Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Afven mig synes högst önskvärdt att sådan enhet kunde vinnas, — enhet i anda och sanning, nemligen, — enhet i ord anser jag deremot af underordnad vigt. Då det ej lärer kunna bestridas, att de s. k. »nya böckerna» hittills icke lyckats åstadkomma ofvansagda enhet, af hvilken den »religions-undervisning», och den »Gudstjenstens utöfning», som för närvarande på flere ställen inom landet anträffas, ingalunda lär kunna anses såsom något uttryck; så kan det på intet vis synas mig vara medförande några »stora svårigheter», om, derest för enskilda Christne, eller för någon hel församling de s. k. »gamla böckerna» äro sä kära, att de vilja, för att fortfarande få begagna dem, göra sig det med ej ringa omständlighet förenade besväret, att hos Kongl. Majit derom i underdånighet anhalla, det till sådan bönfallan lemnades Nådigt bifall, såvida, efter öfvervägande af omständigheterna i hvarje särskildt fall, det förefinnes anledning till att samvets-Ömhet, och icke egensinne eller trotsighet, till denna bönfallan varit bevekelse-grunden. Det synes mig klart, och erfarenheten har visat detsamma, att större »svårigheter» mäste uppkomma, genom att afseende ej fästas vid sådant, som på intet vis kan anses som för mycket begärdt. Uti inledningen till det af kommitterade för utarbetande af ny Kyrkohandbok m. ni. utgifne förslag till sådan handbok, läses:» det förhandenvarande är kändt och kärt; det har sammanvext med det allmänna tänkesättet och med det okristligt kyrkliga lifvet, sorn gerna med kärlek omfattar det andaktens medel och uttryck, hvari det vant sig att finna sin uppbyggelse. Om derföre en föreslagen förändring icke i sig sjelf rätt tydligt innebär beviset för sin ändamålsenlighet och nödvändighet, sa undgår den svårligen att mötas med en obenägenhet och ett misstroende, som icke blott försvårar dess godkännande, utan ock verkar att förändringen, vore den ock till något bättre, skulle, om den antoges, ofta mer skada än gagna.»
I anledning af denna motion få Utskotten anföra: att för det, med afseende å de af Rikets Ständer vid innevarande Riksdag, angående Bankens förvaltning, fattade beslut, föga sannolika fall, att behof af utländskt låns upptagande skulle för Banken ifrågakomma, Kongl. Maj:t, med kännedom om de åtgärder, som af Rikets Ständer vidtagits för Bankens consoliderande, och de föreskrifter, som, för uppfyllande af densammas förbindelser, blifvit Banco-Fullmägtige meddelade, säkerligen icke torde i Nåder fin - Stattoch Banco-Vtskottens Memorialj N:0 i36. 5 na nödigt, att, för erhållande af Dess i underdånighet sökte garanti å Bankens utländska lån, någon ytterligare sådan säkerhet, som af motionären föreslagits, måste af Rikets Ständer ställas, hvaremot fara är för handen, alt, genom ifrågasatte åtgärds vidtagande, tvekan kunde, serdeles inom landet, uppslå om Bankens solidité, till menligt inverkande på dess credit; och anse sig Utskotten, på dessa grunder, böra hemställa, att motionen icke måtte till någon åtgärd föranleda. Stockholm den 16 Reservationer: af Herr Friherre Palmstjerna. af Herr von Hohenhausen_, som ansåg, att tullmedlen borde ställas lill Kongl. Maj:ts disposition, för den, händelse att Banco-Fullmägtige skulle, vid något tillfälle, genom coursens stegring, blifva förhindrade att inköpa växlar oeb såmedelst fullgöra ränteeller capital-afbetalning å det upptagna lånet. af Herr Friherre Stj ernstedtj J. T. af Herr Friherre Stjernstedtj A. TV. af Herr Biskop Hedre'ru N:o 136. Arik; till Exp.-Vtsk. d. Maj. kl. 10 f m. Memorialj angående omskri/ning af Riksgälds-Contorets Obligationer till Banken.
Huruvida detta kan vara lämpligt hos oss, sätter jag starkt i fråga, och representationen har vid de löregtde riksdagar, då förslag derom varit gjorda, icke så ansett, utan bibehållit den ännu fortvarande grundsats, att landtmätarens inkomster böra bero al deras förtroende, som äro i behof af hans biträde. Motionären har föreslagit, att kommissionslandtmätarne, i stället att utnämnas för länet, skulle hvardera tilldelas visst begränsadt Maj. 3S5 begränsadt distrikt. Men häraf vore en naturlig följd att den enskilta, som hade behof af landtmälares biträde, blefve tvungen att anlita denne bestämde distriktslandtmätare. Jag tror att jordbrukaren vore mera belåten att hädanefter som hittills kalla den, för hvilken han hade förtroende. Det är tänkbart att på ett distrikt komme en person, sorn arbetar illa och långsamt, och man skulle dock vara tvungen alt anlita honom. Under en period kan antalet förrättningar vara mycket ringa; en annan tid kan han blifva så upptagen, att han omöjligen kan medhinna de uppdrag, han måste åtaga sig etc. Jag vill icke påstå, att närvrde system är det bästa, men representationen har så ansett och förkastat hvarje omslag i annan syftning. Vid sådant förhållande har Utsk:t icke velat tillstyrka införandet af landtmäteri-direktörer eller chefer för länen, såsom Gr. Anckarsvärd föreslagit, och första orsaken dertill var — för att säga det rent ut — en viss obenägenhet inom Utsk:t att konstituera en ny embetsmannakorps, som naturligen icke blott under tiden, då de voro i tjenst, skulie uppbära löner, utan efter afskedstagandet skulle vara berättigade till pension. Till allt detta saknade man penningar, och egde dessutom ingen garanti för förändringens ändamålsenlighet. En hvar känner att en arbetsam landtmätare förtjenar ganska mycket. Då frågar jag, är det antagligt att en skicklig landtmätare skulle afsäga sig alla sina inkomster i denna befattning, för att uppbära en lön af 3,500 rdr? Jag tror det icke, synnerligast om han i sin nya befattning finge trägna göromål.
Ridderffapet och Adeln Konungens Nädiga Proposition om Prins ON87-8 af Augustenburg utwäljande genast til Sweriqes Kron-Prins bifallen, med förbehäll för de Herrar som ärv af en skiljaktig mening at fä til Protocollet anteckna sig stafwa warit emot tiden til detta wal, icke emot Personen som wäljes; at de för öfrigt conformerade sig med den af Herr H fwerste 8Kjullleni-Lna utur dest Dictamen nyst fullständigt upläste mening; och at de med denna i Protocollet forwarade reserwation sig ätnöjt i afseende pä de irenne öfrige Ständens redan gifna bifall til Konungens Nädiga Proposition, och i afseende pä den'för densamma s 364 Dea ig Ju!"- mas bifallande innom Nidderffapet och Adeln afgjorda pluralitet. Ropades ett starkt Ja. De af Ridderffapets och Adelns Ledamöter som anmält och anmälte sig at instämma uti denna sä wäl pä Grefwe ve la 6arclie8 och Friherre ^.äevvärcv, som Herr 8kjö1iZekranä8 serffilta yttranden stödda reformation, moro följande: Hans Epcellence Herr Grefwe krake; Hans Excellence Herr Grefwe linutk; Hans Ez/cellence Herr Friherre ^Vacktmei8ter; Grefwe ve la 6ar«lie; Herr Ikam, VVolratk; Friherre koncis.
Jag hoppas at Högloft Ridderffapet och Adeln göra mig den rättwisan at tro, det jag ej äsyftat nägot inträng i Ständets rättigheter, och at min tanke ej warit annan, än at för Hans Kongl. Höghet inberätta, det jag tyckt mig förmärka, at Ridderffapet och Adeln ej funnit sig kunna bifalla til hwad Hans Kongl. Höghet behagat föreflä. Efter nägon ny, men mera saktad oro, pttrade sig Herr Lköläsbran^, ^ncler3 Lreäric, at han trodde det Herr Laron och Landtmarffalken och hela Riddarhuset wore intagna af samma tänkesätt, i afseende pä ordning och enighet, och önskade at något misiförständ ej mätte störa densamma: och sedan Herr Laron och Landtmarffalken uttryckligen förklarat, at det förebafde ärendet ej wore et öfwerläagnings-ämne, önskade han at Ridderffapet och Adeln behagade inse billigheten af at ätffiljas, enär Herr Landtmarffalken anmanat dem dertil. Ropades Ia, och Högloft. Ridderffapet och Adeln ätffildes klockan ^ til 2. Tisdagen den 9 Maj. Z7 klenmn klockan ^ i förmiddagen. Friherre Silfverschöld, dllls, anmälte sig ar fä ordet och uplaste följande: De fläste af HZglofl. Ridderflapets och Adelns Ledamöter afhörde i gär aftons, och de da ej närwarande hafwa säkerligen hört sig berättas den nädiga underrättelse som Hans Kongl. Höghet Riksföreståndaren genom Herr Naion och Landtmarflalken behagat lata meddela Ridderffapet och Adeln af det innehäll, at Hans Kongl Höghet ämnar i dag pä Rikssalen endast lata förekomma de wanliga Lomylimemer och berättelsen, och at Hans Kongl. Höghet r morgon äter kallar Riksens Ständer pä samma rum, för at fortsätta öfwerläggningar om de flera förestäende högst wiktiga och Rikswärdande ärender, och dä tillika meddelar Dest fattade beslut, at wilja fortfara med Riksstyrelsen jason:
Spanmålsinförseltullen liar jag trott ej böra bestämmas bögre än TullComitéen föreslagit, d. v. s. i R:dr i6 sk. tunnan för Råg och, i förhållande derefter, för öfrige sädesslag. Sten, Victriol, Rödfärg, Alun bar jag ansett böra kunna tullfritt utföras. Talg, sorn är en nödvändighetsvara, tror jag icke böra draga högre tull än 3a sk. pr Lisp:d. Flyttsaker. Då anmärkning blifvit gjord om bristande föreskrift angående huru förhållas bör med förtullning af flyttsaker, anser jag en sådan brist böra fyllas. Enligt irsta Tull-Departements-Chefens uppgift har hittintills, i dylikt fall, så tillgått, att Kongl. Maj:t för hvarje serskildt tillfälle medgi(vit införsel af flyttsaker mot ro proc. Detta är likväl både en onödig omgång, och, i principen, ej rätt, enär Regeringen derigenom pålägger en beskattning, som endast tillhör Rikets Ständer att stadga. Jag ville således föreslå, att i Tull-Taxan måtte utsättas, det flyttsaker må införas emot 10 proc:s tull. Ved till stufning anserjag böra vara tullfri. Detta är i synnerhet af vigt för Gottland, som afyltrar mycket kalk, äfvensom för våra utgående jernlaster (synnerligast till America), sorn af denna ved, sedermera hafva föga eller ingen nytta?” 5:o af Herr Doctor Grevillius: ”Jag anser mig böra reservera'mig mot Utskottets beslut i afseende på den höga fullbestämmelsen dels å Caffe, af det skäl, att jag har den säkra öfvertygelse, att Statens intrader genom denna tullförhöjning snarare skola minskas än ökas; dels å Socker, emedan, enligt min tanka, denna vara nu mera öfvergåit till ett behof för nationen och den dessutom inom landet utgör föremål för förädling, samt den förhöjda tullen derå säkerligen komme att lända de inhemske sockerbruken till skada 6:o af Herr Grapengiesser: '”Emot Höglofl.
Jag anhåller att dessa mina ånmärkningar må få åtfölja vid en återremiss af Betänkandet. i3 H. 12 178 Den 19 Februari i f. ra. Hans Excéllence Herr Grejven och Landt Mar skalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid Ekonomi-* Utskottets förevarande Betänkande gjorde anmärkningar höra föranleda lill dess återremitterande. Ropades Ja. Å nyo föredrogs Allmänna Besvärs-och EkonomiUtskottets den 28 sistlidne Januarii under N:o 43 afgifne, samt den 3 dennes e. m. på bordet lagde, Betänkande, i anledning af väckt fråga om förklaring och tillägg vid Kongl. Kungörelsen den 17 Mars 1824, rörande Ekonomiska besigtningar å Kyrkoherde-boställen, m. m. Grefve Mörner_, Carl: Jag fäster mig egentligen vid slutmeningen af Utskottets Betänkande. Utskottet har, i dess gjorde hemställan om förklaring och tillägg i Kongl. Kungörelsen af den 17 Mars 1824, föreslå-* git ett vidsträckt åliggande för ContractsProstarne i allmänhet vid verkställigheten af Ekonomiska besigtningar å Eclesiastique Boställen, och sedan Utskottet punktevis uptagit hvad deni i berörde afseende skall åligga, yttrar Utskottet i 6:te momentet: Skulle genom underlåtenhet af hvad sålunda stadgadt är_, tillgång hos afträdare saknas till husrötebrists gäldandej ansvare för skadan den, som genom försummelse Den 19 Februarii f. m. •79 varit dertill vållande. Detta stadgande är så obestämdt, att derigenom tvist rätt ofta kommer att uppstå, om hvem som bör betala husröte-ersättningen 5 och det kunde ju lätt inträffa, att ContractsProstarne, genom en underlåten obetydlig formalite, kommo att stanna för en sådan betalnings skyldighet, hvilket icke synes hvarken billigt eller rättvist. På sådan grund anhåller jag om återremiss, för att få någon närmare bestämmelse i detta afseende. Grefve Possej Arvid:
I sammanhang härmed syntes böra bestämmas, att påföljden drabbar de styrelsens ledamöter, hvilka antingen genom beslut eller genom underskrift i afhandlingen ingått. § 9. Uti denna § söker man att bevara borgenärernes rätt, så att tillgångar lill gäldande af bolagets skulder må finnas. Stadgandet i Kongl. Maj.Is Nåd Proposition j N.-c 56. denna syftning är likväl sådant, att anledning till vidlyftiga och invecklade rättegångar kan uppstå, samt att ringa eller ingen sakel het syntes genom detsamma vara vunnen; ty någon kontroll eller ansvarighet derföre, alt de tillgångar, bokslutet upptager, verkligen hafva det värde, som deruti utsattes, är icke föreskrifven, så att detta värde, vid skeende realisation, kan mer eller mindre understiga det i bokslutet för hvarje serskildt post och för det hela upptagna, utom det att poster kunna vara, å ena sidan, bland tillgångarne inberäknade, hvilka under denna benämning rätteligen icke höra, eller ock, å andra sidan, bland skuiderne uteslutne. Deremot och i öfverensstämmelse med den åsigt, som vid anmärkningarne af 5 och 6 §§ af förslaget blifvit uttalade, syntes det vara bolagets oeftergifliga pligt att, utan afseende på sättet, huru bokslutet uppgöres och de resultat deraf sig visa, hålla bolagets borgenärer tillhanda hela det i bolags-ordningen bestämda aktiebelopp och följaktligen i lagen böra införas sådana bestämmelser, som för det i denna § förutsatta fall finnas nödige till betryggande af bolagets borgenärers härunder beroende rätt.
Mycket kunde ännu vara att i saken tillägga; men jag vill ej längre uptaga R. o. Arns dyrbara tid, förbidande jag en blifvande votering, som icke lärer uteblifva, om Betänfct eller K. Propos. skall antagas. Denna votering kommer att i väsendtlig mån vittna om R. o. Ad:ns intresse för eller emot åtgärderna för en förbättrad skogshushållning i Riket. Den nybildade Styrelsen, som fått sig anförtrodt att vaka öfver berörde industrigren, må af voteringens utgång också komma i tillfälle att bedöma, hvilket stöd Styrelsen för sina bemödanden kan hafva att vänta af R. o. Ad. Hr Lilliehöök, Erik Gustaf: Då jag är bland dem, som gillat pluralitetens i Utsk. åsigter, anser jag som en pligt att i korthet nämna de motiver, > hvarpå jag grundar min öfvertygelse, under tillkännagifvande att jag ingalunda förbiser nyttan och behofvet att vidhålla den af Ständerna en gång uttalade grundsats, att af nödig omtanka för framtiden ekplanteringen bör fortsättas, ehuru sådant bör ske, efter mitt förmenande, på en för ändamålet tjenlig, ehuru mindre dyrbar jord än den nu ifrågav:de — en åsigt, som jag icke hört någon inom StatsUtsk. bestrida. Det har blifvit yttradt Den 10 Mars e m. 8.i att det vore en obetydlig upoffriug å Statens sida, ifall Leckö användes till ekplantering. Jag kan ingalunda instämma deri, ty att taga den mest bördiga jord, för att dertill användas, är ingen obetydlig upoffring. Kartan öfver Leckö utvisar att Leckö är beläget nära en i w enern utskjutande udde och att dess egor stryka intill den östliga stranden af denna udde, och att egorna bestå af tillsammans omkring 3,34 0 tunnland, deraf 785 tunnland åker och 54.2,6 tunnland änsr.
I anledning af nägra Herr Biskopen Baron Käörner8 yttranden om nödwändighcten af hemlighet, torde mig äfwen tillökas upprepa en, redan af nägon i Utskottce gjord reflexion, att nemligen, dä en operation , sädan som Realisationen, redan är fullkomligen och lyckligen wcrkställd, sättet huru den werkställdeS, icke är en hemlighet, af hwars yppande Danqucns säkerhet i minsta matto blottställcs, dä betz nällrvarande ställning icke pä nägot sätt derigenom rbjes. Här kan icke, efter min öfwrrtpgclse, wara fräsa, Den iZ September. 369 ga, hwarkcn om tryckning in extenso af Banco-Pro, tocollcn , äfwcn af deni som enligt 86 § i Regering-» Formen böra hemliga hällas, ej heller om nägon anklagelse emot Personer hwartill en fäban yrkad publicite skulle spnas wilja leda. Det sednare är lika 0- förcnligt med mina tänkesätt att tillstyrkas, som dck förra är stridande emot Banco - Jnstructionen, emot Ed, och emot all wänlig praxis. Orha tankar underkastar jag i ödmjukhet Hög, lofliga Utskottets upplysta pröfning, med önskan, att om mitt sätt att betrakta saken befinncs wara det rätta, det mätte leda till ett wänligt och skynbesamt afgörande af en twiste-fräga, hwilkcn ej annat kunnat , än inom Utskottet wäcka en söndring i tänkesätten , lika obehaglig, som hinderlig för wigtigare göromäls afsiutandc." Herr Kapiten Lkrenbeim yttrade till Pro tocollet: "Dä Banco - Utskottet sätt ifrän Ständen till sig remitteradt Biskopens m. m. Herr Baron lVlörnars
Då härefter å föredragn:s-listan förekom Bevilln:s-, Lag-samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskms d. 12 dennes f. m. på bordel lagda betänk. n:o 1, ang:de vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin, lillkännagaf H. Ex. Hr Frih. o. Landtm., alt i sednasle Talmans-konferens blifvit öfverenskommet, att Talmännen skulle hemställa att detta betänk, måtte få hvila på bordet till StatsUtsk:s utlåt. ang:de regleringen af utgifter under BiksSlatens hufvudtitlar samt Consl:sUtsk:s förväntande decharge betänk, hunnit undergå pröfning; och biföll R. o. Ad., alt ett sådant anstånd med pröfningen af förevar, betänk, skulle ega rum. Föredrogs och bifölls Lagötskts d. 12 dennes f. m. på bordel lagda utlåt. n:o 20, i anledn. af anmärkn:r emot LagUlskts betänk. n:o 12, i fråga om ändring i 1 § 23 kap. R.B., efter dess lydelse i Kongl. Förorda, d. 18 April 1849, såvidt den afser domfördl antal ledamöter i Hofrätt. Föredrogos och biföllos Allm. Besv.- o. Ekon.l!tsk:s nedannämnde d. 12 dennes f. m. på bordel lagde utlälin: N:o 73, i anledn. af väckt motion om tillägg till Kongl. Förordn. d. 8 Maj 1849, angrde sältet för kungörelsers upläsande i kyrkorne; N:o 74, i anledn. af väckt motion om tillsättande af en distrikls-läkare i Åsele Lappmark; N:o 75, i anledn. af väckt motion i fråga om utgörande af kronoskjuts utom länet; och N:o 76, i anledn. af crhållne återremisser utaf betänk. n:o 14, ang:de beredande af tillgång på duglig vaecin.
Justerades i prot.-utdrag för d. 12 dennes. Upplästes till justering och godkändes nedannämnda från Exped.Utsk. inkomna förslag till R. St:s und. skrifvelse!- till K. M., nemi.: N:o 342. ang:de Riksg.cont:s behof fr. o. m. i835 t. o. m. 1839; N;o 343- med öfverlemnande af den upprättade riksstaten. Likaledes upplästes till justering och godkändes nedannämnda från Exped.Utsk. inkomna förslag till §§ i riksd.- boslutet:
]\len upplysningsvis får jag nämna, att år 1828 infördes blott omkring 46,000 jg fin ull, då deremot införseln af grof ull uppgick till öfver 1,700,000 ®. Samma proportion har nästan alltid ägt rum äfven de föregående åren. Herr Ribbing: Jag kan ej annat än instämma i Grefve Horns mening, att förhöjd tull å införsel af utländsk ull icke skall hafva någon fördelaktig verkan på den inhem - Den 18 Januari} f. m. ska ullproductionen. Tvertoni tror jag den skulle blifva i flere äfseenden skadlig. En omedelbar följd skulle vara högre pris på detta råämne. Den fallige Hallänningen, t. ex., hvars hufvudsakligä inkomst till skatternes utgörande är den ringa vinsten af yllevarors tillverkning, skulle nödsakas afstå från denna fabrikation, då han ej kunde få råämnet för drägligt pris; ty det vore för honom omöjligt att sälja sine productcr så lågt som utländska fabriksvarorna kunna köpas. För öfrigt torde det förlåtas mig, om jag, då jag yttrar mig i detta ämne, galt ifrån det som egentligen är föremål för min Tjenstemannabefätlning; hälst jag tror det vara hvarje Representants rätt och skyldighet, att i här förekommande saker yttra hvad han anser vara saimi och' nyttigt. Herr Tham, Wollrath: Frågan öm tull å införsel af utländsk ull rörer ej närvarande ämne, hvilket är fårskötselns och ullproductionens upphjelpande i riket. Den förra är redan afgjord eller beroende på votering i förstärkt Utskott. Det tillkommer ej StatsUtskottet att yttra sig derom, utan BevillningsUtskottet, som deremot i förevarande sak blott utlåtit sig om kostnadsfri införsel af finulliga får, hvilket Utskottet tillstyrkt.
Bankinrättningars förmåga att bidraga till idoghet och välstånd beror icke ensamt på den verksamhet de utöfva, genom uppoch utlåning af kapital, som användas i den mera rörliga omsättningen, samt såsom bemedlare af liqvider, utan äfven derpå, att de uti sina grundfonder upptaga och göra fruktbärande de kapital, hvilka söka en fast placering. Ansträngning och håg till samlande af besparingar befordras framför allt genom möjligheter att af dem vinna en tillfredsställande afkomst; och ju mera bankerna äro i tillfälle att åt samhällsmedlemmar af olika ställning och vilkor erbjuda en sådan, desto vidsträcktare kunna de sprida nytta och desto mera förbindas deras egna och allmänhetens intressen med hvarandra. Om den solidariska ansvarigheten i viss mån lägger hinder häremot, genom att inskränka antalet af dem, som vilja och kunna ikläda sig en så vidsträckt förbindelse, så vinnes dock, äfven när sådan ansvarighet är föreskrifven, det omförmälda syftet genom tillåtelse att i bankbolag jemväl upptaga lottegare med en till beloppet af deras insatser i banken inskränkt ansvarighet, eller s. k. kommandit-delegare; och härigenom erhålla tillika bankerna större lätthet att, när det behöfves, föröka sina grundfonder och rörelsemedel, än om oinskränkt ansvarighet måste fordras af en hvar, som i bankbolag inträder. Då inrymmandet i bolag, grundade på solidarisk ansvarighet, äfven af delegare med en till lotternas belopp begränsad ansvarsskyldighet ej synes gifva anledning till någon olägenhet, torde betänklighet deremot icke möta; och ehuru allmänna lagen om en så beskaffad bolagsform, som denna, icke innehåller några bestämmelser, har densamma dock här i landet redan vunnit erkännande i så måtto, som dels de för Wermlands provincialbank den 17 November 1832 af Kongl. Maj:t stadfästade bolagsreglor medgåfvo intagande i nämnda bolag af kommandit-deleg8re, dels Rikets Ständers förslag vid 1836—1838 årens riksdag, äfvensom Finans-komitéen, densamma upptagit.
Men vi ä' inte för gamla att fara till Stallmästaregården; han tror inte man hör, min gunstig herre! - ADJUNKTEN. ANNO FYRTIÅTTA Åh, seså! DINA. Man ska' älska bra högt, som jag... ADJUNKTEN. Älska? Hvad är det för prat? DINA. Ni blygs inte! ADJUNKTEN. Tyst, qvinna! DINA. Ni skymfar mig, men ni skall umgälla det, otacksamme! Hör ni det! (Går.). ADJUNKTEN, sedan LARSSON. ADJUNKTEN. Så dum jag var, som inte följde med! (Sätter sig vid bordet och dricker ett glas.) LARSSON (kommer in, klädd i uniformspels, kaschett och med två käppar). byxor, vest, ridstöflar, förskinn, Åh, herre Gud! ADJUNKTEN. Hur var det med kylskeppet nu? LARSSON. Sjuhundra kannor ha runnit bort; 2000 rdr riksgälds! Om jag hade fått veta det förut; 2,000 rdr på fem minuter; om man beräknar läckans diameter till sex verktum, så blir det en hastighet af låt mig se! ANNO FYRTIÅTTA ADJUNKTEN, LARSSON, ARVID kommer in något litet drucken. ARVID. God dag, morbror, hur står det till? LARSSON. Har du torkat dig om fötterna? ARVID. Ja, gubevars! God dag, farbror Green! Jag tror farbror sitter och pimplar ensam! LARSSON. Det gläder mig att du lydt min befallning, med lugn och nöje; jag lyckönskar dig på din nya bana. ARVID. Hvad är meningen? LARSSON. Meningen? Att herrn har förstört pengar i tolf terminer i Upsala och nu ska lära sig bli en nyttig menniska! Du har fått mitt bref? ARVID. Nej, jag har inte fått något rekommenderadt... LARSSON. Nej, men orekommenderadt pojke! ARVID. Så'na läser vi aldrig i Upsala! LARSSON. Nå, då ska jag läsa för dig!