Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Brefvet den 2 October 1806; hvadan Rikets Ständer, under åberopande i öfrigt af de skäl, Rikets Ständers vid 1828, 1829 och 1830 årens Riksdag i ämnet aflåtne underdåniga skrifvelse innehölle, hos Kongl. Maj:t förnyat den underdåniga anhållan, att, jemte det Jemtlands soldater ålades samma skyldigheter, som Kronans indeldta manskap i det öfriga Riket, roteringen i Jemtland måtte jernnäs till likhet med roteringen i det öfriga Sverige, sedan hemmanens godhet, grundränta och öfriga utskylder blifvit emellan Länen behörigen jemförda och tagna i beräkning; hvarefter de nya hemman, som i Jemtland tillkommo, skulle öka den gamla roteringen med ny samt att de sålunda för Jemtlands Fält-Jägare-Regemente tillstyrkta vilkor jemväl måtte få sträckas till Jemtlands Häst-Jägare-Esquadron, så att rusthållarne dervid kunde komma i åtnjutande af all den lindring i deras hittills åliggande skyldigheter, som antingen redan blifvit, eller framdeles kunde varda rolehållarne inom provinsen beviljad; äfvensom att roteringsförrättningen i Jemtland, såsom å andra orter, måtte komma att på Statens bekostnad verkställas. Statssamt Allm.
Ridderskapet och Adeln, af herr Hammarberg C, och hos Vällofl. Borgare-Siandet, af herr Gillberg G. TV. De hafva nemligen, under åberopande af de olägenheter, som fordringsegare måste vidkännas vid fordringars ulsökande hos på aflägsna orter bosatte gäldenärer, i följd af svårigheten att på dessa orter erhålla tjenlige ombud, och enär berörde för allmänna krediten menliga förhållande endast skulle kunna afhjelpas derigenom, att det blefve en ovillkorlig skyldighet för Konungens befallningshafvande ”att i promotorialväg befordra lagsökningsmål utom länen,” föreslagit, herr Hammarberg, att en sådan skyldighet jemväl måtte dessa embetsmyndigheter åläggas, dock mot skälig afgift, och herr Gillberg, att en författning i ämnet, i enahanda syftning med den, som vid 1840—1841 arens riksdag blifvit af Rikets Ständer beslutad, måtte utfärdas, likväl med den förändring, att fordringsegare, vid lagsökningshandlingars inlemnande, bör nedsätta, utom hvad som erfordras till bestridande af nödige kostnader i målet, tre eller fem procent af fordringens belopp, såsom arfvode åt den person i landskansliet, hvilken kommer att handhafva samma mål. Dessa motioner, tillika med de hos Ridderskapet och Adeln i anledning af herr Hammarbergs förslag afgifne yttranden, hafva blifvit öfverlemnade till Lagutskottet, som, då ofvannämnde vid 1840 —1841 årens riksdag beslutade författning, med afseende å herr Gillbergs framställning, måste komma under Utskottets pröfning, anser innehållet deraf böra här anmärkas.
Väl erkänner man nu den “omständigheten“ att, “ehuru de (orra särskilda afgifterna, efter regleringens införande, kumrrte alt inberäkna s i tult satserna, nörmal-tullbeloppen i larifen doek blifvit bestämda utan tillägg af dessa afgift er, “ men vill ej medgifva att ett förbiseende dervid egt rum, utan svarar att Rikets sist församlade Ständer före frågans afgörande tagit de nu anmärkta omständigheterna i öfvervägande. Derom lära dock Rikets nu församlade Ständer vara åtminstone lika behöriga att döma som Höglofliga Bevillningsutskottet. Ilade saken då varit klart utredd, så hade man äfven nu haft klarare ord att anföra, än det anlörda stället af Betänkandet N:o 16, hvaraf endast en punkt på 7 rader hörer hit, utan att synnerligen mycket bevisa. Utskottet anser, att Nils Larssons beräkningar grunda sig på den förutsättningen, att vid sistlidne riksdag ingen annan förändring i tulltaxan gjordes, än att afgiften till Handelsoch Sjöfartsfonden samt tolagen tillädes då gällande tullsatser, och att trafiken förblef oförändrad. När man så återger en opponents skäl, så är det mer än tydligt att man icke bevärdigat dem med den uppmärksamhet som erfordras, lör alt fatta, hvarom han egentligen talar. Ty uppsåtlig! har väl icke Utskottet velat bortblanda sanningen, genom att införa tulltaxans stipulationcr och trafikens gång i ett antagande, hvartill beräknaren blott för klarhets vinnande funnit sig föranlåten. Om jag säger: “Under normalåren 1853 —1855 var till exempel i Carlshamn Statens tulluppbörd 114,300 R:dr. Stadens tolag 6,900 „ Handelsoch Sjöfartsfondens särskilda inkomst 9,000 , Summa 130,20() R:dr.
Den eger f. n, mer än 1600 mantalsskrifne innevånare och sysselsätter dessutom 150 å 200 främmande arbetare. Dess handel drifves af 25 handlande, af hvilka 16 hålla öppen salubod. I köpingen finnes en bokhandel, 8 fabriker af åtskillige slag, 20 handt verkare med ordentliga verkstäder och en mängd andra handtverkare, som, utan sådan verkstad, idkar handtverk för egen bergning, Den 22 December e. m. 19 Köpingens handelsflotta består f. n. af 2 briggar, 10 skonertar, 2 galeaser, 7 slupar och 3 jakter eller tillhopa 24 fartyg om sammanräknade 1034 läster; och för tillfället stå under byggnad för köpingens egen räkning 1 skepp och 4 skonertar. Vid köpingens tre skeppshvarf hafva dessutom sisth vinter blifvit byggde 3 stycken under årets lopp försålda skonertar. Så väl i afseende härå som till ytterligare uplysning i detta ämne får jag för öfrigt åberopa en från orten mig tillsänd promemoria, hvars upgifter åtminstone i sina väsendtligaste delar kunna af K. Beflndes i länet afgifne Embetsberättelser kontrolleras. På grund af hvad jag haft äran anföra och då något verksammare medel för lifvande af Rikets jordbruk och näringar, än beredande af den lättaste möjliga afsättning förproduktionen icke gifves, men dertill äfven fordras att handelsplatser finnas alt tillgå på åtminstone icke längre afstånd från produktionsorten än att producenten kan med fördel på en gång dit afföra sina varor och der i utbyte erhålla sina förnödenheter; då bland Rikets mera befolkade provinser icke finnes någon som i detta hänseende är så vanlottad som Småland, hvilken på sin långa kuststräcka icke har mer än två stapelstäder, belägna på 17 till 18 mils afstånd från hvarandra, och då någon lämpligare handelsplats, än den på nästan lika afstånd från hvardera af dessa städer belägne köpingen Döderhultsvik, icke torde kunna upsökas, vågar jag föreslå att R. St. må för K. M. i underd:het framställa den önskan att stapelstadsrätt och privilegier måtte varda bemälde köping'förunnade.
Re' geringen, alltid huld och ömsint för den lidande menskligheten, b»r emedlertid sörjt allt hvad någonsin på den kunnat ankomma för alla gr®' nar af hälsovården, och då man finner huru Provincial-Läkarne under si" na tillfälliga resor i Landet, nu mera omringas af enskilte patienter a allmogen, sorn söka råd och recepter samt fått vana alt erhålla deo® merändels kostnadsfritt, är det ett godt tecken, att den äkta Läkarekonsten - — 33 — t °!(:n börjat vinna förtroende hos folkmassan. Länets Lazarett är i godt “kick. Den så kallade tre-skillings-afgiften till det samma fortfar, så att ,ess f°nd är för hehofvet tillräcklig. För den fruktade Choleran ansträng. e nian sig en tid, då dess befarade ankomst injagade allmän förskräckeU je* Ingen Socken underlät att förbereda de sjukes vård ett serskildt Choe*a-Sjukhus uppreparerades och inreddes bär vid Staden, der det ännu lyckligtvis tomt och obegagnadt, men fullfärdig! och tillreds att emottaoa den objudna gästen. Sockne-Magaziner finnas i /\0 men saknas ännu i 60 Socknar. Så, ®°fn de fleste af dessa inrättningar nu förvaltas, äro de intet annat än rän, 8'fvande Cassör, men ingalunda undsättningsanstalter i missväxtår; ty så V,.^t sig göra låter, utlånas hela fonden årligen mot dryg ränta, oell då ^öd inträffar, har magazinet föga säd, men väl fordringar, hvilka skola inCf*sseras af Gäldenärer, som då sjelfve behöfva spannemål. Också används räntevinsten merändels till Socknens allmänna utgifter eller till etablerande af nyttiga, men för magazinets egentlige bestämmelse, främmande inrättningar. Förrän magazinens lånerörelse upphör eller åtminstone inskränks så, att ett visst qvantum säd, beräknadt efter behofvet för den del af °cknens folkmängd, som vanligen söker undsättning vid raissvext-år, alifinnes i magazinet upplagdt, är nyttan af dessa inrättningar blott parlel och inskränkt.
Lena visste att modern var Gunnars ögonsten, och att hon på denna väg skulle lättast röra Gunnars hjerta, samt att hon äfven skulle stå i en vacker dager för honom, om hon kunde inbilla honom att jemväl hon kände tillgifvenhet för sin moder. – Tackar så mycket! – sade Gunnar och skrapade med stor förlägenhet på foten, och tog både med och mot sin vilja detta knyte, som innehöll den vanliga «julehögen» eller de fyra olika sorter brödbullar, som hvar och en får, ett tjockt julljus, samt några bakelser, äpplen och annat smått, allt af aftonens välfägnad. Juldagsmorgonen var ovanligt klar, blid och vacker, utan att derföre hafva töväder med sig, och som Bengt bedt sig lof att få följa med Gunnar, anträdde de båda ynglingarna sin gång redan i tidig otte, eller långt före dager, men som nedanet blänkte klart, rent och ljust mot den nyfallna snön, hvilken icke kommit i mängd, utan endast litet och jemnt, för att till julen städa den gamla smutsiga jorden, och som vägen väl var vild och obanad, men ovanligt vacker, hade denna morgonvandring ett visst poetiskt behag, som ingalunda undgick äfven dessa obildade varelser, för hvilka ordet poesi väl icke fanns till, men hos hvilka sjelfva elementet så mycket mera egde rum. – Kors en sådan vacker och grann julotta! – sade Bengt – Jag tror jag såg aldrig maken! – Du sa ’et just! – svarade Gunnar – Nej icke heller jag, och vet du väl Bengt, jag hade stor lust, för min del, att gå till Norrlanda kyrka. Krokvägen blir intet så fasa stor, och jag tycker just det skulle vara något herrligt och roligt att på denna gudomeligt vackra juldagsottan höra Guds ord och se alla ljusen brinna, och så höra oljeverket som är mi’ lust alldeles, och du vet de har tocket i Norrlanda, fast vi aldrig maktat ’et i vå’n socken. – Ja topp! – svarade Bengt, och de båda unga började att ansenligt förlänga sina steg, ty ehuru Gunnar talat om krokvägen såsom obetydlig, var den ändå sina goda tre fjerdingsväg, ett för allt.
Och gå och sätt er där längst borta i fåtöljen! Så där! Nu skall jag tala! (Han blir sittande med cigarretten i handen.) Jag har älskat er, som det kallas, från första stunden jag såg er. Minns ni den solnedgången då vi blefvo bekanta i fjol. Er man stod nere i dalen och målade, då jag gick förbi. Jag blef föreställd för er, och vi blefvo stående i samspråk tills vi tröttnade och ni satte er i gräset, inbjudande mig att taga plats vid er sida. Men daggen hade fallit, och jag drog mig för att bli våt. Då knäppte ni upp er kappa och erbjöd mig att sitta ned på ena skörtet. Det var för mig som om ni öppnat er famn och bedt mig hvila i ert sköte. Jag var mycket olycklig, mycket trött och öfvergifven, och det såg så varmt och mjukt VÄNNEN. SONHUSTRUN (hysteriskt). 101 ut, innanför er kappa. Jag ville verkligen krypa in under densamma och gömma mig vid er unga, jungfruliga barm, men jag blygdes, när jag i edra oskyldiga ögon såg ett svagt leende öfver att en man som jag kunde bli brydd! Vi möttes igen, ofta och ofta. Er man tycktes njuta af min beundran för er, det föreföll såsom om jag upptäckt hans hustru åt honom. Jag kom i er fångenskap, och ni lekte med mig; er man generade sig icke för att bry mig öppet, till och med i stort sällskap. Hans egenkärlek och tvärsäkerhet sårade mig understundom, och det fanns ögonblick då jag kände mig frestad att knuffa undan honom och söka intaga hans plats. Minns ni den eftermiddagen då jag bjudit er till mig på min födelsedag. Ni skulle komma senare. Och sedan vi väntat er en timme, inträdde ni i salen, iförd en penséefärgad kjol, med ljust blommigt lif; ni hade en med gult linong öfverklädd schäferhatt, som kastade ner ett solsken af guld öfver er hela gestalt. Och när ni så räckte mig er rosenbukett med en fjortonårig flickas blyga djärfhet, fann jag er så öfverväldigande skön, att jag blef stum, kunde hvarken hälsa er välkommen eller tacka för blommorna, utan jag gick ut och grät! Ni kan åtminstone dölja edra känslor, ni!
Brefvet af den 7 April 1830, hvaruti vore föreskrifvet, att inlösen för statens räkning al inom riket bevisligen tillverkad salpeter komme att derefter än vidare ega rum, visserligen på del salpetersjuderi-egarne icke deraf mätte hemta anledning befara bristande afsättning på denna vara, men ock på det salpeternäringens förfall såmedelst icke måtte äfventyras påtagligen derföre, att statens behof skulle kunna af inhemsk tillverkning fyllas. Genom en sådan inskränkning i den hittills å statens sida iakttagna inlösningsskyldigheten skulle samtidigt dermed i första rummet tillskyndas salpeterfonden en ganska betydlig besparing, motsvarande det för inlösen af salpeter i de ännu salpeter pro - Bil. N:o 3 a. till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. 8i producerande af rikets mellersta och södra län efter de tvenne inlösningsprisens fastställande årligen utgifna belopp, hvilket utgjort för år 1863 rdr 35,514: 99. och för fir 1864 28,584: 50, eller i medeltal rdr 32,049: 75. Vidare skulle minskning i He årliga utgifterna beredas derigenom, att, sedan inlösen af salpeter i nämnda delar a! landel upphört, någon uppbörd och leverering af salpeter icke vidare ifrågakomme, och hvarför under de sednast förflutna 2:ne åren kostnaden årligen uppgått till 4,377 rdr 3 öre, eller i medeltal till rdr 2.188: 51. tillsammans rdr 34,238: 26. Slutligen skulle de åi liga omkostnaderna Sfven nedsättas genom indragning af Salpetersjuderi-staterna uti ifrågavarande län och de nuvarande tjenstemännens förflyttning på indragningssstat; och ansåge sig Komitén, i sammanhang med underdånigt förslag i nämnda afseende, böra i korthet redogöra för Salpeter sjuderi statens sammansättning och aflöning samt de förändringar, som deri hittills egt rum.
De prohibitiva författningar och skråordningar synas ej hafva gifvit något särdeles stöd åt städernas näringar, hvilka, åtminstone inom detta Län, tvina i stället för alt förkofra sig. 16 Engelholm. Stadens folkmängd utgjordes 1843 af 944 personer, hvaraf 630 voro skattskrifne. De egentliga näringsgrenarne äro minuthandel och handtverkerier. Någon spannmål uppköpes äfven af omkring boende landtman, hvilken afsättes å andra orter, synnerligast Götheborg. Undervisningsverket bestrides af en lärare uti en af borgerskapet ensamt underhållen skola. Särskilda anstalter för sjukvården finnas icke; men läkare-biträde saknas ej. Cimbritshamn, Stadens folkmängd uppgår till 1,112 personer, af hvilka 432 personer äro mantalsskrifna. Invånarnes vilkor uppgifvas hafva förbättrats. Den nu påbörjade hamnbyggnaden har lemnat arbetsförtjenst åt arbetsfolk inom staden, samt äfven, medfört fördelar åt närings-idkare och andra af stadens invånare, genom den ökade konsumtion, som uppkommer genom arbetare vid hamnen. Sist-j lidna år användes under vår-, sommaroch höstmånaderna 75 personer dagligen och nnder vintermånaderna 35. Sedan vårens ingång i år, ha 130 arbetare dagligen öfverhufvud dervid varit sysselsatta. Då endast ~ af byggnaden kan anses vara färdig, befaras att de af staden påräknade tillgångar, ej förslå till den öfriga |:delen. Skillnaden emellan hvad, som påräknades åtgå, och hvad, som nu verkligen åtgår, härrör synnerligast af högre dagspenning åt arbetarne, än som i kostnadsförslaget var beräknad. Hamn-direktionen påräknar en brist af omkring 13,000 R:dr Banko. Erhållandet af denna summa möter svårigheter genom den allmänna svårighet, som visar sig i följd af penningebristen; men bör dock på ett eller annat sätt skaffas, för att fullända det arbete, som är påbörjadt. 17 Det uppgifves, att handelsrörelsen har sista 5 åren något tilltagit.
Den, som bifaller Utskottets förslag att i införsels-tarifen upptaga artikeln Halsduksvalkar med tull af 32 sk, skålpundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, upptages icke denna nya rubrik i införsels-tarifen. 1 afseende å artikeln Hampa, lärer Ridderskapet och Adelns samt Bonde-SlånHampa, dets beslut, alt härom vidblifva gällande tulltaxa, få anses innefatta bifall till Utskottets, af Presteoch Borgare-Stånden godkända hemställan om vidtagande af rättelse i tulltaxan för denna artikel, i öfverensstämmelse med Kongl, kungörelsen af den 18 Juli sistlidne år, som stadgar tullfrihet vid införsel af den ohäcklade Hampan och nedsättning i tullen för den häcklade från 1 R:dr till 24 sk. skeppundet. Utskottets förslag, att nedsätta införselstullen å Handskar, alla slag, från 3 till Hundekar. 2 R:dr skålpundet, hafva Presteoch Borgare-S länden bifallit, hvaremot Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet vidblifvit gällande tullbestummelse. Derest Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet icke skulle vilja frånträda detta beslut och instämma i de båda öfriga Ståndens, måste omröstning, enligt så lydande proposition, anställas: 49:o. Den, som bifaller att, på sätt Utskottet föreslagit och två Stånd beslutat, införselstullen å Handskar, alla slag, nedsätles från 3 till 2 R:dr per skålpundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, förblifver denna tull fortfarande 3 R:dr skålpundet liih. till R. St. Hattar. Vidkommande artikeln Hattar, hade Utskottet föreslagit, att vid rubriken »af siden eller annan väfnad» skulle tilläggas »samt i allmänhet monterade fruntimmershattar», samt att införselstullcn för Hattar af läder, fiskben, papper, träd eller rötter m. m. skulle nedsättas från 1 R:dr till 24 sk. stycket.
Borgare-StånJ dets nu inkomna Pxotesolls-Utdrag af denna dag; 3*4r Den 32 Maj, innehållande det beslut, att åt Lag-Utskottet skull le uppdragas, att igenom dess Secreterare genast låta besörja den förut beslutna tryckningen af konungens Nådiga Proposition, angående förändring af nu antagna Bestraffningssätt ta. ta. samt alla dertill hörande Handlingar, och att ersättning för kostnaden skulle åtnjutas af de till Biksdags utgifterna anslagna medel, fanh PrestStåndet för godt att uti berörde beslut méd Vallöf!. BorgareStåndet instämma. Ut supra. Ex Protocollo J. U. Almqvist. 3. D. S om i afseende på den frågan, huruvida de sedan förra Biksdagar beredda Förslag till ändringar och filläggningar i Grundlagarna skulla vid innevarande Biksdag till afgörande företagas eller förblifva hvilafidé till den nästa, den skil}, aktighet i meningar hos Biksens Ständer inträffat, att Högvörd. Prest.Ståndet ansett det ailä dessa Förslag borde hvila Hedervärda Bonde Ståndet, att blott de Sju af Const!tutions‘Utskoftet utmärkta Vällofl. Borgare.Ståndet, att berörde Sju och Fern dertill, samt Högloft. Bid. derskapet och Adeln, att samtliga Förslagen borde upptagas; och då något helt Biksens Ständers yttrande öfver Kong!. Maj:ts Nådiga Proposition om Grundlags-frågornas bvilande alltså hittills icke finnes; och då Ståndet för sin del önskade, att i ett inål af så vigtig beskaffenhet e,tt fogande till enstämmighet Biks-Stånden emellan måtte äga rum; så beslöt Ståndet, för sin del, att till befrämjande af ett sådant fogande, anmoda bernalt© - Den 2 2 Maj'. mälte Utskott, att så skyndsamt sig göra låter upplysningsvis till Riksens Ständer aflemna sina tankar om grunderna, hvarefter den sålunda i skiljaktigt skick
Dessutom torde principen att för kriget bespara persedlar, sopi under detsamma icke kunna undvaras, befinnas mindre klandervärd, än den att under freden använda dem, och således, i stället att, såsom hittills skett, söka för freds tjenstgör i ng hjelpa sig med äfven mindre brukbara, åtminstone intilldess andra utvägar genom R. SRs åtgärd kunde beredas, enligt Hr Dalmans förslag begagna dem åt beväringen under 12 å i5 år, då de svårligen kunde, såsom uppgifvits, "yat-a brukbara för händelsen af ett fredsbrott,” Orsaken, hvarföre någon del af de för reservförrådet) anvisade medel ännu ej blifvit använda, förklaras lätt derigenom, dels att medlen varit anslagna för 5 år, och dels alt prisen å de persedlar, hvilka för dessa summor borde Uppköpas, j sednare tider betydligen stigit, och roan således icke ytterligare, genom ep forcerad anskaffning, velat uppdrifva deni Att det oaktadt påskynda anskaffningen af dylika persedlar, endast för att genast använda medlen, bade varit pn så mycket större misshushållning, *P*n det anfal persedlar, hvilket bort anskaffas, icke, under sådana proständmbeter, för de anslagna medlen på långt när kunnat prbållas, och i dylikt fall, i stället för att pu för Utfedningsufdglnmgen endast fordrats anslag för de årliga be - Den 28 Augusti. 351 liofven, således äfven måst begäras för det krigsbehof, man minst ansett sig böra hafva fyllt. Då hade måhända med mera skäl kunnat yttras, att man fordrade, det Representationen ”på god tro borde bevilja alla de runda summor, ”sorn uppföras Under columnen försvarsverket,” än nu, då de lemnade med omtänksamhet och enligt för älla tillgänglig plan användas. Hvad åter beträffar de upphandlade persedlarnas förstörande ”af mott och mal,” som Hr
September 1834 erhållit tjenst vid fångvården såsom vaktmästare vid länsfängelset i Carlstad samt från den 1 Juli 1847 framgent, på grund af erhållna förordnanden, förestått direktörstjensten vid då öppnade nya länscellfängelset derstädes, samt att Holmgren, som enligt gällande aflöningsstat åtnjuter såsom fängelsedirektör 1,500 Riksdaler jemte skrifvarearfvode 150 Riksdaler, förutom andra förmåner, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit, att då han numera med försvagad helsa, hvarom läkarebetyg blifvit företedt, saknade nödiga krafter för ett fortsatt utöfvande al direktörs-befattningen, hail måtte från och med månaden näst efter den, hvarunder afsked från direktörsbefattningeu erhölles, för sin återstående lifstid få från Allmänna Indragningsstaten uppbära en mot lönen svarande pension; och har Kongl. Maj:t, i enlighet med Fångvårds-styrelsens tillika gjorda hemställan, nu föreslagit, att Holmgren må berättigas att från och med nämnda tid uppbära en årlig pension för sin återstående lifstid till belopp af 1,500 Riksdaler; angående Direktören Hård af Segerstad, att han hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit, att, enär han, enligt bifogadt läkarebetyg, vore till såväl kroppssoin själskrafter så försvagad, att han möjligen innan kort blefve oförmögen att Stats-Utskottets Utlåtande N:o 74. 5 siti befattning utöfva, rättighet måtte honom beredas, att vid uppnådd ålder af 60 år, och såvidt då med läkarebetyg ådagalades, att hau vore urståndsatt siu befattning vid långvården vidare bestrida, å Allmänna Indragningsstaten uppbära ett årligt pensionsbelopp, motsvarande den lön, han såsom direktör åtnjöte. Hård af Segerstad är född den 2 Juli 1806, inträdde i Statens tjenst år 1881 och biel’ år 1810 anställd vid fångvården saint år 1843 befordrad till direktör vid straff-fängelset i Norrköping.
Maj:ts Nådiga välbehag öfver den af Skånska Egendomshafvarne och öfrige, jemte Allmogen i allmänhet, visade beredvillighet att bidraga till en fullkomligare inrättning med det extra roterade Krigsfolket i Provincen, medelst hufvudsakligt antagande af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om ett ständigt Knecktehåll; samt att Kongl. Majit således funnit, “att de, i en och annan måtto, sökta “undantag, väckta betänkligheter, eller gjorda “förbehåll, borde tillskrifvas antingen serskilda “locala förhållanden eller en ännu ej utveck“lad erfarenhet om den närmare beskaffenheten “och nyttan för Rotehållarne sjelfva af den föreslagna förändringen , men icke någon obenägenhet eller bristande nit att göra ett redan “åtaget och fastställdt bidrag till Rikets Försvars“styrka så kraftigt i verkställigheten, som det “blifva kan.“ • Statssaint Oec.-Utsh. Uti.