Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
B:co samt, inom 3:ne månader efter derom erhållen underrättelse, till Discont-Verket inbetala nämnde summa, dem måtte förunnas eftergift af den från skuldens förfallodag derå ■uplupne. ränta; i hvilken fråga blifvit upplyst, att sökanderne redan år i8a3 anhållit, att, emot en erbjuden summa af 3oo R:dr Banco, som några deras vänner då lofvat för dem förskjuta, varda från vidare kraf befriade, men att Rikets Höglofl. Ständer funnit sig icke kunna härtill i vidsträcktare måtto bifall lemna, än att sökanderne skulle från personligt ansvar åtnjuta befrielse, derest det utfästade beloppet, 3oo R:dr B:co, inom 3:ne månader, efter erhållen del af Rikets Ständers Beslut, blefve i Banken för DiscontVerkets räkning deponeradt; till följd hvaraf då varande Handelshuset LundBihang till R. BancoUtskottets Bet. A':o 36. holm & C:o för sökandérnes räkning inbetalt desse 3oo R:dr, och hvarefter utdelningar dessutom erhållits i sokandernes concurser; hvaremot vederbörande Executions - betjening, efter anställde ytterligare utmälningsåtgärder, intyrgat, att icke hos någondera af Sökanderne ringaste tillgång numera finnes. Vid detta förhållande och då föga sannolikt är, alt någondera af sökanderne. hvilka bägge hunnit till äldre år, framdeles kunna komma i så förbättrade vilkor, att de förmå till så vål ränta sorn Capital fullgöra deras ifrågavarande förbindelse, anser Utskottet, såsom med Discont-Verkets fördel mest förenligt, sig böra tillstyrka Rikets Ständer att till ifrågavarande ansökning lemna bifall. 2:0. Den af Tull-Förvaltaren i Örebro, Majoren C. A. Dahlfeldt framslälda anhållan, att, sedan det af hans broder, Majoren F. Dahlfeldt i Danco-Discont-Verket upptagne , den 5 November 1S19 förfallne Lån å 570
Betänkanden. och fullkomlig Arbetskarl, sorn utan att vara, på något sätt förbunden, icke ens bod de på dens ägor eller bade någon annan förmån hos den hvilken han arbetade, nu förleden Sommar ej fick iner än 16 sk. Riksgälds för dagen , och hölt sig sjelf maten, likväl kommer för en dagkarls ensamma person på landet att betala, efter i:sta-Art. 1 R:dr Råneo, efter den 2:dra 1 Rldr, efter den 3:dje Art. 4 sk., som gör tillsammans 2 R:dr 4 sk. Råneo, härtill lägges Mantaloch Debets-pengar, för egen person får således göra öfver 10 dagsverke på egen kost, till afbördande af sin årliga skuld till Staten, ehuru han ej har minsta rörelse eller annan näring än genom sitt arbete hos andra förtjena hvad han behöfver för dagen Jag vill tro mig ej behöfva nämna för mer erfarne Herrar, att en flitig Arbetskarl på Landet ofta får mindre, än en lättjefull dagkarl i Staden ofta yrkar för några timmar — Oagfadt detta, har jag aldrig bestridt Statens , utan fastmer alltid yrkat alla fattigas lindring i Eevillning och i det stället de som kan utgöra må dertill något mer bidraga —likväl fannt flere Högtärade Ledamöter i detta Höglofl. Utskott ej att deras fattige behöfde någon lindring och ville ej underlätta dem, utan i det stället betunga de fattige ännu mer, med en ny Eevillning, under namn af Afgift för öfverflöd, sorn skulle utgå likasom Fyllnads Afgift, af Fattig och Rik, antingen öfverflöd brukas eller ej, huru detta kan vara förenligt med rättvisa och billighet , att ålägga någon betala för det den icke nyttjar eller förbrukar, förstår jag ej, utan af samma skäl tyckes BevUlningsTJtsk. JBetånkanden. 47 mig att den oskyldige kunde åläggas undergå hvad straff som häldst.
Piteå. — 4 lärare i Hudiksvall. Stockholm. (6 skolor.) Westervik. Eksjö. ” T> 1 Lorås. Helsingborg. Ystad. Carlshamn. Halmstad. Åmål. Filipstad, Umeå. Haparanda i Wadstena. Wimmerby. Mariestad. Alingsås. Eskilstuna. Askersund. Sala. Landskrona. Uddevalla. Strömstad. Sundsvall. Luleå. io5 Bil. Underdånigt Memorial. Bland de anmärkningar, som anföras emot undervisningsverken i Sverige, är det måhända ingen, som med mera skäl göres, än den, att enhet och öfverensstämmelse dem emellan saknas. I somliga stift varar undervisningen 3a veckor, i andra blott 3o eller 28 veckor; i några meddelas undervisning i hebreiska språket uti lärdomsskolan, i andra ej förr än vid gymnasium; vid en del gymnasier läses fysik, vid andra icke; vid somliga skolor begagnas sträng klassläsningsmethod, vid andra ambulatorisk; i ett stift examineras till universitetet till och med från lägre lärdomsskolor med blott a:ne lärare, i andra kan sådant icke ske ens från högre lärdomsskolor; vid somliga högre lärdomsskolor finnes förberedande klass, vid andra icke; vid somliga utfärdas anmärkningsböcker, vid andra icke o. s. v., så att det måhända vore svårare att utleta de punkter, hvaruti elementarläroverken äro hvarandra lika, än dem, hvaruti de skilja sig från hvarandra. — Hvad universiteten angår, är visserligen förhållandet något bättre i följd deraf, att de under en längre tid haft gemensam kansler, men äfven dem emellan äro olikheterna i många afseenden ännu ganska betydliga, ej mindre i organisation och undervisningsämnen , än uti examina och tillämpningssättet af gällande föreskrifter. Föreningsband saknas äfven emellan universiteten ocb elementar-läroverken. Den punkt, som länkar dem tillsammans, är studentexamen, och för den utfärdas af universitetens styresmän förändrade föreskrifter, utan att hvarken elementar-läroverken eller Eders Kongl. Maj:t, derom erhålla direkt underrättelse.
Enär sedan dess, helt förändrade omständigheter i n träd t, så bör man väl, då frågan nu till pröfning förekommit, behandla henne i enlighet med de omständigheter hvilka nu åro för handen, likasom [ilsk. behandlat henne efter dåvande förhållanden. Gr. Gyldenstolpe: Den tulltaxa, som nu beslutas, kommer ej att taga sin tillämpning förr än med början af år 1849; och huru förhållanderna då hafva gestaltat sig, det lärer väl ingen nu kunnat förutse. Det kan således ej finnas något skäl, att grunda den tulltaxa, som nu uppgöres, på de invecklade förhål - Den 3 Jun i f. m. 333 landen sora för närvar:de finnas till; de kunna vara utvecklade eller helt och hållet förändrade, då förevar:de tulltaxa kommer att taga sin tillämpning. I alla fall anser jag, att den ringa tullnedsättning, hvarom här är fråga, ingalunda kan på något sätt komma att förorsaka en sådan totalförstörelse, som Hr von Hartmansdorff synes frukta. Hr von Hohenhausen Mich. Sil v: Visserligen kan ingen med fullkomlig tillförsigt säga, hurudan ställningen i Europa om ett års förlopp kommer att blifva, ty i det fallet, som i många andra, måste man bygga på sannolikheten; men dä man uti ifrågavande fall håller sig till den största sannolikheten, förefaller det mig åtminstone så, att England kommer att få en stor öfvervigt i kapilaler och spinnerier, hvarigenom det skall komma att kunna förse nästan hela verlden med garn, och att vår fabrikation dermed ej kan komma i tällan. Det är således för det inhemska behofvet som våra spinnerier böra vara anlagda, och att sträcka spekulationen derutöfver, tror jag vara oförsigtigt af våra spinneriegare.
Enskildt har jag den öfvertygelse, 'att man i vårt land ej kan hämma det onda, förr än man lärt folket, att det har en framtid och att det bör upphöra alt lefva och tänka endast för dagen. Lättsinnighet i beräkningar och tillställningar är inom svenska nationen större än kanske någorstädes. Så länge detta lättsinne. icke kan utbytas mot klokhet och allvar, må man skrifva så mycket som helst och inrätta så många arbetshus, och etablera så många välgörande sällskaper man behagar, utan att ändock komma derhän, att man vinner målet. I afseende på den yttrade öfvertygelsen, att blott det finnes arbete, blott man ställer så till att man ger folket att göra, så är allting väl, bör jag ej förtiga några exempel som redan förefinnas, ådagaläggande motsatsen. Under sisth års nöd i Upland, tillställdes der allmänna arbeten, jag tror för omläggning af backarne emellan Grans och Lislena gästgifvaregårdar. Det lystes pä, att arbetarna skulle få god arbetslön, och jag tror äfven att det var så ställdt, alt de kunde få mat på stället för billigt pris. Men hvad hände? Vid början af arbetet kommo (ehuru man till landsh.-embetet anmält att väl flera 1000 personer voro utan arbete) blott omkring 150 personer; men sedan de varit der några dagar, tyckte de arbetet besvärligt och försvunno ganska snart. Samma förhållande inträffade för några år sedan i Westergöthland, då nöd der rådde, med klagan öfver saknade tillfällen till arbetsförtjenst: hvadan man beredde 2* 20 Den 4 Januari. utväg dertill vid Wanås fästning. Ett litet antal infann sig väl, men då de funno det vara allvar med arbetet, begåfvo de sig snart derifrån. För några dagar sedan såg jag i en tidning en dylik uppgift i afseende på en utdikning, jag minnes ej nu i hvilken del af landet. Man hade plan och penningar till arbetets utförande, en arbets-comité var utsedd, arbetschef antagen, men, ehuru det i orten allmänt klagades öfver arbetslöshet, så infunno sig dock ganska få vid arbetet.
Innan jag går att besvara den siste talarens argumentation i delina sak, vill jag i korthet nämna, att detta betänk vid sisth riksdag, sådant det nu för IL o. Ad. blifvit uppläst, blef af dåvar. LagUtsk. författad!, och af R. o. Ad. samt PresteSt. bifallet, men af de 2Ine öfriga RiksSltn afslaget, och att, när betänk. N:o 53, på hvilket detta stödjer sig, föredrogs i RiksSltn, så gjordes dervid åtskilliga inkast, om jag ej missminner mig, af Professor Cederschjöld, Hr Cederschjöld Robert, Hr Palmcrantz m. fl. ledamöter inom detta Stånd, äfvensom jemväl anmärknir inom BorgareSt. blefvo gjorda, hvilka alla anmärknir gingo derpå ut, ali Utskls då gjorda afstyrkande var oriktigt, och att Utsk. bort, till vinnande af det ändamål motionären åsyftat, framlägga ett förslag i öfverensstämmelse med hvad förra LagUtsk. tills, ty ■ k t.
Önskar man sig djurläkare, hvilka jag anser nödiga, emedan de fordras för det allmänna, på det att Konungens Bef:h:de må hafva någon till sin disposition för att hämma smittosamma sjukdomar bland kreaturen, då de uppkomma; så måste man vidtaga andra åtgärder. Med 5o r:drs lön förutser jag omöjligheten att skaffa någon djurläkare, som, duglig till sin tjenst, dertill kan egna sig, om han ej skall hafva någon biförtjenst, såsom krögare eller smed. Christianstads län har visserligen en, som är ganska skicklig, men han är engagerad vid ett af r,eg:tena, och jag känner obehaget utaf, att en person disponeras af a chefer. Jag skall icke yrka lönens förhöjning till 200 r:dr — det torde nu kanske vara för mycket — och jag anser kanske orätt att begära det; men vida bättre är, att man erhåller 1 eller 2 djurläkare, och att de erhålla högre lön. Jag begär återremiss, med anhållan att StatsUtsk. täcktes fästa något afseende på det oundvikliga behofvet att öka lönerna , om man vill hafva sådana läkare. Hr Edenhjelm, Gillis: Jag är förekommen i hvad jag önskat nämna af flera talare, som känt förhållandet. Min anhållan går derpå ut, att derest Utsk. ej skulle finna medel att öka antalet af djurläkare, det åtminstone måtte öka deras löner; ty med den lön, som nu är anslagen, är det omöjligt att anskaffa sådana läkare. Inom Götheborgs län har nyligen inträffat en vacance, den stod otillsatt i några månader; slutligen fick man en djurläkare från ett annat län, men han kan icke förtjena något, emedan man hellre vänder sig till fuskare, hvilka beröfva honom förtjensten. Jag önskar, att åtminstone löneanslaget måtte förhöjas, och anhåller att detta anförande måtte få åtfölja återremissen till Utskottet. Hr von Heyne, Georg: Det är i fråga om den projecterade belöningen för Prof. Cederschjöld, som jag begärt ordet.
Rdr. öre. <5. ort. S. ort. k:nr. tum. St. Dil. N:o 3 lill Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1862. Bilagan Lit. B. Förslag till Provianterings-Stat för Värfvade Arméen För 100 man. Mjukt bröd. Smör. Kalle. Socker. Färskt kött. Rimmadt kött. Färskt fläsk. Salt fläsk. Gula ärter. Potatis. Hafregryn. Hvetemjöl. CO — Ingefära. g CD ■-J to 3 Grönsaker. Gröna ärter. Potatis. Smör. £ ffi. ffi. ort. ®. ort. %. ort. ort. ort. tt. ort. ®. ort. k.-nr. turn. k:nr. turn. <5. ort. a. ort. k:nr. 1 tum. ort. korn Rdr. öre. Rdr. öre. k:nr. turn. k:nr. turn. ort. S. ort. St. N:o 3 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N.o 1, om Statsverket 1862. Bilagan Ut. C. Tablå, utvisande olikheterne emellan nedannämnde Portions-Stater för Värfvade Arméen, qvantiteterne beräknade för 7 dagar. För 100 man. Mjukt bröd. Kabeljo. Gröna ärter. Potatis. Smör. Socker. Färskt kött. pr O: Rimmadt Färskt iläsk. Salt fläsk. Gula ärter. Gröna ärter. Potatis. Helgryn. Hvetemjöl. 03 SO Ingefära. Meiram. i Grönsaker. Korngryn. Smör. 03 to Gröna ärter. Potatis. cn a. '5. ort k:or. turn. k:or. turn. S. ort. «. ort. «. ort. ■5. ort. s. ort. «. ort. S. ort. a. ort. k:or. turn. k:or. turn. k tor. turn. <EE. ort. ort. k:or. tum. ort. korn Rdr. öre. April föreslagna St.
Eller, hvad tvistar man om? Antingen har den andra statsmagten grundlagsenlig rätt dertill, eller icke. Detta är ju tydligen frågan. Har Regeringen en sådan rätt, då är slutstrofen alldeles icke på sitt ställe, och den arriere pensée, som derunder döljer sig, otillständig. Har Regeringen åter icke denna rätt, men likväl sedan lång tid tillbaka utöfvat den, då kan man icke annat än förundra sig öfver den blunders, som föregående Riksförsamlingar låtit komma sig till last, att icke i rättan tid hafva återställt jemnvigten; och det vore då visserligen hög tid att åstadkomma rättelse i detta missförhållande. För rättelse deri är dock vägen en helt annan än den här beträdda, 3) Icke synes det mia hvarken Utskottet eller Rikets Ständer, för den händelse de skulle godkänna Utskotts-majoritetens beslut, fullt värdigt att på detta sätt trampa ömma liktornar. Må representationen, om den tror sig förnärmad i sin konstitutionela, tillständiga rätt, heldre mot den andra statsmagten uppträda med öppet visir och söka att tillkämpa sig sina rättigheter, än att på detta onämnbara sätt dölja sina tankar. Någon har kallat Betänkandets slutmening en nuvarande och snart afträdande Ständers »svanesång»; jag ville kalla den en krampryckning. Men hvad förmår man med kramp i lederna? 4) Då jag icke kan föreställa mig, att Regeringen i så lång tid följt en praxis, som den under 2) betecknade, utan att dertill hafva haft något stöd i grundlag, och utan att Ständerna skulle i tid sett upp dermed, så förefaller det mig sällsamt att till och med sådana Utskottsledamöter — deras namn för öfrigt i all ära! — som vid diskuterandet af det nya, nu antagna representationsförslaget hyste en så panisk förskräckelse för »regerande ständer,» »bondregemente», m. m., nu godkänt tillägget i Utskotts-betänkandet, och dermed indirekt bestridt Kongl. Majit ali annan magt och myndighet i frågan om tullbestämmelserna, än att helt enkelt sanktionera hvad Ständerna beslutat. Ar detta att styrka Konungamagten ?
Allt detta var inte tydligt förr än jag var borta härifrån och åter längtade hit. Ah – fru Marianne – detta är ju inte ett hotell, inte ett rum der man läser upp sina kappsäckar; det är ett hem. Vet ni hvad det vill säga? Det är som om tryggheten låge som en kudde på möblerna här, det är som om man kunde luta sitt hufvud deremot och hvila, – bara hvila. Åh, fru Marianne, ni vill inte stöta mig bort! Ni vill låta mig lefva. Ni vill låta mig glida omkring som en skugga här, i ert hem. Jag begär ingenting annat. Jag skall gå undan för er som hunden, ni bara behöfver vinka åt, och han går. Men ni skall vara vänlig som ni varit; stilla som ni var den första tiden, öfverseende som om jag vore en stackars sjuk. Ni skall inte drifva mig bort, fru Marianne.» Hennes bröst häfde sig i ljudlösa andetag. Det var som om han skulle tigga hjertat ur bröstet. Snabba, enträgna kommo orden: »Jag har aldrig bedt förr. Jag vet inte hur jag kan göra det nu. Jag känner mig som när en mor ber för sitt barn: det fins inte tanke på förödmjukelse, det fins ingen stolthet. Det fins endast detta, som inte får dö ... Det är för någonting inom mig jag ber. Fru Marianne, nu drifver ni mig inte bort!» Det var en röst att smälta is, det var en röst att utverka det omöjliga. Och han såg på henne med så underligt allvarliga ögon, djupa som sammet. »Och ändå måste det ske.» Han såg på henne, undrande, sökande. Så sjönk han tillbaka mot stolstödet och började tänka efter. Det måste under allt detta gömma sig en hemlig bevekelsegrund, som han ännu icke fattat. Så såg han plötsligt upp med en blixtsnabb blick. »Anser ni det som en nödvändighet?» frågade han med stark betoning. Rodnaden göt sig långsamt öfver hennes ansigte, under det hon tvang sig att stadigt möta hans blick. »Ja, som en nödvändighet.» Hon drog en suck af lättnad. Nu var det öfver. Nu var det afgjordt. Nu skulle hon bli ensam. »Förstå mig rätt», tillade hon hastigt, »det är inte skilsmessan jag klagar öfver.
Beträffande åter de för vanart eller försvarslöshet till allmänt arbete dömda, så har, sedan, enligt hvad i sedntfste årsberättelsen, äfvensom i den derefter vid Riksdagen afgifna berättelse, är omförmäldt, Kongl. Maj:ts under den 8 Augusti 1842 i nåder meddelade beslut, om inrättande af en ’’krono-arbetskorps i fyra särskilda klasser”, gått i verkställighet, det förändrade förhållande i afseende å fångar af mankön inträdt, att, när år 1841 ibland 2,103 fångar befunnits å Carlsborgs fästning förlagde 479 pionnierer, jemte 234 kapitulanter, utgörande soldatklassen, tillsammans 7l2>. men de öfriga 1,390 förvarade dels å korrektionsinrättningarne, och dels, i anseende lill bristande utrymme derstädes, uti länshäktena, arbetskorpsens under de påföljda åren bildade särskilda klasser uptogo vid 1844 års slut, då fångantalet uppstigit till 2,477, icke mindre än 1,397 tillhörande fästningsklasserna och 198 kapitulanter, tillsammans 15^5, sysselsatte nied allmänna arbeten å fästningarne eller å andra ställen; hvaremot antalet af de å korrektionsinrättningarne och i länshäktena qvarvarande nedgått till 882. Dessutom kan anmärkas, att ifrån arbetskorpsen, särdeles af soldatklassen, flera blifvit frigifua och i tjenst hos enskilde antagna, så ock alt de vid arbeten utom fästningarne anställda i allmänhet ådagalagt lydnad, ordning och ett i öfrigt förbältradt uppförande; hvaraf otvifvelaktig! vill synas, att denna stiftelse skall motsvara sitt ändamål, att, genom en sålunda förändrad behandling at fångarne, i den mån de göra sig förtjente deraf, bereda dem 76 förhoppning och utsigt, att varda i samhället åter upptagna; en fördel ytterligare befästad medelst Kongl. Majrts nådiga stadga af den 29 Maj innevarande år, ”angående försvarslöse och till allmänt arbete förfallne personer”, hvilken i flera och vigtiga afseenden för framtiden tryggar den försvarslöses rätt och frihet.
Frölich i dag nämnt, att privatbanker uti länder, der inga lagar för dem finnas, stupa omkull, bevisar det, att sådant skall inträffa här, der de grundas på lagar, så starka, att enda felet, som man kan tillägga dem, är, att de blifva så starka, att de kullslå föremålet och hindra bankernas uppkomst. Är det en ändamålsenlig lagstiftning, att antaga föreskrifter, hemlade från förhållanden, som här aldrig kunna äga rum? Den värde ledamoten har förespegla! oss möjligheten, attén svagare bank lättare kan sprängas än den starkare banken; men för att blifva sprängd fordras, att någon finnes, som vill spränga densamma. I de länder, der huru många banker som helst få upprättas, är det liksom ett ändamål, att de sinsemellan söka störta hvarandra; men i Sverige, der det skall bero af K. M:s pröfning, huru många banker som få finnas, begriper jag icke, att någon våda i detta fall är att befara. Jag förklarar, att jag icke kan öfvertygas af ohevisade satser och påståenden, äfven då de komma från ledamöter, som äga rätt till den största personliga aktning; och må det tillåtas mig erinra, att så omöjligt jag anser de vådor i Sverige någonsin kunna uppstå, som blifvit oss förespeglade, hemtade från erfarenheten med andra länders privatbanker under fullkomlig laglöshet, så afgjordt är det för mig (jag medgifver, att jag icke har annan autoritet än Spolen och Seseman att åberopa), att, när privatbankerna uppstå, de små bankerna äro nyttigare för oss än de stora, och att, när de falla, de stora bankernas fall medför större skada än de smärres. På dessa och förut uppgifna skäl förnyar jag min anhållan om den propos., jag redan haft äran föreslå. Hr Stråle: Del abed i bankläran, som Hr Vw Troil framställt, är detsamma, som jag antydt, så vidt det angick förhållandet emellan bankens cassa och utelöpande sedelstock. Jag har icke funnit något skäl, som vederlagt, att förhållandet med säkerheten blir proportionerlig: detsamma, ehvad banken är större eller mindre.
Det ansträngdt spända i anletsdragen gaf efter, jemnades ut. En ljuf dåsighet mjukade upp hans lemmar. Han lykte ögonen och försökte slumra, men det misslyckades. Hans andhemtning var för knapp, för kort, och det pep, och det rosslade i bröstet på honom, som i ett dåligt instrument under en tölpig stämmares fingrar. Förgäfves sökte han arbeta sig i sömn genom att följa tapeternas slingrande ornamentverk, genom att stirra sig trött på visaren, som med sirliga små hopp trippade urtaflan rundt å pendylen der borta på cheminéen. Nej, omöjligt att sofva. Och till råga på olyckan föll solljuset in genom persiennernas gräsgröna spjelor, satte glänsande rutor här och hvar på gardiner och mattor. Gaf rummets godtköpsartade hotellyx, en vinnande relief af glädtighet och skar mot den sjukes svidande ögonlock i all sin sydländska, brutala ljusskärpa. Kapten Hedenberg fattade sin bibel, läste halfhögt några sidor med sin pipiga, staccaterade astma-stämma. Steg så upp och klädde sig. Ett ögonblick tittade han ut på hotellgården, der rörelsen redan var i full gång med kommande och farande åkdon, med ilande, pratande, sittande grupper af olika nationaliteter. Ty der inom hotellets ljusrappade byggnadsräcka böljade redan en verldsstads hela brokiga turistlif af och an. Hotell-direktörn stod med händerna i byxfickorna i sin dörr, och portiern med händerna i livré-rocken i sin. En kypare i svart frack och trådvantar spetade lätt på tåspetsarne som en premier-dansör tvärs öfver gårdens asfaltläggning, medan han, lika omsorgsfullt som en gudmor kånkar på ett lindebarn, på armen bar en dammig rödvinsbutelj, sorgfälligt insvept i en serviette. Några resande i ljusa rockar och ljusa polissonger vandrade ut genom porten med resehandböcker i derby-handskarne. Och hotellets gröna papegoja fläkte ut med vingarne, helsande den bortrutschande omnibusen med sitt eviga, monotona: »au revoir» ...