Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
»Den ytterliga ensidighet, hvarmed Utskottet vidtagit de liesta förändringar, hvilka nu i tulltaxan blifvit föreslagna, nödgar mig att deremot anmäla en allvarlig reservation. Förändringarne gälla icke en eller annan mindre vigtig fabriksgren; neji de gälla alla näringar och i synnerlig grad landlmanna-näringen. Vid innevarande riksdag arbetas i liera riktningar att förbyta jordbrukets ställning. Hurudan bränvins-lagstiftningen blilver, är ännu obekant; men sannolikt synes att derigenom stora brytningar beredas, hvilka våldsamt kunna ingripa uti beslående förhållanden. Jag bade derföre både önskat och förväntat, att Utskottet heldre underlättat än ökat landlmannens bekymmer i denna dessutom nog vådliga tid. Men det bar gjort motsatsen; det har föreslagit lägre tullsatser på de flesta af jordbrukets alster, på ost, smör, kreatur, kött m.m., i den öppet uttalade afsigt, att för konsumenten bereda bättre pris på dessa lefnadsbehof. Men på hvilkens bekostnad skall detta lägre pris åstadkommas, om icke på landtmannens, som då mäste nöja sig med ringare ersättning för sina produkter? Det ser nästan ut som hade Utskottet endast haft till ögonmärke, att skaffa lifsmedel för godt köp åt städernes arbetare, för att bespara dessas husbönder pligten att gifva skälig arbetslön. Men bar dä landtmannen ingen rätt lill lön för sina mödor, till möjlighet att bära sina skatter? Hvem är det dock, som med sitt arbete ur jorden framlockar de grödor, deraf alla skola födas; hvem drager tyngsta bördan för Statens bestånd, för fosterlandets försvar? Månne detta är stadsboen med dess ringa skatter och bevillning? Nej, det är jordbrukaren; han, som under årets och dagens alla tider mäste ifrigt arbeta för att plöja, så och skörda, för alt förse städerna med föda, för att löna Statens tjenstemän; det är lian som underhåller landets krigsmakt och ur hvars krets utgår det vida öfvervägande antalet af dess yngre försvarare. Har då denna så talrika, så idoga, så fosterländskt sinnade samhällsklass ingen rätt att se sina intressen beaktade?
Hr Lundqvists Valentin och fröken Karhohns Siebel äro välkända prestationer, och fröken Moritz utför Margaretas roll på det hela taget erkännansvärdt. Stämman är emellertid något späd och räcker ej alltid till. Hofkapellets ackompanjemang var stundom alltför starkt, så att man långa stunder knappt hörde en enda ton från de sjungande. D e » lokale Forhold » äro här betydligt ömtåligare än i gamla operasalongen. K. dramatiska teatern. Herman Faber — det var ett här i Stockholm alldeles okändt författarenamn, och rätt mycken undran och frågan uppstodo ock, när det lästes på affischerna öfver Dramatiska teaterns senaste nyhet. Ett skådespel i tre akter — » A f fri vilja » var dess namn — och som sagdt Dödens skörd. Den 15 dennes afled här en en obekant tysk författare! Förklaringen kom. Stycaf hufvudstadens äldsta invånare, Augusta Wilket och dess auktor äro i själfva hemlandet nya, helmina Heurlin, född i Venersborg den 9 oktober så nya att den svenska scenen lär vara den första, 1806, o c h s o m i något mera än 30 år eller till som blifvit färdig med sin framställning, ehuru skå- slutet af 1886 var föreståndarinna för Fruntimdespelet redan antagits och förberedes på flere tyska mersskyddsföreningen i Storkyrkoförsamlingen. scener. Det kan man kalla påpasslighet. Den aflidna, som hade till föräldrar landssekreBekantskapen var ock i det hela angenäm. Herteraren i Elfsborgs län, sedermera häradshöfdinman Fabers skådespel saknar ej longörer, men har gen o c h lagmannen Sven Erland Heurlin, Thorilds ett väl funnet ämne, som är med talang och kraft vän och mångårige korrespondent, samt hans maka behandladt; en del kalkering efter Sudermänn är dock Lovisa Sophia Sundling, var den sista öfverlefvanmärkbar. Hjälten är ännu en gång — något som de af fem syskon.
;:o En uri Hnfwudböckerna dalsncsraä Post gf R.d. 92s: 8 st.'; derifrån härrörande, at berörde summa, som utgjort en del af en ifrån Westerås LandtRänteri lil Lonroirsr inkommen remiss, och den Bokhållaren Lrsnäk, ester dest påstående, aflemnat til uprä?, S7 456 nande uti da warande LLlstsnren örnströms SmåsedelLelia, alldeles förkommik. Hanbl-ngarna riplysa, at hwarkcn lckollstrom eller dest Laska Skrifware Lunäsm-m emot deras bestridande kunnat öfwettygas, ak hafwa detza penningar emokragit. Och emedan!'rancir, h vilken således warit sidsta bewiöllga innehafwaren, genom Kong!. Mains Nådiga Utsiag ifrån al! ersättning biiswit srjkallad, har Hemliga Urskot. tet bifallit afskrifning as berörde R:d. 925: 8 6:0 Afwjkne KeAilirstoren Zanömarlcs KKancarI. sts skuld lil Lomoirsr af R:d. 9,976: 24 derigenom tilkommen, at Lrmlmark borristulit åtskilliga Kongl. Urreduings.Lommisliynsns ObliZ-ttioncr, hwilka såsom Allmogen kilhörande, genom Konungens BefLlluingshafwande til Fullmagliga blifwit inskickade, til utbekommande af den ärliga Lr^itLl-kraLsmsn och Räntan. Som Lanämarks cfterlemnade obekydeliga egendom, sedan andra prrioritoraäs Fordringsägare erhållit deras betalning, blifwit Lcwrcnrot tilhanda hallen: och någon ytterligare ersättning icke sunes kunna förwänkas, komma desa R:d. 9,976: 24 st. ar afskrifwas.
Denna princips riktighet medgifves t. o. m. af stalssknldssyslemets ifrigaste vedersakare. Men huru tillämpa de den? Jo, de säga: ”Det kan finnas tillfällen, isynnerhet i händelse af krig, då man nödgas göra skuld; men denna utväg bör vara den sista och icke tillgripas förrän i nödens stund.” Att denna tillämpning af förenämnde erkändt riktiga princip är lika falsk i militäriskt som i financielt afseende, skall jag nu söka bevisa. I militäriskt afseende får jag vördsamt hemställa, huruvida det kan vara möjligt att i nödens stund construera fästningar, bygga flottor, öfva, rusta och disciplinera arme'er, eller ens skaffa den för dessa särskilda behof nödiga materielen? Det är omöjligt i hvad land sorn helst, men framför allt i Sverige. Härpå skall jag lemna ett factiskt bevis. År 189.4 fann jag, såsom Gen.adjutant för Armeen, i KrigsColkrn en fond af omkring 4°!00° >:dr, genom sin natur användbar till trossens iståndsättande, men af Colltm, enligt vanligt bruk, tliesauriserad. Jag anhöll i und. hos K. M., att denna fond genast och i första rummet skulle få användas till ammunitionsvagriars förfärdigande för armeen (2tne per balaillon), såsom högst behöfliga. K. M. biföll denna min und. begäran och KrigsCoIkm erhöll bref, under d. 25 Maj i8a5, att genast gå i författning om nödiga vagnars anskaffande, emedan medlen voro fullt disponibla. Nå väl, mina Hrr, när tron J, att de sista af dessa vagnar hunno blifva färdiga? Ej förr än i832. Det hade således erfordrats mera än 8 år för alt inom Sveriges landamären få det ringa antalet af 92 ammunitionsvagnar förfärdigade och approberade. Det var icke KrigsCollegii fel, att så gick: det följde sina former; utan våra samtliga vagnmakares och smeders, som icke förmådde åstadkomma det begärda qvantum på kortare tid.
(Lag-Utskottets Bet:de, N:o 39.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har Blifvit framstäldt, huruledes det uti 8 Cap. 3 | Missgernings-Balken för förfalskning af enskilda personers handlingar utsatta straff af fyratio dalers böter och ärans förlust icke vöre lämpligt att, såsom hittills skett, ådömas för förfalskning af privat-bankernessedlar, äfvensom för utprångling af sådana sedlar, sedan förfalskning derå egt rum; och hafva Rikets Ständer, vid betraktande deraf, att, ehuru privat-bankernes sedlar visserligen synas hänförliga till enskilda personers handlingar, dessa sedlar, dock utgifna med Regeringens serskilda tillåtelse, gå och gälla man och man emellan såsom penningar, fastän icke såsom lagliga liqpidalioasmedel Expeditions-V(skottets Förslag til! und. Skrifvelse> N.o Sr. erkända; att de kommit i betydligt omlopp, särdeles uti vissa landsorter, samt alt förfalskning deraf alltså kan blifva af högst vådligt inflytande för allmänheten, funnit ofvannämnda straffpåföljd, den enda, som emedlertid af lin befintliga straffbestämmelser är tillämplig på ifrågavarande brott, icke, med hänseende till dess allmänt farliga natur, detsamma motsvara, I följd häraf och under öfvertygelse att allmänna säkerheten påkallar ett strängare straff för nämnda brott, än det, som, i saknad af serskild bestämmelse, hittills derföre ådömts, hafva, i ändamål att afhjelpa förevarande brist i lagstiftningen, samt dervid göra straffhestäinmelserne sådana, alt vid deras tillämpning brottets alla modificationer kunna afses och rättvisans fordran såmedelst uppfyllas, Rikets Ständer godlfunnit för deras del besluta utfärdandet af en författning, hvarigenom stadgas, som följer: Hvar, som eftergör eller förfalskar sedel, sorn inom Riket, med behörigt tillstånd, af enskild bank utgifven är för alt såsom penningar gå och gälla; straffesmed arbete å fästning från och med Ett till och med Tre år, efter omständigheterne, samt vare ärelös.
— Summa extra ordinarie inkomster Rdr 27,600,000: — Om efter tillägg af de ordinarie inkomsterna -• » 8,963,735: — hela det sammanlagda beloppet Rdr 36,563,735: — Kongl. Magd Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. 9 jemföres med de vid sistlidna Riksdag för hvarje af åren 1864, 1865 och 1866 påräknade: Ordinarie inkomster Rdr 8,309,950: — och Extra Ordinarie inkomster » 24,600,000: —- gg ggy ggQ. så utvisar beräkningen af inkomsterna för nästa statsregleringsperiod en förökning af 3,653,785: — Då Kongl. Majit nu öfvergår till en framställning af de utgifter, som under de särskilda hufvudtitlarne funnits nödiga, dervid under hvarje hufvudtitel, såsom i senare tiden varit brukligt, kommer att upptagas först de anslag, hvilka äro af en stadigvarande natur och derefter, när anledning dertill förefinnes, sådana till hufvudtiteln hänförliga utgifter, som äro af en mera tillfällig och öfvergående beskaffenhet, vill Kongl. Majit till en början i fråga om sistnämnda utgifter erinra, att det till grundlagsenligt afgörande vid nu innevarande Riksdag hvilande, af Kongl.
Jag har här ett ljusrödt skärp, låt mig fästa det på dig: ljusrödt och svart är så vackert tillsamman.» Någon kom; det var fru Lurhjelm, som varm och pustande inträdde, sägande, i det att hon med en flik af schalen torkade svetten från ansigtet: «bevars! skall jag då sjelf «tränga» komma för att bedja fröknarna komma ned, för att hålla de fremmande damerna sällskap!» «Ursäkta söta mor! men vi ha ej fått något bud,» invände Ottilia. «Men ni hörde väl när flere slädar körde in på gården? — och den som är dotter i huset» frun afbröt här tvärt, och fortfor sedan godlynt: «men då tvenne flickor komma i prattakten, glömma de lag och förordningar! men «apråpå!» känner fröken Leonna flickorna Smitt?» «Icke ens till namnet,» försäkrade Leonna. «Det måste jag tillstå, och jag har redan erhållit ett förtroende, som rör fröken någorlunda nära! men så äro de äfven af mina flickbekantskaper, isynnerhet Hedda; hon var ofta hos mig, ja nästan dagligen, under den tiden Matte friade till mig. Hon hade ett så eget sätt att ställa sig in hos honom, att jag redan misstänkte att hon sjelf ville blifva fru här i huset. Men Matte behöfde penningar, han, och sådana ha icke Smittens, ehuru de eljest ibland slå på stort och kläda sig granna.» «Var det icke söta mors önskan att vi skulle skynda oss ned;» afbröt henne Ottilia. «Ja det var sannt det, och fröken skall få se, hvad de äro hyggliga och gentila dessa flickor, Hedda isynnerhet är alltid så munter och glad.» I salen var dukadt ett stort «hästsko-bord.» I förmaket funno de mamsellerna Smitt och några andra damer från staden Lovisa. De förstnämnde voro hvad man i allmänhet kallar vackra flickor; det yttre utvisade genast systrarnes olika smak och lynne: den äldres klädning var af lysande färg, hennes öfriga utstyrsel, prålande och smaklös. Den yngre deremot var enkelt klädd, i en klädning af mörk färg.
Man ville taga ifrån den ena näringen för att lägga till den andra; och det gick i detta, som vanligtvis i dylika fall, att lagstiftningen i all välmening beredde den skvddade näringens skada. Så snart allmogen lärt känna, att dess privilegierade skogsafverkning lemnade högre afkastning än jordbruksarbetet, försummades det sednare. Dagsverksprisen hafva inom alla trakter, der skogsafverkningen i större skala bedrifves, stigit till en sådan höjd, att jordbruket nästan icke mer kan konkurrera med trävarurörelsen om arbetskrafterna. Allmogens dragare sysselsättas äfven större delen af året med skogskörsler fjerran från hemmanen, hvarigenom jorden beröfvas dess nödiga gödning. De lätt förtjenta penningarne förspillas merändels på öfverflöd, och den så allmänt öfverklagade penniogebristen i dessa orter visar nogsamt, att omtanke och sparsamhet saknats, och att kapitalbildning under den goda tiden försummats. Å en annan sida har trävaruförädlingen, hvilken utgör dessa trakters hufvud sakligaste, om ej enda industri, otvifvelaktigt lidit af de band, som nämnda författningar pålagt densamma, och af prisens onaturliga stegring till följd af den jordbrukande befolkningens berörda företrädesrätt. Uppenbart är åtminstone, att, om trävaruförädlarne finge köpa råvaran omedelbart af Staten — dess egare — denna industri skulle arbeta under vida gynnsammare omständigheter, än nu är förhållandet. Sågverksintresset har emellertid uppfunnit utvägar, hvarigenom den för detsamma tryckande lagstiftningen eluderats. Detta har skett hufvudsakligen derigenom att sågverken tagit en del af allmogen i sin sold och anväudt jordbrukarnes namn för att åtkomma utsyningsresolutioner, och att allmogen å sin sida begagnat sig af sitt berörda privilegium för att utverka sig dylika resolutioner, hvilka derefter såsom en handelsvara transporterats på sågverksegarne. Att den vexelverkan emellan jordbrukarne och sågverksegarne, som genom dessa medel uppkommit, icke kunnat annat än leda till demoralisation och förakt för lagarne, ligger i sjelfva sakens natur.
S^ormägtigste Allernådigste Konung! I sammanhang med det beslut Riksens Ständer fattat, i anledning af Eders Kongl» Maj:ts Nådiga Proposition rörälnde tillåtelse för den till Lagverkets öfverseende nedsatta Comitten, att vid Brottmåls-lagarnes utarbetande sätta i beräkning inrättandet af Arbets* och Correctionshus, har hos Riksens Ständer fråga blif* ' O vit väckt, om anläggande af sådana anstalter, der så väl äldre sorn yngre personer, hvilka hafva arbetsförmåga, men befinnas utan laga försvar, kunde emottagas och till gagnelig sysslosättning hållas. Riksens Ständer, som i anledning af högstbemälte Nådiga Proposition redan i allmänhet bifaHit anläggandet af Arbetsoch Corxectionshus, hafva i afseende härpå stadnat vid det beslut, att hos Eders Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla den önskan, det måtte sådane åtgärder skyndsamt varda vidtagne, hvarigenom ej mindre de redan i Carlscrona och Norrköping varande Correctionsoch Arbetshus varda utvidgade, än äfven en ny sådan inrättning i Gefle , för norra delen af Riket, anlagd och i behörigt stånd satt; anseendes Riksens Ständer dervid, äfven vid dylika inrättningar i allmänhet, oundgängligt, att sådane anstalter vidtagas, hvarigenom yngre och äldre barn af sådana personer, som vid Corrections-inrättningen aro antagna och i brist af annan utväg för deras underhåll måste föräldrarna dit åtfölja, de njuta erforderlig tillsyn för att danas till nyttiga Medborgare» 5.-te Bandet, 127, is8< Hvil» 1010 Den 11 Juli - Hvilket allt till Eders Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning i underdånighet öfverlemnas. Biksens Ständer framhärda med djup undersåtlig vördnad, nit och trohet Stormägtigste Allernådigste Konung ! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste , tropligtigste tjenare och undersåter På Bidd. och Adelns vägnar Carl Marner, h. t. Eandtm.
Utskottet instämde med Beredningen, att hädanefter inga förändringar i Grundlagar kunna beslutas, innan 5 år framlupit från den tid, då sådane förändringar blifvit föreslagne, och gillade äfven Beredningens afstyrkande af önskad inskränkning i Motions-rätten vid Urtima Riksdagar samt af förändring i 56 § RegeringsFormen och 49 § Riksdags-Ordningen. Herr Grefven och Ordföranden, som anmält de af Beredningen sist pröfvade 2:ne anmärkningar, anhöll att få begagna sin rättighet som författare att om Utskottets beslut erhålla Utdrag af Protocollet. Professoren Doctor Faxe yttrade, att han till alla delar instämmer med Herr Cabinetts-Kammarherren Grefve Mörner. De missbruk, som Högloft Utskottet anser kunna uppkomma af det förslag till förändring i 56 § RegeringsFormen, som Herr Grefven uppgifvit, förmodade Herr Professoren väl kunde vara möjelige, men trodde åter, att de missbruk, hvilka kunna inträffa, om denna § oförändrad bibehålies, i märkelig mån bidraga till Regeringssättets försvagande och Riksdags-göromålens förlängande, omständigheter som Professoren ansåg ganska vådelige. Bilaga L till Mern. Utdrag af Protocollet hållet i Piksens Högloft. Ständers Constitutions-Utshott den 5 October 1810. Företogs det af Herr Doctor Eric Forssén till Utskottet ingifne och sedan den 18 sistlidne September Bilaga L till Mern. N:o 8. 153 på Bordet hvilande Memorial angående sättet att välja Electorer i det Högvördiga Preste-Ståndet. Herr Assessor Gahn uppläste härvid sin till Protocollet den (4) sistlidne September, då Herr Doctor Forssåns förra Memorial af Utskottet pröfvades, gjorda Reservation. Då i anledning deraf skiljaktiga tankar om sjelfva frågan af Utskottets Herrar Ledamöter yppades, begärdes Votering, hvarvid Herr Grefven och Ordföranden framstälde följande Voteringsproposition: Anser Utskottet, att i anledning af Doctor Forssåns Memorial någon fråga kan inom
Nigon ny skiljeniur mellan könen skola de dock ej resa, tvärtom, de 510 egnade att undergrafva en, som redan finnes, 118inligcn en olika intellektiiel iitv~ckling. Men h \ ilka Bro dc sirskildn förh5llanden, soin göra heinstudiema gagneliga jnst för qviiinan? Flickan slutar skolan i regel tidigare i n ynglingen. Förhillnndcna koinina nog sn19ningoin i detta fall att andra sig, men ännu är det si. Flickan 1emna.s sedan 15ngt inera p9 egen hand i sina intellektueln intressen än hrad ynglingen gör, och hon har ej saninin tillfille till ett lärorikt unigiinge, som han har. SSrskildt ghller detta de unga flickorna 118 landet. Flickan beliöfrer ej alltid utbilda sig till ett visst yrke; iindcrstiindom kan hon det ej, ty hon har syssels8ttning i hemmet eller ar der af ett eller minat skäl hiindeii. Denna sysels8ttning ar likväl ej mera anstriingantle, an att hoii kan ha tid öfver till 18sning; ja, qrinnan kan ofta s5gns ha mera tid till bildande Iiisning, an hrad mannen har. Men en iing flicka, 8fveii om hon ar intresserad för studier, har dock i alln~iinliet för liten sjelistindighet och förniign af initiativ TOr att p8 egen hand knniia utarbeta en studieplnn och följa den. Det talas ofta om, att qrinnan har mindre förm8ga af initiativ tin niannen. Skulle nti detta vara hiindelsen, så behöfde hon 8Ren af denna anledning \ .id sina studier ett stöd och en hjrlp, siirskildt niir hon, s9som vi ofvan visat, arhetar under ogynsannnare förhallanden.
Likaledes har inom Borgare-Ståndet Herr Ljungberg (N:o 162) yrkat antingen tullfrihet eller nedsättning i afgifter för beredda färgade skinn, hvilka nu draga en tull af 75 öre, samt för spaltade fårskinn, för hvilka afgiften nu utgår lika med hvad för rubriken »andra slag» stadgadt är, eller med 40 öre per skålpund. Ehuru önskvärdt varit, att en fullkomlig tullfrihet å alla slag oberedda hudar och skinn, såsom utgörande ett råämne för en inom landet vidt utbredd handtering och materialet till en af de för alla samhällsklasser mest oumbärliga förbrukningsartiklar, nu kunnat, i likhet med hvad i flera andra länder eger rum, medgifvas, äfvensom nedsättningar föreslås i tullsatserna å alla de särskilda slagen beredda hudar och skinn, anser Utskottet, dels med fästad uppmärksamhet å den betydliga statsinkomst, som derigenom skulle gå förlorad, dels ock med afseende derå, att åtskilliga af de under beredda hudar och skinn upptagna varuslag möjligen komma att utgöra föremål för traktats-underhandlingarne med Frankrike, sig icke kunna tillstyrka bifall till de utaf ofvannämnde motionärer gjorda framställningar. Bih. till It. St, Prot. 1862 & 1863. S Sami. 1 Afd. S Haft. 4 Bår, häst - Instrumenter, Fältskärs-, ma tematiska, m. fl. 26 BevUlnings-Vlskoltets Betänkande N:o 8.
S. D, Till betygande af Ridderskapets och Adelns synnerliga erkänsla och aktning för Herr LandtMarskalken Grefve Carl De Geer, i afseende på det utmärkt skickliga och oväldiga sätt, hvarpå Herr LandtMarskalken fört Ridderskapets och Adelns öfverläggningar under detta Riksmöte, beslöt Ridderska - tfiri jO SépUmber f. tfi. |>et ocK Ädeln, det skalle icke allenast éii Medaille, uppå Ridderskapets ech Adelns vid denna Riksdag närvarande Herrar Ledamöters bekostnad, genom visse utsedde deputerades föranstaltande, slås öfver Herr Grefven och Landt * Marskalken, hvars ovanliga egenskap skaper och förtjenster Ridderskapet och Adeln pnsag böra på ett högtidligt sätt förevigas, utan ock, genom RiddarhusDirectlonens försorg, Herr LandttMarskalkens porträtt, på Rid* derhusCassans bekostnad, förfärdigas, för att blifva uppsatt bland de öfriga, som förvara min-* »et af dem, hvilka före Herr Grefven och iLanutMarskalken innehaft samma befattnings Icommande icke allenast, i händelse den till Medailleu erforderlige kostnad skulle öfverstiga, hvad bland Ridderskapets och Adelns Herlar Ledamöter till detta ändamål varder in* samladt, bristen att af RiddarhusCassan utgå, Utan ock, deräst berörde insamling skulle blifva större, än den till Medallien åtgående kost-» jiads-summa, öfverskottet att Riddarhus-Cas* san tillfalla. Ut Supra, Herr Grefven och Ordföranden tillkännagaf, 911 Herr Grefven och LandtMarskalken ännu upphöll sig uti RiddarhusDirectionens Sessions* Rum, samt hemställde, om icke Ridderskapets och Adelns nyss fattade Beslut borde Herr Grefven och LandtMarskalken meddelas. Sedan, i anledning häraf, flere Ledamöter föreslagit, det en Deputation måtte afsändas, fpr att anmoda Herr Grefven och LandiMar»
Magistern! Gud ske lof! ANNA. Nej, visst inte! BRUUS. Känner mamsell de här herrarne? BRUUS (till herrarne som se något förlägna ut), Känna herrarne den här unga flickan? STJERNE. Jag vet inte ... jag tyckte ... men det kan hända att jag misstagit mig ansigtet föreföll mig så bekant! VALTER. Nej, inte jag... BRUUS. Men sättet borde ha' förefallit er något olika! Vet ni, mina eleganta herrar, hvad jag skulle göra, om jag vore tjugo år yngre? PUDDELKRANS (näsvist). Ni skulle väl sjelf vilja göra henne sällskap! (de andra kratta.) BRUUS. Det tänker jag ändå göra! Nej, jag skulle piska upp er som okynniga pojkar! Nu är jag 50 år, och derför föraktar jag er! Kom, mamsell Holm! 16 DOGMÉR (inkommer från höger, han stannar nära kulissen, då han ser hvad som föregår bland de förre; för sig). Anna och Bruus ... hvad skall detta betyda? ETTIG (i detsamma Bruus, som gifvit Anna sin arm, ämnar gå ut med henne till höger). Hör nu, hvem är herrn, om jag får fråga? BRUUS (kallt). Jag har inte kontoret på fickan ... så herr konsuln känner mig inte! STJERNE (ställer sig i vägen för dem). Ja, men jag vill veta... ETTIG (generad). För tusan! han tycks känna mig! HJELM (som hittills stått en tyst betraktare, stiger nu fram och säger lugnt men bestämdt). Om kammarjunkaren vill ha' några upplysningar, så skall jag lemna dem! BRUUS. Åh, gör dig inte besvär, min vän! Jag kan gerna underrätta de här herrarne om att jag är en gammal skolfux som är van att ge' lektioner i hvarjehanda ... de här herrarne kunde behöfva en sådan i belefvenhet och uppmärksamhet mot qvinnan ... men jag hoppas att deras blifvande hustrur en dag ska' lära dem det bättre än jag! (i det han med ironisk artighet lyfter på sin hatt)