Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Såsom bevis på nyttan af försäljning till skatte af kungsgårdar och kronolägenheter har exempelvis blifvit anfördt IJtskts tillstyrkande att försälja det under Ulriksdals kungsgård lydande hemmanet Kefvinge till Statsrådet Poppius; men att Kronan af denna försäljning haft någon vinst, torde kunna bestridas. Man har yttrat i afseende på försäljning af Kronans egendom, att det vore bäst att förordna undersökning härom i allmänhet, emedan det vore svårt att utröna det mer eller mindre förmånliga deraf i särskilda fall. Om man skulle öfvergå till den grundsatsen, att det alltid vore nyttigt att försälja statens egendom under skattemannarält, skulle sådant medföra samma misshushållning, som när enskild man försäljer sin egendom för att få ett capital på en gång. Detta försvinner, och behofvet af ökade statsutgifters fyllande skulle inom få år framstå. En sådan hushållning medför obestånd för den enskilde och för statsmachinens oafbrutna gång skulle för alla medborgareclasser ett drygare deltagande i alla skattebördor blifva en följd. Jag kan således ej instämma i förskingring af denna statens egendom, men tior visserligen, att den tid kan komma, då staten får sina behof fyllda ej, såsom nu, genom grundskatter, utan genom en ständig bevillning; men innan vi hinna till regleringen häraf, fordras det en lång tid för utt ej rubba äganderätten. Det vore ej rätt att afyttra denna egendom, vare sig på auction eller efter de för skatteköp i allmänhet stadgade grunder, I det liela synes betänk, ej innehålla annat än ett öfverlåtande från R. St. till Konungen att i dessa frågor afgöra, efter att förut hafva hört vederbörande. Jag kan ej tillstädja ett sådant förfarande, hvarigenom saken beror på särskild pröfning, utan om Kronans egendom skall försäljas, instämmer jag med Statssecret, Danckwardt, att försäljningen må ske allmänt. Hr Danckwardt:
Kammaf-Collegium, inom eller sist ä Fyrationdefemte dagen, efter af Konungens Befallningshafvandes Utslag erhållen del, Commun!* cations-dagetl ofäknad, med iagttagande i öfrigt af hvad, angående böternes nedsättning vid än* drings sökande i allmänhet, är föreskrifvet.’! Riksens Ständer framhärda etc« N:o 25g Uppl. o. godk. hos Ridd. o. Ad. d. 2g Oct. 1R3 3* Preste-Ståndet d, 31 Borgare-Ståndet d. 31 Bonde-Ståndet d, 3 NoV* *—* Riksens Ständers undetd. Skrifvelse, cni okadt anslag ä Stat för Kongl. Billiot heket. S. A. K. I anledning af väckt fråga om tillökning uti de å Stat för Kongl. Bibliothekets behof anslagne medel, hafva Riksens Ständer inhemtat, att detta anslag icke är tillräckligt till bestridande af de Underdåniga Skrifvelserl 751 kostnader, som erfordras, dels till inbindning af Bibliothekets exemplar utaf alla inom Sverige utkommande skrifter, dels till inköp af Utländska Vetenskapliga Werk, dels ock till utgifvande af de gamla Landskaps-Lagarne m. m.; Och som ej blott del allmännas väl, utan äfven Nationens värdighet kräfva, att nödig tillgång för omförmälde behof varder anvisad, vilja Riksens Ständer bifalla, att, Utom de för Kongl. Bibliotheket redan å Stat uppförde 1000 R:dr, ytterligare 2000 R:dr må. i samma ändamål bestås, och således hela årliga anslags-summan för Bibliotheket varda fastställd till 3000 R:dr; Hvilket beslut Riksens Ständer få hos E. K. M. i underdånighet anmäla, och Riksens Ständer framhärda etc. Uppbo. godk. hos Ridd. o. Ad. d. 29 Oct. 1823?
De sed - 52 Den 16 Februari i f. m. nare Voro hvarken beklädde af roten, eller ännu med torp försedde; utan hodde största delen som drängar lios Bonden. Hvad detta Canalarbete angår, så är det bekant att Carl XI kastade räkningarne på elden, emedan han ej ville låta någon se, huru mycket arbetet kostat, och detta torde redan få antagas såsom en husliållsam Konungs medgifvande, att han valt en origtig väg till ändamålet. Jag anhåller på dessa grunder om återremiss, och tror att Utskottet i dess nya Betänkande -ej bör inblanda frågan om ersättning till Soldaten, Enkan eller Roten, på annat sätt, än att då Kongl. Maj:t och Rikets Ständer funnit ett företag af sådan beskaffenhet, att arbetscommendering bör beviljas, ersättningsfrågan må för hvarje serskildt Pall af Kongl. Maj:t afgöras; emedan jag tror det vara omöjligt för Rikets Ständer, att på förhand stadga någon bestämd ersättilingsgrund för alla tillfällen. Jag skulle således, i likhet med hvad som blifvit föreslagit inom BondeStåndet, vilja föreslå Utskottet att tillstyrka en underdånig skrifvelse, af ungefär följande innehåll: ”Att Kongl. Majrt hädanefter, med undantag af sådane enskilte Bolag, som i ”enlighet med Rikets Ständers Beslut och ”Kongl. Maj:ts Nådigst utfärdade Privilegier, serskilt blifvit tillerkände rättighet, att Den 16 Februarii f. ro. 53 » ”begagna Kronans manskap till arbeten, icke ”mätte tillåta, att arbetsconjmenderingar af ”Indelte Armeen eller Båtsmanshållet befordras till arbeten hos enskilte Bolag och ”personer; samt att, enär, till följd af re”dan gifven eller framdeles af Kongl. Majit ”och Rikets Ständer gemensamt tillerkänd ''rättighet, dylike arbetscommcnderingar af ”enskilte Boing begagnas, Kongl.
Under fullmägtiges sammmanvaro må äfven motion kunna af fullmägtig väckas, så vida den föranledes af någon under sammankomsten inträffad händelse. 90 Den 7 April f. m. 1 l:o Fullmägtige uppgöra för sig vid l:sta sammanträdet en arbetsordning, deruti de sedermera ega besluta de förändringar, som de finna ändamålsenliga. 12:o. En kort berättelse olver fullmägtiges sammanträde och de der fattade beslut samt resultaten af revisionen kunde genom tryck allmängöras och såsom bilaga medfölja den officiella tidningen. 13:o. Vid R o. Ad:s allmänna sammankomster (som kunde kallas Adelsmöte, ifall någon särskild benämning skulle deråt gifvas), borde hvarje adelsman, som enligt §§ 8 och 9 i Riddarh.-Utsk:ts förslag är behörig att kunna vinna inträde i Riddarhuset, vara berättigad att i sammankomsten taga del, så vida han inställer sig och styrker sin behörighet vid det eller de upprop, som Riddarh.-Direktionen eger att efter förutgångna anslag hålla dagen eller dagarne näst före allmänna sammankomsten. Sedan sammankomsten börjat, må inga nya ledamöter erhålla tillträde dertill, så vida de ej kunna visa att de varit af laga förfall hindrade att sig inställa. 14:o. Vid dessa allmänna sammankomster föres ordet af ordföranden öland fullmägtige. Jag har trott, att, på samma gång tillträde lenmades till alla dertill qvaiificerade ledamöter af R. o. Ad., det vore nödvändigt att stadga, det dessa ledamöter skulle inom viss bestämd tid sig infinna, till förekommande af alla intriger och att ej vid vissa tillfällen Riddarhuset måtte kunna på ett obehörigt sätt förstärkas. Jag har hört den åsigt uttalas, att det af mig ifrågasatta öfverlemnande till fullmägtige att besluta i R. o. Ad:ns angelägenheter, skulle verka försvagande på den sammanhållning emellan R. o. Ad:ns ledamöter, som i andra hänseenden kunde anses önskvärd. Om jag trodde, att de af Riddarhus-Utsk:l förordade sammanträden skulle ega förmåga att verka i sådan rigtning, hade jag kanske hyst betänkligheter att framkomma med detta af mig nu framställda förslag.
Kanske kommer en annan försvarare af det gamla goda och upplyser om hur mycket svårare det är att skrifva korrekt, klassiskt, med ett ord att skrifva ett riktigt vackert språk än att följa dess nya regler, som äro så pass dimmiga och obestämda, att de ej ens kunna kallas för regler och som så lätt fresta försökaren eller den oskicklige att ge ut sitt formlösa krafs för individuella målningar i ord, att påstå det slarfvet eller oförmågan är hvarken det ena eller det andra utan endast en personlig stil. Men detta är medaljens frånsida. Man får ej döma endast efter den. Och man bör ej ställa upp andra regler än de, som dikteras af den sunda smaken. Inför en språkets mästare får språkläran tänja något på sina stränga lagar. Gema en uppsåtlig öfverträdelse mot hrr Noel et ChapsaL, Fryxell eller Sundén, om man blott derigenom når uttryck,som med mera lif och säkerhet gifVa form åt det man vill ha sagt, eller som smidigare sluta sig kring det, man vill kläda i ord. Mellan en dylik öfverträdelse, gjord i bestämd afsigt, i konstnärligt intresse — mellan den och slarf eller oförmåga är en väsendtlig skilnad, men det fins många, som ej kunna inse det. Debutanten, som känner att han behöf-ver fritt spelrum för sina tankar och som har koloristiska anlag men ännu saknar herravälde öfver sig sjelf, förledes ibland till godtycklighet i stilen, till hafsiga eller banala uttryck, som äro ämnade att synas lediga eller osökta. Faran hos nyböijaren är dock ej så stor. Instinkt och förstånd skola säkert sofra de ungdomliga öfverdrifterna, på samma gång som de skola lära honom att bevara det äkta i hans individuella skriisätt. Den goda prosan är hvarken en lättare eller en mera ringa konstform än versen. Tänk på Jacobsens stil, som haft så stort inflytande på Danmarks språk, — eller på Flauberts, Merimées eller Theophile Gautiers » ord-arkitektur », — eller på Daudets språk. - » Ses pages ont une vie å elles », säger Zola någonstädes om Daudets stil.
»Nische – syre?» sa jag så där på försök, vänd till Kullen, ty jag var allt grufligt nyfiken få veta något om den där Nische’n, fast jag var bra rädd att blotta någon grof okunnighet igen. En litet förvånad blick kom ur de vackra stjärnögonen, och så sa han med sitt vänliga leende: »Ja, är det inte det jag säger, att ingen har en sådan förmåga att få grepp på saker, som tant Lova. Nische — syre? Det är ett mycket bra namn; det är ett syre, som berusar och lämnar sjögångskänslor efter sig.» Ja, så fick vi höra några ord om den stackars tyska professorn, som sitter i sin stol och är tokig, fast folk har släppt ut, att han är så rysligt klok, för att ha nå’n att skylla på, när de vill göra så’nt som de inte törs stå för själfva. Ofantligt intressangt, fast nog begrep jag bra litet. Men kanske det inte hade varit så intressangt om jag begripit mer? På kvällen tänkte jag så mycket öfver hvad jag hört — och på Petter, stackars barn, ’offret’, men utan oro och sorg nu längre. Allting reder sig för alla — om man bara hoppas och tror — så nog också för honom. Och så somnade jag till sist på Ruffens arm, trygg och lugn i känslan att hit skulle aldrig, aldrig något Nische — syre tränga mera! TJUGOFÖRSTA KAPITLET. Undran. Fru Ungfraus fest. Hela staden är på benen igen. En hemlighetsfull kursläde har ilat genom gatorna och hamnat, man vet inte hvar. Stadsläkaren, som inte vet något roligare än vår stackars fattiga lilla oskyldiga vetgirighet, blåser under allt hvad han orkar. I går hade han till och med »rep» själf, som han inledde med: »Nå, hur många kurslädar var det nu, fru Ax?» »Tio!! Och herrskapet såg väl, att en hvit negerpojke satt fastsurrad bak??» En sådan filur! Senare: Bjudning till fru Ungfrau, ändtligen. Den har minsann låtit vänta på sig! Har hon och kapten ’legat i den luf’ hela tiden, så —! Biljetten ljöd: »Min Lovise!
Domkyrka med anslag, och visat detta icke ensamt vara framkalladt af nödvändigheten att hjelpa den upkomne remnan, utan jemväl utaf behofvet af förbättring i många andra hänseenden. Del kan nemi. icke vara något, som talar emot, utan snarare för, förslaget, att man vill på samma gång åstadkomma prydlighet och ökadt gagn. Ifrågavrde hemställan har blifvit såväl af Borgare som PresteSt. bifallen, BondeSt. har deremot afslagit densamma. Jag vill visserligen icke tillvita BondeSt. dess beslut i detta hänseende; ty det är ett förfarande, som kan tillräckligen föranledas och förklaras af dess innehafvande ståndpunkt uti smak och insigter; men det förefaller mig som kan och bör R. o. Ad., hvilket Stånd vid alla tillfällen visat sig angeläget att häfda och skydda allt hvad som till skön konst i högre mening verkligen hörer, icke förvägra det jemförelsevis ringa anslag, som för Westerås stora och dyrbara Domkyrka är begärdt. Det vore dessutom en orimlighet, att ifrågasätta det stiftskyrkornas församlingar sjelfva skulle underhålla sådana byggnader, hvilka i allmänhet blifvit upförda på en tid, då katholicismen var rådande och så många fromma personer från främmande länder gåfvo bidrag till byggande af metropolitanoch kathedral-kyrkor, vanligen af mångfaldigt större vidd och prakt, än stiftsstäderne behöft eller kunnat vilja använda å sina församlingskyrkor. Det vore således enligt min tanke en obillighet att fordra det sådane byggnaders underhållande lägges på församlingen; och vi se för öfrigt af Utsk:s redogörelse, att det belopp, som kyrkan f. n. bar att tillgå för bestridande af ifrågav:de reparation, är så litet, att det på intet sätt motsvarar bebofvet. Jag tror för öfrigt, att summan 45,000 Bko, ingalunda är öfverdrifven, helst när dermed kan vinnas alla de förbättringar, som i Betänk, upräknas, för att i ett fullkomligt värdigt skick försätta denna vackra minnesvård af forntida byggnadskonst. Jag anhåller således om bifall till Utsk:s förslag. Den 6 Februari. 261 Frih. Raab, Adam Christian:
Majit hade så mycket mindre velat, att Svenska Folket skulle med andra rikare Folkslag täfla i underhållande af stora stående Armeer, som tvärtom Armeen redan undergått all den minskning till numeraire, som är förenlig med landets säkerhet; än mindre kunde Kongl. Majit anse en jemförelse vara sann emellan Sveriges indelta Soldat, (jsom ej upphörer att vara håde medborgare och landtbrukare derföre att han är krigsman) med de slående härarne i andra länder. Hvad Bil. (■ B. S. Just. Omb.ns Emb.-Ber. d. 4 Nov. 1828. iy Hvad åter beträffade Flottans organisation, hade det aldrig kunnat undfalla Kongl. Majits uppmärksamhet, att lämpa densamma efter Sveriges locala behof och naturen af dess Sjöförsvar; Men Kongl. Maj;t hade uti årliga Stats anslagens otillräcklighet funnit hinder mot de förändringar och förbättringar, som till äfventyrs kunde anses nyttiga. Kongl. Majit ansåg med nöje det nitfulla anbud, Rikets Ständer gjort cm en allmän Nationens beväpning i farans stund. Men Kongl. Majit bade äfven af erfarenheten funnit, att en massa af oorganiserade och oöfvade menigheter, utan tillräckligen öfvadt befäl och utan i förväg samlade förråder, snarare bereder ett Rikes fall, än bevarar dess sjelfständighet; och fann Kongl, Majit Rikets sjelfständighet vara, i denna väg, tillräckligen väl beredd, genom den Beväring, som, enligt Rikets Sländers Beslut, årligen öfvas i vapen. Kongl. Majit, som för öfrigt, enligt i4 § af Grundlagen, vore Armeens Högste Befälhafvare, och noga kände så val de pligter, son» de rättigheter denna conslilutionela makt honom ålägger, bade redan, då fråga härom förevarit, sökt minska och Bil. t. R. St. Just. Omb.ns Enib.-Ber, 2 1:a H:t, i8 Bil. t. R. St.
Äro vittnena nog illsluge, eller erhålla de af sine medbrottslige den instruction, att de vid de sedermera möjligen skeende undersökningarne och förhören vid Domstol, å alla frågor som icke kunna anses utgöra hufvudsaken i vittnesmålet, och hvilka de sig icke väntat samt således icke äro beredde att på enahanda sätt besvara , böra afgifva obestämda svar eller dervid förebära minnes-brist, så kan Domaren med bästa vilja, att utdela rättvisa, blifva nöd - Den 28 November e. m. sakad att tillerkänna den förmente Teslamenst-tagaren den omtvistade egendomen. Ett sådant resultat kan äfven uppkomma, 0111 Domaren icke anser sig pligtig eller behörig, att undersöka vittnenas trovärdighet, utan allenast fordrar, att de med Ed fästa de uppgifter Testaments-betyget innehåller. Jag finner väl för min del, alt detta förfarande icke är med Lagens föreskrifter och andemening öfverensstämmande, men jag har ansett det möjligt, att exempel derå kunna gifvas, af den anledning, alt jag beklagligen hört personer, som beträda den Juridiska banan, yttra sådane begrepp om Domarens pligt och rättighet. Jag får i öfrigt åberopa de motiver Lag-Comitén anfört till stöd för förslaget och tillika upplysa, att i flere Europeiska Jjänder, den Lag är antagen, att muntligt Testamente endast gäller i de fall, då Testator, efter dess upprättande, icke varit i tillfälle att detsamma skriftligen författa. Lades på bordet. Herr Hallencreutz, Sten Engelbert, hade inlemnat ett så lydande: Vördsamt Memorial! Sverige har väl i sin hufvudstad åt en af sine store Konungar, åt Guslaf den II Adolph, upprest en Minnesvård; raeu Den 28 Noveni!) er e. m. slället, der han föll pA Liilzens slätter f saknar den ännu, ehuru snart 200 ar ävo förflutne, sedan Hjelten stupade i striden för Protestantiska Religion och Tysklands frihet.
Om de hopade rikedomarne endast framkalla en större lyx, en lättsinnig taflan alt njuta af lifvets nöjen utan någon ädlare och djupare uppfattning af dess betydelse och värde, så sjunker folket i intellektuel och moraliskt afseende, och detta i samma mån hastigare, som en ymnig ponningctillgång befordrar fåfängan och dess många skadliga följder. Skulle då inträffa, att den beprisade industriela utvecklingen är till ej ringa del endast skenbar, att de förhöjda inkomsterna sökas äfven på bekostnad af kapitalvärden, att tillgångarne hufvudsakligen vinnas, ej genom en jemnt och säkert stigande produktion, utan fastmer genom ständigt förnyade, med betungande ränta belastade lån, som ömsom lifva, ömsom nedtrycka näringarne, som tidtals inleda i förelag, tidtals föranleda deras misslyckande, så inverkar det öfverdrifvet materiela sträfvandet högst menligt på folkets karakter. Ställningens osäkerhet åstadkommer vådliga spekulationer och, om dessa misslyckas, ofta vingleri, framkallar dels af tanklös svaghet, dels af beräkning alt sålunda kunna stärka krediten, ett lefnadssätt öfver tillgångarne, en håg att njuta, medan medel dertill finnas; man bedrager sig sjelf och andra; man tror sig vara rik, eller hoppas att blifva det och vill af andra så anses; man vaggar in sig i illusioner och vaknar ej förr, än man ohjelpligt intrasslat sin ställning, eller en just af dessa förhållanden lätt frammanad kris bryter stafven öfver skyldiga och oskyldiga, öfver dem, som medvetet trotsat faran af de invecklade penningeförhållandena och dem, som blott ej förstått rätt bedöma tillståndet. — Att skakas af dessa numera periodiskt återkommande brytningar kan endast derigenom undvikas, att folket sjelf söker en motvigt i spridandet af sundare och renare tänkesätt. En säkrare måttstock för samhällets framsteg, ett säkrare bevis på bildningens insteg äro derföre; sättet att använda de genom llit och sparsamhet samlade tillgångarne, beredvilligheten och förmågan att allvarligt och säkert befordra samtidas och efterkommandes intellektuela och moraliska förädling.
En del af Sedelstocken kan finnas hos vära utländska grannar, ligga orörliga och ofruktbara hos v*ssa capitalister och spieculanter, eller ock circuiera inom en för inskränkt krets, till Dm 24 April. 623 |x , inom köpmanna-klassen , eller inom huf» vudstaden. Någon, om ock icke betydlig, del kan vara förstörd genom skeppsbrott, elds* åda, utnötning m. m. Således kan brist på penningar existera i et Allmänna , och tillika öfverflöd på dem aos en del enskildte, äfven kan Sedelstocken sig sjelf vara tillräcklig, och ändå Rörelsepitalet för litet. Sedan jag bestämt denna killnad, vill jag nu söka bestämma, hvad liman penningebrist är: Det är en i Finance-läran allmänt erkänd ats, att det circulerande PenningeCapitalet i tt land, det inå nu vara i guld och silfver, Iler i papper, bör vara proportioneradt efter arornas mängd och tillverkningsbelopp, och ullt svara emot rörelsen i landet, eller emot de personers industrie och behof för den , mellan hvilka den circulerar. Ofverstiger det circulerande RörelseCapitalet mycket denna proportion, så lättar det icke rörelsen i det hela, utan kan mera försvåra den, såsom i förra sekler i Spanien; dess tillökning öfver denna proportion skulle väl för ögonblicket ge liksom ett nytt lif och ett större utrymme för speculation och idoghet; men som arbetarnes antal och krafter ej så snart skulle ökas af penningarnes tillökning, så skulle en större efterfrågan efter arbetande händer uppstå , och derigenom tillika en stegring i arbetslönerna, efter hvilka varupriset hufvudsakligen rättar sig, och detta pris skulle höjas efterhand, tills det feck sin proportion efter penningestocken, 624 Den 24 April. II. jDen 24 April. 625 så att man slutligen, om till exempel pennin* gestocken blefve på en gång fördubblad, ha* de en icke större varumängd med fördubblar de priser, samt således en lika så stor pen* ningebrist, som förut. Oin derföre folkstock och varutillverkning kunde på en gång lika med penningestocken ökas, så skulle priserna hålla sig lika.
Om exempelvis en realisation nu kunde företagas och af .Riksens Ständer beslötes, hvarmedelst Sedelmyntet erhölle ett fixt värde mot Silfver, genom namnvärdets nedsättning; så vore ju detta äfvenledes en Lag in Casu; hvarmed likväl äfven den finge låta sig nöja, som ansåge sig derpå göra förlust. En värd Ledamot af Höglofl. Riderskapet Adeln, som nu gjort erinran vid ifrågavarande ämne, har föreslagit ett moratorium för enskil* te Peningeliqvider: en anstalt, sorn visserligen .Stats* och Banko Utskottens Betänkanden> 1155 ine repe uti (le genom Eag bestämda förhällanden Medborgare emellan och sålunda skulle utgöra en ganska väsenteUg Lag ån Gasu; roen. iikväl hafva tidens omständigheter påkallat verkställighet deråt i flere andra Riken och ea skarpsinnig Mans uprr.ärksamhet nu äfven ho* oss; Utan att vådan af brytningen i de gällande förhållanden fått härvid behålla öfverhanden. Hvad var för öfrigt inställandet af Bankens Silfver-ut*> Vexling, hur likasom i det fria England, annat,' iin en Eag in Gasu, som samhällets fördel påfordrade , och sorn derföre skedde och gillade»,' Månne icke altså man frarnstäldt danne betänklighet uti sin ytterligaste skepnad, då den yiserligen blir en skrämande bild. Fåfängt vill man åtminstone hos mig göra den tankan fattlig, att Nationens vigtigaste angelägenheter, grundvalarna för dess frihet och samhälls - förbindelsernas hegld, skulle rubbas eller förnärmas genom Vidtagander afen reglering, sora afhjelpte Ridande Medborgares förlägenhet och utgjorde föremål för de interesserades egen önskan; men hvars ännu oupfylda verkställighet deremot ger anledning till oro och missnöjet Jag anser sålunda denna formalitetsfråga helt oGh hållit vara underlydande det andra anmär kningsämnet och icke blifva betänklig förr, än det kunde bevisas, att utredningsvilko* ren förnärmade enskilt rätt. Dess nödvändighet utaf den motsatta bevekelsegrund, en Le* damot af Höglofl.
Borgare-Ståndet har Herr O. Wijk uti en lill Utskottet remitterad motion yrkat, att den plägsed, som gjorts gällande vid LåneContoiret i Götheborg, att reversal för erhållne lån dateras för den dag, då lånen af Direclionen beviljas, ehuru penningar derför ej utfalla förr än flere dagar derefter, måtte, såsom ej förenlig med rättvisa, afskafifas, och Ui reclionerne af Banco-Disconten samt Låne-Contoiren förständigas, att ränta å Discont-lån ej må beräknas förr, än lånlagarne fått medlen emottaga. Utskottet, som öfver ifrågavarande motion infordrat Banco-Fullmägtiges samt Directionens öfver Låne-Conloiret i Götheborg utlåtande, har inheintat, alt den ordning vid så väl Banco-Discont-Verket som Låne-Conloiret i Götheborg är införd, att ränteberäkning å bifallna lån först vidtager den dag, lånemedlen äro för låntagaren eller hans befullmägtigade ombud tillgänglige; vid hvilket förhållande och då, på sätt Herr Hallingj enligt motionen bifogadt prolocolls-utdrag, vitsordat, det ofvan antydda missbruket, i afseende å ränteberäkning, icke eller vid Låne-Contoiret i Malmö eger rum, samt den af Herr Wijk åsyftade förändring således redan blifvit ej mindre vid Banco-Disconten än Låne-Contoiren införd, Utskottet anser ifrågavarande motion icke böra lill någon åtgärd föranleda. Ank. (ill Exp. Utsk. den t Aug., kl. 5 e. ra. Utlåtande, i anledning af Hof-Rätts-Commissarien S. Anderssons ansökning om eftergift af öfver-ränt a ci ett Discont-lcin. Hos Ulskollet har Hof-Rätts-Commissarien Sam. Andersson skriftligen anhållit, att öfver-räntan å ett af f. d. Sergeanten J. F. Bergströmj mot borgen af Andersson och Notarien G. O.