Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Genom hvad Utskottet nu, rörande skjutsens besörjande af entrepreneurer, fö» reslagit, lemnäs Hållskjutsskyldige ett till» fälle, att från detta onus blifva entledigade, hvarförutan Utskottet föreslår ej allenast, att på de ställen, der de närmast Gästgifverierne belägne hemman, hvilka vanligen utgöra reserve skjutslaget, skulle magta utgöra skjutsen, utan för känbart lidande. Kongl. Maj:ts Befallningshafvande kunde ega, att, derest allmän entreprenade efter ofvanberörde grunder icke skulle kunna åstadkommas, då emellan nämnde skjutslag och Hållskjutslaget bemedla en sådan öfverenskommelse, att det förra öfvertager jemväl det sednares skjutsnings-skyldighet emot viss betingad ersättning, så vida ej sjelfva skjutslegan skulle anses göra tillfyllest, utan ock, att det förbud, som 12 §• af 1734 års Gästgifvare-Ordning innehåller Besv. och Ekon. Utsk. Betänkanden. 793 för Gästgifvare, att åtaga sig skjutsen för någon annan, och hvilket troligen haft för ändamål, att betaga honom tillfälle, att med den öfvertagne skjutsningen betunga andre skjutskyldige, lämpligen kunde sålunda förändras, att slike öfverenskommelser emellan en och annan skjutsskyldig och Gästgifvare vöre tillåtne, då de med öfrige skjutslagets dertill Jemnade begifvande ingingos, rättigheten för hela Hållskiutslaget, att med Gästgifvare eller annan entrepreneur öfverenskomma, om Hållskjutsens utgörande, i de fall, då reservelaget icke vill ingå i entreprenade, eller någon entrepreneur öfvertaga dess skjutningsskyldighet, synes böra vara Hållskjuts-laget, oberoende af reserve-skjuts-Jaget, obetagen, enär controll å fullgörandet af ett sådant åtagande af hela Hållskjutsen icke bör kunna saknas i Dagboks-anteckningarne, samt de resandes och reservelagets egen tillsyn.
Om den år 1734 kunde försvaras af den då rådande sed, att husbondeväldet var oinskränkt, så synes detta försvar ej kunna längre gälla, då denna sed blifvit förändrad, då personlighetens rätt och värde blifvit allt mera erkänd och då husbondens och tjenarens förhållande till hvarandra mera bestämdt antagit karakteren af lego-aftal, som ock blifvit ordnadi i gällande Lego-stadga. 1 den tjenande klassens namn protesterar jag högt mot den insinuationen att den ordentlighet, arbetsamhet och pålitlighet, vi finna hos våra tjenare, har sin grund uti fruktan för husaga. En sådan beskyllning är både hård och orättvis. Det är ett lii turn att hos allmogen husaga aldrig utdelas, och till heder för våra bildade klasser nitare man erkänna att den hos dem sällan kommer i fråga. Tror man då att den tjenande klassen skulle förfalla till håglöshet, oordentlighet och opålitlighet, om ur lagen borttages ett hot, som ej tillämpas? Man känner illa — ja man misskänner sina tjenare om man hyser en sådan tro. Jag tror det ej och har goda grunder för denna tro. Om det nu är ett faktum att hos allmogen husaga aldrig utdelas, alt inom de mera bildade samhällsklasserna den sällan kommer i fråga, men att vi detta oaktadt ega pålitliga och dugliga tjenare och ej med godt samvete kunna påstå att de - Santmans. Lagsamt Allm. Bes aursoch Ekon.-U tskottets Bet. N:o 42. 9 ras pålitlighet endast har sin grund i fruktan lor aga—så synes mig häraf otvunget följa, att denna husbondens för tjenaren så förnedrande och till intet godt tjenande rättighet må kunna saklöst upphäfvas. Men, säger man, det är ej sä mycket öfver bruket, som ej mera öfver missbruket af husagan, man klagar, och för det sednare finnes redan värn i lagen. Hvilket är då della värn. Jo, det består deruti, att husbonden ej får slå tje naren lam eller lytt. Ilar den, som nedskref detta skäl, tänkt uppå hvilken oerhörd grad af misshandling en tjenare kan underkastas, innan han blir larn eller lytt?
Timmermännen böra i fält icke stå i ledet, vara försedde med yxor och bära gevär endast till sjelf försvar och tillfällig strid. 3, En sjukvårdssoldat tjenstgör hos hvarje af bataljonens 3:ne läkare. X Bil. Y. Förslag öfver befäl och manskap, så stridande, som icke stridande, vid en bataljon på krigsfot af 800 man. Tross Underoffice rare. Manskap. Manskap. Läkare. Officerare. — 726 788 824 852 Kompanierna Förbi nderiafdel ningen Keservförbinderiafdelningen. Blott en bataljonsläkare på stat finnes för hvarje fält bataljon. 2. Befälsuppassare beräknas sålunda: 1 för hvarje officer eller vederlike, och 1 för underbefälet vid hvarje kompani, samt för hvarje beriden officer med flere än 2 hästar, dessutom 1 hästskötare för 2 handhästar. Trossfordon, hästar och kuskar för en bataljon beräknas sålunda: Staben Kompanierna . Trossen i allmänhet . 1 packvagn 2 hästar. Tabell, utvisande tillgången på beväringssoldater inom särskilda län eller landskap, för de inom samma områden förlagde stambataljoner, samt öfverskott eller brist vid armécus sättande på fältfot med 50 bataljoner å 800 man. g CD PJ B' B 5 pr CJt pr Afdrag, 10 procent, för vakanser och rekryter bland stammen, afgång Äterståi till Styrka å För 800 mans j bataljoner. > s p" P •-** CO prhp E hi p"' p CO CO cr CD < CO CO CD ►1 a~ CD oo p~ B bland beväringssoldaterne, sjuke, m. m. 5). krigstjenst. bataljon. Öfverskott. B' cg co O P CD ^5 p: •-i B' Cg co O p CD fi to tn O, & Sro E, Ä P B B P Bevärings-soldater. j Stam-soldater. Summa. Bevärings-soldater.
Ridderskapet och Adeln ingifven och derifrån till Utskottet remitterad motion, har Herr v. Troil, E., på anförde skäl, hemställt, huruvida icke bättre qvarter och beqvämligare åkdon borde finnas tillgänglige för resande och, såsom ett hufvudsakligt vilkor för den förstnämnda förbättringen, uppgifvit, att hvad han kallar ambulatoriska gästgifverier måtte sammandragas, samt för den sednare föreslagit, att hvarje Landshöfdingeembete borde få fastställa en efter ortens beskaffenhet afpassad modell för åkdon, hvilka inom Länet skulle tillhandahållas åt resande mot en afgift af Tolf skillingar för enbetsvagn och Aderton skillingar allt Riksgälds för en parvagn per mil. Den gemensamma beskaffenheten hos dessa åkdon skulle vara att, antingen till korg eller säte, hvila på fjädrar af jern eller träd, hafva stoppad sitts, vara försedda med fotsack och flyglar samt så inrättade, att medföljande person ej sitter bredvid den resande, hvarigenom denne, då vägarne aro djupa, löper fara att blifva nedsmutsad; men att, för öfrigt, dessa åkdon ej behöfdes kostbarare, än att de kunde förfärdigas af handtverkare på landet. Utskottet liar tagit denna motion i öfvervägande och väl funnit önskvärdt att bättre åkdon vöre tillgänglige för de resande, men ansett denna fråga vara väckt för tidigt, enär man ännu ej vunnit erfarenhet af de följder, som, äfven i detta afseende, kunna uppstå genom Kongl. Maj:ts Nådiga Circulair af den 2 Augusti innevarande år, angående tillvägabringande af entreprenader för skjutshåliningen; men, emedan motionärens framställning om de så kallade ambulatoriska gästgifveriernes afskaftände har synts Utskottet väl grundad, och en förbättring i det afseendet är oberoende af hvad Kongl. Maj:t i Dess förrbemälda Nådiga Circulair befallt, anser sig Utskottet böra vördsamt tillstyrka Rikets Högloft. Ständer att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla: Bih. till R. St. Besv. och Ekon.
Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, om icke i anledning af hvad Riddarhus-Secreteraren yttrat, Ridderskapet och Adeln behagade tillåta att frågan om Löne förhöjning för denne Tjensteman hnge förfalla; hvilket bifölls, Grefve Anckarsvärd, Alichael; För min del anser jag det vara sällsynt att en Tjensteman, som med skäl kunde vänta sig en tillökning i sin Lön, afsäger sig en sådan förmom, och får således hemställa om icke Ridderskapet och Adeln öfver ett så berömligt förhållande skulle vilja förklara sitt serskildta utmärkta välbehag; hvarå jag anhåller att Herr Grefven och LsndtMarskalken täcktes göra Proposition, Herr Grefven och Landt Marskalken yttrade} att då Ridderskapet och Adeln, genom Dess Jemtiada bifall till Herr Grcfvens och LandtMarskalkens, i anledning af Riddarhus-Seqrcterarer. s hemställan gjorde Proposition, att frå* gan om Löne-förhöjning finge förfalla, redan behagat öfver berörde hemställan tillkännagifva sitt välbehag ; ansåg Herr Grefven och Landt* Marskalken det någon vidare Proposition i detta afseende icke torde behöfvasj hvaruti Ridderskapet ogh Adelö äfven hördes instämma, Den 4. April. Friherre Sparre, Sixten, hade inlemnat cti Memorial , hvilket upplästes, så lydande: Sedan all fråga upphört om Löne-fö höjning för Riddarhus-Secreteraren ; vå, då Högloll. Riddarhus-Utskottets Betänkande, angående Löne-förhöjning för de öfrige Riddarhusets Tjenstemän hos Högloflige Ridderskapet och Adeln kommer under ventilation, torde jia vördsamt få äran framställa:
Af Herr Munck af Rosenschöld. Th.: ”Lika med Utskottets pluralitet (inner jag en sådan , förändring i Uidderskapet och Adelns representations-sätt böra ega rum, att Ridderskapet och Adela representeras af valda ombud, men anser deremot det böra till Ridderskapet och Adeln öiverlemnas att sjelf besluta om de närmare bestämmelserna härom. Jag bar derföre trott annan förändring i Riksdags-Ordningens 12 § icke böra af Utskottet föreslås, än att deri skulle stadgas, alt Ridderskapet och Adeln representeras genom ombud, valde på sätt Riddarhus-Ordningen föreskrifver.’’ Häruti förenade sig Herr Leijonmarck, E. G. Af Herr Biskop Rutsch, som förklarat sig instämma uti Herr Munch af Rosenschölds förslag till ändring af 12 § Riksdags-Ordningen. Af Herr Professoren Selander, som förklarat, det han ansåge de föreslagna grundlags-förändringarne obehöfliga, emedan nuvarande 12 § i Riksdags-Ordningen icke lade hinder i vägen för införandet af den nu ifrågasatta ändringen i Ridderskapet och Adelns representations-sätt, hvilket kunde ske genom en blott på Ridderskapet och Adeln samt Konungen beroende förändring af Riddarhus-Ordningen. Af Riksdags-fullmäktigen Pehr Sahlström från Stockholms län: 'Emot detta betänkande har jag anmält min reservation, och anser mig skyldig alt för motive,ne He till redogöra. Ridderskapet och Adelns företrädes-rättigheter och dess sjelfskrifvenhet till representant-kallet må under förflutna tider hafva varit så rättmätiga och nyttiga som helst, de stå dock numera icke i del förhållande till vår tids tänkesätt och utbildade begrepp om hvarje medborgares likhet inför lagen, att desamma kunna på denna väg rättfärdigas, hvadan jag vågar tro, att det skulle lända Ridderskapet och Adeln lill mycket större och sannare fördel, om dessa rättigheter till fäderneslandets bästa uppoffrades. Jag tillåter mig i detta afseende åberopa Ridderskapet och Adelns patriotiska stämning vid 1840—1841 årens Riksdag, ehuru den åtgärd, som då beslöts, icke medförde något resultat.
Utom det att analogier, som stå i rak strid med Lagens bud, äro ganska betänkliga, synes mig den ifrågavarande analogien så mycket origtigare, som ingenstädes i Lagen förekommer någon tidsbestämmelse af 21 år i afseende på qvinna, och Lagstiftaren, genom att vid 15 år tilldela henne de rättigheter, som först vid 21 år tillkomma yngling, tydligen utmärkt, att hon förr än han anses hinna .till mognad. Af våra äldre Lagar inhemtas, att yngling vid femton är fordom varit myndig och således då egt full rätt att öfver gods sitt råda. Så finnes äfven förordnadt i 1686 års Testaments-Stadga. Det är först genom Kongl. Förklaringen den 3o October 1-721, -eller för något mera än ett sekel tillbaka, som ynglings laga ålder bestämdes till 21 år. Härvid torde man dock kunna uppkasta den fråga, om förändringen i tiden för uppnående af myndig ålder äfven inverkat på testamentsrätten, så att denna först dermed Bihang till R. St. Af dea omständighet, att omyndig person icke sjelf får förestå sin egendom, har man stundom velat draga den slutsats, att han eller lion också skulle vara förhindrad derom förordna genom testamente; men rigtigheten af denna slutsats torde dock vara tvifvel underkastad. Den som, utan eftertanka, förvaltar sin egendom, inlåter sig i okloka aftal eller gör gåfvor öfverstigande sina tillgångar, urståndsättes derigenom ej blott att uppfylla sina förbindelser till andre personer, utan äfven att tillbörligen ombesörja sina egna behof. Sådana följder kunna icke, i anledning af testamente, uppstå för testator, enär detsamma först efter hans död går i fullbordan och således i intet fall kan ega något inflytande på hans vilkor och omständigheter. Man kan lältligen af öfverilning inledas i ofördelaktiga aftal och förmås till gåfvor, hvilka sedermera ej kunna rubbas eller återkallas. Så är deremot icke förhållandet med testamente, hvilket när som helst kan upphäfvas eller förändras.
Med afseende på hvad en värd talare anfört derom, att Gottland vid denna riksdag vunnit en stor fördel genom det anslag, som blifvit beviljadt för Wisby hamn, så får jag dervid göra den amnärknm, att detta är första gången, som något anslag af allmänna medel till Gottlands fördel blifvit beviljadt; att Gottland under loppet af i5o år har låtit sin skatt gå in till Sveriges statscassa, utan att deraf snart sagdt någonting på Gottland qvarstannat ; att detta likväl kunde bära sig under den tid, då kalkhandeln var fördelaktig, derigenom att Preussen ej hade lagt stor lull derpå och inrättat egna kalkugnar, hvarigenom nu all införsel af nämnda vara till delta land upphört för Gottland. Gottland utgör likväl ännu sin skatt till samma belopp till Sverige, under del att deras omständigheter i afseende på utskeppningen äro måhgfalldigt sämre än fordom, då äfven timmervarorna stodo i högre pris och hade stone afsättning. Hvad nu specielt beträffar denna fråga, så ser jag icke hvarför, då ett förelag är sådant, att det öfverstigér deras förmåga, som skulle bekosta det, ett anslag ej för ett sådant undantagstillfälle skulle kunna beviljas. Jag tror det vara allt skäl deruti, när man betraktar, att på Gottland nästan icke finnes annat än presterskapet, som bar boställen, och bönder, som hafva sina hemman delade i mångfalldiga små delar. Hvar och en, som vet huru det är när jorden är sönderdelad i små delar, känner äfven huru omöjligt det arali för dylika företag anskaffa stora summor. När jag 1111 i detta afseende ej anhållit 0111 något annat, än hvad som R. o. Ad:s så väl som PresteSUs förra beslut, liviIket jag uppläst, innehåller, och hvad sorn gäller för hela den öfriga delen af Riket, så kan det icke annat än förekomma mig vaia ganska billigt alt göra Gottland denna slags rättvisa.
Vid ättikeberedning eller annan fabrikation får bränvinstillverkningsredskap icke begagnas af den, som ej till bränvinstillverkning berättigad är, eller under andra vilkor, än som för bränvinstillverkning gällande äro. Art. Om bränvins distillering och rening. § 13. Vill någon under den tid, då han till bränvinstillverkning är berättigad, med den för nämnda tillverkning uppgifna redskap distillera bränvin, må det, sedan bränvinstillverkningen för termin blifvit afslutad, ske, utan särskild afgift, dock under tillsyn af Kontrollör och endast under fyra dygn af terminen. Begagnandet af denna distilleringsrätt berättigar icke till återfående af eller nedsättning i den för bränvinstillverkningen förskottsvis erlagda elier bestämda afgift. § 14. Bränvinsdistillering må dessutom såsom särskild näring, under alla tider af året kunna i stad utöfvas med redskap af hvilken storlek och beskaffenhet som helst. Ansökan om sådan distilleringsrätt göres hos Magistraten, som, då tillstånd dertill meddelas, skall hos Kongl. Majrts Befallningshafvande derom genast göra anmälan. § 15. Den, som sålunda vunuit rättighet till distillering, skall, minst fjorton dagar före hvarje gång han distillering företager, sådant hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande skriftligen anmäla och uppgifva den tid, hvarunder, och det ställe, hvarest han vill distilleringen utöfva, äfvensom distillerings-redskapens beskaffenhet. Ofver sådan anmälan meddele Konal. Maj:ts Befallningshafvande bevis, innehållande underrättelse om beloppet af den särskilda afgift, som, enligt § 27, skall af distillerings-idkare förskottsvis erläggas. § 16. Distillering af bränvin vare ej medgifven från klockan 10 om aftonen näst före söneller helgedag, till klockau 10 om aftonen å sådan dag. § 17. Kongl. Myntoch Kontrollverken, Vetenskaps-akademien, Akademierne i Upsala och Lund, Artilleriläroverket å Marieberg, Carolinska, Farmaceutiska och Teknologiska Sammans.
Myntet blifvit debiteradt med 13,178: 43. c. tillsammans Banko R:dr 15,589: 18. — har nämnde Verk uti Kopparskiljemynt af nyaste prägeln lill Banken lefvererat: Sednare halfåret 1845 8,900: Förra halfåret 1847 3,400: 12 300' så alt Kongl. Mynt-Verkets skuld till Banken på ifrågavarande räkning, den 30 Juni detta år, uppgick till 3,289: 18. I fråga 23 1 Jräga om Bankens Sedlar och några dermed gemenskap egande föreskrifter. §• 31. De till Banken inkom ne förslitne samt derifrån ulgifna nya sedlar från den 30 Juni 1845 till den 1 sisllidue Juli hafva utgjort: d:o d:o d:o d:o d:o d:o af nya slaget d:o d:o med dubbla blad 2 d:o d:o d:o d:o 3 d:o d:o med enkla blad 2 d:o d:o d:o d:o d:o . d:o d:o d:o 32 sk. 16 d:o d:o 12 d:o d:o 8 d:o d:o 14 d:o d:o kopparmynt 10 d:o d:o d:o Till Sedel-Kontoret iukomne förslitne sedlar. Transpovtsedlav utelöpande till ett belopp af R:dr 268,214: 34. 3. från samma dag till och med den 30 Juni detta år äro inlöste 120,731: 8. 9. hvarefter sistnämnde dag ännu funnos balancerade: Å Räkningen öfver de äldre åren till och med 1802 8,283: 35. i. - Tillsammans Banko R:dr 336,300: Angående efterapning eller förfalskning af Bankens sedlar samt utprångling af dylika falska sedlar, äro, under den nu ifrågavarande tiden, anhängiggjorde 23 mål, uti hvilka 37 personer blifvit under tilltal stälde. §. 32.
Joachima tog åter sin tillflykt till »vår åldrige vän», ty om än alla kunde sofva, så kunde hon det ej. – Hvad det skall blifva af allt deta förstår jag ej ... Älskar jag det här exemplaret bland skapelsens mästerstycken som en enfaldig eller en klok qvinna ... helt och hållet som en enfaldig ... en klok skulle icke låta kärleken leka blindbock med allt sundt vett. Han har lika många fel som jag sjelf, kanske fler, icke mindre ... i ett par mötas vi tyvärr. Jag blir olycklig, jag kommer också att göra honom olycklig, och ändå förmår jag ej rycka bort ringen och göra mig fri ... Ah, jag skall ha ett råd af månen – spådom i kort och kaffe föraktar jag, men en mystisk vink, som ej gifves af menniskor, kan man åtminstone begrunda. Hon sprang till bordet, ryckte en så kallad »prestkrage» ur blomsterglaset, och återgående till fönstret, började hon afrycka ett och ett blad, under det hon halfhögt talade: »Jag skall bryta ... jag bryter icke»... tills hon slutligen kom till det sista profeterande bladet, då det hette: »jag skall bryta!» Med det afbladade blomsterhuset i hand stod hon helt mörk qvar. – Jag skall bryta ... Jaså, gamle måne, så lydde ditt råd. Nå ja, jag tillstår gerna att du kunde ha gifvit mig ett sämre, men Joachima har afsmak för alla andra råd än sina egna. Alltså: jag bryter icke ... Godnatt ... tack för godt sällskap! Vid ljusa dagen. Mamsell Joachima satt vid fönstret och sydde. Hon var i full mening herrskarinna i sin fars hus. Han, enkling och förmögen, skötte förnämligast sina affärer, hon hushållet och sina ingifvelser. Joachima var en lång smärt qvinna af oklanderlig växt, men med ett utseende, som kanske endast efter ett tiotal af år skulle visa blotta ruinerna efter den blomstring, som nu fanns.
Endast i förbigående må det tillåtas mig yttra den önskan, att vi snart mitte upp. lefva den dag, djL, med upphäfvande af Jordehoks-rentan-, och undvikande af ali dpn vidlyftighet Qph oreda, sorn uppkommer genom olikheten af de för särskilda Bandsorter nu gällande särskilda så kallade Undervisningar, alla offente-, liga Utskylder må kunna debiteras peli uppbäras, endast tinder de tyänne enkla hufvud titlarna af Ordinarie eller Permanent, samt Extra Ordinarie, elier "Temporär Bevillning, och derigenom alla de svårigheter undan rödjas, sorn åtfölja ett in-, trassladt och oredigt lJppböi'ds-Y?rk.. Jag kommer nu till frågan om de anstalter sorn böra vidtagas till reglerande af vårt Pen* Xvinge-Verk, och öfvergår i och med detsamma, till den dermed i oskiljaktig gemenskap stående Om de Pruvisionella medlen att upprätthålla Jordbrukaren och de inhemska Närings-kla.sserna, under den lid sorn förbigår innan allmänna förlägenheten genom verkningarna af de ständiga hinner häfvas. Deii a o Juni'. 925 Provuionella Öfver intet amne torde meningar Botemedel. * .. ne v.ara sa delade som ofver detta# Under det å ena sidan ropas ofver Penningebrist och hämmade Låne-tillgångar, ropar man å den ajidra sidan öfver Penninge-Stockens storlek och öfver Sedel-myntets fail. Att uppgifva ett förslag, sorn skulle tillfredsställa aljas önskningar, är desto mindre möjeligt, sorti desse äro sins emellan stridiga.
Preste-Ståndet den 2 Borgare-Ståndet den 4 Bonde-Slåndet den 8 Piikets Ständers underdåniga Skrifvelse i fråga om förändrad aflöning för Tullverkets tjenstemän och betjening samt upp hörande af de i detta afseende stadgade sporteloch eocpeditions-afgifter. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Bil.i .Btvilln,- s. Allm.Besv.o.Ot c.-Utsk.Bet.N:o 31. il Reservationer: af Herr Grefve von Fersen, Hi ’’Emot t ill åt el sen för den af Höglofl. Utskotten föreslagna Forvagns inrättningen att begagna Gästgifveriskjuts reserverar jag mig, emedan detta tillstånd, enligt min öfvertygelse, endast befordrar Inrättningen medelst de skjutsningsskyldiges ökade betungande. I fall en Forvagns-inrättning af Rikets Höglofl. Ständer pröfvas vara af behof och nytta för .Landet, synes mig Staten hellre genom ett Prasmium eller en Graiification af en del af förlagskostnaden böra underlätta företaget, dock med det vilkor: att detta Premium eller denna Gratification endast tillföll den Forvagns-Entrepreneuren, som å de af Höglofl* Utskotten föreslagna vägar inrättat och en längre tid, t. ex, 3:ne år, fortsatt med en, på privata accorder för fortskaffnini gen bygd, sådan Inrättning,’’ Herr af Billbergh, J. P: ”Sveriges hårda climat, som hufvudsakligast utmärkes af våra korta och kalla dagar halfva året, Landets backiga vägar samt väglagets omby tl ighet, att fordra ömsom Hjul och ömsom Kälkar under Åkdonet, äro svåra hinder för inrättan» det af en långväga Forvagn 1 vårt land. — Medger jag likväl, å ena sidan, att dessa hinder icke äro oöfvervinnelige, så tror jag dock, å den andra, att de böra noga afses. — Ge - 12 Bil. t^Bevilln.v. Allm.Besvtö.Oec. Utsi. Bet.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om meningen vore alt i inbjudningen skulle intagas de af Frih. Cederström anförde skäl, hvilket borde bestämmas, enär åtskilliga skäl här blifvit andragne. Hr von Hartmansdorff: Det skäl jag nyss anfört är det, alt de begge uppgifne Ståndens beslut, sådant det nu är affattadt, vore stridande mot en K., författning, hvaremot R. o. Ad:s beslut vore öfverensstämmande med samma författning. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bifölle, att i inbjudningen lill Presteoch BorgareStm infördes, att den gjordes på de af Hr von Hartmansdorff nu anförde skäl. Ropades ja. Uppå härefter framställd propos. beslöts, att pröfningen af voter.propos:rne N:ris 153 och 154 skulle uppskjutas, intilldess svar å den nu beslutade inbjudningen ankommit. 118:de punkten, ang:de iS § af tulltaxe-underrättelserne. R. o. Ad. lät vid Utsk:s yttrande i denna puukt bero. 119:de punkten, ang:de BorgareSt:s beslut om borttagande af de i nuvarande tulltaxa stadgade införsels förbud. Utsk:s i denna punkt afgifna yttrande bifölls. 120.de punkten, innehållande anmälan, att i allt hvad i mern. N:o 3o icke är vordet vidrördl, Utsk:s framställningar i betänk. N:o 12 och utlåt. N. o 26 blifvit af alla 4 RiksSt-.n gillade. Lades till handlingarne. Hr von Hartmansdorff: Sedan detta betänk, nu är till ändabragt, anser jag mig böra betyga min fägnad deröfver, att sakernes egen inneboende kraft, eller hvad Fransmännen kalla la force des choses, varit starkare än åtskilligt annat. Då denna Den 2 April e. m. 47 fråga första gången på detta rum behandlades, d. 11 sisth Jan., hade jag den olyckan, icke blott att Gr.