Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då jag vågar tro, att en sådan tvekan icke kan härflyta från de i det nya lagförslaget hyllade rättsprinciper, eller frän de antagna rättsformerna, eller från de deri afsedda brottsoch straff-qvalificationerna, eller från dess redaclion, emedan i alla cl ess delar omdömet i allmänhet hos alla tänkande medborgare synes vara temmeligen enigt till förslagets fördel; då den, som mig synes, icke, utan att misskänna motståndarnes afsigter, bör kunna sökas i de delar af förslaget, som angå tillämpningen af principer, hvarom meningarna kunna vara så mycket skiljaktiga, och likväl hufvudändamålet på det ena sättet ofta vinnes lika lätt som på ett annat; då således man måste antaga, att den vållas af skäl, som icke egentligen tillhöra förslaget, utan synas endast kunna sökas i den del ibland domarenas obenägenhet för det nya och en del sakförares och D e n 2 2 A p r i I. rättegångsombuds kärlek för en nuvar. förbistring Iivari de frodas: då kan åtminstone jag icke underlåta att yttra den önskan, det Högh LagUtsk. måtte med beredvillighet ingå i en utredning af fölhållandet med det nya lagförslagets tillkomst; visa alt det ursprungligen af R. St. begärdes, för alt Ständerne skulle kunna antaga och öfverlemna det lill Konungen, att till laglig ordning stadfästa; intyga, att det egentligen är genom Konungens rådgifvare, som denna af R. St. vidtagna åtgärd ansetts kunna öfverflyttas till direct föremål för Regeringsmaktens propostr; samt föreslå R. St. att nu, då de äga det till sig öfverlemnadt, göra deras rätt dertill gällande; tillstyrka dess antagande, samt på detta sätt vinna för nationen fördelen af en skyndsam, consecjvent och till ett verkligt mål ledande handläggning af dess vigtigaste ärende. Jag inser, att emot mig skall framställas alla dessa utnötta skäl, som alltid framkallas, då man vill hindra reformerna, och isynnerhet hindra nationens representanter att lemna dem stödet af deras bifall. Men de kunna ej rubba min öfvertygelse.
Af dessa krafter är kärleken till lifvet otvifvelaktig! mäktigast; och, gemensamt med den afsky för vanäran af en offentlig afrättning, som måste lifligen kännas, verkar dödsstralfet oförnekligen mera till ett afskräekande intryck, än alla andra bestraffningssätt. För att åt detta intryck bevara liela dess förmåga, är del likväl af högsta nödvändighet, att dödsstraffet icke ofta förekommer, och följaktligen också, att det icke fästes vid andra brott, än de af svåraste qvalification, hvilka också lyckligtvis äro de mest sällsynta; men då till dessa brott hvarje våldsam förgripelse emot Konungens person ovillkorligen måste hänföras, så anser jag, på alla dessa skäl, denna motion icke kunna eller böra bifallas. Frih. boye fortfor derefter muntligen: Detta är hvad jag bar att yttra i afseende på ira punkten; inen motionen innehåller 4 punkter. Hvad den 2:a och 3:e angår, vågar jag icke nu yttra mig deröfver, emedan jag saknar tillräcklig säkerhet, huruvida motionärens förslag hufvudsakligen afviker från den förändring, som Konung och Ständer vid sista riksdagen vidtogo. Jag skulle likväl tro, att den förändring i ett ord, som af motionären föreslås, nemi. den, att i stället för att i lagen står: ”talar "någon lasteliga om Konungen”, det borde heta: ”talar nå”gon smädeliga om Konungen”; att detta utbyte af ord skulle vara fördelaktigt, ty det är lättare alt bestämma, hvad som är smädeligt, än hvad som är lasteligl. — Ilvad åter Den 14 Mars. i83 4:de punkten angar, sa innebar <len ett stadgande, som är alldeles i enlighet med nya lagförslaget, att angifvelse och ransakning af brott af crimen hesse mujeslatis natur skall icke fä upptagas, utan att Konungen dertill gifvetsitt bifall. Till detta förslag skall jag tillstyrka bifall derföre, att derigenom komme man tydligen från all fråga, när 1777 års K. bref borde användas eller icke. Jag anhåller, att dessa mina anmärkningar, så väl sorn det skriftliga anförande, jag uppläst, måtte åtfölja remissen af denna motion till Utskottet.
Jag tror dock att det skulle vara opraktiskt att hiir föreslå för mannen någon inskränkning, då det iir männen, sorn ensamma hafva lagstiftningen i sin makt, men just derföre att mannen ensamma hafva lagstiftningen i sin makt, höra de vara serdeles grannlaga att icke stadga andra undantag, i afseende på qvinnans jemlikhet med mannen i rättigheter, än sådana, som ovilkorligen ligga i sakens natur. Det system, som jag helst skulle i vårt land velat hafva inlördt, hade varit ett så till vida liknande det Fransyska, att man och qvinna skulle, sedan de huunit en viss i lagen bestämd ålder, ega att, efter iuhemtande af föräldrars råd, gifta sig, äfven om det stridde mot dessas vilja. Men, då jag icke ansåg att man hade hopp att kunna införa ett sådant system, så har jag, såsom ledamot i Lagberedningen. tillstyrkt bibehållande af det nuvide. För att söka, i hvad pä mig beror, vederlägga den förebråelse för brist pä följdriktighet, som man här mot Lagberedningens och Lagkomiténs ledamöter framkastat, har jag ansett mig böra tillkännagifva, att den enda ledamot i Lagberedningen, som deltagit uti Lagkomiténs arbeten vid det tillfälle, då denna fråga behandlades, reserverade sig, och äfven då var af samma tanke, som han förut i Lagkomité» yttrat. För öfrigt och då jag i allmänhet anser att endast sådana fall böra föranleda till lagförändringar, då den bestående lagen är bristfällig, eller vållar missbruk, har jag ansett mig äfven böra i berörde hänseende nämna några ord rörande giftomannarätten. I afseende härå måste jag erkänna att det enda skill, som här afgifvits och synts mig uti mer väsendtlig mån inverka på frågan, har blifvit af Hr Nordenfelt andragit, att nemligen inom en viss klass af allmogen ett svårt tyranni vid giftermåls ingående utöfvas.
S. D. Wid öfwerwägandet af det uti Hederwärda Bonde-Ständets Protocolls-ULdrag för den L5 nästledne Jurui Borgare-Ständet communicerade projeet til önstad jämnkning och rättelse i desi Med-Ständers privilegier, samt efter upläsandet af hwad >de öfrige twänne Riks-Ständen, hwart för sig, uti meddelade Protocolls-Utdrag angäende wisie af desie ämnen pttrat, stadnade Borgare-Ständet uti följande Slut: 1:0 I följd af den grundsats, at hwarje undersåte i män af sin werkeliga förmögenhet och med et billigt afseende ä egenstapcn af desi medborgerliga rättigheter til en med olika wilker förwärfwad ägendom, bör underlätta de bördor, som äro krigets oundwikeliga följder, anser Borgare-Ständet icke nägon jordägare, af hwad natur hans område wara ma, skäligen böra fritagas frän den skyldigheten, at, sä länge krig warar, deltaga uti Kronostjutsningar. Bor - Den 1Z Julik. 169 Borgare-Ständet bifaller Medes, at äfwen för Städernes jord bör deltagas i sädan stjutsnings utgörande i krigstid, dock med det »vilkor, at sä rväl Säteri - som Prästeoch all annan derifrän fritagen jord dermed i lika proportion beswäras, samt at i alla fall Stadsjorden i mon af desi hemmantal icke fär högre sammanlagt stjutsningsbeswär af reservehälloch Kronoffjuis, än Krono-Skattehemman. Uti Högloft. Ridderstapets och Adelns samt Högwördige Präste-Ständets yttrade tankar, at för all ägande jord af hwad natur den wara mä, bör deltagas i inqvartering uti krigstider lika med Krono-Skatte, instämmer Borgare» Ständet för stn del.
En välvillig munter gris af en fots längd, som hade sin lilla bädd och tråg vid spiseln, envisades att vilja vara vår förare, men husmodern tog honom ömt i famn och gaf oss i stället en man, vår unge hygglige värd, till ledsagare, ty himlen var full af skyar och vi fruktade råka ut för dimma. Dimma och grisar stå, som bekant, i ett visst förhållande till hvarandra, och vi voro glada att denne lille fyrfoting lät regera sig af en af våra medsystrar. Vägen var under de två första timmarnes vandring af samma natur, som de oss så välbekanta säterstigarne, genom buskar, kärr och hvitmossa, förbi småsjöar och fjellknaggar. Men så kom »uren», dessa fält af idel skarpa fjellflisor, jettestenar, hopade öfver hvarandra, slängda och vräkta omkring hela fjelltoppen, så man ovilkorligen kom på den tanken, att då de grekisk-romerska titanerne reste sig upp mot unionskungen Zevs-Jupiters absoluta veto, utkämpades deras sista strid här på de norska fjellryggarne. Det vore önskligt, att någon unionsvänlig fornforskare närmare undersökte denna »ur» och så genom urtidens händelser belyste nyare tiders urtima riksdagar. Då vi sträfvat oss upp till fjellets topp, var Jotunheims snöfjell till största delen höljda i skyar. Troligen spelade de gamle jettarne oss detta spratt till straff för det vi på annan väg, än genom mäns bemedling, sökt närma oss dem; jettar och deras gelikar ha aldrig haft rykte för att främja frihet och framåtskridande. Men härligt var det ändå här uppe, och med nöje lade vi våra visitkort till dem, som vi funno på en af föraren känd plats, och satte oss så för att se upp och ned på verlden omkring oss. Vi bådo vår förare förtälja något. »Här är en sägen om detta fjell, den är stygg att höra,» svarade han, men oaktadt varningen ville vi höra den. Mannen tvekade, men berättade så om en förare, som dräpt en resande och plundrat liket.
Då icke några djupgående anmärk ningar blifvit emot detta mom. framställda, synes mig, att R. o. Ad., till vinnande af tid, borde bifalla detsamma med den af Gr. af Ugglas föreslagna förändring. Restäminelsen om viss tid för anslags utfärdande förefaller mig nemi., om icke nödvändig, dock ganska nyttig, och, såsom intagen i gamla Riksd.-Ordmn, är den förtjent af att bibehållas. Frih. Leuhusen har ansett det vara orätt, att begagna ordet »Stånd» och har i sin reservation föreslagit, att i dess ställe skulle användas uttrycket »de närvarande ledamöterna». Utom det att språket genom detta uttryck skulle blifva tungt, uppstode dessutom genom detta uttrycks begagnande på detta ställe den olägenhet, att möjligen alla närvarande ledamöters bifall kunde anses erforderligt, på det sammanträdet skulle kunna upplösas, hvilket visserl. ej af Frilen åsyftats; men vore ganska otjenligt, ty icke bör något »liberum veto» i thy fall få gälla. lag tror icke att ordet »Stånd» bör ovilkorligen utdömas ur Riddarh.-Ordmn, ty äfven om det icke numera finnas några politiska - Den 11 April f. m. 145 litiska Stånd, torde dock alltid sociala Stånd böra qvarstå, i ett välordnad! samhälle, särdeles under en monarkisk styrelseform, sådan som vi hafva. Då så många andra punkter blifvit återremitterade, vill jag icke alltför ihärdigt med den af Gr. af Ugglas yrkade förändring begära bifall, utan förenar mig med dem, som yrkat återremiss, dervid jag i afs:de § nyss omordade ordet: »Stånd» anser det visser!, kunna med fog bibehållas, men också utan skada kunna utbytas mot vare sig »Adelsmöte» eller »R. o. Ad.» Frih. Leuhusen: Med anledning af Frih.
I det hela bibehåller denna Corps ungefärligen samma numerär, som den ifrån början af l830:talet innehade; och man får åtminstone icke antaga, att den sedermera tillväxt. Under nu ifrågavarande qvinqvennium var högsta antalet af närvarande Vårterminen 1838 och lägsta Höstterminen 1842. Relalift till åldern befinnes ständigt något öfver hälften af totalbeloppet vara emellan 20 och 25 år, något öfver femtedelen vara emellan 25 och 30, något mindre än femtedelen emellan 15 och 20 och nära en tjugondedel emellan 30 och 35 samt derutöfver högst få. Utan undanlag hafva Prestsöner alltid varit flera och Militärsöner alltid färre än af annat stånd. De förra hafva vanligen fullt uppgålt till en fjerdedel af totalbeloppet — de sednare åter knappt till en tjugufjerdedel. Söner af Borgare och Civilstatens tjenstemän hafva nära nog varit till antalet lika och hvardera utgjort en femtedel eller något derutöfver. Icke fullt enahanda förhållande har ägt rum emellan Bondeoch Frälsemäns söner. Då de förra kunna antagas till en niondedel, utgöra de sednare blott en tiondedel af totalbeloppet; men söner af annan Ståndspersonsklass hafva uppgått nära till en åttondedel. Härvid bör upplysas, att 290 Studerande, eller ytterst nära en tredjedel af de närvarandes medium, kunna i mer eller mindre mån under stödjas med Stipendier, dels, och hufvudsakligast, af enskilda stiftelser, dels af offentliga för samina ändamål beviljade anslag. Inom Upsala stad och dess område äger Akademien följande Hus, Tomter, Inrättningar m. m.: 1) Gustavianska Akademien_, innehållande lärosalar samt Konstmuseum och dessutom rum för vetenskapliga samlingar. 2) Consistoriihuset, innehållande Consistorii Åcademici sessionsrum, Myntkabinett, Geomentr. Kartekontor, Kanslioch Arkiv-rum, Räntkammare och Kontor, Auditorier, Fakultetsrum m. m. samt å rez de Chauseen Corps de garde, Anatomisal, Spruthus och boställsrum för Akademivaktm asta ren. 3) Nosocom.
Då hon var sjutton år, var det henne en eggelse att tillkämpa sig ett umgänge och en god vänkrets. Sedan tog hon sig för med att försöka hålla Halfvorson på dygdens väg, men nu var allt uppnådt. Ingen möjlighet såg hon att komma ut ur småstadslifvets enahanda. Hon kunde gärna dö. Hon var en af de spänstiga, en af stålfjädersnaturerna. Idel nerver och lifaktighet, då något tryckte och plågade henne. Hur hon arbetat med list och förställning, med kvinnlig godhet och kvinnligt trots, innan hon fått sin farbror därhän, att han förstod, att några Petter-Nord-historier ej mer skulle ifrågakomma! Men nu var han tam och kufvad, och hon hade ingenting mer, som intresserade henne. Ja, och nu skulle hon ändå icke dö! Hon låg och tänkte på hvad hon skulle taga sig till, då hon blef frisk. Plötsligt spratt hon till vid att någon mycket högt sade, att han ensam ville göra upp med Halfvorson. Och så svarade en annan: »Gå du bara, Petter Nord!» Men Petter Nord var ju det förfärligaste, det olycksaligaste namn i världen. Det betydde ju ett uppväckande af alla de gamla fasligheterna. Edith reste sig skälfvande, och just då kommo tre ruskiga varelser fram om hörnet och ställde sig att stirra på henne. Det var bara ett låg staket och en tunn häck mellan henne och gatan. Edith var ensam. Jungfrurna hade gått för att mjölka, och Halfvorson arbetade i sin trädgård ute vid tullen, fast han bedt bodpojken säga, att han var bortrest, ty han skämdes för sin trädgårdsmästarvurm. Edith blef förfärligt rädd för de tre männen liksom för honom, som gått in i boden. Hon var viss om att de ville skada henne. Och så började hon springa uppåt berget till på de hala, branta gångar och små murkna trätrappor, som ledde från terrass till terrass. De främmande männen funno det innerligt lustigt, att hon sprang för dem. De kunde ej låta bli att låtsa, som om de ville ta fatt på henne. En af dem steg upp på staketet, och alla tre hojtade med förfärlig röst.
De kostnader, som, genom onödige uppskof och landtmätares försumlighet, tillskyndas delegare i skifteslag, uppgå till många tusentals rdr årligen och öfverstiga vida det belopp, som för förändringens genomförande blifvit föreslaget. Jag tror derföre att det både från rättvisans och ekonomiens synpunkt vore ändamålsenligt att anslå medel till en förbättrad kontroll. Deremot tror jag icke att det vore lämpligt att bestämma viss lön åt förste landtmätarne. Men att gifva de extra någon löneförbättring, torde vara nyttigt, ehuru denna icke bör bestämmas till silTran, emedan hvad som på ett ställe kan vara högt, på ett annat kan vara lågt. Jag yrkar derföre, att det Högloft Ståndet måtte bevilja ett anslag af 25,500 rdr årligen under innevarande slatsregleringsperiod, att ställas till K. M:s disposition, för att, på sätt K. M. må finna lämpligt, användas till beredande af en bättre kontroll öfver landtmäteriväsendet inom riket. Gr. Sparre, Erik: Att åtskilliga brister vidlåda vårt landtrnäteriväsende, vill jag icke bestrida. Det är med denna, som med öfrige institutioner, att de tarfva ständig förbättring. Meri huruvida det kan vara lämpligt att, på sätt bär är föreslaget, ombilda detsamma, är en annan fråga. Den ärade motionären har andragit ett exempel från Finland. Han har sagt, att i detta enväldigt styrda land det varit lättare att åstadkomma en författn. än i vårt fria Sverige, och anför detta faktum såsom ett bedröfligt tecken. Ehuru jag icke vill påstå att Finland är enväldigt styrdt, tror jag att man såsom en grundsanning kan antaga, att det är lättare att genomföra en förändring i en enväldig styrd stat än i en fri. Dessutom är det en stor skillnad i afseende på landtmäteriet i Sverige och i Finland, och i sistnämnde land har man inrättat en verklig embetsmannakorps af landtmätare.
Då sade han till honom: Far ut af menniskone, du orene ande. Och sporde han honom: Hvad är ditt namn? Svarade han och sade: Legio är mitt namn; förty vi äre månge. Och han bad honom storliga, att han icke skulle drifva honom bort utu den ängden. Och der var vid bergen en stor svinahjord, den der gick och födde sig; Och djeflarna bådo honom alle, sägande: Sänd oss i svinen, att vi må fara in uti dem. Och Jesus tillstadde dem det straxt. Och de orene andar drogo straxt ut, och foro in uti svinen; och hjorden brådstörte sig i hafvet; och de voro vid tutusend, och vordo fördränkte i hafvet. Men de, som skötte svinen, flydde och förkunnade det in i staden, och på bygdene; och de gingo ut till att se hvad skedt var; Och kommo till Jesum, och sågo honom, som hade besatt varit, och haft legionen, sittandes kläddan, och vid sin skäl; och vordo förfärade. Och de som det sett hade, förtäljde dem hvad den besatta vederfaret var, och om svinen. Och de begynte bedja honom, att han skulle draga utu deras ängd. Och då han var stigen till skepps, bad honom den som hade besatt varit, att han måtte vara när honom. Men Jesus tillstadde det icke, utan sade till honom: Gack dina färde uti ditt hus till dina, och förkunna dem, huru stor ting Herren hafver gjort med dig, och hafver miskundat sig öfver dig. Och han gick sina färde, och begynte förkunna uti de tio städer, huru stor ting Jesus med honom gjort hade. Och alle förundrade sig. Och då Jesus var öfverfaren igen med skeppet, församlades till honom mycket folk; och var vid hafvet. Och si, der kom en af Synagogones öfverstar, benämnd Jairus; och då han fick se honom, föll han ned för hans fötter;
Det lilla lustspelet begynner med en scen mellan Langlauri, kammarjungfru hos den stora aktrisen m:me Superlative, och figuranten Trippsnapp. Det är sent på natten, och Trippsnapp har listat sig upp till sin »charmanta Langlauri» i strumplästen, men hans tillbedda har denna gång blott sorgsna budskap att meddela sin fästman. Hennes härskarinna madame Superlative har beslutat rymma från Sverige och själf måste hon följa med. Bäst de underhandla härom, klappar det på dörren, och figuranten kryper under sängen för att ej blifva upptäckt. Sedan han här gjort följande kostliga inventarieförteckning öfver en garderobières skräpgömma: »ett par tofflor, en fransk natthufva, hvilken jag stoppar hos mig som en souvenir, en ljusbit, en liten sockerskorpa, ett spaderäss, tummen af en hvit silkesvante, en gammal dominomasque med rödt skägg, en pudervippa, en tom sminkburk», besluter han att förråda flyktingarna för polisen och låta den »curera resfebern». Den som knackat på dörren var emellertid sångerskan, fru Melodine. Hon hade under sömnen ängslats af en förfärlig dröm. Hon såg sin kamrat m:me Superlative »ridande på en flygande örn genom luften åt öster till», men bakom ett svart moln, ur hvilket »åtskilliga bevingade djur af underlig skapnad med utspända klor utflugo och hunno henne». Och för att berätta detta hemska varsel hade hon i sin deshabillée skyndat till m:me Superlative. Men hennes väninna fasthärdade vid sitt rymningsbeslut, »skrattande åt den sofvande verldens imagination». Hon fann Sverige outhärdligt: »nationen är intet delicate, har ingen complaisance, ingen smak om icke att ge örfilar åt genierne». Förgäfves afråder Melodine henne från sin plan. Blott hennes ledsagare, den hjältemodige Hektor och dennes följeslagare, Saxo Squirre, »som kan skrämma femton med sitt besynnerliga utseende», anländt, begifver man sig af i den väntande vagnen.
Aflöning och resekostnader för Justitie-Ombudsmannen samt hans Expedition * » 11,195: — Transport R:dr 4,712,690: 27. Riksgälds-hontor et s inkomster och utgifter wider förra hälften af år 1859. — 48 — Särskilda redogörelsen för de till järnväg s-anläggningar före sednaste riksdag beviljade stats-bidrag. Tills vidare förräntade medel » 2,102,000: — Från Riksgälds-kontorets banko-räkning N:o 1 till samma verks räkning N:o 2 öfverförda och först efter ofvannämnde halfårs förlopp återställda medel » 50,000: — Summa R:dr 6,864,695: 27. Som, under förra hälften af detta år, utgifterna från banko-räkningen N:o 1 med 676,436 R:dr 54 öre öfver stego inkomsterna å samma räkning, så var den vid årets början å denna räkning innestående behållning, vid slutet af nästlidne J uni månad, minskad med motsvarande belopp, och utgjorde således R:dr 572,041: 32. På sätt i de 2:ne sednaste revisions-berättelserna uppgifvits, har, för hvartdera af åren 1855, 1856 och 1857, i Riksgälds-kontoret uppgjorts en särskild redogörelse eller hufvudbok för de under 1853 och 1854 års riksdag till jernvåg s-anläggningar anvisade eller upplånta och utgifna medel; till följd hvaraf de för dylika väganläggningar från Riksgälds-kontoret verkställda utbetalningar samt derigenom uppkomna fordringar icke finnas upptagna i detta verks hufvudböcker för sagde år; men emot denna bokföring invändes af sistförflutna riksdags Stats-utskott (Mern.
Att här blir fullt hus, kan man taga för alldeles gifvet. Fru Alma Fohströms konsert, anordnad af Lindens teateroch konsertbyrå, äger rum torsdagen den 2 instundande april. Vi hänvisa för öfrigt till den celebra sångerskans i detta nummer införda biografi med tillhörande bild. s Soaré gifves måndagen den 30 dennes i Musikaliska akademiens orgelsal af fröken Bertha Eklund, som härmed gör sitt första framträdande inför allmänheten. Hennes instrument är pianot, och har hon idkat fleråriga studier dels vid Musikaliska akademien, dels för prof. Neruda i Köpenhamn. Biträdande vid soarén blifva fru Edling, prof. Neruda och direktör Kjellberg. visste j u att ingen människa ville dem så väl som han, därför måste de också stå på hans sida. Men likväl! Och hur det nu gick till — - trots tullinspektorns försiktighet, och småflickornas egen försiktighet, sluppo friarne likväl in i Matiné till förmån för svenska teaterförbundet huset, först till Berntine och sedan till Dinah. kommer att äga rum söndagen den 29 dennes kl. Det var naturligtvis endast för de mån2 e. m., och kommer därvid att uppföras ett nytt treaktsoriginal » I lejonets kula » af Frank Truth. ga pengarnas skull — därför tog också Handlingen i stycket är förlagd till Marstrand tullinspektören för hvarje gång den i fråga och rollerna och deras respektive innehafvare varande dottern på tu man hand — ty det äro: Olof Heyden, tenor vid operan — hr Skånberg; Marika Klemens — fru Hoving; Baron var nödvändigt, alldeles nödvändigt, att hon Dacke — fru Fahlman; Tage Röhmer — hr Olsskulle ha klart för sig, att det var pengarson; Carina Björnhufvud — fru Sandell; konna, ingenting annat än pengarna, som de sulinnan Bracknér — eleven fröken Ahman; von ville åt. Riehl — hr Rydgren; Curt Linder — hr HedOch hvarken Berntine eller Dinah kunde lund och Emma — eleven fröken Dörum.