Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man betviflar nästan att svinen kunna med hafra göras feta och att hönsen kunna trifvas med sådan föda. Deremot nyttjas blandsäd, af hafra blandad med någon del korn, på betydliga sträckor af åkern såsom ett säde, hvilket man har anspråk uppå att alltid gifva full skörd, om jordens växtkraft genom liera föregående sädesskördar blifvit medtagen. Rlandsäden begagnas ock till mångahanda behof: till malt, till kreatur och hästar, till bränvinsbränning, samt understundom, då rågen är sötig, att med densamma blandas vid brödbakning. Linser, helst gula, sås på vissa ställen oblandade, för ått samfäldt med råg användas till bröd, helst om rågens bergning skett under våt väderlek. Tdl lin begagnas åkerjorden på ganska få ställen och äfven der till mycket inskränkt vidd. Till hampa begagnas den ej; der sådan sås, sker det på mindre särskildt valda täppor. Ängsskötseln inskränker sig merändels till att upplöja de ängar, hvilka äro mindre barande, såvidt sådant kan ske, och att åter beså dem med gräsfrö. Gödning af ang utan dess upplöjning har man visserligen ej exempel uppå. Men de sednare aren hafva några arbeten blifvit gjorda för att med vatten öfversida magra än«ar’ f n •U.tvän§e.n har, ädaga,aSt den ofantliga vinsten af dylika företag, der lokalen° är tillräckligt sluttande och vattentillgången tillräckligt gifvande. Skogshandteringen inskränker sig i allmänhet till att genom gallring afverka hvad skogen tål, eller derutöfver när behofvet så kräfver. Likväl har, sedan trakthuggning införts på allmänningar och boställsskogar, många enskilde påtänkt ett dv4 .ordnande »f deras skogsafverkning. Många betänkligheter möta dock härvid lornamhgast i afseende på ogynnsamma lokalförhållanden, hvilka här äro sä vanliga’
Löner blifva hädanefter s»m hittills endast i Penningar beräknade, X öfrigt, och då den Löne reglering för Banco-Staten, sorn år t8lo af Riksens Ständer fast ställ tes , va? grundad på en progressivt mindre tillöknings procent i mån af Ijönernas högre Belopp, lära Riksens Höglofl. Ständer lika med JBanco-Utskottet finna lämpeligt att tillökningsprocenten deremot nu får blifva lika för alla; och får BancoUtskottet vördsamt hemställa, att Samtliga Bankens TJenstemäns, jemte Vakt-betjeningens, enligt omförmälta Aflönings -Stat innehafvande Löner må ifrån och med år 1816 med 5Q procent blifva förökade: hvarunder jemväl, likväl utan prejudicat för framtiden, fyra ålderstegne Commissarier, sorn på Pensions-Stat åtnjuta deras innehafle Löner, men af berömlig nit uti tjenstgöringen fortfara , torde fä innebegripas; äfvensom Förvaltaren, Skrifvaren och Pappers Mästaren vid Bankens Pappersbruk. Börande likväl omförmälta tillökning, såsom endast af nuvaran e tillfälliga omständigheter föranledd , efter Utskottets tanka endast temporairt fastställas , och åt blifvande Riksens Ständer öfverlemnas, att, vid ett förbättradt skick uti Allmänna Pennioge-ställningen, återföra Banco Statens Löner till ett belopp, som enligt dåvarande omständigheter befinnes med Verkets förmån och säkerhet förenligt, och för betjeningens tarfliga bergning oundgängeligt.
Första intrycket af Syrakusa blef att åtminstone dess befolkning bibehållit sitt heta blod och sina ociviliserade vanor, ty ett mera infernaliskt oväsen än det, som mottog tåget vid dess ankomst till perrongen, har jag aldrig hört. Skrik, skrål, smällande med piskor, slagsmål mellan pojkar, utskrikande af hotell, tjut, hvisslingar, fullkomliga attacker mot de resandes egendom med ett ord, det var som om hela staden befunnit sig i fullt uppror, och dock var det falskt allarm alltsammans. Syrakusa är den tystaste och sömnigaste stad i verlden. Allt lif som finnes har koncentrerat sig vid bangården; för öfrigt pulserar det så svagt, som om det hotade att upphöra alldeles. Sjelfva åsnorna skria här mindre än vanligt; hundarne skälla, som om de vore försedda med munkorg, tiggarne nöja sig med att räcka ut handen, hvarje trappa är en sofplats, och i bodarne skötes kommersen så säfligt, att man väl märker att tid är ett kapital utan allt värde både för köpare och säljare. I hotellet der vi bodde fanns för tillfallet inga andra gäster än vi, och den tystnad, som der rådde, bidrog i sin mån att öka den känsla af hemlighetsfull domning, som låg öfver hela staden. Jag hade förestält mig Syrakusa helt annorlunda, liflig, intressant, icke allenast genom sina relika minnen, utan ock genom sin originalitet, sina bevarade plägseder och genom sina primitiva åtgöranden. Men äfven häri misstog jag mig. Syrakusa skrider framåt, damerna begagna lugg och tournure, herrarne åka på velociped, och på »corson», en bitlängd af några hundra alnar, åker den eleganta verlden — ehuru den visserligen får rum i fyra vagnar — fram och åter i högtidlig promenadlunk, hvarje middag mellan tre och fyra, begapade och beundrade af sysslolöse dagdrifvare. Här gifves äfven konsert hvarje söndagsmiddag af en messingsqvartett militärmusik, som blåser Offenbach lika käckt och lika applåderadt som någonsin hemma hos oss. Några egentliga nationaldrägter upptäckte jag icke.
Alla tiders lagsliflningshistoria har visat oss hvartill det eviga lappandet med nya detaljtillsatser slutligen ledt de samhällen, som, ifrån början utgångna från oriktiga grundsatser, hvars mognad låtit känna sina bittra frukter, icke mäktat uppgräfva örtens hjerlerot» En ogenomtränglig och oöfverskådlig massa af lagar, förbud och iakttagelser, en oräknelig skarn af embetsoch uppsyningsman, och i bredd dermed, ökade förbrytelser och lagöfverträdelser — 12 II. 5i 4>3 Den 29 A u g u s t i f. m. nödvändiga alt beifra — ändlligen ökade statsutgifter hafva alltid och allestädes blifvit de säkra följderna; förbättringarne, den ökade trefnaden och välståndet, de osäkra, de från helt andra källor upprunna, eventuella. Det är derföre jag intages nf förhåga, då jag ser utsmidns en ny kedja af §§ för ett i sig sjellt gammalt förhållande, som svårligen — innan dess grundsatser närmare blifvit utredda eller kända — Kan lämpas ihop med nya skapelser. Om dessa sednare kunna helt och hållet fristående införas, såsom t. ex. privatbankerne, så är det klart, att samhället vinner på att erhålla bestämd lag för ett förut på häfd eller på höft hvilande nytt förhållande; men så är det ingalunda med del egentliga communal-väsendet. Det existerade fordomsdags de facto hos våra förfäder, fastän under råa former; det har sedermera blifvit i det mesta ti 11 in telg jordt genom positiva administralions-former och författningar. Vill man vidröra det, vill man reformera; så borde man, efter min tanke, hörja med att utreda de högsta möjliga ide'ela grundsatserna, införa deraf, hvad sig göra låter, i de öfra regionerna oell såmedelst steg för steg låta dessa grundsatser utveckla sig i detaljerna. Såsom jag föreställer mig möjligheten häraf, skulle lagparagrafernas antal minskas i stället för att ökas, och macliineriet förenklas i stället för att ytterligare compliceras.
Ottenby är det lämpligaste och mäst förrnonliga ställe man kan önska för en Stuteri-inrättning, och jag anser den så mycket mer vara af beliofvet påkallad, sorn en betydlig del af Smålands Husar-Regemente ligger inom Calmar Län, och aflägsenheten ifrån Strömsholms och Flyinge Stuterier företer den svårigheten, att vi i den orten ej hafva någon målfyllig duglig Beskällare att tillgå på mindre afstånd än 12 å 20 mil; hvadan det är sällsamt nog att inom Länet finnes tillgång på goda Remontehästar, utan de ofta nog måst tagas ifrån Dannemark, så tviflar jag ej att Rikets Ständer, med full öfvertygelse om det nyttiga och ändamålsenliga deri, gerna anslå den behöfliga obetydeliga Summan till nämde Stuteris återupprättande. I denna förmodan, och då verkställigheten deraf vore att önska ju förr, dess häldre, får jag vördsamt hemställa, om ej det eller de Utskott, till hvilka Herr Hjertås Motion remitteras, kunde anmodas att med görligaste första inkomma med yttrande i ämnet, på det att i händelse Stuteri-anläggning på 342 Den 19 December f. m. Ottenby skulle tillstyrkas och beslutas, den värde Motionairen kunde anmodas att innan Riksdagens slut upprätta och inkomma med ett någotnär utförligt Förslag öfver kostnaden; till hvilket ändamål jag med nöje erbjuder mig att förskaffa och lemna alla de upplysningar i ämnet Herr Hjerta i sådant afseende af mig kan Önska.
Häröfver har Kongl. Stats-Contoiret uti dess ofvanberörde underdåniga utlåtande yttrat den förmodan, att anledningen till den saknade föreskriften lage deruti, att i sådane frågor, der Kongl. Stats-Contoirets underdåniga utlåtande blifvit inforclradt och Kongl. Stats-Contoiret föreslagit den Titul eller de medel, hvar* iitaf Utgifterne om de beviljades, borde utgå Ståts-Utskottets Betänkandet 1^13 hade Kongl. Maj:ts Nådiga Bref och svar derå endast innefattat ett blott bifall till Stats-Contoirets utlåtande, utan att då ansetts behöfligt, att i sjelfva Brefvet upprepa Titeln, och vid andra tillfällen hade utgiften! varit af si bestämd beskaffenhet, att någon tvekan ej kunnat uppstå till hvilken Titel den borde hänföras; Men äfven om föreskrift icke saknats hade Besparingarnes öfverskridande ej altid kunnat förekommas enär Utgiften under loppet af året måst bestrides och dermed icke fått hafvas anstånd tills efter årets utgång Besparingarnes belopp kunnat utrönas. Kongl. Stats-Contoiret kunde likväl icke annat än medgifva det leda till en ytterligare ordning och säkerhet, om Kongl. Maj:t vid alla tillfällen täcktes i Dess Nådiga Bref bestämma den Stat och Titul, hvar-' af så beskaffade utgifter böra utgå, på det vid utbetalningen hvarken någon villrådighet måtte uppstå eller Kongl. Stats-Contoiret nödsakas att med någon förfrågan i detta ämne Kongl. Haj:t besvära. Då Stats - Utskottet för sin del funnit hvad så väl Revisorerne, sorn Kongl. Stais - Contoiret anfördt, och föreslagit, vara grundadt på förhållanderne, samt ländande till en ännu mera bestämd och ordentelig förvaltning af Stats-Verkets tillgångar och redovisningen för de samma, har ock Utskottet ansett sig böra instämma i tillstyrkande deraf, att Riksens Högloft.
— N:o 89. i anledning af väckt fråga om lärareseminariers in rättande, m. m. IX. B. 106, 209. A. 574. X. U. 464. — N:o 90. i anledning af väckt motion om åtgärders vidtagande och statsanslags beviljande för hämmande af tiggeri och befordrande af arbetsamhet bland fattige och vanvårdade eller vanartige personer. IX. B. 106. — N:o 91. i anledning af väckt fråga om statsanslag till inrättande af räddningsanslalter för vanartiga barn och unga, första gången straffade förbrytare. IX. B. 106. A. 209. — N:o 92. i anledning af väckt fråga om ersättning för forslingen af presterskapets i Lappmarken löningsspanmål. IX. 13. 106. A. 209. -— N:o 93. angående väckt fråga om befrielse för comministersbostället i Boo socken af Orebro län från rotering samt om presteboställens och stomhemmans befriande från andra, dessa boställen och hemman åtföljande besvär. IX. B. 106. A. 209. — N:o 94. angående föreslagna åtgärder, till beredande af en omedelbar postcommunication emellan Sverige och England. IX. B. 106. A. 210. — N:o 95. i anledning af väckt fråga om underhållande af Hallsnäs bro. — N:o 96. i anledning af väckt motion om upphörande af eller lindring uti de consuladafgifier, som erläggas för Svenska fartyg, äfvensom inskränkning uti afgiften till Svenska kyrkan i London. IX. B. 106. A. 210. — N:o 98. angående väckt fråga om utsträckt portofrihet för con - ( 166 ) tractsproslarnes och pastorernes skrivelser i embetsärende!-. IX. B. 414. A. 606.
Det kan möjligen i en icke så aflägsen framtid inträffa, att dessa så mycket besjungna skogar och sjöar endast komma att såsom en saga qvarstå. En gång utrotade skogar återvinnas icke med guld; en gång utsinade sjöar och strömmar återförskaffar man icke, hvarken för penningar eller på annat sätt. Jag har på en af de Joniska öarne. Cephalonia, sett, att der finnes en flod, som från hafvet löper inåt landet; sådant kari hår icke låta sig göra. Med fara att det äfven kan anses såsom besynnerligheter eller fantasier, torde man dock böra erkänna, att ett vackert landskap, en herrlig natur välgörande inverkar på ett folks sinne, att derigenom skatter kunna samlas för själen, i någon mån upvägande de skatter i guld, som man eljest anser nödvändiga för lyckan och välgången. För att nu återgå till hufvudämnet, ber jag att få påminna om huru våra fäder vidtogo åtgärder just i förevarande hänseende. Derom vittnar Helgeands-holms beslut, förordningar om skogar och allmänningar af år 1582, en förordning af år 1 7 67, hvaruti stadgades att för hvarje ek, som fälldes, skulle två nya planteras i stället. Ofvertygad att samma omtanka äfven nu kommer att göra sig gällande, anhåller jag att R. o. Ad., med afslag å Utksits hemställan i förev:de Betänk., måtte bifalla Kongl. Maj:ts nåd. Propos. i ämnet. Hr Skogman, Carl Johan Alfred: Då jag redan reser verat mig emot Utsk-.ts beslut, beliöfver jag nu icke vara särdeles vidlyftig, utan ber att få hänvisa till min reservation. Jag vill icke heller trötta R. o. Ad. med upläsande af densamma, utan anhåller blott att få tillägga några resultater, dem jag icke ansett lämpligt att inrymma derstädes. Ett af motiverna för Utsk:ts afstyrkande är en upgift, att ekens växtgräns flyttar sig mot södern. Utsk. har icke upgifvit, på hvilken auktoritet det stöjer sig; men jag har i min reservation uplyst, att det är en af våra mest frejdade forskare, nemi. Prof. Elias Fries.
Commerce-Cpllégium; och då Utskottet föreställer sig, ali Konungariket Norriges Storthing, för den hiindelse, att en lika fördelning af administrationen emellan Svenska och Norrska embetsman kommer att ega rum, icke skall undandraga sig att jemväl i el t, Norrska folket värdigt, förhållande, deltaga uti de gemensamma kostnaderne, tillstyrker Utskottet, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anmäla deras önskan, att, jemte det Con vdy-Com missaria te t korame att alldeles upphöra, Kongl. Majit, för bestridandet af den delta embetsverk hittills uppdragne befattning, i afseende på fredsverkels upprätthållande med Barbaresk-Staterne och öfrige åligganden till Svenska och Norrska handelns skyddande, läcktes i Nåder anbefalla inrättandei af ett nytt embetsverk, hvilket Utskottet ansett böra bestå, utom Svenska Siats-Ministern för Utrikes xirendena och Norrska Stats-Ministern, af högst fyra ledamöter, utsedde bland personer, tillhörande båda nationerna, till ett antal af hvardera, som stöde i jemförligt förhållande lill båda Rikenas bidrag, samt alt Kongl. Majit, efler anställd undersökning, angående förhållandet emellan begge nationernas handel och sjöfart på Medelhafvet samt behof af öfriga hittills med convoy-medlen bestridde utgifter af unionell beskaffenhet, täcktes till Norriges Rikes Storthing aflåta Nådig Proposition om ett i nion derefter lämpad t bidrag af Stats-medlen.
Det faktiska åter är det, alt de personer, hvilka olfrat mesta tiden på de gamla språken, sällan vinna någon större färdighet i de moderna. Den utländning, som besökte våra universiteter, hade åtminstone för några och tjugo år sedan stor svårighet att bland de akademiske lärarne påträffa någon, med hvilken lian kunde kommunicera sig på sill modersmål. Numera är troligen förhållandet i detta afseende något lörändradt. men sådant härflyter ingalunda från grundligare studium af de klassiska språken, ulan genom den ojemförliga större lätthet ali besöka främmande länder, sorn nu förefinnes. litt exempel man ständigt anför lill bevis på de klassiska studiernas bildande förmåga, är Englands stora statsmän, hvilka sägas genom dessa studier hafva grundlagt sin utmärklhet. Delta påstående torde tåla en närmare granskning. Det är väl sannt, all de klassiska studierna vid Englands universiteter utgöra hufvudsaken, likväl mera vid Oxford, än vid Cambridge, der plats äfven lemnats åt öfriga vetenskaperne. Men härvid uppslår den frågan, om verkligen aristokratiens söner inhemta så särdeles stora kunskaper i de klassiska språken. Personer, som på stället tagit kännedom om förhållandena, bestrida sådant, och påstå att med vistandet vid universitetet åsyftas mindre lärdom, än alt utbildas till fullständig gentleman. Om således den mycket omtalade klassficiteten hos Engelska aristokratien kan vara tvist underkastad, torde det vara skäl tillse, om icke dess statsmanna-egenskaper utbildas genom belt andra omständigheter. Engelsmannen, som bebor ett land med urgammal frihet, hör redan i sin första ungdom diskuteras Statens angelägenheter. Derigenom riktas hans uppmärksamhet tidigt ål delta båll. Han är dessutom försatt i en särskild belägenhet, derigenom alt hans hemland utgör centrum för all verldens handel och industri, hvilket åter gör att han nästan omedvetet erhåller kännedom om en mängd förhållanden, som personer af andra nationer endast kunna genom studier inhemta. Härtill kommer ännu en omständighet, hvilken kanske är den vigtigaste. Genomgår man biografien om de utmärktare af Englands statsmän, skall man finna att de redan i sin första ungdom, vid tjuga eller ett par och tjugu års ålder börjat sin bana antingen i parlamentet eller den högre administrationen.
~ H v a d iiktemkapet skzllle kunna vara mellan tvun ?ze personer med otdlade förmögenheter, med enahanda åsigter och striifvande~, ZEfvande i en jemdikhet af det bizsta slaget, Iz ' khet i Krafter och förnzögenheter, men med några mera utvecklade hos den ena, ndgra hos den andra, så att hvara ' era kan njuta den outsugl&amp;n fröjden att i nagot hkmeende se upp till den a d r a, att ömso~n leda och ledas $8 utvecklingens Bana - detta vill jag icke försöka ntt beskrifva. För dem, som Kunna fatta (ht, behoyves det icke; för de771, som icke Kunna det, skiille det blott synas som en svärmares dköm Men jag $ås&amp; med den @ z@nste ofzer&amp;qelse, att detta och endast detta iir uktenskapets ideal, och att alla åsgter, vamr och inriithingar, sonr e n n a något annat begrepp derorn eller &amp; va en annan riht.rt; ing at dermed z samband stående förestcïllni ?zgar och straf - vanden, de må frnmträdn under hvilken skepnad som helst, äro lemninyar a f clct gamla barbariet. Mensklighetens sed&amp;a pånyt ffödelse skall f örsf d8 verkligen börja, niir det mest grundvusentl&amp;a af alla .sociala förhållunden står under jemnlikhetens lag, niir ?nenniskorna lärt att odla sin starkaste kiznsla af symn$ati i samnzanZef ?zaden med en like i rätt~kheter och bildning.&gt; ' Diktarens närvarande ställning. Julaftonstankar Robinson. &amp; r i n n e t af en födelse högtidlighiilles i dag hos en icke så ringa del af jordens folk.
Också förblir han derföre hela eftermiddagen sittande i värdshusen på norra sidan, «die Zelte», medan den goda tonen har sina kafeer på ¼:dels mils afstånd derifrån, vid parkens södra gräns. Om söndagarne isynnerhet vallfärdar man ur denna klass till teatern i Stieglitz, en liten ort invid vägen till Potsdam. Man far då uppå jernbanan, som går mellan denna stad och Berlin. Kostnaden för framoch återfärden är inberäknad i priset för biljetten. Teatern är ett litet brädskjul, dock vida bättre inredd, än det yttre lofvar, och man ger der vanligen komedier eller små hjertnjupna borgerliga familjestycken. Man hade sagt mig, att publiken derstädes rätt visade Berlinarens witziga lynne, ty Witz hafva ju alla Berlinare af naturen, lika säkert som en vanlig menniska sin näsa. Jag begaf mig derföre ut en söndag, då tvenne representationer gåfvos, den ena komisk, den andra gråtmild. Publiken spelade på visst sätt med och höll sig munter. Då en polislöjtnant steg in, mottogs han af ett allmänt: «Ahaa»! Vid en omfamning på scenen ropades «Kuss!» och de tu måste kyssas. En åskådarinna medhade en knähund, och sedan denne engång gifvit sin närvaro tillkänna, retades han oupphörligt af sina tvåbenta kamrater på ett språk, som han förstod. Då de arma aktörerna i dramen gjorde sitt bästa, för att röra åskådarena, framskrek någon ur hopen ett: «O wie rührend!» «Das war schön!» «Getrost alter!» eller dylikt, men dessa Witze väckte inga sympathier, utan gjorde blott det hela pinsamt. Så hade man begrepp nog om Berlinarens naturliga qvickhet. De spelande voro naturligtvis inga Garricks eller Ifflands medtäflare, men dramen gafs dock så väl, att gäckeriet blef en verklig grofhet. Bland orter i Berlins omgifningar, dit utfärder göras, är Treptow en förlustelseort vid Spree, midt emot det förut nämnda Stralau, der vanligen fyrverkerier anställas ute på floden.
Ledamöters pluralitet instämde uti det beslut, att alla åtal emot Tryckfrihets-Lagen kunna af en sä beskaffad Nämnd till afgörande upptagas. Derefter sattes i fråga, huruvida Tryckfrihetsmål vid alla tillfällen skola af Jury af gör as, hvilken mening af Beredningens pluralitet blef antagen, men hvaremot yttrades följande särskildta tankar, nemligen: 16 362 Riksdagen 1812. l:o Att Domaren måtte bestämma, när lian anser målet af den tvistiga och tvätydiga beskaffenhet, att han ej pröfvar Lagens bokstaf tillräcklig för sin åtgärd. 2:o Att bägge Parternas gemensamma önskan må föranleda målets hänskjutande till Jury. 3:0 Att endera Partens önskan må bestämma Nämndens begagnande. Sedan Beredningen, med iakttagande af den i Lagstiftningen gällande grundsats, att brottmål skola afdömmas der de äro begångne, och med afseende på målets skyndsamma afgörande ansett en Nämnd böra kunna sättas på alla ställen, der bokpressar finnas, men deremot i betraktande kommit, hurusom det i aflägsna Landsorter torde blifva svårt att finna flera män af erforderlig upplysning för Tryckfrihetsbrotts samvetsgranna bedömmande, så öfverenskom Beredningen att fastställa Ledamöterna af Nämnden till 9, sedan alla jäfvade afgått. Detta antal ansågs så mycket mera passande, som det närmar sig till det vanligen domföra af 7 personer och dessutom är lämpadt efter den pluralitet af 2/3, hvars sammanstämmande mening Beredningen anser nödig för att utgöra ett gällande Domslut. Häremot anförde en Ledamot, att Nämndens antal borde åtminstone vara 12 eller 16, emedan, då Boktryckeri någonstädes finnes, der väl ock måtte finnas så många personer, som läsa och bedömma Boktryckeriets Prorlucter. En annan Ledamot trodde, att man, emot Allmänna Lagens förordnande, ej kunde äska någon större pluralitet till gällande beslut än nätt opp de flesta rösterna. Bilaga I till Mern. N:o 3. 363 Bilaga I till Mern. Protocoll hållet i Riksens Högloft.
Instruktionen för Beklädnads-direklionerna af den 23 Mars 1858, ändrad genom Kongl. Kungörelsen den 19 Februari 1861, skall hvardera munderingen bestå af följande persedlar, som här upptagas till de för innevarande år fastställda pris, nemligen: vid Norra regitet. vid Södra reg: 1 halsduk Rdr 0: 55. 0: 55. 1 vapenrock » 21 69. 21: 77. 1 par klädesbyxor » 12: 56. 12: 61. Säger: för hvardera munderingen Rdr 45: 18. 43: 35. och för begge munderingarne. Summa per N:r R:dr 115: 11. 115: 45, som utgör: för 183 nummer vid Norra Regementet R:dr 21,065: 13. och för 202 nummer vid Södra d:o » 23,320: 90. ^ ggg. qj N:o 3 a. till Kongl. Maj:ts Nåd. För remtygs-, 'personella utredningsoch trosspersedlarna, för hvarje man: 1 kapott af blåmeleradt kläde 1 ränsel af kalfskinn 1 bandoler med iifrem och tillbehör 1 dricksllaska nied rem , 1 mattornist med skinnfodring och ren . Rdr 31 58 . » 12 50. » 9 — . » 5 — . » 3 — S:r Rdr 61 08. hvilket belopp gifver för 385 nummer vid begge regementena Rdr 23,515: 80. och vid hvartdera regementet: 12 kokkittlar, tillsammans 24 å 9 rdr ... 20 proviantsäckar, tillsammans 40 ä 2 rdr 8 runda tält med tillbehör, tillsammans 16 å 100 rdr 216: — 80: — 1’600: ~ 1,896: 25,411: 80. b) Underhållskostnad (årligen). l:o.