Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De gjorde ock så, och hade de fem Konungar till honom utu kulone: Konungen i Jerusalem, Konungen i Hebron, Konungen i Jarmuth, Konungen i Lachis, Konungen i Eglon. Då nu desse Konungar voro framledde till honom, kallade Josua hela Israel, och sade till de öfversta af krigsfolket, som med honom drogo: Kommer hit, och träder dessa Konungarna på halsen med fötterna; och de kommo fram, och trädde på deras halsar med fötterna. Och Josua sade till dem: Frukter eder intet, och grufver eder intet; varer tröste och vid ett fritt mod; ty alltså skall Herren göra alla edra fiendar, som I emot striden. Och Josua slog dem sedan, och drap dem, och hängde dem i fem trä; och de hängde i trän allt intill aftonen. Då solen var nedergången, böd han, att man skulle taga dem ned af trän, och kasta dem in i kulona, der de sig uti fördolt hade; och lade stora stenar för gapet af kulone, hvilke der ännu äro på denna dag. På den samma dagen vann ock Josua Makkeda, och slog det med svärdsegg, med dess Konung, och gaf det tillspillo, och alla de själar, som derinne voro, och lät ingen blifva igen; och gjorde dem Konungenom i Makkeda, såsom han hade gjort Konungenom i Jericho. Så drog Josua, och hela Israel med honom, ifrå Makkeda till Libna, och stridde deremot. Och Herren gaf det också i Israels hand, med dess Konung; och han slog det med svärdsegg, och alla de själar, som derinne voro, och lät ingen blifva igen derinne; och gjorde dess Konung, såsom han hade gjort Konungenom i Jericho. Sedan drog Josua, och hela Israel med honom, ifrå Libna till Lachis; belade och bestridde det. Och Herren gaf desslikes Lachis i Israels händer, så att de vunno det på annan dagen, och slogo det med svärdsegg, och alla de själar som derinne voro, alldeles som han hade gjort i Libna.
De skall fästa noga uppmärksamhet på beskrivningen och värderingen så att inte oriktiga uppgifter eller för höga värdeberäkningar äventyrar stadens säkerhet och blir skadliga för brandförsäkringsinrättningen. § 6 Ämbetsoch tjänstemän, som utfört värdering, har rätt till arvode efter expeditionstaxan. Försäkringstagaren betalar. När det gäller allmän byggnad, som kyrka, prästgård, sockenmagasin, fattigstuga, tingshus m m äger alla deltagare rätt att försäkra sin andel enskilt. § 7 Blir värderingen ogillad på grund av värderingsmannens underlåtenhet, är han skyldig att förrätta ny värdering utan arvode, såvida försäkringstagaren inte önskar att anta annan värderingsman. § 8 Försäkringstagaren inlämnar värderingsinstrumentet till Allmänna Brandförsäkrings Verket. Gäller försäkringen bruk eller större gård på landet kan behövas en planritning som visar läget och tillgång på vatten. Magistraten i stad skall inlämna planritning på gator, torg, gränder, kvarter och tomter med husnummer och belägenhet i förhållande till sjö eller å om sådan finns. § 9 Vid brandförsäkrad gård bör finna 2 brandsprutor, 2 brandhakar, 2 stegar, 2 svabbar, 2 ämbar, allt märkt med oljefärg. Vid mindre gårdar och där brandrisken bedöms som mindre räcker det med ett redskap av varje sort. Vid större egendomar eller vådliga inrättningar bör redskapens antal ökas. Artikel IV Om försäkring och försäkringsavgifterna § 1 När värderingshandlingarna är inlämnade granskas de av assuransintendenten och försäkrings avgiften bestäms. Sedan prövar direktionen. § 2 Är värderingsinstrumentet inte inrättat som ovan föreskrivs blir värderingen inte antagen. Rör värderingen hus i stad och planritningen inte inkommit gäller detsamma. § 3 Försäkringsavgiften på landet erläggs under 12 år och blir de 3 första åren för byggnader av sten ½ % Hus av lera ¾ %. Hus av trä 1 % Träd i trädgårdar invid hus 1 % Är huset byggt av sten och har t ex skiffertak och många järndetaljer och ligger fritt och nära till vatten kan avgiften minskas. Finns å andra sidan hus med vådlig inredning, t ex eldning genom rörkonstruktioner i väggarna, mälteri, bränneri, smedja, kvarn, oljeslageri, såpsjuderi, sockerbruk, glasbruk eller krutbrukshantering kan direktionen besluta om höjda premier.
En fjerde kan icke se naturen utan att personifiera henne, och en femte strafvar att återgifva, hvad han ser eller tror sig se. Så gör icke fru Nyblom. Hon uppsöker i naturen sina egna intryck och stämningar, eller låter henne få galla såsom en bild af idgot allnianmenskligt. Derför kan man vara viss, att icke tillamp-: ingen saknas. Hvarje liten naturmålning eger den som ett bihang. An sjunger bofinken sina få, enkla toner, en enformig melodi, nien uppriktig och hjerteglad, och strax kommer hon fraiii med, att » ens käraste visa, ens innersta melodis alltid ar kort och har få toner, men att dessa innesluta allt, blott man ratt förstir att fatta dem. An malar hon kkvadret och den stillhet som föregår det, hur himlen då ar renast och naturen fridfullast, men endast för att inskärpa saniina erfarenhet om menniskohjertat. Då skogen står i höstskrud och bladen se ut som guld, fast längesedan vissna och dödade genoni nattfrosten, kan hon icke njuta af den utan att erinra derom, att mycket af det man mest älskar lyser s %som ' guld, men egentligen icke ar annat an vissnadt löf, som faller. Och på samma satt som naturen domnar af och dör om hösten, s % skall afven, allt, hvad .ditt hjerta egt, såsom vissnade rosor förgiiw L) ock bör man icke tro, att hennes natur ar en dekoration blott. Snarare synes det, som om dessa analogier, uppdragna af skaldinnan mellan naturoch menniskolifvet, harleda sig derifrån, att hon innerligt älskar naturen. Småningom har hon gjort henne till en, kar och trogen van; hon har lart sig att förstå henne, läsa i hennes anlete och detta har framvisat &amp; dan mhgfald af nyanser, sådan rikedom 11 % uttryck, sådan likhet med hennes stämningar, att hon glömt att det fins skiliiad, och upphaft skiljomuren. Icke nog dermed, att hon later detta naturlif spela in i och komplettera sina egna känslor och intryck, talar hon om naturen sasom en nienskligt kännande varelse.
Den för de Rustoch Roteringsskyldige så högst magtpåliggande frågan, om möteskostnadernes bestridande för indelta Arméen, i enlighet med Indelningsverkets hufvudgrunder, medelst na tura-praestation genom en viss, för i5 års tid åtagen Passevolance, eller genom ett de samtlige skattdragandes, till detta föremål, i bevillningsväg lemnade skattebiträde, har utgjort ett föremål för de sammansatta Utskottens öfverläggningar, och då jag härvid icke kunnat biträda pluralitetens mening, återstår för mig endast, att, medelst min Reservation, ådagalägga mina åsigter uti ämnet. Hvad sättet för möteskostnadens utgö-r rande beträffar, så vädjar jag till hvarje billighetskänsla inom Samhället, i anseende till frågan, huruvida detta besvär bör fortfarande ensamt tynga jordbruket, utan de öfrige Samhällsmedlemmarnes deltagande deruti. Jag påkallar uppmärksamheten och (ragar: um Samhällets tillstånd, med afseende i jordbrukets förhållande till handel och näringar sedan Indelningsverkets stiftande, icke undergått någon förändring; och jag tvifla» ej, att mig skall af den oegennyttige och •ji BlI.l.Stats-s.Allm.Besv.o.Oec.Vtsk.Ull. N:oT2i fördomsfrie forskaren svaras: alt handel och näringar hafva under denna tid betydligen utvecklat sig, och åtminstone något riktat sina idkare, under det jordbruket, till den väsendtligaste delen burit bördorne, ej allenast för Försvars-verket, utan för Statsförvaltnings-kostnaderne i allmänhet. Då man härtill lagger senare tiders stegrade fordringar i anseende till indelta Arrnéens hållning; så torde man icke tveka att erkänna jordbrukarens vanlottade tillstånd, och derifrån komma till den slutsatts, att det vore omildt och illa beräknadt, för att icke säga vådligt, att neka lättnad och hjelp, der den, af rättvisan påkallad, visar sig, utan hinder af billigheten kunna medgifvas.
Den nya regeringen får se till att gardera sig väl mot kungens nycker det går icke an, att drottningen, efter hvad som händt, befrias ur fängelset och återvänder till hofvet. Det vore mer än riskabelt – he! Icke heller lär det väl gå an, att Struensee får behålla sitt hufvud. – Han tycks mig också på förhand dömd. Den allmänna meningen är redan så upphetsad mot den olycklige, att folket skulle stena honom, om han släpptes lös. Få se nu, om inkvisitionskommissionen – namnet tycks mig fatalt – åtminstone spelar sina dåliga kort så väl, att delinkventen anständigtvis kan föras till schavotten. Men hvad skall ni taga er till med drottningen? England tillåter aldrig, att ett hår krökes på hennes hufvud. – Det lär väl icke heller behöfvas – he! En laglig skilsmässa kan ske genom ömsesidig öfverenskommelse och är en privat affär, som icke har internationell betydelse. Fakta skola i detta fall tala ett förkrossande språk – he! – Ni har rätt – säger den svenske ministern i en ton af artigt hån – Fakta skola tala om ett stackars femton års barn, som blef förmäldt med en själfspilling och däraf tog skada till kropp och själ. Tror ni på Nemesis, min käre grefve? – På Nemesis – upprepar Rantzau och blir blek, som om onda aningar dragit genom hans själ – Jag tror på Gud – he! – och – och älskar min konung. – Det är en ädel själs bekännelse! Älskar ni också er drottning? – He! Ni tycks mig något exalterad, käre vän – Det kommer sig af de upphöjda principer, ni själf företräder, min käre grefvel De erinra mig om en gammal historia. I Kina lefde en gång för många tusen år sedan en envåldshärskare med en förvildad fantasi, en liten gul och snedögd och utlefvad gubbe på tjugu år. Han hade en ung drottning, som icke var född till helgon, och han lärde henne alla sina laster. Efter som han själf var ur leken, roade han sig till sist med att kasta sin unga drottning i armarna på en af sina slafvar. Så tog han slafvens hufvud och lät en gammal mandarin fängsla drottningen. Sådant händer endast i Österlandet.
Vid granskningen af 1848 års Rikshufvudbok hafva Revisorerne anmärkt, att å 4:de Hufvudtiteln för samma år en brist uppkommit af 6,458 R:dr 25 sk. 8 r:st., härrörande deraf, att anordningame för Ilufvudtitelns tillfälliga utgifter med denna summa öfverstigit sammanräknade beloppet af oförutsedda utgiftsanslaget för året och tillgängliga besparingar från de föregående åren, hvilken brist, som följaktligen drabbat grundfonden för år 1848, dock under loppet af år 1849 minskats med 5,108 R:dr 42 sk. 9 r:st., så att vid slutet af deu tid, Revisionen omfattade, af bristen voro oersatte 1,349 R:dr 50 sk. 11 r:st. Som Utskottet af sednast församlade Revisorers berättelse inhemtat, att jemväl sistnämnda belopp, 1,349 R:dr 50 sk. 11 r:st., blifvit under år 1850 godtgjordt, får Utskottet hemställa, att ifrågavarande anmärkning må få förfalla. Förkl. pag. 234.) Vidare hafva Revisorerne fästat Rikets Ständers uppmärksamhet derå, att, i flera fall, beloppen af den i Riksstaten uppförda indelda spanmål, jemte kronovärdet å indelda räntorna voro olika med de summor, räkenskaperna upptogo, hvarpå såsom exempel nämndes, att för Vester-Norrlands län den indelta spanmålen utgjorde jemlikt Riksstaten 606 tunnor 17 kappar, men, enligt räkenskaperna, 615 tunnor 31 kappar, samt att för anslaget tiil befrämjande i allmänhet af bergsbruket Riksstaten utförde kronovärdet å indelda räntorna med 2,263 R:dr 45 sk. 4 r:st., hvaremot i räkenskaperna beloppet upptoges till 2,212 R:dr 32 sk. 10 r:st.; och vore orsaken härtill, enligt hvad Revisorerne inhemtat, att under en längre följd af år, derunder indelningarne undergått åtskilliga förändringar, beloppen i Riksstaten förblifvit oförändrade.
Anmältcs, emottogos ochsinfördcs pä wanligt sätt tivanne Konungens Ofwerste-Kammarjunkare, Grefwe rriensiock och Grefwe fscob a Kongl. Maj:ts wqgnar indi od Ridderffapet och Adeltr att nästkommande Mändag den 3 November klockan 12 sig ä Riks-Salen infinna, för att Den z November. gZZ att öfwerwara afläggandet af Hans Kanal. Höghets Kron-Prinsens Trooch Huldhets-Ed ät Kongl. Maj:t samt att gemensamt med de öfrige Standen Hans Kongl. Höghet hylla. Sedan Herrar Ofwersie - Kammarjunkarne afträdt, ätffiljdes Högloflige Ridderffapet och Adeln klockan i. In Ådern ?rotoco1!i, O. bilverstolps. Mändagcn den 5 November. klenum klockan hals 12 förmiddagen. Herr Baron och Landt-Marffalken tillkännagaf alt under mängden af göromål i Expeditions-Utffottet mot flutet af Riksens Sränders warelse i Orebro, hade ett mai, nemligen om en Pension för Bokhållaren i Kongl. Ränte-Kammaren kabisn borberg, kommit i förgätenhet; samtelige Riks-Ständen hade likwäl i Orebro bifallit Stats-Utffottcts tillstyrkande om denna Pensions tilldelning, och ExpeditionsUtffottet hade i anledning häraf nu inlemnat förflag till en underdånig ffrifwelse till Kongl. Majtt, rörande detta ärende. Denna underdåniga ffrifwelse blef derefter uppläst och godkänd.
Ständers Lag - Utskott i stöd af anförde skal att nämde belopp mä höjas till tio R:dc Banco. Härtill kemnade Präste Slandet desi bifall; hwarom wördsam och wänlig underrättelse skulle de öfrige Respectiwe Standen och Lag - Utskottet lemnäs, luprs. Lx krotocollo. I. k), ^lm^viii. Utdrag af Protocollet, hållet hos Högwördige Präste, Elander den 28 Noivember iZoy. S. D. 44 Den z Iariuarki SD. Sedan Riksens Högloft. Ständers allmänna Besivärs. och Oeconomi - samt Bewillninas, U-'botkS den 24 bennes pä bordet lagde betänkande angående BränrvinS - Bränning och Bewillning derföre a nyo biifwir ioredragik, bi flör Präste Släne dek ait samma lörstag intill nästa Riksdag antaga
S. D. Ånyo föredrogos och biföllos Banco-Utskoltets den 4 dennes på bordet lagde memorialer och Belänkanden 1 Nio 32, Prot. Utdr. d. 8 Juli 184°- 877 N:o 32, i anledning af frenne serskilda anmärkningar om eftergift af öfverräntor å Discont-lån. Banco, ut°öran le kostnaden för vid Tumba Bruk anställda försök till beredande af förbättrad pappers-till verkning. N:o 34, angående väckt fråga, dels om fördelning af Bruksförvaltarens å Tumba J. Bagges löne-inkomst i lön och arfvode, dels om bestämmande för framtiden af det belopp, som lill erforderligt biträde för upprättande af brukets bokslut årligen må utgå. N:o 39, i anledning af gjord hemställan om någon belöning till Stereotyperingsoch Tryckeri-Föreståndaren i Banken Myntproberaren C. A. Brolin", S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Bevillnings-Utskottets den 4 dennes på bordet lagrie Betänkande N:o 20, angående städernes Salu-accis. S. D. Biföll Ridderskapet och Adeln Stals-Utskottets, den 4 dennes på bordet lagde, Utlåtande N:o 192, i anledning af Commissarien vid f. d. General-Assistans-Ccnloiret J. Af Anagrii ansökning om eftergift af honom ådömde böter. S. D. Lades till handlingarne Stats-Utskottets den 4 dennes på bordet lagde memorial N:o 191, i anledning af erhållen återremiss å Utskottets Betänkande N:o 124. S. D. Vid förnyad föredragning fann Ridderskapet och Adeln för godt att godkänna de voterings-propositioner, som af Stats-Utskoltet blifvit föreslagne uti dess, den 4 dennes på bordet lagda, memorial: N:o 179, med förslag till sammanjemkning och voterings-propositioner, i anledning af olika beslut i fråga om anslag för innevarande år till vattencommunicationer.
Frän Hogv. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo meddeladt utdrag, JV2 116, af Höglofliga Ridderskapet och Adelns Protokoll den 7 dennes, innefattande bland annat bemälda RiksStånds, vid pröfning of Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, JVS 19, i anledning af väckta motioner om vidtagande af åtgärder till veterinärväsendets fullständiga ordnande, fattade beslut, hvarigenom Ridderskapet och Adeln bifallit Utskottets hemställan, med uteslutande af de deri förekommande orden: »genom vederbörande», ogillat hvad i motiveringen af berörda hemställan å sidan 11 blifvit yttradt, i fråga om tillsättande af en kommitté för uppgörande af definitivt förslag till veterinär väsendets ordnande, samt förklarat, att detta yttrande icke borde inflyta i den underdåniga skrifvelse, som Rikets Ständer kunde komma att till Kongl. Maj:t i ämnet aflåta; äfvensom inbjudit de öfriga Riks-Stånden att förena sig uti hvad Ridderskapet och Adeln sålunda beslutat. Preste-Ståndet beslöt alt denna inbjudning antaga. S. D. Vid förnyad föredragning af Höglofliga Ridderskapet och Adeln, medelst Protokollsutdrag JYs 116, för den 7 dennes, gjorda inbjudning till de öfriga Riks-Stånden alt instämma i det af Psidderskapet och Adeln vid pröfning af All - Prot.-Utdrag den 17 Januari 1863. 173 manna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, M 23, i anledning af vackt motion i fråga om uppgifvande af 3 mom. i 47 § af Kongl. Förordningen om landsting, lättade beslut, fann Preste-Ståndet, sedan af meddelade protokollsutdrag blifvit upplyst, att 3:ue Riks-Stånd i frågan redan fattat sammanstämmande beslut, denna inbjudning icke föranleda till annan åtgärd än att läggas till handiingarne. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Stats-Utskottets nedan omförmälda Utlåtanden :
Hade Utsk:t skiljt frågorna åt, så hade varit lätt att afgöra, om bevillningen skulle blifva i enlighet med Utskrts förslag eller såsom BorgareSt:t föreslagit. Derigenom hade vid blifvande votering möjligen bevillningen af jordbruksfastighet kunnat bestämmas till 4 öre och af annan fastighet till 5 öre; men, såsom det nu är, kan ett sådant beslut omöjligen tillvägabringas. Man hade nemi. bort skilja vo ter. -propos:na så, att de komme att lyda: Deri som vill att bevillning för jordbruksfastighet skall utgå med 3 öre för hvarje fulla Etthundra rdr af upskattningsvardet, röstar ja; den det ej vill, röstar nej; vinner nej, kommer särskild votering att anställas, huruvida bevillningen af jordbruksfastighet skall utgå med 4 öre för hvarje fulla Etthundra rdr. Den andra voter.propos:n blefve då: »Den sora vill att bevillningen af fast egendom skall utgå 1:0 för jordbruksfastighet med 4 öre för hvarje fulla Etthundra rdr af upskattningsvärdet, och 2:o för all annan fastighet med 5 öre för hvarje fulla Etthundra rdr af samma värde, röstar ja; den det ej vill, röstar nej; vinner nej, kommer, enl. BorgareSt:ts beslut, bevillningen för ali fastighet att utgå med 4 öre för hvarje fulla Etthundra rdr af upskattningsvardet.» Då komme man derhän att bevillningen blefve satt till 4 öre för hvarje fulla Etthundra af jordbruksfastighetsupskattningsvärdet, och 5 öre för hvarje fulla Ettbnndra af upskattningsvardet på all annan fastighet, — ett resultat, hvartill det är omöjligt att komma derföre att Utsk:t sammanslagit dessa begge propos:r till en enda. Jag får derföre anhålla att ifrågav:de voter.-propos. måtte till Bevilln.Utsk:t återremitteras, för att så fördelas att man må kunna genom votering i förstärkt Utsk. komma derhän att all jordbruksfastighet må kunna beskattas till 4 öre för hvarje fulla Etthundra rdr, hvilket, såsom proposm nu är upställd, är alldeles omöjligt.
Ankom d, 18 Dec. i8a3, Utlåtande ofver anmärkningar vid Betänkandet N:o 130, angående bebovig Domstol för upptagande af åtal mot HofRätter och Collegier med flere Ämbetsverk. Detta Betänkande har blifvit återre-’ mitteradt af Yällofl. BorgareStåndet på grund af dervid gjorde anmärkningar, hvilka afse, dels att Högsta Domstolen, på sätt Särskilda Utskottet uti sitt Betänkande om StyrelseVerkens Organisation föreslagit, borde blifva det Forum, der RevisionsSecreterare skulle ställas till ansvar för ämbetsfel, dels ock, att enär allmänna MagazinsDirectionen alltid varit ansedd lika med Rikets Collegier, äfven den, på sätt LagUtskottet för Collegierne tillstyrkt, borde i och för sine åtgärder lyda under Högsta Domstolen. Vid pröfning af dessa anmärkningar har Lagutskottet destomindre funnit skäl förändra hvad Utskottet, i fråga om laga Domstol, för åtal emot RevisioilsSecretérare uti Betänkandet yttrat, som enär laga Domstol för närvarande är bestämd» der desse LagUtskottets Betänk anden. Ämbetsmäns fel eller förseelser i tjensten skola upptagas, nödvändigheten icke nu Synes påkalla en förändring härutinnan, Sorn lämpligast torde böra anstå tills den allmänna regleringen af StyrelseVerkens Organisation kan komma till verkställighet; och hvad Allmänna MagazinsBirection an-, går, anser Utskottet för vederläggning af anmärkningarne göra tillfyllest att åberopa de uti Betänkandet upptagne skäl. I öfrigt får Utskottet vördsamt tillkännagifva, att Betänkandet, enligt an komne ProtocollsUtdrag, blifvit af Högv, PresteStåndet och Heder v. BondeStåndet bifallet, men att Ilöglofl. Ridderskapet och Adeln detsamma afslagit. Stockholm den December i8a3.
Den fattige nödgades hastigt afsäga sig adelskapet, för att rädda sig från utmätning; det vore således den förmögne, den som vill och kan begagna sin medfödda rätt, som både beröfvades denna, och dessutom finge betala fiolerne. I sanning väl hardt! Jag undrar hvad våra kryddkräraare på söder skulle säga, om man föreslog dem både att mista boden och betala bodbetjenten. Valens förnämsta våda ligger duck deri, att i samma stund de införas, i samma stund uphör just den princip, hvarpå Adeln hvilar; denna princip är; SJelfskrifvenlieten, utan den finnes ingen Adel. Samhället insåg, att den ärftliga Konungamakten icke kunde bestå, utan att stödjas af ett annat ärftligt element; samhället insåg att folkfriheten icke kunde betryggas, utan att värnas af en stark bevarande kraft; det insåg att continuitet i lagstiftning var lika nyttig sora nödvändig, häraf upstod sjelfskrifvenheten; det är denna som gör Adeln till Adel, ej namnet, detta är ju endast ett klingande ljud. Tag bort denna rätt, hvad återstår oss då? Intet. Jo, valrätt säger man; ja val, denna besitter äfven skomakaren, men på mera logiskt vis. Hvarföre sk ii lie män, af så hirarnelsvidt skilda yrken, som soldaten och krämaren, fabriksidkare!! och jordbrukaren slå sig tillsammans örn en gemensam Riksdagsman? Vore det då icke långt bättre, att jordbrukaren valde med jordbrukare, handlanden med handlande o. s. v. Detta nr ju allt för solklart, att länge kunna motsägas. Allmänna val och Enkammarsyslem införas snart, och Allein försvinner. Ja, del var ju del man ville. De ständiga anfallen mot sjelfskrifvenheten äro således i min tanke, ganska lätt förklarade. Man inser nog, att sjelfskrifvenheten är den klippa, mot hvilket* alla den falska liberalismens vågor hittills brutit sig. Spräng klippan, och ingenting skall mer kunna afhålla dem. Ännu ett skälv De, hvilka lika med mig önska en sansad representationsförändring, de måste noga undvika att röra vid sjelfskrifvenheten; i och med M
Än löper vägen öfver hällar, ur hvilka den slintande hästskon och den slamrande hjulskenan framtvinga dussintals eldgnistor, än häpnar ögat vid åsynen af de närbelägna brådjupen, der, långt under den resandes fötter, en forss, yster och bullrande, hoppar ned mellan bergskrefvorna, tills han, tuktad af konsten och slöjdfliten, blir instängd i en dam, som drifver en myckenhet qvarnar, hvilkas tak den resande ännu ser långt under sig, blandade med träd, som växa i afsatser nedåt brådjupen, medan sorlet af forssen och af qvarnhjulen öfverrösta foglarnas qvitter i skogsdungarna af björk, hägg och andra löfträd, som här och der sluta sig till vägen. Innan den resande befaller sin själ i Guds hand och sina lemmar i skjutsbondens samt glider utföre vägen, hvilken från den öfversta bland Dunkes hallar synes, lik en ättestupa, leda rakt ned i Vetterns blå afgrunder, lönar det mödan, att dröja något deruppe och öfverskåda nejden. Jönköpings enda kyrktorn, till höjd och byggnadssätt liknande Stockholms storkyrkas, befinner sig här ännu mycket lägre under den resandes fötter, än tornspirans öfversta prydnad är öfver hans hufvud, när han hunnit inom stadsportarna. På ömse sidor af staden ligga dess små kapeller, af rödmåladt trä, det i vester försedt med sin klockstapel, emedan den så kallade »Slottsförsamlingen« der firar sin gudstjenst. Den mörka färgen på de små runda helgedomarna vittnar om en ålder, åtminstone lika hög med upptagandet i Sverige af den regentslägt, om hvars vistande inom våra landamären dessa utkast åsyfta att gifva en föreställning. En spänstig gördel af lummiga löfträd omgifva begge kapellen. Nära det i vester sträcka sig, från sidan af landsvägen ett stycke utåt Lillsjön, fornlemningarna af Jönköpings fästningsverk, dessa, med en tät och mjuk gräsmatta öfverväxta, vallar, till hvilkas hvälfda, i långa underjordiska irrgångar löpande kamrar, nedrasade stenar isynnerhet vårtiden vid islossningen, år efter år mera täppa öppningarna.