Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag bär tyckt mig finna att Betänkandet brister i rättvisa i tväone puncter; och jag begär att få anmärka dem. Den ena angår Hennes Majit Enke-Drottningens blifvande Appanage i penningar, och den andra er»ättningen för de öfrige förmåner, tili hvilka Den it April. Hennes Majit är berättigad, och deraf synnerligen dispositionen af Starby, samt beskaffenheten af det Arrende om Starby, som nu existerar. Ehvad jag jerrför den Penrnnge-Summa, som nu af Stats-Utskotfet föreslås med en Summa, som är Hennes Maj:t i dess GiftermålsHandlingar på 1770-talet lolvad 5 samt dervid eftersinnar hvad samma Summa då var emot hvad den nu är; eller om jag, med det hela af Hennes Maj ts rätt, sådan som den i öfrigt är, och sådan som den sedermera blifvit Ökad, jemför det hela af hvad StatsUtskottet nu förestår; sä kan jag icke finna annat, än att Hennes Majst får bestämdt lo,000 Ridt mindre än Hon minst bordt få; äfvensom att vid betragtande af Myntets nu varande värde, der synes mig uppenbart både att Hennes Majit verkehgen får mindre, än Henne frän början varit ärhnadt, och äfven mindre än någon Svensk Enke-Drottning ännu någonsin haft. Med de mångfalldi» ga försäkringar om Svenska Folkets kärlek och tacksamhet, som Dess Representanter vid så många Riksdagar till Hennes Majit framvist, och med de tänkesätt, af underdånig tillgif» venhet, som Ständerne ännu vid denna Riksdags början tillsade Vår nyligen aflidne Konung; med allt detta står icke det förfarande i öfverensstämmelse, som man nu föreslår Oss.
Men dess beskyddarinnor, som nu klart insågo Bikupans stora betydelse för de många kvinnor, hvilka genom den erhållit en god förvärfskälla, ville ej låta den falla, utan lemnade frikostigt de bidrag, som voro af nöden för dess fortvaro. Bikupan hade dessutom alltsedan 1875 åtnjutit ett årligt tillskott af 300 kronor från » Sällskapet till arbetsfiitens befrämjande », hvars höga ordförande, enkedrottning Josephine, städse intresserade sig för dess ändamål, som hon dessutom understödde genom att där personligen göra frikostiga uppköp. För dem, som mest nitälskade för Bikupans fortbestånd, var det af högsta vikt att kunna bereda den garanti för att ej stå eller falla med de beskyddarin nor, hvilka hittills omhuldat den. En sådan trodde man sig finna i dess sammanslutning med » Sällskapet till arbetsfiitens befrämjande », en förening med liknande ändamål, emedan den för en viss summa årligen uppköper arbeten af meddellösa fruntimmer. * Den stiftades redan 1839 af drottning Desideria och torde derför städse kunna påräkna fördelen af högt beskydd. H. k. h. kronprinsessan, som år 1883 trädde i spetsen för denna förening, understödde kraftigt nämnda förslag och har upprepade gånger genom gåfvor, beställningar och uppköp, samt äfven genom att lemna mönster och modeller, gifvit bevis på sitt varma intresse för Bikupans syfte. Sedan 1887 arbetar också Bikupan tillsammans med » Sällskapet till arbetsfiitens befrämjande », som nu i sina stadgar förbundit sig att bidraga till dess underhåll. En ytterligare belysning af Bikupans verksamhet lemna följande sifferuppgifter: för de förflutna 20 åren uppgår omsättningssumman till kr. 381,247:11; betydenheten af denna summa blir så mycket större, som med skäl kan framhållas, att den TILL ALLRA STÖRSTA DELEN kommit VERKLIGEN BEHÖFVANDE arbeterskor till godo. Störst var den 1889, då den besteg sig till kr. Till Bikupans uppehållande hafva under de förflutna 20 åren enskilda personer lemnat bidrag till ett belopp af kr.
De beslut, som med anledning häraf fattades, voro visserligen af beskaffenhet, att leda till någon större reda och enkelhet i vissa delar af Beskattningsoch Uppbörds-väsendet, men voro emedlertid af jemförelsevis underordnad vigt, så alt de egentliga hufvudfrågorna derigenom icke bragtes till någon lösning. Ingenting kan likväl tydligare, än frågans egen behandling under förflutna tider, ådagalägga, att ett verkligt, stort och oafvisligt samhällsbehof, som fordrar att afhjelpas, i detta afseende förefinnes; ty alltsedan början af förra århundradet, har, med undantag af perioden från 1779 till 1809, sällan någon Riksdag inträffat, då detta ämne ej förekommit, likasom detsamma deremellan nästan oafbrutet varit föremål, dels för utredning och handläggning af Kommitéer samt Rikets Kollegier, dels ock för Kongl. Majlis nådiga pröfning. Äfven vid sednaste Riksdag gjordes i detta afseende underdåniga framställningar, såväl af Borgareoch Bonde-Stånden, åsyftande förnyad nådig proposition i enlighet med dåvarande Stats-Utskotts afgifna ytt - 22 Kongl. Maj:t* Nåd. Proposition, N'.o 5,9. rande i ämnet, sorn ock af Preste-Ständet, med underdånig anhållan, att nådig proposition ånyo måtte göras i öfverensstämmelse med de grunder, som af Ståndet i underdånighet uppgåfvos; och ytterligare har vid denna riksdag Bonde-Ståndet åter inkommit med underdåniga önskningar i samma syftning, som vid den sednaste. Alla dessa underdåniga skrifvelser hafva redan förut varit inför Eders Maj:t anmälda, och de förslag, som deruti innefattas, torde nu, i öfverensstämmelse med Eders Maj:ts nådiga beslut, komma att tagas i betraktande vid pröfningen af frågan i dess särskilda delar. Den naturligaste gången vid detta vidt omfattande ärendes förnyade behandling synes mig vara, att först och främst för sig uppställa hvad som utgör det närvarande Beskattnings-systemets förnämsta olägenheter, för alt sedan söka utfinna de lämpligaste medlen till daras afhjelpande.
En särskild olägenhet företedde sträckningen utmed Wenern genom de svåra snöstormar, som under vintertiden komme att hindra trafiken. På andra sidan om Carlstad skulle södra linien få sin sträckning nära parallelt med den segelbara Clarelfven och sålunda rivalisera med dess trafik. För provinsens framtida utveckling skulle denna bana blifva ett hinder, enär derigenom, enligt komiterades åsigt, skulle tillintetgöras möjligheten att från bergslagen inkomma med en bibana, med mindre än att man dervid måste begå ånyo det felet att låta denna bibana blifva parallel med en förut befintlig kommunikationsled. Landstingets komiterade erinra härvid om den vigt, som jernvägskomitéen i sitt utlåtande tillerkänt bibanorna oell nödvändigheten af dessa bibanors upptagande i ändamålsenliga rigtningar. Ingendera af de tvänue Bih. till Ji. St. Prot. 1865 & 1866. 4 Sami. 1 A/d. 22 Bäft. 2 10 Slats-Utskottets Utlåtande N:o 54- hufvudan märkningar, som sålunda blifvit anförda mot den sydligare sträckningen, funnos att göra mot det nordligare alternativet. I stället för att, såsom Carlsstads-linien, löpa parallelt med förut varande kommunikationsleder, aflägsnade sig denna linie genast, i närheten af Christinehamn, från Wenerns strand och vore, då den kommit på 3J mils afstånd från nämnda stad, redan inne i bergslagen, derifrån den kunde påräkna en mängd tyngre effekter att forsla. Vid Norum skulle denna sträckning erbjuda en lämplig punkt för anknytning af en bibana från Filipstad. Vid Norum eller å någon annan punkt på linien mellan Christinehamn och Clarelfven klefve jemväl lämpligaste stället att gå in med en bibana från Carlstad, som sålunda skulle erhålla en nu saknad beqväm kommunikation med bergslagen. På något öfver en mils afstånd från Norum skulle denna nordligare bana skära Clarelfven straxt nedanom sjön Lusten och följa elfven förbi Dejefors ofvan fallen och derefter gå ned mot sjön Wisten.
Hvad det ensamma Danmark icke har råd att förlora, det blir jemförelsevis af mindre betydenhet för det Danmark, som utgör en integrerande del af Skandinavien. Utan att känna det öde, som är ämnadt åt den del af Slesvig, som torde blifva afskild, om den antingen kommer att in-korporeras i Holstein eller om den skall intaga en undantagsställning till såväl Holstein som det egentliga Danmark, vågar jag fösta uppmärksamheten uppå, att det senare alternativets genomförande skulle medföra ett mycket kompliceradt förhållande, ifall Danmark på samma gång inginge såsom medlem i ett Skandinaviskt statsförbund, hvaremot i förra fallet en enkel delning af Slesvig, så att hvardera området inkorporerades på sitt håll,vore ändamålsenligare. Också härvid beror det på, i hvilken ställning Danmark tänkes för framtiden. För ett ensamt Danmark blefve det naturligtvis fördelaktigare att framför sig ha ett gränsland, som, på samma gång det i viss mån anslöte sig till men dock icke fullt hörde till Tyskland, kunde elastiskt mottaga och neutralisera de stötar, som riktades derifrån. Men det Danmark, som vore medlem af ett Skandinavien, behöfde icke mera frakta Tyskland. Förutsatt ett sådant förhållande, skulle Danmark, utan fara för sig, kunna göra medgifvanden åt Tyskland på ett fullt bestämdt, uppriktigt och afgörande sätt, och månne icke denna omständighet kunde förskaffa Danmark vid gränsregleringen bättre vilkor än annars? Månne icke också då ett mera direkt när * mande till Preussen och Österrike, måhända under Frankrikes bemedling och med Sverige-Norges stöd, skulle bli för Danmark fördelaktigare än en bemedling af England och Ryssland, som, mindre eller mera, äro ogynsamt stämda för ett Skandinavien? Deremot bör all sund politik göra Skandinavien och Tyskland i framtiden till vänner. Det synes mig alltså, att accepterandet af ett Skandinaviskt statsförbund möjligen kunde i viss mån föranleda en modifikation af underhandlingssättet på konferensen, och att tiden för den skull äfven kunde bli mer än vanligt dyrbar att iakttaga. Måhända har jag orätt i de betraktelser, jag här tillåtit mig anställa.
Handlingen försiggår på Bellmans tid och tigt arbetande lyran (från Sporrongs verkstad) var med honom själf, flere af hans samtida samt de en hedersgåfva af de aktiva ledamöterna. Efter mest bekanta Bellmansfigurerna såsom uppträdande en paus utfördes en melodramatisk pantomim. personer, och äro däri inlagda en stor del BellUnder väntan på supén hann därefter f. ledamoten manssånger i arrangemang af prof. Hallström. hr Sven Scholander förnöja med en hel liten Vasateatern har begagnat sig af fru Anna Petterskonsertafdelning ur sin rika och omväxlande reson-Norries gästspel till att återupptaga den outpertoar af sånger till luta. Sedan man superat slitliga » Niobe », denna gång naturligtvis hufvudoch intagit kaffe, höll ordföranden kammarherre sakligen för at låta den ärade primadonnan glänsa Buren vid bålarne ett tal för sällskapets gångna i den klassiska drottningens gestalt. Och att hon och kommande verksamhet, en ledamo: tolkade glänser, därom tviflar ingen, som känner hur yppersällskapets tacksamhet mot dess ordförande, och ligt fru Norrie alltid vetat uppbära antikens dräkt. man tillbragte sedan ännu några angenäma timFramgången i tisdags kväll var också deciderad, mar under sång, liflig dans och korta, hjärtliga tal. och det roliga lustspelet torde ha att motse en ny och kraftig lifsperiod i denna nya inkarnation. En på samma gång angenäm och lysande fest var den stora årsmiddag, som Publicistklubben förliden lördag gaf å Grand Hotel. För de kulinariska prestationerna förtjänar det berömda mönsteretablissementets skickliga ledarinna fru Lilly Cadier de högsta loford. Och när så den materiella välfägnaden kryddades af dylika » andliga insatser » som Henri Marteaus violspel, fröknarna Sparrmans och Kragballes sång m. m., är väl ej underligt, att stämningen blef den bästa. Många Raoul Kcczalski, den 10-årige hofpianisten, gaf sin första konsert härstädes sistlidna lördag, inför en ej vidare talrik publik, säges det. Vi voro vid sagda tillfälle upptagna på annat håll och spara därför vårt omdöme om honom, tills han hållit sin andra konsert, hvilken äger rum om onsdag.
Härvid blef den i förmiddagens plenum började öfverläggningen om 6:te punkten af Utsk:s Utlåt, fortsatt, och yttrade sig Hr Hjerta, Lars: Utgående från den öfvertygelse, att E. St:r vid denna Eiksdag borde inskränka sig till det mål, som vid förra Eiksdagen afsågs, nemi. att sammanbinda Östersjön och Nordsjön medelst en bana från Götheborg i sträckning åt Stockholm, äfvensom att draga en bana nedåt Skåne, hade jag tänkt, isynner het sedan jag hört Gr. Anckarsvärds talangfulla tal, inskränka mig till att i största korthet afgifva mitt votum, men jag anser att i afseende å det historiska, som hör hit, finnas flera anmärkningsvärda omständigheter och flera oklarheter som behöfva redas, för att man skall få en säker ståndpunkt i denna sak. Utsk. säger sidan 57: »Enl. hvad Utsk. inhämtat af de, jemte oftaberörde K. Propos., Utsk. tillställda officiela handlingar, erfordras för vestra stambanans fullbordande, oberoende af tillgången på penningar och arbetsfolk, en tid af omkr. 6 år. Att under denna tid helt och hållet up skjuta företagandet af arbetena å de föreslagna samt för industriens Den 9 Juni e. m. acil rörelsens fortgående förkofran och utveckling högst nödvändiga jernvägs-anläggningarne inom de orter, för hvilka vestra och södra stambanorna icke komma att medföra något omedelbart gagn, skulle säkerligen inom dessa orter, hvarest öuskningarne och förhoppningarne om ifrågavide fortskaffnings-medels ofördröjda erhållande mer och mer spridt sig, framkalla en allmännare missbelåtenhet. I betraktande af den mäktiga inverkan ändamålsenligt anlagda jernvägar visat sig äga på det ekonomiska tillståndet samt näringslifvet i de trakter, som med sådana anläggningar blifvit försedda, förefaller det också lätt förklarligt, att de väckta anspråken på denna inflytelserika häfstång för all industri och rörelse icke komma att tillfredsställas genom hänvisning på framtida möjligheten att deraf komma i åtnjutande, sedan förut företagna jernvägs-anläggningar först hunnit fulländas.
Innerst i vårt väsen sitter högmodets demon, förgiftande våra känslor och tankar, äfven dem, som göra anspråk på att vara de bästa och linaste. Bakom det skenfagra deltagandet döljer sig så gärna, vi vilja ej påstå alltid medvetet och reflekteradt, men icke därför mindre verkligt, en högfärdig glädje öfver att man ej själf är lik, ej har det så uselt som denna stackars nästa. Från sin piedestal af samhällsställning, förmögenhet, familjelycka ser man ned på den, som mist eller kanske aldrig ägt dessa förmåner, och stolt i känslan af sin egen höghet, skänker man den olyckliga sitt beklagande. Och just på grund af att medlidandet sålunda gif ves » de haut en bas » sårar och förödmjukar det, äfven utan att vara direkt ämnadt att såra och förödmjuka. Böra vi då alls icke fråga efter medmänniskors nöd och sorger? Medgifves att vårt medlidande kan vara ganska skröpligt, både ytligt och bemängdt med en god portion högmod, men en viss känslighet, en nu befintliga Cacaosorter intages säkert förnämsta platsen af H U L T M A N S Bland 1897 smula människokärlek röjer det dock. Är då likgiltigheten att föredraga? Ja, nästan så. Låt den olyckliga vara i fred, o m du ej kan skänka honom något annat än det slags deltagande, vi här talat om. Det är bättre. Men det finns ett ännu bättre, ett högre, ett fullkomligare än att blott icke såra med ett påtrugadt medlidande, och det är att låta detta ord gälla för hvad det verkligen vill gälla och omsätta det i handling. Sätt din egen axel under nästans börda — du kommer då i jämnbredd med honom — och hjälp honom så bära! Gråt m e d den som gråter, lid med den som lider och — det hör äfven hit, om det ock kan tyckas icke göra det — gläds med den, mot hvilken lyckans sol åter börjar skina! Och hör du något godt, något glädjande och berömmande om den, som är nära att digna under mödorna, säg honom det och gif honom sålunda det uppmuntringens ord, han så väl behöfver! O m det skulle gälla
Naturligtvis vore det bäst, om fru Häger kunde taga lagmannen med sig. — Går det an? — Ja visst. När tänker ni resa? — Jag skall skrifva till min man i dag. Om han kan komma ifrån, hämtar han oss nog. Det är ju ingen lång resa, litet öfver sju timmar. Han hade kommit till Stockholm för länge sedan, om jag inte bedt honom låta bli. Jag är orolig att lämna lille Einar uteslutande i jungfrurnas vård, men det blir väl svårt att reda sig ensam med pappa under resan. — Det är omöjligt. — Det får ingenting här i världen vara, käre doktor, fast mycket kan vara svårt. — Ja, men ni ska’ inte bry er om att försöka, ni är öfveransträngd redan nu. Adjö, jag kommer igen i morgon. Doktorn stängde dörren. Hon var ensam. Från rummet näst intill hördes fadrens lallande »babababa», det enda ljud han kunde framstamma, de enda ljud hon hört från hans läppar dessa långa veckor. Rummet, i hvilket hon befann sig, var stort och trefligt och mycket ljust med sina hvita gardiner utan skymmande draperier. Det hade varit hennes mors arbetsrum och allt var i samma skick som under hennes lifstid. Soffa och stolar samt några andra klumpiga mahognymöbler, voro uppradade kring väggarna, så litet modernt som möjligt. Vid ena fönstret stod ett gammalmodigt sybord med underrede i form af en lyra och en rand af trämosaik längs den ovala skifvan. På kortväggen öfver en liten spinkig fruntimmerssekretär ined hvälfd klaff, hängde två porträtt i olja af föräldrarne som unga, modren i hvit bruddrägt med håret slätkammadt öfver öronen, fadren ståtlig och vacker med den något stela och förnäma hållningen och den stränga blicken i de mörkblå ögonen. Sådan hade han sett ut länge, sådan mindes hon honom från sin barndom; han hade varit en man af gamla skolan, och Tora och hennes syskon hade blifvit strängt uppfostrade. Modren var ett mönster af petig ordning och barnen växte upp i hälsosam fruktan och bäfvan.
Då emellertid arbetets utdragande utöfver den derför beräknade tiden, utom andra olägenheter och kostnader, hvilka Revisorerne icke äro i tillfälle att fullt bedöma, föranledt berörde arfvodens utgående till högre belopp än afsedt varit, få Revisorerne, — som anse sig böra ifrågaställa om icke lämpligast vore, att dylika arfvoden, utan af seende å tiden, bestämdes i ett för allt, — å förhållandet fästa Rikets Ständers uppmärksamhet. § 6. Medelst kontrakt af den 4 Juli 1860 emellan Kongl. Krigs-kollegii Intendentsafdelning och byggmästaren A. Alm, åtog sig den sednare att, mot en summa af 45,000 R:dr, vid Drottningholm uppföra ett ridhus för Lif-regementets Dragon-kår, i enlighet — 70 — med dertiil uppgjorda detaljritningar och materialförslag. Sedan berörde byggnadsarbete blifvit behörigen afsynadt och godkändt, anhöll entreprenören om särskild ersättning för tvenne af honom verkställda öfverarbeten. nemligen dels tvenne stuprännor af zink och dels jernankares anbringande å byggnadens murar, med tillsammans 385 R:dr, hvilket belopp äfven till honom af Kongl. Kollegium utanordnades. Som emellertid hvarken entreprenören eller den af Kongl. Kollegium för arbetet förordnade tillsyningsmannen under detsammas fortgång anmält behöfligheten af dessa förändringar i den ur sprungliga arbetsplanen, har det desto heldre förefallit Revisorerne anmärkningsvärdt, att Kongl. Kollegium ändock meddelat ersättning för de af entreprenören å egen risk företagna arbeten, sorn Revisorerne af verifikationshandlingarne för revisionsåret inhemtat, att Kongl. Kollegium, i anledning af vederbörandes anhållan att erhålla godtgörelse med ett mindre belopp för verkstäldt, af Sekundchefs-embetet vid Lif-regementets
Otvifvelaktig! kommer också förr eiler sednare en jernväg till stånd emellan Norrköping och Linköping, och det synes mig i så fall nyttigare att denna kommunikationsled fortsättes med jernväg ända till sjön Rengen, än att i stället Stångån kanaliseras från Linköping till nyssnämnde sjö. Slutligen ber jag att få fästa uppmärksamheten på en omständighet, som svnes mig vid kanaliseringen af ett mindre vattendrag, sådant som Stångån, vara af mycken vigt. År efter år utdikas sjöar och träsk och älven utan dessa konstlade medel har man märkt att vattendragen i vårt land för hvarje årtionde betydligt minskas. Vid sådana förhållanden synes det mig icke vara klokt att använda stora summor på kanalisering af elt vattendrag med så små dimensioner som Stångån, helst då samma lättnad för kommunikationen kan på ett håde billigare och säkrare sätt vinnas genom en jernväg. I denna syftning och då Frih. af Ugglas jemväl yrkat återremiss, förenar jag mig i detta yrkande, på det att Stats-Utsk:t mätte taga i öfvervägande de omständigheter, jag påpekat. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad, framställdes först propos. på bifall till Utsk:ts förevule hemställan, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på återremiss deraf, hvilken propos. med ja besvarades. 33:dje punkten. IIr Nordenfelt, Leonard Magnus: Jag har i Ulsk:t deltagit i behandlingen af denna fråga, och der lörenat mig med Frih. af Ugglas i hans framställning; men jag har icke blifvit antecknad som reservant, ehuru jag ville gå ännu ett steg längre. Ty jag hade att välja mellan Frih. af Ugglas’ reservation — lör den händelse sådan säkerhet kunde ställas för utförandet af jernväg mellan Luleå eif och Gellivara, alt anslaget kunde beviljas — och den af Ilr berger allättade, att det förut beviljade, men icke uttagna mindre lånet på 93,000 188 Den 5 September e. m. rdr för anläggande af jernväg förbi Hedens forssar måtte lemnäs såsom anslag utan återbetalningsskyldighet.
TJtdr. den 5 Mars i835. de Herr Talmannen sig icke knnna göra annan proposition, i anledning af högstberörde Kongl. Skrifvelse, än att densamma, såsom sådan, må till liandlingarne läggas, för hvilken vägran Herr Talmannen anförde det skäl, att Kongl. Majit i den Nådiga Skrifvelse!! endast gifvit Rikets Ständer tillkänna, att Kongl. Maj:t icke vill till slutligt afgörande företaga frågan om en förändrad myntoch rökne-enhet förr, än till följd af Banco-Lagen den i Mars i83o, Kongl. Majit ifrån Rikets Ständer emottagit meddelande af deras vid denna Riksdag fattade beslut om grunderne för Bankens rörelse och förvaltning; hvilket Nådiga tillkännagifvande Herr Talmannen ansåg grundlagsenlig! icke kunna, till något omdöme al Utskottet eller Ståndet, framställas; och enär Ståndet icke godkände Herr Talmannens vägran af annan proposition, än den ofvannämnde, öfverlemliades det till Constitutions-Utskottet, att, enligt 55 §, Riksdags-Ordningen, afgöra, om berörde vägran är med Grundlagen enlig eller icke, i hvilket afseende Constitutions-Utskottet anmodades att, inom åtta dagar efter af detta Protocolls-Utdrag erhållen del, med motiveradt Utlåtande till Ståndet inkomma. Från Hedervärda Bonde-Standet. S. D. Föredrogs å nyo BevillningsLagsamt Allmänna Be svärsoch Oeconomie-Utskottens på bordet hvilande Memorial, N:o i3, med förslag till saminanjemkning af Riks-Ståndens olika heslut, rörande Utskottens Utlåtande, K:o 8, angående reglementariska föreskrifter för bränvinsbränningeris utöfning, samt försäljning af bränvin och beskattning derå; och stannade Bonde-Ståndet i följande beslut: 9 §. Utskottets tillstyrkande bifölls; i3 §. Den föreslagna nya redactionen at sista mom. bifölls; 14 §. Utskottets hemställan gillades; 22 §.