Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kort derpå gick man dock i en dörr i öfra våningen, och pigan, som kom ned, förklarade, förrän han hunnit fråga: «Frun har rest med lilla mamsell till fruns mor.» Utan att säga ett ord, lät han henne låta upp till rummen och inträdde. Han försökte att lägga något i ordning för resan. Men arbetet blef honom för tungt. Han gick ut i de ensamma rummen, han kunde icke motstå en inre drift, som förde honom till hennes dörr. Varsamt gläntade han på densamma, likasom skulle han trott sig ännu finna någon derinne. Men der var så tyst och tomt, att han icke ens ville stiga öfver tröskeln. Lutad mot dörrposten betraktade han blott en stund de omsorgsfullt ordnade möblerna, längst det lilla barnets bädd, som stod der nära till modrens, och på hvars täcke hvilade en stor spöklik trädocka. Sakta tillslöt han åter dörren, och satte sig, emedan han kände sitt hufvud så tungt och sina ögon så skumma, i soffan uti det rum, der han nu just befann sig. Det var just den med dunkelröda öfverdraget, och han lutade sig nu just med slutna ögon ned i samma hörn, der han icke så längesedan suttit med hennes hufvud hvilande mot sitt bröst. Länge satt han så, tills betjenten hemkom och anmälde, att hästarne voro på gården. Kärft sade han: «Låt dem återvända. Jag reser ej.» Men ynglingen hade knappt hunnit ut i farstun, förrän hans herre öppnade den nyss tillslutna dörren och ropade efter honom: «Nej, låt dem vara; kom in och packa kappsäcken! Jag reser straxt.» Och ännu samma afton bragte betjenten Märtha ett tungt, försegladt paket. Hon öppnade det; det innehöll endast några nycklar och på en liten lapp de vårdslöst skrifna orden: «Du skall ej fly hemmet. Jag bör göra det. Jag skrifver från Göteborg. Farväl! Förlåt, som jag ångrar och förlåter; farväl! Kyss mitt älskade barn – farväl!» Den sista raden kunde hon icke mera läsa, ty papperet låg på golfvet och hon nedsjunken mot en närstående stol. Modren höll hennes hufvud, ropande på hjelp, och den lilla gret vid hennes fötter.
Den välvilligt stämda premiérepubliken belö- nade samtliga styckena med lifliga applåder o c h inropningar. Den 13 mars. Sen till, ärade läsarinnor, att Idun ej saknas hos någon af edra bekanta! iVI inuskrlpt, som ej antages tiII Införande, återsändes, sä vida porto blfogas. Inga ofrankerade försändelser lösas. i r~ " \ I I IV I I Vj IN Annonser mottagas endast mot kontant llqvid i förskott af 2 6 öre pr 4 - spalt, petitrad ( Ingen annons införes under 1 krona. Han gjorde först några af de vanliga medicinska frågorna. Annie svarade, men hon märkte genast, att han ej gaf akt på hennes Fru Buchholz i Orienten; af Julius Stinde. (Fahlsvar, utan hade något annat i tankarne. cranlz &amp; Comp.) Julius Stindes arbeten ha på få Literatur. år tillvuLnit sig den vidsträcktaste popularitet, ej blott inom Tyskland, utan vida utom dess gränser. Fru Vilhelmina Buchholz har blifvit en synnerligen ryktbar och gerna sedd personlighet, tor hvilken alla dörrar stå på vid gafvel hvarje gång hon gläder med ett nytt besök. Denna gång kommer hon för att förtälja sina märkliga öden och iaktagelser från en rei-a i Orienten, och hennes af gammalt uppskattade, gemytliga berättartalang har nu lika litet som for svikit. Också förutspå vi, att inom kort mången förtrolig krets i svenska hem, samlad till att lyssna i den trefna aftonlampans sken, kommer att genljuda af den välgörande munterhet, som fru Vilhelminas historier alltid visat sig föra i släptåg. Prenumerationen torde förnyas med allra första, pä det intet afbrott i tidningens sändning måtte behöfva ega rum. E n radikalkur. Novell af Elin Ameen. (Forts.) ^ {fönstret stod öppet åt skolans lilla trädSi gård, der jasminer och syrener blandade sin doft med hvar andra. Den mörkblå rullgardinen var till hälften uppdragen, och aftonsolens sista, bjert röda strålar trängde dämpade derigenom i en egendomlig purpuifärg.
N:o 34. anhållit, att Rikets SLänder ville förklara ”det merberörde författning kom”me att alldeles uppliäfvas och att, om egaren af f. d. kronougnen borde ”fortfarande anses berättigad lill det stadgade beloppet ved årligen, han då ”af staten, sorn uppburit den höga köpeskillingen för kalkugnen, må tillgodonjuta densamma efter gode mäns bepröfvande, helst som flere af ränte”gifvarne äro boende öfver tvänne mil från Wisby, och således af sig sjelft ”borde vara befriade från räntornes utgörande, serdeles sorn förfaltningarne ”stadgade, att kronohemmansegare, så långt aflägse boende från kronolägenheter, njuta befrielse från ökedagsverkens utgörande.” Hvad motionären sålunda andragit har UtskoLtet tagit i öfvervägande, men som den ifrågaslällde befrielsen från skyldigheLen för visse hemmansegare alt till f. d. kronokalkugnen i Wisby leverera deras ränteved, ingriper i enskild persons eganderätt, hemställer Utskottet, alt Christen Pehrssons i ämnet gjorda framställning icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda Stockholm den 24 Januarii 1848. STOCKHOLM, tryckt hos Marcus & Comp. ISIS. Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 35. N:o 35. 1 Arik. till ExpUtsk. den 28 Jan., kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, rörande den till skolorna i åtskilliga släder inom Lands stift utgående helgonskyld. (C. A.) Jemte det, uppå Kongl.
När innell afvan (le af bränvinsredskap eller bränvinstillverkning eller försäljning, såsom olofliga åtalas, ansvare mannen för hustruns åtgärd, änskönt hon förebära skulle, att förbrytelsen utan hans vilja och vetskap tillkommit; äfvensom husbonden för hvad eget husfolk och tjenstehjon på stället, der han hor och vistas, kunna företaga, utom i afseende pä försegling eller oloflig bran vinsförsäljning, då husbonden vistas å annan ort, i hvilken händelse tjenstehjonet derföre ansvarar sjelf, om han icke bevisligen begått den åtalade förseelsen på husbondens befallning. Är i slikt fall husbonde oskyldig, behålle han det honom tillhöriga redskap, hvars värde af förbrytaren utbetalas hör. Femte Artikeln. Om Bränvinsförsäljning. 44 §- Försäljning af bränvin å landet vare i allmänhet icke lofgifven under en kannas belopp å andra ställen, än Gästgifvaregårdarne, och, om gästgifvarehållningen är emellan flere åboer fördelad, endast hos den åho, hvilken efter tour densamma besörjer.. Jordbrukare må dock obehindradt kunna till underhafvande och sådane personer, som hos dem förrätta arbete, försälja ett ringare qvantum, men icke under en fjerdedels kanna åt en hvar. Konungens Befallningshafvande ega dessutom att sparsamt, och efter noga ompröfvande, sedan Pastor och Socknemän blifvit hörde, tillåta försäljning af bränvin i minut, å ett eller annat ställe vid segelled samt vid sommaroch vintervägar, som, utan att vara landsvägar, allmänt begagnas, äfven ock, der behofvet för forslande det synnerligen fordrar, vid allmänna landsoch farvägar, samt jemväl, der sådant ske kan, indraga öfverflödiga krogar. Så väl i Stockholm, som i Rikets öfrige städer, må icke å andre, än lagligen tillåtne minuteringsställen försäljas bränvin i mindre partie, än en kanna; dock, hvad Stockholm beträffar, utan rubbning af den försäljningsrätt, distillerings-bolaget enligt contract tillkommer. 45 §.
En sammanviken papperslapp, gulnad af ålder och damm — intet annat. Mekaniskt öppnade hon den lilla biljetten och utan att tänka på, huruvida det var rätt eller orätt, läste hon de rader den in nehöll. I detta ögonblick ringde det på tamburklockan, och en stund därefter trädde frun i huset in. På den gamla soffan fann hon Hanna liggande afsvimmad. * * * Hannas första tanke då hon åter kom till sans gällde den lilla biljetten, som hon ännu höll hopkramad i sin högra hand. Hon slöt handen ännu fastare omkring den och började först sedan att göra sig reda för, hvar hon för ögonblicket befann sig. Den gamla soffan föreföll henne så välbekant, men hon kunde ej strax fatta hvem det vänliga ansikte tillhörde, som lutade sig öfver henne. » Hur står det till, fröken Gohte? Är det bättre n u? Ni såg så blek ut under frukosten, men jag anade ej att ni var så dålig. » Man hade lagt en kudde under hennes hufvud, bäddat hennes tinningar med eau de cologne. Hela rummet doftade däraf. Hon ville resa sig upp, men kände sig ännu litet yr i hufvudet och måste åter lägga sig. » Jag skall hämta ett glas vin åt er » — sade fru Reis — » det skall stärka er, och sedan skaffa vi en droska, så att ni får fara hem. » » Nej, n e j! — Det var endast en tillfällig svimning och jag är redan bättre. Om en liten stund kan jag nog fortsätta med mitt arbete. » Och sedan hon fått det upplifvande vinet samt hvilat sig en liten stund, syntes hon vara så återställd, som om ingenting passerat. Så såg det åtminstone ut för fru Eeis, som lämnade henne med en förmaning att ej arbeta för ifrigt. När Hanna åter blef ensam, öppnade hon handen, som hela tiden omslutit rjapperet, hvilket bränt som eld i sin gömma. Hon gick fram till fönstret för att kunna se bättre och ögnade ännu en gång igenom det. » Guds vägar äro underliga, » hviskade hon för sig själf. » Elfva långa ödesdigra år behöfde den lilla biljetten för att hinna fram till mig.
Hvad Komitén i det föregående anfört i afseende å så väl beskaffenheten af den sjökrigsmateriel, Komitén ansett böra tillvägabringas, som den inverkan en så beskaffad materiel skulle utöfva pä flottans personal, bar varit en sammanfattning af de åsigter, som i dessa ämnen lios Komitén gjort sig gällande innan underrättelse ingått om de för sjökrigsväsendet vigtiga tilldragelser, som under de sednaste månaderne utomlands egt rum och hvilka synas hafva gifvit ökad anledning till ett skyndsammare och mera allmänt omskapande af den hittills begagnade sjökrigsmaterielen. Om än den ena af dessa tilldragelser eller sjöstriden å Ilampton Roads i Nordamerika icke ansetts böra föranleda någon egentelig förändring i de åsigter Komitén uttalat genom sina förslager, enär genom densamma förnämligast ådagalades fördelarne af pansarbeklädnad och de med sådan beklädnad försedda fartygs öfverlägsenhet öfver träfartyg, hvilket förhållande dock äfven dessförinnan ingalunda varit betvifladt och jemväl af Komitén antagits, då den ansett pansarbeklädnad nödvändig för de egenteliga stridsfartygen, så hafva deremot resultaten af de nyligen i England gjorda skjutningsförsök, hvilka visat oförmågan bos så beskaffad jernbeklädnad, som förut ansetts ogenomtränglig, att motstå verkan af solida kulor, afskjutna på nära håll ur de sednast konstruerade skjutpjeserne, likasom i allmänhet den ännu rådande ovissheten om hvilka slags fartyg för sjöförsvarets olika ändamål hädanefter blifva lämpligast, en ovisshet, hvarom mångfaldiga under den sednaste tiden framställda förslager och gjorda försök nogsamt vittna, hos Komitén framkallat tvekan, huruvida dess förslag, grundadt på den erfarenhet, som för Komitén varit tillgänglig vid den tidpunkt, då detsamma uppgjordes, borde i dess nuvarande skick för Eders Kongl. Maj:t i underdånighet framläggas eller förändras med ledning af sedermera timade tilldragelser.
Det var, som om hvad jag nu såg, ville binda min tunga, tvinga mig att icke tala, förrän jag ännu en gång hunnit tänka på mina ord. Och på samma gång undrade jag öfver, hur det var möjligt, att jag icke sett allt detta förut. Men för att döfva min egen tvekan började jag. Jag talade mig in i hela min gamla sinnesstämning, talade mig varm och stark. Mina ord blefvo skarpa som sylar, min stämma blef skärande och hvass. Jag kände, hur jag med strömmen af mitt tal band min åhörare vid mitt eget öde, tyckte, att han såg det som jag. Jag talade fast och säkert i timmar, och jag kan ännu erinra mig det mesta af mina ord. Jag började just med att tala om hennes bild. Det var, som om jag med våld velat tysta den röst, hvilken varnade mig från att fortsätta. »Du ser på hennes porträtt,» sade jag, »och jag ser på din min, att du tänker på vår lycka. Inte ens jag kan låta bli att tänka därpå, så fort jag ser det. Men denna tanke är på det mest utsökta sätt blandad med en smärta, hvilken understundom kan stegras ända till vanmäktigt raseri. Om jag nu skulle söka förklara dig, hvad jag menar, fruktar jag nästan, att hvad jag berättar skall synas dig innebära endast ett måttligt kvantum af lidande. För mig, som har genomgått det, kan jag dock försäkra dig, att det har varit lidande nog. Och hvad lyckan angår, så är måhända detta porträtt det enda, icke blott af hvad jag har kvar, utan som jag någonsin ägt. Du tycker kanske att det är ohyggligt af mig att tala i denna ton om en som är död. Och du kan ej glömma den tanken, att döden är den stora försonaren! Jag säger dig, att ingenting är hemskare än det hat, som kommer, när döden rest sin obevekliga mur mellan mig och föremålet för denna marterande känsla. Du må ej tro, att denna känsla mildras af döden. Den eggas till en styrka, som står i proportion till omöjligheten att skaffa den utlopp, och den öfvergår till något, som nästan liknar mani. Ty själfva det onaturliga, förnuftsvidriga, omänskliga i denna känsla ger den en intensitet, som jag ej tror, att vanliga lidelser kunna äga.
Richert; samt Memorial Nio 281, med förslag till voterings-proposition, i anledning af Riks-stån - 428 Prot.-Utdrag den 29 Juli 1851. dens skiljaktiga beslut, rörande utsockne-frälsehemmanens i Halland skyldighet att erlägga rote-vakans-afgift af Ståndet godkändes. S. D. Efter förnyad föredragning bifölls Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 121, i anledning af -väckte motioner, rörande skjutsningsbesväret, utom hvad angår af Utskottet afslagen förhöjning af skjutslegan för entreprenad-skjuts, hvilken lega Ståndet, för sin del, bestämde till 28 sk. banko per mil för de skjutsentreprenader, som härefter komma till stånd å de stationer, der sådane hittills icke varit tillvägabragte och å öfrige efter nu varande entreprenad-kontrakters tilländagående: och skulle Medstånden genom protokollsutdrag vänligen inbjudas att uti detta Bonde-Ståndets beslut instämma. Samma Utskotts Utlåtande N:o 120, i anledning af väckt motion om Oresundska tullafgiftens upphörande för Svenska fartyg, blef, vid nu skedd förnyad föredragning, af Ståndet godkändt. Den 29 Juli. Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogos ånyo Konstitutions-Utskottets nedannämnde den 25 och 26 dennes på bordet lagda memorial: N:o 12, med förslag till ändringar uti 53 och 70 §§ Regerings-formen samt 31 § Riksdags-ordningen, angående åtskilliga Bevillnings-Utskottets åligganden: N:o 13, med förslag till ändring i 69 § Regerings-formen, rörande återremiss af Stats-Utskottets förslag uti der nämnda frågor; Nio 16, med förslag till ändring i lista mom. 49 § Riksdags-ordningen och 56 § lista mom. Regerings-formen, angående motioner; samt Nio 17, med förslag till ett tillägg i 59 § Regerings-formen och 27 § lista mom.
En ifrig förespråkare fick nu Arvid Kurck i Svante Sture, som i den nyvalde såg en trogen och för de fosterländska sträfvandena pålitlig bundsförvandt, hvarför han ock genom svenska sändebudet i Rom påskyndade den slutliga stadfästelsen. De utfästa rundliga penningegåfvorna, hvilka vid dylika tillfällen utöfvade det värksammaste inflytandet, bidrogo helt visst också nu till sakens snabba och lyckliga utgång. I följd af kyrkans brydsamma läge måste Arvid Kurck dock uppskjuta sin invigning i ämbetet till den 4 okt. 1511, då den högtidliga akten ägde rum i Strängnäs. Angående den finska kyrkans utblottade tillstånd lämnas oss många talande bevis i de bref, Arvid Kurck aflät till riksföreståndaren. Biskopen skrifver därom bl.a.: "Sorgliga äro de förhållanden hvari den finska kyrkan för närvarande befinner sig. Den högtidlighet och ståt, hon måst förena med sin värksamhet för att invärka höjande och väckande på mängdens slumrande känslor och likgiltighet för något högre och ädlare, ha så uttömt hennes krafter, att om ej gynnsammare tider stunda mycken kraft och ihärdighet kräfves för att ställa alt till rätta igen. Och det ser ej ut som den närmaste tiden i detta hänseende kunde öppna några ljusare utsikter, ty förhållandena äro vill jag tro sådana, att landets försvarskrafter måste så vidt möjligt stärkas och i detta afseende kan ej häller kyrkan stå likgiltig. Fosterlandets försvar är ju alla gode mäns gemensamma angelägenhet. Jag har därför ock genom besparingar och de yttersta ansträngningar sett mig i stånd att till den finska skärgårdens skydd utrusta några fartyg, om örlig och hårda dagar åter stunda, därifrån Gud oss förhjälpe. För fortsatta utrustningar af folk och fartyg samt för proviantering af fästningarne nödgas jag med Ers nådes välvilliga gunst och nåd jämväl afhålla mig från herremötet samt uppskjuta med min invigning till det mig genom medmänniskors välvilja och Guds rika nåd anförtrodde biskopsämbetet, sedan jag tillika hugnats med befrielse från den kostbara resan till Rom." Svante Sture afled redan den 2 januari 1512.
S. D. Föredrogs och bifölls Bevillnings-utskottets utlåtande N:o 33. i anledning af återremiss å memorialet N:o 3i, angående beräkningen af husbeliofs-brännerimedlen. Den 12 September. Från Höglofl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogos och biföllos Statssamt Allmänna-Besvärsoch Ekonomi-utskottens den 7 dennes f, m. på bordet lagda nedannämnde utlåtanden: - llih. lill JR. St. N:o 79, i anledning af väckt fråga, att proslelunnan i Bohuslän måtte godtgöras efter markegångspris, m. m. N:o Sr, i anledning af väckta frågor, dels om inrättande af ett särskildt styrelseverk för vården och tillsynen öfver de offentliga undervisningsverken samt dels om tillsättande af ständige revisorer öfver Rikets Elementar-läroverk; No 83, i anledning af väckt fråga alt ett eller två kronohemman måtte åt hvarje församling upplåtas lill beredande af bostad åt Skollärare samt uppförande af Fattighus-byggnader; och N:o 86, i anledning af väckt fråga om förändrad organisation af fattigvården i riket. S. D.
S. D. Remitterades till Bevillnings-Etskottet: l:o Johan Johanssons från Örebro Län motion, angående allmän tillåtelse att rena Bränvin; 2:o Efraim Larssons från Elfsborgs län motion, angående Bränvinsbränningen; Prot.-Utdrag den 30 December i8S0. 83 3.0 Peter Claessons från Elfsborgs Län motion, angående föréslagen förändring i Författningen, rörande försäljning af Bränvin, jemte hvad dervid muntligen anförts. 4:o Anders Pehrssons från Östergöthlands Län motion, angående Bränvinsbränningen; samt 5:o Gustaf Peterssons från Östergöthlands Län motion, angående Bränvinsbränningen. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne: Stats-Utshottets memorial N:o 3, med den till rikets nu församlade Ständer af Fullmäktige i Riksgälds-kontoret afgifna berättelse. S. D. Föredrogos och remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet motioner af: l:o Carl Tholsson från Skaraborgs Län, om skyldighet för Länsmän att fullgöra de bestyr, som åligga Fjerdingsman, derest icke lön af Staten kan blifva de sednare tilldelad; 2:o A. W. Svartling från Östergöthlands Län, angående reorganisation af Landtmäteri-staten; 3:o Daniel Danielsson från Jönköpings Län, angående Länsmäns tillsättande medelst Fullmakter f stället för Konstitutorialer: 4:o P. Edén från Wester-Norrlands Län, angående ändring i 2 § af Kongl. Afvittrings-stadgan den 10 Februari 1824, m. m.: 5:o Jan Samuelsson från Kalmar Län, angående afgifternes till fattigförsörjningen utgående efter taxeringsvärde: 6:o Densamme, angående Norrska hingstars användande vid Ottenby Stuteri tilt hästafvelns förbättrande; 7:o Pehr Pehrsson från Örebro Län, angående lagstadganden om skogsafverkning; 8:o Johan Johansson från Östergöthlands Län, om ändring i stadganden rörande Fjerdingsmanna-befaltningarne; 9:o Magnus Månsson från Östergöthlands
Det torde således icke anses obehörigt af mig att jag försöker att upplysa i vissa detaljer hvad hans anmärkn:r äro värda, och ehuru de kunna vara mer och mindre riktiga, bör dock ingenting hindra R. o. Ad. att något fundera på saken. — Hr von Hartmansdorff har först ingått i undersökning, huruvida det kunde vara riktigt anse, att det allmänna intresset mera komme att utgöra föremål för en representation än de enskilda. Ilan har sagt, att han icke nekar det i allmänhet, men, säger han, tiden är så besynnerlig, att det ej saknas exempel uppå, att, under det man talar om de allmänna intressena, så lemnäs dessa å sido och man är i stället inne på gebietet 3f de enskilda, eller sina egna. Mine Hrr! hvad slags vederläggning finnes väl i en sådan Hr von Hartmansdorffs utveckling af denna principfråga? Jag kan ej finna, att den kan bevisa annat, än att möjligen det nu för tiden, genom ståndssplittringen kommit derhän, att man har svårt alt få reda på det allmänna intresset, men jag tror det blifva helt om - Den II Mars f. m. omvändt, om ståndsfördélningen blolfupphör. Det är just den upptäckten, som jag tror mig hafva gjort, att det är den nuvar. ståndsindelningen, mera än individuella äsigter, som gör, att man tänker på sitt intresse, såsom något särskildt både från det allmänna och det för alla enskilda sanna; det är just dessa olyckliga slags ståndsintressen, som jag en gäng ville se upphöra, och dertill har Gr. Anckarsvärds förslag verkligen erbjudit ett medel. Hr von Hartmansdorff har vidare ansett antalet af hamrarne* personal, 250, vara temligen riktigt; men han har egentligen motsatt sig den omständigheten, som det Anckarsvärdska förslaget innehåller, att det skall vara llere ledamöter i den yngre, än i den öfre eller äldre kammaren, samt att Grefven icke motiverat sin framställning i della hänseende.
Lånekontoret i Götheborg 2,024,000 D:o i Malmö 876,000 S:gr 8,000,000 §. 75 Reglering af — .y Af Fonden för diskontering och utlåning genom Handelsoch j °?den ■ Närings-Diskonlen, uti 210 §. af Banko-Reglementet bestämd till och utlåning. 64 3,000,000 R:dr, tillhandahålles Stockholms Handelsoch NäringsDiskont Götheborgs D:o , , . samt Malmö D:o S:gr 3,000,000: Vid granskning ef de föreskrifter, Fullmäktige meddelat, angående verkställigheten af den genom 212 §. medgifna vexel-diskontering, hafva Revisorerna" hemtat anledning till den förmodan, de härigenom framställa, att diskontering af inrikes vexlar skulle icke obetydligt befrämjas, i händelse diskonterings-sökanden kunde befrias från åliggandet att personligen infinna sig i Banken, i ocb för lyftning af lånebeloppet samt vexel-öfverlåtelsen på Handelsoch Närings-Diskonten; och hafva Revisorerne härå fästat Fullmäktiges uppmärksamhet, enär Fullmäktige, jemnlikt nyssåberopade §:s 2 morn., ega att, med iakttagande af de i 1 mom. af samma §. stadgade grunder för diskontering af inrikes vexlar, till efterrättelse fastställa sådane jemnkningar eller förändringar i detalj-föreskrifterna, angående samma diskontering, som kunna finnas behöfliga. §■ 76. Föreskrifter Till följd af 214 §. 10 morn. i Banko-Reglementet, bafva FullKasea-lcreditiv mäktige, efter vederbörandes hörande, under den 7 December 1848, tit enskilde, fastställt följande allmänna föreskrifter, att, tills vidare ocb intilldess annorlunda kan varda förordnat, vid Stockholms Handelsoch Närings-Diskont samt Götheborgs och Malmö