— Hr Dalman har ansett Coust.Utsk. hafva både rättighet och pligt att uppgifva orsakerna till anmärknts-anledntrs remitterande från Ständerna, och att redovisa hvarföre Utsk. ansett dem grundade eller icke. Hr Dalman har deruti, likasom Utsk. här, förbisett hvad lagen härom stadgar, eller den ordformel, hvilken icke får med en bokstaf hvarken tilläggas eller förminskas. Nå val! Detta medförer intet annat, än att, sedan Utsk. pröfvut ett sådant mål i sammanhang med granskningen af 120 D e n i Juli e. m. Statsrådets prot., det, om anmälan sker enl. 107 §:n, subsumeras under TJtsk:s anmälan. Gör TJtsk. ingen anmälan efter 107 §:n , äro jemväl de remitterade anledntna subsumerade under tystnaden. Om åter TJtsk., i följd af en sådan anmärkn:sanledn. remitterar målet till Riksrätt, kommer heller icke något svar till Ständerna oell får icke komma i grundlagsenlig ordning. Iir Dalman har äskat fiterremiss, på det att derefter Ständerne skulle kunna besluta en skrifvelse till K. M., för att låta till dess kunskap komma hvad som mot de afgängna rådgifvarne förekommit. I sanning, jag har svårt att begripa från hvilken grundlags-^ Hr Dalman vill leda sig till denna skrifvelse. Väl innehåller 107 §:n rättighet för Ständerna att, på grund af Coust.Utsk:s anmälan om rådgifvares uraktlåtenhet vid uppfyllandet af sitt kall , begära deras entledigande; men att skrifva till Konungen för att lemna någon kunskap om hvad som mot afgångna rådgifvare förekommit, — det är något, hvarom jag ej funnit att grundlagen nämner ett enda ord, och hvarom således Hr Dalman får i den ordning grundlagen föreskrifver — om han nemi. önskar att det för framliden må beredas — hos Const.Utsk. väcka fråga, på det han framdeles må kunna vinna sin önskan, ifall nemi.
Har Du icke försökt sex gånger att lemna denna plats, men DEN OKÄNDE. Jo, men den sjunde skall det lyckas! DAMEN. Försök! DEN OKÄNDE. misslyckas. Du säger detta med en ton som om du vore viss det skulle DAMEN. Jag är viss! - DEN OKÄNDE. Plåga mig på ett annat sätt, kära Furie. DAMEN. Det kan jag också DEN OKÄNDE. andra' sagt förut. På något nytt sätt. Försök att säga något elakt som inte 'den TILL DAMASKUS DAMEN. den andra... 'Den andra': det är din fru! Det är smakfullt att påminna om DEN OKÄNDE. påminner om det förflutna... Allt som lefver och rör sig, allt som är dödt och stelnadt, DAMEN. bringa ljus med sig. Tills den kommer som skall utplåna det mörka förgångna och DEN OKÄNDE. Du menar ditt barn som vi vänta! DAMEN. Vårt barn! - DEN OKÄNDE. Älskar du det? DAMEN Från och med i dag har jag börjat älska det! DEN OKÄNDE. gå till advokat och skiljas från mig derför att jag icke ville följa dig till en qvacksalvare och låta döda den ofödde. DAMEN Det var då! Nu är det annat! DEN OKÄNDE. kommit? Nu? (Ser sig omkring, liksom vädrande.) Nu? Har posten I dag? Hvad har då händt? För fem månader sedan ville du AUGUST STRINDBERG DAMEN. mästaren. Ännu är du listigare än jag, men snart skall lärjungen öfvergå DEN OKÄNDE. Var der bref till mig? DAMEN. Nej! - DEN OKÄNDE. Gif mig då korsbandet! DAMEN. Hur kunde du höra det? DEN OKÄNDE. skilnad på bref och korsband. Gif mig alltså korsbandet, efter som ditt samvete gör så fin TILL DAMASKUS DAMEN (tar fram postväskan, som hon haft dold bakom bänken). Se här! DEN OKÄNDE (tar upp fotografien, betraktar den noga och stoppar den i bröstfickan). DAMEN. Hvad var det? DEN OKÄNDE. Det förflutna! DAMEN. Var det skönt? DEN OKÄNDE.
Förgäfves hade stjärntydarne uppställt som motvikt den läran, att stjärnorna icke tvinga människolifvet, endast gifva det en riktning i medfödda anlag. Hagar räknade och räknade; hon fann nya, förvånande matematiska formler, men hon fann ingen plats för Gud, ingen plats för människans fria vilja. Gud hade redan blifvit för henne en vacker myt, men den fria viljan kunde hon, ville hon icke uppoffra. I dessa tvifvel och drömmar hade hon tillbragt en orolig natt, när hon klockan mellan tre och fyra på morgonen väcktes af Fiken Lång med bud att drottningen väntade henne. Kristina hade varit lärd i Upsala, men dansat vid hemkomsten. När hon öfverdrifvet dansat, ridit eller jagat den ena dagen, var hennes vana att andra dagen kasta sig med fördubblad flit in i studierna, begrafva sig i biblioteket, fortsätta tilldess att hon tröttnat och därpå åter kasta sig in i nöjen eller kroppsöfningar, likasom hade aldrig en bokstaf tryckts för vett eller nöje i denna världen. Hagar fann sin herskarinna bläddrande i ett tjockt praktband med permar af saffian, guldsnitt och silfverknäppen, som hon mottagit på sin födelsedag. Det var en af de dyrbaraste födelsedagsgåfvor, som en monark kan mottaga, ett af de ärofullaste minnen, som en dag skulle fästas vid drottning Kristinas namn för eftervärlden en långt genom tiderna synlig milstolpe i ett folks kulturhistoria. Drottningen hade mottagit den första fullständiga bibeln på finska språket och var nu lifligt upptagen af att studera dess obekanta, sällsamt klingande innehåll. Hennes store fader hade förstått finska, hennes farfars broder, då för tiden hertig Johan af Finland, hade, i sina korta själfständighetsplaner, utfärdat officiela skrifvelser på detta språk. Kristina hade aldrig varit i Finland och skulle aldrig beträda dess jord, men hon kände sina finske krigare, sina finske statsmän. Per Brahe hade för henne skildrat grannlandet i öster som andra parten af Sveriges rike. Hon hade anledning att icke förbise detta lands språk i ett så epokgörande verk, och hon smickrades af tanken att vara den enda af Europas regenter, den enda af dess lärda utom Sverige, som förvärfvat någon kännedom om ett så nytt, så främmande tungomål.
Man talar om den ofantliga sädesexporten och fröjdar sig deråt liksom åt tulltaxan, men denna export utgöres nästan uteslutande af hafre, och jag hemställer hvad vinst landet egentligen skördar deraf. Odlingen af de ädlare sädesslagen har under sista decenniet uppenbart aftagit, hvaremot hafreodlingen ökats, och denna vara nödgas våra jordbrukare af penningebrist afsätta till utlandet, i stället för att detta sädesslag både kunde och borde på ett vida fördelaktigare sätt användas inom landet. Emellertid är det icke i denna fråga något skäl att tala om vår sädesexport, dä aldrig någon ifrågasatt att åsätta 468 Den 23 April e. m. tull å vårsäd, utan endast å de sädesslag, hvilka importeras till Sverige. Importen utgjorde under quinquenniet 1860—64 i medeltal årligen af hvete 14,800 tunnor och af råg 308,000, då under det nästföregående quinquenniet exporten besteg sig i medeltal årligen, af hvete till 6,049 tunnor, och af råg till 71,400 tunnor. Skulle nu de låga tullsatserna, Bevilln.-Utsk:t för dessa artiklar föreslagit, blifva af B. St:r antagna, är det klart, att derigenom skulle tillskyndas statsverket en årlig inkomst af omkring 270,000 rdr. och jag frågar, om vi äro nog rika att kunna undvara detta, eller om det ej är skäl att, då vi genom Franska traktaten lida en beräknad årligminskning i inkomster af 2,600,000 rdr, försöka göra besparingar genom åsättande af tull å landtmannaprodukter, hvilket dessutom bereder våra jordbrukare den fördelen att det gör deras vara lättare afsättlig än den utländska. För öfrigt tillåter jag mig upprepa hvad jag i ett föregående plenum omnämnt, eller att i England är tullen å en tunna hvete om 16 lisp. 56 öre, i Frankrike 96 öre och i Norge ej mindre än I: 89 öre.
— Huskurer, — Tvätt. — Bakning. — Källaren. — Hvarjehanda. — Läkareråd af d:r — d. — B r e f l å d a. — A n n o n s e r. Annonspris: Clare. H. G. Alma. Y. Z. t): r — d. Breflåda. Dolly Roon. Friexemplar expedieras regelbundet. B — g, St h i m; Bedda; Lena; Mary; M. M.; Vilhelm n i. fl. Tack för de smånäita bidragen. Hanna B. F ö r ert intresse för I d u n äro vi eder högst förbundna. d. Ingen annons införes under 1 kr. Förlofvade. Claes Strand och Hilda Pettersson. Linköping. Stockholm. Johan Bohnstedt och Georgie Holbrook. En dotter. Säby och Jakobsberg d. Gurli Göthberg, Emil Göthberg. f ö d d Rosenlind. En K t | \ annonser som beröra familjekretsen. — Annonser mottagas endast genom S.Gumaslius annonsbyrå och hes redaktionen. Abonnentsamlare antagas. LEDIGA PLATSER. Red. Göteborg den 12 januari 1888. Anna Boije, Carl Gustaf Boijc. f ö d d Aminoff. first floor. [77] Guvernantplats blir ledig att tillträda den 15 instundande februari i en officersfamilj. De blifvande eleverna äro tvänne flickor om resp. 8 och 10 år. Som frun i familjen under sommaren kommer att vistas vid en utländsk badort, fästes synnerligt afseende vid, att den blifvande lärarinnan kan egna barnen en i allo moderlig tillsyn. Kännedom om lefvande språk nödvändig. Goda rekommendationer böra for öfrigt företes. Svar torde ställas till T&gt; Majorskan Y.T&gt; och. adresssras till Iduns Redaktion, Stockholm, f. v. b. fr. Humlegårdsg. |94] Som eget barn moltages en välskapad flicka om 3 å, 6 år i en bättre familj. Svar till » Dotter » torde inlemnas å Iduns Redaktion, Sturegatan 8 (ing. fr. Humlegårdsgat.
Herr af Ekenstam tillstyrkte, att, till afhjelpande af den allt mer och mer ökade svårigheten att få Riddarhusets medel emot första inteckning placerade, det i LåneReglementets 3 §. befintliga stadgande, ”att ”uti den egendom, hvari lån af Riddar”husets Cassör meddelas, ej annan gällande inteckning med förmånsrätt framför ”Cassan må ega runi, än ett proportione”radt Banco-lån, må erhålla den utsträckning, att Lån från Riddarhusets-fander ”måtte emot pant af fastighet å Landet ”beviljas, jemväl efter enskild mans der”uti förut egande inteckning, så framt ”nemligen det sammanräknade beloppet ”af det eller de förut intecknade lånen ”och det som från Riddarhuset beviljas ej ”öfverstiga Egendomens halfva värde efter ”ett medium af i o års Bevillningstaxering. Herr Bruncrona förenade sig härmed. §. 17. Herrar Riben och Bråkenhjelm förklarade, i fråga örn Riddarhusets brand - Den g J u n i i e. iu. 3Sr försäkrande, att då Riddarhuset vore en Ridderskapets och Adelns enskilda Egendom af ett ganska betydligt värde, och en rigtig omtanka således fordrade, att Ridderskapet och Adeln försäkrade sig om tillräcklige tillgångar för dess återuppbyggande, i händelse detsamma genom vådeld afbrunne; bemälte Herrar Ledamöter alltså ansågo sig böra Riddarhusets brandförsäkrande tillstyrka; hvartill de förmodade att medel skulle kunna erhållas, derest Ridderskapet och Adeln, på sätt Utskottet föreslagit, Atoge sig en fortfarande Capitationsafgift af i R:dr B:co. Herr Bråkenhjelm fann likväl det värde af 66,666 R:dr 32 sk. B:co, hvartill Riddarhuset till försäkring antagits, vara alltför lågt. Och skulle ofvanherörde Reservationer åtfölja Utskottets till Ridderskapet och Adeln afgifvande Betänkande, angående RiddarhusDirectionens RiksdagsBerättelse .Öfver Riddarhus-ärenden. Ut Supra: Ex, Protocollo AU. F. Dulin an.
Dm !4 November652 ftafsenhet, dä desi systia egentligen ar att wara Upsala Skifs Bistopp. Ala andra Sist malja _sin egen Bistopp genom uppförande af trenne pä Försiag utan att nägon annan än hwarje Slifts Presierstap bestämmer efter sitt förtroende de Herrar^ och Män, som dertill förestås, da deremot Upsala Slisk är beröfwadt nästan allt wärde af sin walrättighek för att kunna framställa bein af Herrar Bistoppar eller slidre pä förstag hwilka bäst känna Stiftet och desi P esterstap, och således kunna pä denna plats i sä manga asjeenden wara nyttigast. Att anföra ett exempel, sä rttaöra 4 eller 6 Herrar Pastores pä Landet i Gothland dä de inkallas ti l Cow storii hällande genom sin pluralitet wid ÄrkiBistoppsivals anställande lika mycket i röllberäkning till detta förstag som mor 402 med Ordinarie sysila tjenande och Voterande P ester i Upsala Stift, hwars Bistorp han dock är, och likasä de öfriga Conststorierne. H vårföre stall detta sörsta Stift emM alla andra wara sä wanlottadt? Jag förmodar sjelswa billigheten rala för mine hemmawcnands Medbröders begäran att Åtminstone i det närmaste fä njuta samma rättigheter och förmäner, dä de i nit och bedömmande efter Es och samwete icke eftergiswa Rikets öfriga Pcesbrstap. Att ÄrkeBistoppen är Arademiens P-cC.rnceller altererar ej saken. Ull Äoo, da dtt hörde uruder Swensta Kronan, och ännu i Lund fbrhäner det sig pä samma sätt, ehuru desie S ift utan andras deltagande sielfwe presentera sine BistoppS. förstag. Dst 654 Den 14 November. Det är mig sagt, att kring 1772 stall det
Jag förenar mig med de 2:ne sista Talarne, och får i anledning af Grefve von Flåtens yttrande, göra den anmärkning, att som Regeringen ej kan erhålla underrättelse om Spanmålsprisen annorlunda än genom Läns-Styrelserne, och desse genom Magistraterne och Kronobetjeningen, samt underrättelse rörande missväxt först kan af desse senare inhämtas vid skördetiden, så drager det lång tid ut, innan Regeringen kan bedömma, om spannmål, i fall den ej finnes innom landet, bör införskrifvas, och det kan omöjligen ske före vintern. Således kunde hungersnöd ganska lätt uppkomma. Jag hemställer, då man lägger på den ena vågskålen förekommande af missväxtens följder, och å den andra Köpmansintresset, om ej det förra bör få öf - 375 Den 27 Octo ber f. m. vervigt. Jag ser ej nyttan af öfverlemnande af ett creditiv till Styrelsen, om det ej, pä sätt af Styrelsen nödigt anses, får användas. Jag an> l)ål!er således om afslag å Utskottens förslag, så vida ej millionen blifver stäld till Kongl. Maj;ts disposition för uppköp i goda år inom Riket. Friherre Cederjtro/n: Det är i anledning af den siste Talarens yttrande, som jag anhåller få anföra några ord. I sanning är det med förundran jag hort, att man icke förr, än efter slutad skörd, skulle kunna bedömma, om vissväxt inträffar. Jag hade ej väntat en sådan uppgift, ty det är gifvet, att om en frostnatt eller mask förstör grodan, på är det långt före skörden synbart, och det är ej svårt för Landtmannen, att kunna bedömma det mer eller mindre, som han kan behöfva. Det har ock förut blifvit yttradt afen Xiedamot, att Köpmanna-intresset endast vore afsedt. Jag ber, att få fästa uppmärksamheten deruppå, att creditivet just är ämnadt dertill, att sådane Handlande, som sjelfve sakna capitaler, och som ej hafva Spannmålsförlag , skulle kunna blifva förlagde af Staten, och således kunna con* currera med dem, som förlägga sig sjelfve.