Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tillstyrker således den för. ändring i denna punkt, som Friherre Boije föreslagit. Herr Stråle, Nils Wilhelm: I anledning af Friherre Cederströrns yttrande att förhållandet bör vara lika med Filial-Disconterne och BancoDisconten, anhåller jag få fästa uppmärksamheten deruppå, att skillnaden består deruti, att den ena skall fortfara, inen de andra deremot skola upphöra. Då år det ordentligast att utredningen bestämmes till viss tid, och att den ej långe utdrages. Flera frågor hvila på Disconternes utredning, såsom om oell huiuvida « ' is Den i April f m. någon ränta kan tillkomma Disconternes Borgenärer, om Actieågare kunna återfå sina capitaler eller ej, med flere. Hårunder bero andra personers rått, och det måtte ej vara riktigt, att utan vigtiga skål utdraga på tiden med utredningen. Jag tror således att Utskottens förslag bör bifallas och inser ingen stor våda dermed förenad, ty lånen åro små och måtte vål på fem terminer kunna inbetalas; och om det ej skér, måtte i alla fall ganska litet då vara qvar, sora kan uppehålla utredningen. Friherre Cederström: Jag anhåller att få fästa Fiidderskapets och Adelns uppmärksamhet på ordningen och nödvändigheten deraf, att Riksens Ständer hafva samma grund för sina beslut uti enahanda ämnen, om ock olika personer dervid skulle vara i fråga. Hår är fråga om betalningsvilkoren för låntagare i f. d. MalmöGötheborgsoch Götha CanalBolags Disconter. De hafva visserligen varit förbundne att till fullo liqvidera sina lån, men orsaken hvarföre de icke kunna betala år oss icke obekant. Då jag någon gång hört kastas fram den tanka att man skulle tala för enskilt interesse, får jag gifva tillkänna att jag ej har en enda skilling» skuld i dessa Disconter. Jag förklarar detta, ehuru jag ej uti något mål later leda mig af mitt enskildta interesse. Man har ytfrat, alt man borde påskynda denna utredning. Jag har trott det vara oriktigt, att man nödvändigt skall hasta till en period, då desse Disconter skola taga sitt. slut.
Nej — 129. Härefter tillkännagaf Hr Gr. o. Landtm., att i afseende å det 3:dje mom:t af förev:de punkt hade yrkats dels bifall och dels afslag, hvaruppå propos. å bifall till detsamma framställdes samt besvarades med många ja jemte några nej; och förklarades ja haft öfvervigten. 8:de punkten. Hr Lagerstråle, Henrik Gerhard: Jag har icke be gärt ordet för att anhålla om afslag å den nu föredragna punkten, utan endast för att fästa uppmärksamheten på att hvad som förekommer i sednare mom:t svårligen torde komma alt leda till något resultat. Hamntaxorna fastställas i allmänhet med afseende å de utgifter, som i och för hamnarnas underhåll komma i fråga, och dessa utgifter blifva snarare ökade än minskade, när jernvägarne komma att anlöpa sjöstäderna. Således tror jag icke att den föreslagna skrifvelsen till K. M. kommer att leda till det mål, man afsell. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder icke afgilvits något bestämdt yrkande, blef propos. å bifall till Utsk:ts hemställan framställd samt besvarades med flere ja, jemte ett eller annat nej; och förklarades ja haft ölvervigten. 9:de punkten. Bifölls. 10:de punkten. Frih. af Ugglas: Sedan R. St:r vid förra riksdagen fattat det beslut att den södra stambanan skulle framdragas öfver Nässjö och Jönköping, hvilket beslut R. St:r lättat under den bestämda förutsättning, att en stambana, som skulle gå genom Östergötland, skulle komma att förbinda den södra och den vestra stambanan med hvarandra, har K. M., i öfverensstämmelse med detta beslut, föreslagit R. St:r att till påbörjande af den östra stambanan anvisa det lör anläggandet af banan mellan Katrineholm och Norrköping erforderliga beloppet, ijemnadttal 4,135,000 rdr.
Att Lagstiftaren med dessa dunkla och förvillande allmänna stadganden velat antyda en hel annan händelse, än den då ifrågavarande, nemligen när någon privat Inteckningshafvare, som inropar Egendomen, efter hos Konungens Befallningshafvande förut anstäldt utmätnings-anspråk, fått sin fordran genom utslag domfäst, i hvilket fall det är mot sjelfva pantägaren ett sådant utslag kan vinna laga kraft, ansåg jag vara mer än påtagligt. Kongl. Svea HofRätt, dit jag instämt Banko-Styrelsen, förklarade äfven genom Dom den 2 Julii 1(327 mig och min hustru berättigade, alt tillgodonjuta det köp vi ingått den i&Mars 1824, med åliggande för Banken, att för oss utfärda Köpebref, hvar4l H. 12* i8o Den i.f September f. m. jemte vi befriades från de oss ådÖmde 3 procents böter. Mot denna dom vädjade BankoStyrelscn under Kongl. Maj:ts pröfning, och både Föredraganden i Konungens Högste Domstol samt Nedre Justitiae-Revisionen tillstyrkte enhälligt fastställelse å IlofRättens Dom, men Herrar Justitiaä-Rådér, som ansågo sig endast böra följa Författningens ordalydelse, upphäfde HofRättens Dom, under förklarande likväl, ”att som ingen sådan tir*’aktlåtenhet af oss vore begången, att bö~ ”ter ägde rum, blefvo vi derifrån befria”de. ” Den qvarstående, oss till last förde, försummelse lärer vara högst problematisk. Vi föllo emellertid oskyldiga offer för denna Författnings nu ådagalagde tvetydighet, och den derpå grundade Dom, och måste med io barn, genom executiva maktens åtgärd vräkas från eget hus och hem, och blottställas för det rysligaste lidande. Under de sedermera förflutne 5 år, som jag varit i mistning af min genom lagligt köp förvärfvade och betalte faslighet, har jag måst realisera hela min icke obetydliga lösegendom, för att kunna bereda denna stora familjs subsistens.
Hade dessa 15 rader innehållit något serdeles exkläckligt, skulle jag icke säga något Den 27 Sep te mijer e. m. 375 derom, men jag vågar påslå, atl Ulsk:s Betänk, icke ens är fullkomligt logiski, och skall i sådant afseende göra en analys deraf. Utsk. säger: ”Något skäl hvarföre de handtverksyrken, hvilka motionären upräknat, äro från mäslerskaps vinnande befriade, är icke i författningen upgifvet och Utsk. har ej eller kunnat finna någon giltig anledn. till eli sådant undantag, helst ganska många bland dessa yrken finnas, hvilka erfordra lika, om ej högre grad af färdighet, som de, för hvilka mästerskaps förvärfvande är föreskrifvet; och då nödig kontroll å skicklighet i yrket för alla handtverks utöfvande bör förefinnas” etc. För att kunna gilla den slutsats, hvartill Ulsk. kommit, måste man väl antaga såsom gifvet, atl premissen måste vara sådan, men gå vi till sjelfva HandtverksOrdnms 3:dje §, örn hvars ändring bär är fråga, så finna vi att Ulsk. i premissen af sitt resonemang begått en fullkomlig oriktighet, ty der förekommer under morn. lill. b., såsom vilkor för rättigheten alt i stad eller å landet hålla handtverks-verkstad: ”att förvärfva mästerskap, då fråga är om något af de handtverk, som tillhöra bleckslagare, bokbindare, gelbgjutare” etc., hvarefter alla dessa bandtverk äro upräknade. Det är således tydligt, alt den K. Författmn anser dessa bär upräknade handtverk böra undantagsvis utgöra föremål för mästerskap, men att alla öfriga skola vara derifrån fria. Det kan väl förefaH-a, som del vore mindre vigtigl att fästa sig vid denna sak, men jag tror, att den slutsats, man kan draga af Utsk:s resonemang, blir helt annorlunda, dä man finner att Utsk. utgått från en oriktig premiss, och att i sjelfva verket uti författmn är ultaladt såsom en regel, att icke mästerskap behöfver vinnas, och att de yrken, för hvilka det fordras, anses såsom undantag.
af en trpcft afbanDling, fullänDaD i ett häfte od) forn ej öfverfiiger fpra ar!, njuta portofrihet för fringfänDanDe Deraf meD poflen inom lanDet, vare ban, emot flämpebafgifts? crläqganDe och få viDt en {Ti! affänD» ning tcfe anfes? föranleDa till uppehåll t brcfpoflens? orDentliga gång, Dertill, efter fer|rilDt mcDgifvanDe af .Öfver ^3oft»S)irectöré (£mbetet, bcrättigaD; va* ranDe utgifvare, forn för fåDan perioDif! {Frift eller brochure åfTunDar porto* frihet, pligtig att, innan något exemplar Deraf afpttraö, icfe alleiiaft en Dpli! fin åftunDan anmäla, i ©tocFholm omeDelbarligcn boo Öfver fJ)ojf£)irectörcn, od) i SanDéorterne hoö ^Båre föefallningéhafvanDe eller, Der De ej finnas?, hoö 33ip. till Sfi. ©t. ^3ret1847 & 18483 10 ©aini. 1 Sife. 2 2?antet. 6 Scritafl titt Sörovbnina mtgåenbe ©tämplabe 9Jappev$»2lfgtftett. 43 tfaöenS SKagijitat, famt miö Denna anmälan aflemna ett exemplar af ben trpefta friften, utan a froen, Derejt pourofri^ct af £>fmer»^>ofl»©irectören, efter prof» ning af hvarje fctDan anmälan, bemiljaö, lära mot Den afgift odj på Det fatt, förcgåenDe 2:ne momenter innehålla, fläntpla f>ela upplagan af famma fitt ar» bete, DermiD tilll/öranDe plander
Af HeilRibbingj sorn förenade sig med Herr Nordenankar uti aldra och öldje puneterae af dess reservation, med tillägg, att det al Utskotten begagnade Statsoch Banco-Utskottens Utlåtande, N:o 4. uttryck: ’’Bankens nu egande behållna tillgångar'*, bordt utbytas mot: ’’Bankens behållna räntevinst”. Af Herr edberg, som instämde uti sista puncten af Herr Helsingii reservation. Af Herr Helleday, som förenade sig med Doctor Hvasser, i afseende på det formvidriga uti Utskottens beslut, angående ofverflyltning af Mauufaclur-Discontens lånerörelse till Banken, äfvensom med Herr Nordenankar uti irsta och 2:dra puncterne af dess afgifne reservation. Af Anders Andersson från Skaraborgs Lån deremot, att Utskotten funnit sig böra serskildt behandla denna fråga, afskiljd från de öfriga vid denna Riksdag väckte, singående dispositionen af Bankens behållna räntevinst. Af Gustaf Apelqvist från Blekinge Län: Jag reserverar mig emot Statsoch Banco-Ulskottens nu afgifne Utlåtande: ilo emedan jag anser frågan om Manufactur-Discont-lånerörelsen ej hafva bordt behandlas annorlunda, ån i sammanhang med öfriga förslag, angående dispositionen af Bancoviasten ; 2:0 emedan jag bestrider, alt någon del af denna vinst må användas annorlunda, ån i enlighet med ett genom motion väckt och af mig jemte de fleste af mitt Stånds Ledamöter' inom Utskottens Äfdelningar bi t råd t förslag, att, då Bancovinsien år en hela landets gemensamma tillhörighet och hvarje invånare, i: händelse af Bankens obestånd, kommer att vidkännas de förluster, sorn deraf blifva en följd, alla Rikets Lån, i mon af folkmängden och det deraf bufvudsakligast beroende bidrag, så vål till .samlandet af Bancovinsien, sorn lill skattebördorna, måtte få Bancovinsten sig emellan fördelad, för att af hvarje Låns serskilda commun er användas till allmänt nyttiga föremål.”
Majit, har ock redan erkänt detta behof, dä Högstdensamme meddelat Domkapitlet i Carlstad tillåtelse att under innevarande läsetermin inskrif va nya elever vid dervarande seminarium och följaktligen dermed tillkännagifva, att denna anstalt måste tillsvidare bibehållas. Men skall den bibehållas eller till annan lämplig plats i rikets vestra del förläggas, så böra ju äfven de medel anslås, förutan hvilka den ej kan komma att motsvara sin bestämmelse och tidens kraf. Med ledning af sednast församlade Ständers beräkning och af den i Kongl. Ecklesiastik-dcpartementet uppgjorda utgiftsstat för seminarierna, får jag derföre vördsamt föreslå, att den af Kongl. Majit äskade anslagssumma 15,000R:dr, till seminarierna för folkskolelärares bildande, af Rikets Ständei höje* till 25,000 R:dt Runt, Motioner i Preste-Ståndet 1865. 148 på det att utöfver det i Kongl. Kungörelsen den 22 April 1864 bestämda antalet af dylika bildningsanstalter en fullständig sådan på tjenlig plats i rikets vestra del må kunna inrättas. Anhålles om remiss af denna min motion till Höglofliga Stats-Utskottet. Stockholm den 15 November 1865. A N. Sundberg. IV:o 61, Af Biskop Sondberg! Orri lön åt en t. f. Lektor vid Carlstads högre elementarläroverk. I Kongl. Maj:ts till Rikets nu församlade Ständer aflätna nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof föreslås, utom anslag till nya elementarläroverk, löner till icke mindre än 45 nya iärarebestäilningar vid åtskilliga äldre. En sådan förstärkning af den ordinarie lärarepersonalen säges i bifogade Statsrådsprotokollet för den 18 sistlidne Oktober vara högeligen af behofvet påkallad, då lärjungarnes antal vid ifrågavarande läroverk under den sist förflutna tiden betydligt tillvuxit, och det myckna användandet af ofta ombytta extra lärare, som deraf blifvit en nödvändig följd, icke kunnat undgå att menligt inverka på undervisningen.
Diaetetiska föreskrifter; de hade då vål ej botat några sjukdomar, men i stället förekommit mångå, hvilket år af mera vigt, i synnerhet bland den klass af Medborgare, sorn har minst Den 5 julii e. m, tillfälle till passand# sjukskötsel och botemedels anskaffande. Det må vid detta tillfälle tillåtas mig, att påminna om ett Kongl. Bref afår 1786, som föreskrifver, att vid Prestexamen förhör äfven bör anställas i några allmänna medicinska grunder. Om man härvid yrkat blott erforderlig kännedom, för att handhafva verkställigheten af sådane från Konungen eller SundhetsCollegium emanerade Författningar, som hafva till föremål farsoters hämmande och Diaetetiska råd, så skulle detta Bref uppfyllt allt hvad man af medico-theologiska stipendiat-inrättningen med sitt nu varande Reglemente kunnat vänta. Jag förenar mig i öfrigt med Herr Cederschjöld i den anmärkning, att StatsUtskottet icke bordt befatta sig med förslag till studiernes reglering för de medico-theologiske stipendiater, som Utskottet ansett ännu böra bibehållas, i synnerhet som Utskottet föreslagit flere års användande på studerande af Physiologien, en del af medicinen, hvaruti man ej behöfver inycken kännedom, för att försvarligen använda medicinska Policens och Dieetetikens angelägnaste föreskrifter. Deremot skulle jag önska, att stipendiaterne ej onyttigt använde sin tid på Statens bekostnad, utan derföre i synnerhet vinlade sig om de sistnämnda delar äf Läkare-vetenskapen. Jag får derföre äfven af detta skäl föreslå återreiniss af Betänkandet. Herr Grefven och LandtMarjkalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg Statsutskottets Utlåtande böra, i anledning af da 186 Den s Julii e. nt: dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras. Ropades Ja. Föredrogs å nyo StatsUtskottets den 97 sistlidne Junii under N Grefve Hård, Carl Gu/taf, hade inlemnat ett så lydande Memorial: (Se Bilagan N:o 4.) Herr von Hartmansdorff, Augufi:
Genom stadgandet uti Kongl. Majits SpTulls-Taxa för inkommande varor af den 20 Mars 1816 med flera utgifna serskilda författningar, har äfven denna utväg blifvit begagnad, och skul* le troligen vara tillräcklig för det åsyftade ändamålets befrämjande, om en fullkomlig efterlefnad af dessa stadgar alltid kunde påräknas. De correctiver, som i sådant hänseende blifvit vidtagne, äro Kustoch Tullbevakningen. En efter local - förhållanderna lämpad organisation häraf är således i hög grad nödvändig; men då fråga härom serskildt blifvit väckt och öfverlemnad till Statsoch Ekonomiutskottens gemensamma handläggning, anser Utskottet sig nu endast böra i allmänhet vidröra detta ämne, såsom en nödvändig länk i kedjan af närvarande framställning. Det 2dra medlet, eller tillåten införsel af utländska öfverflödsvaror emot höga tullafgifter medför äfven, enligt Utskottets tanka, väsendtlig nytta, då det behörigen begagnas. Dessa höga tullafgifter torde lämpligast böra läggas på sådana utländska produkt Besv. och Ekon. Utsk. Betänkande». 413 £ev eller fabricater, som till större delen; men ej tillräckligt kunna tillverkas elUr finnas inom Riket, och hvilkas införande under detta vilkor ej undergräfver den inhf mska industrien, utan genom vackt täflan gifver den en iifligare verksamhet och en störra fullkomlighet. Meri, i händelse Tullafgifterne origtigt tillämpas, eller så högt beräknas, att all speculation på laglig införsel upphör, innefattar en sådan anstalt endast ett indirect förbnd, som, långt ifrån stt lägga band på Tullförsnillaren, endast uppmuntrar honom, att äfven tillskansa sig den vinst, sorn till en del kunnat hålla staten skadeslös för varans införande. Då ingen Tullbevakning kan rara så" fullkomlig, att ej utländska öfver, dsvaror kunna i Riket införas, af Lurendrär ren eller Tullförsnillaren, så har ännu e tvångsmedel blifvit begagnadt till hamn ande a£ de skadliga följderna af ifrågavaran le onda. Detta är det i tredje punkten anföidar Förhud emot utländska yppighet sv arors begagnande och f örbrukning.
Utom det i föregående §. omnämnda fall, ege icke Banken rätt att affordra Gäldenär större årlig inbetalning, än i 15 §. föreskrifves. Om ny person ikläder sig Lånet, fortfar årliga inbetalningen efter ursprungliga Capitalet, §• J9- För de summor, som från denna fond aflemnas till utlåning i Discontväg, godtgöres lånefonden Ränta efter fem för hundrade om året. §. 20. Öfver denna Lånefond och dess Rörelse kommer intill xiästa Riksdag serskild, från Bankens vanliga Räkenskaper afskiljd, Bok att föras; skolandes all intill dess på denna fond uppkommande vinst afsättas såsom tillgång för möjligen inträffande förluster. I händelse af behof ege denna fond att begagna temporaira förskott af Låne-Banken, likväl icke utöfver 200,000 Rdr, och hvilka förskott böra af först inflytande medel ersättas. Dock underställes allt detta vördsamt Rikets Ständers vidare upplysta bepröfvande. Stockholm den 5 Januarii 1850. Bil. t. Banco-Utsk:t Betänkande, N:o g3. i:5 Reservation: Herr Hrtsingius: Sedan jag uti ett, vid Baneo-Utskottels Betänkande ? \:o 02, bilajdt anförande reserverat r» i" emot sjelfva principen i det framställda förslaget, som jag dessutom anser vara öfverflödigt, sedan Realisation blifvit beslutad, hvarigenom olägenbeterne för den enskilda Crediten snart böra vara undanröjde, får jag för öfrigt reservera mig emot följande punkter, nemligen: 1:0 Emot summans storlek', som jag anser vara 110g högt tilltagen, emedan den utgör mera än i af vårt närvarande Rörelse-Capital, och således kan verka en hastig och onaturlig stegring i pris på Egendomar och varor, hvarigenom den successiva indragningen deraf blir så mycket mera kännbar, i synnerhet sorn den tager med sig ränta då den återgår till Utländning*?!!; hvarförutan den föreslagna Upplånings Discontens verkan på Rörelse-Capitalet äfven bör tagas i beräkning. 2:0
ari .i f 1 >:i: 6!d,v .ii! ■ ijt iu ogii!y<j(]'.! ;k'; -• iii,;- u'ji »'>);• : jj «v 4a;i.S >i• 2 7t * \ .. • i ! 'i. .I<J gjdte-Hjj 3. t inland. j m.1ii — i:». a-, ■ -i *»i. i * j f n. i iwi • « - u(iii3<; jain ; i t** ,m>)/ 1 ' : ' 4->:i! ■ : V(Sl./I If•'Ji>i.XJ 5 3 ’• Ui>£ 'lii if; ij) (ig jaj j-je. • f<;antili' ^.:jh ,1 o '• *' >' ' ' i • 1 '•! iJ“!' iijlt* ; i ;-.M ! 31!! jh lCj^Ul uti'?1 t}j!iÖl t;l»ijt • t. i! H f.sM ti ;t c ?■ ! i.G . !>-•'>! ÖS' (f äjöo.i 'ibilc.i ••••
Detta var hvad man egentligen menade med att Konungens rådgifvare icke iakttagit Rikets sannskyldiga nytta, och det var för sådana fall man ansåg 107 §:n Reg.Fm böra användas. Icke var man obekant med de constitutionella former, som då redan sedan längre tid annorstädes och hufvudsakligen i England gjort sig gällande; men att bilda ett dylikt förhållande i Sverige, dertill funnos inga elementer och ej heller tycktes hehofvet deraf då hafva inträdt. Hvad jag deremot icke kan medgifva, är att 180g års Reg.F. verkligen skulle lägga något hinder i vägen för en constitutionel styrelse. Reg.Ftn antager väl såsom grundsats, alt Konungen allena beslutar, men den yttrar sig icke derom, huruvida de rådgifvare, som omgifva honom, skola hafva någon för sig eller gemensamt med Konungen uppgjord plan, efter hvilken Riket skall styras. Frå gan derom var 1809 ännu ganska litet utvecklad; rull om man tänker sig tillbaka den tid, då grundlagen sk reis, så mäste man medgifva, alt den var sådan, alt man då icke Den B Juli e. m. kunde föreställa sif» möjligheten af ali uppgöra en fullständig plan, som verkligen skulle kunna FöIjas i Rikets styrelse. Bland de personer, sorn då inträdde deruti, voro likväl män, hvilka jag tror att Sverige alltid med aktning oell vördnad skall ihågkomma. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Protocoll, hållna lios Högloflige Ridderskapet och Adeln, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, Åren 1828 och 1829. Nittonde Häftet. STOCKHOLM. Tryckta hos Johan Hörberg> 1831. Onsdagen den i April 1829. Plenum klockan io Förmiddagen. 1* öredrogos ånyo oell gillades följande StatsUlskottets den 28 sisth Februarii afgifne, samt den 23 derpåföijde Mars e. m. på bordet lagde, utlåtanden: N:o 74.
Jag delar för öfrigt den öfvertygelse, som en talare här midt emot uttryckt, att vid denna riksdag ingenting kan i denna fråga uträttas, och att ett uppskof kan vara att önska; men anledningen till denna önskan hemtar jag från helt annan föreställning om framtiden än denne talare. Jag tror nemi. ingalunda någon sådan förändring i tänkesätten kunna vara att förvänta, att tiden kan anses tillbakaskriden; det är en ibland de inrättningar, som Försynen i vishet gjort och upprätthåller, att i detta afseende endast framskridande kan äga rum. — Jag skall således endast slutligen fästa uppmärksamheten derpå, att om det visserligen kan anmärkas mot det nu framställda förslaget till gemensam tanka, att i fall den i sitt nuvarande skick försändes till Const.Utsk., detta Utskott i anledning deraf kan göra såsom i går yttrades, ”just som det behagar,” så torde det icke vara något betydligt annat än hvad det troligen komme alt göra i alla fall, hvaremot ett sådant evasivt och rent negativt yttrande, som detta förslag innebär, skulle vara den fullständigaste bilaga lill den åtgärd, hvarom Hr Akerman väckt särskild motion, och hvarom ännu är för tidigt att tala, men hvarigenom, om den beslutas, R. o. Ad. skulle kännas vid sin svaghet all, alt någonsin på egen hand kunna komma till ett önskligt slut, under önskan, att de öfrige Stånden måtte göra detsamma, och att Konungen måtte täckas taga hand om saken. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum komme att fortsättas kl. 6 e. m. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Jag begärde ordet un der det alt den talare, sorn öppnade discussionen i dag, Hr Lefrén yttrade sig, till förkastande af Hr Lagerhjelms förslag till gemensam tanka och till försvar för det af Const.Utsk. uppgjorda förslag till nationalrepresentationens ombildande. Hr Lefrén stödde detta sitt försvar på 2:ne grunder: den ena, att ståndsvalsprincipen vore bibehållen i sistnämnde förslag, och den andra, att de båda kamrarne genom detsamma hade blifvit gjorde nästan alldeles lika.
St:s skyldighet, att klart och tydligt uplysa allmänheten om skilnaden emellan dessa sedlar och om rätta förhållandet med desamma, då man snart funnit med hvilken begärlighet dessa 14 och 10 sk:s sedlar blifvit emottagne, synnerligen sedan tillgång på 16, 12 och 8 sk:s sedlar blifvit mer sällsynta. En värd talare har sagt, att allmänheten icke vill emottaga ifrågavar. sedlar å k:pr-m:t, och Utsk. har äfven delat denna åsigt, ehuru ej i så bestämda ordalag: ålen månne denne värde talare, och ledamöterne i Utsk., gifvit sig mödan uplysa de okunnige? Under mine resor i flere provinser inom riket åren 1848, 1849 och 1850, har jag gjort den erfarenhet, att allmogen serdeles klagade deröfver, alt småsedlar icke funnos i allmänna rörelsen, samt att der man känt rätta förhållandet med ifrågavar. sedlar, eller trott på min förklaring, hafva dessa 14 och 10 sk:s sedlar blifvit med begärlighet emottagne, och del långt hellre än det stora tunga kopparskiljemyntet. De fördelar Banken skulle erhålla om i allmänna rörelsen blefve utsläppte de redan färdiggjorde sedlar på 14 och 10 sk. b:co, äro många, af hvilka jag blott vill nämna, att ett motsvarande belopp af silfvermynt, efter 1830 års banklag, qvarstannade uti Banken, samt dymedelst ökade dess metalliska kassa; och att de sedlar på nämnde valörer, som af en eller annan orsak förlorades, voro Banken till vinst, hvaremot hvarje förkommet silfvermynt är en ren förlust för Banken. Må man af detta mitt anförande ej hemta anledn. till den slutsats, att jag vill återföra sedlar på de mindre valörerne i omlopp, och derigenom förekomma silfvermynlets användande uti allmänna rörelsen!