Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Banko, icke ägt rum; och 3:o att Grosshandlaren C. F. Liljewalch, hvilken den 20 Juni 1844 blifvit utsedd och förordnad att afgå till Ostindien och China, för inledande af handelsförbindelser med dessa länder, fått, genom nådiga Brefvet den 17 Juli 1844 sig tillagdt L. 2,000 Sterling, såsom aflöning i och för berörde uppdrag, som, eldigt af Eders Kongl. Maj:ts Kommerse-Kollegium och Norska Regeringens Finansoch 1 ull-Departement meddelade instruktioner, borde utföras samt inom tva års tid fullbordas; hvarjemte bemälte Grosshandlare i ersättning för de kostnader, som kunde stå i sammanhang med resans ändamål, såsom aflöning' till tolkar, utgifter till erhållande af handelsunderrättelser, lesoi ö ° rict — 330 — emellan de olika orterna, postporto m. m., i nåder tillädes likaledes L. 2,000 Sterling, eller tillhopa den ansenliga summan af L. 4,000 Sterling^ som å Sveriges enskilda fond anvisats. I anledning häraf får Konvoj-Kommissariatet upplysa: l:o alt någon sednare afbetalning å aflidne Tullförvaltaren Finers, på Kammar-Rättens pröfning och utredning beroende, balans, än den af Revisorerne omförmälda, icke verkställts. Af hans skuld till handelsoch sjöfarts-fonden, 10,428 R:dr 12 sk. 8 rst, hafva tillsammans 713 R:dr 12 sk 2 rst hittills blifvit afbetalda, så att den återstående balansen utgör 9,715 R:dr — 6 rst. Banko. 2:o Den Rösnerska skulden qvarstår ännu oförminskad. KonvojKommissariatet har dock för dess indrifvande icke underlåtit hvad som på detsamma kunnat bero. Efter att förut i ämnet hafva skriftvexlat med Eders Kongl.
En bland de på visst sätt naturligaste invändningarna är, att gångna generationer arbetat lika bra som de af vår tids ungdomar, som kommit i åtnjutande af denna metodiska undervisning. Kanske — men åtminstone ej hvad dem, som åtnjutit folkskolans undervisning, vidkommer. Dessutom — hvilken oändlig förbrukning af tid och tålamod har ej varit nödvändig för att bibringa dem deras mekaniska färdighet! Om vi då endast betrakta metoden från den rent praktiska, tidsbesparande sidan, är dess närmaste resultat, att i klasser på inemot 40 barn kunna alla samtidigt draga fördel af undervisningen. Mången tror, att ett ytterligt pedanteri utmärker metoden. Noggrannhet och precision fordras, men pedanteriet beifras däremot mera än vid den gammaldags handarbetsundervisningen. Tänker man så på systemets stora uppfostrande betydelse, äro fördelarne legio. Barnet vänjes vid ordning, precision, sparsamhet och beräkning. Det tvingas till själfständighet och eftertanke; det vet, hvarför det gör så och så, icke allenast att det skall göra så och så. De lyckosamma resultat, till hvilka man genom den nya metoden kommit i Stockholms folkskolor, föranledde naturligen efterhand densammas införande äfven på andra håll i vårt land. Från de kurser, som under Hulda Lundins ledning allt sedan år 1885 anordnats för utbildande af slöjdlärarinnor, har en stab af energiska och dugliga lärjungar utgått att i allt vidare kretsar i sin ordning främja saken. Vårt gamla systerland på andra sidan Bottniska hafvet har ock väckts att tillgodogöra sig de vackra resultaten, och år 1884 hörsammade Hulda Lundin en kallelse att i Å b o anordna en liknande kurs. Men ännu längre har ryktet om handarbetssakens lysande framsteg i vårt hemland trängt sig. Utländske fackmän resa fjärran vägar för att på ort och ställe studera dem, och i den utländska pressen och fackliteraturen återfinnas ofta erkännande ord om det svenska systemet. Utom de förut omnämnda resorna har frö- ken Lundin, dels på egen, dels på statens bekostnad, företagit mångfaldiga andra studieresor, till Tyskland, England, Skotland, Belgien, Schweiz, Frankrike — alltjämt riktande sina grundliga insikter med fruktbringande idéer, som rikt kommit hennes fosterländska verksamhet till godo.
Så nödvändigt det är, att i allmänhet och der ej nådigt tillstånd till undantag mellankommer, uppdraga Fattigvårdens öfverstyrelse åt Församlingens Pastor, så stridande mot det åsyftade ändamålet synes det skola blifva, om uti Städer, eller på andra af särskildte förhållanden utmärkte orter, de redan faststålde Reglementen, hvarigenom Landshöfdingen, Borgmästaren eller någon annan allmänt förtroende egan« gande person såsom Ordförande har Öfverstyrelsen , skulle rubbas; eller ock sådana öfverenskommelse^' för framtiden till ingående vägras, enär de af högsta magten sanctioneras. De lyckliga verkningar, sorn genom sådane Reglementen blifvit framkallade uti Stockholm, Götheborg och flere större Städer, bevisa tillräckligen denna frihets nödvändighet. Utskotten instämma för öfrigt fullkomligen uti Committéens afgifne förklaring öfver första Artikeln, att nemligen den endast ansett sig böra tillstyrka en Stadga med aUmiinna grunder och fö-, reskrifter, efter hvilka sättet för fattigvården, likasom hitintills skett, må särskildt inom hvarje Församling uppgöras och h©^ »örjas, 645 LagUtskottets Bttänkanden. Art II. Ibland de fattige, nödlidande och be* höfvaode, hvilka, i saknad af egne tillräcklige tillgångar för sin bärgning, äro föremål för fattigvården» räknar Committéen Personer ofver xf ar hvilka ega full arbetsförmåga och kunna genom sitt arbete försårja sig3 men derpå sakna tillgång. Utskotten kunna icke dela denna åsigt. Det synes böra öfverlemnas åt hvarje församlings enskilda omtanka, om den i mån af tillgångar och sig dertill yppande tillfallen f vill förskaffa desse personer arbete, på det de ej i förtid måtte falla fattigvården tili last med fördubblad tyngd och troligen med minskad moralitet eller åtminstone med förlorad arbetsdrift. Men att såsom pligt införa det uti en allmän Stadga, om de fattiges vård anse Utskotten betänkligt, och kunna dertill utur flere skäl icke styrka.
Sof! liten sparf! lugna kärlek o c h hans själsadel. Och så komStackars värnlös liten sparf! » mer det till en uppgörelse de båda makarne Därute var det natt o c h mörker. Här o c h där emellan — baronen skall köras på dörren o c h flämtade en gaslykta. H a n dref Österlånggatan där skall härska ostörd resignerad lycka i det framåt m e d händerna borrade ner i fickorna; hatWiedemannska hemmet, där makarne nu först ten tryckt djupt i pannan. — » Göromål på en lärt känna hvarandra rätt. H a n hade lust att skratta åt sitt eget påhitt. M e n Detta är i korta drag innehållet i Hermann skrattet förbyttes i stället till en suck. Sudermanns nya pjäs » Undangömd lycka », som nu gifves på Dramatiska teatern. I kraft o c h Hui! Blåsten for hvinande längs upp efter omedelbart gripande, enkel _ anläggning går den husraderna, snodde in i gränderna, körde ut på väl icke upp m o t vare sig » Ära » eller » H e m m e t » de bredare gatorna o c h tog sig en hvirflande — författarens här gifna tidigare stycken — men ringdans öfver de öppna platserna. Så ningsfulla roller för några af teaterns bästa krafskulle han gå hela natten, medan h o n sof därter. Främst samlas intresset kring den kvinnuppe. — » H o n sof. » — Och i sina tangästens, fru Ida Aalberg-Yxkidls framställningkar gick han igenom den förflutna kvällen. H u r erhåller ypperlig relief genom ett alltigenom själhan funnit henne i trappan, så deras glada supé, fullt utmäjsladt i de våldsammare konflikterna hennes fiolspel, hennes gråt o c h så nu sist henkraftigt gripande spel. Herr Hillbergs lugna, benes hviskning. —, » Du är så g o d. god. Jesus härskade tolkning af den fridsamme skolmannen o c h jungfru Maria löne dig, » o c h åter kände han är o c k af ypperlig verkan. H r Personne ger den hennes armar o m sin hals o c h hennes rena, frivanskliga bilden af friherren med trovärdig verve ska andedräkt m o t sin kind.
Doktor Teltbom: Redan då delta skrifvelse-förslog förra gången upplästes, undföll det ej min uppmärksamhet, alt ett ord uti detsamma ej är lika med det, Bih. till B. St. Prot. 1859 f 1860. 9 Sami. 64 506 Prot.-Uldrag den 7 Juli 1860. som i konceptet å samma ställe förekommer, hvarigenom också uppkommit omening eller åtminstone annan mening, än som bör i detta sammanhang uttryckas, ålen då förslaget i öfrigt synes mig antagligt, föreslår jag, att detsamma måtte af Högv. Ståndet godkännas med den ändring, att det å andra sidan vid tredje styckets slut förekommande ordet: ”andras” utbytes emot ordet * hvar andr as* Och då förslaget redan är af Ridderskapet och Adeln godkändi, tager jag mig friheten föreslå, att samma stånd måtte inbjudas alt med detta stånd förena sig i beslut om vidtagande af den nu föreslagna förändringen. Biskop Annerstedt m. fl. instämde. Kyrkoherden Otterström: Älven jag var bland dem, sorn begärde bordläggning af detta adress-förslag, emedan jag under dess uppläsning fann brister deri. Sedan jag nu fått tillfälle att närmare granska detsamma, tycker jag inig finna det ganska underhaltigt. Lika mycket som Konungarnes throntal och ministrarnes depescher, äro folkens adresser till sina Konungar, i närvarande tid, Slats-handlingar, till hvilka man lyssnar med stor begärlighet. Med förvånande hastighet kringföras de af telegraf och press, så långt civilisationen sträcker sig. Man vill i adresserna se pulsslagen af de fria folkens politiska lif. ålan nöjer sig derföre icke med dessa mer eller mindre poetiska känsloutgjutelser, som inskränka sig till underdånighetens försäkringar om trohet och kärlek. Hvad adressen än må innehålla, är dock det oundgängligen nödigt, alt den är aflåttad på ren och god svenska, att den utan missförstånd må kunna öfversättas på andra språk, jag tillåter mig derföre framställa några anmärkningar. Frasen: ”i den åldriga helgedomen, lagen dertill bestämt," är onödig, emedan det är oss likgiltigt, om Norriges Konung krones i ett närmare eller fjermare tempel.
Ehuru frieriet och förlofningen brådstörtat och således något erinrade om förfädrens raskhet i handling och begär att skyndsamt rycka åt sig den efterlängtade frukten, gick deremot den äkta färden, om icke just sakta, åtminstone långsamt sluttande, ty den slingrade sig genom nära ett halft sekel, rikt på romantiska tilldragelser, vexlande mellan storm och solsken. Detta hus skall äfven för mina läsare blifva den hvilopunkt, dit vi, efter de olika tids-, sedeoch krigsskildringarne, återvända. ”Nå, min skatt”, sade den nygifte mannen, icke obenägen att erhålla beröm, ”hvad säger du om det här?” Med en rörd blick räckte den unga hustrun handen åt sin make: ”Jag är fattig och kommer till ett verkligt öfverflöd, men ingenting, som en husmors pligt kan öfverse eller hennes vilja kan uträtta, skall försummas”. ”Husmodern, Margreta, tviflar jag aldrig på och icke på hustrun heller. Men bästa belöningen för detta verket, som icke gjort sig sjelft, är kärleken, och jag vill i förtrolighet säga dig att på den hade jag aldrig vågat lita, om jag icke erhållit det der beviset, du vet,” Den nygifte mannen småskrattade med en stolt och förtjust min, som helt och hållet upptinat de eljest allvarsamma dragen. ”Hvad för bevis?” ”Kors, den röda näsduken, naturligtvis – när jag fick se att du satt den om hufvudet, räknade jag ut hvad klockan var slagen, och då kom straxt mod i bröstet och ord på tungan.” ”Men hvad kunde Falkens näsduk ha för gemenskap med ditt frieri? ”Det skall väl vara fruntimmersseder det der, och då får en tiga – men annars, Greta, tycks mig att du är både för stolt och god qvinna att nedlåta dig till slika småkonster, som väl kommer af blygsamhet, kan jag tro.” ”Jag försäkrar dig, min vän, att jag icke det ringaste förstår dig!” Nu färgades kapten Rutgers kind af en stark rodnad. ”Min skatt, drif icke detta gyckel längre! Jag har haft den barnsligheten att glädja mig åt att du tog min duk. Icke vill du missunna mig den fröjden, förutom hvilken allt det här aldrig funnits till!”
Dessa bref andades vördnad och kärlek; men då deras föremål och han ej förmått böja konungens vilja den tid, då han ägde ett ganska kringskuret välde: huru hoppas eller våga sätta sig emot honom, sedan han blifvit nästan allsmäktig, i kraft såväl af lag, som ännu mer af den allmänna hänförelsen? Inseende detta, underkastade Hessenstein sig nödvändighetens och försigtighetens kraf, ställde sina förhoppningar på framtiden och skulle ej tillåta sig enträgnare uppvaktningar hos sitt hjertas hulda herrskarinna, eller, då de råkades i andras närvaro, ett ömmare umgänge med henne, oaktadt det heliga, men dolda band, som förenade dem, än som kunde ske utan att väcka ett konungen misshagligt uppseende 6. Enkedrottningen brummade och prinsessans tårar flöto. Ingendera gaf mer än flygtigt akt på morianens berättelse om sina egna bekymmer och de hinder, som mötte hans giftermål med Olivia Ramström, mot hvilket drottningen visade en obenägenhet, som de älskande, i brist af utvägar för lifstidsuppehälle, ej tordes trotsa. Lyckligare hade enkedrottningens kammarfru, Jenny *** varit. Hon åtföljde sin höga matmoder till Berlin och blef der, under Lovisa Ulrikas vistande på stället och med hennes samtycke, gift med en ärlig och förmögen Tysk. Vid enkedrottningens återresa till Sverige stadnade Jenny qvar i sitt nya hemland. Sofia Albertina var icke längre det spensliga väsendet med kinder, blossande af helsans purpur, med skälmska blickar, som sköto hjertan i brand, och en liflig glädtighet, som tvingade sjelfva trumpenheten att skalkas: hennes växt var numera fyllig och utlagd, hennes hy behöfde smink att ej synas blek, ögats eld brann mattare och ett stilla svårmod kringsväfvade hela hennes varelse. Hon var tjusande äfven så; men hon var tjusande på annat sätt, än förr. Endast i sin moderskärlek till henne var Lovisa Ulrika fullkomligt qvinna. Hon led af dotterns sorg, och de sömnlösa nätter, denna tillbragte under suckar och snyftningar, funderade modern rätt allvarligt på utvägar att undanröja deras anledning. En dag förekallade enkedrottningen Badin i enrum.
Om vapenöfningarne ordnas såsom hittills egt rum och som endast kan ske, såvida ett förslagsanslag för detta and imål blir tillgängligt, så är dermed icke något annat uttryckt, än hvad K. M. vid förra Riks dagen i Dess Nåd. Propos. föreslog. Att således icke mer än förut trupper skulle sammandragas, i händelse missväxt, farsot eller dylika olyckor inträffade, är ganska påtagligt. Det är äfven klart att vid åtskilliga tillfällen lefnadsföruödenheterna kunna stiga sä högt i pris, att inan måste inskränka en truppsamliug antingen till läger eller till våra vanliga möten. Lyckligtvis har ett sådant förhållande inom landet icke egt rum och således en sådan utväg eke behöft anlitas. En talare har yttrat, att K. M. kan af andra medel fylla utgifterna för ett öfningsläger, i händelse han så önskade. Förhål landet. är dock icke sä, ty K. M. kan naturligtvis icke draga ett anslag till andra äudamål än de, för hvilka det är afsedt. Då man här framställt det förslag, att det ifrågavule anslaget borde sättas till reservationsanslag, derföre att, de andra Stånden möjligen så gjort, mäste jag likväl för min del bestrida eir sådan åsigt, ty är saken riktig till sin grund, är det ändamål, man vill vinna, riktigt, så bör icke R. o. Ad. låta de andra Ståndens beslut inverka på sitt. Skall detta ändamål pä ett tillfredsställande sätt vinnas, sä mäste naturligtvis penningar dertill anskaffas. Då utstakar man för sig hvilka särskilda faktorer, som böra ingå i be - Oen XI April f. n>. 70 räkningen för detta anslags anskaffande. Dessa äro här tiden och portionspriset. Jag kan härvid icke inse någon synnerlig våda vid upgörandet af statsregleringen, emedan otvifvelaktig! Riksg.Kont:s tillgångar aldrig kunna vara så medtagna, att det icke kan fylla den brist, som på ett förslagsanslag möjligen upstår. Om man skulle anse det såsom fullt bestämdt, att alla anslag skola sättas till det belopp, som verkligen kommer att utgå, så hade varit önskligt, att rlet äfven vid andra tillfällen blifvit iakttaget, då anslaget i stället blifvit nedsatt eller rent af afslaget.
Hypotheks-banken åligger att, vid all den upplåning, densamma till utlåning åt Hypotheks-föreningarne ombesörjer, noggrannt tillse, att tillräcklig säkerhet derför i jordegendom ställes och under hela afbetalningstiden bibehålies i enlighet med de grunder, som i sådant afseende bestämmas genom särskild förordning angående de allmänna vilkor, som för Hypotheks-föreningars bildande och framtida verksamhet skola till efterrättelse lända. De af Hypotheks-förening för erhållna lån ställda säkerhetshandlingar skola under offentlig vård på lämplig ort nedsättas. § 9- Hypotheks-banken må ej företaga upplåning, ställd på viss ärlig afbetalning, eller utgifva obligationer, lydande på så beskaffade lån, utan så är, alt vilkoren dervid äro förenliga med de grunder, som för sådana Iåns utgifvande till Hypotheks-förenirigarnes delegare finnas till efterrättelse fastställda. § 10. Hypotheks-banken vare berättigad att, der gynnsamma förhållanden dertill föranleda, och behof af upplåning för Hypotheksförenings räkning kan förutses, mot obligationer, antingen af den beskaffenhet, som ofvan är sagd, eller som på inlösen efter uppsägning lyda, penningar upplåna, ändå alt ansökning om lån från delegande Hypotheks-förening för tillfället ej ingått; dock alt dervid i afseende å lånevilkoren iakttages hvad i § 9 är sagdt. Obligationer, som skola efter uppsägning inlösas, må ej ställas på kortare uppsägningstid än sex månader, och ej på lägre belopp än 200 R:dr. § 11 Hypotheks-förening, som i Hypotheks-banken undfått lån, stäldt på viss årlig afbetalning, vare pligtig att årligen på bestämda tider till banken verkställa liqvid af den ränta och kapitai-afbetalning, som vid lånets utgifvande till föreningen blifvit bestämda; erlägge ock bidrag till lörvaltnings-kostnaderna, elter hvad derom är stadgadt. Sammans.
1 allmänhet välmående och alldeles obekant med lierregårdstjenst erinrar derföre dea Norrländska Bonden om den ”man för 9 sig,” hvarom vårt Bondestånds äldsta historia vet alt lala. Frimodig, fastän ulan öfvermod, känner och värderar han sin sjelfständighet, och detta medvetande om hans endast af Lagen begränsade oberoende, gifver sig ofia tillkänna. Så t. ex., då han för någon Embetsman har alt framställa en angelägenhet, börjar han icke sitt ordande med ursäktande komplimenter, utan vanligen med dessa ord: ”Jag skulle fundera (öfverlägga) med Herrn om den och den saken.” Begäret efter oberoende, som dock aldrig förleder till missaktning för Lagens bud, eiler olydnad och uppstudsighet emot de myndigheter, ät hvilka Domareeller Administrativa maktens utöfning är anförtrodd, tillhör ej blott det egentliga Bondeståndet aliena, utan är allmänt inom alla klasser af Landets Innebyggare. Om detta begär inom de tjenande klasserne alltid begränsades af förståndets beräkningar, vore det i hög grad prisvärd!, ty det skulle då föra med sig arbetsamhet och sparsamhet, och medlemmarne af denna klass skulle först upphöra alt arbeta för andra, sedan de hopsparat ett tillräckligt kapital för alt, med någorlunda utsigt för framtida bergning, kunna grunda egen bosättning. Men Norrlänningen är i detta fall lika litet kalkylatör som Svenska Allmogen — och kanske Svensken — i allmänhet. De inträffande goda åren och, då inhemsk spanmålshandel icke inom dessa orter kommit till stånd, de dermed förenade låga spannemålspriserne jemte tillfällen till arbete för dagspenning, föra alltid med sig en mängd nya bosättningar.
Kyrkorne ”tryggade vid deras ifrån urminnes tider ”utöfvade städselrätt.” Såsom motstycke till denna sentimen» tala målning af forntidens fromhet, och af sednare tiders lättsinnighet, som med den förra någon gång vågat sig i strid; torde man få erindra om den vigtigaste epoken uti fosterlandets häfder. Det gifves, mine Herrar, ingen Prest i Sverige, ingen Lärare, ingen så obetydlig Skolmästare eller Barnalärare, att det icke är hans ovilkorliga åliggande, att meddela sina lärjungar hufvuddragen af Gustaf I:s förtjenster örn fäderneslandet, i synnerhet hvad religionen beträffar. Uti sjelfva läroboken för Folkets religionsbildning, uti vår Cateches, finnes denne store Konungs namn bland dem, åt hvilka historien invigt vördnadens och tacksamhetens offer; emedan de väl - 90 Den io September f. m. görande inverkat på religionens öden. Men den mest lysande punkten uti denna Konungs historia, den, från hvilken liela hans politiska lefnad hämtar sin högsta glans och ära, är Riksdagen uti Westerås 1527. Hvad der tilldrog sig, lefver, sorn jag hoppas, äfven hos Presterskapet, uti ett för tacksamt minne, för att här behöfva upprepas. Men Bönderna förde der ett annat språk, än man nu varseblifver uti återhållsamma anspråk och beslut. Sedan Rådet och Biskoparne tillkännagifva, att de ej kunde medgifva de reductioner af Kyrkogods och Presterliga rättigheter, hvilka Konungen fordrade, men hvilka Presterna påstodo endast berodde på Påfvens begifvande; sedan Konungen derefter högtidligen förklarat: ”då vilja vi icke längre vara "eder Konung;” sedan han under de 3:ne derpå följande Hagarne varit förgäfves bestormad af det förlägna Folkets böner, att han åter måtte infinna sig på Rikssalen; — förklarade Bönderna, att örn de höge Herrarne och Biskoparne ej ville foga sig efter Folkets önskan, så visste Bönderne andra medel att bringa dem lill raison; hvarefter Svea Rikes Ständer, på knä, åter emottogo sin Konung.
BankoUtskottets: angående inrättande af ett Contor i Banken för utoch inländska myntsorters invexling; och angående ålskillige Verks rättighet att mot ränta insätta sine contante medel i Banken. LagUtskottets: med sammanjemnkning i RiksStåndens olika beslut angående ändringar i ConcursLagen den i3 Julii 1818; angående ändring i Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807; angående stadgande af ersättningsskyldighet för Domare, som meddelar origtig besvärshänvisning, och sålunda tillskyndar parten onödi - Den 18 Mars e. m. ga kostnader; angående oinskränkt rättighet till flottning och färdande i alla flottoch farbara sjöar; angående straff för stöld utur täckt jordgraf, der jordfrugter förvaras; i anledning af väckt motion, att Konungens Befallningshafvande matte förständigas, att ställa sig 4 Cap. 2 §UtsökningsBalken till noggrann efterrättelse; angående föreskrifter för utmätnings-kostnads beräknande; om verkställighet af Underrätts beslut i Skuldfordringsmål, när gäldenär skulden erkänt; angående åtskillige föreslagne förändringar i nu gällande stadganden om Kättegångssättet i Skuldfordringsmål; angående rättighet för fordringsägare att åt hvilJken person de åstunda, uppdraga verkställighet af Lagakraftvunne Domar; angående föreslagen ändring i Författningarne rörande tiden inom hvilken utmätning å Domar och Utslag skall verkställas; och om inskränkning af den i i5 Cap. 5 § Ärfda Ballen stadgade prasscriptionstid för inländsk arfvinge, hvars vistelseort är okänd m. m. Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens : angående ändringar i Legostadgan; och med förslag till jemnkning i RiksStåndens olika beslut öfver anmärkningar vid SkiftesStaelgan af den 4 Maj 1827. Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets: i anledning af yrkad ändring i Kongl. Bref - Den 18 Mars e. in. 3yl vet den 7