Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Föredrogos och remitterades till StatsUtsk:t nedannämnde RevisionsBerättelser, hvilka blifvit från Biksg.Kont. till Eiddarh Kansliet aflemnade, för att i grundlagsenlig ordning behandlas, nemi.: l:o. E. Stms år 1857 församlade Revisorers Berättelse om den af dem verkställde granskning af StatsVerkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under åren 1854 och 1855, jemte de i ani. deraf infordrade och till K. M. afgifne underd. Utlåtm; 2:o. Samme Revisorers Berättelse ang:de förrättad granskning af de under KommerseColl. ställde fonder och medel, jemte nämnde Collegii deröfver afgifne underd. Utlåt.; 3:o. Samme Revisorers Berättelse om granskningen afRiksg.- Kont:s tillstånd och förvaltning; 4:o. R. Stms år 1858 församlade Revisorers Berättelse om af dem verkställd granskning af StatsVerkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1856, jemte de af samma Berättelse föranledda underd. Utlåtm; 5:o Samme Revisorers Berättelse om förrättad granskning af de under KommerseColl. ställde fonder och medel, jemte bemäldte Collegii deröfver afgifne underd. Utlåt.; samt 6:o Samme Revisorers Berättelse om granskningen afRiksg.- Kont:s tillstånd och förvaltning. Slutligen anmodade H.
Uti stadgan angående folkundervisningen i riket funnes den föreskrift meddelad, att såväl i hufvudstaden som i hvarje stifts-stad borde af Domkapitlet tillfälle beredas dem, som ville egna sig åt folkskolelärare-kallet, att i ett dervarande seminarium erhålla undervisning och öfning i de till delta kall hörande ämnen, och så länge ännu lärarebefattningar vid folkskolorna icke kunna anförtros åt qvinnor, hade det ock medelst detta stadgande varit sörjdt derför, att en hvar, som till dylik befattning velat vinna befordran, kunnat inom det stift, hvartill han genom födseln hörde, genomgå den erforderliga lärokursen, men sedan Kongl. Majit, för att åt qvinnors användande vid folkundervisningen gifva en större utsträckning, genom särskilda kungörelser den 21 Oktober 1859 förordnat, dels alt hvad förlattningarne innehölle i afseende på lärare vid folkskolorna skulle, med ett enda tillika stadgadt undantag, ega tillämpning äfven på qvinnor, hvilkas skicklighet vid något seminarium blifvit vederbörligen prölvad och godkänd, dels ock att vid seminarierna i Skara, Strengnäs och Calmar endast qvinliga elever finge emottagas, hade det blifvit en följd, att från de stift, hvilka bära namn af dessa tre städer, skollärare-elever af mankön måst annorstädes söka undervisning och öfning i hvad till deras blifvande kall hörde. Den anordning, som genom stadgan angående folkundervisningen blifvit i ofvanberörda hänseende införd, vore således redan bruten och då församlingarne icke vore vid deras val af skollärare inskränkte till dem, som blifvit födde inom stiftet, låge icke heller någon nödvändighet till grund för stadgandet derom att ett seminarium ovilkorligen skulle finnas i hvarje stifts-stad, fastän dessa släder visserligen vore dertill företrädesvis lämpliga, såväl med hänseende till den närmare tillsyn Stiftsstyrelsen i sådant fall kunde egna åt dessa läroanstalter, som äfven af det skäl, alt derstädes handledning utan svårighet kunde beredas i de ämnen, som icke utgjorde föremål för hufvudlärarnes egen undervisning.
Om det för närvarande finnes nödigt att bibehålla runstycks-räkningen i Banquens oell Kronans räkenskaper, hvilket jag icke tror, utan anser rutistyr.ks beräkningen helt och haller kunna äfven från all bokföring afskaifas; så ar jag likväl af erfarenheten fullkomligen öfvertygad, att de kunna undvaras såsom löpande mynt, emedan de, sorn nu finnas, icke lara begagnas i allmänhet, och med visshet vet jag, att de i flere landsorter aldrig användas i liqvider. Då de nya Runstycken , sorn nu äro föreslagne att myntas, blifva ännu mindre än de , sorn nu finnas, så kan man säga, att ett runstycke är nästan af intet värde, då ingen vara finnes, sorn derföre kan köpas och således icke eller något af det, sorn den torftige till lifsuppehälle behöfvér. I fö jd häraf, och da jag icke annat kan finna, än en fjerdedels skilling är så ringa mynt, som erfordras, och vida mindre, än som fins i andra län >er, nemi, T\ sk. ster!. Ut supra. In fidem ProtocoIIi, G. Htlsingius. N:o 5?^ Ankom den 8 S?jt. I“2J Bettini ande till Rikets Högloft. Ständer, öfver erhållen Remiss af Högloft. Stats-Utskottets Ullätande N.-o 3 1 6, angående anslag till kostn nöderne Jör Myntverkets iständsdttande. Sedan, i anledning af de till mynt-verkets öfverseende tillförordnade Gommitterades underdåniga anhållan, att få uppbära en summa af 36,500 R:dr och dessutom disponera årliga besparingen å myntanslaget, för att bestrida kostnaderne till de för Kongl Myntet erforderliga machinerler och förbättringar, Kongl.
Jo, att den som ålägges bevillning efter den högre procenlberäkningen, söker på allt sätt att oriktigt upgifva sina inkomster, hvaremot, om proc:n är låg och lika för alla, hvarje skattskyldig samvetsgrann! upgifver sina inkomster. Man bör väl också hafva det förtroende till menniskors rättskänsla i allmänhet, att då den ene ser att den andre riktigt upgifvit sina inkomster, han äfven också ärligt upgifver sina. Bevillningen efter taxeringsvärdet å jorden utgör icke mer än jf af hvad den borde vara, och då är det väl ju gifvet att den, som idkar handel och rörelse, anser sig icke vara skyldig att ordentligt upgifva sina inkomster, hvilket likväl skulle blifva händelsen, om proc:n är lika för alla. Jag anser Frih. Sprengtportens förslag fullkomligt riktigt och anhåller om bifall till detsamma. Hr Printzensköld: Efter jemförelse emellan Frih. Sprengtportens och Frih. Sköldebrands förslag, anser jag den sednares ega företräde, men emot dess antagande förekomma likväl åtskilliga betänkligheter. Det Högloft. Ståndet torde erinra sig, att vid en föreg:de riksdag föreslogs den förändring i grundlagen, att K. M. skulle vid hvarje riksdag föreslå beloppet af den bevillning, som under statsregleringsperioden borde utgå, äfvensom sättet för dess utgörande. Detta förslag vann icke R. St:s bifall, hufvudsakligen på den grund, att man icke fann lämpligt, att K. M. skulle i en fråga, som denna, hvilken rörer Svenska folkets beskattning, taga initiativet; och likväl skulle detta nu blifna förhållandet, hvarigenom, i händelse R. St:r biföl le de af K. M. framlagda grunder, ett missnöje möjligen kunde riktas mot Regeringen öfver beskattningssättet, hvilket missnöje, enligt min åsigt, ingalunda bör falla på Regeringen, ulan på R. St:r, såsom den enda beskattande myndigheten. Mig synes således lämpligare, att antaga Utslcs förslag till underd. skrifvelse, enligt hvilket R. St:r skola begära, att K. M. endast ville låta anställa undersökning om stadsfastigheters värde och om städernes samt landets skattebidrag.
Minimi-beloppel af tecknadt capital torde, utur enahanda skäl sorn vid 18 § blifvit anförde, böra nedsättas lill hälften eller 5oo,ooo R:dr courant, helst det efter min öfvertygelse blifver nära nog omöjligt, att inom en trångare krets, der solidarisk Bank endast kan uppstå, finna femtio personer, som kunna teckna sig för 20,000 R:dr hvardera, och om antalet af lottegare skulle ökas till etthundrade, i likhet med hvad åtskillige Ledamöter inom Utskotten yrkat, torde det blifva lika svårt, att finna delta större antal, sorn vilja och kunna ingå solidarisk ansvarighet, äfven med den lill hälften minskade leckningssumman af 10,000 R:dr courant. § 26. De i denna §. tillåtne Bankafdelningar kan jag för min del icke godkänna, emedan det, dels efter min öfvertygelse, alltid skall blifva förenadt med stor svårighet för Central-Directionen att behörigen controlera desse Filial-Bankers operationer, och dels synes mig strida mot ideen af Privat-Bank, (hvilket är offentelig Bolags-Banks egentliga natur) att utgrena sig i flere afdelningar. Jag fruktar, att den tillåtne divisionen kan menligt inverka på Bankens egen och allmänhetens säkerhet. Dessutom instämmer jag med Herrar Strussenfeldt och Hessle uti deras reservation mot 16 och 18 §§. i Lagförslaget.” Herr Biskopen Lundblad och Herr Prosten Afzelius förenade sig med Herr Holm. Herr Helleday; ”Då vid behandlingen af ifrågavarande ärende inom förenade Bancooch Lag-Utskotten svårigheter af serdeles art förekommit för 16 Hor till Bancooc/i Lag-Ulsk. Betänk. JV.o 2« en enskild Ledamot alt göja sina åsigter gällande, liar det icke eller lyckats mig att få kunna påräkna någon lacksamhetsgärd fiån Ständernas sida för utarbetningen af ifrågavarande Lagförslag.
Det gillande, som Mälthus och hans sats vnnno, hade emellertid mycket sin orsak i de missbruk, som då ägde rum af den engelska fattiglagen: men huru har förhållandet sedermera varit? Jo, just dessa missbruk, som alstrade ett stort antal fattige i England, och som gjorde att fattigtaxorna der stego till en oerhörd och för det öfriga samhället ruinerande höjd, hafva sedermera blifvit lagda till grund för en maxim af de personer i andra länder, som velat förekomma ett verksammare deltagande för de fattige. Emellertid bar förhållandet i England numera blifvit sådant att man, med rättelse af det hufvudsakliga i de gamla missbruken i fattiglagen, har kommit till ett ganska fördelaktigt resultat, ehuru man likväl der understödjer de fattige pä ett belt annat sätt, än det sker här i landet. Missbruken uppstodo derigenom att skyldigheten till underhåll af de fattige i England gick så långt, at t en godsägare, som brukade en persons arbete hvilken bade familj, ägde rätt att af församlingen fordra understöd för arbetarens barn efter en viss tariff för hvarje person i hushållet, hvilket gjorde att många possessionaten och jordägare betjenade sig af ett sådant förhållande att nedsätta arbetslönerna och kasta barnen på fattigvården. Detta förhållande har nu blifvit afskaffadl, och i sammanhang med den nya fattiglagen (hvars grundsatser i första början gingo ut pä alt livar och en sorn begärde understöd af det allmänna måste flytta in på arbetshusen), i sammanhang med den hafva likväl, säger jag, sedermera blifvit gjorda flera tillägg, i följd hvaraf äfven särskilda understöd under namn af out-door relief utdelas åt dem, sorn åro lill arbete oförmögne eller bevisligen i saknad af arbetsförtjenst och derigenom i stor nöd stadde, och vi hafva sett, huru ett rätt behjertande af faltigvårdsfrågan, såsom en statsangelägenhet, nyligen ledt till del resultat, att 3 millioner i Irland under den svåraste hungersnöd hafva kunnat underhållas med ett, jemförelsevis till den ofantliga mängden nödställde, måttligt statsbidrag, som engelska parlamentet skänkt, och af hvilket statsbidrag, märkvärdigt nog, ett långt mindre belopp utgått, än man hade beräknat.
Det må dock förutsättas, att de ej lindas för hårdt, utan ganska löst, och ej längre än 3 ä 4 månader; derefter endast o m nätterna, tills de bli 6 månader; men lindan bibehålies o m lifvet o c h magen rätt länge, så att de ej bli kalla, utan hållas stadiga om ryggen; armar och ben må vara fria. Bruket. af linda förskrifver sig allt från den katolska tiden, då det antagligen infördes hit, liksom så mycket annat, ifrån Italien; der nyttjas lindan ännu så allmänt, att man icke kan undgå att öfverallt se långa lindor hänga ut genom fönstren för att torka i solen. Man kan väl säga, att lindan icke hindrar italienarne att bli och vara särdeles välskapade o c h glada, vackra och qvicka, och de anse icke lindan för varm eller skadlig, utan snarare som ett verkligt skydd för det späda barnet mot olyckshändelser, insekter m. m. Således bör man endast på det varmaste uppmana, att lindan icke tilldrages för hårdt öfver bröstet o c h armarne, men ock att den måtte nyttjas. Helt säkert vilja alla mormödrar gerna stärka de första hvita yllelindorna sjelfva ät sina små barnbarn. A. O. industri och finna vidsträckt användning vid dekorationer af byggnader, fönster, dörrar, möblement, tafveloch spegelramar, askar och många andra föremål, kända under namn af artides de Paris. Der funnos åtskilliga, som försökte beröfva fru Delong frukterna af hennes uppfinningar; så hade en arbetare stulit sågarne från hennes verkstad och gifvit dem åt oredliga fabrikanter, men efter en fyraårig process inför de franska domstolarne blefvo de dömda att betala en stor skadeersättning. Prof på den nya konstindustrien blefvo första gången utstälda vid verldsexpositionen i Paris 1 8 6 7, men fru Delong fick här blott bronsoch silfvermedaljer. Tvätt, ir. (s p r ä t t af kläder försiggår på varierande sätt allt efter arten af det tyg, som skall tvättas. Först och främst är det stor skilnad på tvätt af linne och bomull å ena sidan, ylle å andra; dernäst måste äfven åtskilnad göras med afseende på färgade eller ofärgade tyger.
Man må befinna sig hvar som helst i staden, behöfver man aldrig gå många steg, innan man kan tillfredsställa sin törst med det friskaste, klaraste vatten. De gamla konungarne, som kände sitt folks ringa passion för snygghet, började i god tid att bygga kloaker och fontäner. Sedan ha konsuler, kejsare och påfvar fortsatt deras verk. Hela Campagnan är uppfylld af långa sträckor aquedukter, somliga ruinerade, andra i full verksamhet. På hvarje öppen plats inom stadens murar är åtminstone en fontän, der vattnet sprutar fram i en aldrig trytande stråle eller brusar ned öfver klippblock likt en kaskad. Fontana di Trevi är vida berömd för sin enorma rikedom af svallande, brusande vatten, hvilket i en ofantligt stor genomskinlig skifva hvälfver fram under ett praktfullt monument, derifrån störtar ned i bassinen, krossas och stänker upp i milliarder skimrande droppar. Dånet liknar det af ett vattenfall och höres under natten på flera hundra stegs afstånd. Om romarne förbruka föga af allt detta vatten för sin toalett, så tyckas de dock fullt uppskatta dess fördelar såsom dryck. Omkring hvarje fontän tränges vanligen en mängd folk, som hemta vatten i ämbar eller i dessa klassiska vaser, som italienskorna veta att bära på hufvudet med så mycket behag. Ett par pojkar äro vanligen uppkrupna på tritonerna, sfinxerna, sjöhästarne eller hvad det annars kan vara för figurer, som pryda fontänerna. Med armen lindad kring vidundrets hals söka de i sin mun uppfånga vattenstrålen, som springer fram ur dess gap. Vid denna manöver få de väl sällan mycket att dricka, men i stället öfverspolas deras ansigten af strålen, och ibland tumla de ned förblindade af det yrande skummet. Enligt all sannolikhet utgör detta tillika deras toalett för dagen. Går man utåt Corso’n, skulle man möjligen kunna tro sig vara i hvilken annan af Europas hufvudstäder som helst. Husen äro i allmänhet prydliga och vackra, men af en ganska vanlig stil, med undantag af tio eller tolf palatser, hvilkas makar väl knappast kunna uppletas annorstädes.
Man skulle förgäfves kunna bestrida, att skjutsningsskyldigheten, snart sagdt sedan urminnes tider, varit ett onus, som ålegat landtmannen, på samma gång som man likväl måste erkänna, att denna skyldighet ingalunda varit af sådan beskaffenhet, att den skolat för landtmannen medföra utgift, vare sig i kontant, eller något annat, utan, tverlom, skyldigheten har mest ålegat jordbruket derföre, att det varit en omöjlighet att på annat sätt bereda utväg för resande att komma fort inom landet. När man således utgår från denna grundsats, såsom den enda rikliga, skulle man med mycket fog kunna säga, att hvarje bidrag af statsverket lill skjutsen är en skänk till den vägfarande, som icke behöfver så stor utgift för färdandet, som eljest skulle blifva förhållandet. Jag skulle derföre för min del tro, att det lätta vore att ifrågav:de skyldighet för jordbruket att fortfarande tillhandahålla hästar för den vägfarande qvarstode; men att å andra sidan så stor kostnad dermed förenades för den resande, att jordbrukaren kunde anses betald. Då emellertid så icke kan ske, är det måhända be hofi i gt, att begå den orättvisan att' betunga statsverket med att deltaga i kostnaden. Dock bör detta ske så lindrigt som möjligt, och man bör icke gå längre, än att deltaga med V4:del, intilldess man kankomma derhän, att skilja både jordbruket och staten från hela saken, och låta hvar och en vägfarande betala hvad transporten af hans person och saker kostar. Hr von Koch: Då det af mig framställda förslaget icke vunnit något understöd, men alla ledamöter varit ense derom att bifalla Utsk:ts förslag, så afstår jag från mitt yrkande och förenar mig med dem, som anhållit om bifall. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof:
Det är således ock i afseende pä Utskrs betänk, i dess helhet jag, med afsaknad befinnande mig i denna fråga nödgad att bekämpa män, hvilkas nitälskan för det allmänna jag sä uppriktigt högaktar, villigt erkännande deras större förmåga i framställningen af sina åsigter, vördsamt vidhåller mitt yrkande, att nämnde betänk, måtte af R. tf. Ad. afsläs. Hr Munck, Eror Gust. Reinh.: Efter hvad här redan är yltradt, och i synnerhet efter den förträffliga utredning af frågan, som Hr von Hartmansdorff meddelat, torde icke mycket behöfva sägas till försvar för Ekon.Utsk:s betänk.; men i egenskap af ledamot utaf berörde Utsk. anhåller jag likväl att få till besvarande upptaga ett par anmärkmr. Man har förebrått Utsk., att det yttrat, alt det nuvar. skolsystemet vore odugligt. Ett sådant ord, eller något annat dermed jemförlig!, igenfinnes icke i Utsk:s betänk. Det bestämdaste, som i delta hänseende af Utsk. yttras, är att det nuvarande systemet icke rätt väl passar för tulén. Man har vidare sagt, att det system, som förordas, skall egentligen hafva frambragt, hvad man kallar, examenskunskaper, hvarmed jag förmodar, att man menar ungefärligen detsamma som ytlighet i kunskaper. För min del får jag äran förklara, att jag högst skattar den kunskap, som kan användas och meddela sig, och jag skulle tro, att om de kunskaper, som efter det nya systemet inhemtats, verkligen varit ytliga, så skulle den omständigheten säkerligen blifvit litet närmare undersökt och belyst vid Upsala academi, der detta system, hittills åtminstone, ingalunda blifvit i allmänhet särdeles blidt bedömdt. Man har förebrått Utsk., att ej Den 1 Februari e.'m. 5!) ljufva uppgjort någon fullständig plan för reformen. Om Utsk. sådant sig tillåtit, så tror jag detsamma med mera skäl fått derföre uppbära förebråelse, än del för underlåtenheten i denna del förtjenar.
Eden och det höga och vigtiga kallets fasansfulla ansvar, har man föga, eller rättare intet H. I. 12 178 Den 16 November e. m. bekymrat sig om. — Ja, härom vore oändligt mycket att säga och att lägga både lärare och åhörare på hjertat, de sednare ej mindre än de förra; men, för att visa orsaken till den öfverklagade prestbristen, kan det, som redan är sagdt, vara tillräckligt. — Att det funnits ljuspunkter och en eller annan dagerstrimma i det mörka nattstycke, som här blifvit måladt, medgifves; men, månne detta oaktadt straffdomarnes mått ej är rågadtr — »Gud låter icke gäcka Sig». — Man »måste få veta och förfara, hvad jemmer och sorg det med sig häfver, att man öfvergifver Herren, sin Gud». — Herren sade till Rehabeam och till de öfversta i Juda: »J håfven öfvergifvit Mig, derföre häfver Jag öfvergifvit eder». När de hörde detta, så ödmjukade de sig, och säde: »Herren är rättvis». — Då förbarmade Herren Sig öfver dem så, att Han icke ville förderfva dem, men straffet blef likväl icke alldeles borttaget, utan Herren lät Isak bortföra »håfvorna» i Jerusalems Tempel och i Konungshuset. — Förunderligt och förfärligt passar detta in på våra förhållanden. Här gäller således, att Konung och folk, i anda och sanning, ödmjuka sig inför Herren och bekänna, att: Herren är rättvis, då. Han borttager Kyrkans håfvor; ångra sina synder, hvarmed de dragit öfver sig Guds rättvisa vrede, och begynna, i tron på Jesum Christum, att vandra efter Guds Vilja. — Låtom oss allvarligt besinna, att straffdomarue äro blott började; vi veta ej hvad, som härefter varda skall, om vi ej låta Guds godhet, tålsamhet och långmodighet locka oss till bättring. — »Det är gräsligt, falla i lefvande Guds händer». Men, låtom oss nu betrakta en annan sida af våra förhållanden: den underliga, öfverflödande Väckelsenåd, som Guds gode Ande låter vårt arma land vederfaras.
(Sftev fudänbabe Sa re v in g a v, åligger bet .fjäraböfiriftraren, belo att genaft eder ft|l inom tre »erfor ntebbela utbrag öfiner ada »ibtagtte anbringar tid ftrarje focfen, för faulia, feban föregåeitbe året, ättbrittg egt runt, för att å prebiljWeu behörigen litngöraé, bolö orf att till ^onungenö SBefadningéfaftranbe uppgiftra be »ärben, font Olifant ftrarje tid boflab affebt 0 ofta lie »ib be inom Sanet förfagbe •{Regementen orf dforpéer åfatte; ffolanbe bejja jtftnämnbe uppgifter berefter af Äonttngcnö SSefarfningéfafinanbe öfmerfänbaö tid »eberrföranbe (Sfefé {Regemenrfjfriftraren eder llppbörbömaniten, font bör af löne Stinan SareringösÄommitté åtffiljed, [fatt bett blattb fina meblemntar »välja ecb föreflå ett af hvarje ©taub cd» &'tafi till Sebamöter t 5Pröfningd 2:o ©cbttafi inom tvenne »vedfor efter bet £areringd (Ij må Öf»ver Saretingdmäu för ©tocfljolm ffola »vara åtta af Oiibberffap od) Slbel, åtta af -$refterffapet od) ©jitgttftira »Borgare; af btvilfa ftflnämbe ©er ffola höra till 64 33eioillningö Sio ©tånböperfoiter etter ©tnbeté Sebamöter att å be btanb befta afbelttittgar, ber Öftoer Sareriiigé 2:o 3 anbra odj trebje Älafienä 0täber ffatt Sareringö
Hvad Prot.-Utdrag den 26 Augusti 1854. 393 Hvad Utskottet i öfriga delar af detla Betänkande hemställt och föreslagit, bifölls. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 116, i anledning af väckte förslag om utvidgande af en del Elementar-läroverk. Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottens Utlåtanden: N:o 6, i anledning af väckta frågor, att Staten måtte öfvertaga post-skjuts-besväret, och att legan för samma skjuts måtte okas; N:o 7, i anledning af väckt fråga, att Båtsmans-roteringen måtte öfvertagas af Staten, samt Båtsmans-stvrkan nedsättas till hälften; N:o 8, i anledning af väckta frågor, att Kronan måtte helt och hållet öfvertaga bätsmans-bekiädnaden, m. m.; N:o 9, i anledning af väckt fråga, att i Rikets Norra Län måtte anställas nödig Jägeri-betjening; och N:o 10, i anledning af väckt fråga, att den från Kingl. Serafimer-Ordens-Gillet årligen till hvarje län i Riket utgående uppfostringshjelp för fattiga barn måtte, för så vidt densamma utgöres af Statsmedel, disponeras till Serafimer-Ordens-Gillets andra behof. S. D. Föredrogs ånyo och lades till handlingarne Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Memorial N:o 22, i anledning af återremiss af Utskottens Betänkande, N:o 18. S. D. Föredrogos ånyo Banko-Utskottets Utlåtande och Memorialer: N:o 50, i anledning af ett utaf förre handlanden N. P. Maurin gjordt ackords-anbud. Bifölls. N:o 51, i anledning af förre grosshandlanden J. A. Julius’s ansökning om eftergift af öfverränta å 2:ne Handels-Diskontlån. Bifölls.