Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lagerbjelke anmärkt, att en föreskrift är meddelad, som står i strid med allmän lag, och derföre begärt att StaisUtsk. vid den blifvande återremissen ville taga detta förhållande i öfvervägande. (jfverläggningen förklarades härmed fulländad, hvarefter H r Gr. o. Landtm, yttrade, att dä serskild propos. å det vid Utsk:s mern. fogade förslag till reglemente komme att framställas, R. o. Ad. torde finna att sjelfva mern. ej föranledde lill annan åtgärd än att läggas till handlingarne. Ropades ja. Hr Landtm, hemställde vidare om R. o. Ad. hifölle de första 19 §§ äfvensom första delen af 20 § uti ifrågavar. förslag till reglemente för riksg;s-kont. hvaremot icke någon anmärkn. blifvit gjord. Ropades ja. Uppå sedermera framställd propos. förklarade R. o. Ad. sig anse de emot sednare delen af förslagets 20 § gjorde anmärkn:r föranleda till återremiss. Föredrogos och lades till handlingarne Förstärkta SlatsUlsk:s nedannämnde i gårdagens plenum på bordet lagda mern.: N:o 209, ang:de verkställd omröstning, i anledn. af Riks S(:ns skiljaktiga beslut, rörde inlösen för Statens räkning af framlidne cans!irådet Sundels manuskript-samlingar; iN:o 270, ang:de verkställd omröstning, i anledn. af Riks St:ns skiljaktiga beslut, rör.de ifrågasläldl statsanslag för arme'ens pensionskassa; N:o 271, ang:de verkställd omröstning, i anledn. af Riks Stms skiljaktiga beslut, rörde ifrågasläldl låneunderstöd till repa ration å Linköpings domkyrka; samt N:o 272, ang:de verkställd omröstning, i anledn. af RiksSt:ns skiljaktiga beslut, rörde arrendet för kronosäleriet Boda. Föredrogos och biföllos StalsUtsk:s följande i gårdagens plenum pä bordet lagda utlätm och mern.:
Rosenblad, för Ofverkontrollörs -befattningens bestridande å Stockholm börs, 400: 400: „ en Konungens Fogat biträdande Kanslist 300: 300: „ tvenne Vaktmästare vid Ofverståthållare-embetet 100: 100: af 7:de hufvudtitelns besparingar: „ Kongl. — „ Riksbokslut-arbetets fortskyndande 1,200: 1,200: , åtskillige extra-ordinarie tjenstemän i Kongl. 383: 16. — Stats-kontoret , . 780: Bland sådana utgifter af besparingsmedlen å 4:de och 6:te hufvudtitlarne, sorn hafva en mera permanent egenskap, förekomma äfven 2:ne poster, hvilka, såsom ersättning för den förlust, Registratorerne i Landlförsvarsoch Civil-departementerna, Protokolls-sekreterarne Mazér och Retzelius, fått vidkännas genom minskade inkomster af karta sigillata-provision, blifvit under revisions-åren utanordnade, åt den förre med 200 Rdr och åt den sednare med 400 Rdr; och få nu församlade Revisorer, i afseende ä dessa utgifter, instämma uti hvad, angående enahanda dispositioner under föregående åren, blifvit af 1845 och 1847 års Revisorer yttradt § 12. Vid granskningen af 1846 och 1847 års Rikshufvudhöckex, hafva Revisorerne funnit, att en summa af 32,107 Rdr 13 sk. 7 rst. balanseras, såsom utgörande en mindre — 16 — kreditivet tillhörande behållning hos Statsverket å de, år 1838, i Riksgälds-kontoret Ivftade 65,000 Rdr till utgifter för garnisons-förstärkningen i Stockholm sistnämnde år; men, enligt hvad Revisorerne inliemtat, har, sedan några utgifter i och för detta föremål icke vidare kunnat ifrågakomma, Kongl.
Har den uppkommit derigenom att banken för långt utsträckt sin lånerörelse eller igenom någon felaktig organisation i öfrigt af denna bank. Jag tror ingen kan påstå något sådant, utan deremot bar den uppkommit deraf, att en stor kris inom landet inträffat. Det torde deraf kunna inses, att sådana störanden af deu allmänna krediten inom ett land äro något sorn kan hafva förstörande inverkan på en bank, oaktadt denne varit väl förvaltad, och att motarbetandet af en sådan kris följaktligen ej kan anses för bankens fördel främmande. Jag är tillräckligt gammal för att kunna erinra mig, när en ganska svår kris för vår jernhandtering ägde rum. Det var nemi. under koulinental-systemet. Egendo marne föllo ganska betydligt. En stor del af dem såldes exekutivt lill en ringa penning. Enskilta krediten led deraf betydligt. Skulle en sådan kris ännu en gång uppkomma, så torde den medföra icke obetydliga vådor för banken. Att förslaget för öfrigt icke innehåller något som kan vara för banken skadligt, tror jag redan vara af flere talare sä fullständigt utredt, alt jag icke torde behöfva upprepa detsamma. Frih. Palmstjerna: Till hvad som är sagdt emot BunkoUtsk:s betänk, har jag ingenting att tillägga, utom det ali, såväl som det är bestämdt ett maximum för bankens belåning af effekter, lika så väl kan, om man så vill, ett maximum af upplåning och utlåning på dessa effekter bestämmas. Jag vill icke något sådant maximum föreslå, ulan bar derföre anhållit alt belänk. mätte ätterremitieras, på det att BankoUlsk., vid närmare öfvervägande af alla förhållanden och omständigheter, mätte finna sig föranlåtet att ändra sitt förra betänk., och förmodar jag att, i öfverensstämmelse med hvad sora för bankens förvaltning och rörelse i öfrigt är antaget, något maximum, i fall utlåningen kommer att äga rum, blifver bestämdt. Äfvenledes ser jag ingenting, som hindrar alt bestämma ett högre belopp å de obligationer, som banken förden ifrågavar. upplåningens verkställande skulle behöfva att utgifva.
Men broarmen visade sig snart vara det yttersta af den lilla hamnen framför staden — j u mera vagnen rullade framåt, desto bättre kunde man se denna senare, där den låg där med röda tegeltak och hvita trappgaflar, med ett litet spetsigt rådhustorn och ett högt kyrktorn med tupp o c h med grönska mellan husen, riktigt höga lummiga träd; det gjorde godt i ögonen, detta gröna, efter allt stirrande på hvit sand och svarta ljungbackar. Det såg vänligt ut, men ödsligt; ödsligheten stod dock i harmoni med det första intryck viken g a f: här lemnade man så att säga lifvet bakom sig. Ej en båt, ej ett segel syntes i bukten, o c h i den lilla hamnen därute tycktes herska dödsstillhet. Långt ute i den grunda viken lågo badhusen, tvänne grå träskjul, de sågo just ej öfver sig inbjudande ut! Men vattnet därute skulle j u vara så salt o c h friskt; det stod åtminstone ej stilla, i det tycktes vara dragande kraft och fart, ty det var stark ström. Längs strandvägen, den vi åkte fram, sträckte sig en underlig, mer än manshög vall af tång, öfvervuxen af vide — det såg ut, s o m o m människorna här ej tyckte, att sandkullarne skymde tillräckligt, utan också ville utestänga anblicken af det skiftande vattnet framför d e m; vallen var emellertid en förskansning mot haf och storm; tången var hvit af sol och uppsköljande vågor, s o m pålandsvinden, då den hven in i viken, pressade högt upp, ibland så högt, att de gingo både öfver vägen här och vallen därborta, berättade den man, som körde för oss. Så rullade vagnen in på den stenlagda gatan med de små låga, oftast gulkalkade korsvirkeshusen. Vi erforo en känsla, som o m vi på dessa få mil, vi åkt, sedan vi lemnade den civiliserade d. v. s. järnvägsvärlden bakom o s s, också blifvit förflyttade oändligt långt tillbaka i tiden; så enT ^ R Fram längs stadens enda gata åkte vi nu.
Särskildta Utskottets förstnämnde Betänkande upplyser likväl, att, då Riksens Ständer, redan vid 181a års Riksdag, efter granskning af det Betänkande, som blifvit gifvit af en föregående året nedsatt Committé, givars åtgärd in - 494 Betänkande orrt Rikets Styrel se-Verk. skrankt sig till föreslående af några förändringaf u(i Collegiernes Organisation, med bibehållande af den Collegiala Styrelseformen, anhållit om tillsättandet af en ny Committé, sorn, Utan hinder af gällande Lagar och Författningar, egde, att utarbeta och föreslå ett nytt sätt för de Allmänna Ärendernes behandling; sä har Utskottet, öfverlygadt dels att, med bibehållande af nu befintelige Administrations-former, upprättande af project lill indragning af Ämbeten och Tjenste? voro ändamålslöst, dels att afsigten med den nya Regleringen förnämligast vore en förmånli. gare och lämpligare inrättning af den inre Styrelsen, till vinnande af mer skyndsamhet, enhet och ordning i de allmänna Ärendernes gång, hvaraf äfven minskning af Slats-Utgiftérne skulle blifva eil följd, velat söka möjligheten af ett förhållande, der de ändamål, sorn genom den inre Administrationen böra uppfyllas, kunde vinnas på det genaste och kraftfullaste sätt, och gertorn den minst hoptrasslade utgrening af Styrelse-magten från dess medelpunct till alla delar af Statskroppen. Särskildta Utskottet har härvid funnit, att Rikets Administrations - Verk, aflägsnade från deras ursprungliga inrättning oell bragte i ett skick, som, allmänt öfverklagadt, ingalunda motsvarade sitt ändamål, borde förändras till en helt och hållet Ministeriel Styrelse, hvartill grunderna finnas framställde i Utskottets tryckta Betänkande från pag. 12 till och med 20.
Följden af denna tvångslag, äfvensom saknad af tillgång till Saltpetter-Sjuda”re , har varit den, att, då månge icke kunna ”den ålagde Saltpettern tillverka , har priset å “Saltpetter uppstigit lill en oförmodad höjd af of”ver Sju R:d Banko pundet, och denna ganska ”kännbara beskattning, af Jordbrukare allena ut“gjord, har årligen ökat beloppet af den Gassa , ’som under benämning af Saltpetter-Fond nu ”uppgår till omkring 300,000 R:d Banko. Denda Fond synes egentligen böra komma Hernma”nen till godo, som densamma beredt, så att derigenom inskränkning och lindring i ålag*'de förbindelser bör kunna väntas ; men detta ”ändamål torde icke ernås , om , efter hvad af “Kongl. Maj:t lärer vara i Nåder för detta år “forordnadt, Saltpetters-lösen för den hemmanen, “ålagde Saltpettern äfven framgent skulle utgå “ifrån Saltpetters-Fonden, om Riksens Ständers “Stats-anslag af 58,000 Rid på Tredje Hufvud“Titeln till Saltpetter, deremot skulle användas “till rnilitaire behof, hvarigenom det synes inig “inträffa, att Riksens Ständer skulle möjligen be* tala Saltpetter två gångor, så vida icke ersätt“ning meddelas, nemligen serskildt i Slats-anslag 54» Stats-Utskottets Betänkanden. “pä Tredje Hufvudlituln , och serskildt af Salt“petter-Fonden, som äfven ar att beräkna såsom “Stals-medel.
Selling under sin mångåriga tjenstetid i egenskap af Lands-Kamererare utmärkt sig för skicklighet, nit och drift i sina skyldigheters fullgörånde, jemte det att han för öfrigt, genom utgifvandet af en Afhandling om LänsKammarverket, i detta ämne lemnat en gagnelig ledning, samt alltså desto mera vore till sin ifrågavarande underdåniga ansökning befogad, sorn han från början och under största delen af sin tjenstetid haft utaf då gällande Författningar anledning till förhoppning att, efter erhållande afsked vid uppnådd 70 årsålder, vara berättigad till hela lönens bibehållande såsom pension; hafva Rikets Ständer, af sålunda förekomne skäl, ansett sig böra Kammar-RättsRådet Selling hos Eder Kongl. Maj:t i under 5 - X 134 Exp. Utsi. Förslag till und. Skrif v. N:o 56, 57. dånighet anmäla, att vid afskedstagande komma i åtnjutande af pension å allmänna Indragnings-Staten, svarande emot hela dess å Stat innehafvande Lands-Kamererare-lön. Rikets Ständer framhärda etc. JV:o Sy Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 21 April 1829. Preste-Ståndet d. 24 Borgare-Ståndet d. 24 Bonde-Ståndet d. 24 — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse om utfärdande af en Lag j att ej någon må till Domare-förrättning förordnas. innan han fyllt s5 är. S. A. K. Genom Kongl. Förordningen den ia November 1766, angående befrämjande af Lagarnes verkställighet bland Rikets Embetsman och öfrige undersåtare, var stadgadt, bland annat, dels att ingen yngling ftnge tillåtas, såsom extra-ordinarius bekläda Domare-Embetet i någon Rätt, utan att han fyllt sina 25 år, dels ock att ingen borde till ordinarie Domare-Embete befordras, sorn icke uppfyllt 3o år.
Jag anser det vara af nytta för den bland dem, som är svag och eftergifven, att ordföranden hade sig ålagdt att visa huru medlen blifvit använda. En sådan föreskrift lillbakahåller alla pretentioner på alt använda medlen till annat än det, hvartill de få användas. Communalafgifter bero på frivillig öfverenskommelse. Ilär är icke så; här är frågan om att Konung och Ständer skola ålägga hvar och en afgift. Dä böra de äfven se, att redovisning derför sker. Det är eli åliggande dervid. Det är denna controll, som jag tror skulle vara nyttig, och som måhända Regeringen sjelfmant kan vidtaga; men hvad dock kan vara nyttigt, att inom RiksSlm fästes uppmärksamhet uppå, är ett tillägg lill mom. d). Jag bör nämna förut, att städernas räkenskaper nu insändas lill förvarande i landscontoren, der de äro tillgängliga så väl för landshöfdingen som för andra, om fråga derom uppstår. Här sker dock icke någon granskning. Det är icke eller min mening, att någon sådan skall ske; jag önskar, att litt. d) måtte få följande lydelse: ”att dessa medel må redovisas på samma sätt, som församlingarnes fattigmedel; likväl bör en afskrift af capitaleller hufvudräkningen, påtecknad af revisorerna, insändas till domcapitlet, för alt sedan allemnas till vederbörande landscontor, att der förvaras.” Blir en sådan föreskrift meddelad, så förebygger man allt eluderande af författningen och många högst obehagliga rättegångar, sorn jag befarar eljest komma att uppstå. Den 19 April f. m. 605 Hr Silfverstolpe, Fredr. Otto: Då enligt de under rättelser, som från Medslånden inkommit, de öfriga tre liiksSlm bifallit detta betänk., så utgör deras beslut, åtminstone i afseende på allt livad det reglementariska angår, eli It. St:s beslut. Om således It. o. Ad. beslutade något, som stöde i strid dermed, så vore del alldeles ändamålslöst; men då det förslag till jemkning i Utskms förslag, som af Frih.
För att rätt kunna inse Le ätgarder StalsUtstotier widtagit torde således rvara nödwändicst, att upsöka den grund, hwarpä de hwila. Den nämnes i slutet af Utstoltets yttrande. Lär orden lyda således: "Att i enlighet med Försattaningar och Lfwerenskommelser befrämja Riksgälds» ,Contoirets gagn och nytta samt i möjligaste matto „afwarja dest stada och förlust haswa warit de före„mLl, pä hwilka StatsUrstottet trott sig endast böra rigta sin npmärksamhet," hwilket med andra vrd will säga: akt SkatsUkstottet wid bestämmandet af RiksgäldsContoirets förhållande icke »rott sig behöfwa haswa afseende derpä, om andre allmänna Werks och Inrättningars nytta elser stada dermed more förenad elier om till äfwentyrs möjligheten af deras tillwarelse derigenom uphäsdes, blott RiksgäldsContoiret deraf ägde någon förmän. Det lärer icke behöfwas »vidlyftigt demonstrationer för att wederlagga en sadan satts. M Kongl. Majtts nädiga Proposition innehäller.de sannaste stal deremot. Det Den i8 Ndvember. 8sr kan wisterligen ingen pasta, att NiksgäldsConioiret mä anses pligtigt att till sin egen stads och med förfelande af dest ändamäl understödja andre Werk; men vm, såsom i närvarande fall, ett allmänt för Riker gagneligt Werks bestånd, hwilar pä den förlust RiksgaldsContoiret gör, sä mäste det ival wara en nödwändighet, att icke betrakta, RiksgäldsContoireks enstildta utan Landets allmänna Jntreste. I annat fall stulle RiksgäldsConloiret anses säsvm en privat Person, hwilken, dä han efterlefwer Lagarne icke kan twingas atr hafwa afseende pä andras wälfärd.
Då del, med hänsigt lill de resultater, som af deri ena eller andra ulaf de nu ifrågaställa jernbanornas anläggande kunna med sannolikhet påräknas, mäste vara af allmänt intresse all rådfråga fremmande länders erfarenhet, så vidt förhållandena derstädes äro med de härvarande jemförliga, har Utskottet — som anser person-trafiken å den i Norrige, mellan Christiania och sjön Mjösen, anlagda jernvägen lämpligen kunna rågås till ledning vid bedömandet af den enahanda trafik, som kan vara att förutse på den norra stambanan — förskaffat sig underrättelse 0111 rörelsen under sednaste tider å nämnde jernväg, hvarvid Utskottet inhemta), att under sistförlidet år icke mindre än 160,000 passagerare begagnat denna jernbana. Med afseende å den trafik, hvilken sålunda redan visat sig å en jernvägs-anläggning inom brödrariket och i betraktande af här ofvan anförda förhållanden, finner sig Utskottet kunna med temlig visshet antaga, att norra stambanan skall erhålla eli lika stort antal passagerare ; hvarjemte varutrafiken från och till bergslagerna måste å samma bana blifva ganska betydlig, utom den ansenliga forsling, som ofelbart kommer alt uppslå mellan de särskilda grufvorna och bruken i de intill jernbanan gränsande trakter. Då vid bestämmandet af stambanornas riktning de i krigstider uppkommande förhållanden ingalunda fä förbises, bar Utskottet, såsom ytterligare skäl för norra stambanans ledning längre in uti landet, ansett sig böra tillägga en erinran emot lämpligheten i militäriskt hänseende alt anlägga en sådan bana så nära Öslersjö-kusten, som Kommiltéen föreslagit i afseende på denna banas öfvergång öfver och framdragning. norr om Dalelfven, från Upsala rakt på Gefle; helst stridskrafterna från rikets norra landskaper genom banans i detta läge lättare förstöring skulle kunna afstängas från hufvudstadens och kringliggande provinsers försvar.
Jernvägs-undersöknings-kommittéen har sökt visa, huru de båda ifrågavarande linierna skulle förhålla sig till hvarandra i afseende på en sannolikt blif 6 - 42 vande trafik, samt för utredning af denna fråga, och då åsigterna om den större eller mindre trafik, som på olika vägar komme till Stockholm, vore särdeles stridiga, förmält sig hafva under en tid af 10 månader, eller från den 1 December 1858 till den 30 September 1859, låtit hälla anteckning öfver den landväga trafik, som anländt till Stockholm dels öfver Almarestäke, med särskild observation på den del af samma trafik som kommit från Westerås och Enköping, dels från Upsalasidan öfver Rotebro, samt dels från Södermanland och. Södertörn öfver Fittja. Enligt de sålunda hållna anteckningarna hade, under omförmälde tio månader, antalet passerade hästar utgjort vid Rotebro 119,674, vid Ekolsund 8,998, samt vid Almarestäke och Ekolsund tillhopa 57,507. Dessa observationer skulle, enligt nämde kommittés åsigt, bestyrka, hvad som i betraktande af landets belägenhet utmed dessa vägar redan på förhand borde kunna antagas, att nämligen den största trafiken ginge öfver Rotebro med 46,4 procent af sammanräknade antalet hästar på alla ställena; dernäst öfver Fittja med 31,3 procent, öfver Almarestäke från norra orterna samt trakten mellan Ekolsund och Stäket med 18,8 procent, och slutligen öfver Ekolsund från Enköping och Westerås med endast 3,5 procent; hvarföre äfven resultatet af dessa iakttagelser, hvilket utvisade mer än dubbelt så stor trafik öfver Rotebro som öfver Almarestäke, förmenades tala för norra stambanans anläggning öfver Upsala öster om Sigtunafjärden. Att dessa anteckningar varit eller kunnat vara med verkliga förhållandet öfverensstämmande, våga kommitterade betvifla och kunna i allt fall icke godkänna de på samma beräkningar grundade slutsatser.
Fredagen och Lördagen hade under åtskilliga nyttiga, husliga göromål temligen fort framskridit; likväl hade Hilda aldrig i sitt lif så ofta sett på klockan, eller önskat att gifva tiden vingar. Ändtligen var det då Söndags morgon, och Hilda hade varit tidigt uppe, för att ensam njuta af dess första sköna timmar; ty det var en Söndagsmorgon så herrlig, lugn och klar, att englarne kunnat fröjdas deråt. Sedan Hilda återkommit från en spatserfärd, under hvilken hon riktigt njutit af en gudaskön morgon på landet, bar hon in kaffe till sina föräldrar, och gick derefter till toiletten, hvilken besörjdes med något mer än vanlig sorgfällighet. Pappa och Hilda skulle gå till kyrkan, emedan ena hästen skadat foten, och man således icke kunde begagna kaleschen. Mamma åkte i den gamla, ensitsiga schäsen, ett inventarium tillhörande gården. Då tåget nu ändtligen var färdigt, och långsamt satte sig i rörelse, kunde Hilda icke afhålla sig ifrån att tänka på landtpresten i Wakefield och dess familjs tåg till marknaden. Hon smålog, då hon såg huru äfven hästen, som drog mamma i schäsen, haltade och pustade. ”Han har qvarka, min vän,” sade löjtnant Borgensköld till sin fru, under det han gick bredvid, och höll emot i backen. ”Vet du ingen råd derför, kära Elisabeth?” ”Jo, jag tror jag hört, att man kokar persilja och ger hästar för den åkomman; vattnet nemligen, som kokas derpå.” ”Åh, det blir förträffligt, min vän! Vi ha ju en hel hop persilja, eller huru? Jag har annars hört, att det var för en annan sjukdom, det botemedlet begagnades; men det skadar icke att försöka, min lilla du. Hjelper det icke för det ena, så måste det väl hjelpa för det andra, om icke f-n ...” ”Tyst, kära Borgensköld, det passar icke att bekräfta någon sats med en ed på Söndagsmorgonen. Det är en ful osed, den du får vänja dig af med. Det låter illa och ostädadt.”
Till närmare bestämmande af det ansvar, som må kunna försumlig arbetare åläggas, har Utskottet hemställt om en förändring af § 242, på sätt af punkt 5:o vidare inhemtas. Den ändring, som, medelst punkt. 6:o gifvits åt § 243, är en följd af det förslag, hvilket upptagits uti punkten 4:o. Sedan hos Utskottet fullmägtige, uti ingifvet memorial, uppå anförde välgrundade skäl, hemställt, det fullmägtige måtte medgifvas att, vid upphandlingar för Tumba bruks räkning, kunna föreskrifva iakttagandet af det sätt, som för bruket finnes fördelaktigast, både hvad priset och varans godhet beträffar; får Utskottet, med biträdande af hvad fullmägtige i sådant afseende föreslagit, framlägga den förändrade föreskrift, motsvarande 245 §, som punkten 7:o upptager. Förändringen af § 246, upptagen uti punkten 8:o, härleder sig från Utskottets, under innevarande riksdag, fullmägtige meddelade beslut om utar - Banko-Utskottets Memorial, N;o $3. 7 renderande lill Stockholms stads drätsel-kommission af det Tumba bruk tillhöriga, har i staden belägna, magasinshus. Tillägget till början af 247 §, upptaget uti punkt 9:o, är föreslaget för att bringa nämnde § till öfverensstämmelse med 2:dra punkten af § 6 i nu gällande Banko-reglemente.
Utlåt enide, i anledning af Konfl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående uppförande å Indragnings-staten af löne-ersättning åt f. d. Stats-Secreterarne Grip och v. Hartmansdorff. (U. Ä.j) Ifrån samtlige Riks-Slånden har Stats-Utskotlet fått emottaga remiss å Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse af den iq sisllidne Maj, hvarigenom, sedan Kongl, Majit funnit f. d. Stats-Secreterarne Grip och v. Hartmansdorff, hvilkas befattningar genom Stats-Rådets förändrade organisation upphört, vara berättigade att, intilldess de till andra embeten med motsvarande eller högre löner på stat kunna varda i Nåder utnämnde, bibehållas vid innehafvande löneförmoner af 4,000 R;dr, med derunder beräknade 260 tunnor span mål för hvardera, Rikets Ständer blifvit härom underrättade, på det att vid Indragnings-stalens reglerande, nödige medel härtill måtte kunna anvisas; hvarjemte Kongl. Majit meddelat Rikets Ständer, att Slats-Conloiret emedlertid erhållit Nådig befallning att de ifrågavarande lönerne fortfarande utbetalar varande berörde Nådiga Skrifvelse intagen under Nio 64 uti Bi hanget till Riks-Ståndens Protocoll vid innevarande Riksdag, och hvartill Utskottet i öfrigt får hänvisa; äfvenså har Utskottet erhållit del af de vid Skrifvelsens remitterande, hos Ridder-skåpet och Adeln samt Borgareoch Bonde-Stånden afgifne yttranden, hufvudsakligen innefattande bestridande af f. d. Stats-Secreterarne Grips och nj. Hartmansdorff rätt att sine löner fortfarande tillgodonjuta. Då Kongl. Mäjits meddelande icke innefattar Nådig Proposition, utan endast en Skrifvelse, hvarigenom Rikets Ständer underrättas derom, att Kongl. Majit funnit Herrar Grip och v.