Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men hjärta hade han, förälskad var han hvarannan dag, och hela staden hade han till förtrogen. Arbetet i boden skötte detta de rika gåfvornas barn på något öfvernaturligt sätt. Kunderna blefvo betjänade, allt under det att han matade de hvita mössen. Pengar växlades och räknades, medan han satte hjul på sina små själfgående vagnar. Och medan han för kunderna berättade om sin allra sista förälskelse, höll han ögonen på stopet, i hvilket den bruna sirapen sakta ringlade ned. Och det fägnade de beundrande åhörarna att se honom plötsligt sätta åstad öfver disken och rusa ut på gatan för att få sig en dust med en förbidrifvande gatpojke, liksom att se honom med lugn panna återvända för att knyta till knuten på ett paket eller mäta färdigt ett stycke tyg. Var det icke naturligt, att han skulle bli hela stadens gunstling? Vi kände oss alla förpliktade att handla nere hos Halfvorsons, sedan Petter Nord kommit dit. Om det så var gamle rådmannen själf, så var han stolt, när Petter Nord tog honom med sig in i en mörk vrå och visade honom burarna med de hvita mössen. Det var oro och spänning med att visa råttorna, ty Halfvorson hade förbjudit honom att ha dem i boden. Men så kom i den ljusnande februari ett par mörka dagar med disigt töväder. Petter Nord blef med ens allvarlig och tyst. Han lät de hvita mössen bita i sina ståltrådsburar utan att mata dem. Han skötte sina sysslor oklanderligt. Han slogs ej med gatpojkarna. Kunde då ej Petter Nord tåla, att vintern slagit om? Ånej, saken var den, att han hittat en femtikronsedel uppe på en af hyllorna. Han hade trott, att den blifvit uppslängd med ett tygstycke, och helt oförmärkt hade han stoppat in den under en packe randig domestik, som var omodern då och aldrig togs ned från hyllorna. Gossen gick och bar på en stor vrede mot Halfvorson. Denne hade slagit ihjäl en hel råttfamilj för honom, och nu ämnade han hämnas. Ännu såg han för sina ögon den hvita modern midt ibland sina hjälplösa ungar.
Kammar-Rätten och dess Advocal-fiscals-embete hafva, uti afgifne underdåniga utlåtanden, förklarat sig sakna anledning att förevarande ansökning i någon måtto med tillstyrkande understödja; anhållande Advocat-fiscals-embetet derjemte i underdånighet, att, för den händelse Kongl. Maj:t skulle i Nåder bevilja Lidinson den sökte eftergiften, Embetet i det fall måtte vid dess i Nåder förunnade actorats-arfvode utaf de Lidinson till betalning ådömde medel varda bibehållet; hvaremot Kongl. Stats-Contoret, under åberopande af de i målet förekomne bevekande omsiandigheter, hemställt, att till beredande af förskoning för Lidinson från det ådömde beloppets erläggande, hvarigenom hans timliga välfärd sannolikt blefve förspilld, Kongl. Maj:t täcktes till Rikets Ständer i Nåder öfverlemna, huruvida större eller mindre del af samma ersättnings-summa kunde få till afskrifning befordras. — För egen del får Utskottet anföra, att då den ersättnings-skyldighet', hvilken uti förenämnde afseende blifvit Kronofogden Lidinson ålagd, tillkommit, i följd af dess uragtlåtenhet att, i öfverensstämmelse med det al Kongl. Maj:ts Befallningshafvande honom lemnade uppdrag, i behörig tid 12 Slats-Utskoncts Utlåtande t N.-o 8t. och ordning bevaka Kronans fordran uti årsproclaraa-målet efter aflidne vice Borgmästaren Modin, någon laglig anledning icke förefinnes för beviljandet af den nu ifrågaställa befrielsen från ersättnings-beloppets erläggande. Enär likväl, efter hvad med full säkerhet kan antagas, berörde försummelse härrört af missförstånd och ovana vid juridiska ärendens handläggning, men ingalunda synes vara att tillskrifva egentlig vårdslöshet, samt då ej mindre Kongl. Maj:ts nuvarande Befallningshafvande i Yester-Norrlands Län, än f. d. Landshöfdingen i samma Län, Friherre H.
Ehuru olika bedömd Presterskapets stora betydenhet under medeltiden må hafva blifvit, var den för civilisationen och mensklighelen dock en vinst. Tiderna hafva sedermera mycket förändrats, och ingen lärer här ifrågasätta att återgifva de Preslerliga Ståndet sin fordna makt; men säkert är, att den högsta bildningen, den vetenskapliga, den restlietiska och religiösa aldrig bör inom folk-representationen sakna sin tillbörliga del och jag skulle derföre på det högsta beklaga, om R. o. Ad. lyssnar till Gr. Björnstjernas förslag, att derpå inkräkta. Uti 14 § förekommer, såsom en talare redan anmärkt, en oegentlighet i uttyck, hvarigenom man förledes tro, det Utsk:s mening varit, alt hvarje handtverkare eller gerningsman på landet skall ega, och med städernes borgare utöfva valrätt. Sådan lärer väl meningen icke varit. Skall valrätt icke tillerkännas dessa handtverkare, hvilket jag för min del anser icke böra ske med mindre de äro antingen i stad bosatte eller contingent-borgare och skatta till stad; så böra ordalagen härom affaltas så tydligt att man bestämdt vet, hvad meningen i detta hänseende är. En talare har föreslagit att representationsrätt inom BorgareSt. mätte medgifvas, icke fastighetsegande embetsoch tjenstemän. Då för de embetsman, hvilka ega jord eller annan faslighet föreslagits inom R. o. Ad., inser jag icke hvarföre deras vederlikar, som sakna fast egendom, skulle från dem skiljas och blifva hänvisade lill BorgareSt. Härigenom skulle de mest besynnerliga förhållanden kunna upstå. Man kan länka sig möjligheten, att alla Statsrådets ledamöter hade säte i Borgare-St., men ingen enda af dem inom R. o. Ad. Det skulle vidare kunna hända att embetsmännen blefve till antalet de vida flesta inom representationen. De finnas redan inom 3:ne Stånd, och nödig kännedom af allmänna ärenden kan icke med skäl öfverklagas. Att än mera öka deras inflytande, vore, enl. min öfvertygelse, hvarken nödigt eller nyttigt, och skulle utan tvifvel minska folkets förtroende till Riksförsamlingen.
Enl. K:gl. Maj:ts Nåd. proposition, förhöjning i landshöfd. lön 549: — 5. — Oindelt dito: aOO t: r å dito 3,333: 16. dito i Malmöhus län: 1852 års anslag i penningar 9,575: 6. 3. Afgår: Af landshöfdinge-löne-anslaget, till Blekinge läns lands-stat öfverflyttade 380* ■ dito i Hallands län: 1852 års anslag, oförändradt dito i Götheborgsoch Bohuslän: — Oindeldt dito, 80 t:r å dito 533: 16. — 61 61 Transport Förslag till blifvande Riks-Stat. Summa Banko.’ 251,363 18,393 Indelta räntor. Penningar. Kronovärdi. 169,717 ! 11,576 Markegång förslagsvis. 81,619 Spanmål. Indelt. Mått. Värde förslagsvis å 6 * R:dr. jOindelt. Mått. Anli. till Exp.-Utsli. d. 29 Mars 1854, lil. 1 e. m. Ulla tande, angående regleringen af utgifterne under Riks-Statens Sjunde Hufvud-Titel. (U. A.) För denna Hufvud-Titel, som innefattar anslagen till Finans-Departementet, upptager nu gällande Riks-Slat: Penningar . 1,759,937: 14. — Indelda räntor, med kronovärdi 2,687 R:dr 16 sk. och förslagsvis beräknadt markegångsvärde af ... 15,653: 16. — Indeld spanmäl, 153 Tunnor 18 kappar, upptagne, efter 6 R:dr tunnan, till 921: 18. —- Oindeld spanmål, 18 Tunnor, efter 6 R:dr tunnan, till 108: —• — eller tillsammans 1,756,620: — —• De förändringar, som, i afseende på anslagen till denna Hufvud-Titel ifrågakommit, äro följande: l:o.
Directionen framhärdar med djupaste vördnad, nit och trohet, Stomägtigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Majus underdänigste och tropligtigste tjenare och undersåter C. F. Wirsén. E. Widegren. ; G. Snoilsky. F. Tidblom. J. B. Redin. J. F. Agrell. L. Holmblad. C. M. Elfstedt. P. G. Welin. Med Original-Conceptet lika lydande intygar Ludo. Neyber, Kongl. Directionens Registrator. Uppläst hos Samteliga Riks-Stånden d. i3 April. Kongl. Maj:ts Kådiga Proposition till Rikets Ständer om en närmare reglering af den under namn af Gernings - Oren kände afgift. Gifven Stockholms Slott den 5 April 1815. I anledning af den vid Riksdagen 1 809 ochi8iot igenom Riksdags-fullmägtige ifrån en del af Ö. re. I Den 13 April. rebro Län väckta fråga om befrielse för Sockenhandtverkare ifrån de så kallade Gernings-örens erläggande, har Kongl. Majit, för att uti detta ämne erhålla fullständig upplysning, låtit från alla orter i Riket infordra uppgifter om förhållandet med denna afgift och om orsaken till de skiljaktigheter , sorn deruti sig yppat. Så väl Commerce-Gollegium, som Rikets Ärenders Allmänna Beredning hafva öfver samma ämne inkommit med underdåniga utlåtanden, och Kongl. Majit, som vid föredragningen af detta mål funnit detsamma röra både Kongl. Majits och Kronans rätt, i afseende på en påräknad ordinarie inkomst, och enskildtas samt samhalligheters, i anseende till hitills utgjorda afgifter och påräknade inkomster, har derföre beslutat att afgorandet deraf uppskjuta, för att deröfver inhämta Rikets Ständers tanka, och det är i följd af detta beslut, som Kongl.
Stånd och ingen valkrets må välja ombud till yngre kammaren utom sina medlemmar. ” Hr Frih. o. Landtm, hemställde derefter, om R. o. Ad. behagade förklara denna mening såsom sin gemensamma tanke. Då svaren å denna propos. icke blefvo så på en gång afgifna, att det var möjligt att i någon mån bedömma den ena eller andra meningens öfvervigt, förnyade Hr Landtm, samma proposition. Ropades starka ja, blandade med nej. Då Hr Frih. o. Landtm, förklarade, det han trott sig finna att ja öfverröstat nej, begärde Hr Munck af Rosenschöld votering. Upplästes till justering och godkändes följande voter:sproposition: Den som antager såsom Ståndets gemensamma tanke följande mening: ”Intet Stånd och ingen valkrets må välja ombud till yngre kammaren utom sina medlemmar” voterar ia; den Den 3i October e. m. den det ej vill, voterar nei; Vinner nej, antager R. o. Ad. icke ofvanstående mening såsom Ståndets gemensamma tanke. Efter voteringens slut, befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 4_5. Nej — 33. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att af 4 Punktens lydelse från början hade varit följande: Intet Stånd och ingen valkrets må välja riksdagsman utom sina egna medlemmar; den nyss afgjorda delen deraf inneliolle, att intet Stånd och ingen valkrets må välja ombud till yngre kammaren utom sina medlemmar. Således återstode frågan om ombuden i äldre kammaren. Hr Landtm, ville erinra sig, att någon ansett denna fråga böra tagas i betraktande i sammanhang med y:de punkten, som handlade om aldre kammarens formerande i allmänhet. Hr von Hartmansdorff: Jag har intet emot att frågan förekommer i sammanhang med en sednare punkt, blott hon hålles öppen. Frih. Sprengtporten: Jag får så mycket hellre instämma med den siste värde ledamoten, som delta stadgande står i ganska nära sammanhang med stadgandet om den tid. under hvilken ledamöteine skola fungera i äldre kammaren. Om denna tid skall blifva lång, så är det så mycket angelägnare att frihet i valet medgifves.
241 män om svensk medborgarerält blifvit af E. K. M:t i nåder bifallna, dels med, dels utan förbehåll af skyldighet för sökanderne att, innan de i behörig ordning såsom svenske medborgare kunde upptagas, ådagalägga, att de från sina förra nationalitetsoch undersåtlighets-föfhållanden blifvit behörigen frikallade, hardet olika förfarandet härvid, ehuru förklaradt af de serskilda omständigheter, som bestämt beskaffenheten af hvarje enskildt fall, likväl fästat Rikets Ständers uppmärksamhet i anseende dertill, att om vilkoren för naturalisationen saknades i lag närmare bestämmelser, så behöfliga den än i ganska många afseenden äro. Rättigheten att utflytta är väl numera af de nyare statsrätten i de liesta länder erkänd såsom en allmän medborgerlig rätt, men tillika i de flesta bunden, dels vid vissa förbehåll, som förpligta utvandraren att dessförinnan ådagalägga sig hafva uppfyllt vissa serskilda skyldigheter mot moderlandet, dels vid andra iakttaganden, som hafva lill ändamål att göra utflyttningen såsom ett faktum bestyrkt. För det land, der utländsk man söker medborgare-rätt, är det således redan på dessa grunder af vigt att, innan den beviljas, fordra bevis att han från sitt förra undersåtlighets-forhållande är fri. Men för en sådan fordran gifvas derjemte flera andra skäl, utgående från landets egna intressen. Det ömsesidiga band af skydd och trohet, som förenar undersåten med sitt moderland och dess regent, kunde, derest ej detsamma uttryckligt och formligt blifvit löst, lätteligen leda till svåra förvecklingar, om den förfe, bosatt i främmande land, af en eller annan anledning finner det för sig nyttigt, att åberopa sitt moderlands skydd, och den sednare, på grund af politiska eller andra intressen, anser det lämpligt att, med skäl eller oskäl, uppträda till bans försvar. Exempel på förvecklingar af denna beskaffenhet mellan nationerna finnas från alla tider och icke minst från den nyaste 5 och har fördenskull, i de flesta länder, politisk klokhet gjort frågorna om utländsk mans naturalisation till föremål för en ordnad lagstiftning; men i Sverige äro bestämda reglor i detta afseende icke ännu i lag fastställda.
R:d ulom de förur till Läns erhällne Tre Tusende R:d af Manufaktur fonden sör hwilka honom torde förunnas afskrifning. Friherre kckermeI'N8 förlust blismer således 2,000 R:d Utom all uplupen ränta. Men af nit as Charlisamlinqarne esler hans död cj mä skingras eller komma » Ulländningar händer, utan blifwa i LandkmätcriContoiret säkert sörmarade och lill Geo ra fiska kännedomens widare utbredande nyitjadc gör han utan betänkande denna upoffnng. Detta Friherre I^lermelms anbud fär hos Herr Gresw.» och Landt Marika ken samt Högloft. Riddcr» stkapet och Lloeln jag ödmjukast anmäla och hem stal - Den 14 Deecnider. 851 ställa om icke till Riksens Högloft. Ständers Sears» U sto-t kunde öfwerlamnaö rut medFriperre lftermslin härom ga i afhandling. Skulle härigenonk hanö ChartL samlingar, koppar, plar r och alla insirumenker, enligt hans atgisne särk kninq, kill Kongl. L ndlmäkeri Lonkoiret öfwerlämnas, bär ConroirelS sörsta åliggande mara, att besörja utgisuiugen as Chartor önver C-lmare samt Christi» ansstads och Malmöhus Laner bwarigenom alia RiketProvinser blefrvo Gcogrephice kände och Swensta At^ > 2 fullkomnad. Ds penningar, som genom detza Cnartsrs för» säljning framSclrs inflyta böra af Landtmäteri Contoir rot redowisais och oflämnas i afbetalning pä inköps» summan, som således efter hand kunde minstas. Detta alt öfwerlemnas till Herr Grefwe» och ' Laiidi-Marstalkeus samt Högloft. Rrdderstapek och Adelnö pröfning och godtfinnande och torde de öfrige Rrspective Riks-Standen häraf äsmen lämnas del.
Intet 384 Stats-Utskottets Belänka nelen. halld läggas på den en sk ild la Spannetnålshandeln, hvilken skulle röra sig emellan de håda maximioch minimi-prisen, 'och som således alltid kunde hoppas en vinst af flere R:dr per turnia; samt 3:o Jordbrukaren lära ock vänja sig att torrka sin säd, som är det enda medlet att göra deil tjenlig till exportering pä aflägsnare orten Skulle åter Utskottens mening villna bifall, så är klart, alt genom omöjligheten att få Spannemålen försåld, skall dess productioil förminskas, Potatoeseulturen, sorn hittills utgjort en tillflygt i Spannemåls-brist, skall i det närmaste afstanna, emedan ett högre sädespris föraillät polätaruas användande till brännvin, hvartill nu i stället säd skall komma att användas. När då mindre gifvande Spanmåls-år inträffa, måste landet komma i den yttersta förlägenhet, emedan bristeil skall ersättas utifrån, och ej ifrån de upplag, sorn man kunnat spara från bättre år. Mall säger Val, att dessa upplag skulle göras af enskilda Spannemåls-Handlare. Men sådan är icke Handelns natur. Den ligger i en hastig omsättning och man har S t a t $-U t st o 11 e ts Be tänka uden. 385 liar från långliga tider stämplat de Köpmän, som upplägga Säd lili missväxtår med det .skymfande namnet K o r n-J u d a r, just derföre, att de icke hylla de Allmänna reglorna för ali handel. Få skola således de Köpmän, klifva, som i den osäkra förmodan af ett kommande missväxtår skola fixera sina Capitaler uti för så många äfventyr blottställa Spannmåls-lager. När nöden kommer, skall Staten icke finna några förråd inom Landet, samt med svårighet och yttersta osäkerhet, under de vilkor Ständerna utsätta, kunna ifrån andra Länder hemta de medel för sin välfärd, sitt bestånd och sitt oberoende, som den bordt finna inom sina egna tfränsor.
* Om våra Utriket Beskickningar jemte fullständiga instryctioner fingo sig uppdragit att utfärda pass, såsom till en del blott är vedertag?!, Herrar Lanöshöfdingar och PlatsCommeödånter äfven erböllo sina behörige instructictner och vår Police tillika använde me\ ra vaksamhet och min dref försigtighet, så tror jag att alla önskade ändamål säkrast kunde vinnas, aldrafiälst under en tidepunkt, då Nationens tillgifvenhet forsin Konung och dess Dynasti aldrig torde varit mera allmänne och större och banden emellan Regeringen och Folket således äro på det säkraste befästade. Af alla nu anförde skäl får jag hos Herr Grefven och LandtMarskaiken samt Höglefh Ridderskapet och Adela vördsamt anhålla om |terremiss af Utskottets Betänkande, och är |ag nog lycklig att härutinnan vinna bifall, smhåller jag ödmjukast hos Utskottet, att det;, pmma måtte med mindre sjelfförsakelse och, f^era alfver å nyo behandla detta |mne, äfvensom jag får hembä/^ uttryck af m.ie ser - Den 3 Junti. IX deles tacksamhet för de Herrar Ledamöter af ytskottet, sorn behagat understödja min motion, Ho 3v Grefye Hårdt Carl Gujlaf; Då Höglofl. Besvärsoch EcqnomiUtskot.’ tet förklarar , det Utskottet vid närvarande iörhåiiande ansett sig icke böra på annat sätt tillstyrka något åläggande tor Städerne, att plantera Hampa, Lin eller dylika växter, än att detta borde verkställas å den?jord, som till dylikt ändamål blifvit donerad, delar jag Utskottets åsigt af frågan; men om Utlåtandet bifalles, uppstår deraf intet resultat, enär Utskottet icke föreslagit någon åtgärd att vidtaga för ändamålets vinnande, eller denna jorde användande till dylik plantering.
Adis klubb blifvit öppnad den 14 sisth Januari, eller samma dag som riksdagen börjades, gjorde Landtm., i R. o. Ad:s första plenum vid denna riksdag, en anmälan derom, i anledn. hvaraf Ståndet beslöt, att den redan föranstaltade klubbinrältningen skulle fortfara intilldess Den 17 October f. m. 35r annorlunda beslutades. Den har ock sedermera på samma sätt fortgått, och för bestridande af kostnaderna dertill hafva förskottsvis, uppå Landtmarskalkens reqvisition, medel blifvit utlemnade ur Riksg.contoret. Då likväl ännu intet beslut blifvit af R. St. fattadt ang:de klubbkostnadernas bestridande, utan medlen ännu endast förskottsvis af Riksg.- cont. utbetalas, får jag hemställa, att StatsUtsk. måtte föreslå samt R. St. besluta, att de kostnader, som hittills under denna riksdag utgått för klubbarna, måtte af Riksg.cont., sedan Landtmarskalk eller Talmän bestyrkt utgiftens riktighet, godtgöras, äfvensom att enahanda utgifter för den återstående delen af riksdagen måtte på enahanda sätt ersättas. Om remiss till StatsUtsk. af denna vördsamma hemställan får jag vördsamt anhålla. Remitterades till StatsUtskottet. Ånyo föredrogs BancoUlsk:s den i4 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 1 o4, öfver väckt fråga om tillfällig förstärkning af fonden för lånerörelse på namn och reverser. Gr. Horn, Claes Fredr.: Det tillstyrkande BancoUtsk. i detta mern. afgifvit, finner jag i ett fall betänkligt. Der står nemi. taladt om öfverlåtelse tills vidare att förstärka disconten med omsättning af de två andra belåningsfonderna. Jag skulle önska, att, om R. o. Ad. bifaller hvad BancoUtsk. tillstyrkt, föreskriften blefve mera bestämd, så att ej den händelsen må inträffa , att måhända på en gång åter indrages den större belåningsrörelse, som genom bifall till ifrågavar. mern. skulle tillkomma disconten emot omsättningsrätt.
I lega, ehvad skjutsning utgöres från stad eller station ä landet, erlägges i allmänhet per mil 1 R:dr för hvarje häst, ersättning för åkdon af det i orten brukliga slag, äfvensom för seldon, häruti inbegripen. Sammans. Slatssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskotlels Utlåtande N:o 8. 15 För den händelse att sådane åkdon af bättre slag, som, enligt hvad ofvan är sagdt, böra vid postvägarne vara att tillgå, skulle af entreprenör vid bipostväg resande, pä begäran, tillhandahållas, betalas för samma åkdon lega till lika belopp, sorn vid poststationerna. Vid § 34. De uti denna § föreslagna bestämmelser torde vara väl stränga mot de resande. 1 fråga om bipostvägarne gälla ej de skäl, hvilka kunna anföras tili stöd för de bestämmelser, som i 15 § linnas gjorde, beträffande den tyngd, som å postvägarne må efter hvarje häst läggas, nemligen dels att resande ej böra uppmuntras att hellre begagna extra post än fortsxaffandet i förening med den ordinarie postbefordringen, dels att en resande, som ej å extra posten kan medföra all sin packning, eger tilllälle att med den ordinarie postbefordringen få densamma fortskaffad. Det torde således vara nödigt att pä bipostvägarne bereda de resande tillfälle att medföra någon större tyngd, än hvad å postvägarne erfordras; och kunde denna tyngd skäligen bestämmas till 120 skålp., med iakttagande för öfrigt af det i 15 §m stadgade beräkuingSsätt. Utskottet hemställer derföre. att § 34 må erhålla följande förändrade lydelse: Vid befordring af resande eller post få, efter hvarje häst, tvä personer, postiljoner) ibland dem beräknad, färdas, och en tyngd af 480 skålp. medföras. Denna tyngd beräknas sålunda, att en hvar åkande anses väga 180 skålp., med undantag af barn under 12 är, som beräknas till blott 90 skålp.
Men detta är förut stadgadt i BancoOrdningen. De hinder, som mött verkställigheten deraf, hafva varit tillfälliga, och det står ej i Lagstiftningens förmåga att afhjelpa dem. Den döda bokstafven verkar i detta afseende ingenting; det tjenar derföre ej till något, att fika efter ord. Men om Rikets Ständer vilja begära Kongl. Maj:ts sanction af realisationen, utan alt lemna Kongl. Maj:t rättighet att, jemte dem, tillse verkställigheten och garantera den; så hoppas de fåfängt, att erhålla en sådan sanction. Då jag varit emot realisationen, såsom stödd på origtiga grunder, borde jag kanske icke yttra mig i förevarande fråga; men då realisationen nu är beslutad, och Herr Cederschjölds förslag innefattar en påtaglig contradiction, måste jag fästa uppmärksamheten derpå, att det är ovillkorligt nödvändigt att lemna Kongl. Maj:t delaktighet 172 Den 17 Februari i e. m. i garantien af den realisation, hvarå Konungens sanction begå res. Made Ständerne endast beslutat myntbestämning, och ej anhållit 0111 beslutets sanctionerande af Kongl. Maj:t, så hade detta deltagande i garantien icke behöfts, ej eller någon ändring i 72 §:n. Nu åter kan Konungen ej bevilja den begärda sanctionen, med mindre Han får medverka till lagarne för realisationens verkställande. Vägrar Kongl. Majit i alla fall sin sanction, förfaller naturligtvis den föreslagna ändringen i 72 §:n. Jag anhåller, att vi snart måtte få votera om Herr Rosenblads förslag. Herr Tham, Wollrath: Det svåraste inkast, som mot realisationen kan göras och blifvit gjordt, är det, att Rikets Ständer ej kunna ställa en fullkomlig garanti för dess verkställighet, utan äro i tilfälle att framdeles besluta en ny sedel-emission och sålunda åter försätta Banken i oordning. En sådan garanti måste sökas i Grundlagen, och, då den nu ej finnes derstädes, införas deri.