Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Universitetet icke saknat fog att genom rättegång söka bereda sig en slik återvinning, synes det likväl Revisorerne, som talan derom kunnat väckas, utan att medföra en så betydlig utgift, som den ifrågavarande; äfvensom Revisorerne, beträffande särskilt tryckningskostnaden, ej kunna inse behörigheten deraf, att, på Akademikassans bekostnad, låta til! trycket befordra hvad som under rättegången förekommit. g. 2. Enligt 1851 års räkenskaper, är samma år ett förskott af 166 Rdr 32 sk. utgifvet till Akademi-sekreteraren Naumann, för forslande af en del manuskripter och böcker; i afseende å hvilken utgift lievisorerne af ett Kongl, bref tili Kongl. Statskontoret af den 20 December berörde år vidare inhemtat, att nämnde, Kongl. Bibliotheket i Stockholm tillhöriga, manuskripter och böcker, af hvilka Professorn vid Lunds Universitet Doktor Schlyter, för utgifvandet af Sveriges gamla lagar, sig begagnat, skolat, genom Rektorsembetets försorg, till Kongl. Bibliotheket återsändas, samt att Kongl. Majit beviljat ersättning för den af Akademi-sekreteraren, efter Rektors-embetets uppdrag, i sådant ändamål företagna resa til! hufvudstaden; för hvilken kostnaden, efter räkning, skall uppgått till 183 Rdr 36 sk. 10 rst. Som, i Revisorernes tanke, manuskripternas och böckernas forslande till Stockholm likaväl kunnat verkställas genom någon mera underordnad person, samt, om så skett, transportkostnaden sannolikt långt understigit den utgift, statsverket nu fått vidkännas, kunna Revisorerne ej underlåta att emot den af Rektors-embetet vidtagna åtgärd göra anmärkning. — 147 — Konsistorierna. Till Revisorerne hafva blifvit ailemnade räkenskaperna för båda revisionsåren, af hvilka räkenskaper de för förra redovisningsåret blifvit i Kongl. Kammar-rätten granskade dels med dels ulan, anmärkningar, hvaremot de för sednare året ännu veke derstädes undergått fullständig revision. §. 1.
Om ibland dessa, hvad brottmålslagskipningen angår, må räknas, att de åtskilliga, i några fall ofta återkommande, anmärkningar, hvilka af mig under de förutgångna åren blifvit väckta emot domareåtgärder, de der antingen varit uppenbart lagstridiga och tilldragit sig genom vårdslöshet, eller ock, enligt min tanka, ådagalagt uppenbara misstag om lagens rätta förstånd och tillämpning, troligen genom de af trycket utgångna berättelserna, vunnit en större allmänlighet, och att sålunda, då man erfarit sådana lagskipningsfel anmärkta och beifrade, domarens eget noggrannare aktgifvande å lagens föreskrifter kunnat främjas, der så varit af nöden, eller ock hans förut fattade meningar om vissa lagstadganden och deras tillämpning förändras och beriktigas i samma mån, som de till vederläggning af dessa meningar anförda skäl blifvit af den högre lagskipande makten gillade och godkända, eller ock förmått att på öfver tyge Isens väg göra sig gällande; så är det emedlertid otvifvelaktigt, att en annan orsak till ofvannämnda minskning igenfinnes uti det vigtiga och önskvärda förhållande, att Konungens Justitiekansler åt dessa ämnen egnat och fortfarande egnar en oafbruten uppmärksamhet, hvarigenom hans och Justitieombudsmannens ömsesidiga embetsverksamhet kan äga rum i öfverensstämmelse med den ordning, som instruktionen för den sistnämnde antyder, att nemligen i allmänhet och i vanliga fall Konungens Justitiekansler må hafva tillfälle att företrädesvis skärskåda domares och andre embetsmyndigheters åtgärder. En tredje orsak till den sålunda iakttagna minskningen, egentligen hvad angår anmärkningsmål i fråga om oriktigt ådömda kroppsstraff, är äfven att hämta ifrån de af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer, vid sistförlidnu Riksdagen, beslutade Författningar, dels om ändring af 5 Kap. 4 § StrafFbalken, i afseende å grunderna för bestraffning af fängelse vid vatten och bröd, dels om beräkning af kroppsplikt för stöld, som ligger i tveböte, undanrödjande, i förra fallet, möjligheten af de uppenbara, men likväl ofta försporda, misstag vid tillämpningen af nyss åberopade lagrum, och, i det sednare, de tilläfventyrs ännu återstående tvifvelsmål om rätta förståndet af en speciel lag.
Hofrätten utställer dit inkomne besvär öfver af domstolar och myndigheter på Gottland gifna beslut till förklaring med klagandens vederpart med skyldighet för klaganden att besörja föreskrifna kommunikationen, så kunde, derest klaganden så önskade, Hofrätten öfversända besvären till Konungens Befallningshafvande på ön, der klaganden då hade att uttaga besvären och ingifva bevis om verkstäld kommunikation; och som den förklarande ej eller borde förvägras den förmån, som vederparten sålunda finge åtnjuta, synes hans rätt att ingifva förklaringen till Konungens Befallningshafvande äfven böra erkännas i lag, destoheldre som det, med anledning af 1748 års ofvanberörde bref, redan lärer vara öfiigt att handlingar af denna beskaffenhet emottagas i Wisby landskansli och derifrån öfversändas till Hofrätten. Härigenom ålades icke Konungens Befallningshafvande något för honom främmande bestyr, ej eller infördes i rättegångsordningen någon nyhet. Det är nemligen redan genom Kongl. Brefven den 28 Januari 1753 och 7 Januari 1805, föreskrifva, att när Landsoch Stadsfiskaler, som ej vistas i den stad, der Hofrätt sitter, der anföra besvär i embetsmål, eller besvär inkomma från häktad person öfver utslag, hvarigenom han blifvit dömd till ansvar, och besvären utställas till kommunikation, Hofrätten bör öfversända besvären lill Landshöfdingen i orten att kommunikationen verkställa; och öfver besvär, som i Kongl.-Majtts Justitie-Revision fullföljas, ålägges Konungens Befall - 6 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 17. ningshafvande ofta att infordra vederbörandes förklaring samt derefter insända handlingarne.
Du måste i det hänseendet ställa henne till freds på något behändigt sätt och hålla henne vid godt lynne, eljest förfelas hela tillställningen.« – »Ers Kongl. Höghet kan räkna på mitt underdåniga nit.« – »Och jag – sade prins Fredrik – har en annan bön till dig, min söta Beylon. Min far yttrade i går, att det vore i sin ordning, om jag nu igen blefve examinerad inför ständernas utskickade. (Smekande) För all del öfvertala pappa, att jag slipper. Jag har ju nyligen haft förhör, och de der ständerna se så allvarsamma ut, att jag har svårt för att ej komma af mig i deras närvaro.« – »Prinsens önskan skall i så måtto bli uppfylld, som jag skall underställa den konungens nådiga välbehag och inhemta Hans Maj:ts närmare höga beslut, hvilket af en så huld fader aldrig kan utfalla annorlunda, än till prinsens fromma,« – svarade Beylon. Gustaf och Fredrik aflägsnade sig, belåtne med hvad Beylon lofvat dem, och Carl åtminstone dermed, att Beylon ej låtsat om något af det förhastade förtroendet. Beylon åter, sedan han blifvit ensam, funderade på bästa sättet att uträtta det uppdrag, han fått af kronprinsen och hertigen af Östergöthland. Beylons funderingar stördes af ett nytt besök. Det var Badin, som kom från drottningen, med befallning till föreläsaren att genast inställa sig hos henne. »Vårt Majestät är vid osunda vätskor« – sade morianen. – Hon hade något att tala med först grefvinnan Stromberg och derefter riksrådinnan Hjärne. Ingendera var till finnandes, och genom en kammarfru kom hon sedermera underfund med, att begge äro hos kronprinsessan, som förbjudit att släppa in i sina rum någon bland drottningens uppvaktning. »Är det ej jag, som längre är drottning i Sverige?« utbrast majestätet härvid, ansigtet blossande af vrede, hvarpå hon vände sig till mig, med befallning att genast hemta herr Beylon. Jag har velat säga på förhand, hvarom frågan är, så att herrn må vara betänkt på, huru saken kan ställas till rätta.«
Jag skulle derföre tro, att vi intet hade förlorat, om sådana mästare ej funnits. Men äfven i denna del har jag ingen förhåga, emedan jag är öfvertygad, att K. M. skall veta att utfinna sådana correctiver, som kunna vara behöfliga, på det vi ej må blifva utan skickliga personer i dessa yrken, och det tror jag vi i intet fall skola blifva, så länge man behöfver dem, så framt täflan blifver fri. Jag anhåller derföre om bifall å Utskts betänkande. Iir von Hartmansdorff: En värd talare har sagt, att om man finge söka byggmästare och arbetare öfver hela Riket, hvar man behagar, skulle ingen brist på skickliga personer uppstå. Jag får dervid erinra, att ehuru en sådan rättighet finnes för dem, som bygga kyrkor i landsorterna, hindrar den icke, att kyrkorna ramla. Man har äfven omtalat, att soldater vid Götha canal gjort bättre murarearbete, än här kan erhållas. Men jag tror ej, att de lärt sig sjelfva, utan att de första arbetarne vid canalen erhöllo undervisning af skickliga Engelsmän. Man har sagt , att kunskapers oumbärlighet bevisades genom entreprenadbyggnader i hufvudstaden, hvilka finge af andra än mästare uppföras. JDå de flesta allm. byggnader uppföras genom entreprenad och äro dåliga, synes just detta förhållande tala för min sats. Särskildt får jag nämna, att då jag var fullmägtig i Riksg.eont. oell en reparation skulle företagas, var entreprenadsumman så stor, att en af Riksg.cont:s commissavier utförde arbetet efter räkning för lindrigare pris och till bättre beskaffenhet, än entreprenadanbudet utlofvade. Uti sjelfva entreprenaden ligger således visserligen icke nån gon hemlighet förborgad. Tvenne värda talare hafva tyckts vilja trösta oss dermed, att det gjorde Ingenting, om R. St. i detta hänseende begärde för mycket, emedan K. M. i alla fall skulle vidtaga sådana correctiv mot Ständernas öfverdrift, att de skadliga följderna fÖrekommes. Man medger således, att man ej väl betänkt, hvad man gör, men att man hoppas större försigtighet hos den andra Statsmagten.
Är det nu icke hårdare, att en person, som knappast har sin egen bergning och som med möda kan samla ett litet öfverskott, skall dela med sig af denna skärf till underhåll för en person, som möjligtvis sedermera får den förmögenhet, att lian kan till fattigvårdsstyrelsen återgälda hvad haft förut åtnjutit. Om han det gör och om fattig - Dea i3 Mars e. nj. 485 vårdsstyrelsen derigenom kan lindra bidragen, eller åtminstone undgå alt öka dem; så är väl detta ej mer, än en skyldig återbetalning af hvad den försörjde uppburit. Frih. Boyes anmärkt), godkänner jag, men hemställer till honom om det ej borde heta: ”vare lag samma, derest icke fattigvården för hjonet derigenom kan upphöra;” ty om den kan upphöra, derigenom att återbetalning af det uppburna understödet göres, så måste den också upphöra till (örman för fattighjonets egna arfvingar. Om ett sådant fattighjon ej sjelft begärt att komma ifrån hospitalet, emedan det kan vara mindre vetande och oskickligt att vårda sig sjelft; så synes mig, att om så stor förmögenhet tillfallit fattighjonet, att det kan lefva af sin inkomst, borde fattigvården först betalas, och återstoden förbehållas hjonet och dess arfvingar. Jag anhåller således, att detta mom. mätte af R. o. Ad. bifallas, med den lättelse, att det heter: ”vare lag samma, derest icke fattigvården för hjonet derigenom kan upphöra.” Hr Gripenstedt förenade sig med Hr von Hartmansdorff. Gr. Taube: Då jag log mig friheten erinra 0111 hvad 1 mom. af i5 §:n stadgar, så gjorde jag det i den mening att fästa Husets uppmärksamhet derpå, att då eli fatiighjon eller den, som åtnjutit understöd af fattigmedel, vore underkastad fattigvårdsstyrelsens husbondevälde, så skulle han måhända kunna komma att för lifstiden blifva en verklig lifegen till fattigförsörjningen, om det stadgande skulle intagas, att ”understödet är ett förskott, hvarför emottagare^ slår i skuld, som bör godtgöras i den mån möjligheten det förr eller sednare medgifver.” Hr von Hohenhausen:
Jag tror deremot, att sedan Utskottets Betänkanden ifrån en Riksdag till en annan bvilat oafgjorde, sedan de en gång med anmärkningar återgått till Utskottets granskning, och åter med dess utlåtande i Ståndens Plena föredragas, ingen Ledamot i Stånden, som med uppmärksamhet följde ärendernes gång, skulle möjligen förfela sig i omdöme och beslut till den grad, som kunde helt och hållet till intet göra de i 81, 82 och 84 §§ af Regerings-Formen innefattade stadganden. Då jag således icke kan neka Riksens Ständer hvarken vilja eller förmåga att i ämnen af så mycken vigt oväldigt yttra sina tankar, lärer frågan blifva, hvarföre de skulle hafva förverkat den i 56 § dem tillagde rättighet att med förändringar, jemkningar eller rättelser antaga ett af Utskottet beredt förslag. Ännu har mig veterligen ingen fråga, sedan Regerings-Formens antagande, uppkommit, som kunde medföra nödvändighet att omskapa denna §:s ordalydelse; och då erfarenheten, den säkraste Domare öfver Lagars verkställbarhet och nytta, ännu icke visat, att misstag om rätta ordatörståndet eller svårighet vid, tillämpningen af samma § ägt rum, lärer all ändring eller förklaring böra öfverlemnas åt dem af framtidens Lagstiftare, som af erfarenheten funnit någon sådan vara af nöden. Jag anser derföre intet skäl förekomma att öfverlåta Riksens Ständers beslutande rätt åt Constitutions-Utskottet, och jag hemställer, om det icke skulle vara att betaga Riksens Ständer en af deras heligaste rättigheter, om ett Utskotts förslag icke med eller utan tilläggningar finge antagas, och för Ständerne efter ett för andra gången återkommet Betänkande endast återstode den magt, att detsamma gilla eller förkasta. Alla frågor som röra Grundlagarne äro visserligen de vigtigaste, som vid Riksdagar kunna förefalla; men derföre inser jag icke, hvarföre Constitutions-Utskottet framför andra Riksens Ständers Utskott skall äga ett sådant företräde i afseende på sine förslag, att desse icke kunna rättas, utan att helt och hållet ogillas, ty Riksens Ständers Ombud kunna icke äga samma beslutande magt som Riksen3 Ständer sjelfva.
Banken må kunna åter bli hvad den före 1809 varit, det vill säga, sitt Sedelbelopp i förhållande till sin Fond, än någonsin genom indragningsvägen eller Amortissement kan blifva möjligt. Mot Amortissement kommer alltid den att höja sin röst, som söker hjelp för dagen. Men denne har pluraliteten på sin sida. Deu 7 Juli e. m. Deremot kan jag icke gilla det medlet, hvarigenom StatsUtskottets pluralitet velat bereda sig utväg till ernående af Målet, nämligen utvägen af Lån emot g procent, att lyftas för dagen. Opinionen har förklarat sig mot dessa 5 procents-Sedlar, och enligt min öfvertygelse, med skäl. Annuitets-Lån deremot kan jag icke ogilla. Att Riksgälds-Sedlar bibehållas i rörelsen finnér jag nyttigt; så länge de finnas, skall opinionen tala till faveur för Banco-Sedeln; försvinna de, skola Löner och Dagspenningar innan kort betalas till samina nominal i Banco-Sedlar som nu i Biksgälds-Sedlar. Mot de af BancoUtskottet uppgifna Förslag, har jag att anmärka, att Lån på Fastighet synes mig stridande mot principen af Bankens inrättning. Än mera ogillar jag Lånen till förmon för Jordidkaren emot lägre Renta än den vanliga. Detta medel hörer tili classen aE de onaturliga industri-medlen, som äro för mycket susceptibla af missbruk för att lända till gagn. Allt hvad Banken borde göra till förmon för Jordbruket, synes mig böra bestå deri, att den fournerar Styrelsen Medel att 4i6 Den 7 Juli e. m. upphandla Spannemål, enär Spannemålstillverkaren saknar Köpare. På samma sätt som Banken länar på exportabla Metaller enär Tillverkaren saknar afsättning till utländsk Man eller dess inländska Commissionair. Den Spannmål Regeringen upphandlar är väl icke bestämd att utföras; men när derigenom före k om mes införande af Spannmål under niindre gynsamrna är, så är förhållandet enahanda så väl för Näringen som för Staten. Å ena sidan ar frågan om en vunnen Penning, å den andra är frågan om en bespard Penning.
Dagsverks-penningarne eller Jordeboksoch Mantals-dagsverken af de Sex arrenderade Nedre Socknarne i hemäldte Län, jemte Kyllinge Sågqvarn; alt jemväl Bergslaget förbehölls, såsom uti 1682 års transport, Kyllinge Qvarntull och skogarne uti Salbergs Län, saint hvad som Allmogen tili de 12 B e f å~h k a n d e n, N:o igg. 153 Socknarne enl. K. Förordningar, Föreningar oell Contracter varit och än voro skyldige till Silfververkels tjenst att prasstera, såsom Konstgrafsbyggtiader, Dammars vidmagthållande, Årensning, Grässkärning, Afterkörning , Storstockskörssel m. rn. som derunder begripes; hvarmed komme att förblifva såsom tillförene, så att Bergslaget såsom innehafvare af K. M:ts och K ronans rätt, egde njuta dem på samma satt, som då K. M:t och Kronan hade Verkets drift om händer; och att, hvad beträffade arrendet af de sex Socknarne i Salbergs Län, som Bergslaget efter serskildte Contraetet af år 1704 innehade, K. M:t ville låta detsamma genom K.
Än värre blir det dock, om en del af dessa göromål är af den beskaffenhet, att de ovilkorligen påkalla en behandling af ett flertal personer, och en annan del just fordrar drift och beslutsamhet, som förutsätta oberoende af stridiga särskilda meningar. I sådant fall kan ingen organisation uttänkas, som icke skall förete oförenliga fordringar hos såväl sjelfva institutionen, som hos de personer, af hvilka den måste utgöras. Hufvudfelen i den nuvarande organisationen synes således ligga deri, att man hos ett och samma embetsverk sammanfört vården om tillgångar, som endast medelbart användas för de till verkets hufvudsakliga uppgift börande ändamål med användandet för nämnda ändamål af tillgångarnes afkastning och af öfriga anslagen; samt vidare dori, att man måhända på grund af berörda sammanföri ng af olikartade göromål varit nödsakad, att såsom gemensamt styrande i embetsverket begagna militärer och civile embetsman, ehuru de sednare sakna insigter, som i vissa fall äro oumbärliga, och hos de förstnämnde i andra fall i allmänhet måste brista nödig kännedom och erfarenhet, eller åtminstone tid och lämplighet för göromålen. Att vid en sådan organisation formela svårigheter vid ärendenas behandling skola uppstå och leda till en släpande gång af göromålen Expeditions-Utskottets Forslat/ till underd. Skrifvelse, N:o 191. 5 kan tagas för afgjordt, äfven om det måste medgifvas, att genom en förändrad arbetsordning anledningarne till klagan i detta hänseende kunna till en del uudanrödjas. Men härförutan är den kollegiala styrelsen behäftad med en brist, som är af väsentlig inflytelse i afseende på dess användbarhet för en förvaltning, hvars uppgift är icke endast att tillse, det underordnade myndigheter iakttaga hvad på dem ankommer, utan jemväl att med noggranhet följa utvecklingen af en mångartad teknik, och att urskilja hvad som af nya uppfinningar kan vara förtjent af uppmärksamhet, samt att bedöma så väl hvad som deraf i verkligheten må vara användbart, som de lämpligaste medlen att derom vinna visshet och det tjenligaste sättet att tillegna sig de förbättringar, som sålunda erbjuda sig.
Jag tror likväl, att man, genom antagande af den afgiftssumma Utskottet föreslagit, skulle gå för långt för alt kunna vinna ändamålet; ty man skulle möjligen ej finna någon, som ville betala en så dryg afgift. Jag yrkar derföre proposition på den af mig föreslagne nedsättning, särdeles som förändringar i RiddarliusUtskottets Memorial genast kunna till antagande framställas, ulan föregången återremiss. Den 16 Mars e. m. 363 Friherre Anckar swärd: Om Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes framställa förnyad proposition pä bifall till Memorialet, torde hända, att Ridderskapets och Adelns tanka kunde mera bestämdt, än förra gången, utrönas. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde derefter å nyo proposition till bifall af RiddarhusUtskottels Memorial. Ropades starka Ja, blandade med några Nej. I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att, som efter hvad Hans Excellence tyckt sig finna, Ja öfverröstat Nej, propositionen blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen. Herr Crusenstolpe begärde votering. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken föreslog följande voteringsproposition: Den som bifaller RiddarhusUtskottets Memorial, om Riddarhussalens upplåtande till Goncerters uppförande, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, anses RiddarhusUtskottets 364 Den 16 Mars c. m. berörde Memorial vara af Riddcrskapet och Adela afslagit. Hvilken Voterings-propositionaf Ridderskapet och Adeln godkändes, samt anslogs. * Rid darhusOrdningen blifvit uppläste, börjades voteringen klockan | till 7 eftermiddagen; och befunnos efter voteringens slut, klockan £ till 9 eftermiddagen, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfriga voteringssedlarne öppnade, rösterne hafva utfallit, som följer; Ja — 129. Nej — 44.
Ännu flera år fordras att förbereda verkställigheten, och jag har derföre visst intet emot, att frågan i underd. öfverlemnas till K. M. med underd. anhållan, att K. M. ville taga den i nåd. skärskådande; men deremot måste jag bestämdt yrka, att denna nya ide' icke må få hafva något inflytande på nu bestämmande anslag för beväringsmanskapets beklädnadsbehnf. Största delen af beväringens beklädnad är i brist af tillräckliga anslag i ett dåligt tillstånd, jackorna äro i allmänhet båldt slitna och capotterna alldeles utslitna, att förtiga öfriga brister; och det vore en samvetssak, att fäderneslandets dyrbara ungdom skulle vanvårdas, medan man utarbetar och öfvertänker nya och djupt ingripande planer. a48 Den 27 Maj. Hvad angår anslagen för arme'ens vapenöfningar, lärer Hr Gen.Adjutanten för Arméen lemna tillräckliga upplysningar. Jag kan likväl icke undgå anmärka vid: 21 morn., att jag icke kan fatta, hvarföre Utsk. ansett sig kunna inskränka det begärda högre anslaget till exercissquadroner, då Utsk. erkänt principen af exercis-squadroners och exerciscompagniers nödvändighet. Erfarenheten liar visat, att de hittills för detta ändamål anslagna 22,000 r:dr icke varit tillräckliga att vid alla cavallerireg:ter införa sådana inrättningar, och om de äro behöfliga vid Infanteriet, äro de det ännu i mycket högre grad vid Cavalleriet, der äfven hästen skall dresseras, och der karlens individuella bildning är af ännu större vigt. Jag anhåller derföre, att Utsk. måtte närmare granska detta förhållande och söka utfinna medel till det begärda anslaget. Af alla dessa anledningar får jag yrka återremiss på betänk. och anhålla, att dessa anmärkningar må få åtfölja. Bilaga. Af de för KrigsCollegii Artilleriafdelning, såsom årligen erforderliga, uppgifna 197,000 r:dr bör bestridas: