Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tribler. ralén Herrar JustitieRåden Herr Vice Amiralen Herr GeneralLöjtnanten 1 lerr HofRättsRådet Herr KammarRådet Herr KommersRådet Herr KrigsRådet Herr StatsKommissarien Herr A mirali tetsKammarRådet Herr BergsRådet Herr AmiralitetsKammarRådet Widin, som af sjukdom varit hindrad att vid förra sammanträdet den 30 November sistlidna år tillstädeskomma, hade nu sig infunnit och intog, efter meddelad upplysning, att han redan aflagt Domareed, sitt säte i RiksRätten; men Herr KammarRättsRådet Uggla, hvilken å den af Sekreteraren utfärdade skriftliga underrättelse om RiksRättens sammanträde tecknat, att Herr KammarRättsRådet deraf haft del, kom, sådant oaktadt, icke tillstädes och hade ej heller något förfall anmält. Sedan undertecknad, på tillsägelse, för Herr Justitieombudsmannen Landin i förmaket justerat det vid RiksRättens sammanträde den 30 November nästlidna år förda protokoll, i hvad det rörde hans dervid gjorde andragande!!, blef nu samma protokoll inför RiksRätten uppläst och justeradt. Riks Reit ts Handlingar, i;a Häftet. 10 74 Till följd af RiksRättens förrnämnde den 30 November fattade beslut och sedan klockan slagit Tolf samt anmälan skett, att flere af parterna voro i förmaket tillstädes, uppropades nu parterna, och företrädde dervid ej mindre Herr Justitieombudsmannen, än äfven, bland svaranderne, f. d. StatsRådet, H. E. Herr Grefve Löwenhjelm, f. d. StatsRådet Herr Friherre Åkerhjelm, Herr f. d. StatsRådet Poppius, StatsRådet Herr Friherre Lagerbjelke, f. d. StatsRådet Herr Friherre von Schulzenheim, f. d. StatsRådet Herr Grefve Hård, f. d. StatsRådet Herr Friherre Gyllenhaal, Herr StatsRådet Ihre, f. d.
Ingen lärer förneka det goda och nyttiga, som under nuv:de representationsform blifvit uträttadt, och de stora framsteg på utvecklingens bana, fäderneslandet under densamma gjort. Icke desto mindre yrkar hela Svenska folket på dess afskaffande, derför att folket känner sig moget att sjelft sköta sina angelägenheter; derför att det icke längre vill stå under förmynderskap af några särskildta klasser. Den känsla, som framkallar detta yrkande, heter således icke afund; den heter sjelfständighet; och minst inom detta hus bör den känslan missaktas. Man har här citerat åtskilliga skalders ord. Jag tillåter mig åberopa hvad en skald om Svenska folket säger: »Det folket är godt i sin innersta rot; Går man det lill mötes, så kommer det emot.» Och så är det Behandladt med rättvisa, billighet och förtroende, kommer Svenska folket till mötes med samma känslor. Det är de utmärkande dragen hos det hvilande representations-förslaget, att det på detta sätt går folket till mötes, och derför omfattar folket det med hela värman af sin kärlek, samt skall icke svika förtroendet. Jag är sjelf utgången från detta folk, och jag vet, att det ligger sanning i mina ord. Man har framställt många anmäkningar mot förslaget, men man är i allmänhet af skiljaktiga meningar på hvilka grunder man vill bygga ett nytt förslag; ja, en talare, verksam inom och utom detta rum, och om hvars både negativa och positiva lörtjenster om vart lagverk, han sjelf ingalunda underlåtit erinra R. o Ad., har icke ens kunnat blifva ense med sig sjelf ang:de beskaffenheten af de gravamina, han vill påbörda förslaget. Sålunda beklagar han först, att det inrymmer makten åt »bourgeoisien. » Hvad menar han väl med denna klass, som i vårt land icke har någon begreppet motsvarig betydelse? Icke kan jag förmoda, att han dermed förstår några fabriksidkare i vissa härader af Vestergötland. De kunna väl ej tillvälla sig makten inom vår blifvande representation.
Ni skall lefva länge och njuta eder konungs nåd, som hvarken skall förloras genom afund eller förtal, om ni håller er vid sanningen. Dödstecknen af ljusens slocknande båda er förlusten af er hustru. Efter hennes död försvinna edra bekymmer. Ni kommer i ett fullkomligt lugn; men en hjertfrätande förargelse tillfogas er af någon person, hvars namn börjas med B. – Tisdagen förtäljde han mig, att han dagen förut fått tillsägelse om ett arbete i en kyrka; att han kallat Plommenfelt till sitt biträde, men icke kunnat admittera någon annan, och att det skulle följande natten ske i Johannis kyrka. Fredagen återkom han och berättade, att han kl. half 12 begifvit sig till kyrkogården i Plommenfelts vagn, hvilken, tillika med drängarne, blifvit lemnad ett litet stycke derifrån. Då de kommit till kyrkogården hade Björnram gått öfver muren, men Plommenfelt, af fruktan att i det starka månskenet bli gripen som kyrkotjuf, ej gått öfver. Björnram hade då på en gång ändrat utseende, fått en kort andedrägt, befallt Plommenfelt lägga armarne öfver kyrkomuren, och begifvit sig under läsning af Fader Vår in i kyrkan. Så snart han avancerat nio steg, hade första annonsen gifvits i kyrkan med ett pistolskott, när han var midt på kyrkogården, den andra med ett dylikt dån, och ändtligen den tredje som ett kanonskott, då kyrkodörrarne öppnat sig, och Björnram gått in. Efter en kort stund och lika många annonser af samma dån, återkom han till sin vän, stoppade honom i munnen ett oblat och sade: “3–9–12 – sucka till Gud och läs Fader Vår.“ Derpå hade de farit hem. Knallarne hade varit så starka, att, då de återkommit till vagnen, drängarne varit förfärade. – Plommenfelt erkänuer både riktigheten af berättelsen och sin förundran. – Samma Fredag berättade mig Björnram, att han börjat ett arbete angående E. M., och i går kom han, alldeles hänryckt af glädje, och omtalade att arbetet går väl, men att den uppenbarelse han fått borde han sjelf frambära. Det kunde han säga, att det skulle lända till E.
Otto Amnell försjönk i djupa och trista betraktelser, medan stockholmsfrun redogjorde för den banbrytande grundtanken i «Brutna band». Han begrep inte ett muck af det hela. D. v. s.: grundtanken begrep han mycket väl, – nemligen att en gift man inte gerna bör kyssa pigan i huset. Det hade till och med varit en af de få principer, som han bragt till formulering, då han gifte sig: bara inte hångleri i eget hus; och då han till trots deraf en gång gjort sig skyldig till denna förseelse, hade fru Nenni tagit den saken i sin hand på ett sätt, som Otto Amnell aldrig skulle glömma till sina döddagar. Det kröp ännu kallt igenom honom, bara han tänkte derpå. Men han blickade skyggt öfver till sin fru och blef sittande och såg på laget. Hvad för en ond ande hade då farit i Nenni? Han begrep det icke. Förälskade hade de varit i hvarandra – och det felade rakt inte ännu för öfrigt (Otto Amnell hostade diskret till, som om han sagt något högt) –; och han kom just nu direkt inne från barnkammaren, der två röda trinda två lågo och sofvo. Nej, det ginge öfver vanligt menskligt förstånd ... han lät blicken öfverfara sällskapet. «Satans djur,» – han hostade åter till, som om han oförsigtigt yttrat något högt. Men hvad hade farit i Nenni! Hvad hade farit i Nenni! Hur kunde hon falla på sådana idéer, som att samla ett sådant menageri i deras hus! Hur kunde hon finna det amusant! – Otto Amnell slog i sina tankar ut med armarne; och såg sig förskräckt ikring, som om han också verkligen utfört rörelsen. Han kände mycket väl dessa manspersoner, typen, ja visst; det var dem som man ryckte på axlarne åt i manslagen. Han kände också mycket väl kvinspersonerna; det var dem som den modigaste man gerna slank undan vid nästa gathörn för att slippa möta. Och bland dessa menniskor, pojkar med fiskblod och jungfrur af surnade årgångar, satt Nenni der och såg ut som om hon inte hade både gifvit och fått nog, mer än nog ... Otto Amnell hostade åter till.
med dig, än lefva i lycka och glans med Speranza. 46 SANNINGENS VÄGAR VERA. ansikte, sedan du blef ensam med mig. Dyster, tungsint, försjunken i dig själf går du vid min sida. de knutna händerna mot himlen). SALVATOR (springer upp och skakar Och ändå har jag ej sett ett enda leende i ditt älska hvarandra, hvarför äro vi då inte lyckliga? Hvarför är hvarje ditt ord som en stickande dolk i mitt hjärta, i stället för att skänka mig glädje och uppmuntran ? VERA (reser sig och säger hårdt). Gå och sök upp Speranza! SALVATOR. Du visar mig själf till henne? VERA. skänka dig. Det är ju det förfärliga, det outgrundliga. Vi Ja, ty den lycka du åstundar, kan jag icke SALVATOR. bränt sig in i min själ, jag kan inte bli fri, om jag också ville det. VERA. du af hemlig längtan till henne? Du ville det alltså? Äfven vid min sida drages SALVATOR. lan oss? Hvarför uppkallar du ständigt hennes bild emel Vera, jag älskar dig. Din bild har för alltid ANDRA AKTEN 47 - VERA. skulle det då vara, om du en gång återsåge henne? SALVATOR. med flit ville förstöra din egen tjusning. VERA. inte annat. Jag vet ju, att jag aldrig skall förmå dig de lyckliga stunder du lefvat med henne. SALVATOR. dessa tvifvel försvinna af sig själf. VERA. fiber af min varelse bäfvar vid tanken på att mista Om jag älskade dig! Jag älskar dig så, att hvarje Om du blott älskade mig verkligt, så skulle alla Jag plågar dig jag vet det men jag kan Bra! Fortsätt bara så där. Det är som om du Så orolig du blir, blott man nämner henne. Huru att utplåna ur ditt minne, aldrig förmå att ersätta dig. (Kastar sig i hans armar.) Å, du vet inte hur jag fruktar den ensamhet, som jag känner mig vara dömd till. SALVATOR. då du vet dig älskad? Hvarför plågar du dig själf och mig med så många onödiga tvifvel?
Maj:t, sorn ansett den vid sednaste riksmöte handlagda frågan om en förbättrad lönereglering för Statens embelsoch tjenstemän, i det skick den för närvarande sig befunne, icke kunna undgå alt ånyo göras till föremål för Rikets Ständers pröfning, i sådant hänseende erinrat derom, att, ehuru de aflönings-anslag, som vid förra riksdagen föreslogos, för alt tillförsäkra Statens tjenare en tillräcklig bergning, afpassad, bland annat, efter en inträffad utomordentlig stegring i pris å de förnämsta lefnadsförnödenheter, i de flesta och väsendtligaste delar af Rikets Ständer beviljades, detta likväl icke skett definitivt, såsom E. K. Maj-.t äskat, utan i allmänhet blott för nu innevarande stalsreglerings-period, såsom skäl hvartill anförts dels den förmodan, att dyrheten på lifsförnödenheter och behofsartiklar kunde vara öfvergående och efter någon lid upphöra, dels farhågan alt en definitiv lönereglering Bih. till B. St. Skrifvelse N:o H3. skulle i väsendtlig niån lägga hinder i vägen för möjligen ifrågakommande förändrade organisationer af åtskilliga embetsverk. Dä emellertid E. K. Majit funnit hvarken förändrade piislörhållanden i sin helhet gifva anledning att frånträda förslaget om en fortfarande behöflig definitiv lönereglering eller denna böra på annat sätt göras beroende af framtida organisalions-förslag, än genom bibehållande af det nu vid den provisoriska löneregleringen fästade vilkor, att den, hvilken ingär på den nva slaten, skulle vara förbunden att underkasta sig den vidsträcktare tjenstgörings-skjldighet eller jemkning i åligganden, som vid en blifvande förändrad organisation af embelsverken eller eljest i allmänhet kunde vara stadgad : och, då Statsverket lernnade full tillgång lör ifrågavarande behof, jemte de öfriga, som dels qvarstode frän äldre tider och dels genom nja förhållanden och stegrad verksamhet i åtskilliga statsförvaltningens grenar, uppkommit, har E K.
Utskott och communicätion med de öfriga Stånden anhåller jag ödmjukligen, och får jag äran härjemte öfverlemna 5 exemplar af den ritning, som föreställer Assessor Juringii Trainpqvarnar till husbehof, af hvilka exemplar, ett hos Ridderskapet och Adeln qvafblifver och de öfrige torde få åtfölja remissen och c 0 m 111 u 11 i c ä t i 011 c r n e. Lades på bordet. Friherre Anckarsw är cl j Carl Henrik> uppläste följande: Att döma efter tidens tecken, visa sig förhoppningarne för en myntreglering vid denna Riksdag icke särdeles ljusare, än vid den sistförflutne, oaktadt anledningarne att allvarsamt önska dem åtminstone för mig synas så trängande, alt jag ej län - t!>8 Den 12 December e. m. gre kali härutinnan tillbakahålla en tankeyttring, ehuru jag visserligen önskat att den utgått ifrån den högre ståndpunkt, hvars bestämmelse är att uppfatta, afväga och medla samhällets olikartade intressen, och som genom dess ställning lill samhället, i sjelfva sin natur innebär alla de marteriella anledningarne till förtroende, som den enskilde mannen saknar, då han vid framställningen af sin mening om rätt och orätt, vid fråga om en sak som denna, sällan Undgår misstankan, att genom ett eget enskildt intresse vara tillgifven den satts han yrkar och försvarar. - Vårt närvarande financielia tillstånd är uppkommit genomen våldshandling, orsakad af okunnighet och missförstånd genom ett representationssätt, som aldrig lärer kunna komma att bibringa någon säkerhet emot misstag, äfven om de mest stadgade grunder för Statshushållningsläran. Den åtgärd vid 1809 års Riksdag, hvarigenom Rikets Mynlrepresentativer genom ett penndrag tillika ikläddes den med deras bestämmelse oförenliga egenskapen, att äfvenledes representera Statens skuldförbindelser, vållade oförtöfvadt en häftig brytning uti alla enskilda förhållanden.
Och torde derefter omröstning i hufvudsaken anställas enligt följande proposition : ”Den, som vill alt Rikets Ständer medgifva, att, af de till säkerhet för fullbordandet af jernvägs-anläggningen mellan Köping och Hult i Kongl. Stats-kontoret deponerade medel uti räntebärande obligationer, det ännu innestående beloppet, motsvarande 225,000 R:dr Riksmynt, må till jernvägs-bolaget återställas, under vilkor att dessa medel i första rummet användas för att ofördröjligen bringa jernbanan från Örebro till Arboga med den för allmänna trafiken derå erforderliga materiel uti ett fullt säkert och ändamålsenligt skick; — samt att Rikets Ständer, vid anmälan om delta beslut, i underdånighet öfverlemna till Kongl. Majit alt, efter pröfning af härvid förekommande förhållanden, i Nåder afgöra, huruvida några andra förbehåll eller närmare bestämmelser, med hänsigt till de ifrågavarande medlens användande, lämpligen böra föreskrifvas, — röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages lista alternativet (Presteoch Borgare-ståndens beslut). 2:dra alternativet (Bonde-ståndets beslut.) Stockholm den 23 Februari 1858. Ank.till Exp.-Utsk. d. 23 Febr. 1858, kl. 3 e. m. Memorial med förslag till voterings-proposition i anledning af Riks-Sldndens skiljaktiga beslut, i fråga om län för en jernoägs-anläggning mellan staden Borås och vestra stambanan. (Rgs.-Afd.) Sedan, med anledning af den utaf Bonde-ståndet meddelade återremiss å Slats-Utskollets i 10:de punkten af Utlåtandet Nio 235 afgifna yttrande med afstvrkande af ifrågaställdt lån för en jernvägs-anläggning mellan staden Borås och vestra 4 Stats-Ulsk. Mern.
Dessa sökas naturligast antingen i arbetets förenklande och hinderliga formaliteters afskaffande, der sådana förändringar utan fara för rättssäkerheten kunna ske, eller ock i arbetskrafternas förstärkning. Några betraktelser och förslag i denna syftning må derföre vedervågas; men då erfarenheten lärt att större och me^a genomgripande lagförändringar fordra lång tid att genomföras och icke kunna annorlunda än delvis vinna framgång, torde det vara skäl att till en början nöja sig med några jemnknin gar i beslående former och häfdvunnen arbetsordning. Hvad Under-domstolarne på landet angår, lärer icke någon väsendtlig förbättring inträda, med mindre de organiseras i enlighet med det af Lagberedningen utarbetade förslag; men för påskyndande af rättegångsärendenas behandling skulle likväl icke så litet vinnas, om man lyckades under tiden finna någon utväg, hvarigenom målen kunde oftare än hittils vid dessa Domstolar blifva behandlade, antingen på det sätt, att de flera gånger å hvarje ting företoges eller ock att tingens antal om året ökades. Den förra utvägen är redan begagnad på några ställen, der Domsagorna bestå af alle nast ett Härad, och jag ville anse det icke vara alldeles omöjligt att öka de lagtima tingens antal, så att fyra ting årligen hölles i de orter, der nu tre, tre der två, och två der ett för närvarande förrättas. En reglering af tingslagen, hvarigenom mindre Härader sammanslogos, måste dock äfven i detta fall föregå, derest icke de oftare återkommande resorna för Domaren skola borttaga allt för mycken tid från det egentliga arbetet. Häradshöfdingarne blefve visserligen härigenom betungade med ytterligare kostnad och arbete, men åtminstone det senare borde, såvida icke tvistemålens mängd alltför mycket tilltoge, underlättas genom den jemnare fördelningen, sedan de första svårigheterna vid förändringen öfvervunnits. Att Domarena skulle underkasta sig äfven denna tillökning i kostnad och arbete, önskade jag kunna antaga, då allmänt väl måste sättas högre än enskild beqvämlighet. Någon förökning i Nämndens kostnader och tidsuppoffring undvekes genom antagande af Lagberedningens förslag, att ej flera än fem och icke färre än tre Nämndemän skulle på en gång i Rätten sitta, fastän minst tolf i hvarje tingslag borde finnas.
Jag beklagar, att den siste värde Talaren ej behagat genomläsa Friherre Cederströms reservation, innan lian fann för godt, att sig deröfver yttra. Idelina händelse skulle han funnit, att Fästnings och - t) en 10 November e. m. och Porto-Franco frågorne icke stå i någon gemenskap med hvarandra. Herr Grefven och Landt - Marskalken yttrade, det lian, i anledning af Herr Hjertås begäran örn uppläsning af de öfrige RiksStåndens Protocolls-Utdrag, rörande detta ämne, ansåg sig böra til k anna gifva, det något Protocolls-Utdrag härom ännu icke från de öfrige Riks-Stånden ankommit; dock bade Utskottet i dess sednare Utlåtande anmält, att dess första Betänkande blifvit af Borgare-Ståndet förkastadt. Herr Grefven och Landt - Marskalkett gjorde proposition till bifall af OeconomieUtskottets sednare nu förevarande Utlåtande» Ropades Ja och Nej. Hvarefter Herr Grefven och Landt-Marskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade gilla Utskottets i målet först afgifne Betänkande, med iakttagande af de ändringar, hvilka innefattas uti Friherre CederstrÖms vid Utskottets sednare Utlåtande bifogade särskilta mening» Ropades afven Ja och Nej. Herr Lefren begärde votering» Ridd. o, Ad. Prot. X. Biand* Den 10 November e. m. Herr Grefven och Landt - Marskalken framställde derefter följande voterings-prexposition :
Och så tog han icke blott magistraten, utan äfven sällskapslifvet om hand, samt blef sär-skildt damernas afgud. På de unga flickorna hade den till äktenskap ledige, sjelf ungdomsfriske borgmästaren kastat utmanande blickar; flickorna öfver den kritiska åldern hade han visat en utsökt uppmärksamhet. De unga fruarna .hade han kurtiserat och de äldre bade han bistått med råd och dåd vid alla tillfallen.Ingenuerna sade derför ock, att han var förtjusande; damerna på öfverblifna kartan tyckte, att han var så snäll; de unga fruarna funno honom så intressant, och mammorna omtalade den fladdrande fjäriln som ett riktigt praktexemplar. Stora supéer utgjorde emellertid för denne Papilio Apollo en fasa, hvarfor han inskränkte dem till tre om året, men for små middagar och ungkarlsgillen ordentligt svärmade han, och det gick ej mänga veckor förbi, utan att han hade antingen det ena eller det andra slaget af tillställningar. I regeln bestod middagssällskapet af följande gaster: konsul Ejder med fru, grosshandlare Liberg med fru och deras sjuttonåriga dotter samt konsul Starck. Efter middagens slut sökte man en fristad i rummet näst intill matsalen, hvilket man kallade konversationsrum-met Matsalens stela ekmöbler, mörka väggar, tunga draperier och klumpiga bronskronor väckte en tryckt stämning, som försvann, när man beträdde tröskeln till konversations-rummet Så ljust och gladt det var med förgylda rökoko-möbler, med hvita moarétapeter, på hvilka lyste små törn-rosbuketter, med kokett draperade gardiner i samma farg som öfverdraget på möblerna — ljusrödt — med praktfulla brysselmattor, ined taflor, statyetter, blommor och bladväxter! och så skönt man satt på de svällande stoppningarna! Först här inne gjorde de läckra rätterna och de utsökta vinerna sin verkan. Kinderna glödde, ögonen strålade, och man skrattade och pratade i kapp. Men den höga stämningen sjönk efter hand. Skrattsalvorna blefvo mindre bullrande; konversationen mindre allmän. Grosshandlare Liberg och hans kära hälft, hvilka eröfrat hvar sitt soffhörn, slumrade in.
Gång på gång återvände mina ögon till henne, det var något så egendomligt hos denna tarfliga, unga qvinna; hon lade ej det minsta märke till någon af de öfriga, hon tycktes förgäta allt omkring sig för det lilla barnet i sina armar, kring hvars osynliga hufvud hon oupphörligt drog kappan högre upp, rädd för hvarje vindil; en gång svepte hon utom alltsammans ett stycke af sin egen kappaNär båten vände, flyttade hon sig åt sidan för att komma i lä för vinden och nu såg jag hennes ansigte — ett ungt, brunhyadt och magert ansigte med allvarliga bruna ögon. Och hvilket uttryck i dessa ögon, när hon lutade sig ner mot barnet — hur oändligt kärleksfullt hon lade sitt hufvud tätt ner mot den lilles och tryckte honom fastare i sina armar, det behöfdes sannerligen inga ord för att omtala, att hon höll i famnen det käraste hon egde i verlden. Strax innan vi voro framme vaknade den lille oeh ett stycke af kappan drogs bort. Ett blekt litet ansigte med klara blå ögon under den stickade lilla mössan tittade fram, och kakan, som han somnat ifrån, kom åter fram ur kappans innandömen. Små af brutna meningar nådde mig: » har du sofvit så godt? — nu är gossen snart hos pappa », — och hon förde de små knubbiga händerna till sina läppar för att känna om de voro kalla. Jag betraktade drömmande den lilla gruppen framför mig. Skall denna gosse, uppvuxen till yngling, aldrig svika sin moders ömhet, denna hängifna, sjelfförgätande moder, som med sin oändliga kärlek skyddande omgärdar hvarje dag af hans lif? Som sjelf är färdig att umbära allt, blott ingenting fattas honom, som finner hvarje offer lätt och naturligt och är mäktig till allt genom den heliga låga, som genomströmmar hennes lif och som är på en gång hennes styrka, hennes sällhet oeh hennes tröst — moderskärleken. Men under mina drömmar hade vi hunnit fram. Den friska grönskan mötte ögat, så långt det kunde se, i skogsbackarna voro små sällskap samlade, oeh klungor af glada barn flögo i kapp utför de soliga sluttningarna.
Den, som efter Törut gällande lag är ålagd straff för förseelse, för hvilken i denna lag förhöjd bestraffning, är stadgadt i händelse förseelsen upprepas, och som på nytt gör sig skyldig dertill, betraktas sorn hade han förut varit dömd till samma straffdom närvarande lag skulle hafva medfört. När någon angifves för sådana förseelser, som efter ofvananförda bestämmelser icke medföra annat straff än böter, eger i köpstäderna politimästaren, och i »ladestäderna» samt på landet fogden, derest, han Anner anledning vara för handen att yrka ansvar att insända vederbörandes förklaring, om han i godo vill erlägga de böter, söm bomäldé embetsman funnit skäliga. Finner fogden eller politimästaren att saken ej lämpligen kan bestraffas med det minsta bötesbelopp, som är bestämdt, samt att andel af dessa böter skulle komma att tillfalla fogden eller politimästaren sjelf, skall amtmannen bestämma pliktens belopp. Förklarar den det vidkommer sig vara villig att erlägga den honom åsätta plikt skall det godvilliga afgörandet, som, i händelse förseelsen förnyas, har samma verkan som en dom, införas i politirättens protokoll, och kunna de öfverenskomna böterna i nödigt fall indrifvas genom utmätning. u Förnekar deremot vederbörande förseelsen, eller förklarar han sig ej färd i» till godvillig uppgörelse, eller svarar han icke inom honom förelagd tid, skall fogden "eller politimästaren, så vida han ej sjelf är domare i politirätten, i annat fall amtmannen, draga försorg om att saken åtalas vid en politirätt, som på landet kan i allmänhet hållas vid de vanliga tingen. Saker, som angå andra öfverlrädelser, för hvilka annat straff än böter är stadgadt behandlas efter de grunder, som i allmänhet gälla för åtal af förbrytelser.