Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och Midians barn äro: Epha, Epher, Hanoch, Abida, Eldaa. Desse äro alle Keturas barn. Abraham födde Isaac. Isaacs barn äro: Esau och Israel. Esau barn äro: Eliphas, Reguel, Jeus, Jaelam, Korah. Eliphas barn äro: Teman, Omar, Zephi, Gatham, Kenas, Thimna, Amalek. Reguels barn äro: Nahath, Serah, Samma och Missa. Seirs barn äro: Lotan, Sobal, Zibeon, Ana, Dison, Ezer, Disan. Lotans barn äro: Hori, Homam; och Thimna var Lotans syster. Sobals barn äro: Aljan, Manahat, Ebal, Zephi, Onam. Zibeons barn: Aja och Ana. Ana barn äro: Dison. Disons barn äro: Hamran, Esban, Jithran, Cheran. Ezers barn äro: Bilhan, Saavan, Jaachan. Disans barn äro: Uz och Aran. Desse äro de Konungar, som regerade uti Edoms land, förra än någor Konung regerade ibland Israels barn: Bela, Geors son; och hans stad het Dinhaba. Och då Bela blef död, vardt Konung i hans stad Jobab, Serahs son af Bozra. Då Jobab blef död, vardt Konung i hans stad Husam, utaf de Themaniters land. Då Husam blef död, vardt Konung i hans stad Hadad, Badads son, hvilken slog de Midianiter på de Moabiters mark; och hans stad het Avith. Då Hadad blef död, vardt Konung i hans stad Samla af Masreka. Då Samla blef död, vardt Konung i hans stad Saul af Rehoboth vid älfvena. Då Saul blef död, vardt Konung i hans stad Baalhanan, Achbors son. Då Baalhanan blef död, vardt Konung i hans stad Hadad; och hans stad het Pagi; och hans hustru het Mehetabeel, Matreds dotter, och Mesahabs dotter.
Lag-Utskottets Memorialer, Betiinkanden och Utlåtanden: — N:o 12, i anledning af väckt motion om förändring i lagens stadganden angående dana-arf: B. III. 150 A. 166. — N:o 13, i anledning af väckt motion om utfärdande af en författning, hvarigenom förklaras, att krono-jord, som blifvit till skatte löst, må i dens hand, som gjort skatte-köpet, anses såsom aflinge: B. III. 150, A. 166- — N:o 14, i anledning af remiss utaf Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse ined de af särskilda Komiterade afgifna underdåniga förslag angående Kommu nal-Stvrelser: B. III. 139, A. 141. — N:o 15. i anledning af väckt motion om giltomanna-rättens upphörande: B. lil. 150, 166, 168, A. 206; B. VI. 88, 431 ; VII. 118, A. 126. — N:0 16, i anledning af väckt motion om förändring eller upphäfvande af 2 dra kapitlet 5:te §:n Giftermåls-Balken: B. III. 150, (66, 207, A. 208. — N:o 17, i anledning af väckta motioner om antagande af ett stadgande derom, att vid arf-skifte mellan syskon afseende bör fästas å erhållen uppfostran och uppnådd ålder: B. III.
Majit, med anhållan, det Kongl. Maj:t i Noder tacktes af de till Riks, dagskostnaderne ansiagne medel lata anordna hyres, afgisierne för Riks, Standens Klubbrum. - Ut supra. ^ Lx krotocollo^ ^s. Lerström. Utdrag afwällofl. Borgare-Gränders prorocoll, häller wid Urrima Riksdagen k Orebro den sz Julii «8i2. S. D8oredrogs a nyo och bifölls Stats, Utikottets afgifne Betänkande om ett Län af cv,c>oa N'dle Banco till uppbyggande af Casiern och Stall i Staden Malmö, för der inqwarteradeTre Esqua, öroner af Mörnerska Husar-Regementet. ^lt sNprsl Lx protocollo, /. kerfström. Den -Z Julik. Sval Utdrag af Wällöf!. Borgare,Grändets prs, rscsll, häller wid Urclma Riksdagen L Orebro den 23 Julii 1312. SD. ^ag, samt Allmänna Beswärs, och Ekonomie, Urstotkens gemensamma yttrande om rättig, hel för ywar och en, att afsäga stg deltagande i in, gangne Brandsstods-föreningar, föredrogs till slutlig handläggning; och fann Ständer derwid fök godt, att samma yttrande ogilla. Ult supra. Lx krotocollo, ^s. s. Lerg st rom. ' Utdrag af wällöf!. Borgare-Gtändets peo, tocoll, hållet wid Urtima Riksdagen t brebro, den 2Z Juli! 1812. S. D^ä nu ä nyo föredrogs Allmänna Be, swärs. och Economie, Utskottets pa bordet hwilande Utlakande, angående Gårdfari-handeln, samt den Staderne Borås och Ulricihamn fönmdte handels, frihet, gjordeö derwid sadane anmärkningar, att Borgare , Ständel bestöt, att detsamma till Utskottets yt, terligare beredning ätersörwisa. pt supra. Lx prowcoUo, I. I.
Sedan lånekontraktet blifvit afslutadt och lånet af Kongl. Maj:t i nåder garanteradt, väcktes af långifvarne fråga derom, att en del utaf den lånesumma, 8,400,000 T:hr, som de genom det ingångna kontraktet åtagit sig att aflemna, måtte förändras eller konverteras till ett så kalladt premielån, för hvilket skulle utfärdas särskilda, endast å 10 Thaler hvardera lydande, obligationer, deraf en del vid utlottningen komme att för innehafvarne medföra vissa bestämda premier elier vinster; och som så beskaffade obligationer inom Tyskland skulle vara företrädesvis begärliga och afsättliga, förklarade långifvarne att, om den af dem ifrågaställda konverteringen medgåfves, ville de för den lånesumma, denna konvertering komme att omfatta, beräkna mindre rabatt, än den, som blifvit i kontraktet bestämd. Enligt en till Fullmäktige aflemnad plan för dessa obligationers utlottande, skulle det konverterade beloppet, 2,000,000 Th:r, komma att till fullo liqvideras med den till utgående under 38^ år anvisade annuiteten af 5.1 procent, utgörande för denna summa ett årligt belopp af 110,000 Thaler. Dock skulle, i likhet med hvad som medgafs vid upptagningen af 1858 års Svenska jernvägslån, obligationernas sammanlagda nominalbelopp få öfverstiga den låneandel, för hvilken de blifvit utfärdade. Sålunda komme för den ifrågasatta summan af Två Millioner Thaler att utgifvas 240,000 stycken obligationer å 10 Thaler hvardera, eller å ett sammanlagdt kapital af 2,400,000 Thaler. — Utaf dessa obligationer skulle hvar och en, sedan den blifvit utlottad, infrias med ett visst bestämdt, af ordningen vid utlottningen beroende belopp, dock alltid öfverstigande 10 Thaler; och skulle den bestämda annuiteten lemna full tillgång för alla de premier och amorteringar af obligationsbeloppet, som af de halfårsvis skeende utlottningarne komme att bestämmas.
Beträffande de arfvoden och Rustningsafgifter, hvilka uti Jönköpings Östra Fögderies SpecialRäkning afföras å arrende-medlen, biträder StatsContoret jemväl i underdånighet Revisorernes förslag, hvaremot StatsContoret håller före, alt de för hingslhållningen afförde HästVacanceMedlen, borde, enär desse Medjfl äro, uti RiksStaten, af Rikets Ständer påräknade, blifva uppförde å RiksSlatens Åttonde IiufvudTitel, 20i} ( i56 ) i öfverensstämmelse med hvad Revisorerne härföml hemställt, i afseende å de för CompagnieHingslars remontering verkställde utbetalningar. 4:o Att, efter hvad i83o års RiksHufvudBok utvisar, 855 R:dr 4° sk. hafva under benämning: behållning af anordnad aflöning till Höglsalig Hennes Kongl. Höghet Prinsessan Sophia Albertinas Pensionärer, blifvit, såsom reserverade medel från år 1829, öfverförda till Första HufvudTiteln; och som ofvanberörde 855 R:dr 4° sk., ehuru tillhörande Hennes Kongl. Höghets underhållssumma, likväl icke erfordrades till det särskildta ändamål, hvarföre medlen af Rikets Ständer anvisades; så hafva Revisorerne trott, alt en så beskaffad besparing bordt öfverskotten på StatsVerkets inkomster tillgodokomma.
Man har visserligen erinrat, att häri skall ligga en orättvisa, enär barnen ej böra lida för föräldrarnes fel och således ej heller umgälla olagligheten af den förening, från hvilken barnen leda sin tillvarelse; men då i betraktande tages, alt nyssberörda, hos folket djupt rotfästade grundsats står i nära samband med den i allmänna tänkesättet rådande religiösa och moraliska åsigt af äktenskapet; att lagstiftaren desto heldre måste vårda dessa tänkesätt, som familjelifvets renhet utgör ett oundgängligt vilkor för samhällets helsa och styrka; samt att, om lagstiftaren förblandade frugten af den lagliga föreningen med den, sorn leder sitt upphof från olofliga förhållanden, och såmedelst handlade i strid med omförmälte tänkesätt, desamma snart nog kunde gå under, till våda för samhället; alltså och enär dess - Lag-Utskottets Betänkande, N:o 40. 3 utom ej kan lemnäs ur sigle dels de menliga följderna af det split inom slägter, som skulle födas deraf, att en person, som förut ej varit erkänd såsom hörande till en viss slägt, kunde vid arffall der intränga sig, dels ock de tvister, som skulle yppas om sjelfva härkomsten, då den ej af föräldrar godvilligt blifvit uppenbarad; anser Utskottet sådana betänkligheter mot införandet af ifrågaställde arfsrätt förekomma, att Utskottet ej kan understödja förslaget derom. Lika med motionären, erkänner emellertid Utskottet de ömmande omständigheter, sorn tala för en sådan arfsrätt; men känslan af medlidande får ej i lagstiftningen hafva någon röst, då den råkar i strid med samhällets högsta ändamål; och det är på dessa grunder, som Utskottet vördsamt tillstyrker, alt herr Prosten Grönvalls, Jöns Jönssons och Ephraim Larssons motioner om arfsrätt för oäkta barn efter deras mödrar icke måtte vinna Rikets Ständers bifall. I följd häraf åligger det jemväl
Hwad omsorg och npmärksamhet Kammererare!, i Comoirct äliggcr med upbördswerket, en mängd läns bcwakning, och alla mais Utredande innan de komma kill föredragning och afgörande, är lika lätt att inse, som att en sadan answarig tjenst, hwartill sällan »agon kommer förr än wid mannaaldern, i närwarande riderS högt upstcgrade warupriser, ej är af Staren lönad och dest innehafware ftälsad frän de Morsta bekymmer om bergning me» de derföre ansiagne ZZZ Rid om äret och i proportion mindre för den betjening som till hjelp och biträde i Contoiret är anstäld. I anseende hwariill billigt syne?, att 1770 arö Riksens Högloft. Ständers yttrade wäl» wilja och löfte om aflöningens utgående med full för» wandling mä komma i fullbordan, efter åtminstone att aflöningen malte med ändring af 1797 ärs Stat sättas i det stick Riksens Högloft. SläuderS förordnande derom innehåller, sä att Kammcrerarcn och Betjeningen kunde äinjuta sin halima Lön med förwandling och med uieftuia,de fran beräkningen af penninge räntvrne samt förberörda fyra Regementets con» Lanta medel, hwarä ingen föewandling äger rum säsom^ hwarigensm underteknad Kammererare tillika mad CaS« sturen, de enda som för sin tjenstetid ännu bibehålla den anslagna Löneförbättringen, stulie winna någon ersättning för hwad de pä lönen eljest förlora medelst de frän Caftan boirtgängna Finsta Regementets Re» ser»e-medel.
Sedan protokollet blilvit till justering uppläst och erkändt, skulle nemligen, enligt Kommittéens förslag, den, för hvilken justeringen skelt, teckna sitt erkännande genom påskrift å protokollet, hvilket derlorinnan ej medförde vitsord. Under sådant förhållande skulle inrättningen ock vara möjlig; men för närvarande är den både oförenlig med lagstiftningen och öfverflödig. 8 Lag-Uts k o t tets Betänkande N-.o 63. Utskottet tillstyrker alltså: att framställningen om antagande af ansvarige Notarier vid Härads-rullerne mätte lemnäs ulan ajseende. Den institution, hvars införande Herr Grefve Löwenhjelm egentligen åsyftat och i hvilken Notarii-publicii-befattningen till en del ingår, bör äfven vara skiljd från all gemenskap med lagskipningen. Dess ändamål är af Herr Grefven, likasom af Herr [tinman, sä vidt N o t a r i i - p u b I i c i—b e fa 11 n i n ge n vidkommer, rätt uppfaltadt. Ornförmälda institution, som i flere af Europas stater, bland andra Frankrike, vunnit cn hög grad af utbildning, har, genom den säkerhet och styrka den medför sä väl i affärslifvet, som i rättsförhållandena emellan enskilde i allmänhet, erhållit en vigt och betydelse, som uppenbaras i de lagar, hvarmed institutionen omgärdats. Der romersk rätt vunnit insteg, har den ock städse varit af nöden och jemväl funnits till. Den stränga formalism, som utmärker denna rätt, har nemligen alltjemt gjort insigtsfuila personers biträde af nöden. Den har emellertid flerestädes gifvits en mera omfattande verksamhet, än nyss är antydd.
De återstående 9,449 utgjordes af inhyseshjon, backstugusittare och utfattige torpare, al hvilka de förstnämnde icke egde någon jord att bruka, hvaremot de sednare väl innehade sådan, men hvilken, lill följd af dess svaga beskaffenhet och innehafvarnes oförmåga att åt jorden gifva behörig vård och skötsel, i allmänhet lemnade blott ringa afkastning, hvadan omförmälda befolkning, derest tillfälle lill arbetsförtjenst ej blefve för densamma beredt, komme att hemfalla till fattigvården. Men då fattigvården inom ofvannämnde kommuner, hvilkas hela befolkning Expeditions-Utskottets Förslag lill underd. Skrifvelse, IS:o 89. 35 uppginge lill omkring 28,000 personer, redan lemnade understöd åt 2,455 underhållstagare, samt penningeförlägonheten hos de smärre hemmansbrukaren äfven vore ganska stor, så att någon hjelp lill de nödlidande idre kunde af dem påräknas, skulle det icke blifva för kommunerna möjligt att bära denna ökade fattigvårds kostnader. På grund häraf och då det utaf Rikets Ständer till vägförbätlringar inom häradet redan anvisade omförmälda anslag af 60,000 R:dr, deraf en betydlig del utan tvifvel komme att åtgå till betäckande af expropriations-kostnader m. m., icke blefve på långt när tillräckligt att bereda sysselsättning och arbetsförtjenst åt den behöfvande befolkningen derstädes, hade ofvanbemäJda menighets-ombud i underdånighet anhållit, det E. K. Maj:t mätte af Rikets Ständer äska ett ytterligare anslag af Sextiotusen Riksdaler ulan återbetalningsskyldighet, alt fördelas emellan ofvannämnda paslorater, för att användas till väganläggningar och vägförbätlringar, för hvilka planer och kostnadsförslag redan funnes upprättade, äfvensom till andra för kommunerna nyttiga företag af den beskaffenhet, att icke allenast män och qvinnor, utan äfven vuxna barn dervid måtte kunna erhålla sysselsättning och arbetsförtjenst.
Konungen vare likväl obetaget, alt, efter vederbörandes hörande eller uppå deras framställning, till Lärare-befattningar vid universiteterna, de Theologiska Lärare-tjensterna likväl undantagna, såsom ock till Lärare och andra beställningar vid andra inrättningar för vetenskap, slöjd eller skön konst, äfvensom till Läkare-befattningar, kalla och befordra äfven utländske män af utmärkt förtjenst, de der den rena evangeliska läran bekänna. Likaledes må Konungen kunna uti militära embeten nyttja utländske män af sällsynt skicklighet, men icke till Kommendanter i fästningarne. Konungen fäste, vid alla befordringar, afseende å de sökandes förtjenst och skicklighet, men icke på deras börd. Till civile embetsmän inom riket och till domare må sådane män endast nämnas, som äro af den rena evangeliska läran. Hvarje Departementschef skall föredraga och expediera alla ärender, rörande befordringar, förordnanden, tjenstledighet och afsked, till och ifrån embeten och tjenster, vid de verk och stater, som under Departementet höra. l:o Konungen äger att — som under Departementet höra. 2:o Konungen åge att genom naturalisation till svensk medborgare upptaga utländsk - Förslag till ändringar i Grundlagarne. 9 ländsk man i den ordning och under de vilkor, som uti särskild derom af Konung och Ständer gemensamt stiftad lag bestämmas. Sålunda naturaliserad utlänning njute samma rättigheter och förmåner, som infödd Svensk man, dock utan att kunna till Ledamot af Statsrådet utnämnas. Hänvisning. Bihang till R. St. Prot. 3 Sami.i Konst.-Utsk. Mern. N:o 7. Ridd. och Ad:s Prot. Preste-Ståndots Prot. Borgare-Ståndets Prot. Bonde-Ståndets Prot. 1854. Bihanget, 10 Sami., It. Bih. till R. St. Prot. 1856 å 1857. 3 Sami. 2 Häft. w Förslag till ändringar i Grundlagarnt. 3. Kongl.
Härvid har jag icke någon anmärkning att göra. Hvarje Representants reservationsrätt, affattad i lämpliga ordalag, är obestridlig. Jag öfvergår således till den sednare delen af Herr Grefvens yttrande, innehållande en motion: det Kongl. Maj:t mätte täckax låta utarbeta och för nästkommande Ständer framlägga Förslag till nya Kneckte-Contracter_, grundade pä de skyldigheter Rustoch Rotehållare _, vid IndelningsVerkets upprättande af Konung Carl XI, sig åtogo. Emot remiss till vederbörligt Utskott af denna motion har jag icke något att i hufvudsaken invända, emedan denna framställning, så vidt den rörer Knecktehållet, förefaller mig af en högst menlös syftning. Man frage sig endast, hvad det är Motionären begär, och man skall, såsom jag hoppas, finna rigtigheten af mitt förmenande. Motionären begär, att nya KneckteContract skola utarbetas, grundade på de skyldigheter, som vid IndelningsVerkets införande bestämdes. Jag frågar: huru och på hvad sätt skall man Den i5 December e. m. 197 val vinna den tillförlitligaste underrättelse om de skyldigheter, Rotehållare vid IndelningsVerkets införande sig åtogo? Svaret är enkelt: af de vid samma tid afslutade KneckteConlracter. Herr Grefvens framställning, så vidt den rörer Roteskyldigheten, inskränker sig således till en med andra ord yttrad begäran, att de redan befintlige KneckteContracten måtte omtryckas; ty säkrare kunna väl aldrig de ömsesidigt medgifne förhållanderne utrönas än i sjelfva Originalhandlingen. Emot en sådan omtryckning af KneckteContracten har jag för öfrigt ingenting att invända, ehuru jag anser densamma alldeles öfverflödig. Hvad åter beträffar KneckteContracters uppgörande för Cavalleriet, så måste jag detta alldeles nya förslag afstyrka. Då Carl XI uppgjorde Rustnings-skyldigheterne, blefvo desse icke ålagde i följd af afslutade C011- tracter.
Ständer reserverar jag mig emot det villkor för Bankovinstens afleinnande, som Utskottet föreslagit t att, nemligen Riksgälds-Contoiret skulle under de atne första åren afbetala 960,000 Rtdr Banco af dess skuld till Banken. I den händelse, att, till Realisationens betryggande, utländsk upplåning skulle blifva nödig, anser jag Riksgäkls-Contoirets obligationer vara nästan de enda hypothek, sorn dervid kunna erbjudas; och det strider således emot all god princip för Bankförvaltning att fordra dessa pappers hastiga inlösen, endast för att öfverflytta medlen till annan utlåning, hvarifrån de i behofvets stund icke utan rubbning i allmänna rörelsen kunna disponeras. Om man beräknar, hvad af Banco-vinsten nu ligger oförräntadt, de capilalafbetalningar, som innan nästa Riksdag inflyta, och än mera, om man tillåter en för allmänna rörelsen nyttig upplåning mot 2 å 3 proc. ränta, så eger Bänken tillräckliga medel för den utvidgning af lånerörelsen, som vid denna Riksdag ifrågakommer, och i sådant fall skola ifrågavarande 960-,000 R:dr, utan all nytta för Banken, undandragas allmänna rörelsen och verka till sedelstockens ytterligare indragning. Om vid noggran jemnförelse emellan landets tillgångar oell Stats-behofven det befinnes, att skatterne icke fordra nedsättning och att några ökade utgifter för landets försvar, moraliska eller industriella utveckling, icke erfordras, må då StatsUtskottet föreslå och Banken mottaga en större afbetalning af Riksgälds-Contoirets skulda Banco-Utskottets Betänkande, IV\o 6j. men såsom Lecfamot af Banco-Ulskottet anser jag mig ingalunda böra yrka en afbetalning', som jag anser för Kanken mera skadlig än fördelagtig. — Jag finner Utskottets förslag så mycket mindre antagligt, som deruti blifvit utan all anledning yrlcadt; att Riksgälds-Contoirets afbetalning bör under de arne första åren verkställas, i stället för att på nästkommande 5 år fördelas.
Maj månads utgång; att vid Fullmäktiges sammanträde vid Bruket, som, af gillige och uti åberopade förklaring närmare omförmälde anledningar, uppskjntits lill den 1 påföljde Juni, besigtning af sakkunnige män blifvit anställd till utrönande af beskaffenheten och omfånget af skadan å de då från fukt uttorkade murarne; men att det af hesiglningsmännen nllofvade, och för en ändamålsenlig arbetsplan oundgängligen nödiga kostnadsförslag, först den 6 Augusti till Fullmäktige inkommit, hvarefter ett varaktigt arbete det året icke vidare varit alt påräkna; samt alt, till följd af stadgandet i s63 § af Banco-Reglementet, att någon större reparation ej, utan de mest oundgänglige behof, finge af Fullmäktige företagas, innan de deröfver inhemlat yttrande af Rikets Ständers Revisorer, Fullmäktige, enligt nyssnämnde dag fatladt beslut, deruti den inspecterande Fullmäktigen dock i c Le deltagit, ansett sig böra af vakta Revisorernes bifall, innan några åtgärder för den ifrågasatte ”större reparationen” vidtogos; men att, oaktadt redan vid Revisorernes första sammanträde gjord anhållan om deras yttrande i ämnet, Fullmäktige icke erhållit detsamma förr än, då Revisorernes sammanvaro slutades den \l\ December t 835; dels ock alt under källossningen år io36 visat sig sådane remnor i murarne å förenämnde verkhusbyggnad, som tydligen ådagalade, att sjelfva grundläggningen var bristfällig och murarne bräcklige äfven å de delar, der någon åverkan af fukt ej kunnat vid förut haline besigtningar upptäckas; hvarefter såväl de i förenämnde Revisionsberättelse omförmälde, som. de å grundmuren befintlige brist!a 11 igheter,^i ett sammanhang, under åren i836 och 183-7 blifvit på så säkert och varaktigt sätt botade, att Rikets Ständers år i83y församlade Revisorer, af hvilka flere vid den efter reparationens slut derå verkställde afsvning tillslädesvarit, ansett för en tillfredsställelse att kunna anmäla, det reparationsarbetet befunnits med ospard 3o
Banko och att sålunda ett skeppund stapelstadsvigt koppar skulle utmyntas till 450 R:dr Banko., „ T * 11 följd af Banko-reglementets föreskrilt har kopparmynt af berörda präglar blifvit för rörelsens behof af Rikets Ständers Bank från Kongl. Stats-kontoret reqvireradt och godtgjordt efter det åsätta värdet, oell har Banken för sedlar eller silfver utgifvit del sålunda från Stats-kontoret eller Myntverket mottagna kopparmyntet, likasom det ålegat Banken att detsamma likaledes mot silfver eller sedlar från allmänheten inlösa., „Präglingen af det genom ofvanberörda Kongl. Förordningar den 9 Maj 1835 oell den 8 December 1848 fastställda kopparmynt har dock upphört sedan genom Kongl. Förordningen om rikets mynt den 3 Februari 1855 andra bestämmelser i afseende på kopparmyntet blifvit gällande., „Rikets Ständers Bank har efter 1856 frän Myntverket mottagit endast kopparmynt af nu fastställd prägel, men invexlingen af det äldre kopparmyntet fortgår och utgjorde den 5 nästlidne Januari förrådet deraf: 56 fjerdingar 4 sk. å 675 R:dr R:dr 37.800. 104 , 2 ii å 450 46,800. 82 1 ii å 375 11 11 30,750. 78 2 <r ii å 375 11 29,250. R:mt R:dr 155,400. Statsverket är icke förbundet att återlösa det från Myntverket utgifna kopparmyntet, men genom Kongl. Brefvet den 23 Februari 1842 har det blifvit Rikets Ständers Bank medgilvet att till Myntverket leverera kopparmynt af den prägling, som var föreskrifven intilldess Mynt-ordningen af den 9 Maj 1835 utlärdades, och bestämdes den godtgörelse, som af Myntverket skulle lemnäs, att utgå med 150 Riksdaler Banko för hvarje levereradt skeppund stapelstadsvigt koppar.„
En låghet så vanlig hos de store Fältherrar, som efter krigens slut framstå, sedan alla faror, alla svårigheter och bekymmer äro förbi, för att ifrån sina skrifbord med pennan utbasuna huru mycket visligare och tapprare de skulle handlat, om de fört Befälet och ordnat företagen. Ja, tjenstförrättande Regements-Pastorn C. J. Holm, viste nog huru Finland kunde med Finska hären försvaras emot Ryska öfvermagten; huru det lätt kunnat återtagas, äfven sedan det var förloradt. Men föga kärleksrikt var det af Herr Holm emot Fäderneslandet, att hålla sin stora förmåga förborgad, medan ännu tid var. Jag tackar emedlertid Försynen att denna lumpne Författare icke hörer till mina Vapenbröder. Ädlare tänkesätt lifvade dem, än att de skulle tillåta sig kasta smuts på dessa Befälhafvare, som så mången gång hade fört oss till ära och heder, som delade med oss mödor, försakelser och faror. Författaren hörer till ett stånd af hvilket man väntat öfverseelsens mildare språk, emot mensklighetens ofullkomligheter, äfven hos en Befälhafvare. Men han har nedlåtit sig till smädelsens tungomål. Gerna skulle jag med tystnad lemnat Herr Holms anteckningar åt deras förtjenta öde, om han icke med så ovanlig oförsynthet påbördat min aflidne Broder Hans Exellence m. m. Grefve Adlercreutz och alla Arméens högre Befälhafvare: att hafva afgifvit falska rapporter, att hafva anställt gyckelspel, der det gällde menniskolif och att på andras bekostnad hafva sökt upphöja sin ära.