Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta är ju också ganska klart, då man besinnar, att de ej komma till dem utan att besitta en högre grad af lärdom, hvilken jag ej tror vara så alldeles likgilltig för sjelfva ulöfvandet af pasloralvården, såsom den der varande en borgen, att själasörja - Den 18 September. 335 ren, genom sin kännedom af de döda språken, kan vara en sjelfständig tolk af bibeln. Jag tror således, att om kyrkan uti ett eller annat fall förlorar, så gifvas äfven helt säkert sådane fall, då hon icke förlorar, utan tvertom vinner på den befordringsrätt, som nu är den gällande. Långt ifrån att försvara densamma, skulle jag fastmera önska, att man kunde gå in på den princip, som bär blifvit uttalad, nemi. att skilja kyrkan från skolan; men jag måste hälla mig fast vid den grundsatsen, att man måtte så ställa till, alt man ej kommer derhän, att kyrkans intressen blifva bättre bevakade, men att skolan deremot skulle förlora den kraft, hvilken den nu har att berömma sig af. Hr von Hartmansdorff: Jag får först yttra den önskan, att Ridd.Secret. måtte framtaga R. St:s und. skrifvelse vid riksdagen 1829, i anledn. af K. M:s nåd. propos. om anslag för undervisningsverken i riket, på det att jag må kunna uppläsa ordalagen deri. Emedlertid torde det tillåtas mig att besvara några påståenden, hvilka af mina motståndare blifvit gjorda. Dessförinnan måste jag dock erinra, huru nödigt det vid hvarje strid mellan olika meningar är, att man håller sig inom det, som motståndaren sagt. Denna regel har här icke blifvit iakttagen, då man emot mig beständigt talat om läroverkens söndrande från kyrkan. Sådant har desto mindre varit mitt förslag, som de ej kunna anses åtskilda, sä länge skollärare åtnjuta lika befordringsrätt inom kyrkan, som hennes flesta egna tjenare, eller enkel tjensteårsberäkning. Men jag har föreslagit, att man skulle betaga skollärare den förhöjda tjensteberäkningen; således böra mina motståndare inskränka sig dertill och icke beträda ett område, der jag ej befinner mig. Det säges, att man bör afvakta hvad K.
Utskottet har med all noggranhet granskat de skäl, hvilka både för och emot antagandet af den nya principen blifvit anförda, så väl af Lag-kommittéen och af ofvan omförmälda särskildt i nåder tillsatta kommitté, som uti de anmärkningar, hvilka blifvit, synnerligast af Ilof-rätten öfver Skåne och Blekinge afgifne öfver de i ämnet framställda underdåniga förslag; och har Utskottet jemväl trott sig kunna, för bedömandet af förevarande ämne, något rådfråga dess ledamöters egen praktiska erfarenhet; dervid Utskottet hos sig stadgat den öfvertygelse, att den uti 1827 års Skiftes-stadga gällande föreskrift eger företrädet, helst Utskottet anser nuvarande rättegångs-sätt i fråga om ego-graderingar så mycket mindre kunna i allmänhet leda till flera rättegångar, som tredskan och oviljan, just om den tilläts att först klaga öfver graderingen, helt säkert icke genom denna sin klagans ogillande skulle låta afhålla sig från att vid skiftets afslutande begagna sig af den i sammanhang dermed meddelade besvärs hänvisning. Då det nu äfven lärer kunna för o tvifvelaktigt antagas, att ganska få bland delegarne förmå att, när graden åsättes marken, tillförlitligt inse och bedöma huruvida honom dervid rätt skett eller ej, men deremot att en delegare först blifver i riktigt tillfälle till ett sådant bedömande, när han, efter alt hafva fått sitt skifte sig anvisadl, jemförl, det med dels de egor, han förut innehaft, dels ock sina grannars gamla och nya skiften; så och då fel och oriktigheter vid taxeringen kunna inträffa, som ej upptäckas förr än vid skiftets slut, anser Utskottet så mycket hellre ifrågavarande § böra förblifva oförändrad, som i annat fall delegare ofta skulle blifva beröfvade den dem tillkommande rättighet att få rättelse i en åtgärd, som de öfverklagat så snart de kunnat utröna, att de till klagan haft skäl, samt Domaren tvingas att fastställa ett skifte, som blifvit på orättvisa grunder verksteldt.
Det bör vara hos de 3:ne magtegande Stånden en helig pligt att icke orättvisligen utöfva sin magt, och lastan de sjelfve anse sig icke förlora något ekonomiskt, får den moraliska känslan icke döfvas af det låga motivet, att Staten slipper med mindre uppoffring". Af Ola Jeppsson från Blekinge Län, hvilken förklarade, att han vid beslutets fattande varit på permission frånvarande. Af Måns Månsson från Calmar Län: ”Hvad, som föranlät Ilögloll. Utskotten att besluta, det skrifvelse skall lill Kongl. Maj:t afgå med begäran, alt två fångar skola åka efter en häst och fern efter 2 hästar, skjuts-karlen oberäknad, kan jag icke förslå. Det lär väl vara kändt, att, då fången forslas genom landet, sker det med lika hastighet, som marche-forcée eller skjuts i allmänhet. När nu, som icke sällan händer, fångarne äro försedde med 6 å 8 lispund, jern hvardera, och hvarje karl väger 9 å 10 lispund, får hästen en börda af circa 35 å 40 lispund, skjutskavlen oberäknad. Hvad är anledningen till att pålägga ett sådant barbari på den skjutsskyldiges bekostnad? Hafva hästavne blifvit så starka sedan förra Riksdagen, att Statssamt Allm. Bese. och Ekon.-Utskottens Memorial, Nio 5G, 57. 9 alt de nu kunna draga dubbel tyngd, än de förr mägtat, eller är Statseassan så medtagen, alt betalning icke är att tillgå? Det förra har jag icke kunnat upptäcka. Skulle det sednare alternativet vara händelsen; så låt herrskapet marchera lill fots. Att ålägga den skjuts-skyldige att skjutsa 2 ne fångar på en häst och 5 på 2 hästar är, lindrigast sagdt, obilligt hegardt, samt äfven icke verkställbart vid andra tillfällen, än då godt slädföre inträffar, så vida man icke vill förutsätta att man får forsla dem lika med andra forlass, t. ex. tackjern eller andra tunga effecter; då kan man sätta för ett par oxar, köra helt prydligt uti mak.” N:o 56.
I afseende på de historiska upplysningar Herr von Hartmansdorff meddelat, får jag erinra, att det var 36 H. 6* 84 Den 3 Augusti f. ra. år 1763, sorn det bestämdes, alt antalet af Ätter, hvilka fingo introduceras, skulle blifva r5o, inbcräkuadt dem, som redan voro adlade, men ej introducerade. Jag kan intyga det med så mycket mera säkerhet, som den famiile, af hvilken jag är en medlem, var ibland dem, hvilka ej kunde af sådan orsak introduceras. Att detsamma intogs i 1772 års RegcringsForm, torde mindre förvåna, då man erinrar sig, att denna RegeringsForm, som var byggd på farhågorne för både Konungens och Ständernes ömsesidiga magt, öfverflödade af hämmande föreskrifter för begge magle enes missbruk, men saknade dem, som kunde gifva dem deras vederbörliga kraft. Den hade också den olyckliga utgång, som vi alla veta. För öfrigt har Herr Lefren ganska rätt uti hvad han sagt, att hvarken 1720 eller 1772 års lagar höra hit. Men om inan, såsom Herr von Hartmansdorff, skulle befara det missbruk, att Sveriges Konung och Svenska Konungens Rådgifvare, i stället för att afse trohet, tapperhet och dygd, lärdom samt nitiske tjenster, mera skulle afse Peder Michelssons kärliga bön, om man anser det vara inom möjlighetens gräns, så är det äfven inom möjlighetens gräns, att Ridderskapet och Adeln, vid introductions beviljande, ej skullo afse trohet, tapperhet och dygd, lärdom och nitiske tjenster, utan mera, huruvida den eller den personens upptagande inom Riddarhuset vore fördel - Don 3 Augusti f. m. 85 akligt för majoriteten. Om cn sådan möjlighet finnes, så skulle Ridderskapet och Adeln kunna bilda sig till en Egyptisk kast, hvarigenom all kommande förtjenst och dygd ej hos Ståndet skulle vinna inträde. Huruvida icke på detta sätt ett enda Stånd skulle kunna ingripande verka på hela naturen af representalionen, öfverlemnar jag åt hvarje opartisk att bedomina.
Utskottet, som biträder denna åsigt om banans politiska vigt och finner dess snara färdigblifvande vara ett för begge brödrafolken i hög grad önskvärd t mål, har likväl icke ansett sig kunna utsträcka denna åsigt derhän, att på sjelfva anläggningstidens förlängning med ett eller annat år, om för handen varande tillgångar eller tillfredsställandet af andra jernvägsanläggningars billiga anspråk skulle dertill föranleda, något synnerligt afseende må böra fästas, enär för de politiska förhållandena och deras tillgodoseende torde i främsta rummet gälla vissheten derom att denna bana, om äfven med något års uppskof, vinner sin fulländning. Då denna bana redan funnit en lämplig anknytningspunkt mot Norge samt ringaste anledning iför öfrigt icke förefinnes att betvifla, vare sig nuvarande Rikets Ständers eller den blifvande Riksdagens beredvillighet att med disponibla medel understödja arbetets fortsättande i ett omfång, som låter antaga banans fullbordande inom en jemförelsevis ganska kort tid, kan Utskottet åt den kortare anläggningstid, som blifvit framhållen såsom ett företräde för det sydligare jern vägsalternativet, så mycket mindre egna något särskildt afseende, som, enligt hvad jernvägsbyggnadsstyrelsen upplyst, den skilnad i anläggningstid, som af det ena eller andra alternativet skulle förorsakas, inskränker sig till nio, möjligtvis endast till sex månader. För Utskottet, som alltså i politiskt och militäriskt hänseende finner dc begge alternativen så nära likställda, att skilnaden dem emellan må sägas vara ingen, återstår följaktligen att tillse, på hvilken sida de ekonomiska fördelarne åro öfvervägande icke allenast för den provins, genom hvilken jernvägen skulle komma att gå, utan jemväl för Staten, sorn bekostar anläggningen och vill beräkna ränta på sitt utlagda kapital.
Jag har i öfrigt endast sagt, att det tros, alt den ene ministern hitkommit i ändamål att vägleda vid fråga om införande af ett statsskuldsystem för Sverige; och hvad det »•religiösa yttrandet beträffar, hvilket jag icke vill upprepa, tror jag, att det i allmänhet väckt obehagligt intryck. Föredrogs ånyo Hr v. Troils, Emil, förliden gårdag på bordet lagda motion om inbjudning till de öfriga RiksSt. att instämma i R. o. Ad:s beslut, rör:de pensionsrättigheten för de landshöfdingar, hvilka fr. o. m. början af år iS3o till närvar, tid tagit afsked. Hr Dalman, Wilh. Fredi'.: Jag var icke uppe, då Hr v. Troil väckte den föredragna inbjudningsmotionen, och jag anhåller derföre alt erhålla upplysning om hvad den åsyftar. Underteckn. Ridd.Secret.: Ändamålet med Hr von Troils motion innefattas i rubriken derå , hvilken lyder sålunda : ”Om inbjudning till de öfriga RiksSt. att instämma uti ”R. o. Ad:s beslut, rör:de pensionsrättigheten för de lands”liöfdingar, hvilka fr. o. m. början af år i83o till närvarande tid tagit afsked.” R. o. Ad:s ifrågavar. beslut fattades i anledning af den punkt i betänk, om indragningstaten, som angår Frih. Fock. Då nu underrättelse blifvit meddelad, att de öfriga Stånden afslagit ifrågaställde högre beräkning af Frih. Focks pension, SS Dea iG Augusti f. m. och sedan R. o. Ad. fattat det beslut, hvaruti den föredragna inbjudningsmolionen åsyftar att de öfriga Stånden må instämma, föreslogs en sådan inbjudning af Hr v. Troil. Hr Dalman: Då de öfriga Stånden redan lära fattat beslut i frågan, bestrider jag den föreslagna inbjudningen.
Om t. ex. en bonde lemnar efter sig en son och en dotter, som ärfva *:dels hemman, eller frdel hvar, så behåller troligen hvar och en sin del, serdeles om dottern ingår äktenskap med en man, som sjelf ej är hemmansegare; de mäste då klyfva hemmanet, uppföra nya byggnader för herbergerande af två hushåll, samt äfven möjligen sälta sig i skuld för inventarier, och — när barnskaran växer, återstår af det välmående boet ingenting; faUgdom har kommit istället. Zag-Utskottets Betänkande N.o Ii2> En på detta sätt medelst förändrade arfslagar tilivägabragt hemmansklyfning skulle för landet jetnväli i oeconomiskt afseende vara af menligt inflytande. Jordbesittningen är nu i allmänhet så styckad, att eri vidare hastig utsträckning i detta afseende endast lomme att öfverhopa landet med den dass af backstuguhjon och dylika, som redau i en och annan ort visat sig vara en kräfta för samhället. Den ytterligare klyfning, landets jord kan tåla, bör få gå af sig sjelf genom förökad folkmängd, o J• 1: — - — —- — /wvU eti/rf. uria Ari I i n rr Jandeis jorn kuii mtuj wui m u* w*ö ~juppkommen af ökade näringar och stigande odling. På dessa med flere, ofta förut af andra utvecklade skäl, afstyrker jag bifall lill Utskottets ifrågavarande Betänkande, utom hvad angår utsträckning af den så kallade istadarätten.” 2:0 Af Herr Strussenfelt r ”Den af Utskottet föreslagna förändring i arfsoch gifto-rätten har jag för min del funnit så betänklig, att jag ej, * - — lU deråt kunnat lemna min rosi.
Och skulle förhållandet icke vara sådant, utan man ifrån tullsatser, deri dessa afgifter icke äro inbegripna, ändock afdraga desammas belopp, så finge man ju ännu lägre tullsatser och dermed hade väl frihandelsmännen allt skäl att vara nöjda. Jag kan således icke finna annat, än att R. o. Ad. handlar riktigast, om Ståndet ingår i pröfning af tulltariffen. Vid hvarje del deraf skall jag, så vidt i min förmåga står, söka att framhålla de tullsatser jag anser lämpliga. * Gr. af Ugglas: Hr Printzensköld har högeligen förvånat sig deröfver, att jag, som bestfidt hans begäran om återremiss af förra punkten ang.-de tullvärdes-kolumnens borttagande m. m., nu kan förorda återremiss af punkten om tulltariffen. Mitt förfarande torde dock kunna ganska lätt både förklaras och försvaras, emedan ett bifall till förra punkten var ett korollarium, en gifven följd af det föregående beslutet om tolagens uphörande, ty icke kunde man bibehålla kolumnen för tullvärdet, hvarefter tolagen nu beräknas, sedan man uphäft sjelfva tolagen. Hvad åter de särskildta tullsatsernas bestämmande angår, så är detta bestämmande ovilkorligen beroende af tolagsfrågans utgång hos de öfriga Stånden; ty man måste väl först veta ifrån hvilken premiss man utgår, innan man an - Den 22 Julie. m. 479 tager slutsatsen. Gr. Lagerbjelke har redan anfört ett exempel, hvarthän ett annat förfaringssätt kunde leda; jag tillåter mig att anföra ett annat. Vi veta, att BondeSt. afslagit förslagit om tolagens ingående i sjelfva tullsatserna, och med några få undantag bibehållit den nu gällande tulltaxan. Om vi nu taga en artikel i den af Utsk. föreslagna tulltaxan, t. ex. salt, så finna vi att tullen, enl. Utsk:s förslag derå, skulle blifva 10 öre per kubikfot.
Det bevis på förtroende till nya skolsystemet, som hemtades af det stora tilloppet af lärjungar, vore icke giltigt, emedan detta tillopp hade en tidigare början, än nämnde system, och kunde förklaras dels af en okad folknummer och dels deraf, att ett större antal lärjungar egna sig åt de af nya systemet gynnade realkunskaperne och derföre numera allmännare ingå i de offentliga skolorna, i stället att söka enskild undervisning. Tilloppet bevisade således väl realskolans stora behöflighet, men ej fördelen af dess sammangjutning med den lärda sko an. Vid denna sammangjutning, sådan den på de flesta ställen verkställts, hade icke tillbörligt afseende blifvit lästad t a den högre bildning, sorn Staten, kyrkan och vetenskapen fordra af dem, som egna sig åt deras tjenst, på samma gäng sorn den reala sidans fordringar förblifvit otillfredsställda. Motionären yrkade intet förringande af den reala linien, endast att dess förening med den lärda icke skulle ske på ett sätt, som möjligen vöre skadligt för bada; derföre borde ock de båda bildnings-linierna redan fran lörsta klassen åtskiljas, såvida icke föreningen finge vara på gamla skolans vis, sa att realisterna blefvo endast gäster i den lärda skolan, som af dem begagnades såsom en förberedelse för inträde på den vid läroverket befintliga reallinien. Slutligen har motionären ansett det ofta upprepade yttrandet, alt Ilikets Ständer skulle i denna fråga hafva bundit händerna på regeringen genom det vilkor, de fästat vid anslaget sistlidne Riksdag af 90,000 R.dr Banko, sakna ali befogenhet, enär detta vukor, så vidt af 1849 ars Cirkulär-Bref kunde inhemlas, ordagrannt lyder: »att vid hvarje särskildt läroverk skall meddelas så fullständig undervisning i de till allmän medborgerlig bildning hörande ämnen, som läroverkets omfång medgifver,» hvaruti motionären endast funnit uttryckt Rikets Ständers önskan alt tillförsäkra den reala bildningen tillräckligt afseende, men ingalunda att sådant skulle ske på den lärdas bekostnad. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskoltels Betänkande, N:o US.
St:s ”uppmärksamma ompröfvande af statsmedlens förvaltning ”framställa följande öfversigt deraf.’’ ”Med förbigående af de vigtigare frågor, hvilka här ”endast få anmälas såsom handlagda, och äfven äro uti §jj:n ’’3, 5, 6, 67 och 131 omnämnda, såsom gifna anlednlr till ”en mer omfattande granskning af Riksstyrelsen, återstår ett ”större antal anmärkntr, visserligen rör:de ämnen af mindre ”omfång, men hvilka samfäldt dock vittna om den ringa ”uppmärksamhet, åtskilliga af Rikets förvaltande verk lemnat ’åt revisorernes ofta förnyade erinringar om en sparsamma”re hushållning i detalj, hvilka erinringar, i stället att föranleda und. förslag till afhjelpande af länge öfverklagade ”brister, endast synas hafva framkallat förklaringar (sid. 3, ”14, 62, 76), egnade att undanrödja de lagliga skälen till ”anmärkntr, dervid understundom uttryck blifvit begagnade, ”synnerligast år 1836 af K. Krigs-colhm, Förvaltningen af ”sjöärendena och Convoj-commissariatet, som synas mindre ”lämpliga vid bemötande af den andra Statsmaktens grund”Jagsenliga åtgärder.” ”Utskottet tvekar ej att uttrycka dess på här ofvan an”förda facta grundade öfvertygelse, att uti statsförvaltningen ”misshushållning i flera fall ägt rum, och att R. St:s reviso”rers derom förnyade anmärknrr uti ingen väsendtlig mån 'verkat till en bättre ordning eller lill undanrödjande af så’’dana brister i styrelseverkens organisation och förvaltning, * hvarigenom en noggrannare vård om Statens medel bort ”inträda, hvarföre Utsk., jemte de särskildta ofvan föreslag - Den 27 Maj f. m. ’’n;i nnd. sk lifv elser, tillika föreslår R. St. att lios K.
En aktningsvärd Ledamot har, i denna discussion, sagt oss, att om Realisationen nu afslås, skola olyckor följa; men jag förstår icke, hvari de skulle bestå; hvaremot jag gerna lemnar åt hvarje man, af någon kännedom om tillståndet i Landsorterne, att dömma, huru uthärdeligt det väl skulle blifva, om ännu en sådan indragning skulle verkställas. För min del är jag öfvertygad, att det skulle icke dröja länge, innan det allmänna lugnet vore stördt. Jag har nu redovisat orsakerne för min vägran af bifall till Utlåtandet; och jag anhåller alltså om proposition till afslag derå; samt begär, i händelse afslag bestrides,på förhand votering. Herr Rosenblad} Bernhard: Af Högloflige Ridderskapet och Adeln hedrad med förtroendet att vara Ledamot af det ena af de Utskott, hvilkas Utlåtande nu är under öfverläggning, anser jag det så mycket mer vara min pligt, att detsamma försvara, som det inom Utskotten erhållit mitt fulla bifall. Då jag uppfyller denna pligt, känner jag så mycket djupare svagheten af min förmåga, som den sak, jag går att försvara, utgjort föremålet för mina ifrigaste medborgerliga önskningar, och åt dess befrämjande all min förmågas bemödanden varit ägnade, allt sedan jag kunde i dessa Den 6 J u I i i f. tn. 167 ämnen fatta sjelfständiga tankar. Lyckligtvis är saken så stark i sig sjelf, och har funnit andra försvarare med större förmåga. Bland de anmärkningar, som blifvit framställda emot Utskottens förslag, skyndar jag till den sista värde Talarens, hvilka äro grundade på farhågor, som ligga helt och hållet utom förslaget. Talaren yttrar sin fruktan för StatsObligations-systemets införande, men derom yttrar Utskotten intet ord; den värde Ledamoten erkänner systemets nytta vid tillfälle af krig, men ogillar dess införande för närvarande, och tror, att Utskotten åsyfta, att sätta Riket i skuld.
Pojken såg på mig med stora, förvånade ögon, undrande hvad jag kunde vilja honom. ”Nå hur har gubben förhållit sig? Har han varit hygglig?” Kalle bara stirrade på mig som om han icke förstått min mening. ”Er far menar jag. Har han varit vänlig och så der? Jag känner honom ju så väl och vet att man aldrig rätt vet hvar man har honom; han är så oberäknelig.” Pojken rodnade öfver hela ansigtet, som han har så lätt för. ”Jo bevars,” svarade han, ”pappa har varit alldeles som om ingenting händt.” ”Vänlig?” ”Ja.” ”Nå, godt. Det var endast det jag ville veta, ty jag har haft mina farhågor.” I går qväll promenerade kyrkoherden, Ågren, Marie och Axel här förbi. Jag naturligtvis upp och tittade öfver jalusien. När de gingo förbi såg ingen af dem åt fönstret, men det föreföll mig som skulle Axel ha märkt att någon satt der, ty det låg någonting tvunget i hans min och han höll hufvudet stelt, som med afsigt att ej se åt fönstret. Kyrkoherden gick närmast hit, på lagom afstånd trippade Sanna, hållande Marie om armen. Marie såg ut som ett stadigt förkläde. Och ytterst, på ett stegs afstånd från henne gick Axel. Hans ansigte kunde jag knappt mer än skymta och jag skulle icke ha känt igen honom, om han icke gått i sällskap med de andra. Han svängde och trippade mindre än förr, i sjelfva hans hållning hade kommit ett visst allvar, nästan närmande sig nedslagenhet. Men jag vet nog att han håller sig styf till det yttre. Hur pinsamt det måtte käns. Stackars pojke! Anna Ljungberg sade i dag att hon tror icke att jag är rädd af mig, endast mycket tillbakadragen. Hvad det ordet gjorde mig godt! Jag kan aldrig komma ifrån den plågsamma känslan af att alla tycka illa om mig.43 Första gången Gustaf såg Anna sedan hon var vuxen, (d. v. s. första gången han kan minnas sig hafva sett henne) var det en midsommarafton.44 Hon och några andra flickor skulle ut och plocka nio slags blommor, tigande – förstås. Den enda som kunde tala med honom var Alfhilda, som icke skulle plocka blommor.
Det är icke af elakhet, utan af pur inbillningssjuka hon gör sina uträkningar af hvad den och den kan ha menat med det och det. Hennes fantasi är alltid i rörelse i misstänksamhetens riktning och hon hänger upp sig på det allra oskyldigaste lappri uti ett samtal. Det är som en vurm hos henne att leta upp förargliga hänsyftningar och ana försåtligt underförstådda meningar. Därför, Gud nåde den, som t. ex. hugnats med en bjudning till hennes hem och inte i hvarje ögonblick är på sin vakt! — Ja, det hjälper knappt att vara det. Hennes gäst bemötes på det älskvärdaste, aftonen förflyter angenämt, och då han går sin väg, medför ' han det trefligaste intryck, nöjd både med familjen och sig själf. Sangviniker! Om du bara från det där tillfället kunde erinra dig ett och annat, innan det litet längre fram på okända omvä- gar och till oigenkänlighet utstyrdt slungas tillbaka i ditt häpnande ansikte! Minns du, hur du, skärande af en ostskifva, talade om, att ingen ost kunde jämfö- ras med den från ett mejeri i din hembygd — det skulle du aldrig gjort! T y du har därmed, när allt kommer till allt, på ett mycket opassande sätt kritiserat fru M:s hela mathållning — hennes hittills som ypperligt ansedda bord. Å h, hon såg nog det satiriska löjet i din mungipa, då du skar af osten. Och på tal om toaletter, något som du naturligtvis för resten inte begriper ett grand, upplyste du, att du inte tyckte o m ljusblått till mörkt hår — du borde vetat, att just frun i huset brukade begagna en klädning af denna färg till promenaddräkt och att detta — ty aha, du hade nog sett henne i den! — måste uppfattas som en ganska giftig pik. IDUN Suart får du veta det där och mycket mera till, men så väl maskeradt och oåtkomligt, att det torde gå med dig som med kongl. sektern, om du rusar. åstad och affordrar en förklaring. • Sista gången jag träffade fru M., föll jag i ohjälplig onåd.