Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ja, det var jiist deriiiz persoiili~a iiisats, livilken den kvinliga skolr~dsledainoteii i Jakobs försainliiig tillfort skolstyrelsen, soni styrkt tal. i den åsikten, ritt afven inom fnttigvirdeii, ja, bättre där än aniiorstädes, en krinlig arbetskraft vore af niiden. Fru J 9 0 n t e l i ~ ~ betouade s befogenlieteii af a t t ett kvinnoförbnnd varit iiibjiirlare till mötet, einedan det tillkoiiiiiie kriiinorna a t t söka vinila en opinion för en reform af s i stor betydelse för deni sjalfila som den rörande deras deltagancle i det offentliga fattigv5rrlsarbetet. Det lede dock intet tvifvel, a t t den plats soiii lageii tillerkiiiitle. kvinnan och soin, noga riikiiadt, Borde vara liennes ratt a t t f5 intaga. dk inaii betanker Iiiir iiitinga af Sveriges kviiiiior skatta till deii alliiiiiiiua fattigvården, a t t denna plats förr eller seiiart? skall tillfalla Iienne. J i e n tinder afvaktan diirpå får ej kvinnau st % overksain. Dpt galler för henne a t t bereda sig till sitt viktiga kall, a t t öfva sig i fattigvkrd. Här är det ej fråga om iiigon liksti-illigliet iiieil inanneii. I en taflan skulle kviniiaii otvifveldctigt koniina till koibta, då han iiger s2 ~nångn. förutsättningar, som lim saknar. Nej, livad soni hiir a r af vikt a r a t t införa i det legala fattigvhdsarbetet r t t ngtt element, ett eleiiient, soni liittills saknats, och det a r det lwiiiliga elenieiitet.
Men må det förlåtas mig, om, kanske genom ovanan vid financiela betraktelser, hvartill jag hittills saknat både tillfällen och ledning, jag icke kan genomtränga den visdom och säkert äfven välmening, som torde innefattas i det nu föreslagna Lånesystemet, eller att, måhända missledd af den fördomsfulla tro, att en tarflig utkomst och ett lugnt sjelfberoende, såsom frugter af egen omtanka och redlig verksamhet, borde vara en lycka, mera värd att af Svenska Medborgare eftersträfvas, än att, förblindade af praktens och öfverflödets skenbara fördelar, rastlöst fika, att genom lån skaffa sig tillgångar till uppfyllande af inbillade behof, jag icke kan finna, att någon redbar tjenst och nytta genom vidgade Låne-anstalter beredas åt dem, hvilka obetänksamt hänföras af det trånande begäret efter penninge-Lån,och, i ökade tillfällen dertill, endast finna desto flera utvägar att komma på obestånd. Redan synas tillräckligt många sådana tillfällen i både publika och enskilda Cassors Låne-rörelser vara förhanden, och exempel på dem, som genom deras begagnande hafva snarare beredt siri undergång än sitt välstånd, äro lika talrika som varnande. Man förebär, att de nu föreslag - 54 Bil. t Bancn-Vlskts ‘Betänkande, N:og2i na Länen skulle egentligen hafva till föremål alla Nät ingars upphjelpande ur deras a fly nantie lill ii fl; men jag håller före, alt Närin garne ».kulle snarare uppblomstra och tillskynda sina idkare ett tryggare välstånd och en lugnare huslig lycka, om, i stället att tälla med de rika och förnäma i ett praktfullt och yppigt lefnadsätt, Näringsidkare ville tälla med hvarandra inbördes att förvärfva en hög grad af skicklighet i sina yrken, samt, genom producerande af dugliga och begärliga tillverkningar, skaffa sig både credit och ferm afsättning på sina varor, hvarigenom fie ofelbart skulle snarare försättas i en oberoende ställning, än om de, för den vanskliga äran, att af andra anses för lyckliga och förrnögne, söka i lättade
En lätt höstskymning hvilar öfver det lilla rummet i ett af de aflägsnare stadsdelarne af den redan ansenliga världsstaden. Två unge män skåda tankfullt ned på det ännu myllrande lifvet utanför; men då och då mötas deras blickar under det lifliga samtal, som upptager dem. Vi igenkänna genast i den enes späda, men retliga gestalt en af hufvudpersonerna i vår skildring, den blifvande biskopen Arvid Kurck. Den andre har äfven såsom innehafvare af kyrkans högsta värdigheter inristat sitt namn i Finlands kyrkohistoria Johannes IV Olavi, båda nu baccalaurer vid den fjärran från hemlandet belägna högskolan. Deras samspråk gäller norden, och de skiftesrika händelserna där: Unionens stormar, fiendernas härjningar i fosterlandet och fosterlandsvännernes försök att bringa reda i den trassliga härfvan. Båda varmt hängifna dessa fosterlandsvänners sträfvan uppräkna de med smärta de många hinder, man där borta söker lägga i deras väg. Då, liksom eldad af en inspiration, utbrister Kurck, medan en säregen glans strålar ur hans blå ögon: Den tid skall väl stunda, då också vi kunna lämna vår skärf för det allmänna bästa, tror du ej det? Ja, om våra planer ej afbrytas af en högre vilja. Och hvarje välvillig handräckning synes desto mera af nöden, då faror ständigt hota från alla håll, faror, hvilka kunna bringa äfven dem, som äro den fosterländska saken mest hängifna, att vackla. Du syftar på Kalmar recess. Ja och det bryderi, den ädle Sten Sture genom en obetänksamhet råkat i. Det är ej så godt häller att stå ensam mot mängden och dess nycker. För att få sina högsta önskningar uppfylda skyr den ej att bruka hvilka medel som hälst. Det allmänna bästa får då vika för personliga intressen och fördelar. Ja också kyrkans män hafva på sätt och vis lofvat kung Hans sin hyllning, blott han förbunde sig att gå in på deras önskningar. Men denna vacklande hållning är ej det enda hotfulla i fäderneslandets läge. Sten Stures missämja med Svärdsbrödraorden har rykt från riket ett kraftigt värn mot stämplingarne från öster.
helt rätta Vadstena ligger en by, i hvilken finnas ej mindre än 1 5 manliga, men endast 1 qvinlig innehafvare af s för en i a t t f r u T e n o w sjelf, o m värdt, då de som det synes utsätta, graferas till Aftonbladet: Saknade fru Lindström uppgifves hafva den 1 4 februari medföljt göteborgsångaren » Magni » från Oxelösund till Libau. Kaptenen, som här såg fruns porträtt, tyckte sig igenkänna sin qvinliga passagerare. jordbruksfastighet, Vid 7jppsats p å qvinliga som hon aldrig haft. tunga En qvinlig byfogde. ofta skrifsätt. förvrängt fru Tenows uttalanden och utan Den försvunna fru Lindström. frihet så D e t är så mycket dess att föra användt, den a t t h ä r i n l å t a oss p å sjelfva f r å g a n, mödan la artikel som den polemik, äro öfvertygade, kommer dagen, författares profkarta hänseende. som det har riktig mening i och principfasthet så dersynnerHennes sig f r u T e n o w s kraft samt mig, tankegången, qvinliga utmärkte viss En karnevalsfest lär under loppet af denna månad komma att anordnas i Sveasalen och dithörande lokaler till förmon för dramatiska och musikaliska artisternas pensionskassa. naste veckorna varit fjättrad vid sängen till följd af en hjern&amp;komma, är fortfarande sängliggande. Hennes tillstånd har emellertid betydligt förbättrats, så att nu godt hopp finnes om hennes fulla tillfrisknande. barn lyda? lade i aktade diskussion för den mångsidighet och den sidosprång rinnorna fru Alfhild Agrell, som under de sefödelsedag, och detta vid 7 2 års ålder. är nämligen född den 2 9 februari. frågan till som det synes oss mycket logiska från Bröllop. I söndags sammanvigdes fröken Gustava Flensburg och professor P. Assarsson i Lund. Brudens fader, biskop Flensburg, förrättade vigselakten. Författarinnan i h a r den Tenow ligen väl öfvervägda ståndpunkt.
Lägrar man sin aflidna Hustrus SyLer, sin aflidna hustrus Broders eller Systers dotter eller sin Broders, sin Faderbroders eller Moderbroders Enka: eller hafwer qwinna lägersmäl med sin aflidna mans Broder; eller med sin aflidna mans Broders eller Systerson, eller med sin aflidna Systers, Fasters eller Mostersman: eller lägrar ogift man twänne ogifta Systrar, eller läter ogift qwinna lägra sig af twänne 0- gifta Bröder: är ingenthera fäst, bote hwarthera Fyratio daler. Hr enthera fäst; böte den 0. fäste 4o den fäste »o daler, och om bägge fäste äro, hwarthera 80 daler, i brist af böter för-» wandlas the til Fängelse wid watten och bröd. §. 7. Begär man enfält hor i thesia Swägerjkaps leder, sedan den äkta makan, genom hwilken Swägerlaget kommer, är död, säsom thä man j sitt andra gifte lägrar sin förra hustrus ogifta Syster, eller förra hustruns Broders eller Systers ogifta dotter, sin Broders,Fader-Broders eller Moderbroders ogifta Enka: eller Enkling lägrar sin förra hustrus gifta Syster, förra - Den 24 August?. iS43 ra kustrus Broders eller Systers gifta dotter sin afledna Broders Faderbroders eller Moderbrvders Enka, thä han är för andra gängen gift:
Utskotten tro sig således, med hufvudsak! igt bibehållande af de i 5810 ars Ansva* righetsLag för Fullmägtige vid EancoVeiket antagne grunder, lämpligen kunnat föreslå, att all afvikelse, vållad af försummelse, bör, utom påföljden af skadeersättning, bestraffas med förlust af den befattning, hvartill Rikets Ständers förtroende desse Directeurer kallat, men att, å en sådan afvikelse, tillkommen genom egennytta eiler väld, ett tillagdt och högre ansvar följa bör, det nemligen af förlust äfven af annat medborgerligt förtroende. Genom det i 3 §. föreslagne bötesansvar för Ordförande eller annan Ledamot i Directionen, som utan anmälan bortreser eller fran Directionens sammanträden uteblifver, anse Utskotten i möjligaste måtto förekommas, det den händelse ej må inträffa att flere Directeurer på en gång aflägsna sig, hvarigenom alltså det antal af irenne Ledamöter, sorn enligt Reglementet erfordras för besluts fattande i Di rectionen, kunde komma att saknas; varande äfven dessutom nödigt, att Directeurerne, så vidt ske kan, samfäldt följa ärendernes gäng. Slutligen få Utskotten anmäla, att orsaken hvarföre Kongl. Majrts och Rikets Svea HofRätt, af Utskotten ansetts böra blifva den Bihang till RiksSr. £Yol.i8*3* &:tc Sami. JSlSi Banco-Utskotlets Betänk undtm Domstol, der DiscontContoirens Directeurer i och för deras Embets-befattning må ega rum, är den, att Fullmägtige i Banquen, i bemälde HofRätt ega sitt forum, och att ifrågava» rande
Det lif och det intresse, hvarmed den föreg:de discussionen i anledn. utaf Hr af Ströms motion blifvit förd, torde göra allt vidare ordande ang:de mitt nu väckta förslag öfverflödigt, utan får jag endast vördsamt anhålla, att samma förslag måtte blifva till Allm. Besv.- O. Ekon.Utsk. remitterad. Begärdes på bordet. Frih. Raab, Carl Adam, upläste följande motion: Bland bristerne i vår ännu gällande lag hafva måhända inga varit mera känbara än saknande bestämmelser om bedrägeri. Af vissa ställen i lagboken har man anledning förmoda att 1734 års lagstiftare ämnat under ett serskildt kapitel sammanföra bedrägeriets olika arter och derföre utstaka straffbestämmelser. Så har likväl icke skett, ty i hela lagboken finnes intet kapitel med öfverskriften ”om bedrägeri”. Men väl finnes spridda straffbestämmelser för sådant som kan under bedrägeri hänföras. Att likväl dessa bestämmelser äro högst ofullständiga skall jag söka med några exempel ådagalägga. Om A., under föregifvande att han vill å entreprenad öfvertaga ett byggnadseller annat arbets-företag, upgör med B. kontrakt härom, dervid vilkorande och förbehållande sig en summa penningar eller vissa varor i förskott för alt sätta arbetet i verkställighet, erhåller och upbärer den äskade förskottssumman, men utan att sedan ställa sig aftalet till efterrättelse, visar sig endast begagna detta hyckleri för åtkommandet af förskottet; så anser jag att A. har bedragit B. Ett annat exempel — en person Z., erbjuder sin tjenst åt X. och begge kontrahenterne öfverenskomma derom under förbehåll af Z. att derför i handeller städjepenning erhålla en viss summa som X. aflemnar. Nu visar Z. ingen håg att denna förbindelse fullgöra, tvärtom i ord och åthäfvor låter förstå att han endast sökt på detta sätt åtkomma handpenningen. Då anser jag att Z. bedragit X. Men under denna kalhegori liänförer icke 1734 års lag detta handlingssätt. Den som så blifvit sviken kan icke erhålla rättvisa mot bedragaren.
Vid regements-förändringen 17 72, då Gustaf lil i öfrigt utvidgade konunga-maglen, lät han inskränkningen i densamma i afseende på Juslitie-målen qvarstå, i det han i Regeringsformens 8 § lät inflyta det stadgande, att justitie-revisionen alltid skulle bestå af 7 Riksens Råd, sorn uti Domare-embeten brukade varit och voro kände för rättvise och lagfarne män, samt att Kongl. Maj:t, sorn i Justitie-revisionen, nu sorn förr, skulle vara närvarande, der egde endast tvänne röster, samt votum decisivum. Då Riks-rådet 1789 upplöstes, inrättades för Justitie-ärendenas afgörande Konungens Hugsta Domstol, som skulle bestå af Tolf lagkunnige män, hälften frälse och hälften ofrälse, af hvilka blott 8 på en gång skulle tjenstgörande vara. Anledningen, hvarföre antalet ledamöter bestämdes till tolf, synes icke hafva varit behofvet af ökadt arbetsbiträde, ulan endast afseendet å den omständighet, att loll-talet från urminnes tider ofta blifvit vid domstolarnes sammansättning iakttaget. Troligtvis var afsigten med stadgandet, att ej flera än åtta skulle på en gång tjenstgörande vara, den, att Konungamakten, enär Konungen bibehöll sina tvänne röster och votum decisivum, ej skulle genom den nya inrättningen blifva förminskad. 1809 bibehöll man det förut bestämda antalet af Högsta Domstolens så väl alla, som tjenstgörande ledamöter. Domstolens göromål hade då i betydlig mån ökat sig, sedan den tjugu år förut inrättades. Från 1789 till och med 1798 hade i medeltal i Högsta Domstolen afdömts omkring 91 så kallade revisions-saker, hvilken sorts mål fordra det mesta arbetet. Under dessa år var det högsta antalet af afgjorda dylika mål 94 (år 1790) och del lägsta 65 (år 1793). Under åren 1799—1808 var medeltalet omkring 186, högsta antalet 248 (år 1805) och lägsta lil (år 1800). Det var naturligt att, sedan
Att de mindre af nu b e fi 111 elige Hospital er väl synas höra sammandragas, men de större deremot utan utvidgning förblifva oförändrade, emedan der hvarest nu omkring 60 personer kunna erhålla en ändamålsenlig vård, detta ej skall inträffa, om deras antal fördubblas: Att det är tillfyllestgörande, att till Ce n träl-anst a It erli e afsända sådan e sinnessjuka, som visa hopp om förbättring, och låta de obotelige förblifva vid de Läns Hospitaler, der de nu finnas; samt att Utskottet i det hela för illimiteradt tillstyrkt sjelfva centraliseringen. Att en besparing för Hospitals-fonden af denna centralisering |skall uppkomma $36 S t a t s - II i s k o 11 c i s Betänkanden, är hvad Utskottet visserligen både för-* modur och äfven hoppas, emedan den be» hållning, Sorn dymedelst b lifver att till™ ga, nödvändigt lärer erfordras för att försätta de blifvande Central-anstalterne uti det fullkomliga skick de böra ega, Att bereda den, Tiar likväl ej varit det Imfvudsakeligaste föremål för Utskottets tillstyrkande, Utskottet har dervid framför allt annat afsett en bättre vård och behandling för de sinnessjuka och att detta ej kan vinnas med den fullkomlighet vid smärre inrättningar? som vid de större, der mångas samvistande vid arbeten, måltider, andagtsöfniugar och tidsfördrif är möjligt och innefattar hufvudmedlet till de sinnessjukas förbättring, har en längre tids erfarenhet så väl utom Riket, som inom vårt eget Rand redan så tillräckligen besannat, att det nu mera ej kan vara något tvifvel underkastad!, att de större
Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottefs handläggning har den 13 innevarande månad från Hedervärda Bonde-Ståndet blifvit öfverlemnad Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående vissa ändringar i nu gällande stadganden örn utskrifningssättet och inrättningen af Allmänna Beväringsmanskapet; och hafva, enligt Utskottet meddelade Protokolls-Utdrag, Högvördiga Preste-Ståndet och Vällofl. Borgare-Ståndet jemväl beslutat, att samma Nådiga Proposition skulle till Utskottets behandling remitteras ; men som Riksdags-Ordningen dels uti 34 § stadgar att, om Kongl. Maj:t vill gemensamt med Rikets Ständer afgöra något ekonomiskt mål, dermed skall förfaras på sätt som för lagfrågor är stadgadt, dels ock uti 33 § innehåller, att under Civiloch Criminal-Lag böra förstås de delar af Krigslagar och författningar rörande krigsväsendet, hvilka ega tillämpning på medborgare utom krigsstaten, får Utskottet, som inhemtat att ifrågavarande Nådiga Proposition blifvit af Höglolliga Ridderskapet och Adeln till Lag-Utskottet remitterad, med stöd af 44 § 3 mom. Riksdags-Ordningen, härigenom vördsamligen tillkännagifva, att Utskottet anser sig icke tillkomma att med förevarande ärende taga befattning; blifvande förenämnde Nådiga Proposition till Hedervärda Bonde-Ståndet återlemnad. Stockholm den 18 November 1856. Allm. Uf.iv. och Ekon.-Vtsk. Memorial A.-o 3. 3 \:o Ank. till Exp.-Utsk. den 26 Nov. 1856, kl. 1 e. m. Memorial, i anledning af erhållen remiss ä Kongl. Maj-.ts Nådiga Proposition om rättighet för Svensk man att i tvä eller flera städer samtidigt idka handel.
Den lyder sålunda : fäkert Jkall det icke väcka någon undran, om en fritt, lugnt och betänkfamt gr an(hände Beredning kunnat upptäcka mifstag och irringar, hvilka tillåjventyrs undfallit varfamheten i öfver läggningens ögonblick, ibland mängden af farnm närvarande om/ländigheter, och Jlundom utträngde fannolikt fyelfva Jakeus vigt formaliteternas omgån. gar. Huru skall nu detta så undseende omdöme kunna förenas med io7:de §:s tillämpning på några, så till sågandes, fristående fscta? För att motivera denna stränghet borde ju antingen dessa facta vara af en vigt på helasomhä!let,somkräfde allvarsammaste åtgärd, eller ock, om mindre vigtiga, af ett antal och ett ömsesidigt samband, tillräckligt att*utvisa£Styrelsens uppsåtligen felaktiga syftning. Mea Den 10 Julii f. rn, l65 i förra fallet stöde ju 106'te §.n der, med he| la sin fruktansvärda uppställning af Rättvisans Gudinnas attributer; och hvad det senare hänseendet beträffar, återstår belt enkelt att undersöka verkeliga förhållandet. I denna afsigt har jag fallit på den tankan att sammanställa antalet af ar.märkningspunktema med mängden af de under senast förflutne Femårs period i StatsRädet afgjordt mål. Anmärkningarna, med hänsigt till io7:de §. äro, om jag rätt minnes, omkring tio, då de som rora StatsRådets Ledamöter collectift, och de som rigtats emot särskilte Föredragande, sammanräknas; men de förra, eller de sorn egentligen angå rådgifvande åtgärder, inskränkas till Fyra punkter. Antalet af afgjorda mål belöper sig deremot till 35,314. samt då derifrån sfdrages omkring 9000 Högsta Domstolsärender, återstå likväl öfver 26,000.
Det är möjligt att det bevisar en iner än vanlig trängsel inom bröstet, ifall man icke begriper att ett lands ära, anseende, till och med heder kan hos utländska potentater komma att bero af den för ett vanligt menniskoförnuft högst obetydliga omständigheten af en titel utaf minister; personen må för öfrigt vara hvem han vill. Det är sagdt, att diplomatiska agenter af underordnad rang icke äga tillträde till regenternes personer, och att de icke ens äga samma tillträde lill ministrarna, som personer af högre rang. Jag kan icke föreställa mig att våra statsrättsliga förhållanden i Europa öro sådana, att de bero på rangen hos den person, som representerar en stat; ty det förekommer mig nära nog obestridligt, att de politiska relationerna måtte vara byggda på förhållandet af ömsesidiga intressen; och jag kan icke föreställa mig, att numera, med den upplysning som råder inom Europeiska staterna, man ens kan ifrågasätta en sådan politisk uppsigt staterna emellan, hvarpå en talare syftat; ej heller kan jag tro, alt det vore möjligt för en diplomatisk agent af huru hög rang som helst att inom de stora makterna kunna öfva den ringaste inflytelse till fördel för sitt fädernesland, ifall dess fördel vore stridande mot det landets intresse, hos hvilket han representerade. Jag tvekar ej att oförtäckt uttala mitt tvifvel i detta hänseende; och jag tvekar icke att öka mitt öfverdåd med den öppna förklaring, att jag anser diplomatien ifrån de smärre och mindre mäktiga staterna, nu likasom förr och fordom, blott såsom ett aggregat till de monarkiska staternas lux, hvarifrån folken hemta föga ellet* ingen båtnad. Om jag icke bedrager mig alltför mycket, så har sednare liders oerhörda industri-utveckling åstadkommit äfven i afseende å diplomatien de mest väsendtliga förändringar. Tidningspressen, ångbåtar, telegraph-inrättningai och till och med dufposter hafva tvifvelsutan i högst betydlig mån för alla smärre stater minskat behofvet af dessa dyrlegda, förnäma nouvellister eller af våra s. k. diplomater.
A ena sidan finna vi nemi. dem, som kämpa icke allenast för bibehållandet af allt det förtryck, som hittills egt rum i andligt hänseende, utan äfven om möjligt för tilläggandet af ett litet plus dertill. Ä andra sidan befinna sig deremot de, som, väl vetande hvad frukter ett dylikt fortsatt förtryck skall medföra, försöka, om möjligt 8r, undanrödja de olägenheter, som genom ett sådant tillvägagående ovilkorligen skall upstå. •Samme talare har sagt, att han väl vet alt i det enskilda lifvet sjelfsvåldiga barn icke vilja mottaga något, då de icke få allt hvad <ée vilja. Jag tror att denna erinran är ganska riktig och till Den 4 Febr n ar i. ful 1 ö öfverensståmmer med erfarenheten. Men jag betviflar att den eger någon tillämpning på närv:de fall. Deremot synes det mig af denne talares sätt att gå till väga vara lilia uppenbart, att han icke i något fall förmår förneka inrotade lefnadsvanor. Ty vore det verkligen så, att de grundsatser, som här framställas äro af beskaffenhet att öfverensstämma (ned de öfvertygelse!1, som hyllas af dem, hvilka strida på motsatt sida i förhållande till den värde talaren, så skulle icke ringaste tvifvel upstå om att hvarken jag eller någon af desse män skulle göra oss skyldige till förebråelsen att vara lika sjelfsvåldiga barn; men just derföre att desse åsigter äro ulgångne från den hierarkiska ståndpunkt, som här uppenba-* rat sig under så många former, är det som jag och andra med mig deremot måste upträda. Det var visserligen att förutse, att den seger, som i går vanns, skulle göra hierarkiens kämpar dristigare, än de voro förut: blindhet vore icke blindhet, om icke sådant hade inträffat. Men man hade dock kunnat hoppas, att en sådan seger, som gårdagens, hvilken slår så nära gränsen af ett nederlag, hade kunnat visa dessa Hrr hvad klockan är slagen, och att denna seger är förebud till ett omätligt nederlag, derifrån icke någon återgång skall kunna esa rum.
Jag har sjelf haft besök af en Holländsk Amiral och hört af honom samma omdöme om riktigheten deraf, sä att långt ifrån att taga till skäl mot inrättningen, att der äfven bildas sjöofficerare, utgör detta en af dess vackraste sidor. Den gemensamhet i uppfostran, som äger rum i ynglingaåren, gagnar framdeles Staten; den vänskap, som uppstår mellan sjöofficerare och landtarmeens, kominer en dag lill gagns ; och den split, sorn i andra länder äger rum mellan sjö- och landtstaten, känna vi icke utaf. Yi deremot känna våra gamla vänner på gamla dagar, med glädje i ögonen. Jag tillstyrker således, att man må göra hvad man kan, för att vinna den högre bildning motionen åsyftar; men jag tror icke, att man utan betänkande bör vräka ikull en institution , som, ehuru den kostar Staten en stor summa, likväl svarar mot sitt ändamål Dessa få ord anhåller jag också måtte åtfölja till Utskottet. Frih. Toll, Gustaf Philip: Jag behöfver icke tillägga något till hvad i detta ämne så väl och tydligt blifvit anfördt, ulan jag uppstår endast, för att vitsorda den stora fördel, armeen har af den rekrytering af officerare från krigsskolan, som ägt rum, och jag önskar ingen förändring i denna, förrän de elementära läroverken proestera lärare, som kunna gagna den militära uppfostran; och jag önskar, att vid universiteten kunde anställas lärare, som kunde befordra den verkligt militära bildningen. Således instämmer jag deruti, att innan något annat inom landet kan åstadkommas, krigsskolan måtte förblifva, vare sig som academi eller skola, sådan som deu är. Hr Nordensköld, Otto Gustaf: Äfven jag må bevittna hvad Hr Lefre'n sagt. Jag är nog gammal, för att minnas den slags afvoghet, som existerade emellan gamla flottans officerare och de gamla officerarne af armeen i mina yngre år.