Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Åtskilliga protektionisters hänsynslösa maktmissbruk för närvarande äro bevis härpå liksom riksdagens i allmänhet visade obenägenhet att vilja lösa rättsoch kulturfrågor. Till och med en bland Sverges främsta parlamentariska förmågor, hr Carl Ifvarsson, framhöll ju tydligen i sitt bekanta yttrande, att motståndarne borde betänka hvar makten låg, det makt går framför rätt. Men de parlamentariska männen räkna blott med voteringssedlames stumma språk, hvilket de tro sig kunna ändra genom framhållande af fördelar för kamrater och valmän. Sällan räkna de med den hos folken inneboende kraften, med dess lidelser och begär, med » jern och blod ». Det må derför ej anses förmätet, att en person, som endast föga deltagit i det parlamentariska lifvet, men ändock följt med sin tid och dess kynne, meddelar några åsigter, hvilka i viss mån afvika från den parlamentariske mannens. Åsigterna hafva åtminstone den förtjensten, att de ej, såsomhans, äro absoluta, något som vittnar om allt annat än stats-mannam essighet. Finnes väl någon upplyst svensk eller norrman, som med handen på hjertat kan hysa den öfvertygelsen, att vi i evärde-liga tider skola få sitta i lugn och ro, bestyra om våra inre angelägenheter och tvista inbördes, så mycket vi det önska? Finnes det ännu verkligen någon, som på allvar hängifver sig åt den illusionen, att Ryssland någonsin uppgifver tanken på att, förr eller senare, bemäktiga sig den skandinaviska halfön? Det är omöjligt, att man kan vara så blind, att man kan inbilla sig sådant? Det förutsätter att för denna person historien ej funnits till. Nej, gudnå ’ s, kriget om vårt oberoende är oundvikligt; det kan dröja några år mer eller mindre, men det kommer med absolut visshet och blifver för vårt framtida öde afgörande. Men vägen för Rysslands herravälde öfver Skandinaviens länder går numera, och lyckligtvis, ej direkt öfver våra landamären, öfver Stockholm och Kristiania, utan den går öfver Berlin. Ett krossadt Tyskland lemnar oss med hull och hår, utan förbarmande, i den östra kolossens våld.
Motionären har, såsom vi af betänk, inhemle, yttrat sig ronde den osedlighet, som möjligen skulle kunna äga rum emellan de tillämnade makarne innan vigseln fullbordar äktenskapet; hvilket ofvanbemälda klandervärda förfarande svårast undvikes ibland lättsinnige kontrahenter i de fall der lång lid förgår deremellan, och hvarunder de trolofvade taga sig en obehörig anledn. alt förtroligare sinsemellan umgås än lagen tillåter ogift folk. Jag finner för min del, att LagUtsk. genom sina resonnemeuter icke vederlagt sådane anmärkmr. Jag fäster mig likväl hufvudsakligast ej blott vid detta förhållande äfvensom vid det skäl jag redan haft äran framställa, utan jemväl samt fastmera dervid, all det högtidliga nedkallandet af den Högstes beskydd öfver brudparet, och af församlingens förböner, hvilket, efter hvad jag redan haft äran anföra, synes utgöra lysningens religiösa och således dess djupaste betydelse, mäste snart sagdt urarta till ett tomt ceremoniell, för att icke begagna en än hårdare benämning: den af ett ovärdigt gyckelspel, hvaruti presten och församlingen emot sin vilja inledas, när äktenskap icke genom vigsel följer på lysning från predikstolen derom. Med anhållan, att Utsk. ville taga i öfvervägande, huruvida icke något stadgande kunde tillstyrkas, vare sig i enlighet med det af motionären föreslagna, hvilket icke synes mig otjenlig!, eller något annat, af enahanda syftning, t. ex. derom att lysning efter viss tids förlopp, derunder vigsel ej ägt rum, förklarades ogild och måste å nyo verkställas, derest äktenskapets fullbordan må lagligen tillåtas, yrkar jag vördsammast återremiss å förevar, betänk. Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge de gjorde anmärknme föranleda till återremiss, ropades starka nej, blandade med ja, hvarpå Hr Landtm, framställde propos. till bifall å LagUtsk:s förevar, utlåt., och sedan denna propos. blifvit besvarad med ja jemte några nej, förklarade att härvid ja varit öfvervägande.
Det är den ännu fortfarande bristen på ett allmännare erkännande af slik lags oumbärlighet, som tills vidare – på det att regeringar och stater skola i någon form kunna bestå – tvingar dem till den nyligen påhittade och sällsamma nöd-utväg: nämligen, att väl, å ena sidan, i sina constitutioner proklamera det oinskränktaste upphäfvande af alla Tryckfrihetens band; men derjemte, å andra sidan, och oaktadt hvad som står på papperet, genom militär-dictatur sätta städer i belägrings-tillstånd, landskap under krigslagar, samt upphäfva för tillfället, så ofta det synes behöfligt, både tryckpressens frihet och hvarje annan. Sällskapslifvet skulle mellertid kunna befrämja det önskade målet genom ett frivilligt och mildare medel: – nykterhets-föreningar mot dålig läsning; eller mot det fylleri, som förorsakas af usla tidningar, pamfletter, romaner, noveller, och som på de högre samfundsklasserna inverkar allsicke mindre vådligt, än brännvins-berusningen härjar inom de lägsta. Mellertid erbjöd den rest af tryckfrihet, som i alla fall under Reuterholms välde fanns, ett gynnsamt tillfälle åt Thorild, att söka gagna den allmänna upplysningen i sitt fädernesland genom en skrift, som ville just i de begrepp, om hvilka så blodiga tvister fördes, utreda det sanna och alltså derifrån afskilja det osanna, det halfsanna, – med ett ord: det blott skenbara. – Redan i afhandlingen ”Om ett stort tänkesätt, emot Våld, List och Partier” hade han dermed börjat. Hvad han der velat visa, kan i dessa rader sammanfattas: ”man bör aldrig så tvista öfver det Lilla, som åtskiljer” (de yttre statsformerna), ”att man glömmer det Stora, som förenar” (Förnuftet, Sanningen, Gud); att alltid först och främst se på det förra, är ett litet tänkesätt; att alltid först och främst se på det sednare, är ett stort – och det enda, hvarigenom stater kunna grundas, upprätthållas, förbättras; genom motsatsen åter, eller genom att alltid se det åtskiljande
Denna (j påkallar 3:ne särskilda anmärkntrt den första rÖrer olämpligheten alt samtidigt och under samma data låta en bauk utgifva sedlar i två olika mynt; Det af Utsk. till stöd härför anförda förhållande (allmänhetens förtrolighet med närvar, valörer och möjliga förvillelse af förändring) hade visserligen med skäl kunnat anföras emot Utskrs sedermera af Ständerna bifallna förslås; om courantmvntets O j införande; men detta en gång antaget, skulle b:cosedlar, hvars siffror på en del betydde b:cooell på andra riksgtsvalörer, endast öka allmänhetens svårighet att vänja sig vid det nya myntet. Jag anser sålunda, att, om courantrnyntet blir antaget från början af något visst år, alla utfärdande Bankens sedlar böra ställas å courant, samt skillingssedlarna ställas å de nuvar. btcovalörerna motsvarande courantvalörer. Den andra icke mindre vigtiga anmärkningen rörer redaetionen af det afseende, Utsk. fästat å mitt förslag alt förbättra beskaffenheten af närvar, småsedlar och på samma gång bereda minskning i de kostnader, de förorsaka Banken. På sätt de af mig [Ilsk. redan meddelade uppgifter utvisa, har erfarenheten af den nya sedeltillverkningen ådagalagt, att den icke endast åstadkommer sedlar af vida varaktigare beskaffenhet, högst svåra att eftergöra och omöjliga att förfalska, utan ock att de komma att medföra mycken besparing. Det var för att öfverföra dessa förmåner äfven på sktssedlarna, som jag föreslog, att, i afseende på dem, det måtte öfverlemnas åt Bancofullmägtige alt införa all den förbättring lill papper, tryck och deras öfriga beskaffenhet, som kan finnas ändamålsenlig, vare sig genom att tillverka dem på lamelleradt, färgadt eller ofärgadt papper, eller på hvad annat sätt, som bäst kan uppfylla Bankens interessen.
Säledes kan den, som häller Villard, derföre päföras enahanda Beställning, som Tracteur. eller den som häller Liqueur-Kammare, och sä widare. 21. Föreskriften i 4:de punkten af Tilläggen wid Tariffen N:o L. skall af Taxeringsmännen pä det noggrannaste iakttagas, sä att wid uppskattning och taxering af Hemman, Bruk och andra Lägenheter, de lägsta ClaHer och Grader icke mä utsattas för andre än dem af allrasämsta beskaffenhet och ringaste afkastning, samt att wid afgifternaS bestämmande för personer, för hwilka flera grader finnas utsatte, den läg. fia aldrig mä anwäudaS utan för dem af de torftigaste willtor. >- Dm II October. 47 Formulair N:o i. Uppgift till Mantalsskrifningen i Socken för ar Namn. 8? Innehafwandc Embete eller Tjenst, i orten ägande eller Arrenderade Egendomar och Lä- genheter, Werk och Inrättningar. Underteknad Hilstru ö^emmawarande Söner och Pupiller Dito Döttrar och Pupiller Husprest Informator Gouvernante Inspector Bokhallare Skrifware Fogde Rattare Fabriks eller Bruksmästare Bruks-Gesall Dito Arbetare Drängar ifrän och med i8 till och med 50 är > Dito under i8 och öfwer ;o Kammartjenare Laqvay eller Betjent Kammarjungfru Hushällerska Pigor Torpare med o dagswerken i westan Pä mina ägor bo för sfriKt Inhyseshjon bi. ds. Obs. Om nägon af ben Skattstykdizes Barn, Pupiller eller Husfolk äger eller Arrenderar sabatie Egendomar och LLgcnhc ler, Werk och Inrättningar, hwarfLrc Stydds-asgifc, jemlikt Tariffen N:d r. erlägges, utmärkts mdant bxedwib Namnet, och om någon af dem är gift, Upptages Hustru» näst ester Mannen.
Sedan Regeringen lyssnat lill denna framställning och Handtverks-ordn. utkom, kan det väl icke vara utan serdeles förundran man finner, att det just är från samma Stånd, som önskan framslälles till förändring af samma Handtverks-ordn., och detta, under det att man noga aktar sig att röra vid den 12:te §:n, som får stå orubbad qvar, handlande om hvar och en till myndig ålder kommen välfrejdad persons rättighet att med arbete sig försörja. I afseende på denna § har man haft försyn att deruti icke begära ändring, men försöker dock att på en författning, byggd på förenämnda princip, lappa och deruti införa förändringar då densamma icke varit längre gällande än sedan d. 22 Febr. 1846. Jag tror icke detta vara lämpligt, och vill nämna, alt, i följd deraf, att man visste, att denna fråga skulle af Ekon.Utsk. komma att behandlas, så hafva hos mig, ganska många aktningsvärda handtverkare, med en mun förklarat att denna Handtverks-ordn. icke för dem vore tjenlig, och att densamma, om den komme alt fortfarande tjena till efterrättelse, skulle undergräfva handtverkeriernes bestånd: om förhållandet så blefve, vore visserligen skäl att deri göra förändringar, men i motsats till nyss anförda yttrande, hafva också ganska många sagt densamma vara förträfflig, att den vore bra, och att de nu befintlige olägenheterne komma att försvinna af sig sjelfve, blott den finge en längre tid tillämpas. Tankarne äro således delade om författningens egenskaper; det säkra är att den är ny, och jag betviflar att man kommit under fund med några riktigt menliga följder deraf; men skulle verkligen så vara förhållandet alt den för handtverkerierne medförde sådane följder, kan jag likväl icke frångå min öfvertygelse att författningen ej bör förändras.
Riksdag anfördes till grund för den af dåvarande Statsutskott tillstyrkta och af Rikets Ständer beslutade nedsättniag af detta Creditiv, äfven vid innevarande Riksdag förekomma. Jemte dessa anledningar, hufvudsakligen hemlade från de lill försvarsverkets iståndsältande då beviljade extra anslag och det till spanmålsundsättningar anvisade serskilda Creditiv, kunna nu äfven åberopas de, sedan Utskottets förra Memorial afgafs, af Rikets Ständer, dels i anslagsoch dels i länsväg, beviljade högst ansenliga understöd för åtskilliga företag och arbeten inom nästan alla delar af Riket, hvarigenom behofvet af ifrågavarande Creditivs anlitande för desse orters understödjande obestridligen är ytterligare undanröjdt. Till stöd för den yttrade åsigten, i fråga om lämpligheten och Grundlagsenligheten af den yrkade nedsältningen af Creditiv-beloppet, kunna dessutom tvänne omständigheter anföras, hvilkas vigt Utskottet måste erkänna. Den ena, att Creditiv-summan, oagladt derna nedsättning, icke kommer att understiga det belopp, hvartill den under de första tiderne af nuvarande Statsskick bestämdes; och den andra, att det högsta belopp, sorn vid något tillfälle varit, emellan Rikets Ständers sammankomster, på 4 Stat s-TJl skottets Utlåtande, N;o 5i6. en gång från Riksgälds-Contoret uttaget utaf det vid nästföregångna Riksdag beviljade mindre Creditiv, endast obetydligt öfverstigit den nu föreslagna nedsatta Creditiv-summan. I betragtande af härvid sålunda (örekommande omständigheter och förhållanden, anser sig Utskottet föranlåtet frånträda sitt förut afgifna yttrande, angående den mindre Creditiv-summans framtida belopp, hvilket Utskottet alltså nu får föreslå till 5oo,oooR;dr. Men det hittills iagttagna fördelningssätt af densamma emellan oundvikliga utgifter för utomordentliga försvarsanstalter och andra oförutsedda behof, anser Utskottet jemväl hädanefter böra fortfara oförändradi.
Maj:ts nådiga Kungörelse om ifrågavarande låns upptagande än Reglementets 224 § meddelade stadgande, att de till nämnde fond influtna medel skola göras fruktbärande, har hvad förut var föreskrifvet rörande ränteberäkningen å amortissements-fonden för 1858 års jernvägslån jemväl tillämpats i fråga om förräntandet af 1860 års låns amortissementsfond. Således har äfven 4j procents oafkortad ränta å denna fonds vid början af hvarje år, enligt nästföregångna års bokslut, egande behållning blifvit fonden tillgodoförd, utan afseende å do förändringar behållningens belopp under det löpande året undergått. Men jemte andra fattade beslut, angående amortisseinents-fondernas framtida afskiljande från öfriga under Fullmägtiges förvaltning ställda medel, hafva Fullmägtige numera förc^krifvit, att dessa fonders behållningar skola från och med nästa års början, särskildt och utan sammanblandning med andra tills vidare förräntade tillgångar, på stadgadt sätt göras räntebärande samt att för de med hänsigt till ej mindre jeruvägslånen än 1855 och 1861 års inhemska statslån bildade liqvidationsoch amortissements-fondernas kontanta behållningar äfvensom för do till samma fonder ingående årliga ränteoch amorterings-anslag skall öppnas en särskild räkning i Rikets Ständers Bank, å hvilken endast sådana medel, som höra eller äro anvisade till meranämnde fonder, skola till Riksgälds-kontorets disposition insättas och från hvilken deremot alla till utgående utaf dessa fonders medel i Svenskt mynt förefallande utbetalningar skola utassigneras. Till fullgörande af hvad Rikets Ständer vid sednaste riksdag, i sammanhang med beslutet om den då utrikes verkställda ytterligare upplåning för fortsättningen af Statens jern vägsbyggnader stadgat, angående de lör sagde ändamål upplånta medlens begagnande till samtidigt förfallna af betalningar å 1858 års tillfälliga statslån, hafva dels utaf de för 1860 års jernvägslån under samma år i utländskt mynt influtna medel och dels genom andra af Riksgälds-kontoret anskaffade tillgångar, följande uti Mark Hamburger
Cederström i början af discussionen yrkal, hvarpå Hr Munck af Rosenschöld, om ej Hr Landtm, mi stagit sig, hade begärt, att i den händelse att den propos , som Hr von Hartmansdorff yrka!, (»lefve föremål för R. o. Adis yttrande, så äskade Hr Munck af Rosenschöld remiss af sin motion Då den propus. som Hr von Hartmansdorff och Frih. Cederström yrkat, fortfarande vore af dessa ledamöter begärd, så måste således förutsättas, alt Hr Munck af Rosenschöld fordrade remiss af sin motion, och borde Hr Landtm, således först framställa propos. å remiss. Gr. Frölich: Jag ber om ursägt, ali jag nödgas ytterligare besvära Huset med att afhöra den förklaring, som jag för andra gången nödgas afgifva. Hr Lebon har sednast gifvit densamma qvalification af alt vara ett försök att gifva frågan en oriktig vändning. Detta sednare yttrande skulle jag kunna begära att Ståndet ville ogilla, uien jag gör del icke, just af den orsaken, att jag anser det icke vara rätt att påkalla Husets biträde för att ogilla ett sådant yttrande. Sjelfva hufvudsaken är här endast den frågan, huruvida R. o. Ad. vill uppsätta ett porträtt uti direclionssalen. Accessoirerne äro egentligen hvad som väckt R. o. Ad:S ogillande. Då likväl ingen bestämdt påkallat ett sådant till någon slags påföljd ledande ogillande, som öfverensstämmer med Riksd Orda. och Ridd.Ordn., så har man velat låta frågan förfalla och inskränka sig till att neka remiss af motionen. När nu denna propos. är gjord och, såsom mig sy nes, enhälligt med ja besvarad, så skulle jag icke tro, att det vöre lämpligt att ånyo framställa propus., sedan densamma icke vidare angår frågan om porträttets upphängande i något rum på Riddarhuset, utan en åtgärd, som skulle innebära ett klander eller motionärens tillrättavisning.
Jag tror att det, som Hr Rosenblad nu anfört, icke för närvar, bör upptagas , emedan betänk, ovillkorligen kommer att hvila till nästa plenum. Nu är det Idott fråga om det skall hvila ännu längre, och den fråga, som Hr Rosenblad framställt, står icke i sammanhang med bestämmandet af den tid, hvarunder betänk, skall hvila. Jag tror, lika med Frih. Stjernstedt, att det vore bäst att låta detta betänk, hvila tills vidare, eller tills möjligen framdeles uppkomma andra sådana frågor, såsom i afseende på fastighctsbelåningen, der 2 Stånd kunna stanna emot 2, och jag ser icke att det kan skada, om delta mål får hvila tills vidare. Hr Stuart: Jag har redan upplyst, att bos BancoUtsk. förefinnes för närvar, icke någon med denna likartad fråga; och jag hemställer vördsamt till R. o. Ad. hvad anledn. det skulle vara att uppskjuta ett mål, under förutsättning alt möjligen en dylik fråga före riksdagens slut kunde förekomma. Det vore väl bättre för BancoUtsk., att såsom ledning vid de återstående göromålen få del af R. o. Ad:s åsigt om behandlingen af dylika mål. Det måtte i alla fall vara för R. o. Ad. lika lätt nu som framdeles, alt bestämma huru grundlagens stadgande skall rätteligen tillämpas. Jag förnyar således min anhållan, att betänk. N:o 149 måtte i den ordning, det på listan har, förekomma tili slutligt afgörande 'hos R. o. Ad. Hr Lefre'n, Joli. Pehr: Jag för min del tror, att det vore bäst om denna fråga fick förekomma i den ordning, hvari den nu ligger på bordet. Enligt min opinion är det myckel angeläget för något hvar, synnerligen vid denna riksdag, att noggrannt iakttaga grundlagen i det fall, att när en fråga kan förfalla och 2 Stånd stannat emot 2, så bör den förfalla. Jag anser detta vara för ordningen och säkerheten vid ärendenas pröfning nyttigt och bra, för att emancipera sig så mycket som möjligt från voteringar i förstärkta Utsk., der ofta uttryck af majoriteten uppkomma, som äro rakt stridande emot RiksSUns majoritet.
Vidare fruktar man för en allt för öfverdrifven vexling af silfver, då Banken öppnas till vexling. Jag delar ej denna fruktan; vår handel och våra näringar förbjuda detta. Här Den 7 Maj. 335 är ju dessulorn ingen hrist på guld oell silfver; huru skulle väl sådant trifvas inora vära Jandaniären, om ställningen vore så nedslående, som nian, för att hindra mynlbestämningen, har velat låta påskina. Jag yrkar sålunda, att vexlingen må taga sin början d. i Juli efter 128 sk., såsom öfverensstämmande med helgden af redan antagna stadgar uti ifrågavar. ämne, och dessutom öfverensstämmande med jordbrukarens och alla andra näringars trefnad och Förkofran. Hr von Qvanten tilläde muntligen: Jag skulle skatta mig lycklig, om jag genom detta anförande kunnat öfvertyga Hrr jordbrukare, att de vinna på ett stadgadt mynt; ty om vi hade ett mynt, som gälde 96 sk. i stället för 128 sk., skulle vårt rörelsecapital gälla i5 millioner i stället för 11J millioner i silfver, hvartill vårt rörelsecapital nu uppgår. Vi hafva nu fått 6Jmillioner silfver i Banken, men också fått myntvärdet lill 1 ii million, och det är vigtigt att ej för mycket nedsätta värdet af det mynt, hvaraf alla näringar skola hafva sin utkomst. Frih. Rantzou, Joli. Albert, uppläste följande: Jag finner Utsk. hafva så fullständigt utredt frågan om silfverfondens tillräcklighet för att öppna Banken till vexling d. i:ste nästk. Juli efter den af Konung och Ständer beslutade lag, att jag icke dervid anser mig hafva något att tillägga.
Majrts Orden, K. af K. N. O. m. m., Herr Friherre David von Schulzenheim. JustitieRådet, K. af K. N. O., Juris utriusque Doktorn, Herr Sven Themptander. JustitieRådet och K. af K. N. O., Herr Nils Wilhelm Stråle. JustitieRådet och K. af K. N. O., Herr Carl Eric Isberg. JustitieRådet och R. af K. N. O., Herr Georg Nordenstolpe. Högste Befälhafvaren för den vid liufvudstaden förlagda Station af Kongl. Majrts Flotta, Yice Amiralen, K. m. St. K. af K. S. O., Herr Carl Fredrik Coyet. Högste Befälhafvaren öfver de i liufvudstaden tjenstgörande Trupper, GeneralFöjtnanten, ÖfverKonnnendanten för Stockholms Garnison, Förste Adjutanten hos II. M. Konungen, SekundChefen för Konungens Andra LifGarde, tillförordnade Ordföranden i Kongl. Majrts KrigsHofRätt, K. m. St. K. af K. S. O. m. m., Herr Carl Fredrik Lorichs, xvii Herr HofRättsRådet och R. af K. N. O. Pehr Adoef Sköldberg. Herr Kammar Rå det och R. af K. N. O. Lars Olof Fägersten. Herr KommersRådet, IlofMarskalken och R. af K. N. O. o. W. O. John Adolf Leyonmark. Herr KrigsRådet och R. af K. N. O. Anders Harald Branting. Herr StatsKommissarien och R. af K. N. O. Carl Eric af Tuneld. Herr BergsRådet och R. af K. N. O. David Wolrath Tribler. Uti sju serskilda den 11 i denna månad till Herr Presidenten och Ordföranden ingifna ansökningar, hade Rikets Ständers Justitieombudsman, HofRättsRådet och R. af K. N. O., Herr Carl Ludvig Landin förmält, att R.
Ofver-lntendents-embetet har velat tillstyrka inrättandet af en mängd sinekursplatser; så skulle en särskild person anställas för att hafva öfverinseende öfver nationalmusei koppartak, en annan för att göra rent fönster, en tredje för golfvets bonande etc. etc., alldeles sorn i China, der det påstås att hvar och en skall hafva sin lilla syssla. Jag anhåller om bifall till Utsk:ts hemställan. Hr Huss: Till bemötande af Frih. KJinckowströms an märkningar, får jag upplysa att han uti dem begått tre misstag: först, att vetenskaps-akademien skulle vara skyldig att tillhandagå med upplysningar i ifrågav:de afseende. Något sådant åliggande har akademien alldeles icke. Vidare, då han påstått, att det vöre fråga om att inrätta en sinekursplats. För det arbete, som skulle åligga ifrågav-.de person, erfordras nemi. ytterst noggranna och omfattande uträkningar, som ganska träget komma att sysselsätta den person, som skulle erhålla uppdraget, särdeles som hans biträde med all säkerhet komme att erfordras ganska ofta, ej allenast vid statens byggnader, utan vid byggnader, som uppföras på kommunens bekostnad, och öfver hvilkas planer Ofver-lntendentsembetet är pligtigt att afgifva utlåtande. Slutligen har Frih. Klinckowström misstagit sig, då han anser att det icke skulle öfverensstämma med klok statshushållning att bevilja detta anslag; jag kan nemi, upplysa, att till den person, som uppgjort konstruktionsplan till och öfvervakat utförandet af en ventilations-apparat uti ett sjukhus här i Stockholm, har såsom arvode utbetalts 1000 rdr, eller ett lika stort belopp, som det hvarom nu är fråga såsom arfvode för år, samt att sålunda detta anslags beviljande snarare skulle komma att medföra en besparing för Staten än en ökad onödig utgift. Jag anhåller fortfarande om propos. på bifall till K. M:ts förslag. 210 Den 10 Mars f. m. Frill. Klinckowström: