Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det förstnämnda eller anslaget till folkskolelärares aflönande har visserligen icke utgått till fulla beloppet, då del varit nödigt att för oförutsedda behof bespara någon del, men jag anser mig dock så mycket hellre böra till styrka detsammas bibehållande vid förut bestämdt belopp, som genom tillkomsten af nya skolor ökade behof af bidrag lill lärarnes aflönande uppstå, och lönerna i de flesta fall jemväl blifvit något förhöjda genom Eders Kongl. Maj:ts, enligt Rikets Ständers underdåniga anhållan, meddelade föreskrift att de åtta tunnor spanmål af skollärarelönen, hvilka skola lösas med penningar, böra betalas efter länens markegångspris. Eders Kongl. Maj:t har ännu icke pröfvat Rikets Ständers i underdånig skrifvelse den 28 Augusti 1834 gjorda anhållan alt antalet af seminarier för folkskolelärares bildande måtte förminskas. Då denna anhållan, öfver hvilken vederbörandes utlåtanden blifvit infordrade och inkommit, likväl icke afser en besparing i utgiften för dessa seminarier, utan att derigenom tillgångar skulle kunna vinnas att bereda utvidgning och en fullständigare organisation af de återstående seminarierne samt ökad bildning hos folkskolelärarne, lärer det vara så mycket mera nödigt, att den hittills beviljade anslagssumman får fortfara, som den vigtiga frågan om folkundervisningens ändamålsenliga ordnande snart torde blifvaj. föremål för Eders Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning. Då Rikets Ständer, i sammanhang med frågan om seminariernas indragning, äfven anhållit, att, der så nödigt pröfvas, någon del af de till stipendier vid folkskolelärare-seminarierna anslagna medel måtte användas såsom reseunderstöd för lärjungar från aflägsnare orter, så torde, så väl med hänseende härtill som till den genom sednare årens prisstegringar ökade kostnaden för elevernas vistelse vid seminarierna, en mindre summa än den hittills för detta ändamål anslagna icke vara tillräcklig. Jag får således i underdånighet tillstyrka, det Eders Kongl. Maj:t må föreslå Rikets
När Eusebia hörde (vad hon förut redan visste), att han var ett hittebarn, upptaget som fosterson av biskop Petros, fuktades hennes ögon, och hon förde sin juvelgnistrande hand med innerligt deltagande genom Klemens' lockar och smekte systerligt hans bleka kind. Klemens yppade för Eusebia, huru varmt han längtade att lära känna sina föräldrar, ifall de ännu vore vid liv. Man hade sagt honom, att hans moder måste varit en grym kvinna. Han ville icke tro det. Måhända var hon alldeles oskyldig; måhända hade man stulit honom, medan hon sov; eller hade hon dött, då hon gav honom livet, omgiven av främmande människor, vilkas elände kvävde medlidandet för hennes barn. Genom samtal sådana som dessa växte förtroligheten mellan Klemens och Eusebia hastigt. Han hade hitintills icke funnit det svårt att uppfylla det stränga bud, som hans levnadsregler ålade honom: att sky och fly blotta åsynen av en kvinna, såvida icke kristlig barmhärtighet eller hans plikt som präst nödgade honom nalkas henne. Ett sådant tillfälle hade nu fört honom i Eusebias grannskap. Han kunde, utan att göra sig förebråelser, sitta vid Eusebias sida och låta henne trycka hans hand. Hans önskan att äga en syster hitintills den enda längtan, som hans inbillningskraft förenat med en kvinna var uppfylld. Huru lycklig han kände sig häröver! Vilka hitintills icke anade känslor, som detta väckte till liv i hans barm! Han hade aldrig föreställt sig syskonkänslan så skön. Medan samtalet fortgick, släppte Eusebia liksom tillfälligtvis hans hand. Det var då nästan, som om han förlorat henne, fastän hon satt vid hans sida. Klemens fattade den tillbakadragna handen och tryckte den emellan sina. Tillfällen att förnya besöken hos Eusebia tillbjödo sig för Klemens lättare än han väntat, och han lät intet enda slippa sig ur händerna. Varken Petros eller Eufemios tycktes ana något. Med Klemens hade en förändring inträffat. Nyss skulle han stämplat som ett brott emot de heligaste plikter att äga en hemlighet för sin fosterfader; nu fägnade det honom, att denne icke framställde någon fråga, vars besvarande skulle nödgat honom till åtminstone en antydan om sitt förhållande till Eusebia. Hemligheten, som omgav det, ökade dess behag.
Då nu å nyo föredrogs Allmänna Besvärsoch Ekor.omie-Utskottets den 15 dennes afgifne, samt den 29 derpå följde förmidJ ■dagen pa bordet lagde, Utlåtande i anledning af de hos PresteStåndet gjorde anmärkningar vid Utskottets den 3 sistlidne April meddeldte Betänkande, om vidtagande af nödige åtgärder till förekommande af värfvade Krigsmäns permitterande och kringvandrande i Landet, samt upphörande af Handtverks-gesällers lika beskaffade vandrings fann Ridderskapet och A^ deln, att, enär Utskottets sistnämnde Betänkande redan blifvit till alla delar af Ridderskapet och Adeln afslagit, Utskottets ifrågavarande Utlåtande borde läggas till Handiingarne. Friherre Cederström,'' Jaeob: Jag får hem* Ställa, 0111 icke Ridderskapet och Adeln skulle behaga anmoda BancoUtskottet, att så fort sig göra låter, besörja utdelning bland RiksStåndens Ledamöter af erforderligt antal exemplar Utaf det, genom Utskottets föranstaltande, redan tryckte yttrande Bankens utsedde Revisor vid nyligen förrättad revision öfver Götha CanalVerk, i stöd af särskilt anställd undersökning enligt derom erhållit uppdrag, till Herrar BancoFullmägtigc afgifvit, såsom Den 30 Maji. 6 97 grund och vägledning för bedömmande af den fråga; huruvida det återstående arbetet vid berörde Verk kan utföras nied de medel, som dertill blifvit beräknade, samt att i händelse denna min hemställan af Ridderskapet och A, deln bifalles, de öfrige Respective RiksStånden måtte inbjudas, att uti enahanda beslut med Ridderskapet och Adeln Sig förena. Uppå derefter af Hant Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken gjord proposition, blef Friherre Cederströms berörde hemställan af Ridderskapet och Adeln bifallen. Företogs till pröfning Stats» och Banco? Utskottens den 23 sietlidne
Sr att motionen har blifvit väckt i grundlagsvidrig ordning, och att remiss på sådan grund ej kan äga runi. Jag kan således ej finna annat, än att den af mig begärda contra-propos. måste antagas, och någon annan contra-propos. kan jag ej uppgifva. Hr Frih. o. Landtm, hemställde till Frih. Gederström, om icke deras mening, som ansågo motionen icke kunna remitteras, finge tillfälle att göra sig gällande, om cpntra-propostn innehölle, det R. o. Ad. ansåge Gr. Frölichs motion icke böra remitteras. Då Frih. Gederström förklarade sig ej hafva något att erinra emot en sådan contra-propos., uppsattes, upplästes till justering, och godkändes följande voter:s-praposition: Den som bifaller, att Gr. Frölichs nu föredragna motion remitteras till StatsUtsk., voterar ja; den det ej vill, voterar nei ’ Vinner nej, anser R. o. Ad. Gr. Frölichs motion icke böra remitteras. Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, som föijer; Ja — 34- Nej — 18. Lades på bordet nedannämnda från Ulsk:n inkomna betänkta och utlätJn, nemi. från Statssaint Allm. Besvärsoch E k o n. U t skotten; Nto 1, angtde sättet för utgörandet af städernas, utom Stockholm, inqvarterings-besvär, samt om en jemnare och räll visn re fördelning deraf; Nto 1, i anledn. af ett till R.
Visserligen kan ruan antaga, att i en betydlig del af Pviket, uti de norra provinserne, äfvensom i Bergslagsorterna, leverering in natura aldrig ifrågakommer, meri de provinser, der åkerbruket är mera ulvidgadt, spanmåls-productionen i följd deraf betydlig och afsättningstillfällen tidtals saknas, skulle möjligen genom förändringen blifva lidande, och der kunde lätteligen inträffa, att en och en half tunna spaumål medtogs för att inbringa lösen för en. Rikets Ständer äro således af den mening, att, ehuru ovillkorlig lösen med penningar, i stället för räntegifvares rättighet att efter eget val leverera in natura, vore för Statsverket af icke ringa vigt, ett sådant åliggande likväl blefve för räntegifvarne så menligt, att Rikets Ständer icke velat för närvarande besluta annat än räntegifvarnes hörande i frågan. Uti de orter, hvarest desse åtaga sig att allt framgent erlägga sina utskylder endast i contant, kan större jemnhet uti skattebördor beredas, om på sätt Rikets Ständer för löntagare, Verk och Inrättningar bestämt, å räntepersedlarne hvart femte år sättes ett värde i öfverensstämmelse med medeltalet af sednast förflutna 10 årens markegångspris samt lösen för dem under nästpåföljande fem år utgöres efter sålunda faststäldt pris. Markegång för dessa prisbestämmelser bör, i likhet med hvad ofvanberördt är, sättas efter den tid, då afsättning allmännast ägt rum, och icke på förhand, innan man erfarit årets pris.
Ej heller uttrycker sig Fernando alltid så vackert som i sista romansen, hans englaromans och krigsaria med dess löjligt anbragta fermater är idel handtverksarbete. Bättre äro operans duetter, såväl mansduon, som trädgårdsduon med dess fint koketta melankoli. Duetterna mellan älskaren och älskarinnan ega vanligtvis intagande moll-partier, men slutallegrot är — det i andra akten särdeles — outhärdligt oskönt. Dock — det tjenar till intet att uppeliålla sig vid bisaken, operan — låtom oss se till hufvudsaken, utförandet, ty så gestaltar det sig vis à vis denna operan. Fröken Almo ti var som sagdt en otillräcklig Leonora. Hennes röst eger ej — ännu åtminstone — de smältande veka tonfall, som pryda en kunglig favorit, och hennes dra-matiska teknik har ej ännu medel att uttrycka alla den beklagansvärda hjeltinnans sensationer. Kraft och klang bjuder fröken A. nästan i öfvermått på, partiet ligger för rösten, men denna styrka är ej alltid vacker, klangen stundom skarp och oslipad. Med tiden torde dessa fel försvinna, dock äro de ännu stora nog att omöjliggöra tillsvidare en helgjuten prestation. En sådan var hr Ödmam Fernando. Hjelte-tenoren och den lyriske tenoren ha bada här ett tacksamt fält, hr 0. förenade dessa begge i sin rikt begåfvade strupe, sjöng och spelade med såväl grace som bravour. Hr Forstén fick ej fram Arlbergs spirituella effekter med den lilla skenbart obetydliga sången: Så mycken kärlek », men sjöng sin orientaliska romans med rätt mycken glöd trots dåligt postamento. Den genanta rolen gafs i dramatiskt hänseende med viss förtjenst, men utan den imponerande kunglighet, som måste öfverskyla den inre skralheten. Häri som i så mycket annat var Fritz Arlberg durchdrifven mästare. Hr Strömberg har ej Behrens ' sonora röst men genomförde det oaktadt en mycket tillfredsställande, värdig och stolt klosterfurstes bild.
– Javisst – he! Och hur gick det sedan? – När drottningen en gång var död, sjöngo tio snedögda poeter hennes lof, så att hennes bild kom att framstå för eftervärlden i ljusa och varma färger. Slafven aktades som en martyr och framställdes länge som en reformator. Han hade nämligen uträttat åtskilligt godt, eftersom han råkade vara högt begåfvad. Men kungens namn vågade ingen nämna, ty alla snedögda poeter älska sin konung och frukta för slag under fotsulorna. – En högst lärorik historia – he! Det tycks mig, som skulle ni själf vara ett stycke poet! Var aktsam om era fotsulor, käre vän! He! Hur gick det med den gamle mandarinen? – Om honom vet eftervärlden ingenting vidare. Hans namn är blott en fläck på ett enda blad af Kinas historia. Nu stiger blodet Rantzau åt hufvudet, och det gnistrar hotfullt i hans gråa hökögon. En stund står han tyst, kämpande med vreden, som vill blossa upp. Så sänker han sitt hufvud och säger stilla: – Så vidt jag kan döma, hade mandarinen endast gjort sin plikt. Han var blott ett verktyg i en högre makts händer. – Jag förstår alltför väl andemeningen i er historia. Förr skulle jag ha vredgats. Men religionen har lärt mig att löna ondt med godt De båda för detta vännerna skiljas utan handslag men med många artiga bugningar. Fängelset ligger alldeles bakom kyrkan i kastellet. Genom en glugg med starka järngaller i muren faller vinterdagens gråa ljus in i ett källarhål, möbleradt med en säng, en bekvämlighetsniöbel och två trästolar, af hvilka vakthafvande officeren ständigt disponerar den ena, närmast kaminen. Kaminen är rödglödgad, men luften är icke dess mindre råkall och fuktig; fången, som ligger utsträckt på sängen, har dragit sin päls öfver sig, så att den täcker hans kropp ända upp till halsen. Hans blonda hår är mörkt och tofvigt af smuts och svett, ansiktet afmagradt, gulblekt, med lång skäggstubb. Han ligger och blundar, som om han sofvit, och där hvilar ett lyckligt småleende omkring hans fylliga läppar. Han sofver icke; men han drömmer.
Att här finnas sä många tiggare, skälfvande i gathörnen och döende på sophögarne, som en värd ledamot nyss uttryckte sig, det kommer sig dels deraf, att liderligheten i hufvudstaden är större än på någon annan ort i Riket, och dernäst alt tiggarnes oförskämdhet är större här än annorstädes. Tiggeriet är här ett näringsfång, till skam för hufvudstaden och Riket, ty uti ingen annan hufvudstad ser man ett sådant oskick i detta hänseende som här. Tiggeriet bör jcke uppmuntras med särskilda statsanslag; helt andra åtgärder böra vidtagas deremot. Jag tillstyrker, att R. o. Ad. mätte bifalla Ulsk:ns förslag. Hr Gripenstedt: Det har här blifvit ifrågasatt, huruvida den princip vore riktig, att desse medel gå till fattigförsörjningen ; men jag hemställer om ej den principen vore rikligare, att de ifrågavarande tjenstemännen fingo den förhöjning de behöfva af Staten, och att de fattige finge behålla det obetydliga, som de hafva. Man har sagt, att det endast är oförskämdheten, som vållar att tiggare skälfvande kringstryka gatorne; det är väl då också alltför oförskämdt af dem att dö på sopbackarna? Hr af Harmens, Henr. Otto: Ur hvilken synpunkt jag än må betrakta denna fråga, kan jag icke gilla Utskms förslag i denna punkt. Naturligtvis bör man först tillse, om dessa uppbördsman behöfva någon tillökning i sina löner, och andra frågan blir hvarifrån tillökningen skall tagas. Vi veta alla, att Regeringen ansett som behöflig för uppbördsmännen i landsorten en årlig 7 H. 17 130 Den 5 Februari e. m. inkomst af 800 r:dr. Enligt hvad detta betänk, innehåller, befinnes, att nppbördsmänuen i Stockholm hafva en contant inkomst af circa 990 r:dr, och jag kan ej föreställa mig, att uppbördsbesväret är större här än i landsorten, der penningarne skola uppbäras på en vidsträckt yla.
I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen särskilt förde protocoll blifvit uppläst, Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att Stats-, Bancooch Ekononn-Utskottens ofvanberörde Utlåtande således blifvit af Ridderskapet och Adeln till Utskotten återremilteradt. Höglofl. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan en qvart till 3 eftermiddagen. In lidera Protocolli, O. J. Lagerheim. Fre - Den 8 J a n u a r i i e. m. ii5 Fredagen d. 8 Januarii i83o. Plenum klockan half till 6 Eftermiddagen. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att sedan tid efter annan, bland Ridderskapets och Adelns Ledamöter och Suppleanter i Förstärkta StatsUtskottet, de förändringar' inträlfat, att bland Ordinarie Ledamöterne följande sex: N:o 199. Friherre Wrangel af Adinal, Henning. Friherre Sprengtporten, Jacob Wilhelm. , 1867. Herr Stenfelt; Fullmägtig Grefve von Rosen, Axel. „ 2i5r. Herr Liljenstolpe, Otto. „ 2236. Herr af Schmidt, Georg Lars. „ 2246. Herr von Hedenberg, Cari August af de först utsedde 6 Suppleanter: N:o 176. Herr Schulman; Fullmägtig Herr Mörner, Christer, samt af de sist utsedde 8 Suppleanter: N:o 283. Friherre Silfverskjöld, Carl, utur Förstärkta StatsUtskottet afgått, derigenom att Friherrarne Sprengtporten och Silfverskjöld blifvit Ledamöter i StatsUtskottet, 56 H. 15 29.G Den 8 Januari i e. m.
Då nutiden gör historien till ren vetenskap, handlar den enligt valspråket: fiat veritas, pereat vita. Detta beprisade historiska sinne gör slägtet passivt och retrospektivt. Man skryter öfver att förstå, att kunna taga allt objektivt, att känna alltings genesis; man kan icke vredgas öfver något, ty allting är med nödvändighet ju9t sådant som det är; man kan heller icke älska någonting särskildt företrädesvis, ty man är lika mottaglig för hvarje stilforms egendomliga skönhet. Menniskan står på den enorma utvecklingspyramidens spets, såsom verldsprocessens slutsten, såsom det väsen, i hvilket denna process kommit till medvetande om sig sjelf; och då hon från den oa dominerande höjd ser utvecklingskedjan ringla sig tillbaka ända in i urslemmet, ropar hon med stolthet: vi äro vid målet, vi äro den fullkomnade naturen. Men härtill svarar Nietz* ehe: » ditt vetande fullkomnar ej naturen, det dödar blott dinegen. Mät en gång din höga ståndpunkt såsom vetande med din låga ståndpunkt såsom kunnande. » Ett historiskt fenomen, som upplösts i ett kunskapsfenomen, är ofruktbart för den som verkstält analysen: det har derigenom mist sin grokraft, liksom det till mjöl söndermalua kornet. Den enbart kritiska uppfattningen af Imtorien vore en mensklighetens lifsuppgörelse, en Biuträkning, efter hvilken det icke gåfves någon framtid. Denna samtidens beprisade bildning är icke bildning, den är endast ett vetande om bildning. Den kan frambringa lärde, filistrar, men den kan icke skapa menniskor, individer, hvilka sjelfva i sin tur göra historier, dessa kämpar mot historien, mot den faktiska verkligheten, hvilken föga bekymrar sig om » så är det *, far att med hela sin uppbesparade energi och lifslust handla enligt sitt starka, trotsiga, bejakande » så skall det vara ». I denna negativa form af satir och kritik har Niotzsche uppstält tvenne positiva ideal: en ny kultur och nya menniskor. Man behöfver endast vända medaljen om, för att i stället för karikatyren öfver det bekämpade idealet finna präglad det nyas bild.
Debet. Ingående balance R:dr 180,427:35. 9. Yärdet af under året till Banken levereradt papper » 82,099: 45. 5. Beloppet af främmande insättningar till liqvid med Bruket » 2,333: 52. Kr edit. Förskott under året till bruksdriften 48,000: — Utgående balance: Värdet af levereradt papper öfver beloppet af LåneAfdelningens förskott » 216,881:17. 2. Debet. Papper under arbete från föregående år R:dr 10,000: Egentliga kostnaden för papperstillverkningen, som bedrifvits år 1849 med sammanräknade 671 formningsdagar: Ordinarie aflöning Öfverarbete, premier, m. m » 2,720:19.10. Rudiinaterier och använda inventarier » 17,307: 4. 2. Medikamenter och läkarevård . — Resor och traktamenten » 707: 3. 4. Nybyggnad och reparationer ...» 3,099:17. 9. Utfodring för dragare » 1.256:26. 9. Yinst af papperstillverkningen 34,290: 52. — Summa R:dr 91,885: 21. l. Kredit. Värdet af färdiggjordt papper: För Bankens räkning R:dr 82,410: 51.10. » Främmandes d:o » 3,408:16. — » Brukets eget behof . » 1,596: 21. 5. 87;4iä: 21. l. Papper under arbete till 1850 upptaget i värde till . Jordbrukets konto. Debet. Utsäde: Råg, bafra, thimotejoch klöfverfrö Dagsverken, körningar, m. m » 109: 1. 1. ^4. Kredit. Årets skörd: Spannmål » 206:19. — Hö och halm » 424:27.10. Aflöning Mjölqvarns-K.onto. Debet.
Men så länge grundlagen tillägger Konungen allena rättighet att i detta fall, oell till tiden obegränsadt, bestämma mer eller mindre; så kan han icke med R. St. afhandla om någon tid eller något pris. Så kan t. ex. Konungen visserligen underlåta att sitta i Högsta Domstolen, men Han kan icke med R. St. afhandla om den saken för någon viss tid, utan måste först till R. St. afgifva den propos., som gör förändring i grundlagen. Så anser jag det äfven förhålla sig med denna fråga; men dä hon är af vigt, tager jag mig friheten att säga några ord i sjelfva saken. Vid 1829 års riksdag tillsatte K. M. en comité' af ledamöter ur de fyra Stånden, i ändamål att reglera tullen å spanmål. Jag hade äran att vara en bland medlemmarna. Vi uppgjorde 2:ne förslag. Hegge gingo derpå ut att genom tullen stadga ett visst pris på spanmål, sådant att landtmannen dermed k unde anses vara belåten. Om jag antager, alt detta pris voie för råg 8 r;dr b:co t:n, så bestämdes, att när priset folie till 7 r:dr btco, borde tullen blifva 1 r:dr; om det sjönke till 6 r:dr b:co t:n, så blefve tullen 2 r:dr o. s. v., för att alltid hålla sällen vid 8 r:dr btco t:n inom landet. Skilnaden mellan de 2:ne särskildta förslagen bestod i skilnaden på det antagna medelpriset. Jag hörde till den meningen, som antog det lägre priset, för att ej stegra arbetslönerna för våra yaruförädlare. Största svårigheten var att utröna, huru högt det gångbara priset rätteligen var. Om sätten dertill delade sig meningarne äfvenledes. Några ansågo detta böra ske efter mai kegångssättningarna, så alt de 24 länens markegångspris sammansloges och delades till ett medelpris för liela Riket, hvarefter tullen sedan skulle sättas.
Banko utom lösören och inventarier jemte den ännu ej kända alkastningen af Landshöfdinge-boställena Marieholm och Cathrineberg för den tid samma afkastning af sterbhuset åtnjutes, har Utskottet tagit detta ärende i öfvervägande; och då äfven Utskottet, för sin del, anser, att Landshöfdingen Sandströmer i lifstiden genom sin utmärkta och gagneliga verksamhet i statens tjenst förvärfvat sig grundade anspråk på nationens deltagande för den mindre lyckliga ekonomiska ställning, hvaruti hans efterlefvande maka och tre oförsörjda barn sig befinna, får Utskottet tillstyrka, att, i enlighet med hvad Kongl. Majit föreslagit, Landshöfdingen Sandströmers enka, Clara Lidbäck, må uppföras å Allmänna Indragnings-staten till åtnjutande af en årlig pension utaf 4,300 R:dr Riksmynt, att från och med innevarande års början utgå så länge bon i enkestånd förblifver. Stockholm den 9 Februari 4858. STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN, 4858. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 260 1 N:o 260. Ank. till Exp.-Utsk# den 9 Febr. 1858, kl. 2 e• m. Utlåtande, angående väckta frågor om Statens medverkan för fullbordande af jernv äg s-anläggning en mellan Köping och Hidt. (R:gs Afd.)
Likaledes har Jag, efter Högsta Domstolens hörande, bifallit Edra underdåniga hemställanden af den 12 i denna Månad, om utfärdande af Allmänna Författningar, dels: att den, som efterapar eller förfalskar en af Bankens Vestra eller Södra Låne-Contoir på Banken utgifven Assignation, eller till efterapningen eller förfalskningen råder eller hjelper, eller ock beträdes med utprångling af sådan Assignation, den han vet falsk vara, bör straffas lika med hvad för efterapning, förfalskning och utprångling af Bancooch Riksgäldssedlar stadgadt är; dels att den, som upptäcker dylika brott må njuta belöning efter de grunder som äro stadgade genom Kungörelsen den 8 Julii 1,818, angående slik upptäckt i afseende å Bancooch Riksgälds-sedlar. n6 Den 18 December. Beträffande de af Eder, Gode Herrar oell Svenske Män, i Öfrigt redan afgifne och än vidare inkommande Förslag till ändring i, eller förklaring af Allmänna Lagen, så enär den af Riksdagen återstående korta tiden icke tillåter, att å dessa ämnen lemna den uppmärksamhet deras vigt kräfver, föranlåtes Jag förklara, att Jag icke kan dessa Lagförslag nu antaga. De af Edra skrifvelser åter, hvilka icke innefatta egenteliga Lagförändringar, utan äro af en Reglementarisk egenskap, vill Jag efter Riksdagens slut i behörig ordning låta Mig i underdånighet föredragas. Jag förblifver Eder, Gode Herr.ar och Svenske Män, med ali Kongelig Nåd och Ynnest, städse välbevågen. CARL JOHAN. Lades till liandlingarne. Fortsattes den i förmiddags började öfverläggning, rörande Statsoch OeconomieUtskottens Utlåtande, öfver väckt motion .om undersökning af de Civile Läro-Verkens närvarande beskaffenhet. Herr Munck af Rosenskjöld, Eberhard: Föremålet för det Betänkande, som nu är Den 18 December. 117 under öfverläggning, är frågan om en revision af Universiteten, i sammanhang med de öfrige Läroverken.