Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De ännu våta mörka ögonhåren, de allvarliga och milda ögonen, den fina hyn och de mjuka röda läpparne skulle ensamt gjort henne vacker, men det var egentligen renheten och det oskuldsfulla och sorgsna uttrycket i hennes ansigte, som förtjuste den unge kandidaten, hvars hjerta redan länge väntat och längtat efter ett föremål för sin dyrkan. Den unga flickans ansigte var af en så rörande och sublim skönhet, att han tyckte henne alls icke likna andra qvinnor han sett, och den beundran, han i detta ögonblick kände, var verkligen så ren, att den gerna kunde brinna under en kyrkas hvalf. För att få se henne ännu en gång, skyndade han fram till den gamla stensnäckan på väggen vid kyrkdörren, som hon skulle passera, doppade vigvattensviskan deri och bjöd henne den, viss att hon skulle stanna ett ögonblick, för att vidröra den med sina fingrar. Han bedrog sig imellertid, hon böjde endast artigt på hufvudet, då han gick förbi, och sade sakta: — Jag är icke katolik, min herre, — och försvann tyst och hastigt genom den öppna dörren. Alf kastade temligen vanvördigt den gamla suddiga borsten med skaft och allt tillbaka i vattnet och skyndade efter. Hon hade visserligen talat tyska, men med en brytning, som antydde att, hon var främling, hvilket han äfven af hennes drägt tyckte sig finna. Hvem kunde hon vara? Han trodde sig redan hafva sett den lilla stadens alla tarfliga damer, beundrat deras goda hull och utomordentliga förmåga att dricka bier och var fullt säker, att hon icke var någon af dem. Imellertid såg hon sig ingen gång tillbaka, och Alf kunde ogeneradt följa henne. Solen var nyss nedgången, och det var ännu tillräckligt ljust för att behålla henne i sigte, och ehuru Alf dröjt bra länge, var han nu för mycket interesserad af den vackra okända, för att i detta ögonblick tänka på sin väntande kamrat. Han blef likväl helt förundrad och belåten att se henne taga vägen utåt stadsporten och vika af uppför den branta vägen öfver vallen till fästningen, hvars port ännu var öppen. Hon gick förbi vakten, som helsade henne med en min af vördnadsfull bekantskap, och försvann inom fästningens murar.
Lördag gjorda'för behäll, at Lo i8titution8 Utffottet wid Riksdagsordningens utarbetande denna Riksdag til antagande för nästa gäng föreflär en sa billig nopr68LntLtion8 förändring, som nu möjlig wara kan ; pä det 25 Präster och 57 Borgare samt 70 Bönder ingalunda delade i särskildta Ständ, mä utgöra den Swenfka folkets organ, förhwilken ^jill!8k6i-Ln under en Monark med den mest rvidstrackta. magt stal an smara. Hufwudsaken i wär Statsförfattning mäste wara, at göra folket i möjligaste matto tik en tÄmiilo af y^criOter, och at styrande magten, ehuru obehindrad r all exLLucik befattning, majestätiik ärftlig och i full glans, aldrig mä kunna blifwa farl-g för friheten; men wennes detta dubbla ändamäl annorlunda an nt Kepi-esem.iNion^ri af folket hwilar bos en Lo,-p8, som upkommit utan afseende pa tilfälligheter, säsom et Nationens ordenteligen walda Utskott, af oberoende, med allmänna förtroendet hedrade, til Statens beständ coinrlLu , uplyste medborgare? Rikets uprätthällande under nuwarande uplösmngstilständ lärer fordra, at styrande Magten kar oinstränkt rätt, at äfwen emot hela Lon8eiU-;n8 samnranstämmande föreställningar, börja krig, sä i alla hänseenden ryslige för mensklighet och walstan-, rätt at afgöra betydande Ämbetsmäns öde efter behag, äga veto i lagstiftningen och röster i Högsta jttcliciels Lorden.- Stats-Rädets Ledamöter äro ej heller pliktige nedlägga sine Ämbeten , dä Konungen öfwcrstrider sit Loauact, och i intet mer än et fall anses Konung Lon8titutkon-stt hafwa uphört at regera.
Proposition, N:o 20. e) att den del af approberade beväringsmanskapet, som ej uppkallas till vapenöfning, utan blott qvarstår i rullorna såsom reserv, likväl skall aflägga krigsmanna-ed och stundom deltaga i anbefallda kyrkoparader; f) att det till första beväringsklassen hörande manskap, som vid mönstringen blifvit stäldt på tillväxt eller förbättring, skall tillhöra nästpåföljande års första klass och med denna inställa sig till mönstrings undergående, samt att den, som vid denna andra mönstring än ytterligare blifver ställd på tillväxt eller förbättring, skall likaledes inställa sig med följande årets första klass, men bör då antingen approberas eller förklaras oduglig till krigstjenst; g) att i de för arméen bestämda beväringsområden, der, utom infanteri, äfven kavalleri, eller artilleri, eller artillerieller sappör-depöter finnas, mönsterherren af det anta! beväringsskyldige, som enligt mönsterrullan skall i staden eller fögderiet uttagas, utser hvilka som böra tilldelas artilleriet, kavalleriet eller depöterna, hvartill dock i första rummet uttagas sådane beväringsskyldige, som sjelfva önska tjena vid dessa vapen, såvida de i öfrigt äro dertill duglige; h) att beväringskarl, som uppbådas till vapenöfning eller tjenstgöring, må ega rättighet att lega karl i sitt ställe äfven bland dem af årets klass, som höra till reservmanskapet, emot skyldighet likväl att sjelf ingå bland nämnda manskap i den legdes nummerordning; i) att, då större eller mindre del af beväringsmanskapet till vapenöfning i fredstid uppbådas, den ordning skall dervid iakttagas, att de, som höra till första klass-åldern, först utgå och derefter de öfrige klasserne efter åldern, de yngre klasserna framför de äldre, tills det antal är fyldt, som behofvet fordrar; hvaremot, när beväringsmanskapet till tjenstgöring i krigstid uppbådas, af alla klasserne de, som undergått vapenöfning, först må klassvis uttagas i den ordning, som här förut är sagd, och sedermera de, som tillhöra reserven, likaledes efter samma ordning dem emellan. 7:o Den på Gottland antagna och upprättade allmänna Beväring kommer att i dess nuvarande skick fortfara.
Också trodde min far att han aldrig skulle öfverlefva hennes förlust, och han blef nog lycklig att i detta hänseende slippa mäta den sega kraft, som menniskosjälen gömmer. Under de mellantider, då husmodern ensam förestod huset, uppgjorde hon ej sällan på eget bevåg eller i samråd med farfar åtskilliga handelsföretag, föranledda af en eller annan hastig vändning i konjunkturerna. Så snart någon sådan idé ljusnat i hennes hufvud, lemnade hon boden i bodbetjentens vård; och sedan hon med en hemlighetsfull nickning besvarat farfars: ”Jaså, min du, du spelar ensam den här gången!”, lemnade hon boden, begärde fram den silfvergrå sommarsaloppen, påfäste hatten och så, väl och omsorgsfullt klädd som vanligt, begaf hon sig på besök till en gammal hedersam enkling i staden, som, emot ett ”nätt” afdrag på förhand, lemnade ut tillräckligt med pengar på laglig ränta. Emellertid var det hela blott ett litet arrangemang kusiner och grannar emellan, och ”kusin Greta” hade, enligt hennes egen försäkran, en så stor tur på dessa ”kusin Kloths” penningar att de vanligen voro återbetalta, innan husbonden hemkom. Vinsten användes till inredningar och förändringar inom huset. ”Ack, min du, så öfverraskad son nu skall bli!” brukade gamlefar då säga med en half suck, erinrande sig egna minnen. ”Stackars far”, yttrade den unga sonhustrun i en rätt förtrolig stund, ”en gång hade far också en vän, som med huld hand jemnade vägen!” ”Tyst barn – i dag rosor, i morgon törnen, alltsom det behagar Herren. Jag sitter nu, en fattig man, nästan på son mins barmhertighet. Jag förstod ej mer än han att hålla fast tillfället för timlig vinning ... Ville du kanske ha sett henne, den vännen jag hade kär, försatt i sådan belägenhet? Hon var född fröken, min du, och Belfrage var hennes namn – det bör ej anstå folk af den stammen att lefva på annat än sitt eget.” ”Så far nu bedröfvar mig! Skulle en så öm son icke vara värd att hans goda räknades som fars eget?”
Dac, i guld eller 5o R.dr i silfver; 422 Den t6 October e. m. c) Att vid återuttagandet, i förhållande till tiden, under hvilken de insatta metallerna blifva under deposition, en afgift till Banken erlägges af procent af det uttag, sorn sker inom loppet af första äret, och £ procent för hvarje efter årets slut löpande halft är, som depositionerne å räkningen qvarstå; d) Att ofvannämnde attest vid uttagande af på denna deposit-räkning insatt silfver, upphör att vara gällande å dagen för silfverutvexlingens början i allmänhet; och e) Att BankSty reisen, om den finnér berörde depositions-räknings begagnande i ett eller annat hänseende /underligt för Bankens egne operationer,■ må äga rättighet inställa alla vidare depositioner, efter derom 4 månader förut utfärdad Kungörelse. Herr Hjerta: Af de skäl Utskotten anfört för en depositions-räknings införande, är jag ej öfvertygad; tvertorn tror jag, att den bestämdt skall leda till realisationens motverkande. Utskotten hafva tillstyrkt, att så snart utvexlingen af silfver börjar, skall depositions-räkningen upphöra. Enär den slutar, så snart realisationen börjar, tyckes det vara besynnerligt, att meningen med densamma varit att verka till realisationens bestånd. Det måste vara en bestämd sanning, att detta sätt att bereda säkerhet för Den 16 O e t ö h e r e. m. 4^3 dem, som insätta sitt silfver i Banken, skall motverka bemödandet att få inköpa silfver i Bankens hvalf. För min del bestred jag år i8a3 inrättandet af en depositions-räkning och bestrider den äfven nu, emedan en sådan inrättning motverkar ändamålet, och afleder endast kraften att få silfver till en särskild kassa, der icke någon proportion är gifven. Den ökar således svårigheten, att efter förhållandet af 5 till 8 realisera inom 1831 års slut. Jag anser det omöjligt att med någon fördel tillvägabringa en sådan inrättning.
Maj:ts den 10 dennes aflåtne, och den i5 derpå följde f. m. på hordet lagde, Nådiga Proposition till Rikets Ständer angående låne-undertöd af allmänna medel till Trollhätte Canaloch Slussverks Bolag, för fullbordandet af en Canal-anläggning vid Ströms Säteri i Bohus-Län. 2:0 Kongl. Majrts den 10 dennes aflåtne, och den i5 derpå följde f. m. på hordet lagde, Nådiga skrifvelse till Rikets Ständer angående låne-underslöd för Staden Norrköing. 3:o Kongl.
Utan att i detta fall åberopa de större Europeiska makterna, der dessa sanningar redan längesedan varit insedde och efterföljde, så att till och med i England alltsedan år 18S3 ett större läger hvarje år varit sammandraget, torde få erinras att äfven de (lesia länder af andra ordningen hafva funnit nyttan och beholvet af deras tillämpning. Så anbefaller Schweitziska lagen angående kauto nernas gemensamma försvarsverk, alt öfnings-läger minst hvartannat år bör hållas; sjelfva det i hög grad närings idkande Belgien anser nödvändigt att årligen förena en trupp-styrka i stående läger, och jemväl i Norrige hafva de tre sednare åren läger varit samlade och, såsom Norrska militärer sjelfva intyga, på märkbart sätt inverkat på arméens tjenstbarhet. Endast svenska arméen står ännu härutinnan efter andra arméer och detta af brist på medel, ty sakens nödvändighet erkändes redan, på sätt jag här ofvan anfört, för nära 100 år sedan, då Rikets Ständers Sekreta Utskott ingick till Kongl. Maj:t med en skrifvelse, hvaraf jag nu vågar i minnet återkalla några för alla tider begrundansvärda ord:
Utskottet förmodar för öfrigt att någon ytterligare upplysning icke erfordras i afseende på de nu gällande allmänt känd» i4 Bevilln.^Uiskottets Beliinkande N:o an. och tillämpade grunder för Taxeringsvärden å fast igheter; men Utskottet anser sig deremot, i afseende på Motionairens föregifvande, att nuvarande Minimi-Tarijf skulle endast hafva slumpen att tacka fur sitt belopp, böra erinra om förhållandet i detta hänseende, nemligen: att då, vid i8i5 års Riks. dag, de gällande fastighetsvärdena å jord befunnos, af åtskilliga anledningar, för vissa Orter vara mindre tillförlitlige och i allmänhet för höga, blef en jemkning deruti medgifven och verkställd ; att Rikets Ständer ytterligare år 1818 sökte rätta de irringar och alltför stora nedsättningar, som uppkommit, och att slutligen vid sistlidne Riksdag, efter flere års medelbelopp, och i enlighet med alla de upplysningar, som kunde erhållas, uppgjordes den nu gällande Minimi-Tariff med den beslutade, sedermera mer och mindre riktigt tillämpade, föreskrift , att hemmansvärden, sorn ännu funnos mindre öfverensstämmande med det rätta, finge , icke i allmänhet, men väl partielt jemkas och rättas ; och tror Utskottet , under sådane omständigheter, att ingen rättvis orsak förefinnes till det förmenande att hemmansvärden och Minimi-Tabell hafva slumpen att tacka för sitt belopp. I afseende slutligen på Herr Friherre Ridderstolpes framställning, att en ny ali-: Bevilln.-Utskottet» Betilniande Nto 21. i5 tnän värdering till grund för upprättandet af en Minimi-Tariff vid nästa Riksdag matte öfver hela Riket anställas, och i sådant ändamål tillvägabri rigas befallning till LänsStyrelserne om vidtagandet af härföre nödiga åtgärder, hvilket endast torde kunna ske genom Rikets Höglofl.
Då faller snö från alla kanter, stark frost herskar och bistra vindar, och solens värme förtages. Yggdrasil skälfver, det gamla trädet suckar. Loke och hans afföda varder lös. Fänresulfven far fram med gapande mun, med öfverkäken i himmelen och underkäken vid jorden, och än mera skulle han gapa, om rum vore dertill. Midgårdsormen vältrar sig i jätteraseri och söker komma på land samt utspyr så mycket etter, att det utbreder sig öfver luft och haf. Jätten Rym (fn. Hrym) far fram öfver stormhäfda vågor med skeppet Nagelfar (fn. Nagelfar). Med honom följa alla rimtursarne. Bergen braka, himmelen remnar, och Muspells söner med Surt i spetsen rida derifrån. När de rida öfver Bäfrast, brister den samma. Muspells söner fara fram på den slätt, som Vigrid (fn. Vigriðr) heter och är hundra mil åt alla håll. Der skall striden stå. Dit kommer Fänresulfven och Midgårdsormen. Dit ha också Loke kommit och med honom hela Häls följe, äfvensom Rym med alla rimtursarne. Medan detta sker, står Heimdall upp, blåser starkt i Gjallarhornet och väcker gudarne. De hålla ting samman och Odin rådfrågar Mime. Åsarne och alla enhärjarne härkläda sig och rycka fram på slätten. Der kämpar Odin med ulfven och uppslukas af odjuret, men Vidar hämnas sin fader och blifver ulfvens bane. Tor kämpar med Midgårdsormen och fäller honom, men kan blott vackla fram nio steg, innan han sjelf faller ned, qväfd af det etter ormen utblåst på honom. Frö strider tappert med Surt, änskönt han saknar sitt svärd, men fälles af honom. Hunden Garm, som var bunden vid Gnupahålan, är lös och kämpar med Ty. De blifva hvarandras bane. Heimdall och Loke fälla hvarandra. Slutligen kastar Surt eld öfver jorden och uppbränner hela verlden. Solen svartnar, jorden sjunker ned i hafvet, och från himlen försvinna de klara stjernor. Allt är förbi.
Bellman själf hade fortfarit att sjunga och dikta, sorglös och obekymrad om sin jordiska existens, alltid redo att dela med sig åt nödens barn, äfven då nöden grinade emot honom själf. Trofast i vänskap, varm i sången, var han oförmögen att fjättra tanken vid detta lifvets omsorger, utan lämnade, oaktadt all sin tillgifvenhet för hustru och barn, omtanken för deras underhåll helt och hållet åt den förra. Den karaktersfasta och hjältemodiga kvinnan kämpade också med kraft emot den stundligen mer och mer tilltagande fattigdomen, utan att likväl förmå ifrån deras lif aflägsna densamma. Bellman märkte den likväl knappast, utan lefde i fantasiens värld, glömmande det verkliga lifvet. Bellman hade öfverlefvat den tid, då han som ymnigast ådagalade de skaldegåfvor, hvarmed naturen begåfvat honom och kommit in i det tidskifte, då han skulle dikta och improvisera mindre frikostigt. Han hade sett sin älskade monark lämna det jordiska och med hela sitt varma hjärta, sörjt och saknat den hädangångne. Ju mer Bellmans lefnad framskred och bekymmer och förluster tillväxte, desto sällspordare blefvo äfven hans poetiska utgjutelser. Med Gustaf den tredje förlorade Bellman den hjälpare, som aldrig vägrade att bistå honom. Nöden blef också efter konungens död allt större och större i skaldens hem. Hans hälsa började aftaga, och en tärande bröstsjukdom angrep hans lungor. Han försvann från de lustiga brödralagen, där han varit själen och lifvet, och den glada sångaren, som spridt så mycken fröjd omkring sig, sökte ensamheten. Så hände det i början af maj 1794, att man en dag tog den sjukliga och sorgbundna sångfågeln för att inspärra honom för skuld. Friheten, denna människans dyrbaraste gåfva, var honom nu beröfvad, och det förut nedslagna sinnet blef icke gladare genom denna tillökning af motgångar. Det var några dagar efter Bellmans insättande på gäldstugan som det ringde på grosshandlar Alms tamburdörr. Den rike mannen satt i sitt arbetsrum, sysselsatt med att skrifva bref. I hans närhet befann sig ett ungt fruntimmer.
Dä Ofverstad!, enl. min tanke är just detsamma som K. Bef:h:de i Stockholms stad, så ser jag ingen nödvändighet till att utsätta ordet, Öfverståthållare!!, emedan då det står det generela uttrycket, K. Befdude, så följer deraf att för Stockholms stad blir det Öfverståth. eller Öfverstad!.-embetet, sorn man i sådant fall bör vända sig till. Jag anser således den ändring, som Hr Aminoff här föreslagit, icke behöfvas, så mycket mindre som den icke har behöfts förut under tillämpningen af Bevilln:s-förfaltn:n, hvarföre jag tillstyrker bifall till 124:de §:n. Hr Aminoff: Det är visserligen sanni att Landsh. i Stockholms län och Öfverståth. betraktats sorn olika personer, men det 506 Den 10 Maj. tiar ofta handt, att personer, som blifvit påförda en oriktiktig debitering vändt sig lill K. Befhf:de med sin klagan, och icke till Ofverståth. , emedan författningen innehåller att den klagande skall vända sig till K. Bef:hf:de, dä han sedan fått hänvisning till vederbörlig ort d. v. s. till Öfver-stålh:n. Till förekommandet af en sådan misstydning af författningen anser jag nödigt att ett införande af Öfver-stäth. framför K. Bef:hf:de borde iakttagas då omöjligen någon kan misstaga sig om hvart han bör vända sig med sin klagan i fall han dertill finner sig befogad hvarföre jag fortfar att anhålla om återremiss af denna §. Uppå härefter framställde serskilde propos:r blefvo 123 o. 124 §§ bifallne. § 125. Sedan lindert. Ridd.Sekret, lillkännagifvit att Presteoch BondeStin bifallit äfven deuna §, yttrade Hr Aminoff: I denna § anser jag ett ord öfverflödigt.
Ut af nåft fore^aenbe §., innefoffobe förefFriff, h«fve SOBi, för <3Öår tel, ferjFiIdf beflutit, att, utaf Det i Charta #©igillarå#Contoiret befintliga förråd ■■af_flainplaut papper, ina, till ^ullmagtige i 3iilögåldö#©onfoiret, efter reqoi# fttion od) emot qvitto, utan någon betalning, utlemna* Det flåmplade papper loin, till dhartering af ©otha Canal# 35oIagö ifrågavarande förbindelfe tv, fordra*; ont ialttagande hvaraf <2Bi &o* tfongl. Wajit i underdånighet an# fallit, att ©tatö#Contciret må warda förflåndigadf. S)e öfrige utgifterne för intecfningen må mai af Sciföqåldö # Contoiret förfTjuta*, men emot erfattning af bolaget, efter Den rdfning, font Derå femmer att afgifwaö; eganDe bolaget att antingen inbetala beloppet till SfoWgaldfrConfoim, eller ocf låta Detfamma på Sfnflaget afDraga. $. 22. SDleb ofwertpgelfe em fördelarne för allmänna rörelfen af ©öder telje Canal, famt till förelommande af De flora olägenheter, font jFulle uppflå, i hånbelfe bolaget, efter De å deg fida gjorde flora uppoffringar, fFulle finna fig urflånDfatt att heffrida De, unDer förfla åren, eundwilliga befunna loff# naDer för Canalenö underhåll od), fåfom följd Deraf, låta Denfainma förfalla; ^afmc (28i beflutit att nu, i ett för allt, hemilia 30,000 9{
Så säger Du nu; men nästa gång Du blir ond, FJERDE AKTEN MAURICE. att mitt förtroende till Dig minskats och att jag vet om att Du var den vållande. Nej, det gör jag icke, men jag kan icke neka fruktar Din närhet. Säg mig: älskaren lefver och HENRIETTE. Han var medbrottslig! MAURICE. sådant händer ofta och om han skulle känna behofvet att ange sig; då vore Du förlorad. HENRIETTE. Tänk då, om hans samvete skulle vakna drifver mig till att lefva i sus och dus, att jag aldrig får tid att vakna till full besinning. MAURICE. Jag vet nog af det, och denna ständiga ångest din ångest; det är för mycket begärdt. HENRIETTE. Och nu vill Du att jag skall ha min giftorätt i Men när jag delade mördaren Maurice's vanära... MAURICE. Låt oss sluta... BROTT OCH BROTT HENRIETTE. taget förrän jag har Dig på det klara. Ty Du skall icke gå och tro Dig vara bättre än jag! MAURICE. Nej, det är icke slut ännu, och jag släpper icke Du få! Du vill strida med mig, alltså? Godt, det skall HENRIETTE. På lif och död! En trumhvirfvel i fjerran. MAURICE. marken för Din skull, törne och tistel skall hon bära. Trädgården skall stängas! »Förbannad vare HENRIETTE. »Och till qvinnan sade Herren... i uniform, artigt. EN VAKT Trädgården skall stängas, mitt herrskap! Ridå. FJERDE AKTEN Adolphe och Henriette vid ett bord. Crêmeriet. Fru Cathérine vid disken; skrifver i en bok. ADOLPHE lugnt, vänligt. smög mig bort, utan tvärtom trodde att Ni svikit mig, så måste det öfvertyga Dig. När jag för sista gången bedyrar, att jag icke HENRIETTE. poliser? Men hvarför narrade Du oss att det icke var ADOLPHE. det äfven för att lugna Er. Jag trodde sjelf det inga var, och då sade jag HENRIETTE.
Om ansvar för öfverträtlelser af denna Lag. 30 Jemför 7, Bank-privilegium förverkas: 1:0 derest Banken ej fullgör trysin betalningsskyldighet i afseende på inlösen af tryckta eller Förslaget, graverade credilsedtar och invrsningar; 2:0 derest Banken utfärdar andra tryckta eller graverade förbindelser, än 5 § medgifver eller tili större sammantagen summa, än i 6 §. sägs; 3:o derest tryckta eller graverade creditsedlar utgifvas af Actiebank på mindre belopp än 5 R: lr, och af solidarisk Bank på 2* Bancor och Lag.Utskottens Utlåtande N.o 4- mindre belopp än 3 R:dr Courant; \'.a derest Banken beträdes med falsk bokföring, eller med falsk berättelse angående Bankens ställning i den månadtliga uppgift, hvarom 17 § förmäler; och 5:o i allmänhet, derest Banken bryter emot någon sådan af Kongl. Majit uti privilegium meddelad föreskrift, vid hvilken Kongl. Majit fästat äfventyr utaf privilegii föllust. Har Banken i annat afseende afvikit från de föreskrifter, som uti denna Lag gifne äro, ankomme på Kongl. Majit, alt, uppå derom skeende anmälan, genom föreläggande af vite i penningar, eiler, uti svårare fall, äfventyr af privilegii förlust * tillhålla Bank-styrelsen alt det felaktiga rätta. Stånde för öfrigt Direclionen och Bolaget till ansvar efter allmän Lag, i alla de fall, der sådant ansvar kan finna tillämpning. Frågor, så väl derom, huruvida Bank-privilegium skall anses förvtrkadt, som ock angående tillämpning af annat emot Direclionen eller Bolaget yrkadt ansvar, pröfvas af Domstol. Motiv och upplysningar. Den nu föreslagne rubriken har synts Utskotten, närmare än den förra, uttrycka hufvudbegreppet af ifrågavarande Banker, såsom utgörande inrättningar af enskilde personer och grundade på rörelse med egne creditsedlar, således skiljde från Statsbanker i förra afseende!, och från annan enskild penningcrörelse i det senare. * § .Rättigheten att utgifva tryckta skuldförbindelser, tjenliga såsom mynt-representativ, utgör den egentliga caracteren af ifrågavarande Banker.