Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Län, af hvilka den förre, med anledning deraf, att importen under de sednare åren vida öfverstigit landets export, hvilket förhållande vållat penningebrist samt fattigdom och nöd, yrkat vidtagande af nödige mått och steg till det ondas botande och i sådant afseende föreslagit, att dels förbud dels till nedannämnde belopp förhöjda tullafgifter måtte stadgas för införsel af följande artiklar, nemligen: Agat, oarbetad och arbetad, förbud, eller ock 5o procent. Alun, Romersk och andra slag, 5o procent. Askar och dosor af sammansatta eller, såsom arbetade, ej specificerade ämnen, förbud. Band, sammets-, förbud, eller ^5 procent; andra slag, nemligen Siden-, Halfsidensamt Bomulls-, Ylleoch linne-, likaledes helst förbud, men eljest 66? procent. 6 Bevillnings-Ulskottets Betänkande, N.o 12. Ben, Elfenben, oarbetadt 25 procent och arbetadt, förbud. Bilder, gjutne, huggne eller formade, som utgöra konslnärsarbeten, io procent; andra slag, 66? procent. Bildthuggeri-arbeten af träd och architectoniska arbeten, förbud. Bleckslagare-arbeten, ej specificerade: olackerade och lackerade, förbud eller ock minst 5o procent. Blommor, artificiella och delar deraf, förbud. Blår, Lini5 R:dr per Skepp. Borstar, förbud. Broderade arbeten: af guld och silfver äkta och oäkta samt andra slag, 75 procent. Brännvin och sprit af alla slag, förbud, eller ock 66? procent, eller i R:dr 16 sk. kannan för Holländsk Genio vre och för arrack af till och med 12 graders styrka samt 7Ö procent å gällande tullvärden för öfrige nu till införsel tillåtne slag. Gafle, 4 sk* Per ti, brändt och alla till cafle-surrogat användbara brända växter, 8 sk. ti. Confiturer, förbud. Gobolt-, malm och metall, 5o procent, eller 1 R:dr 24 sk. ti för det förra och 8 R:dr ti för det sednare slaget.
Jemlikt Kongl. Majrts utslag den 9 November 1836 eger pedagogen häraf uppbära hälften, hvilken jemte arrendet af den boställsjord, hvarmed staden försett pedagogen, äfvensom 17 R:dr 24 öre i djeknepenninge-ersättning, utgjort dennes hela lön. Boställsjorden, hvilken är å stadens mark upplåten, består af 8 tunne27 kappland åker, 12 tunneland äng och 4 tunneland beteshage, samt har sednast varit utarrencjerad för 18 tunnor spanmål, hälften råg och hälften korn. Skolan, som tillförene varit besökt af 60 till 70 lärjungar, stod likväl från slutet al höstterminen 1855 till våren 1858 alldeles öde, men har under sednast förflutna vårtermin lemnat undervisning åt 32 lärjungar. Uland läroämnen för nämnde termin, från hvilken tid skolan anses hafva ånyo trädt i verksamhet, upptagas, utom de vanliga till folkskolan hörande, jemväl mathematik, franska och latinska språken samt modersmålets grammatik. Undervisningen bestrides, enligt Kongl. Brefvet den 12 November 1858, af tvänne lärare. Det af sten byggda skolhuset är välbehållet och består af tvänne våningar, samt underhålles af staden med bidrag af halfva Hagby-räntan. Nedre våningen innehåller lärosalar och den öfre boningsrum för Rektor. Staden åtager sig att, i 12 Kongl. Maj:Is Nåd. Skrifvelse N:o 61. händelse pedagogien blir till elementar-läroverk förvandlad, fortfarande bekosta såväl skolhuset som upplåta boställe åt Rektor. Enköpings folkmängd uppgick år 1857 till 1,474 personer, och det närma ste derifrån belägna elementar-läroverk finnes i Upsala på ett afstånd af 43/smil. 3:o Pedagogien i Östhammar. Undervisningen i denna läroanstalt har egt samma omfång, som i en vanlig folkskola, och antalet lärjungar har under hvardera af näst förflutna läseårs båda terminer uppgått tiii 86.
Till fiiljd nf att froken Qisbcrgs strangt a~llitadt till tagits i beslug sf aiiilrcz uppgifter, uteslots tjrvarr detta f6redi-ag. Talures.tolcli intogs ctiirfor nu af frolren H (omn dnde) .s.so~r, som wed myclret lif och friskhet i ett liort nnforande ntvecklndc); l&lt;vii~noltlnl~be~~s idl::;,: ':) hvarph Dju~.slryddsfijreui~~gells representant, fril Elna Tenow, behandlido &amp; innet: &gt;) En insats i kidturutvecklingtn s. Fru T e n o w e~ninenta formiga som forelaserdm ach ka~ida formella talang fornekade sig ej helier 11 %-, och det var med mycken varine och inuerligllet so111 l~vinnans, plikter mct d j in c ~ r f~~: nnhi; llos, p i miinuisl; ans, siir~kilc~t samnla gang det piivjsacles, hur.usom (let satt I ~ v a i p l tljnrcn, i all synuerl~ct busdjurea, behandlades vol e eu gradmatarc 113 ett folks moraliska nivi. De foredrag, vi bar i allra storsta korthet berort, iigde alla rum under formiddagstimmnrna. Andra motesciagen fortsattes fiirhandlingarna afven pi % eftermiddagen, h d k e t nat~~rligtvis hado till foljd att fylla salen med ett annu talrikare auditorium. Froken A I Smzdst.r.onz, ~ hrilken i det utsatta foredraget skulle utveckla arnnGt: wunder hvilka fijrutsiittningar Iran kvinnororelsen blifva af verklig betydelse f6r kultur och framltskridande?
Styrelsen hade då, såsom den för densamma utfärdade nådiga Instruktion utvisar, endast öfverinseendet och ledningen i allmänhet af fångvåiden i Riket, besörjandet af den del af förvaltningen vid Fäslningsfängelserna, som rörde fångbeklädnaden, sängkläderna, ved och lysningsämnen, samt vissa delar af byggnadsunderhållet, tillika med speciella tillsynen i allo, jemte förvaltningen af allmänna Arbetsoch Korrek tionsinrät Ininga i ne i Riket, dit Malmö Fäslningsfängelse räknades. Alla öfriga utgifter disponerades af Befälhafvande Amiralen i Carlskrona, af Kongl. Krigs-Kollegium, af Kommendanterna å Fästningarne, af Öfver-Ståthåilare-Embetet i Stockholm och Konungens Befallningshafvande i alla Länen samt redovisades i Kongl. Krigs-Kollegii eller Flottans Hufvudböcker och i Länens Särskilda Räkenskaper öfver extra utgiftsmed len. Om ett generelt förslag då kunnat afgifvas, var sådant möjligt endast för Kongl. Stats-Kontoret, hvarifrån medlen utanordnades. Numera kan sådant låta sig göra, sedan Kongl. Maj:t, med anledning af Styrelsens derom gjorda underdåniga framställning och Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 16 December 1840, i nåder förordnat, den a3 November i84r, att redovisningen för behöfliga medel till fångars vård och underhåll skola till Fångvårds-Styrelsen ingå och i dess Hufvudbok inflyta. Vidkommande åter beskyllningen, att Styrelsen ej, sorn vederbort, iakttagit besparingar, så hafva Revisorerne ej uppgifvit hvilka de besparingar äro, som af dem åsyftas och Styrelsen skall hafva åsidosatt; den lemnäs alltså i det värde den■-'möjligtvis kan förtjena. Upplysningsvis må emellertid anföras, att fångvårdsutgiftema i många år varit, äfvensom fångantalet, i ett beständigt stigande.
Ja, blandade med Nej. Grefve Spens; Denna fråga är af så stor vigt, alt jag icke kan.afslå från votering. Utskottens redaction, i den form Utlåtandet innehåller, är redan af Ridderskapet och Adeln afslagen, och det är på denna grund jag anhåller, att den af mig föreslagne redaction, hvilken torde uttrycka den mening, som är närmast Utskottens, må bli Ja-proposition. Den innefattar nemligen endast borttagande af orden utan att bereda 124 Den 27 Augusti f. m. någons skada och förlust; men bibehållande af orden de med skiftet förenade kostnader och delägarnes förmåga att dem bestrida. Contra-propositionen torde af motsidan uppgöras. Friherre Wrangel: Sedan votering blifvit begärd, profiterar jag af tillfället, att föreslå contra-proposition, hvilken jag önskar måtte blifva på bibehållande af i8o3 års Författning. Hans Excellence Herr Gref ven och LandtMarskalken erinrade, att då Utskottens förslag syntes böra blifva Ja-proposition, och flera meningar voro om Contra-propositionens lydelse, torde Ridderskapet och Adeln först böra bestämma innehållet af Contra-propositionen. Grefve Spens: Om jag ej orätt fattade Ridderskapets och Adelns svar på Herr Grefvens och LandtMarskalkens näst före den sista meddeldte proposition, hördes ej något yttrande till bifall å Utskottens förslag. Den votering, som af mig begärdes, var i anledning af Herr Grefvens och LandtMarskalkens sista proposition å den af Herr Danckwardt gjorde framställning. Jag anhåller alltså, att mitt förslag må blifva Ja-proposition, då Herr Hjertås torde kunna blifva Contra-proposition. Friherre Sprengtporten: Jag hemställer, om det icke skulle låta sig göra, att få pro - 1 Den 27 Augusti f. m. 125 position till bifall å Herr Hjertås förslag. Svaret torde blifva så enhälligt, att ingen begärde votering. Friherre Anckarswärd:
Uppå härefter af Hr Gr. o. Landtm, framstäld propos. beslöts, att de öfrige EiksSt:n, skulle genom utdrag af prot. underrättas derom, att E. o. Ad. med särdeles nöje skulle se MedSt:ns ledamöter, så ofta de dertill hafva tillfälle, besöka den för E. o. Ad. i Operahuset inrättade klubb. Gr. Puke, Folke Magnus, inlemnade och anhöll om upläsning af en till Eiddarh.-Direkt. ingifven sålydande skrifvelse: »Eedan vid första anteckningens första uprop å Eiddarhuset innev:de Eiksdag, uttogs Eiddarhuspollett af hufvudmannen för adliga ätten M 100 Uggla, samt innehades af honom till en half timma före första Plenum å Eiddarhuset, d. 20 i denna månad, då densamma återlemnades till Eiddarb.Direkt. Underrättad härom, ämnade jag, i egenskap af ättemän, begagna mig af den af Eiddarh. Ordn. medgifna rättigheten att, efter hufvudmannens afgång, erhålla Eiddarhuspollett, oell anmälde mig fördenskull vid samma tillfälle som poletten återlemnades, ehuru några minuter sednare, hos Eiddarh.Direkt. med anhållan om pollett, men erhöll då det svar, att sådant icke kunde beviljas, emedan hufvudmannen genom utställd fullmakt öfverlåtit rättigheten att representera ätten åt Hr Cederschiöld E. Th., och hvilken just vid mitt inträdande i Eiddarh. Direkt: ns sessionsrum hade uttagit pollett, den der, enl. Hr Ordfldens utsago, icke vid tillfället kunde från honom återtagas.
Jag erkänner fullkomligt, att detta ämne är af grannlaga beskaffenhet, och att det är svårt att deruti fatta ett rigtigt beslut. Författningens otydlighet bevises bäst genom den olika tydning densamma varit underkastad, och genom den proposition, som Kongl. Maj.t till Riksens^ Ständer i detta ämne aflåtit. Då Kongl. Majrt år 1815, i anledning af inkomne underdåniga besvär från Örebro Län öfver denna afgifts utgörande, i Nåder förklarade, att uppbörden deraf i det* ta Län borde verkställas lika som på andra Orter, var det må hända i synnerhet de betydliga svårigheter, sorn skulle möta vid återbäringen, i händelse de personer, som redan i äng 32 Den 2 Maji, f, m, tira Län hade erlagt denna afgift, skulle anses berättigade att densamma återfå , som fästade Kongl. Maj:ts uppmärksamhet, tillika med den omständigheten, att i lall eftergift hade ägt rum för de p rsoner, som icke hade betalt, skulle derigenom en brist uppkomma i StatsCassan, til! hvars betäckande någon tillgång icke fun» nes Men sedan svårigheterne vid verkställigheten af Kongl. Majtts berörde beslut blifvit ännu känbarare och man tillika icke kunde undgå att finna, huru tryckande det skulle blifva för de fattigare FolkClasserne, att sedan de åsamkat sig flere års obetalte Brännvinsafgifter, på en gång utgifva de samma; så beslöt Kongl. Maj:t, vid förnyad underdånig anmälan härom, att låta tills vidare inställa all verkställighet utaf Uppbörden, samt att till Riksens Ständer göra hemställan om afskrifning för de Län , som berörde afgift icke betalt. Då man påminner sig, att BevilltiingsFörordningen ensamt uppgöres af Riksens Ständer, utan att Kongl. Maj t äger att densamma granska eller dermed taga vidare befattning, än blott låta Förordningen kungöra, samt att berörde Författning är till sina allmänna grunder blott berättelsevis uti Riksdagsbeslutet anförd, men att deremot jSio års Förordning angående Brännvinsbränningen och afgiften derföre är enlig med Riksens Ständers till Kongl.
Det faller inom naturens lagar, att hon till sist fick honom dit hon ville; men när väl så skett, grät hon en hel natt, »därför att hon säkert kände, att hon aldrig hade kunnat lämna Sten»! Sådant är kvinnologik, du, att tränga till kärnan av kärnan på en gång. Prästen, vars bästa läsbarn Sten varit, hade lämnat den blivande lärde litet pengar att börja med och skrivit om honom till bekant folk i staden. Skilsmässan var inne Hela den sista natten sutto de båda barnen på krönet och höllo varandra i hand. Karin hade en svår pers med tårarna, men eljest var hennes sorg full av hopp; dens sorg, som känner sig ha rot i sig själv. Värre var det med Sten. — Han kände sig uppryckt, han! Tala kommo de sig inte stort för med. Men så började Karin att skratta, riktigt våldsamt, och sa’, att Sten just var en getabock! Han höll ju rent av på att puffa henne nedför berget! Sedan skrattade och pratade hon honom till gott mod igen — på äkta kärlekssätt sparande tårarna åt sig själv. Det sista Sten såg av hemmet var krönet, där Karin stod och vinkade med sin vita huvudduk, medan solen bakom henne tände sin brandgula båge. Det minnet blev som en uppenbarelse. De gamla där nere i stugan i fattigfärg hade varken sagt ja-ord eller nej-ord till lärdomsplanerna. Modern hade bara suckat tungt ibland under den sista veckan och gamla Pär huggit ved, så spånen yrt högre än vanligt. Det var allt. Men nu, när gossen stod färdig att bryta upp, förklarade båda två, att de tänkte följa en bit på väg, »om det inte olikade honom». Inte »olikade» det Sten, att de följde — han märkte det knappast så nere i sorg som han var. Gång på gång vände han sig om för att se det sista av rika Hans hus och gick, som om han haft bojor kring fötterna. Han inte ens hörde, att Pär, för att muntra avskedet, bjöd till att prata — mest om honom, prästen, som varit så otroligt slarvig med pengar». Att gossen fått pengar för rakt ingenting, hade fastnat i Pärs hjärna som ett undrens under; tröst hade det också skänkt honom, »ty var lärdomen så inbringsam, så —» Det är tungt skaka av tårar, som inte veta var de ska’ finna utbrott?
Raab yttrat till försvar för §:n, får jag erinra derom, ^tt, enl, nu gällande Förfaltn., eger K:s Befh:de att utdela krogrättigheter, på landet, samt bestämma, under hvilken tid på året sådant bör ega rum, allt under förutsättning, att den, som rättigheten erhållit, skall utskylderna erlägga från den dag, då han på grund af K:s Befh:des kraftegande beslut eger att börja sin rörelse. Har nu så kunnat ske hittills utan olägenheter i afseende å ulskylderne, kan jag icke inse, hvarföre det icke hädanefter äfven kan så förfara, utan att olägenheter upstå. Vidare veta vi, att den, som, enl. nu gällande Författn., hvilken med detta år kommer alt uphöra, vid mantalsskrifningen icke anmält sig till rättigheten att bränna bränvin, likväl erhållit tillåtelse, att efter denna tid hos K:s Befh:de anmäla sig dertill, samt sådan rättighet bekommit, på det vilkor, att han betalar den i Författnm stadgade bränvinsbrännings-afgift från och med den dag, då den honom meddelade tiilstånds-resolution tillåter honom att bränna. Jag har heller icke hört, att detta stadgande medfört någon olägenhet. Om således vederbörande myndigheter tillåtas alt bestämma, hvilken tid på året, som helst, bränningsrättigheten skall taga sin början, utesluter det icke möjligheten och lämpligheten af att debitera utskylderna per kalender-år, hvarigenom de komma att upbäras på enahanda sätt, som öfrige kronoutskylder. Jag förblifver vid den. åsigt, att inga olägenheter hädanefter mer än hittills komma att upstå, äfvensom att den af R. o. Ad. antagna redaktionen af 13:de §:n icke är af beskaffenhet att i någon mån lägga hinder i vägen för det beslut jag, och flere med mig, tillstyrkt. Den 8 Augusti. 99 Hr von Hartmansdorff: Jag vill blott anhålla, att Frih. Raab icke måtte längre försvara denna §; ty, efter all anledning, hafva våra motståndare redan under hand upgjort huru denna och efterföljande §§ skola afgöras.
Hvarje gång det olyckliga namnet skulle öfver hans läppar fastnade det der. Slutligen gjorde han en förtvinad ansträngning och framstötte med ett ljud, som mera liknade en oxes bölande läte än en mensklig röst: "Jo folket säger, att du tycker om pap... pap... papisten", skrek han till med tonvigt på de två sista stafvelserna. Den stackars pojkens löjliga och på samma gång förskräckta uppträdande hade inverkat så mycket på Annchen, att hon nära nog gifvit till ett gapskratt. Hon hade likväl nog takt i sig att i tid qväfva detsamma. I stället sade hon: "Jag förstår inte hvad du menar, bäste Franz. Hvilken papist?" "Joseph von Bierich, vet jag", svarade Franz Gründler raskt, ty sedan början en gång blifvit gjord, var det ej så svårt att komma fram med sjelfva namnet. "Bäste Franz", svarade den unga mjölnardottren, som nu var fullkomligt lugn, "inte är Joseph von Bierich någon papist, inte." Franz gjorde stora ögon. Han höll på att återfalla i sin dumma slöhet igen. "Jo, nog är han det", svarade han till slut. "Blef han inte funnen vid Breitenfeld i fjol och erkände han inte att han..." "Hör på, Franz", afbröt Annchen, fattade långe Gründler i armen och drog honom med sig ned i trädgårdstäppan, "du är nog en bra pojke, det vet jag, fastän gubben far din retar upp dig. Joseph von Bierich har varit kejserlig officer, men är det inte längre, Han har varit katolik, men har nu öfvergått till den lutherska läran. Förstår du nu?" "Jaha", utbrast Franz Gründler långsamt, "men är det sant, att du tycker om honom?" "Ja, det är sant", svarade Annchen raskt. Utan att yttra ett ord slet sig Franz lös från det tag, som Annchen fattat om hans arm, rusade samma väg som han kommit, hoppade i ett enda skutt öfver staketet och ilade derefter så snart hans långa ben det tilläto bort mot Lützen.
Frölichs motion, hvarom jag redan yttrat mig. Jag vill egentligen säga några ord om det förslag Hr Bråkenhjelm gjort. Han har trott sig kunna genom sitt förslag göra StatsUtsk. oförhindradt att komma med ett jemknings-förslag, som StatsUtsk. i annat fall ej ägde framställa. Men en remiss från R. o. Ad. af något dess beslut kan ej gifva StatsUtsk. någon annan makt, än den grundlagen redan gifvit. Jag nödgas således, ej mindre för Hr Bråkenhjelms, än för Gr. Frölichs förslag afstyrka alla åtgärder, och hoppas, att Hr Frih. o. Landtm, lärer finna sig af grundlagen lika förhindrad att göra propos. å det ena, som å det andra. En värd talare har yttrat, att saken blifvit en ambitionsfråga. Jag hemställer till eder, mine herrar! om grundlagens helgd skall vika för ambitions-frågor, äfven om de yrkades af 3:ne Stånd. Man säger, att vi skulle komma lili en högst svår förlägenhet, om ej votering ägde rum i förstärkta StatsUtskottet. Först nödgas jag återkomma till hvad jag förra gången sade, att hvarken Gr. Frölich eller någon annan af dem, som tänka lika med honom, visat alt a:ne af våra MedStänder yttrat sådana tänkesätt i frågan. Men äfven om en dylik händelse inträffat, så ser jag ingen stor olägenhet deraf uppkomma; ty om ingen ny statsreglering göres af förstärkta StatsUtsk., så qvarstår den gamla statsregleringen, sådan som hon från förra riksdagen varit, och det tror jag ej vore någon skada. Hvad slutligen Hr Dalmans sista förslag vidkommer, så äger dermed samma förhållande rum, som med alla andra, att innan man vet hvad de öfriga Stånden tänka, så är det icke skäl att på förhand, och på försök, vidtaga åtgärder uti detta Stånd. Jag är öfvertygad om lagligheten af hvad R. o. Ad. samt PresteSt. gjort, och, som jag förlitar mig på att Den a3 September f. m. att de öfriga Ståndens omdöme är lika godt som de förstnämndes, så är min förhoppning att de göra rättvisa åt vårt beslut.
Ånkom till Exped, Utsk. den 17 April kl, 6 e. mi Betänkande, i anledning af vackt motion, om Upphörande af Kronofisket vid Elfkarleby, Ifrån Högvördige Preste-Ståndet har Utskottet fått emottaga ett af Herr Prosten Doctor Hvasser ingifvet memorial, hvaruti Herr Doctorn andragit, att då fiskrikheten i en flod hufvudsakligen beror på en fri communieation emellan densamma och det större valten, hvaruti den utfaller, har väl tillbörligt afseende blifvit fästadt å della förhållande, uti de Svenska fiskeriförfattningarne, der vidmaglhållandet af en så kallad Kungsådra blifvit föreskrifven; men att, hvad Kungsådran i Dalelfven vid Elfkarleby beträflar, densamma fått sin plats uti ett af de derstädes befintliga större fallen, der omöjligen någon lax kan uppgå, samt att det enda ställe af floden, 'Allm. Besv. och Occon. Uvsh Betänkande N-.o 38o 5 sorn kunde lemna tillfälle för fiskens obehindrade uppstigande, genom inrättningar för laxfanget, blifvit belt och hållet spärrad; att följden häraf varit, att, då ingen fisklek kan ega ram k de ställen naturen dertill synes hafva beredt, eller uti fjerdarne högre upp i elfven, utan måste ske i strömmen nedanföre fallen och under så missgynnande omständigheter, att propagationen mycket förhindras, laxfisket år ifrån år betydligen aftagit; att, om Kronofisket vid Elfkarleby och de dermed gemenskap egande inrättningar upphäfdes, så att laxen kunde uppstiga till de större fjerdarne uti nämnde eif, det med säkerhet kunde väntas, att sådant fördelaktigt skulle inverka på laxfisket, samt att, då alla de personer, som bo vid Dalelfven, af en sådan förändring skulle hemta fördel, de jemväl villigt skulle underkasta sig någon billig afgift för rättigheten till det derigenom uppkommande bättre fiske, hvilken afgift Motionairen ansett betydligen komma att öfverstiga den summa, sorn i arrende för Elfkarleby laxfiske nu erlägges.
Sttrs Revisorer hafva att iakttaga, med 3o §. derstädes, hvilken handlar om StatsUtskotlets åliggande, finner man, att ”detta ”Utskott, som skall äga tillgång till alla StatsVerkets ”räkenskaper och handlinger, må tillkomma att efterse ”och granska, huruvida de gjorda elier förordnade ut”betalningar af StatsMedlen icke öfverstigit beloppet ”af de HufvudTitlar, hvilka uti R. St:rs, vid nästför'”flutne Riksdag uppgjorde Statsreglering, blifvit fastställde, och äro grundade på behörigen upprättade Betänkande!), N.‘o 353. 221 /Stater eller Konungens med vederbörlig contrasigna”tion utfärdade anordningar, samt styrkte med behörige ”qvittencer af dem som medlen emottagit.” Men Statsutskottet har dock härförutan det åliggande, ”att ut”röna, pröfva och föreslå det, som till Statsoch Riks”gäldsVerkens behof erfordras”; och om än, i anseende till granskningen, R. St:rs Revisorers befattning emelian Riksdagarne är likartad med den, StatsUtskottet under Riksdag utöfvar, företer sig ändock således en betydlig skillnad emellan Utskottets och Revisorernes behof af andre upplysningar j än dem, som sträcka sig blott till åtgärden af afslutade räkenskapers granskning. I följd häraf och då Revisorerne icke kunna sjelfve meddela några föreskrifter eller besluta förändringar, utan endast få göra anmälan af de förhållanden som synas dem anmärkningsvärde, har en utsträckning för dem af granskningen till visse delar af redovisningen, emot ordalydelsen af 68 §. Riksd.-Ordn., synts Utskottet desto öfverflödigare, sorn, enär Protoeoller och Bref icke kunna anses för annat än verificationer till afslutade räkenskaper, granskningen deraf i alla fall måste, i bredd med de urs räkenskaper hvartill de höra, af nästföljande Revisorer verkställas; och derförutan äfven de upplysningar öm Statsförvaltningens gång, Nationen äger rättighet att erhålla, icke höra annorlunda, än i ett behörigen utredt och fullständigt skick densamma meddelas.