Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
[2S99] känslig hud ömtålig hud! För ansiktet! Andersson. Ingen fotbeklädnad iani IWmm nos, Flyglar i t s &amp; ^ o OrplcfutKlara Borra Kyrkogala 12, Telef. [2836] är mera omtyckt af bar.i och yngre personer än lappskor. Onsken 1, att barländska fabriker. nen skola springa ljudlöst i edra rum, så försen dem med dessa prydliga och Största lager! Billigaste priser! praktiska Bkodon — ingen julklapp Fullkomlig garanti! Liberala beblir för dem mera välkommen. talningsvilkor! Lager i Stockholm hos hr Carl LiljeOBS! Äldre instrument tagas i qvist, fröken Wendela Almén, Svenska utbyte. hr A. P, Forsner och i de flesta större landsortsstäder, äfvensom vid fabriken, [1423] postoch telegrafadress [3027] Lappskofabriken, Arvika. K Ö P Henrik Gahns Victoriatvål! Fin toalett-tvål, innehållande antiseptiska beståndsdelar. Skyddar för injicerande ämnen. År fullkomligt neutral. Säljes i välförsedda detaljaffärer. bandändar, hakar, trådrulle med synål och fingerborg etc äro dylika korgar mycket passande. Äfven vid sybordet såsom lappkorg, vid blomsterbordet för vissnade blad och blommor äro de till nytta och skola säkerligen öfverallt vara en välkommen gåfva, som för sin billigbets skull väl lämpar sig för de små gifvarinnornas finanser. För julbordet. Pepparmyntpastiller. Julböcker P I E T E R Boersonen från Transvaal af August Siemann. Med talrika illustrationer. Öfversättning från t y s t a originalets tredje upplaga af Richard. B e r g s t r ö m. P i i s i: 25; i n b. andra dikter af lEctv. Pris 3 kr., inb. B e ö n a d med Svenska Akademiens stora pris. Frediii. nard Benarvs manuskript Harland. dimir Korolenko. Henry Studie af W l a - Pris 1: 5 0. betraktelser öfver kyrkoårets gamla högmessotexter af K L. Johansson. Pris haft. 3 kr., välskt band bättre band 4 kr.
Denna undersökning verkställdes, och dervid befanns, att om några Bruk innehade mera skog, än som svarade emot afgiften, var det deremot andra, som betalde större Recognitionsafgift, än för skogens rymd bordt erläggas; men det oaktadt, då afgiften för de förra höjdes, åtogo sig desse senare den förra afgiften, emot förbehåll att vara så mycket säkrare om beständig nyttjande rätt till den skog de innehade. Vid 1800 års Riksdag ansågo Rikets Ständer Recognitions-skogs innehafvare böra betala lika Bevillning med de Bruk som hade egna Hemmansskogar, hvilket vittnar, att desse sko-; Dm 29 Maji. 647 gar då ansågos på säte och vis som egne, e-; huru belastade med dryg serskilt bevillning. Sluteligen hafva Rikets Ständer vid 1809 års Riksdag, med erkännande af angelägenheten, att Bruken bibeböllos vid de skogar, sorn för deras underhåll och drift voro oumgängelige, vidtagit det rättvisa beslut , att Bruken skulle behålla så mycket af Recognitions-skoj garne, som för deras behof funnes nödigt, att det skulle genom vederbörlig undersökning utrönas, och skogarne till Hemmantal indelas, samt få till skatte köpas, på sätt Kongl, kungörelsen den 4 Februarii 1S11 innehåller.
De Län ater, hwilka särskildt bliswit DiscottkWerken beviljade, arv af en annan beskaffenhet, att förenämnde tillfällige Insättningar. Uti sjelswa anmärkningen nr af StarsUtstottek erindrak, att dä DiscontWerken sökte Län, ivar det Contoiret, men icke DiscontWerken som kunde föreskrifwa wiktorén, bäde i ena och andra asseendetz äfwensom att efkergiften i räntan endast kommit Ak-° tieägarne till godo, men icke Näringsidkaren; dä Senna för Län uri DisconrWerLcn alltid mäste betala 6 Den i3 November. la 6 procents inlrxsie; hwarföre ock StaksNtstcttet icke kan för nöjaktig anse Herrar Fullmägtiges asgifne förklaring, i hwad den rörer de till DifcontWerken utlämnade Län. Dä Herrar Fullmagtize, i StalsUtfkotlecs omdöme, icke nöjaktigt förklarat och undanröjt, de af StatsUtstottet gjorde anmärkningar, will det synas, som Herrar Fullmägtige, uti den del af deras förwalming, som omfattar hushållningen, med Contvirets Bancomynts-tillgängar, icke följt ett stadgadt systeme. Och hmad särstildt angar utläningarne, i anseende till sjelfwa principen, sa har wäl Contoiret ce-:om inflntne räntor sätt en betydelig inkomst; Men dä irtläningar af Contoirets medel sakna all grund uti Reglementen och. Jnstrueckoner, har StaksUtstotket derföre icke trott sig döra godkänna desie operationer, om ock wid sjelfwa -sattet till deras utförande, nägot, icke warit ait påminna. „ Det ar desiutom icke utgängen af en operation, som stall bestämma desi rigkighet; och att wid RikSgaldsWerkeks styrelse aulhorisera någre företag, hwilka med Contoircts grnndförfattningar icke aro enlige, har StarsUtstottet ansett högst betankeligt.
I afseende på detaljbestämmelserna torde särskildt observeras 2 mom. i Norska Lagens 97 § samt Tyska Lagens Artikel 693». §§ 129 och 130. Justitieråden Qviding och Cramér yttrade, att bodmerikontraktet utgjorde ett undantag från allmänna lagstiftningen i fråga om lös pant, hvilken efter regeln måste finnas i långifvarens hand, för att panträtten skall vara giltig; att det antagligen hade sitt ursprung från behofvet att åt en med sitt fartyg på aflägsen ort i penningetrångmå! stadd skeppare bereda utväg för anskaffande af medel till resans fortsättning, och att utur sådan synpunkt ansågs ock denna afvikelse från de allmänna grunderna om panträtt i lös egendom böra fortfarande godkännas. Men att lemna oinskränkt rätt åt redare och lastegare att genom bodmerilån förskaffa sig rörelsemedel och sålunda tillskapa ett särskildt slag af panträtt för det egentliga affärsiifvet, syntes Justitieråden ej lämpligt; och förslaget i denna del afsåge dessutom ett ämne, hvilket, enligt Justitierådens tanke, icke folie inom sjölagstiftningens område; och tillstyrkte Justitieråden, utur dessa skäl, att angående bodmerilån, sora i Sjölagen omförmälas, den grundsats måtte följas, att sådant låns upptagande endast måtte vara fartygsbefälhavare tillåtet; (se 1847 års Förslag och Tyska Lagen Art. 680). Af hvilken åsigt följde att g 129 borde utgå, och att g 130 borde börja med ett stadgande af enahanda innehåll med första meningen i 2 § 1 Kap. Bodmeri-Baiken af 1847 års Förslag, hvarjemte efter ordet »närvarande» borde tilläggas: »så vida icke skriftligt tillstånd dertill af fartygets eller lastens egare lemnäs.» Justitierådet Hoffstedt ansåg personlig betalningsskyldighet för bodmerilån ej bora låntagare åläggas och följaktligen den härom meddelade föreskrift böra utgå. 28 § 132. Justitieråden Alexanderson, Qviding, Cramér och Wretman anmärkte:
Då XJtsktn tillstyrkt undersökning, men det oaktadt ansett förhöjning i skjutslega!! böra äga rum, så skedde det derföre, alt Utsk:n ansågo det vara bättre, att äfven de, som icke behöfde lindring, fingo tillgodonjuta den intilldess undersökning försiggått, än alt de, som verkligen behöfde den, skulle få vänta derpå 4^5 år. Det var motivet hvarför Utsk:n tillstyrkte förhöjning och att undersökning det oaktadt skulle ske. Dervid förutsattes likväl, att när undersökningen försiggått, skulle förhöjningen borttagas för dem, som icke behöfde densamma. Häruti tror jag alt Ulsk:n gjort fullkomligen rätt. På de små vägarna anser jag icke någon undersökning behöfvas; men på de större, der denna skjutsning är ett verkligt onus, bör undersökning försiggå. Dessutom hemställer jag, om någon kan tvinga mig, såsom postskjutsningsskyIdig, att skjutsa eu enda aln längre >4 Don 5 Maj. än det bestämda miltalet; likväl nödgas de sk julsningsskyldige emot särskild betalning skjutsa mera än dem egentligen åligger. Jag vet burn i detta fall tillgår nära Slockholm; ty jag har sjelf haft det åliggandet alt skjutsa posten. Jag känner huru tryckande detta onus nu är emot fordom, [bistar, sorn eljest kunnat begagnas 6 å 8 år, mäste ombytas efter a å 3 års förlopp. Jag tror derföre att Utsk:n gjort fullkomligen rätt, dä de för detta ändamål tillstyrkt ett anslag af i5,ooo rtdr, och anhåller jag derföre om propus, till bifall å Utsk.ns betänkande. Frih. Cederström: Jag har anmält mig för att ställa några ord till den sisla värda talaren, som yttrade, att jag icke erkänner det, hvarom jag sjelf är öfvei tygad. Ett sådant sätt alt handla må vara den värde talaren sjelf förbehållet; jag förstår mig icke derpå.
Derom är nu frågan, och man bör således bedöma, huruvida grundlagen velat föreskrifva, att huru än anmärkningarna må ställas och de beslut må lyda, sorn RiksSt:n fattat, Constit Utsk. likväl skall vara skyldigt att sammanjemnka Ståndens beslut och bringa dera till enhet, de må stå i hvad förhållande som helst till Ulsk:s förslag. Så har jag ej sett saken, och detta mitt sätt att se den liar ej förhindrat mig att hysa all aktning för dem af mina medledamöter i Utsk., som haft en »88 Den 12 Februari e. in, motsatt tanke. Orsaken, hvarföre jag anser grundlagen icke tillerkänna RiksSt:n ifrågavar, rätt, ligger i Reg.F:s 81 och 56 §§:s föreskrift, alt öfver ett grundlagsförslag må RiksSt:n vid första riksdagen väl göra anmärkn:r, men icke besluta. Detta är skälet för min öfvertygelse. Då jag sålunda sökt göra redo för mitt förhållande inom Utsk., så synes det, att jag ej velat motsätta mig sammanjemnkning af RiksSttns anmärkntr, om de också stått i strid med min mening; men jag har ej kunnat, emot grundlagens klara uttryck, befatta mig med ett grundlagsförslag, som tillkommit genom RiksStms beslut, enär ett sådant beslut icke får fattas vid samma riksdag, som Utsk:s förslag inkommit. Under loppet af denna discussion hafva äfven flera anmärkn:r blifvit gjorda emot den magt, Utsk. ansett sig äga. Jag har icke sjelf befattat mig med att åt Constit.Utsk. uppdraga den magt, som detta Utsk. äger; men jag får dock fästa deras uppmärksamhet, som bestrida denna magt, derpå, att Constit.Utsk. äger R. St:s magt att föreslå grundlagsförändring. Denna magt måste vara af någon vigt, om man också ej vill fästa sig vid de andra åtgärder, som detta Utsk. ager i sin magt att besluta, och hvarpå vi under denna riksdag sett prof. En annan värd talare har yttrat, att Constit.Utsk. ej äger rättighet att framställa vilkorliga förslag.
Han gjorde lill Sina lärjungar, då Han utsände dem i verlden, att förkunna Evangelium, och Han befallde endast lärjungarne, att, såsom del heter i skriften: ”de icke skulle gå de Samariters väg och icke lill hedningarnes städer, eller några af Gud obekanta folk”, utan Han sände dem till Judarne. 1 alla fall, om det är cn stor fördel att vara Kristen, att tillhöra ett Kristligt samhälle, så är dermed förenadt ett ofantligt stort ansvar. Kristendom är icke något inneboende inom mig sjelf, beror icke af yttre åthäfvor, och är ännu mindre ett tomt namn. Judarne säga, vi äro Israels, vi äro Abrahams säd, alltså kunna vi aldrig göra annat, än det som är rätt, och samma tro och samma inbillning lefver ännu i denna stund hos många Kristna, att Kristendomen nemi. beror af yttre åthäfvor, ehuru naturligtvis så icke är, eller kan vara. Det är i sanning en icke så lätt sak, jag går så långt, att jag påstår det vara omöjligt, att, då man talar om ämnen, sådane som delta, undvika att gå till den källa, hvarifrån all sanning är att hemta. Man måste då göra sig skyldig till den förseelse, hvilken en talare nyss klandrat, men det är på andra sidan nödvändigt, alt göra framställningen så litet som möjligt biblisk, ora jag så må uttrycka mig, på det att en hvar, som icke befattat 25 ‘ 388 Den 21 Juni e. m. sig med bibelläsning må kunna rätt förslå hvad man har att andraga. Man måste beklaga, att en sådan försigtighet erfordras. Orsaken härtill, Mine Hrr! ligger beklagligen i allas vår, åtminstone de llestes förvända upfoslran. Man är i denna stund ofantligt mån om att lära barnen dansa och spela fortepiano, och man fröjdas åt de framsteg i verlden denna älskvärda ungdom skall göra, men om han har, eller någonsin får begrepp om Gud och sitt eget hjerta, är något sora icke faller far eller mor in att betänka. Det må då icke vara underligt, om det ej är så lätt att yttra sig i frågor, sådane sora denna.
Brukets hufvudsakliga inkomster numera grunda sig på. tillverkning af andra papperssorter, än tillförene, då Bruket nästan uteslutande sysselsattes med pappersfabrikation för Bankens egen räkning, samt någon tillförlitlig och för det dermed afsedda ändamål användbar arbetsplan för ett följande år icke lämpligen kunnat, i saknad af kännedom om då först ingående beställningar, uppgöras, gilla Revisorerne det af Fullmäktige anförda skäl för uraktlåtenheten att arbetsplan upprätta. §. 88. Till åtlydnad af föreskriften i 236 §. af Banko-Reglementet, hafva Fullmäktige, genom inom sig utsedde Deputerade, i Juni månad \ 79 detta år, vid besigtning af Tumba Bruk, jemväl inventerat förråden derstädes, såsom af den till Fullmäktiges Protokoll för den 14 i nämnde månad derom afgifne berättelse inhemtas. §. 89. Enligt hvad Revisorerne af Fullmäktiges Protokoll inherntat, hafFörslag till va Fullmäktige, på grund af föreskriften i 239 §. af Banko-Reglementet, ^firin^Jicf' den 20 sistl. September, uppdragit åt tvänne Bankens Tjenstemän, Tumba Bruk att upprätta och till Fullmäktige inkomma med förslag till en sådan ordning för bokföringen vid Tumba Bruk, hvarigenom ökad kontroll å Bruksförvaltningen på stället må kunna vinnas, under iakttagande derjemte, att faktiska utgiflerne för och inkomsterna af jordbruket vid Tumba blifva specifikt bokförda å derför upprältadt serskildt Konto. §• 90. Vid räkenskaperna hafva under granskningen förekommit åtskilSkrifvelse till liga anmärkningar, hvarå Revisorerne uti en till Fullmäktige aflålen om^nmärkninskrifvelse fästat deras uppmärksamhet, för vidtagande af de åtgärder, sar vid räkensom kunna erfordras, för att till rättelse befordra livad anmärkt skal>erne m mblifvit; hvarförutan Revisorerne anmodat Fullmäktige låta ombesörja, att denna Berättelse varder till trycket befordrad samt med allmänna tidningarné utdelad. Som, med undantag af hvad här ofvan är vordet anmärkt, Decharge.
Genom en import af tackjern — hvars behof framstår uti de licenser, hvilka vid våra gjuteriers nuvarande ståndpunkt till och med måste beviljas, — komma 84 Bevillniflgs-Utskoltels Betänkande, N:o 3. våra inhemska tackjerns-tillverkare icke att lida något intrång, då det behof, hvilket detta tackjern (med undantag utaf den ringa qvantitet, som ur våra sjö- och myr-malmer blåses och hvilken på närbelägna orter har försäkrad afsättning) afser att fylla, nemligen jern-lillverkningen, icke är detsamma som det, för hvilket det utländska tackjernet komme att införas. Då sålunda intet förfång för den inhemska tackjerns-tillverkningen uppstår genom tillåten import, ligger icke uti denna tillåtelse något fullt bindande skäl för en åt den gifven ersättning uti export-förbudets borttagande. Då likväl, ehuru skenbart, delta skäl torde komma att på Irågan om importen väsendtligen inflyta, vill jag ej påyrka export-förbudets bibehållande. Jag anser dock, att den föreslagna export-tullen borde höjas med 50 procent, på det alt de farhågor måtte lugnas, hvilka säkerligen eljest, äfven denna gång, skola förhindra så väl exportsom import-förbudens borttagande. Emot ett annat beslut, hvilket af Utskottet uti en knapp vändning fattades, måste jag äfven reservera mig. På grund af den rigtiga åsigt, hvilken inom den afdelning, som uti första rummet behandlade tullfrågorna, gjort sig gällande, den nemligen, att då, i och för andra näringars behof af fabrikat till lägre pris, afdelningen ansett de till skydd för någon näring förut satta tull-satser böra sänkas, afdelningen äfven å andra sidan så sökt ordna, att ersättning på ett eller annat kätt åt näringen lemnades, hade denna afdelning, då den tillstyrkt högst betydliga nedsällningar uti tull-satserna på jern-fabrikater, (att icke tala om förbudens borttagande) föreslagit, alt den förut till 4 sk. bestämda export-tullen med 2 sk. skulle nedsättas.
Väl medgifves uti nyssnämnde 3 §. 3 Morn., att undantag ifrån livad sålunda, i afseende på Lån-omsättningar, är stadgadt, får i de fall ega rum, då omständigheterne äro så beskaffade, att en annars sannolik förlust genom ett sådant undantag må kunna förebyggas , och hvilka skäl och omständigheter då borde pröfvas och i Protoeollet noga utredas ; och håfve vi ansett åt denna §. ej kunna gifvas annan tydning, än att, så vida bifall till slika ansökningar skall kunna lemiias, de omständigheter , hvilka såsom skäl till vinnande af omsättnings-förmånen uppgifvas , skola ej allenast vara till deras verklighet lagligen styrkte, utan ock, efter en i Protoeollet utredd noggrann pröfning, finnas af den beskaffenhet Reglementet, såsom viLkor för deras antagande, bestämt, eller alt, genom omsättningens beviljande Discont-Ver-, ken fredades från befarad förlust. IckeVlestomindre håfve' vi af Protocollen funnit, att, i de fleste fall, då sådane ansökningar hos Herrar Fullmäglige förevarit, Ilerrar Fuilmägtiges pluralitet, ej, allenast uppå Sökandes obestyrkta föregifvanden af omständigheter, hvilka skola hindrat deni, att inom behörig tid sina lån ©»isätta, utan ock i sådane fall, då Ansökninga.rnc varit alldeles på skäl blottade, och utan att ej heller i Herrar Fuilmägtiges Protocoll någre särskilde bevekande omständigheter för hvarje 786 Riksens Ständers fåll finnas anförde, beviljat omsättningsförmån för sa dane till lagsökning förfallne Lån; hvilken lättade omsättnings-utväg ock, efter den tanka vi i detta ämne hysa, haft den påföljd, att ansökningarne växt till den myckenhet , hvarom Herrar Fullmägtiges Pro tocoll vittna; i synnerhet sorn bland de Sökande förekomma Personer, hvilkas soliditet af oss varit särskildt känd, oell för hvilka den eljest betungande öfverräntan således varit af mindre betydenhet.
Vid Expeditions-Utskottets, under den 1 innevarande månad, afgifne förslag till Riksens Höglofl. Ständers underdåniga Skrifvelse till Kongl. Maj:t, i anledning af Dess Nådiga Proposition, angående Riksens Ständers gransknings-rätt af Tullverkets Räkenskaper m. m., hafva åtskilliga anmärkningar hos Höglofl. Ridderskapet och A - Expedltions-Utshottets Memorial. 6ii deln blifvit gjorde, i anledning hvaraf detta förslag blifvit till Utskottet återremitteradt. Någre Ledamöter hafva, under medgifvande, att Expeditions-Utskottet ordagrant följt Höglofl. Stats-Utskottets i ämnet meddelta utlåtande, anmärkt, det Stats-Utskottet origtigt nyttjat uttrycket sanction, i stället för ordet bekräftelse, hvilket, i Riksens Ständers, tinder den 15 Junii 1818, aflåtne och af Utskottet åberopade Skrifvelse förekommer; hvaremot en af de anmärkande föreslagit, att meningen: ”lemna Dess Nådiga sanction åt ifrågavarande underdåniga anmälan,” måtte förändras till ”anbefalla vederbörande Ernbets-Werk, att, vid inträffande revision af StatsWerkets tillstånd, styrelse och förvaltning, jemväl framlägga Passevolance-Cassans samt Hospitalsoch Lazaretts-fondernes redogörelse till granskning af Riksens Ständers Revisorer”, en annan åter ansett att, i stället för: berörde Cassör, borde i Expeditionen inflyta: ”Alla Cassör, som begagna Stats-anslag”, oell en tredje vidare yrkat, att dessa Cassör borde bestämdt uppgifvas. Under den härefter förefallna discussion, har man dels yttrat, att, ordet sanction borde utbytas mot: bifall, dels ock hehiställt, att den klandrade meningen i Expeditions-Utskottets förslag måtte lemna rum för denna: ’’gifva nödig verksamhet Et beslutet.”
Vidkommande åter frågan om användandet af inkomsterna utaf presterliga lägenheter, hvilka, vare sig i saknad af nåd-års-berättigade arfvingar eller till följd af rättegång eller af annan anledning, stå lediga; så kan Utskottet icke annat än inse det billiga och rättvisa uti framställningen, att dessa inkomster icke må dragas till sådana, för Presterskapets aflöning alldeles främmande föremål, som uti Skol-ordningens ofvanåberopade stadganden omtalas, utan fasthellre må användas till bildande eller förstärkande af sådana kassor eller inrättningar, som afse meddelande af pensions-understöd åt aflidne Prestmäns enkor och barn, ett ändamål, hvartill besparingar af nära nog enahanda beskaffenhet blifvit för så väl Militärsom Civilstaterna förut anvisade; hvadan och då härigenom extra nåd-år skulle, på sätt en af Kongl. Majit för undersökning 0111 anskaffande af nåd-åren i Nåder tillförordnad Kommitté föreslagit, kunna småningom göras öfverllödiga och försvinna, Utskottet ansett sig böra i så måtto fästa afseende å denna motion, att Utskottet vördsamt tillstyrker, att Rikets Ständer måtto uti underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Majit täcktes i Nåder förklara, att i alla Stift, der Enke-, och Pupill-kassor inrättas, samt Reglementen för desamma, med hufvudsakligen fästadt afseende på upphörandet, så fort som möjligt, af extra nåd-år uppgöras och till Kongl. Majits Nådiga fastställelse öfverlemnas, ifrågavarande behållna inkomster af lediga prestlägenheter må till berörda Pensions-inrättningar ingå; Uih. lill 11. St. Vrot. 1833 S; ISSi. S Sami. IS Hafi. 3 34 Allm. Itesv.- och Ekon.-Ultk. Ucldnk., N:o 84. I följd hvaraf Utskottet, på ofvan anförda skäl, icke kan tillstyrka Rikets Ständer att, i anledning af Riksdagsmannen Johan Johanssons motion, vidtaga någon åtgärd. Stockholm den 18 April 1854.
Inskränkning i tillverkningen, så att varan blefve dyrare, vore måhända säkraste sättet att minska konsumtionen; och har jag hämtat så mycket större anledning till denna förmodan af den märkbara skillnad i folkets lefnadssätt, sorn visade sig förlidet år, då, under den tid bränvinsbränningen var inställd, priset å varan uppsteg till dubbelt emot det vanliga; högst sällan förspordes då klagomål öfver fylleri. I afseende på bildning och upplysning, står i allmänhet allmogen på Öland efter den på Smålands-sidan af Länet. Ej så sällan förekomma också bland den förra grofva, öfverlagda brott, hvilka dock bland allmogen på fasta landet äro högst sällsynta. I allmänhet visar sig hos detta Läns invånare ingen utmärktare håg för handelsslöjder, hvilket ock är vanliga förhållandet i de provinser, der jordbruket utgör hufvudsakliga näringen. Behofvet är uppfinningens moder, och man ser alltid näringsfliten störst och mångfaldigast i de trakter, der naturen varit minst frikostig. Allmogen i den såkallade skogbygden af Länet är också derföre långt mera drifven i handaslöjder och fyndig i åtskillige binäringar, än folket å det bördiga slättlandet, der jorden frambringar tillräckliga medel för inbyggarnes underhåll. Emedlertid finnes ingen trakt af Länet, der icke allmogen sjelf upptimrar sina hus och förfärdigar de redskap, som för jordbruket äro nödiga. De tillverka ock sjelfve i allmänhet de tyg, hvaraf de förfärdiga sina kläder. Det är val svårt att bestämdt afgöra, huruvida välmågan i allmänhet bland Länets inbyggare, de sednare fem åren, ökats eller aftagit; men då, under dessa åren, inga svåra missväxter hemsökt Länet, och andra händelser af menligt inflytande på näringarne icke heller inträffat, som icke kunna anses motvägda af tillfälliga fördelar, bör man kunna antaga att välmågan på det hela icke minskats. Hvad som emellertid är synbart, är en stigande håg hos allmogen för ett beqvämligare lefnadssätt. Deli bygger och inreder sina hus bättre än förr; dess husgeråd och kläder äro dyrbarare, och afgjordt visar sig välmågan i stigande uti Ölands södra Mot, härrörande från de ymnigare skördar, hvarmed denna del af