Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I enlighet med Kommers-kollegii och General-Tullstyrelsens underdåniga hemställan tillstyrker Utskottet, till förebyggande af möjligen uppkommande villrådighet vid tullbehandlingen af Madrasser, att nämnda persedlar måtte under särskild rubrik i taxan uppföras med hänvisning till sängkläder. Derjemte hafva bemälda embetsverk upplyst, hurusom, då madrasser numera ofta inkomme försedda med en träram, deri fjedrar eller ressårer vore öfver Bevillnings-UUkollcts Betänkande AV o 8. 37 liela ytan inpassade, och fyllningen blott utgjordes af ett tunnare lager tagel ofvanpå, den för sängkläder gällande tullbehandlingsgrund efter öfvertyget skulle blifva alltför betungande, samt hemställt, att under rubriken madrasser måtte tilläggas följande: »Anm. När madrasser äro försedda med ramar och fjedrar, tullbehandlas de såsom varor i taxan ej nämnda, arbetade.» tt Afven detta förslag tillstyrker Utskottet matte af Rikets Ständer godkännas. Den å Mattor af strå eller rötter nu stadgade införselafgift af 3 öre per Nattur. skålpund anser Utskottet, med hänseende till denna varas egenskap att, tillföljd af sitt billiga pris, kunna bereda äfven den mindre bemedlade beqvämlighet och trefnad, skäligen böra nedsättas, och föreslår alltså, att detsamma bestämmes till 1 öre skålpundet. Derjemte och då under rubriken mattor nu finnas upptagna endast tvänne slag, nemligen af strå eller rötter, men äfven mattor af nära likartade ämnen lära förekomma och någon tullbestämmelse för dem icke är gifven, föreslår Utskottet, i enlighet med Kommers-kollegii och General-Tullstyrelsens hemställan följande för nämnda rubrik förändrade redaktion: »Mattor, af spån, strå eller rötter, vass eller säf» ; samt att, då bastmattor, äfvensom säckar fyllda med varor, äro fria, samt ofvannämnda slags mattor, hvilka om bord å fartyg användas till lastens skyddande, billigt vis böra åtnjuta samma förmån, under ofvanberörda rubrik måtte intagas följande »Anm.
N:o i till Kongl. Majis Nåd. Prop. N:o i, om Statsverket i839. 12:o. Om ett ränte fritt lån af Häradshöfding K. IV. Sandels. Stats-Råds-Protokollet öfver Justitie-Departements-Årenden för den 30 sistl. Augusti utvisar, att sedan Häradshöfdingen i Norrbo och Vagnsbro häraders samt Gamla Norbergs bergslags domsaga, Kammarjunkaren Knut Wilhelm Sandels i underdånighet anhållit, att, sedan det åt honom anslagne häradshöfd ingeboställe Mälby, i sammanhang med öfriga inom Mälby byalag i Vester Fernebo socken af Westmanlands
Hvad åter armar den andra af de hufvudklasser, som nyss äro nämnda, O 7 J 7 och lempligheten att i Sverige försöka det slags organisation, som under samma klass blifvit innefattad, eger sig Utskottet väl bekant det tvifvel, hvilket blifvit yttradt derom, huruvida en vald Senat lika väl som en Kammare, bestående af Pärer, hvilka antingen för lifstid eller med ärftlig rätt innehafva sin värdighet, 7 Ö D O 7 kan öfvertaga och utöfva den domsrätt, sorn nu är i -fråga; men Utskottet, som tror dylika allmänna satser, utan speciell undersökning af alla de omständigheter, hvilka kunna inverka på resultatet, vara af mindre vigt, anser verkligen den af Utskottet i dess Memorial, N:o 85, föreslagna Andra Kammare vara skyddad emot de vigtigaste grunderna för ofvannämnda tvifvel. Om än de i denna Kammare invalda Ledamöternas enskilda ställning och antal emot faran af en obehörig inflytelse icke erbjuda samma slags yttre borgen, sorn Pärskapet, så torde det likväl förtjena att tagas i betraktande, att, så framt Corislitutions-Utskottels Memorial, IV:o 86. 5 den anklagelse, hvaröfver dömas skall, såsom väl oftast blifver händelsen, utgår från en politisk opinion, hvilken först nyligen i Riksförsamlingens Första Kammare erhållit öfvervigt, den andra Kammaren icke, åtminstone ieke till någon betydlig del, kan vara bildad under inflytelse af samma opinion. Ingen anledning synes således vara att befara, det en sådan Kammare skulle vara benägen att åt nämnde opinion uppoffra sin pligt; under det, å andra sidan, denna Andra Kammares politiska ställning, såsom hedrad med det högsta medborgerliga förtroende, svnes höra vara mäktig nog att afhålla Ledamöterna ifrån att låta deras behandlingssätt bestämmas af en obehörig oppositionsanda emot an k taga me.
Under denna ovisshet om förhållandet, har jag sökt hopsamla de primitiva författningarne i ämnet, för att, derest någon vidare undersökning derom, i följd af återremiss, skulle ifrågakomma kunna tjena till någon upplysning, utan att jag tillåter mig här upptaga Högloflige Ridderskapets och Adelns tid med upprepandet af deras innehåll. Vid frågan om de i Tulluppbörden inflytttndc vtxlars redovisning. Riksens Ständer beslöto år 18 18 en underdånig hemställan till Kongl. Maj:t att de uti Dm 4 April f. m. Tulluppbörden inflytande vexlar i Hamburger B:Co, måtte i detta myntslag inom columnen i Räkenskaperne upptagas, samt utföras i columnen uti Svenskt Banco, efter courseo för den dag, då uppbörden skedt. öfver detta Förslag blef jag, jemte 2:0® andre Comiterade, i tillfälle att, i sammanhang med frågan om en ny reglering af Tullverkets Räkenskaper år 1S19, till Kongl. Maj:t afgifva unherdänigt utlåtande; dervid följande anfördes: ”Comiterade anse högst angeläget, att en Uppbördsmans activitet i tjensten aldrig utsträckes öfver den enkla åtgärd, att med den ena handen emottaga, och med den andra utgifva hvad han emottagit, samt att deröfver föra en enkel och redig Journal, sorn blir hans räkenskap, i det skick den för dagen afslutas. Sålunda får deruti alldeles icke ingå n&« gra förslagsberäkningar, eller fingerade summor, emedan ingenting snarare förer till oreda, eller lättare befrämjar svek och flärdfulla Räkningar, än en så beskaffad fictiv bokföring, som Comiterade våga i underdånighet anse skuU le blifva en följd af ett oinskränkt bifall till hvad Riksens Ständer i denne del önskat.
Län måtte fortfarande till utgående uppföras och hufvudsakligen till sillfiskets uppmuntrande användas, hvarjemte motionären hemställt, att, för den händelse hans ofvanberörde förslag i sin helhet icke kunde bifallas, det åtminstone måtte föreskrifvas, att sillvadarne icke finge vara så finmaskade, att småsillen med desamma uppfångades. Efter det Suts-Ulskottet sammanträdt med Allmänna Besvärsoch Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 71. 27 Ekouomi-Ulskotlet, hafva Utskotten tagit berörde motion i öfvervägande; och få Utskotten, sorn åt det ämne, motionen innefattar, egnat all den uppmärksamhet, vigten deraf kräfver, nu vördsamt förklara, det Utskotten hufvudsakligen dela de af motionären uttryckta åsigter om så väl orsaken tili det ofördelagtiga tillstånd, hvari sillfisket i Bohus Län i sednare tider kommit, som medlen tili denna för provincen vigtiga näringsgrens upphjelpande. Sedan det så kallade stora sillfisket, som i sednare hälften af förra seklet började och på 1780- och 1790-lalen gaf den största afkastning, men redan under sistnämnde årtionde aftog och slutligen år 1808 upphörde, har storsill i större mängd icke fångats i Bohuslänska skärgården, hvaremot under flera perioder, såsom åren 1817, 1826, 1832 och 1843, serdeles efter stränga och ihållande vintrar, större qvantiteter småsill blifvit fiskade, hvarvid äfven storeller aflingssill stundom förekommit. Länge hade man hyst den förmodan, alt sillen vore ett flyttande eller vandrande fiskslägte, alt de sillstimmar, som årligen besökte norra och vestra Europas kuster, hade en gemensam hufvudstam, hvilken egde sitt] tillhåll i Norra Polar-hafvet och der fortplantade sig samt att dessa stimmar neddrefvos af hvalar och andra rofdjur.
Af en lill Rikets Ständer aflåten särskild nådig Proposition (N:o 6) angående pension på allmänna indragnings-staten för Regements-läkaren vid Konungens f. d. Eget värfvade regemente, Öfverfältläkare!! och Riddaren af Kongl. Wasaorden, Medicine Doktorn Fredrik Bågenholm, inhemtas, hurusom Bågenholm uti en den 30 Oktober 1861 till Kongl. Maj:t ingifven skrift i underdånighet anhållit, att, då han redan hade uppnått 68 lefnadsår och under 48 år varit anställd såsom Militärläkare i Statens tjenst samt nu genom ålderdomssvaghet och sjuklighet alltmera hindrades i behörig utöfning af tjenstepligterna, men hans efter afsked enda påräkneliga medels tillgång för eget och familjs, deribland tre oförsörjda barns, underhåll utgjordes af den honom tillkommande pension, 600 R:dr, från Arméenfi pensionskassa, han måtte, vid frånträdande af berörda regementsläkare-beställning och sina tillika innehafvande befattningar såsom tillförordnad Bataljonsläkare vid Wendes Artilleri-regemente och Läkare vid fåstningsfångelset i Landskrona, varda förhulpen till åtnjutande af en pension å allmänna indragnings-staten, som motsvarade bans nuvarande löneinkomster, af honora beräknade till inalles 2,400 R:dr, eller hvilken åtminstone blefve jemförlig med bvad afskedstagande Regementsläkare vid Arméen, då de uppnått föreskrifna lefnadsoch tjensteår, egde uppbära.
Näst Beduinerna, dem han omfattade med synnerlig förkärlek, värderade han t.ex. Engelsmännen, troligen för deras lugn och gedigenhet, deras i mycket med hans eget öfverensstämmande lynne. Märkligt är hans förakt för den vesterländska civilisationens inflytande på folken; åtminstone föllo hans uttryck ofta så, som skulle han ansett den hafva alstrat blott flärd och löslighet i karaktären. Kanske var detta en reminiscens från Rousseaus skrifter, eller en frukt af bemödandet att rätt grundligt sätta sig in i orientalernas åskådningssätt; kanske voro hans yttranden icke heller så allvarsamt menade. Till grund för berömmet öfver de halfvilda Beduinerna låg utan tvifvel Wallins obevekliga hat mot all flärd. Och dermed sammanhängde äfven hans såtillsägandes fullkomligt demokratiska tänkesätt; ty menniskors olikhet i samhällsställning var honom alldeles likgiltig, såsom öfverhufvudtaget allt yttre, och han trifdes ganska väl äfven med personer af den lägre folkklassen, öknens redlige son i trasor var för Wallin fullt lika mycket värd, som någon maktägande excellens, emedan allena mannens rena menniskovärde, utan afseende på yttre förhållanden, bestämde graden af hans aktning. Att efter förmåga utforska detta blef derföre hans favoritstudium. Den okonstlade redbarheten, som uttalade sig i hela hans väsende, förvärfvade honom tillgifna vänner hvarthelst han kom, vare sig här hemma eller borta, vare sig bland verldsberömda lärda i London eller bland de fattiga shekherna i Kairo. Praktisk alltigenom, föraktade han i grund långsläpiga teorier, emedan under dem vanligen gömmer sig mycket charlataneri, och rekommenderade praktisk läromethod åtminstone i språk; icke dess mindre har han efterlemnat djupsinniga grammatikaliska undersökningar, till hvilka han ledt sig på praktisk väg. Åt Wallin tilldelades, under hans vistelse i London, det s.k. "Kungliga priset för litterära förtjenster", och ett pris af Ostindiska kompaniet, äfvensom sedermera af Geografiska sällskapet i Paris en stor medalj i silfver, allt utmärkande de största orientalisters erkännande af hans ovanliga förtjenst.
Tabellen N:o 2 innehåller förslag öfver fondens operationer, under sjelfva opplånings-perioden. Dess föremål är ingalunda att på något sätt binda Fullmäglige i det dem lemnade uppdrag, att, efter omständigheterna, ställa dessa operationer på sätt de för de åsyftade ändamålen och Bankens intresse finna fördelaktigast, utan endast att visa i hvilken ställning denna fond kunde befinna sig vid i834 års slut, under den förutsättning af mindre gynnande förhållanden , som i allmänhet blifvit lagd till grund för Utskottets beräkningar. Äfven bör anmärkas, att den skenbara brist som vid 1834 Sihtill R. St. 2 Bil. till Banco-Utskollets Betänkande IV.-o g3. års slut kunde synas uppkomma deraf, att det förskrifna Capitalet af skulden är större än summan af utlåning och Cassa-behållning, helt och hållet försvinner derigenom, att denna skuld ej katt Banken afförd ras i annan ordning, un (på sätt här nedanföre visas^) den högre räntan å utlåningen lemnar full tillgång till betäckande af nämnda brist, äfven under antagande af ofördelaktiga co urs-för hål la uden. Tabellen N:o 3 visar huru ett Lån med 4 procents ränta och r procent amortissements-fond infrias på 4< år. 1 afseende pä vilkor en för det Lån Batiken upptager_, har Utskottet, med kännedom af allmänna Creditens närvarande förhållanden i Europa , ansett sig med visshet kunna antaga, att ett 4 procents Lån kan erhållas å 90 procent, det vill säga mot ro procents afdrag af Capitalet, och föröfrigt de betalningsvilkor, som för Banken kunna finnas beqvämliga. I öfverensstämmelse med Reglementets 2 §. är vidare antaget, att
— Uppriktigt sagdt – jag känner icke heller någon synnerligen stor lust att vara utsväfvande men hvad tror ni väl, att Holck skall säga? – Å, Ers M:t erinrar sig säkert fabeln om lejonet och tjuren? Tjuren sade till lejonet: jag är starkare än Ers M:t. Jag orkar mera! – Och hvad svarade lejonet? – Kungen småler, lifligt intresserad. – Lejonet svarade svarade just ingenting. Men en vecka senare hade tjuren blifvit en stut. Nu är kungen i strålande lynne och afskedar sin lifläkare i nåder Det är oktober, och himmeln mulnar och dimmorna tätna öfver staden, men festernas rad afbrytes icke. Där är Newmarket med de spännande löpningarna och de präktiga ekipagen; där är Sionhouse, hertigens af Cumberland féslott, och där är återigen operahuset vid Haymarket; men nu är golf byggdt öfver parterren och alla väggar klädda med karmosinrödt sammet. Den stora salen strålar af hundratals reverber-lampor, som kasta sitt ljus öfver ett vimmel af tusentals gäster i guldoch silfverbroderade dräkter, indianska, persiska, kinesiska tyger med ädelstenar för femtio millioner riksdaler. Det är den danske konungens afskedsfest. Ensam omaskerad, rör sig kung Kristian som en gratiös tätting i detta vimmel af förklädda, och växlar förbindliga ord med en lurfvig björn, omkring hvilken en bajader svärmar med ett huldrikt leende under spetsmasken. Skogarnas konung är också Englands konung och bajaderen är grefvinnan Kielmansegg. – Men genom trängseln går kung Kristian fram som Moses genom Röda hafvet – vågorna vika för honom, och han styr mot en fantastisk hatt, öfver hvilken den allra modernaste hufvudprydnaden, Danmarksflugan, vinkar med sina vingar i luftdraget. Hvem skulle icke känna lady Esther Talbot? Blixtarna från hennes diamanter öfverträffas endast af hennes ögons eld. – Gud nåde den djärfve turken, som vågar nalkas henne, ty kung Kristian rynkar sina ögonbryn. – Hvem är den fräcke musulmanen? – Se bara på hans dräkt!
Bankofullmägtige öfverlemnas att inleda och afsluta aftal med Allmänna Hypotheksbanken om öfvertagande af Riksbankens fordringar mot pant af inteckning i fastighet på landet, under vilkor att låntagarne tillgodonjöte den dem tillförsäkrade rätt och att Riksbanken erhölle Hypotheksbankens obligationer till belopp samt med ränta och förfallotid, som genom öfverenskommelse emellan Fullmägtige och Hypotheksbanken kunde varda bestämdt, hvadan upphäfvande af Allmänna Hypotheksbanken måste antagas kunna inverka på Riksbankens lånerörelse, äfvensom förändringar i stadgandena rörande förstnämnda bank på Riksbankens säkerhet för sina hos densamma egande fordringar, hvartill kommer, att i en af ofvanberörda motioner, hvilka, såsom allesamman rörande Kongl. Förordningen den 26 April 1861, synas böra, behandlas i sammanhang med hvarandra, afses, att till inrättande af en jordbruksbank skulle såsom grundfond anslås dels den fond, som genom låneafdelningen i Rikets Ständers Bank förr varit till jordbrukets behof anslagen, men sorn blifvit till Hypotheksbanken öfverlemnad, dels ock den årliga bankovinsten —- alltså har Konstitutions-Utskottet funnit ofvannämnda fem af Riksdagsfullmägtige Per Kilsson, Carl Anders Larsson, Gustaf Bjerkander, Johannes Andersson och Per Persson väckta motioner böra handläggas af Banko-Utskottet, hvilket, jemlikt 43 § Riksdagsordningen, är oförhindradt att, derest öfverläggning med annat Utskott i detta ärende anses nödig, sådan påkalla. Hvilket beslut Konstitutions-Utskottet, får härmed hos Rikets Ständer anmäla. Stockholm den 19 December 1865. Friherre Leijonhufvud, Carl, har anmält, att han i Utskottet icke varit närvarande, då beslutet fattades.
Också Dürers lärjungar Aldegræver, Altdorfer, Gruenewald, slå icke serdeles an, ehuru tyska måleriet från honom anses räkna en ny period af uppblomstring. Hos dem skönjes dock tydligast, jemte större frihet i kompositionen, framstegen i teckning. Lärorikt i detta hänseende är «slaget vid Arbela» (k. 169) af Altdorfer. Lukas Kranach (förra hälften af 15:de seklet) har här ett bland sina skönaste stycken, «äktenskapsbryterskan inför Kristus» (56), af hvilket man genast lär sig att känna igen honom, ty hans qvinnor med deras brandgult slitsade drägter äro alltid desamma. Vi förbigå de följande kabinetten IX–XI, som upptagas af Nederländska målare, hvilka talrikt återfinnas i alla gallerier, erinrande blott om den yngre Teniers kuriösa «apstycken» (k. 194, 195) samt om ett verkligen humoristiskt stycke (k. 250) af hans medtäflare, Steen, «den lustige värdshusvärden», som skötte detta yrke för sitt nöje och bjöd sina gäster, tills han blef fattig, och af Brouwer (t. ex. k. 262, 273). Likaså lemna vi salen III, hvars förnämsta prydnad äro van Dyck’s porträtt, för att från de äldre Tyskarne komma till galleriets andra (eller första) märkvärdighet, hans lärare Rubens’ (1640) arbeten, hvilka här finnas till ett antal af 88 större och mindre stycken. Om åtskilliga af dessa talar katalogen förtjusta ord. Förgäfves bemödade sig förf. att beundra komposition och uttryck i den «stora yttersta domen» (263) eller färgblandningen och clairobscuren i «de osaligas fördömelse» (256), som för förf. förblef en oredig massa.
I Anled - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 74. 53 I anledning häraf får Utskottet hemställa, att för de tjenstemän, hvilka äro berättigade till spanmålstillökning utöfver det i staterna beräknade pris af 7 Ridr Banko, denna tillökning måtte för hvarje tunna under lönerna beräknad spanmål bestämmas till 2 Ridr 27 öre. 81:o. Dä de besparingar i utgifter från Indragningsstaten, som uppkomme dels genom nyssnämnda nedsättning i anslaget till spanmålsersättning och dels genom äldre pensionstagares afgång, skäligen kunde antagas ungefärligen motsvara de ytterligare anvisningar å nämnda stat, hvarom Kongl. Majit i den nådiga Propositionen angående Statsverkets tillstånd och behof gjort framställning, har Kongl. Majit nu ej föreslagit någon förändring i beloppet af nuvarande anslag å Indragningsstaten; och då de nya anvisningar, hvilka Utskottet härofvan, dels på grund af särskilda nådiga Propositioner och dels enligt enskilde motionärers förslag tillstyrkt, icke äro af någon synnerlig betydenhet, torde berörda anslag, helst detsamma har egenskap af förslagsanslag, lämpligen kunna till oförändrad! belopp, 763,004 R:dr 42 öre, upptagas; hemställande dock Utskottet, att Rikets Ständer må medgifva, att, vid den nya Riks-statens upprättande, Allmänna Indragniugsstatens förslagsanslag får jemkas i den mån, som blifver erforderlig för att till jemnude belopp bringa Riks-statens slutsummor i afseende å så väl penningar som indelta räntor samt indelt och oindelt spanmål. Stockholm den 24 April 1866. Reservationer: Yid Usta punkten (angående fortfarande bidrag till Kongl. Theaterns Pensionskassor), af Herrar L. J. Hierta och A. W. Björck. Yid 6:te punkten (angående pension för Pängelse-direktöreu, Majoren Tellander), af Herr von Francken, G. W., som yrkade pensionens bestämmande till 3,500 R:dr.
Gustaf insåg rätt väl, att ständerna ej länge skulle låta sig nöja, att endast gälla och behandlas som siffror, och att de ej på andra vilkor skulle taga honom under armarna i penningeväg, än om han åt dem inrymde det behöriga inflytande i statens värf, som han innan regementsförändringen förespeglat, och som innefattades i det ryktbara revolutions-programmet: att konungen endast skulle bli den förste medborgaren bland ett fritt folk. Det var just detta löftes uppfyllande, han skydde som pest, och tillät sig de mest halsbrytande, förderfliga och vanhedrande medel heldre, än denna lagliga utväg att få sina behof afhjelpta. Med hertig Carl stod det ingalunda bättre till. Han befann sig i skuld öfver öronen, betalte aldrig och saknade således helt och hållet kredit. Han fick derföre stundom hålla till godo rätt beska påminnelser till och med af handtverkare. En sådan, som länge sprungit med en obetald räkning och ständigt blifvit afspisad med fagra löften, nådiga småleenden och hugsvalande handtryckningar, fick en gång af sin höge gäldenär det snäsande svaret: «edra om«ständigheter måtte vara bra eländiga, kära ni, efter «ni är så satans efterhängsen.» – «Det är så med mina också, Ers Kongl. Höghet», svarade handtverkaren, som låtsade sig hafva hört hertigen beklaga sig öfver sin penningebrist 57. Öfver sitt förhållande till mamsell Slottsberg vårdade prinsen sig ej längre att kasta någon slöja. Han hade köpt henne ett hus på Regeringsgatan, gent emot Hercules’ backe, der yppighet herrskade mera än smak och sjelfsvåld mera än glädje. Hennes klädsel och nöjen kostade honom dessutom betydligt. Hon behöfde i sanning någon ersättning, icke blott för ett fallet rykte, utan äfven för tomheten i den vällustings umgänge, för hvilket detta rykte blifvit ett rof. Hertigens besök hos henne voro mindre kärlek och lidelse, än djuriskhet och tidsfördrif. De stadnade dessutom icke der. Han sökte redan på andra håll förströelser och äfventyr; och mamsell Eckermann tillika med några andra flickor vid theatern räknades redan till hans furstliga harem.
Hvad först angår Ulsk:s påstående att Riksd.Ordn. ej erkänner behofvet af någon annan inskränkning i R. o. Ad:s rätt att välja ledamöter i Utskru, än att dessa val skola ske genom electorer &c., så kan detta förhållande visserligen ej nekas; men medgifvas måste öfveå, att Riksd.Ordn. ej föreskrifver, huru desse electorer skola väljas, och det måste derföre anses som en gifven följd, att det beror af Ståndet, att i detta hänseende följa hvilken ordning, och vidtaga det valsätt, de lämpligast finna. Utskrs påstående att det ofta torde vara svårt, om ej omöjligt, att bland 10—20 personer finna 2, om hvilkas moraliska och intellectuella egenskaper samtlige de väljande äga någon, ännu mindre tillförlitlig, kännedom, angår, så kan visserligen ej bestridas, att det är svårare att finna så qnalificerade personer bland ett mindre antal, än bland ett större: men om raan endast och allenast gör afseende härå, så hade Utsk. par consetruence bort föreslå de 2Ö electorernes val inom liela det församlade Ståndet, utan att detta val bort inskränkas inom 5 lika afdelningar. — Nu tyckes likväl Utsk. inse nödvändigheten och nyttan af en viss inskränkning; och härtill bör naturligtvis finnas något skäl, — något dylikt har jag likväl ej kunnat upptäcka i Utsk:s betänkande. Jag vill derföre söka att framställa det skäl , jag anser vara tillämpligt vid en sådan inskränkning. Att ärendena Den it April f. ro. må blifva så fullständigt utredda som möjligt i Utsk:n, måste naturligtvis vara hufvudsaken, som afses vid val af utsk:sJedamöter. Jag kan ej föreställa mig, att det allmänna kan vara belåtet med, alt ärendena ensidigt inom Utsk;n behandlas, att det således förnämligast är af vigt att inom Utsk:n fi nnas 1:0 dugliga personer, som hafva kännedom och erfarenhet i de ämnen, som inom Utsk:n förekomma; samt 2:0 att alla möjliga opinioner der representeras, på det alt de olika åsigterna må i form af antingen betänk:n eller reservationer göra sig derstädes gällande.