Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är väl möjligt, att den nuvar:de lagen kunnat förbättras, så att grunddragen deri fortfarande skulle kunnat bibehållas; men jag hemställer till Frih. af Ugglas, om han så djupt genomtänkt frågan, att han skulle våga taga på sitt ansvar, att det hugskott för dagen, han förordat, förtjenar att tillerkännas företräde framför ett förslag, Utsk. efter flere månaders öfverläggningar framlagt. Jag tror icke, alt grundtanken i Frih. af Ugglas’s förslag eger det värde, att han bör envist vidblifva detsamma. Hvad deremot 13:de §:n serskildt beträffar, kan jag densamma icke helt och hållet godkänna. Utsk. har föreslagit, att socknemännen skola hvarje år tillfrågas, huruvida de vilja tillåta bränvinsförsäljning inom socknen samt huru densamma skall i sådant fall regleras. I min reservation har jag uttryckt den tanke, all ett sådant idkeligt uprepande af samma fråga är högst otjenligt. Det kunde nemi. hända, att innebyggarne i många socknar, som icke tänkt sig behofvet af bränvins-försäljningsställen, just genom denna ständigt återkommande fråga föranledas att finna sådana ställen behöfliga. Till undvikande häraf har jag upgjort ett förslag till redaktion af den 13;de §:n, som jag nu ber att få upläsa. Det lyder som följer; ”Vill någon väcka fråga, alt annan utskänkning, än den, som kan gästgifveri tillkomma, må i socken å landet få idkas; gore derom framställning hos socknenämndens ordf:de före utgången af Mars det år, då försäljningen skall börjas. Socknenämnden afgifve deröfver yttrande innan slutet af April med utsättande, i händelse bifall till utskänkningen tillstyrkes, af den trakt, hvarinom det må ske, hvarefter yttrandet till kyrkoherden öfverlemnas. Denne inherote, innan Maj manads utgång, på socknestämma, som blifvit två söndagar ä rad pålyst, socknemännens utlåt, i ämnet. Varder framställningen af både socknenämnd och socknestämma ogillad; förfalle frågan.
— Rör man föreställa sig, att antingen glömska eller försummelse, varit något af de förkastliga alternativer, som kunnat förorsaka att, efter ett och ett halft århundrade, slagfältet vid Filborna ännu saknar elt åskådligt minne till Magnus Stenbocks ära, och af vår tacksamhet? Man har i det ställe hopsamlat och med omsorg förvarat vedermälen endast af hans konstnärskap i handarbeten, hvarom både enskilte och allmänna konstkamrar ju bära vittnen? —- Hvarför då uraktlåtenheten att vårda hans minne, i egenskap af landets försvarare, kommit oss till last, är svårt att utreda. — Att liksom slagfältet vid Halmstad bär en värd till Fältmarskalk Ascliebergs minne, det vid Filborna måtte prydas af äfven ett sådant, till Magnus Stenbocks ära, får jag till H. R. o. Ad:s ärade ompröfning hemställa! Dessa motioner begärdes på bordet. Gr. Wachtmeister, Hans, anförde skriftligen: Det är R. o. Ad. nogsamt bekant, af hvilken oberäknelig vigt för vårt lands välstånd, våra skogar äro och alltid måste blifva; lika bekant är det att de, på det sätt de nu handhafvas, tyvärr gå en temligen säker och snar undergång till mötes. — En grundlig reform uti vår skogslagstiftning synes af behofvet påkallad, och om jag icke misstager mig, har allmänna opinionen redan uttalat sig för behofvet af en dylik. •— Det tillhör dock en erfarnare och såväl med. den allmänna som den ekonomiska lagstiftningen mera bekant person än jag, att antyda huru en 13* 190 Den 10 December. sådan i sin helhet skall kunna genomföras; dock har jag icke ansett mig böra underlåta, att fästa R. o. Ad:s upmärksamhet på några omständigheter, hvilka, åtminstone i min hemort, hafva visat sig mest bidraga till skogarnes utödande: jag menar svedjandet samt skiftesförrättningarne. Lagstiftningen har visserligen redan varit betänkt på, att genom lämpliga författningar afböja de häraf följande olägenheter, nemi. i afseende på svedjandet, genom 53 § i K. M:s Nåd.
Helt enkelt att: vara är upphov till lidandet, lidandet skall övervinnas genom dess orsaks upphävande, alltså, vi bör sluta att vara. Men nu är vi i alla fall, vi är alldeles förbannat och vi vill alltid vara här i västerlandet imponeras vi inte alls av det totala upphörandet, som blir frälsningen i östern. Det är bäst vi får ha vår himmel och vårt helvete fast jag är trött på alltihop. Men er teosofi är inte bättre än kristendomen så länge ni tar återfödelseläran bokstavligt som en lång kedja i vars slut individens salighet sitter fastknuten som en krabba på en krok. Harmoni, säger ni! I denna värld eller nästa vad sådant låter dumt, “denna“ och “nästa“ vi kan ju inte tänka oss denna nästa utan att kopiera den efter denna jord. För mig är alltihop alldeles likgiltigt men jag vill inte ha teosofi och spiritism i stället för kristendom. Och kristendom vill jag inte ha, den handlar också bara om denna värld och en annan som liknar en biografföreställning av denna, fast bara för barn och hur vill ni göra om intet allt djävulstyg som gjorts i denna värld med er kristendom och teosofi? Förbättra världen, va? Det är mycket bra men säj, ni tror ju på själens individuella fortvaro efter döden? Tror ni att även kattorna har själar? I min barndom var jag med om att långsamt pina ihjäl en katt det är mer än jag begriper, den där grymheten hos småpojkar och nu när ni förbättrat världen så att inga kattor plågas ihjäl mer och inga flugor spetsas på nålar i läroverksfönsterna och inga metmaskar långsamt träs på stålkrokar och inga paddor kläms sönder av hemvändande skolgossar om då kattornas och flugornas och maskarnas och paddornas själar kommer och fordrar upprättelse av er, hur ska ni då bära er åt? Ty kattans själ säger inte: tack för att ni inte stenar isönder kattor mer här i landet! utan: det gjorde förfärligt ont en gång, alldeles oerhört led jag, och något ont satt i hjärtat, något rått och grymt satt i bröstet på era fäder och lät dem pina mig. Tag bort detta onda som då skedde, och jag skall förlåta er! Men hur fanden skall ni ta bort det?
Deremot anser jag det vara med all billighet öfverensstämmande, att, på samma sätt som man nu tillåter åboer å kronohemman att köpa dem till kronoskatte, det äfven må blifva tillåtet för ägare af kronoskattehemman att köpa dem till frälse, Om en sådan inlösning kunde ske på den frivilliga öfverenskommelsens väg, så hade man undanröjt orsaken till de allmänna och högljudda, ehuru, jag medgifver det, icke fullt befogade klagomålen öfver den tyngre börda, som trycker kronoskattejorden, än den privilegierade, enär det alltid skulle stå hvarje ägare af sådan jord öppet att, emot erläggande af en viss summa penningar, lösa densamma till en bättre natur. Det är af sådan anledn. som jag tager mig friheten att väcka följande förslag: Att R. St:r ville åt ägare af bronoskattejord medgifva rättigheten att lösa jorden till frälse natur, mot erläggande af en löseskilling, som svarar mot tjugu gånger det belopp, hvartill hemmanets eller hemmansdelens grundskatt, efter medium af de 10 sista årens markegångspris, årligen upgått; 2:o Att sådan löseskilling öfverlemnas till Riksg:sKont., som äger att densamma mot pant i fast egendom utlåna, och att hålla den deraf upkommande räntan Statsverket oförryckt tillhanda. Afven denna motion begärdes på bordet. Gr. von Platen, Baltzar, upläste en så lydande motion: De missförhållanden, som äga rum med hänsyn till pensionering af gemenskapen tillhörande Svenska Flottan, hafva länge ådragit sig en välförtjent upmärksamhet hvarom vittna, bland annat ej mindre K. M:s Nåd. Bref af d. 2 Maj 1851 till AmiralitetsKrigsmanskassans Direkt, än äfven den af Revisorerne af ifrågavar:de Kassa år 1856 afgifna berättelse.
Riksdag utsattes till hvad sora ansågs svara emot de kostnader Rust - Den a6 October f, ra. 85 oell Rotehållare förut vid deras inanskans väpénöfningar måst vidkännas; och hvad som ansågs oundgängligt för alt Kongl. Maj:t och Kronan skulle kunna Trupperne underhålla. Derjemte får jag upplysa, att redan under Konung GustafHirs tid Kongshyggnader vid Bonarps-hed Blifvit uppförde och med möbler försedde; att vid Början af delta århundrade en Pavillon och Stall hlefvo uppförde å Paroia malm i Finland, och Kongshuset vid Axvalla-hed inredt och möbleradt samt andra hus der uppförde, allt på dåvarande Passevolanceverkens bekostnad; samt att de byggnader, som af Kongl. Maj:t och Dess Suite begagnas vid stora Läger å Bonarps hed, dessemellan öro nödvändige, dels för ExercitieSqvadronernes, dels för Gårdens och dels för Commissariatets behof. Den skillnad, som emellan hvad under fordna Sveriges Konungar och nu, i afseende pä ofvannämnde byggnader och möbleringar, ägt rum, är, att kostnaden då togs af sjelfva Capital-fonden, men nu blifvit bestridd af tillgångar, som genom Kongl. Maj:ls jVådiga omsorger äro beredde.
Det andra, om upplåning utrikes af ajne millioner R:dr, har ännu icke hunnit längre, än alt, inom Banco-Utskottet, med 3:ne rösters pluralitet hafva blifvit bifallet, dagame förr än Konungens nu senast afgifna Nådiga Proposition i lika ämne ankom , hvilket mången trodde skulle föranleda den Nådiga Propositionens uteblifvande. Jag tror således icke, att anledning till förevarande Nådiga Proposition af Rikets Ständer varit gifven, ej eller att Riksdagens förlängande, genom förevarande frågas återupptagande, aå egentligen kan Rikets Ständer tillräkna^. Dessa ämnens invecklade natur och det motstånd Statä-låneförslagen rönt, hvarje gång & B$m. öo ®s& Vist Uti, Nio ijjl do blifvit förrsyaös, förklara både orsakerna Såll Riksdag en» längd, och hvarföre vi i desiSia punkt stå på samina ställe, sorn vid Riks» degens börjas Emedlertid är nu frågan 6 Iramvida det å nyo framställda Låneförsla» get kan mera gillas ender skydd af det der» rasd nu uppgifna ändamål , att hjelpa gäld®kyldige Inteckningsgifvare, in under något al förut frffiimeSaHda syften. Den grundsatt»9 8®m Kongl Maj;t yttrar, ali man ofta hör fr@®stillas, desi saemi, att Staten bör så Ii-' l®t som möjligt inblandas å enskilda förhål .Sandso, saknar visserligen icke sina godsa skif, och det torde förtjena undersökas* taravid® «tt undantag för dess tillämpning ^id denna fråga bör ege runs, Det kan icke Slafva undfallit Kidderskapet och Adeln, att Kongl Maj:t® Nådiga Proposition icke inne» Siåller något , bestämdt förslag , utan endast äen angifna åsyftning * att hjelpa gäldskyldig® jordbrukare 9 genom användande af Statens credit, och att saken är mycket enhel s sig sjelf, dd Staten genom samman» satt ränta förr skulle hinna afbörda sim skuld, än den mskilde.
Derigenom har samhället blifvit en täflingsbana för alla — ett öppet fält — som enhvar odlar efter måttet af krafter — moraliska, intellektuela och materiela krafter — och förtjenst och intelligens, i sann bemärkelse, dess skaparekraft. Corporationens burskap och prerogativcr inom kyrkan, som slaten — inom prest-, som adelseller borgarkasterna — eller hvarhelst inom de välförstådda skrå-intressens dystra områden — dödar lifsandan och en verklig, i dess alla delar conseqvent utbildad, ståndsrepresentation, förer lill mensklig uselhet och slafveri. Förtjenst och intelligens hafva blifvit de krafter, på hvilka det nya samhället grundar sig, och om man vill förändra något i representationen, så måste man också fola de nya principer för densamma på intelligens och förmögenhet. Har det förevar:de förslaget sökt lösa detta pro - Den 15 Februari f. m. 33 problem? Det tror jag icke. Det är bygdt på Slåndsindelningen, och ett sådant förslag kan icke under förevarande förhållanden vara välkommet. Om vi företaga en kort granskning af de 4 Stånden, så finna vi att R. o. Ad. skall representeras af CO ledamöter: men man har icke lagt märke lill huruvida dessa CO ledamöter skulle komma att öfvervägande representera det ena eller andra intresset; man har icke gjort sig möda undersöka om man skulle få en adel af endast byråkrati. Vi hafva f. n. omkring 900 adelsmän, som hafva jordbruk på landet, och 2,100 adelsmän, som äro emhetsoch tjenstemän. Jag frågar nu huru de 900 jordegande ledamöterna af Adeln skola kunna bevaka sina intressen vid sidan af de 2,100 embelsmännen. Jordegendom är ett vilkor för Adels sjelfständighet och bestånd och skall en Adel finnas såsom Stånd bland fosterlandets institutioner, så måste det vara en jordegande Adel. En tjensteAdel intager en helt annan ställning. Såsom agregat lill hofvet blir den en lyx och såsom byråkratiskt element en motsats till jordadeln. Lika incouseqvent synes mig förhållandet vara med de 15 ofrälse ledamöter, som skulle väljas för att inträda ibland R. o. Ad.
Aug. P. 11 G, 122. — om användandet af den dem donerade jord. Maji P. 708. Aug. P. 4°4- Aug. 2 A. P. 2.o3, 203. -— Städerne, angående skyldighet för Ledamöter af Ridderskapet och Adeln samt PresteStåndet, hvilka derstädes äga jord, bus och tomt, att deltaga i allmänna åligganden. Maji P. 54o. StädjoBref, om beståndet af sådane, å de Lunds Academie anslagne PraebendeHem - 608 man, hvarigenom lifstidsbesittning blifvit åboerne försäkrad. Städsel och Lego af Jord på landet, om förändring i Förordningen derom. Nov. 2 A. P. 635. Stäket, Södra, om inköp af Kronans andel 1 uppbörden dervid. April P. 6a3. Oct. 2 A. P. 564. Slängselskyldigheten, angående byemän emellan, då storskifte eller enskifte för sig gått. —. angående, omkring skog och mark. Maji P. 540, 556, 710. — om en ny Lagstiftning angående. Maji P. 789. Nov. P. 395. Suppleanter till Fullmägtige i Banken och Riksgälds-Contoiret, angående. Julii P. 1235. Aug. P. 72. Sept. P. 55, ni, 160. — till Riksens Ständers Revisorer öfver Stats-, Bancooch RiksgäldsVerken. Aug. 2 A. P. 67. Dec. 2 A. P. i65. — till Ledamöter uti Utskotten. Sept. 2 A. P. 38P. Svartsjö Kungsgård, om nedsättning i arrendet för. Svea 609 Svea LifGardes Casein, angående reparationskostnader för. Jnlii P. 1237. Sept. a A. P. 4°i. Oet. Svedjande å skattehemmans-ägor, angående frihet till, samt begagnande af masteträd och ekar. Julii P. 1243. Dec'.
Föredrogos å nyo och biföllos följande från nedannämnde Utskott inkomne, samt d. 25 dennes e. m. på bordet lagde Memorial och Utlåtanden. Från Lag-Utskottet af den 18 sisth Martii N;o zi Om Stadgande af lika ansvar för Trot. IJtdr. d.iy -April 1(325. i(ji utprångling af falska Sedlar, ställde antingen på Banken eller Riksgälds-Contoiret. N:o 22 Om upphäfvande af de författningar, sorn afse att förekomma öfverflöd och kostnader vid begrafningar. Om bestämdare ansvarslag för Slagsmål med doldt tillhugge af nycklar, dosor, knifvar. m. m. Af den 24 sistl. Martii N:0 24 I anledning af väckt fråga om rättighet för Under-Domare, att, enär någon Lag eller Förordning anses tarfva förbättring derom hos Riksens Ständers Justitiae-Ombudsman göra anmälan för att genom dess Ämbetsåtgärder den nödige förklaringen erhålla. Af d. 12 dennes. Om förklaring af 9 §. uti Kongl. Förordningen den 5 Juni 1739, angående Prestval. Frän Allm. Besvärsoch Ekonomi Utskottet af den 2 dennes. I anledning af väckt fråga om upphäfvande af Kongl. Commerce Collegii Kungörelse angående Stämplig å hus* väfnader, som till salu utbjudas. Af den 5 dennes. N:o 39. ingående föreslagen ändring i 182 Fröt, Utdr. d. 17 April 1823. den för Stockholms Stad gällande HamnOrdning af den 28 April 1822. Angående större noggranhets i« agttagande vid de å Lazarett och Curhus för venerisk smitta intagne Personers afpollettering. Rörande yrkadt förbud för Länsmän att taga befattning med andra Auctioner, än sådane det å tjenstens vägnar åligger dem förrätta. Rörande väckt fråga, om behof af Krigs-Artiklarnes omarbetning och förbättring. I anledning af väckte frågor om tillökte Frimarknader för Skännige och Grenna Städer.
Bcsl. IX: 44i. 452. 471. — dess försäljande, S. U. Bet. IV: 1945. Skrif. X: 644. Befallningshafvande, K. M:s, deras rättighet att höra vittnen, Just. Besh IX: 133. •_ deras Kungörelsers insändande till Just. Omb., deras Kansliförhör m. m., Remiss II: 447. Bet. VII: 368. Besh IX: 4g3. 5o3. 514.526. — deras rättighet alt rätta olaga vattenuppdämning, Remiss II: 51 o. L. U. Bet. VII: 182. — Betjening der, vid Lands-Kansjierne och -Kontoren, tillökning deraf, Remiss R:' 5i2. b. 534. S. U. Bet. IV: 237. Sersk. Utsk. Bet. ■VIII: 9I0. Skrif. X: 601. .— i Jemtland, Lands-Selcr. och Lauds-Kamr. derstädes, löningssättet för dem, S. U. Bet. IV: 1483. Skrif. X: 371. Begrafning, Högst-Sal. Kori. Cahl XIII:s, kostnader dertill, S. U. Bet. IV: 239. Skrif. X: n4. •— Högst-Sal. Hennes Majit Enke-Drottn. Hedvig. Elisabeth Charlottas, kostnaden dertill, S. U. Bet. IV: 1992. Skrif. X: 65o. Bekla dn adssä tt, Indelte Arméens, Remiss II: 46r. 472. 484. 512. b. 5i3. 520. S. U. Bet. Skrif. X: 4r3. S. o. E. U. Bet. IV: 1813.
Om nu hufvudräntorne, såsom jag föreslagit, bibehöllos, men småräntor förvandlades til* Den 7 September f. m. 47 penningar, så uppkommer derigenom en penningeskatt af 7 r:dr 17 sk. 8 rist. och således en tillökning tili de nuvaride årliga penningarne som uppgå till 4 r:dr 1 sk. 8 rist., med 3 r:dr några skir, hvilket icke kan föranleda hvarken för Staten eller räntegifvaren till någon förlust, som vore att fästa sig vid. Härigenom skulle likväl alla de svårigheter vara undanröjde hvaröfver man klagar i afseende på det nuvaride invecklade beskattningsväsendel. I andra provinser är förhållandet visserligen olika, men dock i allmänhet likartadt med detta. Från Södermanlands län hafva komiterade hemtat exempel af eli hemman med en ordinarie ränla af 112 ridr 25 sk. 2 rist. Efter mitt förslag skulle i kontant utgå 6 ridr 44 sk., hvarunder likväl inbegripes nu utgående årliga penningar till belopp af 2 ridr 44 sk. Tillökningen skulle således utgöra 4 ridr. För Upsala län är ett hemman taget med en ränta af 113 ridr 37 sk. 7 rist. Om milt förslag antoges skulle i årliga penningar bestämmas en ränta af 8 ridr 6 sk. 2 rist. Nu utgår i kontant utan förvandling 4 ridr 12 sk. 8 rist. Tillökningen uppginge således endast till 3 ridr 41 sk. 6 rist., hvilket på 113 ridr grundskatt vore ganska ringa. För Westerås län är också ett hemman upplaget, hvars ordinarie ränta är beräknad lill 155 ridr 30 sk. 3 rist. Efter mitt förslag skulle deraf i kontant bestämmas 15 ridr 28 sk. För närvaride utgör penningeränlan (i ridr 10 sk., och skulle den således ökas med 9 ridr 18 sk. I Westergöthland blefve förhållandet ungefär enahanda. Dessa nu uppräknade länen äro de som gifva Staten den största inkomsten i ordinarie räntor. För Norroch Westerbotten skulle efter mitt förslag icke den ringaste förändring ske i den delen af skatten som utgöres i kontant.
Han kallar sig Wilson och under det namnet har han blifvit dömd, men hans eget är det väl inte, eftersom han den första tiden som oftast glömde att svara, då det ropades upp. Kan man få se och tala med fångarna där ute? frågade jag vidare. Inte i allmänhet, svarade han, men om ni såsom tidningsman och landsman därtill vill besöka honom, så skall jag med nöje gifva er ett introduktionsbref till min efterträdare. Och bra vore det, om ni reste dit, så den stackars fan en gång finge tala med någon människa, som förstår honom. Jag tackade för anbudet och några dagar senare for jag ut till Joliet, där fängelset ligger. Mitt bref till chefen var tillfyllesgörande, så att han genast efter dess genomläsande beordrade en fångknekt att föra mig till 819, Wilsons cell, samt vänta på mig utanför dörren. Några minuter därpå stodo vi i den höga, tysta gården, som sträcker sig genom fängelsets alla våningar, med smäckra järngallerier löpande längs hvarje rad af celler och med ett hvitstruket glastak, som ger en skarp, likformig belysning åt gårdens ljusa väggar och mörka gallerier och trappor. Uppe i tredje våningen kommo vi till cellen 819, hvars dörr min beledsagare öppnade. Dess innevånare stod vid fönstret och såg ut genom dess galler, utan att ens vända på hufvudet, ehuru han måste hört att någon kom in. Det var en lång, stark figur, klädd i den ohyggliga amerikanska fångdräkten af svart och hvitrandigt tyg, som skäres så att ränderna löpa rundt om kroppen. God dag, sade jag på finska. Han vände sig långsamt om, som om han inte känt sig säker på att ha hört rätt, såg några ögonblick stumt på mig med ett underligt förvånadt och frågande uttryck och förde båda sina händer tillsamman i det han utbrast: Herre Jesus välsigne! huru har kapten kunnat få rätt på mig? Det var ingen annan än min vän från Atlanterfärden och urskogarna i södern. Jag kände igen honom, så snart han öppnade munnen och tilltalade mig med titulaturen där nedifrån, ehuru hans ansiktsfärg var helt och hållet förändrad och dragen blifvit kantiga och skarpa. Med några ord förklarade jag, att det blott var slumpen, som fört mig till Joliet, men det ville han inte tro.
Min lineal, som min ömma moder låtit förfärdiga hos bysnickaren Johannes Olsson, tog gestalten af ett bart huggande svärd, som de konstskickliga dvergarna hamrat, ett ädelt Tyrfing, och jag höll griffeltaflan, som en sköld framför mig och rusade fram under väldiga »här»-skri, så att nötkreaturen, som gingo på bete, förundrade tittade upp på mig, och de rädda fåren rusade bort i vild flykt, och en och annan hare, som undstuckit sig i en enebuske nära stigen, ansåg för bäst att som en blixt försvinna utom hörhåll. Jag såg mina fiender ligga slagna till jorden. Och jag vill ej neka dertill, att Angantyrs drag erinrade mig alltid om Sven Jönssons på Lyngen. Äfven väckte Hans Persson först mitt sinne för poesien, denna herrliga konst, som sedan så ofta förljufvat mitt lif. Han föreläste sjelf någon gång, då han var synnerligen belåten med oss barn, ett stycke ur Frithiofs saga, som på den tiden var så omtyckt och högt prisades af alla. Visserligen var det ej fråga om deklamation, då Hans Persson läste, men för våra barnsliga öron lät det ändock ljufligt. Då jag omtalade detta för min kära moder, gick hon bort i min faders gamla kista och letade upp en gammal, nött Frithiofs saga, som ej varit framme, allt sedan min fader dog. Det var ett minne efter honom, hvilket hon gömde såsom en dyrbar relik, ty Tegnér hade lifven varit min faders älsklingspoet, hvarföre han också ansett sig hafva råd till att köpa denna bok, så sparsam han för öfrigt varit. Nu dröjde det ej länge, innan jag lärt mig de vackraste sångerna utantill, såsom: »Björn och Frithiof sutto båda», »Kung Ring med sin drottning till gästabud far» m. fl. Till den sistnämnda, Isfarten, kunde min moder äfven melodien, hvilken hon naturligtvis måste sjunga för mig. Och snart så sjöngo vi den tillsammans, hvilket lät ganska vackert, n. b. i vårt eget tycke. Frithiofssagan väckte alla slumrande poetiska känslor till lif i mitt barnasinne.
Jag erkänner visserligen gerna, att min skarpsinnighet är ganska ringa, men om den har varit tillräcklig att förstå Hr von Hartmansdorff, så har den likväl icke förmått upfatta rikligheten af det Hr von Hartmansdorff yttrat, då den värde talaren säger, att det blott är fråga om tid, men icke om belopp. Jag anser det vara fråga om både tid och belopp, ty stadgandet 326 Den 26 M a j. ”när JernKont. använder alla sina vinstmedel på sätt hittills skett” häntvder ju belopp, hvaremot föreskriften ”att så länge Kont. använder sina vinstmedel till allmän-nytliga ändamål skall det vara bevilln:s-fritt” tillkännågifver tid. Hvad beträffar Hr von Hartmansdorffs anmärkn., att om JernKont. använder blott en del af sin vinst till allmän.-nyttiga ändamål, men utdelade återstoden till delegarne, denna återstod likväl skulle kunna, enl. nuvar:de redaktion, vara bevilln:s-fri, så synes mig stadgandet ”att så länge JernKont. använder hela sin Vinst till etc.” vara sä tydligt och klart, att det icke kan missförstås, ty i annat fall borde det hafva stått ”så länge JernKont. använder en del af sin vinst till” etc. Hr Hjärne: Då ingen talare bestridt Utsk:s förslag att ”helt och hållet befria JernKont. frän den för detsamma hittills stadgade bevilln.”, så anser jag den nuvar:de striden, ronde en redaktions-förändring, vara ganska obetydlig.