Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lag Utskottets Betänkande, N:o 53. 7 Är ej Civilmyndighel tillstädes, och kan ej dess ankomst af bidas; då ege på stället varande högste Mititärhefäi'hafvare så förfara, sorn för Civilmyndigheten nu stadgadt är. % 7. Samlar sig folkmängd tillhopa och störer lugnet eller allmänna ordningen, utan alt dock lägga å daga sådant uppsåt, sorn i 1 % sägs, och skingrar sig ej den folkmängd på offentlig Myndighets be/allning, utan visar trotsighet deremot; då skola anstiftare och anförare af det upplopp till arbete å fästning från tre månader till ett år, och annan deltagare i upploppet till böter från tio till femtio Riksdaler dömas. Öfvergå de till väld å person eller egendom; vare lag, sorn i 3 och 6 §§ sagd t är. % 8. Ej vare menighet å landet eller i stad förment, att sammankomma till öfverläggning om mål eller ärende, sorn menigheten rörer; ej eller må sådan sammankomst af offentlig Myndighet upplösas, så framt dervid ej företages något, sorn emot lag stridande är eller eljest allmän ordning slörer. Orri tid och ställe för sammankomsten, der den ej redan, genom lag eller serskildt stadgande, bestämd är, skall dock anmälan göras hos offentliga Myndigheten i orten eller staden, sä långt förut, att den kan dervid tillstädesvara, om så nödigt anses. Sker sammankomst utan sådan anmälan; vare den, sorn sammankomsten föranstaltade, förfallen till böter från tjugofem till hundra Riksdaler. Stockholm ilen 5 Juni 1818.
Den omkring sjön liggande ängsmarken var förut af sjön så vattudränkt, att allt höet mäste bortföras med släpor, eller bäras, men i år hafva dragare kunnat vid liöbergningen användas på den genom vattnets sänkning fastare blefne marken, och höväxten liar håde till qvantitet och qvalitet betydligen förbättrats. Sänkningen utgör i lodrät mätning 2| alnar. Största vinsten af detta företag är beräknad derpå, att ett nedom sjön beläget dykärr derigenom blifver odlingsbart och dess dyjord användbar till komposter för gödningsämnen till åkerjorden. Vid Kohlsva Bruk har under de sednare åren ett kärr om 100 tunnland, samt ett annat om 11 tunnland genom sänkning af en sjö om \ mils längd, samt genom utdikning och bränning, gjorts fruktbärande, äfvensom 51 tunnland, beväxte med. gröfre skog, blifvit rothuggne, plöjde och odlade. Vid Åsby egendom i Bergs Socken bar nu mera aflidne Brukspatronen Erdman under de sednare åren låtit uppodla Mossar om 70 tunnlands vidd, hvilka förr stodo under vatten, men nu lenina omkring 200 lass hö i årlig afkastning. v , §. 2 Innevånare. Folkmängden i detta Län utgjorde, efter sista Berättelsen 88,4-19 personer, men är efter 1838 års mantals-skrifniugar ökad till 90,828 personer. *1 Denna tillökning har inom städerna och de särskildte fögderierne uppkommit på sätt som följer: I Westerås stad " Arboga dito Köping dito ” Sala dito Westerås fögderi Strömsholms dito ’’ Kongsöhrs dito Bergslags dito ” Sahlbergs dito och Wäsby dito Summa Af den här uppgifne folk-nummern 90,828 personer äro Antaletefter sista berättelsen. Närvarande antal. Förökning. Man tilsfrie. Summan af hvardera könet.
Vid det af Herr Kleman gjorda förslag, att Skeppare måtte äga rättighet att, då han ville sådant äfventyra, ineller utlöpa utan biträde af Lots, får Ut - 2^4 Stats-U t skottets skottet erinra, dels att denna frihet är genom Lots» Förordningens i §. förvarad åt alla Svenska och Norrska fartyg, däckade eller odäckade, då de segla inomskärs, inrikes orter emellan, dels att fartygs och godsägares rätt till ersättning af vederbörande Assuradeurer i händelse af olycka icke sällan kunde komma att äfventyras genom Skeppares alltför stora tillit till sig sjelfve, dels ock att, om nämnde frihet utsträcktes äfven till de från öppen sjö kommande fartyg, den overksamhet och liknöjdhet hos Lotsarne, som nu öfverklagas och hvartill man genom Taxe-förhöjningen och det nya Reglementet sökt undanrödja anledningar» ne, sannolikt skulle åter uppväckas, om Lotsen, hvilken i allt fall vid Fartygs annalkande bör utlöpa, icke kunde påräkna lotsnings-förtjenst, oftare än vid de tillfällen då hans biträde af trängande nöd påkallades. På dessa skäl, anser Utskottet sig ej kunna tillstyrka hvad Herr Kleman i berörde måtto föreslagit.
Genom förenämnde Kongl. Majlis Nådiga Bref hafva sålunda, i och för det härstädes utkommande Officiella Dagblad, Stats-Tidningen be O O nämnd t, blifvit från Kongl. Stats-Contoret under åren 1834 och 1835 utbetaldte förskotter lill ett sammanräknadt belopp af 12,500 Ridr, hvaraf dock, enligt hvad Revisorerne inhämtat, under den 30 Januari 1836, återguldits 3,000 Ridr. Revisorerne anse att desse dispositioner skett till ett för Stats-Verket helt och hållet främmande föremål och dertill använde medel 23 dragne till annat ändamål än som med dem varit afsedt, samt att, enär utgiften skett utöfver det belopp, hvartill allmänna medel under Riks-Statens Hufvud-Titlar varit anslagne, Riks-Staten blifvit, emot 62, 64 och 65 §§. Regerings-Formcn, härigenom öfverskriden vid 1835 ars slut med ett belopp af 12,500 Ridr. 2:o. Sedan hos Kongl. Majit Directionen öfver Dess Hof-Capell och Spectakler, uti underdånig skrifvelse af den 26 September 1834, framställt den betydliga förlust, som drabbat Theater-Cassan genom Spectaklernes af Cholera-farsotens härjande föranledda inställande under en del af Augusti och hela September månader, samt den svårighet som i följd häraf uppstått för utbetalning af 3:dje qvartalets aflöningar m. fl. utgifter, samt i underdånighet anhållit att, i likhet med hvad förr ägt ruin, då vid tillfällen af allmänt sorglig beskaffenhet representationerne varit inställde, någon ersättning af allmänna medel måtte i Nåder beviljas till godtgörande af Theater-Cassans iråkade förlust, beräknad till omkring 14,000 Ridr; så har Kongl. Majit, genom Nådigt Bref den 4 October 1834, förklarat, att enär några allmänna medel för ett sådant ändamål icke funnos till Kongl. Majits disposition, Kongl. Majit icke heller kunde bifalla
Ja, jag vill! Alltså först, hvad menar min BRIGITTA. En dåre, intagen af en oren ande! MAGNUS. Är det allt? BRIGITTA. Allt! MAGNUS. någon grund i hennes snack om vissa hofvets damer? BRIGITTA. Från det ena till det andra: menar Du det fins billningar och efter en lämplig behandling skulle Inte ett grand; det är endast en galnings in hon snart återtaga sina lögner. Här vid hofvet föres begången! visserligen ett lättfärdigt lif, men någon synd är icke MAGNUS. ren synes ha tagit sin hand ifrån mig och alla öfvergifva mig? Kan Du säga mig, hvarför på en kort tid Her BRIGITTA. högmodig utan förblifva i ödmjukheten. Den kedja Om jag svarar Dig uppriktigt får Du icke bli ANDRA AKTEN af Folkungabrott som börjar med morden vid Herrevadsbro och slutar med Håtuna och Nyköping skall gen på tronen! med Dig utsonas och Du skall bli den sista Folkun MAGNUS. Men jag har inga sådana brott på mig! BRIGITTA. och försoningsoffret skall vara utan fläck och lyte. dina dygder skola smutsas af de onda och kallas Nej, Du är den förste som i det fallet är ren, Och hvad som förestår Dig, det har Du anat. Alla laster; är Du folkets man skall Du kallas pöbelvän; är du mild blir Du ansedd slapp; är Du sparsam är Du herrarnes man skall Du nämnas herrehycklare; skall Du heta girig; är Du gifmild blir du slösare Du har kärt på jorden skall ryckas ifrån Dig, allt nämnd; är Du sträng blir Du till grym. Allt hvad hvad Du vördar skall föraktas, och ditt namn skall gå sudladt i häfderna tills ditt rykte en dag blir upprättadt. Detta har blifvit mig gifvet att säga Dig? MAGNUS. Af hvem? BRIGITTA. Det må Du spörja. MAGNUS. fälttåget, och det slutade illa... Det blef Dig nyss gifvet råda mig till Ryska FOLKUNGA-SAGAN. BRIGITTA. många. För öfrigt är jag din rådgifverska, ej en spåqvinna.
Danmark, som årligen exporterar jordbruks-produkter för 80,000,000, anser sig behöfva skyddstullar, men vi, stolta af vår utveckling, bortkasta detta skydd, ehuru vårt jordbruk behöfver större förlag och bar kortare växtoch betestid, svagare jord, hårdare klimat, der ofta en enda frostnatt förstör de bästa förhoppningar, svårare afsättning och längre transporter (med undantag möjligen af en del af Skåne). Våra skogsmarker, som dessa år gifvit det största exportvärdet (och ännu några år torde kunna hålla ut dermed), behandlas så illa, att denna inkomstkälla torde afsina förr än man tror. Der är åter ett af ålder samladt kapital, som tages i anspråk för stundens behof, utan att man ens ser till att ny skog må ånyo uppväxa för våra efterkommande på de sköflade lälten. Skogen behöfver efter jordmån och klimat 100 till 170 år att nå sin fulla mognad, och inom 30 år torde vi med närvarande hejdlösa fällningsifver hafva rensopat alla åtkomliga marker. — Enligt Utskits förslag skulle 1111 äfven ungskog utan afgift få utföras, således denna sköfling ytterligare uppmuntras. Hvad slutligen den utrikes hemtade fraktförtjensten vidkommer, så ger den visserligen en ren behållning i vågskålen, men är beklagligtvis ej synnerligen stor, då vi i det alseendet äro underlägsna Norige. 1 anledning af de nu här framställda förhållandena uppstår helt naturligt den frågan: Då Sverige, som under en 50-årig fred kunnat utveckla sina ressurser, medan dess skogar ännu kunna lemna virke till sågverken och en uppdrifven metall-fabrikation, och medan vår jord ännu har samlad växtkraft att taga i anspråk till sädes-produktion, ej kan betäcka den årligen förfallna skulden till utlandet, hvad skall då blifva vår ställning, när dessa källor till en del utsina, helst om vi under tiden måste rusta för att värna vår sjelfständighet?
^ 92. d:o _ — d:o _ §. 51. §. 93. _ —r — d:o ______ §. 52. §. 94. d:o — §.53. §,95. d:o —• §. 54. §. 96. _ _ — d:o — • • •—• §. 116. Bih■ till R. St. Nuvarande Regeringsforms. Nya Förslagets. §, 97. motsvaras af §. §. 111,112 o. 11 7. J. 98. _ d:o — §117. §. 99. —• d:o — §.118. §. 100. dro — §.! 19. §. 101. dro — §. 120. §. 102. d:j — i oförändradt skick §. 121. §. —* dro — §. 65. morn. 1. §. Mom. „ Mom. 2.— dro • §. 126. §. 108. eu del deraf flyttad till Tryckfrihetslagen §. 1. mom. 2, återstoden motsvaras af — §, 127. § 109. —- motsvaras af — •—• §. 138. § 110. Per. 1. — dro — §. 140. „ Per. 3. — dro — §. 141. §.111. dro — §. 139. §. 112. — utgår, såsom ersatt af Vallagens §. 33. §. Morn. 3. —15 —■ ersättas i Vallagen Co nsl it ut ions-UtskoHets Memorial3 No 68. f\?> Nuvarande Riks da gs-Ordnings. Nya Förslagets. §. 16. — motsvaras af — —1 §• ®0. k. 17. Morn. 1, samt Mom. 2.
Evers (ill. af Gerda Tirén) 51 • " Axelina Prawitz; af E. A. C " Ur en skiftesrik lefnadssaga: grefvinnan NaStockholm; dikt af Helena Nyblom (ill. af Alpoline Barck 40 bert Engström) - 51 " Charlotte Pendleton; af Estelle 41 Skymningsmusik; af Ernst Högman (ill. af " Melanie W a r b e r g; af — n — - 42 Gerda Tirén 51 - ' Hilda Lundqvist; af Reinhold Winter 43 Grefvinnan I z a; af Daniel Fallström (ill. af 44 Jenny Nyström) 51 ' E m m y R a p p e; af L. S 44 Hösttankar; af K. A. Melin 51 - ' Miss Teresa Frances Wilson ' " Hilda Casselli 45 Konstnärslön; af Anna Roos (Alfaro) (ill. af D. Ljungdahl) 51 * Esaias Tegnérs maka; några minnesblad, hopplockade för Idun af Birger Schöldström 45 Änglastämmor; af E. V. A 52 M ' " Hedvig Lundström, född Cederborgh; af L. - 46 " Prinsessan Mary Karadja, född Smith 47 Marie Oorelli; af Mari Mihi ... 47 " Doktor Maria Folkeson, Sveriges tredje kvinnliga läkare; af Stadling 48 • S o m en ros; ett blad för dagen ur lungtuberkulosens sorgesaga (Annie Owen). A f Clara Romdahl 48 " ' Signe H e b b e; af M. J. 49 " Esther Sidner; af H. V. 50 * En kvinnlig m e d l e m af Utile Dulci; för Idun af Birger Schöldström 51 " Valborg H o k n l u n d; af Hjalmar Cassel 52 8 Diverse.
– Anbelangande åter styckets theologiska beskaffenhet, så synes mig denne författare också hafva följt för mig okända källor, varandes innehållet föga öfverensstämmande med de Evangelier och andra heliga urkunder, som innefattas i det Nya Testamentet. Då nu i min lilla vrå af verlden jag icke känner, huruvida så beskaffade urkunder i nyaste tider blifvit upptäckta, har jag anmodat min son Victor, innan han reste till akademien, genomläsa Manuscriptet samt deröfver meddela mig sitt betänkande. Kort efter sin ankomst till Upsala skickade han mig det bref, som jag härmed har äran bilägga. Då han nu med all flit går löst på Theologiæ Candidaten, bör han icke vara alldeles obekant med ämnet; icke heller förmodar jag att han, – som sjelf, han som andra unge män nu för tiden, på lediga stunder idkar litet vitterhet, – i poetiskt hänseende gjort Herr Furumo orätt, helst som han är dennes både vän och beundrare. Något vidare har jag vid min sons bref icke att tillägga; skulle än mina andeliga krafter sådant medgifvit, så hade jag ändock dertill för närvarande varit förhindrad, alldenstund min helsa på sistone icke varit den bästa. ”På min goda Pappas tillfrågan om Herr Furumos Marjam, nödgas jag svara: från en så djupsinnig författare hade jag väntat en helt annan behandling af ett så heligt ämne. Men den mannen älskar att vara förunderlig. Omisskännelig är i skådespelet Marjam den afsigt, att framställa Christendomen såsom genast efter Stiftarens bortgång förvänd och bortfuskad till en ny art af Hedendom. Detta skall hufvudsakligen hafva skett dels genom Marie-cultens uppkomst, dels genom Pauli lära om Rättfärdigheten och Tillfyllestgörelsen, dels genom den med båda dessa förvillelser i sammanhang bragta föreställningen om nödvändigheten af Lärosystem, och öfverhufvud af Församlingen såsom Kyrka. Herr Furumo har velat ådagalägga, huru dessa villfarelser kunde uppstå, så hastigt vinna fart, gripa omkring sig och bli herrskande.
Han trodde sig kanhända derföre fritt kunna behandla mig som en förtrampad mask; men han anade ej, att masken, en gång förut trampad, hade skinn så fast som jern, och att den brinnande känslan af eget värde hade uppglödgat detsamma. Mitt beslut var fattadt. Leonard ansåg lifvet för ett intet. Att beröfva honom detsamma, kunde derföre aldrig gälla såsom hämnd. Jag grep till ett annat medel. Vill du höra dess namn? Dock, hvad frågar jag efter din vilja, då jag vill säga dig det! – Nog af, jag lät– du förvånas öfver det ord jag nämner, ty j männer kunnen icke en gång drömma om någon storhet hos qvinnan – jag lät – Leonard, se mig rakt i ansigtet om du har mod – jag lät – smitta mig af en usling till kroppen, för att hämnas på en usling till själen.” Gustaf for bestört tillbaka, så att han våldsamt stötte nacken mot sängkarmen. ”Detta har en qvinna kunnat göra, Gustaf. Tala aldrig hädanefter om qvinnans svaghet eller betrakta henne såsom den der endast hänger fast vid ert medlidande, sedan hon upphört att utgöra en del af ert hjerta. Karlar! karlar! ni darren af förtjusning, då ni sen blotta skymten af en vacker qvinna; ni skullen darra af fasa, om ni hade ögon nog skarpa att upptäcka en skymt af drakvingen, som rufvar på botten af hennes hjerta.” ”Och detta storverk känner ej verlden”, sade löjtnanten med en röst, hvaruti flathet och bestörtning kämpade om öfvervåldet. ”Jag har skrifvit till författaren af Törnrosens Bok ett bref derom, styrkt af vederbörligt läkarebetyg. Han skall nog veta göra något af allt det der och med diamantstilar inrista mitt namn i odödlighetens tempel.” ”Du är en märkvärdig qvinna, Celestine.” ”En lättsinnig, ville du säga kanhända; men du måste medgifva, att det är en lättsinnighet utan lättsinne.
Men Utskottet har i dess sednare Utlåtande 3* 36 Den a O c lo ber f. m. härom vidrört en omständighet, hvarpå jag anser mig böra frista uppmärksamheten. Utskottet har nemligen, i afseende på användandet af besparingarne af 3:dje Hufvudtiteln, åberopat dess hemställan i Belänkandet N:o 151 rörande io:de Hufvudtite 1 n, alt desse besparingar skulle i första rummet användas till fyllande af brisler i anslaget för Armeens materiel. Detta rörer Konungens dispositionsrätt öfver besparingarne; och jag anhåller, alt den delen af ifrågavarande 5:te punkt måtte få hvila, till dess den kan företagas i sammanhang med Betänkandet N:o 151, der frågan i sin helhet förekommer. Friherre Anckar swärd'. De anmärkningar. jag framställt emot Kongl. Mapts Proposition om anslag på Stat för ÖfverCommendanlsExpeditionen i Stockholm, finner jag icke vara af Utskottet på ett nöjaktigt sätt vederlagde. Det enda skälet, som Utskottet anfört emot mitt yrkande om onödigheten af en sådan serskild Stat, är, att redan före år 1809 fanns' i Hufvudstaden en ÖfverAdjutant af dagen. Men de fleste af Er, mine Flerrar, torde känna, hvarföre denne tillsattes, och att det icke var af behofvet påkalladt. Om man beräknar Garnisonens ringa styrka, och jemför den med de högst talrika Staberne, nemligen RegementsSlaberne, CommendantsStaben och GeneralAdjutantsStaben; så må - Den 2 O o t o b e r f. rn. 37 stc man medgifva, att ingen Garnison i Europa är så öfver behofvet försedd med Staber, som den i Stockholm. Jag vill derföre icke ingå i någon vidare bevisning om obehöflighelen af ÖfverCommendantsExpeditionens uppförande på Stat.
Räkning å varor, utborgade till köpman, utan aftal om öppen kredit, eller till annan, än köpman, skall, vid den påföljd 25 § utsätter, gäldenären bevisligen tillställas sednast inom tre månader efter utgången af det år, hvarunder det utborgade i handelsboken inskrefs, der ej annorlunda uttryckligen aftaladt är. § 24. Är räkning gäldenären vederbörligen tillställd och har han ej inom tre månader, sedan han den emottog, bevisligen tillsagt köpmannen, att räkningen ej god - Lag-Ulshottels Betänkande, Jlt 49. 1 kännes, eller ock till Rätten, hvarunder gäldenären lyder, klander derå instämt; vare då räkningen lika utmälningsgild, som förfallet skuldebref. Har gäldenären genom sin påskrift räkningen godkänt; vare lag samma. § 25. Har köpman försummat, att räkniug å utborgade varor gäldenären tillställa ellef honom derför hos Rätten eller Konungens Befallningshafvande söka inom den tid, som i 25 § sägs; då må för den fordran handelsbok något vitsord ej tillkomma. § 26. Är emellan köpman och någon af dem, till hvilka han varor utborgat, motbok hållen, och har köpmannen den motbok, afslutad, till gäldenären aflemnat inom den i 23 g sagda tid; vare köpmannen ej skyldig annan rakning öfver hvad motboken innehåller gäldenären tillställa. Vill gäldenären boken ej godkänna; gore derom tillsägelse eller instämme klander efter thy, som i 24 § stadgas, och varde liden för klandret räknad från den dag, gäldenären boken, afslutad, emottog. Sker ej tillsä gelse eller anmäles ej klander; gälle motboken för fullt bevis om hvad deruti uppfördt ar. § 27. Vagrar gäldenären att motbok förete, då han kräfves, eller har den utan något köpmannens vållande förkommit eller fått sådant fel, att den ej kan i det, hvarom tvistas, för tillförlitlig anses; ege köpmannen eller bokföraren handelsboken med ed styrka. § 28.
De äro nemi. till stor del ouppodlade och obebodda, och det skulle således medföra en allt för stor kostnad att uppgöra kartorne i en större skala. Jag får på det varmaste förorda, att ifrågav:de arbeten äfven hädanefter må fortgå. Gr. Mörner, Carl Göran: För min del anser jag nödigt, att arbetena med det ekonomiska kartverket i Norrbottens län fortfarande bedrifvas, så att de vidlyftiga markerna derstädes må blifva uppmätta och å karta lagda, och således en förberedande åtgärd vidtagen, på det Statens skogar må kunna skiljas från dem, sorn tillhöra enskildta personer, och en gräns sättas för den skogssköfling, som uti de norra länen i ganska stor skala bedrifves. Men å andra sidan torde det ej vara så riktigt att lästläsa en viss summa för ett särskildt ändamål, om den icke kan till detta ändamål användas. Enligt min tanke vore det lämpligast att öfverlemna till K. M:t att bestämma, huru stor del af den anslagna summan på den ena eller andra orten bör användas, så att det öfverskott, som möjligen kunde uppstå på det ena stället, kan öfverflyttas till det andra. — Jag kan icke Den 14 April f. m. 201 biträda Gr. Posses förslag, att ifrågavarande arbeten i Norrbottens län alldeles skulle upphöra, utan jag anser, att till dem bör anslås så stort belopp, som med fördel kan användas. Då jag nu hört Hr Lagerstråle säga, att det af Utsk:t föreslagna belopp kan med fördel användas, så anser jag det äfven böra beviljas, på det jemväl af Utsk:t föreslagna sätt, på det ifrågav:de, för afskiljande af Kronans och de enskildtes skogar vigtiga, arbete må snarast möjligt afslutas. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till CJtsk:ts hemställan och dels afslag derå, framställde He Gr. o. Landtm, propos. på bifall till densamma och, då dervid svarades många ja jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. 7:de punkten. Frih. Bildt, Didrik Gillis:
Om det skulle gälla, till skydd för Riksgis-kont. mot de anmärknir, som jag gjort deröfver alt det för mycket begagnat krediten i Banken, så får jag erinra att Den 19 April. 523 jag icke klagat deröfver att krediten begagnats, men att jag klandrat alt det skett, när Riksg:s-kont. lånat ut sina medel. Om det underläte utlåningen, så hade det medel. Men är det rätt, all utlåna Statsmedel så länge, som de möjligen kunna hållas inne, då borde StatsUlsk. fortfara på samma väg under denna riksdag, som under 1840 och 1S41 årens, då del ville lill Riksgtskont. öfverflytta största delen af Slats-kont:s kassa. Om det skedde så hade Riksg:s-kont. ännu störte summor att utlåna och då blefve Stats-kont. lika med de öfriga förvaltande verken salt på en sådan förknappning, att del mäste för Riksg:s-kont. redovisa på samma sätt som man nu fordrar af Krigs-colhm och Förvaltningen af sjöärendena. Jag befarar Mine Hrr, det ett sådant sätt att gå tillväga, innebure en öfverdrift, hvilken om den hölles ut, skulle leda till menliga verkningar. Detta betänk, är icke af beskaffenhet att enl. 69 § R.F. behöfva återremitteras. Under sådana omständigheter ser jag icke något skäl dertill, utan önskar att R. o. Ad. genast afsloge detsamma. Hr Adelborg, And. Otto: Utsk. slutar sitt betänk, med den hemställan, ”att R. St. måtte i underddiet anhålla, det K. M. täcktes erinra Krigs-colhm och Förvaltningen af sjöärenderna alt hädanefter ställa sig föreskriften i K. Brefvet d. 29 Maj 1848 till behörig efterrättelse.
Förslag vara på goda skäl grundadt, i hvad det angår förkortande af den i i5 Cap. 5 § ÄrfdaBalken stadgade praescriptions-tid, har Jag dock, i fråga om det föreslagna stadgandet, Kongl. Maj.ts Kådiga Skrif». 35 att laga förfall icke må gälla För den frånvarande arfvinge, hvilken icke inom den föreskrifna tiden sig infinner, ansett ett billigt afseende böra så mycket mera fästas å de flerfaldiga omständigheter, hvilka kunna för den frånvarande göra omöjligt icke allenast att inom laga tid, beräknad från kungörandet i allmänna tidningarne, sig anmäla, utan ock att, om ett slikt kungörande erhålla underrättelse, som, genom det förändrade stadgandet, proescriptions-tiden blefve från Tjugu till Tio år förminskad. Då Jag derjemte öFvervägat, huruledes ofvanberörde i5 Cap. i Ärfda-Balken uti de flesta andra fall bevarat Arfvinges rätt att med laga förfall ursäkta sin försummelse, att inom utsatt tid sig inställa, och funnit nödvändigheten deraf att, innan fråga om undantag för något visst fall kan ega rum, detta Lag-capitel hör undergå den fullständiga granskning och jemförelse af alla der befintliga med hvarannan i nära sammanhang stående föreskrifter i detta afseende, som icke förr än vid en slutlig pröfning af den föreslagna Allmänna Civil-Lagen lämpeligen. lärer kunna anställas, har Jag ansett Mig icke kunna bifalla Edert ifrågavarande Förslag. 36 Kongl. Majds Nådiga Skrifv. J håfven, Gode Herrar och Svenske