Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad nu lista mom. af denna § beträffar, så har LagUtsk. äfven der varit serdeles omsorgsfullt om förbrytarens heder och ära. För stöld af kreatur, som går ute å marken, stadgades i Kongl. Förkl. af den 23 Mars 1807 ett ganska strängt affliktivt straff, nemi. dubbel kroppsplikt efter stöldens värde, ökadt med 8 par spö för man och tt par ris för qvinna, då allmänna lagen endast innehåller, att brottet skall ligga i tveböte, men derjemte stadgades det i åberopade Kongl. Förkl., att den brottslige, före kroppspliktens undergående, skulle stå att skämmas under 2:ne timmar i halsjern vid en påle. Denna sistnämnde bestraffning, som just utgör ett det verksammaste medel att afskräcka från dylika stölder, till följd af den offentliga vanära, > 10 H. 21 322 Den 12 Angust! e. m. hvarmed straffet är förknippad;, just denna bestraffning, säger jag, har LagUtsk. borttagit. Är ett sådant förfarande riktigt? Skammen är, på sätt jag flere gånger under denna lags diskuterande tagit mig friheten nämna, ett ganska verksamt medel att förekomma brott i allmänhet och i synnerhet, på sätt erfarenheten jemväl ådagalagt, sådana brott som de ifrågavande. Jag kan således icke finna annat än att det varit en falsk hjertnupenhet hos Utsk. att befria dén brottslige från all vanära, som föranledt Utsk. alt icke låta detta plus af bestraffningen qvarstå, på grund hvaraf jag äfven yrkar återremiss af Irsta mom. i denna §. Gr. Lagerbjelke: Det är en af Criminal-Justicens första grunder, att de (illgrepp, för hvilka egarne af det tillgripna icke kunna akta sig, böra såsom svårare anses, och derföre är det ganska rätt, att LagUtsk. belagt de i denna § uptagne stölder med strängare straff, än det som blifvit stadgadt för enkel stöld.
Såg du hvem det var som befriade dig?" "Ja, en ung och vacker karl efter hvad jag kunde se", inföll Minnchen under det en fin rodnad sprang upp på hennes kinder. "Ja, sådant se ni fruntimmer aldra först på", skämtade gamle Arnold. "Men då jag fått ögon att se med", inföll den unga flickan ännu mera brydd af farfadrens skämt, "så... så..." "Så ska' du väl använda dem, menar du", afbröt Arnold Mayer och hötte skälmaktigt med ett finger. "Nå deri har du rätt, mitt barn. Gud gifve blott", fortfor han allvarsamt, "att befriarne stannade qvar i trakten. Jag har hört besynnerliga saker medan du var borta." "Hvad då, farfar", utbrast Minnchen till hälften förskräckt. "Jo, gamle Kasper från Miltnitz var här och berättade att de påfviske varit synlige här i närheten." "Gud beskydde oss för dem", suckade den unga flickan och knäppte de små händerne öfver bröstet. "Ja, det må du väl säga. Det är vilddjur i menniskohamn. Kejsaren är också högeligen förtörnad på oss för vårt affall från den katolska religionen, och Kasper sade att han hört från Wien, att det är meningen att förgöra oss med eld och svärd, så framt vi ej ändra religion igen. Detta bud lär ha kommit i dagarne från Rom." För en stund smög sig den unga flickan darrande intill den gamle farfadren. Men efter en stund klarnade hennes anlete upp, och hennes röst blef säkrare då hon utbrast: "Ah, det är nog inte så farligt som Kasper sagt. Han har kanske lagt till något sjelf." "Gifve Gud att du spådde sannt", utbrast gamle Arnold under det en djup suck höjde hans bröst. Minnchen satt en stund tyst och funderade med det täcka hufvudet lutadt i handen, Slutligen upplyfte hon det med en viss häftighet och sade under det en blixt sköt fram ur hennes vackra ögon: "Vet du hvad jag tror, farfar?" "Nej, mitt barn. Säg ut. Du ser så förtröstansfullt på mig."
> Enär kanne-rymden i bränvins-redskap befinnes vara större, än den uppgifvits, men öfverskottet ej stiger öfver en femtondedel af den rymd, hvartill pannan är stämplad och anmäld, samt detta med skäl kan anses hafva tillkommit genom pannans nyttjande eller eldens verkan, vare redskapen ej fördenskull underkastad beslag, ulan betale blott innehafvaren för den uppgifna tiden den högre skatt, hvartill pannans större rymd föranleder. Redskapen skall, innan påföljande brännings-tid, genom innehafvarens försorg, å nyo mätas och stämplas, på sätt och vid det ansvar, sorn i i § utstakar. §. 18. Justerare, sorn beträdes med origlig stämpling, eller att hafva i slämplings-betyget hänfört hränvins-redskapen till lägre klass än vederbör, skall böta 33 R:dr 16 sk. Banco och mista tjensten, eller på längre eller kortare tid från utöfningen deraf skiljas, allt efter Domarens pröfning, huru Jiih. tilt R. St.
Utskottet icke anser lämpligt eller behöfligt att utleta sig, örn och huruvida den af Ulskottet föreslagna Bevillnings-Stadga må ega företräde framför Herr Friherre Nauckhojfs förslag, hvaraf Utskottet här ofvan meddelat en öfversigt, i synnerhet då Utskottets åtgärd att, med nödige förändringar, bibehålla nu gällande Bevillhings-Stadga, icke i hufvudsaklig måtto blifvit ogillad af någon annan, än bemälde Herr Friherre, har Utskottet likväl trott sig böra vördsamt förklara, det Utskottet icke tvekat alt lemna företrädet åt en Författning, hvars tillämplighet i de flesta delar blifvit vitsordad af nära 3o års erfarenhet. — De många och olikartade anmärkningar, som under tiden vid hvarje Riksdag blifvit framställde i ändamål alt vinna rättelse uti Bevillnings-Stadgans föreskrifter, bevisa, ytterligare nödvändigheten att icke utan verkligt behof tillvägabringa förändringar, som mera afse formen, än sjelfva beskaltnings-grunderne, emi>- det med säkerhet torde kunna antagas, att äfven sådane förändringar skolu i sin tour påkalla nya och mångåriga jemkningar och förklaringar. I sammanhang med de af Utskottet föreslagne förändringar, har Utskottet jemväl sökt att mera ändamålsenligt ordna och uppställa föreskrifterne, än som uti hittills gällande Bevillnings-förordningar skett, så att, vid en närmare granskning af förslaget, de ifrågasatte öfverskrifterna vid hvarje §. skola finnas alldeles obehöflige och endast ledande Lili en ökad vidlyftighet, som i möjligaste måtto bör undvikas. Till vederläggning af den anmärkning, att Rikets Ständer icke skulle ega att, jemte bestämmandet af beviilnings-grunderna, meddela föreskrifter, i afseende på verkställigheten, kunde det visserligen synas tillräckligt att endast åberopa praxis vid alla föregående Bevillnings-förordningars utfärdande, - men Utskottet anser likväl frågans vigt påkalla en närmare granskning. Med ordalydelsen i 70 §.
Ridderskapet och Adelti, Högvördiga Prest-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet vidtagne Beslut, att hvart och et t Riksens Höglofl. Ständers Utskott skulle anmodas, att undersöka huruvida, öfver de från dem afgifna Betänkanden, olika Beslut blifvit af de Respectiva RiksStånden fattade, samt i det fall, att någon jemkning vore möjlig och af nöden, ellef målet till Nämnd måste hanskjutas, sådant till vederbörlig åtgärd hos Riksens Höglofl. Ständer skyndsamt anmäla; hafva Bag* samt Allmänna Besvärsoch Qeconomie-Utskotten företagit sig en så beskaflad undersökniag i afseende å de Betänkanden, sorn af Utskotten, efter gemensam behandling af de till dem remitterade Memorial, blifvit aflemnade. Sammansatta Utskotten få alltså vördsamt vid handen gifva, att, efter hvad Utskotten trott stg finna, någondera af omförmäldta åtgärder icke kunde aga rum viii något annat af förenätnnda Betänkanden, hvaröfver Respective RiksStånden stannat i skiljaktiga beslut, än det, hvilket Ut* skottet den 16 sistlidne Juni sflemnat, angående en fri Victualie-handel. Detta Betänkande, hvarigenom Utskotten tillstyrkt, ibland annat, att berörde handel måtte få utöfvas af en hvar på landet bosatt, som, utan att bero af andra, äger lagligt skydd och försvar, äfvensom af dem i bland - ao Den i Augusti bland Slädarnas invånare, hvilka med behörigt tillstånd idka handel, hafva Högloft.
Prop. N:o 1, om Statsverket 1859. 17 Miij:Is Befallningshafvande i Norrbottens och Stora Kopparbergs län, Öfver-Direktören likväl funne sig böra tillstyrka en likadan förhöjning i resepenningarne för styresmännen inom dessa begge län, emedan, under nästa statsreglerings-period, så väl afvittringsarbelet i det förra som storskiftesgöromålen i det sednare länet komme att hufvudsakligen omfatta socknar, som äro långt från läne-residensen belägne; — att då den föreslagna förhöjningen i de Landtmätares aflöning, som ii ro stationerade i de begge nordligaste länen, vore påkallad deraf alt deras tjenstgöring blefve svårare och, i anseende till anskaffande samt transporterande af proviant m. in. kostsammare i den mån de måste ega rum i aflägse liggande och föga befolkade bygder, samt de icke, såsom Landtmätarne i Kopparbergs län, kunde förtjena något genom öfverarbelen, OfverDirektören ansåge sig böra föreslå, att Landtmätarnes inom Norroch Westerbottens län arfvode» mätte ökas med 150 R:dr årligen; — alt Öfver-Direktören icke bade något att erinra vid Kongl. Maj: Is Befallningshafvandes i IVester-Norr lands län förslag; att Öfver-Direktören, som, med hänsigt till hvad Kongl. Maj:t redan och sednast genom Nådigt Bref af den 8 April innevarande år yttrat angående det å Jemtlands Hins afvittrings—stal uppförda arfvode till dervarande Landskamrerare för afvittrings-ärendenas föredragning, anloge det berörde arfvode komme att, åtminstone från början af nästa slatsregleringsperiod, upphöra, ansåge den af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i sistnämnda län föreslagna förhöjningen med 100 R:dr i Afvitlrings-landlmätarens resepenningar vara billig och af behofvet påkallad ; — att Öfver-Direktören instämde uti Landshöfdinge-Embelets i Stora Kopparbergs län förslag om 2,000 l\:drs förhöjning i Storskiftesanslagel för aflönande af ytterligare en äldre Landtmätare; •— -— varande, i öfverensstämmelse med hvad sålunda blifvit af Öfver-Direktören yttradt och tillstyrkt, samt med tillämpning i öfrigt af grunderne för den nu gällande staten för Storskiftesoch Afvittrings-verken, sådan denna blifvit bestämd genom Kongl. Brefvet den 11 Juni 1858, fullständigt förslag till ny stat för dessa verk utaf Öfver-Direktören upprättadt, uti hvilket förslag årliga anslagsbehofven för de särskilda länen blifvit på följande sätt beräknade, nemligen : för Stora Kopparbergs län till R:dr 39,900 „
Maj:t äskade anslag till understöd åt Officerare, anställda i utländsk krigstjenst; JVs 149, af densamme, angående pension åt framlidne Majoren Pontus Lagerbergs enka, Charlotta Lagerberg, född Lilliehöök; JVs 132, af Herr Cederschiöld, Fredrik August, angående afskrifning af ett Apothekare-societeten beviljad t amorteringslån emot öfverlåtelse till Slaten af den för farmaceutiska institutet afsedda byggnad, och samma instituts upptagande bland Statens läroverk rn. m., tillika med ett i anledning deraf afgifvet yttrande; .>3 133, af densamme, angående förhöjning af anslaget (ill barnmorskeundervisningen m. m.; JVs 134, Prot.-Utdrag den 29 November 1862. 73 JVS 184, af Herr Cederschiöld, Fredrik August, angående inköp af Medicine Doktor N. P■ Hambergs samlingar af naturoch konstprodukter; JVS 186, af densamme, angående förhöjning af Regements-läkaren C. A. Opphoffs pension, jemte ett i anledning deraf afgifvet yttrande; JVS 137, af Herr von Knorring, Oscar, angående anslag till kanalisering af Luleå eif; JVS 188, af densamme, angående pension åt framlidne Majoren C. A. Fahl stedts enka, Sofia Euphrosyne Fahlstedt; JVS 160, af Friherre von Duben, Gustaf, angående anslag till Serafimer-lasarettel för nödiga byggnadsarbetens verkställande; JVS 166, af Herr Wrem, Jonas, angående anslag till en väganläggning emellan Töreboda och Mariestad; JVS 170, af Herr Wolffelt, Mauritz Constantin, angående anslag till
St. i anderd, skrifvelse att fråga upstått derom, att, samtelige Depart:schcferne, pä lika sätt, som för en af dem då egde rum, måtte jemte lönerne tillika erhålla boställen, hvarvid 2:ne olika alternativa förslag förekommit, det ena, att uplåta dessa boställen i sammanhang med Expeditionen, d. v. s. att hvarje Deparl:s-chefs kulle hafva sin bostad i det hus der dess Expedition vore förlagd, och det andra alt samtlige Expedilionerne skulle i ett och samma hus sammanföras och Depart:s-cheferne följaktligen erhålla boställen afskiljda ifrån sine Expeditioner; och begärde Ständerne alt Konungen täcktes under tiden till nästa riksdag låta utreda denna fråga och sedermera derom lill dem göra nådig framställning. Korrt efter det denna Ständernes skrifvelse afgick uplät Konungen två lediga lokaler åt cheferne för Landtoch Sjöförsvars-depart:n, utan att någon erinran derom å R. St:s sida gjordes. Någon ytterligare åtgärd kunde i denna fråga icke vidtagas förrän 1848, då dels i följd af det beslut R. St. fattade rörande anslag af ny lokal för myntverket och det dertill förut begagnade husets uplåtande till lokaler för de särskilda Statsexpeditionerne, dels ock genom en annan händelse, tre serskilda lokaler blefvo ledige, hvilka ansågos för nyss omförmälde behof vara tjenlige. Dä R. St:s skrifvelse af 1840 temligen tydligt utmärker Ständcrnes afsigt, att samtlige Depart:s-chefer skulle erhålla samma förmån af boställs-rum, som redan vid det tillfälle då regleringen pågick, var Utrikes Statsministern förunnad, och den begärde utredningen egentligen blott afsåg sättet för verkställighet deraf samt, då på sätt jag nyss nämnde, tvenne andra Depart:s-chefer sedermera opåtalt kommit af en sådan fördel i åtnjutande, så kunde väl med skäl antagas, att ett dylikt användande af förutnämnde, dåmera ledigblefna lägenheter skulle vara med R. St:s egen önskan instämmande.
Delta behof förmenas vara störsl för jordbrukarne, och då man likväl för dem vägrat nedsättning och jemning af skalterne, skulle en sådan förmon icke utan orättvisa kunna åt bruksrörelsen meddelas; 3:o att skatten icke bör, på sätt Utskotten föreslagit, beräknas i iron af tillverkningen, utan, i enlighet med Bergs-Collegii förslag, bestämmas till visst belopp å hvarje härd , derigenom härdens egare skulle i sjelfva beskattuingssättet finna en uppmuntran att drifva sin bruksrörelse på bästa möjliga sätt, emedan skatten blifver mindre kännbar, i samma nion en större til 1 ve 1 klling åstadkommes; 4:o att, då de under senaste åren beviljade Bruken, enligt 1838 års Författning, äro underkastade en beskattning af endast 1 1/2 procent af Bilt. till R. St. Brot. 1840 och 1844 Sami. 2 Afd. 38:de Haft. 1 2 Statssamt Allni. Besv.- och Ekon.-Ulskottens Utlåtande, iV.-o 184. tillverkningen, de äldre Bruken, som skatta 2 procent, äro derigenom förnärmade; hvarå Utskotten förmenas icke hafva fästat behörig uppmärksamhet; 5:o alt den skattefrihet, som under frälserätt ålnjutes, borde upphöra och såsom ersättning derföre medgifvas full skattefrihet under vissa år, för de Bruk, med hvilka frälserätt är förenad; 6:0 att samma beskattning, som bestämmes för stångjerns-smide, äfven bör gälla för ämnes-smide; 7:0 att den af Utskotten föreslagna conlrollen, genom Bruks-böckernes uppvisande och deras fästande med ed, skall vara olämplig och leda till ett våldsamt inträngande i bruksegarnes enskilda förhållanden.
Protocollsutdraget blott vara en afskrifning ur den citerade §:n, och således uttrycka en omening; ett sådant handlingssätt hos den ena Statsmagten innebär en fullkomlig missaktning för den andras rätt, eller Ständernes vid sista Riksdag i ämnet fattade beslut. Jag instämmer med Friherre Anckarswärd, och anhåller om återremiss af Utskottets förevarande Berättelse. Friherre Palmstjerna: I anledning af Grefve Horns sista yttrande får jag erinra, att 1823 års Ständers, om jag minnes rätt, Den 4 Maji e. m. 93 i November månad, fattade beslut, angående iakttagande af vissa vilkor vid Creditivets lyftning, icke föranledde till någon påföljd, enär detsamma i Riksdagsbeslutets i3 §. rättades i enlighet med Kongl. Maj:ts, den 4 December samma år aflåtne Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, hvarigenom andra föreskrifter för Creditivets anordnande, än de, som finnas i 63 §. RegeringsFormen, icke blifva gällande. Då denna §. blott föreskrifver, alt bela StatsRådets tankar skola vara inhemtade, kan jag icke finna, att Fullmägtige i RiksgäldsContöret behöfva veta mera, än att så skedt, och ingalunda deraf äro berättigade att få fullständigt veta, huru StatsRådet sig yttrat. Enär dertill lägges, att uti det Fullmägtige meddeldte Protocollsutdrag står, det Kongl. Maj:tj pä StatsRådets enhälliga tillstyrkande, beslutat &c.; så kan jag icke finna annat, än att Fullmägtige fått all den underrättelse, hvartill de varit berättigade, och att följaktligen någon anmärkning emot deras förfarande i detta afseende icke bör ega rum. Herr Rosenblad: Jag skall icke ingå i någon undersökning, om en §. af Riksdagsbeslutet bör ega förbindande kraft eller ej, utan endast uppehålla mig vid det bufvudsakliga ämnet, om Fullmägtige i RiksgäldsContoret så uppfyllt sina skyldigheter, att dem må kunna lemnäs decharge för deras förvaltning under de sednast 1'ramlupne 94 Den 4 Maji e. ra. 5 åren.
Men i fonden af rummet, mellan de tvenne djupa, med små blyade rutor försedda fönstren, der satt, ensam och allena, Stamfrun, – en högväxt, mörklagd, bister fru, hvars alla drag voro allvarliga, barska och nästan hotande, ehuru sköna och regelbundna, vid ett nogare skärskådande. När de andra porträtterne blott voro mindre bröststycken, så var detta deremot ett stort, nästan kolossalt knästycke, och den höga Frun, som under katolska tiden slutat sina dagar som abedissa i ett kloster, satt der så stel och inklämd i den tätt åtsittande svarta drägten, med det hemska hvita doket om hufvudet och med den ena handen, i hvilken hon höll ett krusifix, stödd mot en svart geridon, på hvilken en bibel, en dödskalle och ett radband lågo sämjeligt bredvid hvarandra. Den andra handen hängde vårdslöst ned efter sidan, och nådde nästan intill undra delen af ramen, hvilken var betydligt mörkare och murknare än alla de öfriga. Porträttet var måladt på ett tjockt trädstycke, eller ock duken klistrad på ett sådant – man kan ej bestämdt säga hvilket, – men det var blytungt, det kunde man se, och visste det dessutom. Stamfaderns konterfej, alldeles i samma format och dimensioner, satt i fordna dagar på hennes högra sida, men hade vid en eldsvåda på sjuttonhundrafyrti-talet gått förloradt, så att nu intog den bistra, stolta Frun allena denna hedersplats i sjelfva högsätet. Fader och moder hade aldrig underlåtit att, när de införde Adelgunda i familje-salen, föra henne än till en, än till en annan af de på sidoväggarne sittande fruar och fröknar, sägande: »tänk om du kunde blifva så dygderik som denna din döda anförvandt, så mångkunnig som denna, så skön som denna, och så lydig och undergifven sina föräldrar som denna!» Adelgunda betraktade dem noga, och för hvar en sådan anblick växte hågen att blifva som dessa. Men den höga Stamfruns bild väckte alltid hos den lilla flickan en viss grad af skräck och fasa.
Farhågorne vid 1812 års riksdag för den oro, som igenom tidningspressen skulle kunna spridas vid analyserandet af de följder till inskränkning af Svenska folkets frihet, som de förändrade bevillningsgrunderne komme att medföra, beredde bland annat den grundlagsvidriga förändringen i tryckfrihetslagen, hvarigenom Konungen tillerkändes rättighet, att indraga tidningar och periodiska skrifter. Vid påföljande riksdagar 1815 och 1818 yrkades fåfängt återgång till 1809 års lagsliftningsgrunder i dessa ämnen och Svenska folkets genom dem fastställda näringsfrihet. Ekonomiska författningar i diverse ämnen, bränvinsbränning ldand annat, medförde vid hvarje af de påföljande riksdagarne vidlyftiga öfverlägga!agar, men spår till system och öfverensstämmelse med grundlagsslifningens afsigter blefvo intet synliga. Jag väckte då vid 1823 års riksdag fråga om fastställande af grunder för det statshushållningssyslem, som borde följas. R. St., under erkännande af frågans nytta, hänskölo utarbetningen från sig till Styrelsen, enl. deras tind. skrifvelse af d. 12 Juli 1823 N:o 26. Vid 1828 års riksdag väckte jag ånyo denna fråga, uppgifvande de grunder för statshushållningen, som enl. min öfvertygelse borde följas. Denna motion igenfinnes i R. o. Ad:s prot. för d. 12 December 1828, men då i dessa grunder för Statshushållningen fångvården icke linnes upptagen, hvartill anledn:n var, alt den organiserade fängstyrelsen då endast var några år gammal, så att man intet kunnat erfara de följder denna organisation sedan medfört, skall jag nu fylla denna lucka genom följande betänk, öfver Sveriges fångvård och behof af förändring deruti. Kostnaden för fångars vård och underhåll var intill och med år 1815 mindre betydlig. Fångforslingen befordrades då äfven af dertill anslagne hemman, som till följd deraf voro befriade från annan skjutsning, jemte rotering.
Genom omröstning i Förstärkt K. U. den 5 Febr. 1858 antaget att hvila. (17). 21. angående verkställda omröstningar i förstärkt Konstitutionsutskott (öfver förslaget om Riks-styrelsens fö- rande i vissa fall, m. m). U:s förslag antogs att hvila. Se under JYl 22. (2). Memorialets Memorialets behandling hos Anmärkningar. Datum. Ridd. och Adeln. Prés testandet. Borgare ståndet. Bonde ståndet. 22. 23 24. 25. angående underdånig anmälanhos Kongl. Maj:t af det såsom hvilande till nästa Riksdag antagna Grundlagsändrings-förslag rörande It iks-styrelsens förande i vissa fall m. m med anledning af Riks-Stånd:s beslut rörande det af K.-U. uti Mern. M 13 framställda försl. t. andr. i 12 § R. F., ang. Stats-Rådets hörande öfver af handl, och förbundm. främm. Makter med anledning af Ri,ks-Stånd:s beslut rörande det af K.-U. i Mern. JV2 14- föreslagna tillägg till 12 § R. F., att Kon. icke må utan R.St:rs samtycke blifva Regerande Furste af utländsk stat. med ani. af RiksStåndens beslut rör det af Konst-Utsk. i Mern. JVi 15 framställda förslag t. andr. i 72 § R. 3 Juli 1857 godkiindes och remmitter:s till Exp.-Utsk. 19 Aug. 1857 gemensamma tauken vidblefs 15 Aug. 1857 den gemensamma tanken frånträddes o. Konst.-Utskls förslag antogs att hvila. 11 Juli 1857 bifölls. Rikets Ständers lind. skrifvelse den 22 Juli 1857. Jemför Mern. Se vidare under Mern. Jemför Mern. Se vidare under Mern. Se vidare under Mern. Förteckn, öfv. Konstit.-Utsk:s Memor. 1856—1858.
Tiden har likväl tvungit äfven vårt Presterskap att göra vissa afvikelser från de symboliska böckerna, sådana dessa finnas i Upsala mötes beslut. Vi hafva derföre för närv:de en dubbel lära, en mera uplyst i vår kathekes och en annan i de symboliska böckerna. Men om någon på grund af de lärdomar han erhåller i kathekesen vågar tvifla på de symboliska böckernas innehåll, så kan han enl. gällande lag dragas inför domstol och landsförvisas. Sådana inconseqvenser böra afhjelpas genom ett kyrkomöte, hvilket likväl måste sammansättas på annat sätt än det här föreslagna, der presterna skulle komma att bilda en väl disciplinerad falang. Man har uttryckt sitt missnöje öfver att en ledamot begagnat ordet »Prestvälde». Men hvad är det annat än prestvälde och katholicism, när man till och med föreslår, att den som vågar afvika från någon af de fastställda dogmerna, skall sättas i ett års fängelse eller landsförvisas. Det är prestvälde, när man till blygd för vårt tidehvarf och vårt land, till höga böter eller vatten och blöd dömer dem, hvilka våga att med afs:de på Nattvardens utdelning hafva en olika tanka med presterna, och åberopa Luthers vittnesbörd eller Frälsarens eget och apostlarnes sätt att utdela Nattvarden. Jag säger detta öppet, men hvarken Presterskapet eller någon annan eger rätt att deröfver taga humör; ty det är icke yttradt mot enskilde personer ehuru jag anser för en evig skam för en protestantisk prest att vilja försvara ett sådant tyranni; utan det är emot en institution hvilken Svenska Folket eger rätt att få ändrad. Det är på dessa skäl som jag afstyrker Utsk:s Förslag, och då det, med afs:de på LagUtsk:s närv:de sammansättning af prester, icke är troligt att vi kunna erhålla ett bättre förslag, medgifvande kyrkomötet både petitionsoch motions-rätt, så får jag för ruin del yrka rent afslag å Betänk. Hr Carlheim Gyllenskjöld, Henrik Adolf Oscar: