Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Merton med sin grofva skämtsamhet liknat min mormor; och då vi ändtligen kommo in i den höga kyliga förstugan, prydd med hjorthufvuden och porträtter af utmärkta jagthundar, så var jag nästan glad att i den lefnadsfriska främlingen åtminstone ega ett sällskap, som, trots sin tydliga råhet, dock tycktes ega en viss uppriktig och godlynt hjertlighet. Vi blefvo införda genom en stor, mörk och dyster matsal och flera praktfulla, men ödsliga och tomma rum till en salon, der en brasa, oaktadt den ljumma vårluften, brann i spiseln, och hvarest en smula mindre köld och otrefnad tycktes råda. Den jovialiske mr Merton presenterade mig och berättade vårt sammanträffande vid parkgrindarne, under det jag gick fram för att helsa på den gamla damen, som satt i soffan. Ah, hvad jag ser henne tydligt framför mig! Der sitter hon ... der, alldeles sådan jag såg henne! — utropade den sjuka, öfvergående ifrån den lugna, berättande tonen till monologens häftiga, afbrutna tonfall, till hälften resande sig upp och stirrande framför sig, under det hennes utsträckta hand pekade med en bestämdhet, som ovilkorligen lät den gamla prosten kasta en skygg blick till den skumma vrån hon utvisade. Jag ser henne med sitt fina bleka ansigte, sin skarpa, genomträngande blick, sina tunna, hoptryckta läppar och sin ännu släta panna under de vida veckiga spetsarne af hennes hvita mössa, jag känner mjukheten och kylan af den hand, hon räckte mig att kyssa, och hör den ofrivilliga darrningen af den röst, som uttalade de första orden: — Ah, hon liknar sin farfar. Och sedan, liksom ångrade hon sig och harmades öfver denna ögonblickliga rörelse, tillade hon skarpt: — Det skulle varit passande, miss Hochtinton, om ni aflagt er resdrägt, innan ni visade er. Spencer, — tillade hon, vändande sig till ett fruntimmer, som jag i min förvirring ännu icke märkt, — för miss Hochtinton till sitt rum, så att hon får hemta sig efter resan. Hvilken stor betydelse kunna icke betydelselösa ord stundom hafva!
Dä Utsk. således ansett att en sådan skola, som de i de öfriga provinserne inrättade icke vore för Jemtland lämplig, och Utsk. icke egde något förslag till en för Jemtland lämplig landtbruksskola, enär det torde för en hvar hittills vara temligeu okändt huru och på hvad sätt en sådan landtbruksskola borde vara inrättad, som vore för Jemtland riktigt lämplig, och då Utsk. är öfvertygadt att 2000 r:dr är en alldeles otillräcklig summa, så har Utsk. icke ansett sig böra tillstyrka delta anslag. För det första mäste för inrättning af en sådan skola i Jemtland ett förlags-kapital anskaffas. Man kan icke förutsätta alt i en provins, der kungsgården, eller öfversteboställe! i Jemtland, är den största egendomen, hvilken är taxerad till 300 r:drs afkastning någon jordegare skulle kunna eller vilja oplata sin egendom för en sådan skola endast med hopp om att få 2000 r:dr årligt anslag när skolan kom i gång och sedermera fortfarande en lika inskränkt summa. Hvar och en, som tagit kännedom om landtbrukskolorne, inser lätt att de årliga kostnaderne der måste gå till vida mer än 2000 r:dr, oberäknadt den förlust, som ligger i det använda förlags-kapitalet. Således om en landtbruksskola i Jemtland skall inrättas, är först nödvändigt att anskaffa ett förlags-kapital för upförande af behöfliga byggnader och inköp af inventarier samt sedermera för lönande af lärare så tillräckligt all de kunna finna sig vid att stanna i Jemtland. Af alla dessa skäl, som jag nu tagit mig friheten att anföra, torde R. o. Ad. finna, att den konklusion, hvartill Ulsk. kommit, nemi. tillstyrkandet att motionen icke måtte till någon R. St:s åtgärd föranleda, ej bör vara så oväntad, som man torde finna, om man icke närmare tänker på saken utan blott talar derom. Jag tillstyrker derföre bifall på denna punkt. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Sedan Frih. Palmstjerna yttrat sig har jag föga alt tillägga.
Rikets Ständer föreställde sig, då de afgjorde Myntbeslämningsfrågan, alt högsta maktens sanction skulle följa; ty allt beslut förutsätter önskan om verkställighet. Äfven jag har delat denna Önskan, detta hopp. Skulle Ridderskapet och Adeln nu hifalla StalsUtskottets förslag, blefve ock deraf en följd, att Ridderskapet och Adeln äfven hoppades Konungens sanction dertill; men härvid stannar, efter min tanka, ärendernas gemensamhet. Jäg tror icke, att ett sådant vilkor är formenligt; och tilläte jag min inbillning, att kringirra i framtida möjliga föi hållanden, skulle jag föreställa mig, att ett dylikt vilkor, framstaldt så nära afgörandets ögnablick, långt ifrån att leda till målet, snarare skulle aflägsna derifrån, och borde göra det. Således kan jag ieke annat än afstyrka delta vilkor, äfveulyrade jag än förebråelsen af obetänksam - 342 Den 11 Fe b i n arii e. m. hetj hvarmed, om jag icke missminnes mig, RiksStånden blifvit hotade, i fall de ej utsatte detsamma. Men jag ginge åtminstone detta öde till mötes i stort och godt sällskap. Enskildt vill jag heldre af andra kallas obetänksam, än sjelf nödgas erkänna mig hafva varit otillbörligen misstänksam; hvarföre jag ock vördsamt anhåller om proposition till bifall på Betänkandet. Herr Munck af Rosenschöld: Jag får lill alla delar instämma uti Herr Rosenblads yttrande, hvilket är för mig så mycket mera tillfredsställande, som det öfverensstämmer med de financiella åsigter, som jag alltid hyst och vid föregående Riksdagar framställt, men icke med dem, som Herr Rosenblad vid sistlidne Riksdag, och flere gånger då, i strid med mig sökte göra gällande. Herr Hjerta har ansett Konungens sanction af realisationen vara osäker, och att dess uteblifvande skulle göra det nu ifrågavarande lånet ganska skadligt.
I anledning af underdånig ansökning 0111 understöd till förelaget med 4ooo R:dr Banko, behagade Eders Kongl. Maj:t genom Nådigt Bref den 25 Maj »838 föreskrifva, det skulle Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande 8 infordra jordägarnes yttrande huruvida och i hvilken mån de ville i kostnaden deltaga. Vid det sammanträde, som till underdånig åtlydnad deraf blef hållet, tillkännagåfvo jordägarne alt de i ovisshet om fördelarne icke ville förbinda sig till någon uppoffring; och sedan detta blef i underdånighet anmält, förklarade Eders Kongl. Maj:t i Nådigt Bref af den 9 November samma år att frågan då måste förfalla. 7:0.
Då ett sådant förfarande en gång kunnat ega rum inom Konst.-Utsk:t, kan sådant möjligtvis äfven framdeles ske, och det är derföre, enligt min åsigt, alldeles nödvändigt att antaga detta förslag, på det att någon sådan tvistefråga inom representationen icke vidare må kunna uppkomma. Jag anhåller om bifall till ifrågavarande grundlagsförändring, och hoppas att de fleste af R. o. Ad:s ledamöter älven måtte godkänna förslaget. Frih. Stjernstedt: Man har här sagt att representationen bör respektera hvarje laga kraftvunnet beslut. För min del vill jag dock skilja mellan dem, som bestämma formen af ett beslut i allmänhet, och huruvida en person är qvarlificerad för att sitta i ett Riks-Stånd. Här har af Gr. Mörner yttrats, att han icke skulle hafva något emot att öfverlemna pröfningsrätten af en ledamots behörighet att sitta i ett Riks-Stånd åt R. St:r, men då nu icke sådant kan låta sig göra, önskade han bifall till grundlagsförändringsförslaget. Frågan är nu, huruvida man kan betaga hvarje Stånd denna rättighet att i ifrågavarande afseende sjelft döma. Hvarje Stånd utgör ju en del af den samfälda representationen. Då nu gällande 21:sta § är tydlig och klar, samt att representationen sjelf bör i ifrågav:de afseende hafva afgörande rätten, anhåller jag att ingen förändring i det nu gällande stadgandet måtte införas. För öfrigt må det nu tillåtas mig att uppläsa några ord ur den nuvarande §:n, för att gifva stöd åt min öfvertygelse i detta afseende. I §:n lyder slutet sålunda : »Hvarje Stånd skall hafva sig pröfningsrätt förbehållen, så väl i afseende på sådane medlemmar, hvilkas fullmagter ej blifvit godkända, som dem, emot hvilka, till följd af 14:de och 18:de §§:ne, någon anmärkning eger rum, i hvilket sednare fall frågan, om den är klar och tydlig, hos Ståndet afgöres. Hr Cederschiöld: Man har här talat med ett slags förakt om laga kraftvunna beslut och att de ej skulle behöfva respekteras af representationen.
Det tycks inte vara något tvifvel om att de tala sanning. Detta är en konflikt. Hvad skall jag göra? Låt mig tänka! — Hon vet detsamma som jag, och hon är inte något oreflekterande barn. Tvekar jag att säga något, därför att jag är rädd för att såra och smärta? — Inte endast därför. Men kan man väl spela försyn, när man inte är allvetande? Kunde man se in i framtiden, visste man hvilket som vore mest barmhärtigt, minst olycksbringande! — Jag tror inte, att jag skulle uträtta något med att tala, och jag vet inte om det inte är mindre grymt att tiga. Gifter hon sig med honom, så är det mycket troligt, att hon blir olycklig, men det fins ändå möjligheter för att hon dock. inte behöfver bli så olycklig, som vi nu kunna ha skäl att frukta. Med de förbättrade ekonomiska förhållandena upphöra ju många af de frestelser han nu faller för. Det kan ju hända, att den tacksamhetsskuld, i hvilken han måste känna sig stå till henne, gör honom till en bättre människa — För en natur sådan som hennes är uppoffrandet af sig själf för den man älskar, ja själfva lidandet en lycka. — Och de små barnen — om de komma Å andra sidan som ogift — som åldrande kvinna med dessa kväfda hustruoch modersinstinkter inom sig — med hennes passionerade natur, som utan tvifvel skall omsättas i bitterhet — Hon hör inte till de kvinnor, som kunna resignera sig till lugn. Jag ser henne för mig som en hård och misstrogen gammal mö, sökande och finnande i all vänlighet hon röner nya bevis på människornas egennytta och falskhet. Hon själf har ej tänkt sig annan framtid än som gift; således ej möjligheten, att hennes rikedom skulle kunna bli henne en källa till lycka genom de tillfällen den bjuder henne att blifva till välsignelse för andra. En mängd tankar och intryck strömma öfver mig Månne ej känslan af att ha blifvit tvingad att afstå från det man drömt sig som lycka är bittrare än olyckan själf? Månne vi stackars människobarn ej kunna unna hvarandra så mycken fri vilja, att vi låta enhvar få välja på hvad sätt han vill göra sig olycklig!
Då en omyndig förklarad person åter vill blifva myndig, höras nu vanligen förmyndaren och hans närmaste fränder, men efter det Kongl. Förslaget skulle det bero af qvinnans godtycke, att en gång myndig vorden åter blifva omyndig. Då frågan förra gången förevar på detta rum framställdes den anmärkn., att om en qvinna endast på grund af sin anmälan hos Domstolen blefve myndig, men icke omtalade detta för förmyndaren, skulle 2:ne personer komma att sköta hennes angelägenheter. Svårligen lärer hon väl kunna underlåta att omtala det för sin förmyndare, men om hon än skulle göra det, lärer väl hennes myndighet snart nog blifva honom bekant. Jag vill icke längre uppehålla Hrrme utan anhåller om bifall till Utsk:s förslag. Hr Cederschiöld, Fredr. Aug.: Lika med en annan talare anser jag, att denna fråga förr må hvila till en kommande Riksdag än att Hr Adlercreutz’s förslag antages,. emedan jag anser det motarbeta lösningen af denna fråga. Hvad åsyftar väl Hr Adlercreutz med sin reservation? Jo! att qvinnan icke skall förlora Den 12 December f. m. den skärhet, som utgör hennes skönaste prydnad. Jag kan likväl icke inse, huru denna önskan skall kunna realiseras genom hans förslag, ty erkännes qvinnans myndighet som en mensklig rättighet mäste ett dylikt erkännande vacka hennes tacksamhet, och hon vinlägga sig om att förtjena detta köns aktning och tillgifvenhet. Den af reservanten förutsatta eller rättare formade förlust af qvinnans skärhet kan således icke förefinnas med mindre än att hon till en viss grad emaneiperat sig, och efter reservantens förslag måste en sådan emancipation föregå hennes beslut att göra sig myndig. Jag har vid ett föreguie tillfälle nämnt, att min erfarenhet är fullkomligt motsatt den raan här updukat för oss, och jag vill anföra ett exempel. En ung qvinna, icke 25 år gammal, hade en förmögenhet af några 10,000 Rdr, sorn hon vilie använda till drifvande af en handel för betryggande af sin ålderdom. Hennes förmyndare upbjöd hela sin förmåga att omintetgöra hennes förslag.
' Widkommande äter Riksdagsmannen Nils Larstons yrkande, sä har Utskottet wäl fun, nit, att när en By, hwars utmark till odling icke är tjenlig, nödsakas, med annan By, hwars mark tilläfwentyrs rikeligen kunde ersätta bäde odlings och inhägnads kostnaden, deltaga i stil. jehägnaden deste ägor emellan, den förres kost. nåd och arbete synes helt och hällit blifwa an. wändt till den andras gagn och winst, utan all nytta för den förstnämde, hwilken obillighet, som aldramäst saller i ögonen dä den träffar en Den g October. 259 en mindre förmögen, endast kan i följd af 4. §. af nämde Kongl. Förordning i nägor mätto lindras, i den mera sällsynta händelse, dä stilnads linien utgör en sträcka af Z,ooo famnar och derutöfwer. Men emedan den genom Högst, berörde Förordnings Z. §. antagna princip, i det hela bidrager till uppkomst för Jdrdbruks näringen, hmars upphjelpande, nu mera än nä. gonfin, är ett behof; har Utskottet ansett sam. ma princip, som i skog och utmark gifwer wits. ord ät den, som stänga will, bora i allmänhet bibehälias, endast med den modification, att äflveu stilnads linien utgör en mindre sträcka <kn Z,voo famnar, och -en By, hwars -eltagan-e i stängsel äskas, icke kan anses -raga särdeles nytta af markens fränskiljan. -e, -et mä, sa wida twist uppstär, ankom, ma pä Domarens bepröfwande, hwad lin. öring, genom ett mindre deltagande, än som emot hemmantalet swarar, en sädan By erhälla mä. Hwilket Riksens Höglosi. Stän. ders widare pröfning wördsamt underställeS.
Då jag för min del är öfvertygad derom, alt det beslut, som D.D. E.E. Grefvarna af Wetterstedt och Brahe begärt, blifver af R. o. Ad. fattadt denna gång, äfvensom att det sker nästa gång, då den nu väckta motionen förekommer, efter att hafva blifvit remitterad, så vågar jag föreslå ett sätt att nu afgöra BondeStts inbjudn., som jag tror kunde förenas med den omständighet, att icke afslå hvad D.D. E.E. begärt. Det har redan blifvit af en värd ledamot föreslaget att villkorligt afgöra BondeStts inbjudn., och äfven jag tror detta vore bäst. Om vi i dag skulle besluta att antaga BondeSt:s inbjudn., såvida R. St., då II. Ex. Hr Gr. af Wetterstedts motion kommer att afgöras, bifalla densamma, så tror jag samma resultat skulle ernås som genom den behandling, den värde motionären föreslagit. Jag tager för afgjordt, att om BondeStts inbjudn. i dag ovilkorlig! skulle afgöras, blefve den afslagen, och det önskar jag icke. Jag tager äfven för afgjordt, att om StatsUtsk. tillstyrker bifall å H. Ex. Gr. af Wetterstedts motion och den sedermera af R. St. bifalles, så antages BondeStts inbjudn. Det är under dessa förutsättningar jag vågar hemställa, att R. o. Ad. måtte besluta, att vi antaga BondeSt:s inbjudn., såvida H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedts motion blifver af R. St. bifallen. Jag utgår från den åsigt, att det är nödvändigt att i dag afgöra inbjudn. till förekommande af åtskilliga för närvar, kanske oväntade beslut inom BondeSt. 2.0 II. 23 D e ii 12 Mars f. m. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Denna Öfverläggning är ett icke omärkvärdigt exempel på de svårigheter, hvaruti RiksSltn vid denna riksdag ofta komma genom oformJigheten af deras åtgärder vid ärendernas behandling.
I Jönköpinga Län gjordes denne upgift med all möjlig noggranhet, likväl under anmälan , att man arnat använda öfverskotta, till uppbyggande af ett nytt LänsLszarett, emedan dess närvarande tillstånd för ingen del är svarande emot ända* målet. Jag åberopar härom Herr Grefve De la Gardies egen sakkännedom, att öfverskottet är för detta behof nödigt. Korrt tid derefter ankom föreskrift som innehöll, att af Jönköpings Läns, till Lazarettet anslagne årliga medel 900 R:dr Banco : (hvilken summa utbetalts af Kongl. SeraphimerOrdensGillet) 500 R^dr skulle anslås till utvidgandet af Götheborgs och Röhus samt Gottlands Läns Curhus-anstalter. Denna för Jönköpings Län kännbara förlust af nämnde 500 R:dr årligen, ansåg LazarettsDirectionen sig äga anledning att hos Kongl. Maj t anmäla , samt underdånigst anhålla , dst täcktes Kongl. Maju Nådigst behjerta den brydsamma belägenhet, hvaruti Directionen sig befann; ty ehuruväl ett öfverskott då kunde påräknas af Treskillingsafgiften , så var det alldeles otillräckligt, enär en ny Laairettsbyggnad var af yttersta behof, och hvarföre Directionen idet säkra hopp, att utan minskning få behålla den anslagne summan 900 R;dr, genast vidtog sådane förberedelse anstalter, hvilka inom oågra års förlopp skulle föranleda till den nya Lazaret-tsbyggnadens fulländande. £■$ Herr Ehrenborg, Cacper: Friherre Hjerta *14 Den 6 Augusti f m. har redan upplyst , att hvad som blifvit anmärkt emot redovisningen icke har afseende derpå, att Tregkillings Huruvida ett sådant förfarande är rigtigt, lärer bero deraf, om det är enligt med Riksens Ständers beslut, hvilket blifvit till Kongl. Maj t öfverlemnadt och af Honom kungjordt samt följaktligen äfven godLändt. Då nu vilkoren , med hvilka ifrågavarande afgift beslöts, innehålla bland annat, att de från Kongl.
Man har sagt, att arrendatorns iråkade obestånd icke varit af honom orsakadt, emedan ån skall hafva blifvit af sågspån uppslomrad och arrendatorn lemnals förhopping om undanrödjande af detta hinder. Hvad uppslomringen beträffar, sä lärer hvar och en inse, att den icke skett på en gäng, utan småningom under en längre följd af år, och att förhållandet således icke kunnat vara arrendatorn obekant, såvida han icke blundat, och i det fallet måste på honom tillämpas ordspråket, ali den, som icke ser upp med ögonen, får släppa till pungen. Hvad den omordade förhoppningen åter angår, så lärer, så vidt jag har mig bekant, någon sådan icke blifvit lemnad uti arrendekontraktet, ulan vara grundad endast på en lös sägen. Enl. min åsigt är alltså billigast, att afslå Ulskis ifrågavar. betänk. och bifalla det i ämnet förut afgifna betänk. Frih. Cederström, Claes Rud.: Del är visserligen ganska aktningsvärdt att ifra för bibehållandet af Siatens inkomster; men då såsom här ett särskildt förhållande inträffar, är det stalsmakterne värdigt, alt göra ett undantag. Jag tror, alt SlatsUIsk. härvid rätteligen förfarit, dä det, med afseende å de inom flere RiksSt. lemnade upplysningar och anförde meningar, från gått sin första tanke och inkommit med ifrågavar. utlåt., hvilket jag i dess helhet och med afseende såväl ä dess välgrundade innehåll, som äfven ä de af Hr von Hartmansdorff lill stöd för samma åsigt ytterligare meddelade skäl, önskar mätte bifallas. Jag hoppas det så mycket heldre, som R. o. Ad., förra gången detta ämne här förevar, fann skäligt återremittera det då i en motsatt syftning inkomne betänk. Om sistberörde syftning vore öf verensstämmande med det H. Ståndets mening, dä hade det väl varit rätt så godt, och bättre, att straxt bifalla hvad Etsk. då hade föreslagit, men icke göra en i sådant fall alldeles onödig omgång och tidsutdrägt, som föranledes af en återremiss.
Sretje tito gjerte tito 2: §. j8. gfir faff.gljefer i ©tdterne, $uS, ©årtar, gabrifsbpggnaber, SBerf d$ inrättningar, Somter, iort, ©fog ocp SDiarf, erlägges SemiUning efter wdrtet, met Små SKifsbaler af (jmarje Su jente, och i enabanta fot&allanbe met mintre fumma. §. 10. ©tdterned öfrige irmemånare, limilfa bär icfe blifmif ndmnte, färe. ras enligt ten i gmarje fdrjfiltt faa forejfrifne grunt får afgiften* terarnante. §. 20. g5r ifrigt utgöres ten från dltre fiber ufgåente Ctroarnfull o<f> ©alu.acct$ af ©tdter, efter ten mit benna gorfattning fogate kariff oc^ på fått fdrjFiltt af Äongl. sotaj:t utfdrtat, Bäti* åtuna*, relfe, om ©alu.acctfen fåreffrifmer. (4) £6 Strt. II. §. §. 21 — 23. Bevillning af Jovbbrutet, §. ssi.
Maj:ts Nådiga Proposition, angående upplåtande af mark å Kronoparken Råda-ås i Skaraborgs län för en vattenledning till staden Lidköping. S. D. Beslöt Ståndet, att Onsdagen den 14 innevarande månad företaga val af ledamöter uti den i 105 § Regerings-formen omförmälda Nämnd, som eger att döma, huruvida Högsta Domstolens samtlige ledamöter gjort sig förtjente att i deras vigtiga kall bibehållas m. m. S. D. Efter af H. H. Erkebiskopen gjord framställning om företagande den 21 dennes af val till Elektorer för utseende af Rikets Ständers Justitie-ombudsman, beslöt Ståndet, att, enär fråga om förändrad aflöning för bemälde embetsman vore väckt och till Stals-Utskoltets behandling öfverlemnad, tills vidare uppskjuta bestämmande af tiden för berörde vals företagande, och ville Ståndet derjemte hafva anmodat Stats-Utskottet att, så fort ske kan, till Rikets Ständer med utlåtande i omförmälda fråga inkomma. Frän Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo och lades till handlingarne Konslitulions-Ulskoltets Memorial, N:o 4, med uppgift å de af samtlige Riks-Stånden vid innevarande Riksdag bifallna förslag till ändringar i^ Grundlägarne. S. D. Ånyo föredrogs Stats-Utskottels Utlåtande N:o 19, i anledning af Rikets Ständers år 1855 församlade Revisorers berättelse om granskningen af de under Kongl. Kommers-kollegii förvaltning ställde fonder. Utskottets yttranden, under N:ris 1, 2, 4 och 5, godkändes, och vid framställningarne, under N:ris 5 och 6, lät Ståndet bero. S. D. Vid ånyo skedd föredragning biföllos Stals-Ulskottets Utlåtanden: N.:o 20, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående försäljning af f. d.
Län uppförd lön af 432: 24, hvilken, då innehafvaren finge 400 r.drs lön å ordinarie stat, kunde minskas med och återstoden indragas vid innehafvarens afgång; samt den å IndragningsStaten uppförda spanmåls-tillökning för Lands-Staten : Kongl. Maj.ts Nåd. Prop. om Statsverk. 1850. 7 mån af innehafvarnes afgång; dock som förslaget i nämnde hänseende grun* dals på den förutsättning, att de, Häradsskrifvarne nu åliggande, särdeles vid* lyftiga och betungande göromål skulle, på sätt Committerade för beskattnings* väsendets samt Uppbördsoch Redogörelse-Verkets förenklande föreslagit, genom hemmansräntornes förvandling m. m. i så väsendtlig mån komma alt förminskas, att desamma, utom hvad mantalsskrifningen angår, hvilken borde tillhöra Länsmännen, kunde bestridas af ett mindre antal vid Landskontoren anställda Häradsbokhållare, men Kongl. Maj:t, vid underdånig föredragning den 11 i denna månad, af bemälde Kommilterades underdåniga förslag, behagat med pröfningen deraf uppskjuta, så fann Stals-Rådet sig föranlåtet att, i afseende å Lands-Slatslöneregleringen, nu endast i underdånighet tillstyrka, att den påräknade tillgången för anslagsförhöjningar å ordinarie Staten icke må af Kongl. Maj:t i dess nådiga proposition om Statsverkets tillstånd och behof tagas i anspråk för andra utgifter i vidsträcktare mån, än att den äfven må blifva tillräcklig för den, enligt hvad ofvan nämndt är, erforderliga tillökningen för Landt-Slatens lönereglering, samt att frågan om propositions aflåtande till Rikets Ständer, angående denna reglering, må företagas till slutlig pröfning, efter det grunderna för nådig proposition till Rikets Ständer, angående beskattningsväsendets samt Uppbördsoch Redogörelse-Verkets förenklande blifvit bestämde.