Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men detta är en falsk slutsats, emedan där Kristi ande, sanningens, renhetens, människokärlekens helige ande finnes, där visar historien, att mänskligheten förädlas och lyckliggöres. Sant är visserligen att kristendomen, sådan den möter oss i Kristi lif och lära, är något ofantligt förmer än mängden kristna i sitt lif o c h lära oftast visa. Gärningar tala. Men de samtida kristnade folkens gärningar i stort, deras inbördes afundsjuka, rustningsgalenskap och krigiska lystnader hos de styrande mästarne bevisa klart, att det icke är Kristi kärleks ande, utan själfviskheten, som styr både styrande och styrda. Men osant är hvad socialisterna påstå, eller att detta det moderna samhällets tillstånd i stort sedt skulle hafva sin rot i kristendomen! Ingen villfarelse är gal nare. Just Kristus visar i sitt lif o c h sin lära, att en sant trogen, Gud och mänskor älskande kristen äger den världsoch syndbesegrande kraft, som ej viker ens för döden. Kristi lif och lära säger: » hellre dö för rättfärdighetens skull än kräfva straff af mina blinda fiender It Men i kristenheten är denna gudomliga lifso c h grundlag okänd eller i de flesta fall endast — munväder eller katekesläxa. Detta se socialisterna och mena falskligen, att » kristendomen icke kan hjälpa oss ur våra lidanden. » Så mycket måste dock socialismen antaga af kristna former, att den såsom en skenfager skylt stoltserar med de rent kristna begreppen frihet, jämnlikhet, broderskap. Men om dessa sköna ord någonsin varit bara munväder och intet annat, så är det just i socialistledarnes munuar. I friheiens missbrukade namn införa de det skändligaste slafveri, strejker, massmord, eld och förstörelse mot — » fienderna », kapitalister och allt högt, stort, själfständigt i världen. Vacker frihet! I broderskapets vackra namn predikas klasshat mot präster, konungar och andra mera bemärkta samfundsmedlemmar. Skönt broderskap! I jämnlikhetens gräsligt missbrukade namn besluter socialismen kvinnogemenskap, familjens upplösning, egendomsgemensamhet, tvångsarbete och de grymmaste straff för öfverträdelser af socialismens » budord ».
Härförutan beslöt Ridderskapet och Adeln, som ansåg sig ej ega anledning att fatta beslut öfver de §§ i Förordningsförslaget, hvilka icke blifvit till innehållet af Utskottet ändrade och om hvilkas förändring någon enskild motionär ej heller gjort framställning, att Utskottet skulle ega öppen rätt att, vid förslagets förnyade handläggning, föreslå de jemkningar i afseende å redaktionen af de utaf Ridderskapet och Adeln godkände §§:na, hvilka antingen ansåges behöflige till följd af de förändringar, som de återremitterade §§:na kunde komma att undergå eller eljest betingades af sammanhanget med Ridderskapet och Adelns i frågan fattade beslut. Ben 8 Maj Fran Hög lo fl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogs och bifölls Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, M 115, i anledning af väckta motioner om ändringar i Kongl. Förord-* 350 Prol.-Utdrag den 9 Maj 1863. ningen om kommunal-styreise i stad den 21 Mars 1862 samt i 28 Kapi. 5 § Byggninga-Balken. S. D. Foredrogos Expeditions-Ulskottets Memorial och Utlåtande: JM 10. till Höglofliga Ridderskapet och Adeln, i anledning af återremiss å skrifvelseförsloget JVé 67. Lades till handlingarne. JM 11, angående bestämmande af dag för nästa lagtima riksdags början. Bifölls. S. D. Föredrogs och bifölls Stats-Ulskottets Memorial, JM 97, angående anvisande af arfvode för befattningen med tryckta riksdagshandlingarnes mottagning, vårdande och utdelning.
Eganderätten är visserligen en helig rätt, men dess nyttjande och utöfning måste städse blifva underkastade lagens bestämmelser. Bredvid den grundsats, sora vill, att en hvar må göra det bruk af sin egendom, som han kan och förmår, eller att allt bör få gälla hvad det kan, står en annan, som är icke mindre sann, och som vill, att det skall åligga staten att tillse, det egendomen ej, genom ändamålsvidriga lagar, må komma att förskingras, alt hela familjer ej må få utsugas, och att listiga och förslagna menniskor ej må sättas i tillfälle att bemäktiga sig andras egendom för en spottpenning.» »Förgäfves säger man, alt den konventionela räntefoten lika mycket komme att bero af låntagarens, som långifvarens ställning: låntagarens, hvars ställning genom den vinst, som det försträckta kan för honom inbringa, komme att förbättras, äfven om han erlade högre ränta, och långifvarens, som eljest på annat håll nyttigt och säkert kunde anlägga sitt kapital. Men på enstaka, om ock flere, sådana sakförhållanden, som med skäl kunde rättfärdigas, får lagstiftaren ej allena fästa afseende. Han mäste sträcka sin blick öfver det hela, och ständigt för ögonen hafva det allmännas väl och fördelar.» »Behofvet att upptaga en försträckning måste i allmänhet anses hafva till ändamål dels fast egendoms förvärf eller liqvid, dels anläggande, fortsättande eller utvidgande af industriel och kommerciela företag. Deraf följer, att räntefoten måste stå i förhållande till den afkastning, som jordegendomen eller den nyttiga industrien förmår framkalla; eljest måste samhället komma att lida. Varder detta förhållande förbisedt eller rubbadt, uppstår deraf förvirring och skada för alla.» »Invändningen att vid en genom lag begränsad räntefot det för mången lånbehöfvande blefve omöjligt att erhålla försträckning, strider mot all tids erfarenhet, ty om det finnes personer, som hafva behof af försträckning, så gifves det ock andra, som hafva behof att få utlåna; och om denna invändning äfven egde någon grund, blir den dock för lagstiftaren, som måste öfverskåda det hela, ej en tillräcklig grund att afstå från räntefotens bestämmande.
Denna alltför stora utvidgning af åkern, i förhållande till ladugården, sorn äfven gäller om de större hemmanslotterne, förekommer, med få undantag, isynnerhet i de byar, som sakna naturliga ängar och der följaktligen höbordet skall beredas genom odling och växelbruk. Kornet är väl landets egentliga hufvudsäde, men likväl börjar höstrågen att mer och mer begagnas, särdeles i södra delen af Länet, och önskligt vore, om odlingen deraf' allmännare antogs och begagnades mera ändamålsenligt, än sorn sker; ty* dels åtnöjer denna säd sig med magrare mark och dels bör den säkrare undgå frostskada än vårsäden, emedan den kan beräknas vara fullmatad innan frosttiden inträffar. I södra orterne, der somrarne äro längre och der föga eller obetydligt snö faller, torde förhållandet väl vara annorlunda, men här synes rågen böra sås tidigt, i slutet af Julii eller i början af Augusti, samt företrädesvis å mera docerande ställen, så att det myckna vattnet, sorn vid den hastiga öfvergången från vinter till sommar, här inträffar, öfverallt uppkommer, må kunna afrinna, och icke genom ett fortsatt stillastående öfver åkrarne verka antingen broddens och skottets förruttnelse eller ock mattighet i plantan, hvarigenom drifningen blir långsam, hvilken endera olägenhet utan berörde försigtighet bär ofia tillstöter, särdeles om man sålt för tjockt, ett ytterligare misstag, som af allmogen här äfvenledes begås. Med tiden skola väl dock de fel, som uu vidröra jordbruket, af erfarenheten undanrödjas, synnerligast sedan laga skiften hunnit byarne öfvergå och Allmogen derigenom vunnit friare händer för sin verksamhet. I öfrigt lider jordbruket betydligt, genom den för högt drifna tjärulillverkningen, hvaråt många jordbrukare, särdeles Nyhemmans innehafvare, egna allt för mycken tid, så att derigenom den redan uppbrutna jordens behöriga häfd försummas och nyodlingarne alltför lamt bedrifvas. Medgifvas måste dock, att missväxterne i allmänhet nu tvungit Allmogen, på jordbrukets bekostnad tillgripa denna binäring, såsom lemnande hastigare, ehuru knapp inkomst.
Slutligen och med åberopande af hvad Utskottet uti i §. härofvan yttrat, får RiddarhusUtskottet hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln skulle behaga förklara förra AdeligaJungfruS tifts Directionen Ridderskapets och Adelns tillfredsställelse och välbehag öfver det sätt, hvarpå Stiftsärenderne blifvit sedan sista Riksdag af Directionen förvaltade. Herr Carl Otto Rudebeck Framledne Lieutenanten Friherre Ausust Örn - skiöld. Framledne Banco-Cominissarien Eric Benzelstjerna. Frami. Capitainen Erasmus Adam Ehrenpohl. Frami. Capitainen Johan Wilhelm von Ehrenheim. - Herr Capitainen Claes Fredric Uggla. Interesse till 1822 års slut. Den inskrifna Dottren N:o II 4g Petronella Christina Rudebeck är qvar i Stiftet. (Ridderskapet och Adeln beslöt sista Riksdag, att skul} den genom framdeles tillfallande pension bör be( talas, 72 47 58 02 07 iEfter Gäldenärens död var Coneurs och ingen tillgång ^ Den inskrifna Dottren är qvar i Stiftet. 'Enligt beslut sista Riksdag, bör skulden af framdeles I tillfallande pensioner liqvideras. 11 deruti utdelning er - (Efter Galdenären var Coneurs, hölls till capitalets fulla belopp; men som den upp lupna räntan först i räkenskaperne godtgjordes, upp kom den nu bålancerade resten å capitalet. Af de in skrifna Döttrarne är en qvar i Stiftet. (Inskrifningspenningar för Gäldenärens D otterD otter N:o 1222 Anna Beata Lovisa Storkenfeldt, sorn ännu är qvar i Stiftet. (Ränta har aldrig af Galdenären blifvit betald. Den inskrifna Dottren N:o i555 Anna Maria Jacobina Charlotta Rosenschiitz, är qvar i Stiftet. RiddarhusUtskottets Utlåtande; Utskottet hemställer att den inskrifna
Men äfven detta skäl förfaller, när man endast tager i beräkning Götha CanalDisconts nu varande verkliga Tillgångar, helst, i fall Götha Canal-Bolagssamt Malmö Disconter skulle komma att försättas uti ordentligt Concours-tillstånd, och Banken då göra sina pretentioner gällande, emot Götha Canal-Discont enskildt, i afseende på Creditiv-fordringen, samt emot Canal-Bolaget collectift, i anseende till Byggnads-Låne-Biträdet, derest fråga skulle bli om användandet af Canalen med dess tillhörigheter till betalande af Arbets-Cassan«s Skuld till Disconten , torde vara ganska osäkert, om icke Borgenärerne uti Malmö Discont skulle kunna förvänta en lika stor utdelning, som Fordrings - i 12 8 Statsoch Banko-Utskottens Betänk anden'. ägare hos Götha Canal-Discont, så framt ickei Dikets Höglofl. Ständer, i och för Canal-Bygg» nadens fullföljande, skulle till förmon för Borgenäjerne hos sistnämnds Discont, efterskänka Bankens Dagliga pretentioner samt derutöfver bevilja Bolaget den fordrade ersättningen för xeveniien af Disconten. -■o Vid den utredningstid af Fern dr, som blifvit föreslagen för Götha Canal-Bolags■ samt Malmo Disconter, hafva någre värde l edamöter af Höglofl. Bidderskapet och Adeln samt Val* loll. Borgare-Ståndet anmärkt, att denna tid skalf Vara för kort och inskränkt. Men, då Discont» Xånen erhållits mot förbindelse, att efter Sex månaders förlopp ovillkorligen återbetalas, samt den lättnad tillika, efter Utskottens Förslag^ beredes Gäldenärer, att Obligationer, hvilka för nämnde Disconters Skulder komma att ut» gifvas, få användas uti Xåneliquider, anse förenade Utskotten sig sakna skäl att tillstyrka någon förlängning af den föreslagne utrednings» tiden. S-o
De lill utgifning i ordning varande lån införas å en assignerings-lista och sammanlagda beloppet af dem utassigneras, för att af kassören, emot vederbörande lånsökandes eller hans befullmäktigade ombuds qvitto, utgifvas. Ånsöknings-handlingar, angående omsättning af redan erhållet eller slutbetalning af lån, utgöras, i förra fallet, af anmälnings-sedel och revers, samt i det sednare af endast anmälnings-sedel. Handlingarne emottagas af Registratorn för den handläggning, som på honom beror, hvarefter de aflemnas till Bokhållarne lör besörjande af ränte-uträkning och sedermera till Kassören, som emottager liqvid i kontanta medel. Kassören öfverlemnar omedelbart derefter handlingarne till Kamereraren, som, efter att hafva verkställt föreskrifven anteckning, ingifver omsättnings-handlingarne till Kommissarierne och utlemnar de infriade reverserne. Stockholm den 10 Oktober 1854. Reser va tio ner: Emot 1 och 2 punkterna: af v. Talmannen A. W. Svartling: ”Emot Högloft. Utskottets fattade beslut att förändra vissa delar af 4 art. uti nu gällande Banko-reglemente, får jag reservera mig af följande skäl: 76 § uti nu varande Reglemente innehåller: Banko-diskont-direktionen Består af åtta Ledamöter, nemligen fyra Fullmäktige, en af hvartdera Riks-Ståndet etc. Yäl har Utskottet nu beslutat, att Banko-diskont-direktion skall bestå af samma antal, men deremot medgifvit Fullmäktige att af dessa åtta, utse sex, äfven utom Banko-verket; detta sednare medgifvande anser jag stå i strid med 72 § Regerings-formen, som tydligen föreskrifver följande: 38 Banko-Utskottets Memorial, N:o 66. ”Riksens Ständers Bank förblifver hädanefter, som den hittills varit, under Riksens Ständers egen garanti och vård, så alt den ostörd må förvaltas af de Fullmäktige hvarje Stånd dertill förordnar” etc. Mig synes alltså, att Högloft.
Departements förefallande göromål, och ägde således tillräckelig och fullständig kännedom af hela Verket och dess delar, när han kunde hinna blilva Commissarie. För min del finner jag en sådan anstalit nyttig, och skulle tillstyrka dess antagande, om icke nå - 1 20 BankoUtskottets Betänka aden - gra hinder, hvilka jag ej kanner, kunna dervid mota. Desse mina serskilda tankar torde få åtfölja Högloft. Utskottets Betänkande lill Standert.” Samtelige Herrar Ledamoterne af Högloft. Ridderskapet och Allein förenade sig uti Herr Friherre Witsena till Protokollet ingifne anförande; hvilket, jemte Herr Hof-Rätts Rådet Heykenschölds serskilda yttrande, skulle åtfölja Betänkandet i detta ämne till de respective Ståntlen. He rr Öfver-Hofpi edikanteu Doctor Hedrén instämde äfven för sitt del uti Högloft. BankoUtskottets belutne yttranden rörande Banko-Commissariers tillsättande, såsom grundadt på rättvi sa och god ordning, samt ledande till Banko-Förvaltningens förmån ; rnen ansåg den föreslagna förändringen icke kunna bero af de Irenne Ofrälse Ståndens Beslut, utan ovillkorligen fordra Högloft. Ridderskapets och Adelns begifvande. Enligt Herr Doctorns tanka kunde Banken anses som ett Bolag, deruti Två eller Tre af Interessenterr. e icke ägde rättighet att påtruga den Tredje eller Fjerde en förändring af Verkets primitiva natur, emot eller utan denne sistnämndes bifall. Med full öfvetygelse, att Ridderskapet och Adeln i denna så billiga och nyttiga proposition gå sina öfriga Med-Ständer till mötes, ansåg sig dock fördenskull Herr Doctorn böra respectera den rättighet, förstnämnde Stånd ursprungligen i denna sak äger, och ej utan dess eget bifall kan frånkännas. Högloflige Utskottets öfrige Respective Ledamöter deremot ansågo sig väl ej k nnna ovilkorligen medgifva att Högloft.
Vi hade både rest o c h kommit hem, utan att du märkt det. Rättarn sade, att hästarne voro lediga. » » Oroas, » återtog Erik. » Ja, en förståndig kvinna ställer ej onödigtvis till något bråk. » » Och du roar dig med symöten, » sade han o c h vände sig till Lina. » Kommer du ej ihåg, hvad jag förra sommaren sade till Märta? » - Hill ' de två flydda åren » Det var om sykvällar med föredrag vi då talade, » upplyste Emilie. » Just därför att du förbjöd henne, frågade jag icke dig om din mening, så mycket mer som, om du minns, jag sade, att Märtas förslag var klokt. Hon var ock bra dum, som ej dref igenom det; det sade jag henne äfven. » » Mot min bestämda vilja, » frågade Erik förvånad. » Ja, hvarför icke. Ha männen orättvisa idéer, vet jag ej, om vi nödvändigt ska ' foga oss efter dem; det förstås, för fridens skull får det se så ut. » » Så tänker icke Märta. » » Nej, jag vet nog det, » inföll Emilie. » Jag har haft så många samtal med henne i detta ämne, att det riktigt förargar mig. Märta förstår sig icke på er karlar så mycket som så. » Emilie strök den ena handen öfver den andra. » Hon håller på kvinnans själfständighet, ger ej vika en hårsmån o c h fordrar, att männen skola erkänna hennes rätt. Jag har sagt henne, att det går aldrig, ty ni vill herrska. Men bakom er rygg, där äro vi själfständiga. Du skall icke inbilla dig, att vi låta förtrycka oss. » » Nu talar du om själfständighet, men när Märta uttalar sin mening, så är hon emanciperad. » » Hon är endast för öppenhjärtig och går oförsiktigt tillväga. » » Och du älskar hemlighetsmakeri. » » Tillsvidare. » » Tills riksdagen låter gift kvinna förblifva myndig, » sade Lina i riktig lagstil. Erik såg på henne. » Du följer med din tid, men det gör du väl i hemlighet, ty du är nog för feg att låta Otto ana dina åsikter. » » För blygsam, » mildrade Emilie. Erik gick att taga sin middagslur, men han kunde ej somna.
Då jag förra gången yttrade mig, var det egentligen ur synpunkten af den fördragsamhet, som bör ega rum; men jag är derföre icke uteslutande anhängare af hvarkeu den allopathiska eller homöopathiska metoden. Jag tror att den läkekonst är bäst, som är lika lätt åtkomlig för den rike som förden fattige, för vetenskapsmannen som för den olärde. Det är den s. k. hydropathiska behandlingen, som, ur tusenårig glömska uptagen af en Tysk bonde vid namn Priessvitz, och af en inhemsk läkare, D:r Lagberg, satt i system, troligen en gång kommer att uttränga all den medikamentala behandling, som hittills till öfverflöd egt rum. Utsk:t har afslagit min motion på den grund, att kalivattenkursanstalter redan finnas på åtskilliga ställen inom riket. Min afsigt med motionen har varit att just för att vid dessa anstalter kunna erhålla skicklige läkare, en klinik måtte inrättas, der sådane läkare skulle kunna bildas. Ty f. n. finnes inom vårt land ingen hydropathisk läkare, som så uteslutande sorn D:r Lagberg lefvat för denna idé i sin helhet. Genom denne menniskoväns skrifter har idén vunnit mycken popularitet, och den sträfvar ögonskenligen att blifva en folkmedicin, som är tillgänglig för alla. Men vid sjukdomar af svårare art fordras dock en vetenskapsman för behandlingen. De läkare, som f. n. användas vid vattenkursanstalterna, uptylla dock icke, med all aktning i öfrigt för deras insigter, allmänhetens fordringar. Det finnes också ingen, som blott med vatten behandlar sina patienter, utan både vid Bie och Söderköping m. fl. ställen användas jemte vatten äfven medikamenter, hvilket ingalunda öfverensstämmer med den hydropathiska methoden. Då vattnet rent och oförfalskadt användes, såsom Priessvitz och Lagberg gjorde, har man erfarit de lyckligaste resultater, äfven i de mest kritiska förhållanden. Äfven inom hus har man funnit huru denna method användts af icke läkare, utan af dilettanler, med de allra största fördelar för både barn och de vid grafvens rand stående.
Fryxell må det vara nog att han ser, det de män, hvilkas förfäder han velat förskaffa rättvisa, inse vigten af historieskrifvarens kall, och att just med afseende på den höga ståndpunkt Hr Fryxell såsom sådan innehar, några bland dem tvekat, att, om också blott i mindre tänkandes ögon, genom ett tacksam hetsbevis neddraga honom till kämpe för en viss politisk åsigt, skulle ock det parti, af hvilket denna åsigt företrädesvis hyllas — såsom jag älskar tro förhållandet här vara, — icke hafva något annat syfte, än fäderneslandets sällhet och ära. O o • • Åtskilliga ledamöter tillkännagafvo härtill bifall. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Min afsigt hade icke varit att yttra mig uti den fråga, som nu är å bane, men min känsla uppmanar mig att uttala en protest mot en sals, som under öfverläggningen här blifvit framställd. Man har nemi. sagt, att den egentliga frågan icke vore den, som utgör föremål för öfverläggningen utan en annan, nemi. om en representations-reform, och till bevis härföre har man påstått, att alla, som önska en representationsreform, hvarigenom R. o. Ad:s nuvar. representationsrätt skulle uppoffras, vore sinnade att på allt möjligt sätt nedsätta R. o. Ad:s värde. Jag hyser den öfvertygelsen, att ingen lycklig framtid för fäderneslandet någonsin står att vinna med mindre än att en representationsreform kommer att införas och att R. o. Ad. i sådant fall blir tvungen att göra ganska betydande uppoffringar. Långt ifrån mig är det likväl att, för att vinna denna efterlängtade reform, vilja på något sätt nedsätta R. o. Ad:s värde, tvertom, jag tror, att R. o. Ad. bäst skall bevisa, alt den icke vanslägtas frän sina förfäder om den, när den en gång lika varmt som jag känner behofvet af en representationsreform, då skyndar att sjelfmant göra derföre nödvändiga upp - 126 Den 15 Januari. offringar. Mig synes derföre, att man borde akta sig att mot sina motståndare utkasta dylika beskyllningar.
En klinisk undervisning förutsätter nemligen alltid den mest rationella behandling och det noggrannaste studium af förekommande sjukdomsfall, och den unge läkaren vinner der, utan faran af vådliga misstag, mången annars dyrköpt erfarenhet hvartill, under andra förhållanden, åratal skulle erfordras. Wien, Prag och Berlin hafva länge med sina rika kliniska anstalter bildat Europeiska lärosäten; men äfven hvarje af Tysklands mindre universiteter har en 4 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 112. sådan i större eller mindre skala; och flera bland dessa, såsom i Heidelberg, Bonn, Halle, Stuttgard m. fl. kunna uppvisa i detta afseende utmärkta resultater. Frankrikes trenne medicinska fakulteter hafva sina betydliga kliniska undervisningsanstalter: alla skolor för Europas läkare. Sålunda har medicinska fakulteten i Paris 8 professorer i klinik, hvarjemte de talrika professorer och underläkare, hvilka på hospitalerna förestå sjukvården, der meddela undervisning vid sjuksängen i sjukdomarnes behandling. Fakulteterna i Montpellier och Strasburg hafva hvardera 5 kliniska professorer, och samma förhållande, som i Paris vid hospitalerna, eger här rum. I England är likaledes hvarje sjukhus en medicinsk skola. Man .har i alla dessa länder utgått från den obestridliga grundsats, att för bildandet af praktiska läkare fordras först och främst och såsom ett oeftergifligt vilkor noggrant studium vid sjuksängen af sjukdomsprocessen, med sina oändligt kombinerade och hos olika individer vexlande företeelser, deni doktrinen icke förmår fullständigt uppfatta. I Holland, Danmark, Norrige, Italienska staterna m. fl. har man likaledes, ehuru ej i samma vidsträckta skala, sörjt för detta oundgängliga behof. Hvarje universitet har sitt för klinisk undervisning ordnade sjukhus, och der dessa äro otillräckliga, suppleras de genom af lärare inrättade polykliniker. Det är också endast medelst dylika inrättningar det är möjligt att bibehålla universiteternas lärare skickliga och varma för läkarekonstens utbildning samt bos lärjungarne väcka lefvande intresse för en för mensklighcten så dyrbar vetenskap.
Ä de f. d. Konungen tillhörige , 171,643: ;6. 9. beräknas afkastningen till 5 proCenkj utgörande , . 88,888: 4». 8- f. d. Drottningen tillhörige beräknas 6 proCentS intereste eller Iska med hivad StatS'Wer ket derföre hittills betalt 120,886: zo. 6. f. d. Kron-Prinsen tillhörige likaledes 6 proCents intereste, som de hittills afkastat !Till fyllnad i den summa 66,666 R:d 32 st. som Stats > Ulstottet ansett till f. d. Kongl. SS,73i>45 L 681419 izj 777,151 1 23,582 sl - Z6,l68> 3°,4S7j -I j -^497,45 6 Summas 66,66652^ Sammandrag Af de f. d. den Kongs. Famillen enskildt tillhörande tillgångar, samt hwad Riket derutöswer kan anses köra särskild! tillskjuta lill underhalisiuinman för f. d. Kongl. Faniillen, uprätkadt med anledning af den efter Rikchns Ständers för» rodnande förrättade Bouptekning. Enligt niebdeioc Transumk as oswannämude Vonptekning Ukgör 6 f. d. Hans N»ajc Aon. enskilda färiuogenhet afj 1:0 ^afkighoter, nä uligen: Haga Lnst Slott ech^ Park med derwaranbe byggnader upragit li wär e af Ett waningvhus af träd wid ten sa kallade ika udden 2:0 Lruk.barra Capiralec och Concanca pen ningar w. m. tksens Ständers Riksgälts - Contoirs obligat med ; praCentS ränta . Läne.BanquenS Rcv.rser med 4 proCenlS d:o Reverser med 6 proCcnr d:o Nna Ostindiska Compagnirts Aeriec D»It Arrende Acner