Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Framför oss breder sig Nybroviken med sina masters skog, glittrande i middagssolen, vimlande af båtar och rörligt lif; i fjerran, förtonande mot den blåa himlen, teckna sig de pittoreska konturerna af Söders höjder, skiftande i klara färgtoner ofvan vattnet, som såge man dem genom ett prisma. Inför denna syn beklagar man i tysthet än varmare den gamla författarinnans hårda pröfning. Men sjelf ler hon så vänligt och gladt, när hon fattar ens hand och hjärtligt trycker den till afsked, att man inser, huru ett långt och ädelt lif lärt denna qvinna att bära motgång och sorg med samma sinnets förtröstansfulla ödmjukhet, som hon burit framgången och lyckan. JN — g. En svärmor. Skiss af Wilma Lindhé. J P ^, i l m a Berg hade sett nöd och elände på ' MM nära håll, ty hennes föräldrar lefde ej godt tillsammans, och hemmet var fattigt i mer än ett afseende. Så mycket hon kunde försökte hon ställa till rätta och stifta fred, när så behöfdes, men det var ett tungt lönlöst arbete, som kraft större kraft och klokhet, än hon hade att förfoga öfver. Torftigt klädd, tyst och försagd, som hon Hon knotade ej emot försynen, dertill var hon alltför from och ödmjuk — det var bara slut alltsammans — slut på glädje och förhoppning — mörkt som hade solen gått ned för alltid; men lefva måste hon ju, liksom så mången annan som staplat sig fram, trött och modlös med grafven som sitt enda hopp. Den första tiden egde gossen ej ens förmåga att glädja henne, hon glömde honom nästan och kunde aldrig se honom utan att falla i gråt; men så småningom blef det annorlunda, och han fick allt större plats i hennes hjerta. Djupt känslig, som hon var, omhuldade hon så att säga sin smärta, kelade med den och skulle ansett som ett vanhelgande, om hon ej burit den med sig lifvet igenom. Hennes väsen bar också alltid en prägel af stilla vemod, men i de djupa själfulla ögonen lyste en stråle, som talade om hur lifligt och varmt hon kände allt, så väl sorg som glädje.
Det har kanske händt, att några nyfikna icke fått se så mycket de önskat, men jag betviflar att någon forskare blifvit utestängd från att se, hvad för honom varit behöfligt. Jag tror icke att vi böra upphäfva rättigheten att åt staten häfda de fynd, som blifvit gjorda och som kunna vara af vigt för fornforskningen, och jag vågar säga, att, om den öfverklagade förordningen icke funnits, statens samlingar icke varit på långt när så rikhaltiga som de nu äro, och huru förförmögna enskilta samlare än kunna vara, äro de näppeligen i stånd att åstadkomma sådana samlingar, som staten; vanligen skingras dessutom en enskild samling, när den person aflidit, som lagt sig vinn om dess upprättande. På grund af hvad jag nu anfört, anhåller jag att R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:ts framställning. Gr. Posse: Jag ber att få nämna att 48:de kap. 2:dra §:n Missgernings-Balken väl stadgar, att gammalt mynt, guld, silfver, koppar, metall eller andra konststycken skola Konungen hembjudas, men utsätter icke någon ansvarsbestämmelse för underlåtenhet härutinnan. Deremot stadgar 1828 års förordning ansvar för sådan underlåtenhet och det icke allenast med afseende på ofvan uppräknade föremål, utan äfven med afseende på fornsaker af sten eller trä. När jag nyss yrkade en återremiss af Betänlct i den syftning, att Sammans. Utsk:t måtte göra en hemställan om upphäfvande af 1828 års förordning, afsåg jag endast denna förordning, men icke upphäfvande af 48:de kap. 2:dra §:n Missgernings-Balken, väl vetande, att handläggningen af fråga om upphäfvande af ett allmänna lagens stadgande icke tillhörde ifrågav:de Utsk. Hvarföre jag isynnerhet önskade upphäfvande af 1828 års förordning, härrör deraf, att jag anser det böra tillåtas den enskilte att samla föremål af sten och trä, utan att han derigenom skulle göra sig skyldig till någon lagöfverträdelse.
Den siste af Måns Bocks dragoner, han uppstod i sin blåa rock och tömde så vid waldhornstoner en skål för Cronstedts fältkanoner och för Bennets och Duckers choc. » Ja, på tal om poesi, » inföll den unga borgfrun, » så är nu rätta stunden att föra vår gäst ned i Apollo-salen, och jag önskade, » tillade hon, » med Snoilsky, att också just nu vore den rätta stunden och därtill det rätta ord att väcka ur långa blunden den ätt, som försvann från jord ». Ned i parken, åt sjöstranden till, fördes jag nu, ned till en rymlig berså, omgifven af åldriga, höga träd, och hvari flere mossbänkar slöto sig kring ett vittradt stenbord. Här — fick jag nu höra — hade » Herdinnan i Norden », » Den sörjande turturdufvan », Hedvig Charlotta Nordenflycht, en sommardag för nära 150 år se ' n, anordnat en fest för den grefvinna, som då var herskarinna på godset. Festens föremål hade varit kostymerad som vishetsgudinna, och skaldinnan, kostymerad till Apollo samt omgifven af traktens alla unga adliga sköuheter, förklädda till skogsoch vattennymfer, hade deklamerat ett skaldestycke till hennes ära. Men det där skaldestycket hade man dock förgäfves eftersökt i fru Nordenflychts samlade dikter. Emellertid hade festens minne som en tradition bevarats, släkte från släkte, inom familjen, och bersån hade allt sedan kallats: Apollo-salen. Nere i parken, å andra sidan slottet, ligger bibliotekshuset, en stenpaviljong med två ganska stora rum, uppförd i medlet af förra seklet och inneslutande den del af fideikommisset, som består af en större dyrbar bok-, gravyroch manuskriptsamling. Jag hade, efter att ha önskat mitt värdfolk » godnatt! » för deras egen räkning, ströfvat omkring i parken utan att känna något sömnbegär, en lång stund. Så började röda rosor spricka ut mellan de lätta skyarne å himlen, och de första solstrålarne lekte snart mot stenpaviljongens grå muryta.
SD. Ä^id förnyad föredragning af Banco, Utstottets, den 9:de och iz:de Julik pa bordet lagda, samt den i6:de derpaföljande aterförwista berättelse om Banco-Werkets tillstånd och förwallning, jemte det under den 2z:dje Julii af Utstottet afgifne utlåtande innefattande upplysningar i anledning af de wid betänkandet gjorde anmärkningar, blefwo BancoUtstottet berörde Memorialcr af Ridderskapet och Adeln godkände. Ut supr». Lx protocollo, 6. Silverstolpe. Utdrag af prstocollet, hältet hos HZgwörd. Prest, Gtändet, wid Urtima Riksdagen i Orebro, den 24 Julli 18^2. S. DÄ)ed anledning af Stats,Utstottets nu fö, rehafde och bifallne Financeplan, beflöt Prest,Ståndet aninoda Stats-Utstottet att i det blifwande Reglementet för Riksgälds - Contoiret förordna, att sedan Riksgälds-Contoiret meddelt Stats, Werket förskott, till ett lika belopp med den Contoiret bewiljade ökade Discont,rättighet af 502,002 R:drl, bör i afseende pa de Förskott, hwilka derefter komma i fraga, förfars pa sätt 2 Mom. s:te §:n ?:de Art., af »8,0 ars Reglemente för Riksgälds» Contoiret, angående förskott tili StatS»Werket, innehåller. Ur supr». Lx krotocollo, U. ^lmciuist. Den 24 Julik.. 2015 Utdrag af prstocollet, hället hos Hogwörd. Prest-Gtändet, wid Urtima Riksdagen i Orebro, den 24 Julli is,, S.
Men visst kom han ändå till ett slags badort, hvarom han i ett annat bref skrifver till skalden Talis Qvalis från Lysekil och Kornön i juni 1860. Du ser att jag för närvarande vistas i skärgården, på vår vestra kust, der jag ändtligen funnit »lugnet i stormen». En vacker dag i maj hoppade jag på en ångbåt och begaf mig från Ystad till Göteborg, och, efter fjorton dagars uppehåll der och deromkring, hit till Kornön, en vild klippa af den mest spöklika formation, hvilken utgör sista värnet mot den rasande Nordsjön. På hela den så kallade ön, en halftimmas rodd i omkrets, växer, i trots af dess namn, icke ett enda korn; endast en och annan potatis, som dock tycks vara rädd att skjuta upp stjelk och hjertblad i bedröfvelsen rundt omkring. Hvilken himmelsvid skilnad mellan den plats jag nu bebor och Ystads fruktbara omgifningar! Jag har hyrt mig ett helt hus, innehållande ett enda rum, ganska snyggt, och jag har från mina fönster endast tjugu steg till hafvet. Utanför dessa fönster växa de enda träden på ön, fem till antalet, nemligen ett päronträd, en syren, en pil, en hagtorn och en buskartad växt, hvars benämning är mig obekant. Du kan emellertid aldrig tro hvad dessa få, men i tusen stormar härdade gamla enslingar, blifvit mig kära och dyrbara. Jag skattar dem vida högre än jag skulle skatta en hel skog på fasta landet. Så är allting relativt här i verlden och får sitt rätta värde af tid och rum. Mat får jag från en bredvid mig boende fiskerioch salteriegare. När jag sade mat, borde jag egentligen hafva sagt fisk, ty annat vankas icke. Fisk morgon, middag och qväll, bara fisk, ideligen fisk. Men mager måtte jag väl blifva på en sådan diet? Hvad beträffar det jag egentligen söker, nemligen bad, så äro dessa emellertid förträffliga och vida att föredraga framför dem man får vid badorterna på kusten ...»
Så länge denna rätt, den hufvudsakeliga för Adeln och den dyrbaraste af alla, Samhället kan gifva är oss förbehållen, så skall ock frimodigheten hos Adeln bestå. Jng vill nu icke tillägga mera, utan får blott anhålla om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition till bifall å Betänkandet, Herr von Quanten, Carl: En vård tala re Herr Grefve Lövenhjelm, har fåstat min Ttippmårksamhet på en sak, som i denna fråga, etter min tanka år af yttersta vigt, nemligen Den 17 Martti, vår hår antagna arbefsmeihod, jemförd med de nationers, som åga publiciteten, och efter hvilka vi söka modellera oss. I England t. ex. föres aldrig till Protocollet, hvad som under en discussion yttras, endast frågan och dess afgörande; hvad man der yttrat år oåterkalleligt och låses i åtskillige Dagblad dagen derpå. Vi åter hafva en ovilkorlig rätt bevarad i Grundlagen, att ej allenast återkalla uttryck och meningar, utan hela motioner; huru kan denna rått bevaras, då genom publiciteten mitt yttrande möjligen kan läsas dagen derpå, och huru kan detta yttrande sedan återkallas. I England voteras på det sättet, att Ja rangerar sig på ena sidan, Nej på den andra. Manne icke publiciteten fordrar ett lika öppenhjertigt förhållande hos oss? Ordet publicitet, har nära gemenskap med liberalitet; min varma medborgerliga känsla ser blott detta ordet, skulle kunna hänföra mig till motionens antagande , utan gransknings-skyldighet. Jag inser också ingen våda deraf, eller ens det vara af betydelse om denna läktare år upptagen af 100 af Högloflige Ridderskapets och Adelns Ledamöter, eller af 100 andra redlige Medborgare.
Jury, om införande af, i Brottmål. XLI. B. 169. A. 327. Jus patronalus, om inskränkning i. VI. 35. VIII. R. 494. XXVII. B. 222. XXVIII. A. 17 r. Justering af Expeditioner. Justering af RiksdagsBeslutet. Se RiksdagsBeslutet. JustitiaeOmbudsman, Rikets Ständers, om löneförhöjning för. V. 117. VIII. R. 180. XXXI. B. 65. XXXII. A. 208. Ju - 273 Justitieombudsman, Rikets Ständers, och Dess Suppleant, angående val af. XXI. 158. XXII. 62, 64. XXV. E. i5. E. 16. — Rikets Ständers, RiksdagsBerättelse. I. 54, 56. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 17 Juni e. m. 3oi förpligtad suppleant under nuvar. förhållanden torde blifva lika besvärlig, ja, mången gång, i följd af obekantskapen med den förutgående behandlingen af de ärender, sorn förekomma, besvärligare, än det ordinarie ledamotsskapet, hvadan det är föga sannolikt, att någon större benägenhet för emottagande af suppleantsplatser komme att visa sig, än den nu temligen ovanliga för emottagande af de ordinarie utsktsbefattningarna; dels att vid det förhållande, som hos de andra Stånden sällan eller aldrig, men hos R. o. Ad. ganska ofta inträffar, att nemi. ordinarie utsktsledamot i al-i lo från riksdagen afreser, svårigheten att erhålla lämpliga personer icke blott till ordinarie ledamöter, utan ock till suppleanter, komme att betydligen ökas, anser Utsk. dessa flerahanda olägenheter vid verkställigheten af ifrågavarande förslag hindra detsammas antagande.
P. U. 2gi. Riddarhussalen, om inrymmande af ena sidan af, åt de öfrige Riks-Ståndens deputerade, då samling sker till Stor Deputation. I. 86. V. ioo5. Riddarhus-Utskottets Ledamöter. Se Lista. Riddarhus-Utskottets memorialer: — angående contant erläggande af afgifterne till inskrifnings vinnande i Adelig» Jungfru-Stiftet, äfvensom af Fainiljegåfvan, samt om Ordens-Korsens återlemnande vid skeende afgång. I. B. 167. A. 334. P. U. 37g. — angående emottagandet af Donationer som lemnäs under Riddarhus-Directionens vård. II. B. g. P. U. 3rg. — angående uppbyggande af tvänne Läktare i Riddarhus-Salen. II. B. 10. P. U. 3i9* — om indrifning af Adeliga Jungfru-StiftsCassans fordringar i Finland. III. P. U. 44g. 83 Riddarhus-Utskottels memorialer: om Riksdags-vedergällningar för Riddarbus-Kamrereren, Fiskalen samt de tvänne Ordonarie Cantslisterne. III. P. U. 736. — om uppkommen fråga huruvida ägaren af Westanå Fidei-Commiss äger rätt till säte och stämma för Gyllensvanska ätten. III. 438. A. 720. P. U. 736. *— om maximum af lånesummor utur de under Riddarlms-Directionens samt Adeliga Jungfru-Slifts-Direclionens förvaltning befintlige Cassör. III. PU. 800. — innehållande utlåtande öfver Riddarhus-Directionens Riksdags-Berättelse. IV. B. 124. A. 179. P. U. 189. E. 241. VI.
Skrifvelse N.-o 254. 237 tan och provisionen med hänsigt, bland annat, till Statens skyddande mot förlust i följd af upplånings-, indragningsoch förvaltnings-kostnader, ansett sig ej kunna bestämma denna ränta och provision till lägre belopp, än 9 procent, efter år räknadt, hvilket belopp, ehuru högt, dock med procent understege det af Rikets Ständer för ränta och provision bestämda maximum, eller tvä procent om året utöfver hvad som i ränta och provision för det utländska lånet skall, efter år räknadt, betalas. Då emellertid de af Rikets Ständer beslutade föreskrifter angående utlåningen från Slatslåne-fonden icke innefatta annan begränsning i tiden, hvarå lån få utgifvas, än att dessa lån skola återbetalas inom den för liqvid af det utländska lånet bestämda termin, hade Fullmäktige, som af de förfrågningar om vilkoren för förslräcknings erhållande, hvilka redan blifvit gjorda, trott sig finna, att lån å lång återbetalningstid komine att mest åstundas, medgifvit, att försträckningar finge lemnäs ända lill den 1 November 18(50; men då ränta och provision skola vid försträckningarnes meddelande förskottsvis afdragas, blefve deraf en följd, att den låntagare, som önskade att under någon längre tid begagna lånet, hvilket, enär ränteförlust derigenom kunde förekommas, mäste för slaten utgöra en fördel, drabbades af ett alltför drygt ränteoch provisions-afdrag, belöpande sig för en låntid af t. ex. 2 är lill icke mindre än 18 procent, hvarå räntan, i och för sig, skulle uppgå till mera än 1 procent af utfallande lån, oberäknad! den känbara minskning i tillgångar, som genom ett så betydligt afdrag blefve låntagaren tillskyndad. För undanrödjande af delta, vid bestämmelsen om ränteoch provisions-afdrng i förväg, icke i sådan utsträckning förutsedda missförhållande, hafva Fullmäktige derföre hemställt om den förklaring af 2:dra punkten i Rikets Ständers beslut rörande Statslånefondens användande, att å sådana försträckningar, som utgifvas å 12 månader och derutöfver ränta och provision må förskottsvis afdragas för högst sex månader i sender.
9 I likhet med hvad ofvan, rörande kreditivet för hospitalsfondens förstärkning, blifvit anmärkt, har Utskottet ansett att, på sätt vid föregående riksdag egde rum, statsbidragen för upprätthållande af Arméens och Flottans pensionering, ehuru desamma benämnas kreditiver, böra bland anslagen i denna afdelning upptagas. § 155, angående allmänna stadganden i afseende på de under denna riksdag beviljade och på Riksgälds-kontoret anvisade statsutgifter, är lika lydande med § 167 i nu gällande reglemente. § 156, angående anslag för utförande af jernvägsarbeten för Statens räkning, grundar sig på Stats-Utskottets nedannämnda Utlåtanden och Memorial, nemligen: „ mom. 12, angående Nordvestra stambanan från Arvika till riksgränsen, Utlåtandet N:o 54, l:a punkten; , mom. 2, angående Nordvestra stambanan från Christinehamn öfver Carlstad till Arvika, Utlåtandet N:o 54, 29:de punkten samt Förstärkta StatsUtskottets Memorial N:o 82, 2:dra voteringen; „ mom. 3, angående anslag för sammanbindningsbauan genom Stockholm, Utlåtandet N:o 59 samt Förstärkta Stats-Utskottets Memorial N:o 82, 3:dje voteringen; „ mom. 4, angående komplettering af bristande trafikmateriel å Statena stambanor, Utlåtandet N:o 48 samt förstärkta Stats-Utskottets Memorial N:o 82, l:a voteringen. § 157, angående bidrag för Örebro-Arboga jernvägs fortsättande till Köping, innefattar Rikets Ständers beslut i anledning af Utskottets Utlåtande N:o 80, 6:te punkten. Slutligen får Utskottet, för att underlätta öfversigten i afseende på innehållet utaf den afdelning i det nya reglementet, som angår Riksgälds-kontoret vid innevarande riksdag ålagda utbetalningar, öfverlemna bilagda sammandrag; hemställande Utskottet, att såväl detta sammandrag som det, hvilket finnes bilagdt Utskottets Memorial N:o 134, måtte såsom bilagor få åtfölja det nya reglementet.
Hvad af denna ränta är anvisad! till åtskilliga Stater, Verk och Inrättningar utiöres här till ett förslagsvis beräknadt belopp af 2,692,900: — Hen öfritra delen inflyter till Statsverket direkte och upptages till 2,060,800: — Tionde-spanmål Tionde-spanmåls-liisen efter bestämda priser Arrende-medel af kungsgårdar och andra kronolägenheter Silfver-tionde, myntarelön och slagskatt Koppar-ränta, 1,100 centner a 69 K:dr Tionde-tackjern, 16,000 centner å 2 R:dr 50 öre Svafvelbruks-tionde Mantalspenningar Bötesmedel Kavalleri-regementenas hästvakans-spanmål: Vid Lif-reg; mentet för 500 N:r kubikfot 23,625. » f. d. Östgöta kavalleri för 1,000 N:r » 47,250. » f. d. Westgöta dragoner för 1,000 N:r » 47,250. » Smålands dragoner för 500 N:r » 22,050. Tillfälliga rotevakans-afgifter Vakans-afgifter af nyroterad jord Rotevakans-afgift af utsockne frälsehemman i Halland Trosspassevolans-afgift Bålsinans-vakans-afgift Kontrollstämpel-medel Båkoch Lots-rnedel Observations-medel Extra medel och uppbörder Intresse-medel ! Sgr Transport j Inkomster. Litt. A. Penningar. R:dr. 2,692,900 S p a n m å 1. Indelt på förslag. Mått. Värde å 2 R:dr kubikfoten. Oindelt. Mått. Kubikfot. 653,050 k. R:dr. 1,306,100 ö. Tull-medel Post-medef, påräknade för Postverkets stat och omkostnader Stämpelpappers-medel Bränvinstillverknings-afgift Sgr Summa 7 Penningar. | Indelta Räntor, enligt markegång på förslag. S p a n m å 1. Indelt på förslag.
Till förstnämnda uppfattning kan man föranledas, dels af det på tvänne ställen uti Instr. § 4 förekommande uttryck »hvilka icke begagnas för jordbruket» etc., och dels ännu mera af det i slutet af berörda § förekommande stadgandet att »särskildt utsättes värdet af sjelfva jordbruks fastigheten med de till jordbruket och dess binäringar hörande byggnader» etc., hvilket stadgande tydligen synes angifva att från jordbruksfastighetsvärdet uteslutes allt, som icke med jordbruket har gemenskap, till följd hvaraf de ifrågavarande byggnaderna, hvilka, ehuru obegagnade, dock onekligen hafva något värde, skulle, om de ej särskildt upptagas, sålunda alls icke ingå i det totalvärde hvartill egendomen, med såväl jordbrukssom annan fastighet blifver in summa uppskattad. Deremot har man å andra sidan anledning att från fastighetsbevillning befria de obegagnade byggnaderna, dels ur billighetens synpunkt, men tillika af tvänne i författningen förekommande uttryck, då det i Stadgan § 4 6:o heter, »hvilka användas till annat föremål» etc. samt uti Instr. § 4 sista raden: »alla öfriga byggnader, för hvilka bevillning anses böra utgöras», hvilka sistnämnda ord tyckas åt taxeringsmännen lemna en pröfningsrätt, huruvida bevillning bör sådana byggnader billigtvis påföras eller icke. Ett tydligare stadgande i detta fall vore sålunda i författningen af nöden. 4:o. I afseende på uppskattning af inkomst utaf arbete, så hafva taxeringsmännen icke i författningen tillräcklig ledning för afgörandet af den frågan, huruvida i de fall då flera personer hufvudsakligen drifva sin rörelse hvar och en för sig, men äro i och för denna rörelses drifvande med hvarandra i ett eller annat hänseende associerade, taxering bör ske af hvar och en särskildt eller af deras gemensamma rörelse, såsom ett bolags. I förra fallet blifva de från inkomstbevillning befriade, i fall hvarderas inkomst af rörelsen icke uppgår till 400 R:dr och de utom sin fastighetsafkastning ej heller uppbära någon annan; då deremot i sednare händelsen bevillning måste påföras å den gemensamma oafkortade inkomst de i rörelsen njuta. Här torde såsom exempel få anföras förhållandet vid en stor del af våra bergsmanshyttor.
Man kan t. ex. skildra, huru en ung flicka spelar piano och sedan med en tung suck sätter sig på verandan en sommarafton, huru man kan föräta sig på gamla dagar, huru svårt det är för fat-.tigt folk att anskaffa delikatesser, huru en student går ett slag i en park och sedan tillbaka igen o. s. v. Någon tid innan arbetet skall utkomma är det skäl i att med utsatt signatur i någon mera känd tidning eller tidskrift,skrifva en smickrande recension öfver realismens koryféer här i Sverige: en Pettersson, en Andersson, en Jansson, namn som aldrig skola dö i vår vitterhets häfder. Dermed är din boks lycka gjord, ty då skall först Pettersson i ett loftal öfver Andersson nämna dig som en lofvande författare, och sedan Jansson i sin lefnadsteckning af Pettersson erkänna ditt arbete såsom mycket förhoppningsfullt. En vacker dag skall du till och med erhålla kallelse från dessa och dessas lärjungar att skrifva något i en realistisk kalender öfver t. ex. “ Den literära vexelbeprisningens sociala och ekonomiska fördelar. “ — Din lycka, är gjord: du,är odödlig.Två typiska romaner. Ett lif. — Lise Fleuron. Den ena är redan ett öch ett halft år gammal, den andra alldeles ny, men båda ha ungefär samtidigt sett dagen i svensk omklädning och båda äro typiska, hvar och en för sin olika riktning inom den moderna romanliteratu-ren. De ha ej det minsta gemensamt med hvarandra, oak-tadt de båda vilja skildra det lif, som lefves midt ibland oss i den tid som är. Den ena är en följetongsroman med följetongskaraktärer och följetgngsspråk, den andra en hänsynslös naturalistisk skildring, skrifven med öfverlägsen talang men vämjelig allt igenom. Hvilken af dem man än läser, så blir man ursinnig öfver att en författare vågat skrifva så rått och ofinkänsligt som Maupassant gjort i TJne vie eller så allt igenom tarfligt som Georges Ohnet i sin sista bok “ Lise Fleuron “.