Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är sannt, att det icke uttryckligen heter, att Riksbanken för l.j million skall uppköpa de obligationer, som kunna komma att af hypotheksbanken i en framtid utgifvas; men enär redan nu ett dylikt bemyndigande är lemnadt fullmäktige, synes mig detta påpekande vara af samma beskaffenhet, som det kända uttrycket, »sorn du vill, min vän, men här skall skåpet stå.» Sedan man länge och väl talat om olämpligheten af att binda Riksbankens fonder, alldenstund Riksbanken har till hufvudsaklig uppgift att upprätthålla myntvärdet, söker man dock nu att binda dessa fonder. Man har, så till sägandes, ställt sig på lur för att uppfånga dem, så snart de komma lösa. Icke nog med att man ålägger banken, att för 11 million uppköpa ett visst slags obligationer, man vill äfven att banken skall vigilera med dem Den 26 Maj e. m. 479 för att upprätthålla deras pris. Detta är dock ett åliggande, som jag icke tror att någon annan bank fått sig uppdraget. Visserligen hafva Englands och Frankrikes banker obligationer af enahanda beskaffenhet som de, hvarmed Sveriges Riksbank enligt förslaget skulle hugnas, men nämnde banker innehafva sådane obligationer för bankens egen skull och såsom en utväg att erhålla ränta på den reservkassa banken måste hålla, eller för atf i svåra tider genom deras försäljning inom eller utom landet förskaffa sig kassaförstärkning. Skulle nu Riksbanken erhålla nämnde uppdrag, att upprätthålla obligationernas pris, då skulle den naturligtvis vara tvungen att i svåra tider, när alla papper och valutor sjunka, tillhandla sig dem, men deremot kunna sälja dem endast närde kunna stå högt i pris, d. v. s. under goda tider och då banken icke för sin egen skull kan behöfva sälja dem. Jag frågar, om det är lämpligt att, när man inser nödvändigheten af att hålla Riksbankens fonder någorlunda tillgängliga, på förhand binda medlen för inköp af ett slags obligationer, som ännu icke äro utgifna. Jag frågar, om det är principenligt att ålägga Riksbanken att upprätthålla värdet på andra kreditpapper än dess egna sedlar. Jag frågar, om det är rätt att göra Riksbankens styrelse till en syndabock för de motgångar, som kunna drabba hypotheksbanken. Jag tror, att alla dessa frågor måste besvaras med nej.
Tvånne Stånd haf-i Va härvid åberopat samma, ofta anförde, skål, att endast skickligheten, huru den ock må vara förvärfvad, bör utgöra vilkor för intrade och fortkomst i Näringarne, sorn legat till grund för Lä roarens afskaffande, och derjemte en hvar Medborgares naturliga rättighet till sjelfständig utveckling af sin arbetsförmåga från och med samma tid, då han råder sig och gods sitt sjelf; tvånne andre Stånd hafva deremot ansett, att egcnskaperne af Lärlingar och Gesäller, dera man i förslaget bibehållit, skulle förlora all mening och betydelse, om icke, i frågan om konstfliten, så val, som om den vetenskapliga bildningen , fåstades något afseende å den tid och ordning, under hvilken skickligheten vunnits: att, om något företräde icke förunnades dem, som underkastat sig det ofta påkostande, men kanske lika ofta nyttiga arbetstvånget,skulle de fleste genom sidovågar söka undvika det t och att Handtverksidkarne derigenom , efter all sannolikhet skulle få vidkännas en brist på biträde, hvaraf älven Näringarne skulle lida. Vid rcdactionen af i §., har kommit i öfvervägande , huruvida de, som söka inträde i Borgerliga Näringar, borde, på sätt en Ledamot af Vållofl. BorgareStåndet föreslagit, bland andre praestanda äfven undergå förhör i Rikets Grundlagar; men, ehuru sådane kunskaper skå^ Log Utskottets Betfiinkandett. 09 ligen kunde fordras hos Medlemmar af ett Riksstånd, hafva likväl, dadé icke i allmänhet utgöra något sådant vilkor för Kepresentantens behörighet, hvars officiella ådagaläggande i förväg är honom älagdt, Utskotten funnit betänkligt , att något stadgande härom för närvarande föreslå.
Då Hr Grin o. Landtmin förklarat att han icke kan framställa propos. på det af mig gjorda yrkande, kommer det naturligtvis att dervid förblifva; men i anledning deraf får jag förklara att jag icke känner någon grundlags-§, som förbjuder en dylik propos., och således anser mig vara i mui goda rätt, då jag påyrkat densamma. Hr Stedt: Med anledning af den förklaring Hr Gr. o. Landtm, nyss afgifvit och då Hr von Köchs förslag således icke kan af R. o. Ad. bifallas, anhåller jag vördsamligen att det Höglofl. Ståndet måtte antaga den af Utsk:t gjorda inbjudning. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att utom de yrkanden, hvarå Hr Gr. o. Landtm, förklarat sig icke kunna framställa propos., hade begärts dels antagande af Utskits inbjudning och dels afslag derå samt det förra beslutets vidblifvande; framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på inbjudningens antagande, hvartill svarades nej, samt sedermera propos. på afslag derå och det förra beslutets vidblifvande, hvilken propos. med ja besvarades. Föredrogos, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Banko-Utsk:ts den 5 dennes bordlagde Mern. och Betänk.: N:o 44, med förslag till förändring af åtskilliga föreskrifter i lista, 2:dra och 3:dje artiklarne af Banko-reglementet; N:o 45, med förslag till förändrad uppställning af föreskrifterna ang:de Bankens metalliska kassa m. m.; N:o 46, ang:de 17lista §:n i nu gällande Banko-reglemente; samt N:o 47, ang:de föreskrifterna i lista artikeln af Bankoreglementet. Anmäldes och bordlädes Banko-Utskits Utlåtin och Mern.:
R.dr mera, än hvad Stals-koutoret beräknat; hvarjemte Departements-Chefen, som instämde i det af Stats-kontoret uti dess ofvanberörda skrifvelse af den 17 i förliden månad framställda förslag angående restanliernas fördelning på de särskilda inkomst-titlarna, i underdånighet hemställde, att det i sådant afseende för ordinarie räntan föreslagna beloppet, 12,000 R:dr Riksmynt, jemväl mätte nämnde ränta tilläggas. b) Likaledes hemställde Departements-Chefen, på enahanda grund, att till den beräknade summan utaf Arrende-medlen af Kungsgårdar och Kronolägenheter måtte läggas de, enligt Siats-kontorets uppgift, under denna titel hänföriige restantier 8,000 R:dr Rikmynt. c) Beträffande Tiondeoch Hammarskatts-Jernet samt, i sammanhang dermed, Fullmäktiges i Jeru-koutoret ofvan omförmälda underdåniga framställning, ansåg Departements-Chefen, med afseende å hvad såväl bemälda Fullmäktige, som Bergs-kollegium, äfvensom Kammar-kollegium och Stats-kontoret, i underdånighet anfört, den Svenska jernhandteringeus i allmänhet särdeles missgynnande ställning skäligen föranleda dertill, alt all ordinarie beskattning å denna för Sverige naturliga och nödvändiga näringsgren blefve upphäfven. Då emedlertid, hvad angick lackjernslillverknigen, den del af denna handtering, som inom Bergslagerne bedrifves, vore med särskilda privilegier gynnad och omhägnad, ansåg Departements-Chefen sig ej ega skäl att, så länge dessa privilegier och friheter bibehöllos, ifrågaställa någon ytterligare nedsättning i beskattningen af denna näringsgren, än hvad redan blifvit genom Kongl. Kungörelsen den 14 November 1854 i nåder beviljadt; hvaremot för lackjernstillverkningen utom bergslag befrielse från den tryckande ordinarie skatten numera syntes vara både af billigheten och behofvet påkallad; hvadan Departements-Chefen i underdånighet tillstyrkte det Kongl. Bil. N:o 6 lill Kongl. Maj-.ts Nåd.
Allmänna Magaziner. Z!0 Att Allmänna Magazins-D-rectionen hädanefter mätte bestä af twännc ordinarie Ledamöter och cn E.rtra Ledamot, under Lrdförande halst af Stats-Secreteraren för Drälftl-Werket, Inoch Utrikes handeln samt Slöjverne. 4:oAnl:älla Riksens Ständer i underdänighet, att Eder Kongl. Mant, sedan Magazins-Directionen bliswit hörd, täckes i Räder bestämma det antal Embetsoch Tjenstemän, som finnes nödige till Werketö drift, med rättigdet likwäl för Directionen, att i samräd med Riksens Ständers Revisorer göra de ändringar utiamaletaf Betjeningen, hwartill omständigheterne kunna föranleda; men för egen del hafma Riksens Stander trött, att ej flere än uti Bilagan Liti underdänighet förestås, kunna wid Directionen wara af nöden; i följe hwaraf Riksens Ständer fä i underdänighet hemställa att den i samma Bilaga uptagne Summa mätte till detta ändamäl bestämmas och ärligen utgä med « R-'d. B:co 6,549- 32. Därnäst enligt Bilagan Litt. 8. för all den öfriga Betjeningen, hwars aflöning hittills utgjort l7,45r R:d. zr A. Zr:st., hädanef, ter ekidast 8,650. zs. 8. Riksens Ständer anse dock härnad böra sattas det förbehåll, att ehwad ändring uti antalet afSystlorne wid Werket kommer att göras, aflvningen likwäl intill nästa Riksdag aldrig matte stiga till högre belopp. ' Härtill kommer enligt Bilagan Litt. e. Expectance-Löner och Pensioner, efter gamla Staten, hwilka likwäl smaniltgom förswinna, 2,88. 40. samt enligt Litt O. den nu blifwande nya Expectance-Statens aflöning S»°48. 8.^ Summa ärlig Stat R:d. 22,537. »4- 8.
Directionen till sä beskaffad tillämpning af desi genom Reglementet erhällna tillåtelse att utgifwa sedlar, alt hädanefter inga assiana-ioner pä mindre summa än 20 R:vr blifwa utfärdade i likhet med det begifvande, som de private Disconterne före detta ingått. Det wore alwen wigtigt att weta frän hwad tid de private Disconterne ingått pä nämde begifwande! ty ehuru jag för ögnablicket ej har nägon sadan Discontsedel, kan jag likwal försäkra, att ber icke ar mänga dagar sedan jag hade flere. Otwifwelaktigt mäste dec ensamt tillhöra Canal Direclionen, att bestämma hwad för sort sedlar som de s enlighet med Reglementet wilja rugiswa, och ej Banco-Utskottet, än mindre Herrar fullmägtige. Sluteligen fär jag anmärka, att jag saknar wid den eftergift Utskottet föreslagit af bropenningarna wid Fittja bro i:o att sullmägtige deröfwer blifwit hörde, hwilket manligen plär föregå sadan» frågor; 2:0 är det afwen med manligheten öfwerensstammande, att ett Utskott som föreflär Riksens Ständer eftergift af penningar, npgifwer summans belopp hwarigenom Riksens Ständer kunna komma i tillsatte att med någon sak kännedom öfwer frägan befluta. För min enjkildta Sel kanner jag ungefärligen hwad den bron kostar. Det lärer wara Utom mo>"-. memel Den i6 Julli. mentet omkring 18,020 Rchr Banco och tillsammans omkring 22 a 22,000; men der är ej pä enffildta upgifter, tom Riksens Stänoer böra besluta eftergift af allmänna medel.
Redogörelserne öfver användandet af Anslaget till Pensionerande af Militaire Embetsoch Tjenstemäns samt Under-Officerares med vederlikars i f attigdom efterlemnade Enkor och Barn, hafva från Kongl. Directionen öfver Armeens Pensions-Cassa blifvit lill Kongl. KammarRätten ingifna och derstädes granskats, för år 1836 utan, samt för år 1837 med anmärkningar. — 157 — Förhållandet med Inkomster och Utgifter är följande: Debet. Balance från föregående året: Utgift: Balance till följande året: Revisorerne hafva ej funnit något att anmärka vid berörde Redoörelser. Kongl. Öfyer-Intendets-Embetet. Räkenskaperne för åren 1836 och 1837 granskade i Kongl. KammarRätten med anmärkningar, utvisa följande förhållande: Debet. Balance från föregående året: Behållning . 2,210: io. ii. 412:37. s. Transport 2,210: lOt n. u412:_37. &, — 158 — Transport 2,210:10. n. 412:37. s. Uppbörd: Års-Anslag till Kronans Publika byggnader i Stockholm, sedan från 1836 års Anslag, 37,000 R:dr, afräknats år 1835 till Riddarholms-kyrkans taktäckning och tili en Ridbana vid Lif-Gardet till häst för - skottsvis utbetalde 8,731: 32 Hyres-Medel af Oldenburgska linset för åren 1835, 1836 och 1837 ä 720 R:dr årligen Diverse Inkomster 28,268: ig. - 1,440: 137: 5. 6. 37,000: 720: Credit. Utgift: För Ilof-Stallets underhåll 2,000: 2,000: „ Vården af Riddarholms-kyrkan . 120: 120: Balance till påföljande året:
Såsom vilkor för erhållande af detta ytterligare statsbidrag skulle stadgas, att kanal-bolaget finge under hela ombyggnadstiden fortfarande åtnöja sig med 3 procent i utdelning på aktierne och efter ombyggnadstidens slut med 5 procent årligen, till dess berörde skuld til! statsverket blifvit tili kapital och ränta fullt återgulden, äfvensom att i allt fall, då §§ 6 och 10 i bolagets privilegium fortfore att ega gällande kraft, statsverket komme att erhålla öfverskottet af framtida årliga nettobehållningen på kanalinkomsterna, sedan bolaget undfått högst 15,000 r:dr eller omkring 7 procent på aktic-kapitalet; hvaremot, för möjligheten att årligen från 1860 års början med säkerhet kunna tillvägabringa inbetalningen af 6,200 r:dr till statsverket, den förändring i § 5 af så väl bolagets privilegium, som det emellan kronan och bolaget upprättade kontrakt, erfordrades, att den summa, sorn, efter arbetets fullbordan, hvarje år skulle afsättas till reparationsfond, borde minskas från 5000 till 3000 r.dr, under den tid, som åtginge för amortering af bolagets skuld till statsverket, äfvensom, på det ombyggnadsarbetet måtte kunna verkställas utan alltför stora olägenheter för trafiken på kanalen och deraf följande rubbning uti inkomstberäkningen, den förändring i § 3 mom. b) af privilegium och kontraktet borde ega rum, att arbetstiden förlängdes med tre år eller till 1859 års slut. För den händelse åter, att intetdera af dessa begge alternativer blefve gilladt, har direktionen i underdånighet anhållit: 3:o. Att åt bolaget måtte anslås det till 1853 års slut, efter uppgjord beräkning, erforderliga tillskott af 330,636 r:dr b:ko, att med uppgifna belopp för hvart - 4 Kongl. Maj:ts Md. Skrifvelse, K:o 77. dera af åren 1851, 1852 och 1853 utgå, mot förbindelse å bolagets sida att, på lika sätt som ofvannämndt är, deraf återbetala en fjerdedel, utgörande 82,659 r:dr.
Domhafvanden i det andra af dessa härader uppgifvit, skola inkomsterne i hvartdera ej kunna skattas högre, än till 900 R:dr banco, så att hela domsagan kommer att gifva endast 1,800 R:dr. Återstoden af andra domsagan, Wedbo härad, blir efter förslaget den tredje, hvaraf man nu påräknar inkomsten till 2,500 R:dr banco. Men äfven detta, och än mer det näst förut upptagna beloppet är otillräckligt för en domares bergning, sedan de omkostnader afgått, som från tjenstens bestridande äro oskiljaktiga. б) I två andra domsagor af Elfsborgs län har den nya regleringen redan gått i verkställighet, hvarigenom tre domsagor i stället uppkommit*). Den ena af dessa, innefattande Wäne, Bjerke och Flundre härader, har funnits gifva en inkomst af 2,200 R:dr, då deremot en af de öfriga hvilken består af Kullings, Ale och Wettle härader, skall minst afkasta 5,000 R:dr, allt banco. c) Nerikes läns föreslagna indelning i sex domsagor (i stället för tre) lemnar bland annat det resultat, att en domsaga skall bestå af Askers och Sköllersta samt en socken af Kumla härad. Meia af denna domsaga måste, efter *) Vid planens fullständiga utförande komnaa Ås och Gäsened härader, som nu vakanta utgöra den tredje, att åtskiljas och förenas med andra, så att af dem och 2:ne återstående domsagor i länet blifva fyra. 172 IL St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för år 1849. hvad tjenstförrättande Domhafvanden försäkrat mig, inkotnslerne blifva alldeles otillräckliga för en domares anständiga utkomst.
Men utställningens pärla är likväl en staty af V a t e l, kockarnes kock, riddaren af köknämn utan fruktan och tadel, hvilken i ett ögonblick af grym tragik föredrog döden framför vanäran. Men hvem känner icke historien om denne man, som stötte värjan i sitt bröst, därför att fisken kom två minuter försent för att komma till kungens taffel? Och hvem har icke undrat, hur han så lättsinnigt kunde öfverge denna värld, där villebrådet lämnar så härliga stekar, och där fasanen är så läcker, när han anrättas som pastej. E n sådan sensibilitet står helt säkert ensam i köksärans annaler, och troligen skulle dess temporära modifikationer tillåta en nutida utöfvare af yrket att öfverlefva en sådan liten fläck på sin heder som kock. Men bvilken annan skulle kunna återge hans storhet med så mycken pietet? H a n är framställd i det ögonblick han sticker en värja af deg in i sitt deghjärta och allt vibrerar i denna staty, ända från sockeln, som tyckes vackla • — och till den store mannens spetsmanchetter. Men allt är beundransvärdt. E n staty — i sockerbröd — som framställer Lulli, komponerande i månskenet med en symbolistisk kastrull vid siua fötter, är lika vacker. Och sockerbröd är ett utmärkt material för framställandet af ämnen af denna natur. D e t borde till och med vara vid vite förbjudet att begagna sig af marmor eller ens af lera, och den artist som öfverträdde förbudet, skulle till på köpet dömas att under sina återstående dagar dekorera pastejer. D e t skulle göra honom godt och inte å s t a d k o m m a nämnvärd ^skada inom den kulirTariska skulpturen. Dess utöfvare stå alltför högt för att ta intryck af hvad det än måtte vara. D e låta endast inspirera sig af sig själfva. Och hvilken inspiration! ; D e t finns några, som helt enkelt låta en skinka vara en skinka och ett gelé vara ett gelé. Men de äro få. Och det är roligare att stå och titta på ett svinhufvud och undra om det är en romersk kask och sedan slå upp i sin katalog och läsa, att det är ett svinhufvud.
Å ängsodlingen och dess fördelar har väl uppmärksamheten tid efter annan varit fästad och åtskillige arbeten till silängsanläggningar äro äfven af possessionaler företagne, särdeles i följd af de undersökningar, som Löjtnanten O. V. Edman 1848 års sommar i Länet för ändamålet verkställt, men det får antagas att denna del af landtbruket är den minst bearbetade inom pro vinsen, och orsakerne härtill torde få sökas i de för orten egne omständigheter, att naturliga ängar äro ganska fåtaliga, om icke såsom sådane må anses de sidlända gräsbärande trakter, sorn förekomma i närheten af sjön Wenern och af denna sjö ofta öfversvämmas, att ängar, der de finnas, vanligen utan gödning lemna ringa afkastning, i anseende till jordmånens svaghet, hvarföre man, hellre än att bibehålla dessa i deras naturliga skick, upptager dem till gödslad åker och gräsvall, samt ändtligen att allmogen gemenligen låter sina kreatur söka sommarfödan uti de vidsträckta skogsmarkerne, och anser sig således kunna umbära ängar till bete. Länets Hushållnings-Sällskap har de ifrågavarande åren, likasom under många föregående, tid efter annan till vägabragt täflingsplöjningar å särskilda orter; och allmänt erkännes att de tillfällen, som derigenom blifvit lemnade arbetarne vid jordbruket till praktisk undervisning i detta göromål, och de bemödanden alt fullkomna sig deri, hvilka en täflan framkallat, varit särdeles gagnande. Uti den lägre Landtbruks-Skola, som, enligt Hushållnings-Sällskapets med Possessionaten A. E. Fahlbeck år 1845 slutade kontrakt, blifvit inrättad å hans i Ölme härad och socken belägne egendom Trefors, och till understöd för hvil ken skola Eders Kongl. Maj:t den 18 Februari samma år nådigst beviljat ett årligt anslag af 1,000 R:dr Banko, att från och med April månad 1847 af allmänna medel under fem år utbetalas, har sedan den 24 April sistberörde år undervisningen fortgått och varit begagnad af ett talrikt antal elever.
Larl joban ^älercreutr-, hwilkeN Nitiskt biträda af Befälet och tropparne af Stockholms ZarnlLön och siere andra wälsinnade medborgare, den 18 sisiledne Mars wägade det behjertade steg, som ytterst afg/orde Sweriges räddning; samt Kö fwer-/^cljutanren, Z^fwerste-I^ientenaneen och Luddaren af Kongl. Swärds-Orcwn Herr 6sorZ ^älerLxarrk-, hwilken, lika nitfullt understödd af Befälet och tropparna af en del utaf Wästra /Limoeu, beredt den enda sannolika möjlighet at lyckas i den til Rikets frälsning äsyftade Regementsförändring, och gjort sitt rättsinniga steg iofugt och ädelt, genom utfästelsen af ett oryggeligt stöd för friheten i Riksens Ständers öfwerläggningar och besiut. För besia ädla Swensta Medborgs-Män och atta dem som delat äran af deras handlingar och renheten af deras afsigter, ansäg Ridderstapet och Adeln det allmänna tänkesättets röst icke wärdigare kunna uttryckas, än genom en tacksägelse bresse, som under tolkande af erkänslan öfwer deras lyckligen utförda företag, förklarade dem hafwa derigenom gjort sig af Fäderneslandet wäl förtjente.
Jag är således för min egen del mycken tack skyldig Fullmäktige, och är den första, som vill tillerkänna dem stora förtjenster af deras handligssätt; de hafva obestridligen ådagalagt ovanliga prof på mod, nit och skarpsinnighet i sina förebafvanden, ty när man har kommit till den kritiska omständighet, att föreskrifterna ej räcka till, utan att man är nödsakad att handla på egen hand, och med den öfvertygelse, att det kan kosta förmögenhet, lif och heder, om man misslyckas, då kan man, i synnerhet om man så väl lyckats som Hrr BankoFullmäktige, göra anspråk på loford, och, på mitt sätt att tolka Betänkit, finnes verkligen ganska mycket loford öfver deras åtgärder uttaladt. Men Fullmäktige måste väl till slut medge, att en obetingad décharge kunde för framtiden innebära ett vådligt prejudikat, emedan man ej alltid kan hoppas att få Fullmäktige, som med sådan framgång öfverträda Ständernas för Bankens Styrelse till efterlefnad ämnade reglemente. Jag vill återkalla i Hrr Fullmäktiges minne fabeln om Titus Mandus Torqvatus, som, då han hade piskat upp Roms fiender mot sin faders vilja, först blef af honom lagerkrönt för den seger, han vunnit, och sedan halshuggen, derföre att han brutit mot faderns föreskrifter. Detta straff kan väl icke nu för tiden komma i fråga att tillämpas, men då Fullmäktiges afvikelse från föreskrift dock är af samma natur, som den ofvannämnde Romarens, så synes mig, att Fullmäktige icke hafva skäl att så illa uptaga, att det i den slutliga déchargepunkten står orden »i all mänhet», när det för Fullmäktige blifvit så vidlyftigt förklaradt, att detta ord endast har hänsyftning till de i några ofvan åberopade §§ antydda åtgärder, som Fullmäktige vidtagit i strid mot Reglementet. Hr von Eh ren heim, PerJakob: Då jag tillhört Utskrts majoritet i denna puukt, anser jag såsom en skyldighet att närmare utveckla mina skäl, och det så mycket mera, som det efter min tanke medför ett stort ansvar, att öfver en styrelses förvaltning till principalerne afgifva ett ledande omdöme.
Det kan inte accepteras, sade fröken Rudin och slog så häftigt från sig med händerna, att de dussintals ringar hon trädt upp på de smala fingrarne skallrade. — Jo, hon är vacker, sade borgmästarinnan. — Nej, hon är inte vacker, ljöd det rundt omkring. — Jo, hon är vacker, protesterade borgmästarinnan, sekunderad af konsulinnan Gejer. — Nej, hon är inte vacker, skrek man. Under disputationens hetta märkte ingen, att dörren Öppnades. Först när Inez stod midt på golfvet, fick fru Strömmer syn på henne. — Nej, se doktorinnan Lundin, utbrast hon och skyndade bort till Inez. Välkommen! Alla munnar tvstnade, alla hufvuden vändes mot doktor-innan Lundin. Hon räckte fru Strömmer handen och bad om ursäkt för att hon dröjt så länge, men hushållsgöromål hade hindrat henne.Damerna blinkade mot hvarandra. Det skulle hon inbilla någon, att hon gick i hushållet Sedan presenterades hon for de damer, som voro obekanta. Inez rodnade lätt ' inför alla de skarpa blickar, som mönstrade henne från topp till tå. Hon var klädd i en ny vårtoalett, hvilken satt som gjuten kring den spensliga gestalten. Den bredskyggiga hatten i samma farg som klädningen — marinblått — gaf en ypperlig bakgrund åt det smala ansigtet med den nästan genomskinliga hyn. Det ljusa håret, som vårvinden ruskat till, föll i en guldskimrande hvirfvel ner öfver den låga pannan och beskuggade de mandelformiga, strålande, bruna Ögonen. — Förlåt, att vi redan druckit kaffe, sade fru Ström-mer, men vi trodde, att ni ej skulle komma. Behagas en kopp? — Tack. Hon serverade Inez en kopp — damerna gjorde dok-torinnan sällskap med » femton droppar ». När kaffet var drucket, skred man till öfverläggningama om bazaren. Resultatet af den timlånga diskussionen yardt, att bazaren skulle hållas i böljan af juni på stadshuset Små butiker skulle inredas, der damerna skulle ombe-söija försäljningen. Äfveli skulle en tombola upprättas. Ett upprop om gåfvor skulle inryckas i X-posten. Fru Strömmer åtog sig stiliseringen deraf.