Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fröken Behrens var, om man så vill, också illuso-sorisk, men den konstnärliga beherrskningen föreföll därvidlag mindre. Almas alldagliga, sorgliga saga lämpar sig nog icke för fru Hartmans konstlynne. Detta naturens och publikens » enfant gåté » skall skämta och le hellre än sörja och gråta, men hon ger rollen enkelt och vackert med många fina drag i framställningen. Att hr Fredrikson är en öfverlägsen Grefve Trast, samt att herrarne Baeckström, Byström och Envall väl fylla sina platser, återstår att nämna. Herr Hedlund visade en ny upplaga af den löjliga snobben, en figur som han i dess nuvarande form har infört på scenen och sedan gifvit i så många pjeser, att man kunde vara rädd, att den skulle alstra manér, ända till dess man fick se honom göra en biroll af annat slag i » Ruy Bias » alldeles förträffligt och därmed ytterligare visa, att han har betydliga anlag. Leonoras, den fördomsfria dotterns, roll ligger ej lyckligt för fru Bæckström. Hon saknar den eloquentia corporis, man gärna vill tänka sig till hos denna starka natur, dennas Öfverlägsna hån blir hos fru B. nära på sorgbunden bitterhet. Med undantag af Michaelssons lomma, ytliga skådespel » Moln », har intet stycke i vinter fått en så god tolkning å landets första scen. Och den fördel det svenska originalets figurer hade för artisterna, därigenom att de voro afpassade for de uppträdandes bästa sidor, ja så att säga skrifna på deras konstnärliga personligheter, ersätter » Ära » till fullo genom de verkliga människor det gifver oss och genom handlingens starka, sunda innehåll. Dramatiska teatern har äfven gifvit en stor tragedi, en tragedi på alexandriner, en tragedi af Victor Hugo. Att säga att teaterns nuvarande personal här rör sig på ett ovant fält, är endast att upprepa, hvad som sagts många gånger förut. Men det måste upprepas; till denna högre art af drama måste både skådespelare och publik uppfostras; och denna uppfostran är det, efter livad mången hoppas, som nu har börjat på fullt allvar med uppförandet af » Ruy Bias ».
Derjemte up,pskötos uti Betänkandet intagna yttranden vid följande §§ af Bevillnings-förordningen, för att pröfvas i sammanhang med behandling af uppstäldt förslag till en sådan ny författning, nemligen: §§ 2 och 9, §§ 27 och 28, det tredje och femte, — §§ 42,. 43 och 44, det första, — § 61, det fjerde, — § 63, § 119, det andra, — samt § 142. Granskning af vid Betänkandet fogadt förslag till ändringar i gällande Bevillnings-stadga företages uti nästkommande Plenum. Den 28 Mars. Frän Heden. Bonde-Ståndet. S. D. Föredrogs och bifölls Stats-Ulskottels Utlåtande N:o 48, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående en med Danmark afslutad Traktat om upphörande af Öresundska tullen m. m. Fröt.-Utdrag dm 28 Mars 1857. 271 S. D. Jemlikt Ståndets förut fattade beslut företogos nu val af Revisorer med deras Suppleanter för granskning af Banko-diskont-verkets samt Låne-kontorens i Götheborg, Malmö och Wisby tillstånd, styrelse och förvaltning. Och befunnos, efter det voterings-sedlarne blifvit aflemnade och öppnade, följande hafva blifvit utsedde: För granskning af Banko-diskont-verket: År 1858: till Revisorer: Johan Lekberg från Nerikes län och Johan Johansson från Östergöthlands län; till Suppleanter: Erik Olsson från Södermanlands län och Erik Larsson från Westmanlands län; År 1859: till Revisorer: Nils Pehrsson från Calmar län och Johan Andersson från Kopparbergs län; till Suppleanter: Lars Johansson från Westmanlands län och Anders Andersson från Calmar län. För granskning af Låne-kontorets i Götheborg förvaltning: År 1858: till Revisor: Lars Rasmusson från Götheborgs och Bohus län; till Suppleant: Johannes Andersson från Elfsborgs län; Proi.-Utärag deh 28 Éars 1857.
I sin ungdom sökte man öfvertala honom att författa på Franska språket; men han hade för mycken klarhet i sitt omdöme, för att dertill låta förleda sig. Han kände att han uti eft främmande språk aldrig skulle nå fullkomligheten. Och troligen hade aldrig en Fransysk Göthe blifvit hvad den Tyske blef. Modersmålet bör i språkundervisning vara hufvudsak; och deri hafva vi ett stort exempel att följa: Grekerue. Genom att lägga modersmålet till grund för det philologiska studiet, utbildas äfven nationaliteten; och torde sådant vara ganska erforderligt, isynnerhet för oss, Svenskar, som ega en stor benägenhet att för högt upskatta allt utländskt. Vidare har såsom skäl för den åsigten, att de klassiska språkens studium skulle vara ett oundgängligt vilkor för all verklig bildning, anförts, att då vår civilisation vore en utveckling af de gamles, och på den baserad, borde jemväl hvarje enskilds utbildning följa samma väg, på hvilken menskligheten fortskridit. Till svar å denna invändning torde jag få upläsa hvad jag härom anfört uti min motion: »För att ådagalägga de klassiska studiernas nödvändighet haiman sagt, att en verkligt klar insigt om vår nuvarande civilisation icke kan vinnas, utan kännedom oin den källa, hvarur den härflutit. Den naturliga gången af civilisationens utveckling bör äfven följas vid undervisningen. Då den Grekiska och Romerska är grunden till vår litteratur, bör denna först inhemlas, innan man börjar med nutidens. Vid första ögonkastet tyckes denna sats verkligen innebära någon giltighet; men den försvinner alldeles vid närmare Den 17 Oktober. 131 granskning. Innan jag går att uptaga den till vederläggning, vill jag först genom exempel visa, hvart tillämpningen deraf skulle leda i afseende å religionsundervisningen. Barnet skulle först invigas i alla afguderiets mysterier. Alla Indiens, Egyptens, Greklands, Roms och Nordens gudar, halfgudar och djeflar, jemte deras mer eller mindre skandalösa bragder, skulle först inpreglas hos barnet. Sedan man vid en mera framskriden ålder erhållit en någorlunda fullständig kunskap derom, först då finge ynglingen höra omtalas Christi enkla och herrliga lära.
De hade aldrig tagit del i vår kulturutveckling, hade i det hela icke visat något intresse hvarken för vetenskap, konst eller literatur; för oss fingo de ger na regera, om de blott lcmnade dessa makter i fred och stälde sig opartiskt inför deras idkare, till hvilken riktning de än hörde. Medan Fischer var kultusminister tycktes det som om de regerande skulle ställa sig så. Det var nationalliberalismen vi skulle ha en dast med. Fischer tog sig af både professor Schiödte och Drachmann, och enligt hvad han långt efter sin afgång sade mig, intresserade han sig också för Brändes och skulle gerna ha velat ha honom anstäld vid universitetet. Mina gamla vänner Arentsen, literaturhistorikern, och Kaalund, skalden, fortsatte att förhålla sig skeptiskt inför denna rörelse, isynnerhet Arentsen. Det gick honom som så många, hvilka längtat efter något nytt, men hvilka icke funnit behag i det då det visat sig. Kaalund, som icke hade sin styrka i tankens klarhet eller i kunskaper, var medgörligare, och vacklade en längre tid mellan det nya och det gamla, som visade sig ömsom tilltalande och frånstötande. Han var och fortfor att vara en känslo-och stämningsmenniska. En djup och riktig instinkt låg till grund för hans domar beträffande fenomenerna i hemlandet; jag kommer ihåg hor han jublade då jag uppläste för honom Brändes ’ karaktäristik af Goldschmidt, men det utländska, som vi andra voro upptagna af, förstod han icke. Efter att hafva läst Merimées » Chronique du temps de Charles IX » i min öfver-sättning, kände han sig obehagligt berörd. När han blef retad, kallade han de nya realistiska konststräfvandena » Tarme-skraberi ». Dessutom — så hette det i dispyter — realismen är ju icke ny i vår literatur. Man nämde Blicher. Mycket riktigt — hette det då från den motsatta sidan — intet dyker upp i ett folks andliga lif, som icke har sina frön i det förflntna. Men Blicher hade stått alldeles ensam. Medan han lefde var det blott få som brydde sig om honom.
Denna Bok, som enligt sin natur, på den allmänna folkstämningen mäste hafva ett så betydligt inflytande1, bör vål af Folks-Representanterne gemensamt skärskådas, innan den till allmän sanction åt Regeringen öfverlemnas. Den år icke ensamt för Presten beräknad, och dess pröfning kan således icke vara nog inom PresteStåndets Pastoral-Utskott. Religion och Christendom år en Nationalicke blott ett Stånds angelägenhet. Och dessutom bekänner jag, att jag anser det för saken af yttersta vigt och gagnelighet, om isynnerhet den Svenska Bonden, med sin redliga, klarsinniga fromhet, öfver den också uppmanas att höja sin röst. Att detta Memorial med de öfrige Stånden må communiceras, anhåller jag ödmjukast. Herr Hammarschöld, Lorenzo: Hittills har det i LåneBanken varit öfligt, att den silfverpant, på hvilken lån, till 4o skillingar Banco period, blifvit lemnadt, så vida icke detta å förfallodagen år vordet återbetaldt eller omsatt, ansetts såsom till Banken hemfallen och 3J0 Den 5 Martil, utan all vidare lösningsrätt för låntagaren. Derigenom måste flerfaldiga förluster för den enskilte beredas, äfven för den sorn föresatt sig att vara accurat. Man behöfver blott föreställa sig, hvad säkert flere gånger inträffat, att en Landtbo belånt sitt silfver i LåneBanken, att detta lån på e'n Lördag förfaller; att då penningar i råttan tid borde med Posten hit ankomma, men att denna blir genom menföre uppehållen, eller att Commissionairen är bortrest på en dag eller annars hindras att på bestämd timme utfå brefvet, och genom denna oförvållade tillfällighet går låntagaren miste om att kunna återfå sitt silfver. I betraktande häraf vågar jag föreslå, att detta bruk måtte ändras, och att en viss lösningstid af fjorton dagar eller en månad efter förfaljodagen, likväl mot en billig straffränta, måtte låntagaren förunnas, och först sedan äfven denna lösningstid vore förlörsummad, Banken äga rätt att panten såsom sin tillhörighet anse.
Ridderskapet och Adeln, som. alltid med vänskap och aktning omfattat det Vällofliga BorgareStåndet äro öfvertygade, att, under loppet af delta Riksmöte, erhålla förnyade anledningar, att till det Vällofliga BorgareStåndet lemna ojäfaktiga Levis på fortfarandet af dessa tänkesätt. Ridderskapet och Adeln har intet annat föremål, ingen annan önskan, än Fäderneslandets väl, och då likstämmighet i tänkesätt är den säkraste grundval för inbördes enighet och förtroende, så äro Ridderskapet och Adeln förvissade, att det Vällofliga BorgareStåndet, sammansatt af upplyste och rättsinnige män, skall för detta ändamål lemna den kraftigaste medverkan, samt derigenom stärka Ridderskapets och Adelns hopp, att under detta Riksmöte få se dessa deras önskningar fullkomligen uppfylde. — Ridderskapet och Adeln anhåller, att Herrar Deputerade behagade till det Vällofliga BorgareStåndet framföra Ridderskapets och Adelns vänliga hälsning, tillika med försäkran om deras vänskap och förtroende. Deputationen utbeledsagades på vanligt vis, hvarefter börjades uppläsning af Den 12 November f. m. Rikets Ständers Revisorers den 14 December 1825 afgifne Berättelse om den år 1825 förrättade granskning af RiksgäldsVerket, GeneralAssistansContoiret, samt Götha Canals Bolags, Götheborgs och Malmö för detta Discontlnrältningar. Läsningen afbröts genom en Deputation från Högvördiga PresteStåndet, anförd af Biskopen öfver Götheborgs Stift, Comjnendeuren af Kongl. Nordstjerneorden, Herr Doctor Carl Fredrik af Wingård, hvilken sålunda tolkade sitt Stånds tänkesätt: Högvälborne Herr Grefve och LandtMarskalk, Högloflige Ridderskap och Adel! Utsedde af PresteStåndet, hafva vi den äran att till Högloflige Ridderskapet och Adeln framföra dess vördsamma hälsning. Ett Riksmöte börjar, vid hvilket flera vigtiga ärender förekomma.
Vid mitt nästledne sommar gjorda Embetsbesok på Warbergs Fästning , har jag funnit fängelserna derstädes, i afseende på deras belägenhet både osäkra och för ändamålet otjenliga. Uti tvenne så kallade Stockhus, som utgöra hvälfda rum uti Fästningsvallen, utan annan betäckning, än den jord, som öfver hvalfvet på vallen blifvit upplagd , voro 43 fångar inneslutna , hvilka ej annorledes kunna erhålla frisk luft , än genom dörrens öppnande , då väderleken sådant medgifver , och då Snösmältning eller Regn inträffar , kunna de ej annorlunda , än liggande på sina larfvar eller bänkar, hvilka inunder hvalfvet äro täckte med bräder , ifrån väta befrias , hvaremot de öfrige delame af desse rum äro af, igenom hvalfvén drypande vatten ständigt besvärade och hvaraf det således är ornojiigt att derstädes underhålla tillbörlig snygghet. Då igenom Kongl. Brefvet den 24 December 1805 det är stadgadt, att, när rum saknas vid Arbetsinrättningen i Carlscrona till sådane ^fustittccOnybudsm. EmbetsBerdttelier. 351 personers intagande, som enligt Eag böra till allmänt arbete hållas, de till befordran af ali manna säkerheten böra insättas pä Fästning, till dess antingen rum blifver ledigt pä allmänna Arbetsinrättningen , eller tillfälle till tjenst eller annan loflig bergning för dem kan yppas , synas sådane Arbetsfångars vilkor böra vara lika, äfven då de på Fästning inneslutas ; men att detta förhållande icke inträffar med dem på Warberg, öfvertygades jag både af Fångarnes egen klagan öfver brist på arbete, och af Befälets derstädes tillkännagivande , att hvarken rudimaterier eller annan Arbetslägenhet der gifves, än Fästningens renhållning och någon mindre betydlig handtlangning , hvarmed minsta delen af Tångarne kan sysselsättas. I anledning deraf har jag uti underdånig skrifvelse d. I 4 nasti. Nov. til Kongl. Maj:t i underdånighet hemställt, om icke Kongl.
Prup. Ni i, om Statsverket 1856. 89 du å verkstad eller fabrik förvärfvas; att den årliga tillökningen i antalet af dern, som begagnat undervisningen i Svenska slöjdföreningens skola, hvilket för år 1853 uppgick till 315, år 1854 till 377 och år 1855 till 514 personer, till största delen i särskilda handtverksoch fabriksnäringar anställde arbetare, nogsamt bevittnade det allmänna förtroende berörde skola sig tillvunnit, hvarför ock det voro en angelägenhet af vigt, ej blott för hufvudstaden utan äfven för det allmänna, att denna läroanstalt, som på den inhemska slöjdskicklighetens utveckling och förkofran utölvade ett verksamt, jemväl af Rikets Ständer vid flera tillfällen erkändt och vitsordadt inflytande, fortfarande bibehölles och ytterligare utvidgades på ett mot antalet af undervisningssökande och tidens fordringar i öfrigt svarande sätt; att anskaffandet för skolan af egen ändamålsenlig lokal onekligen utgjorde ett väsentligt vilkor för betryggande af skolans fortfarande bestånd, men att emellertid anledning icke saknades att ifrågasätta, huruvida för befrämjande af detta ändamål bidrag af allmänna medel skäligen borde anvisas, helst då i betraktande toges att Rikets Ständer vid beviljandet af statsanslag ej mindre för de allmänna Navigations-skolorna, än ock för de på statens bekostnad inrättade tekniska elementar-skolorna, äfvensom för sjelfva den nu ifrågavarande skolan, alltid utgått från den grundsats och såsom vilkor stadgat, att den stad, hvarest läroanstalten vore belägen, dertill borde anskaffa tjenlig lokal; att visserligen å andra sidan och, såsom det syntes, icke utan skäl, kunde erinras att, då Svenska Slöjdföreningens söndagsoch afton-skola vore belägen i rikets hufvudstad, samt, utom det att bland denna stads invånare funnes ett vida betydligare antal af sådana personer, för hvilka undervisningen uti dylika slöjdskolor hufvudsakligen vore afsedd, än uti rikets öfriga städer, härvarande handtverksoch manufaktur-verkstäder företrädesvis besökas af gesäller eller arbetare från andra inrikes orter, oftnnämnde läroanstalt kunde anses på utbildandet af den inhemska slöjdskickligheten i allmänhet utöfva ett så verksamt inflytande, att derifrån kunde härledas giltig grund för det undantagsförhållande, att staten skulle gemensamt med kommunen deltaga i bekostandet af den för skolan behölliga lokal, men att, äfven med antagande af riktigheten utaf denna åsigt, statsverkets anlitande om dylikt bidrag i allt läll icke lämpligen borde ega rum utan under förutsättning af vissa ändringar uti nuvarande organisationen af berörde slöjdskola,
Häraf torde få antagas, att hvarjeändring i räkne-enheten, utan att grunda densamma på en efter annan bjering fastställd mvnt-enhet, icke blir af särdeles varaktighet, och med stöd af den sanning, som blifvit i den Kongl. Propositionen åberopad, »det hvarje mindre förändring i dessa hänseenden medför samma olägenheter och besvär, som en genomgripande reform, utan att skänka dennas fördelar», vågar jag för min ringa del ej antaga ifrågaställa förslag, utan anhåller vördsamt få fästa uppmärksamheten på min i ämnet väckta motion, hvilken innehåller ett förslag till ett nytt myntsystem, som icke är eller gör anspråk på att vara någon egen uppfinning,'utan helt enkelt det verldsbekanta metriska systemet, konseqvent tillämpadt på vårt mynt. Slutligen mäste jag beklaga, alt Utskottet i sittoBetäukande med tystnad förbigått Öfver-Direktörens vid Kongl. Myntverket, Herr Åkermans, förslag att framdeles slå allt skiljemynt efter enahanda prägelvärde, hvilket förslag har sina ostridiga fördelar framför det i samma riktning af Utskottet tillstyrkta.» Med Herr Wallenberg hafva Herr P. H. Hesselgren och Herr Fristedt sig förenat. Bih. till R. St. Banko-Utsi; otte ti Utlåtande, N:o 15. Ank. till Exp.-Utsk. d. 25 Febr. 1854, kl. 1 e. m. Utlåtande öfver ett af Handlanden M. W. Lindström gjordt ackords-anbud. Uti en till Utskottet inlemnad ansökning, hvaröfver direktionen af Bankosamt Handelsoch Närings-diskonterna Utlåtande afgifvit, har handlanden i Norrköping M. IV.
Men emedlertid och intilldess detta åtal kunde genom laga dom slutligen varda pröfvadt, blifvit ifrån gymnasii-fogdetjensten suspenderad, under tiden uppbar ej allenast hälften af den tjensten åtföljande ordinarie lön, 50 tunnor, och boställs-vederlag 40 tunnor korn, utan äfven hela afkastningen eller arrendet af det gymnasii-fogden in natura tilldelade % hemman Boställe, 100 Riksdaler Rgstsedlar, hvaremot förre kronofogden C. Bratt, som förordnats att tills vidare bestrida gymnasii-fogdebefattningen, hvarmed ban ännu fortfar, derföre tillgodonjöt endast andra hälften af lönen och boställsvederlaget, tillhopa 45 tunnor stridt korn om året, efter markegångspris, jemte extra ordinarie inkomsterne af tjensten och anslaget till resekostnadsersättning, men dessa löneförmåner hvarken motsvarade de med ifrågavarande befattning förenade många och ansvarsfulla bestyr, eller satte Bratt i tillfälle att, . • utan Slals-Utskollets Utlåtande, M 50. 41 utan bekymmer för sin bergning, åt tjensteutöfningen egna erforderlig drift och uppmärksamhet, samt han ännu en längre tid kunde komma att gymnasii-fogdetjensten bestrida, helst
hvilken, född 1793, varit i Statens tjenst anställd dels från år 1810 till 1824, då han, efter vunnen befordran till förste Sekreterare uti Kabinettet för Utrikes Brefvexlingen, från samma beställning erhöll entledigande, dels ook sedermera från år 1841, då han förordnades att vara förste Kanslist och Registrator vid förbemälde Styrelse, samt, enligt företedt läkarebetyg, lider af svag syn och minskad arbetsförmåga, måtte varda på Indragnings-staten förflyttad, till åtnjutande derifrån under sin återstående lifstid af pension till ett emot det af honom såsom Kanslist och Registrator hos Styrelsen för allmänna Yägoch Yattenbyggnader innehafda arfvode svarande belopp af 900 R:dr Runt; 38 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 152. e) att Landskamererare]! i Gottlands län Lars Johan Gardell, hvilken uppnått en ålder af 70 år, och, efter att under åren 1826—1832 tjenstgjort såsom Stadskassör, Stadsfiskal och Post-inspektor, äfvensom Protokollsförande i Taxeringskommittéerna uti Wisby, samt derjemte innehaft förordnande såsom Länsbokhållare i Gottlands län från den 17 Oktober 1829 till den 15 Januari 1830, blifvit den 20 September 1832 i nåder förordnad att förestå Landskamererare-tjensten i samma län, hvarmed han sedermera fortfarit intilldess han 1838 till Landskamererare utnämndes, finge, ehuru han sålunda icke i Statens tjenst oafbrutet tillbragt den i författningarne föreskrifna tid af 30 år, efter erhållet afsked från Landskamererare-befattningen, uppföras på Indragnings-staten till åtnjutande under sin återstående lifstid af en årlig pension till det belopp, som nu är eller framdeles blifver för Landskamererare bestämdt. Med afseende å de till stöd för högstberörde nådiga framställningar anförda förhållanden finner Utskottet skäligt tillstyrka, att ofvan omförmälda tjenstemän må på allmänna Indragningsstaten uppföras, på sätt Kongl.
Nu ville man draga vinst af sin omtanka och alltså sökte och erhöll CanzliCollegium halfva capitalets ränta, såsom lönebidrag. Efter Collegii upplösning förvaltades medlen af CanzliPresidenten då CanzliStyrelsen fick den, utan att hafva deltagit i den goda Förvaltningen, dock deltaga i njutningen af dess frugt, och så lemnades dessa nu mera till 8,880 R:dr uppdrifne medel, under namn af HandCassa, åt CanzliStyrelsen, Och är hälften af räntan under Kongl. Maj:ts nådiga Disposition och den andra tilldelas åt CanzliStyrelsens Betjening och andre hvilka af CanzliStyrelsen föreslås, af hvilka flere hvad band de annars kunna draga åtminstone aldrig hafva burit de Turkiska. 10:0. ”Till CanzliStyrelsen insändas: Kungörelser om Concursmål till införande i Utlänska Tidningar, hvarvid de i Kongl. Brefvet af den 22 November 1806 och 26 Januarii 1809 gifne föreskrifterne blifva gällande. CanzliGebuhren från Consistorierne, samt Rap. porter och dylika handlingar, hvilka tillCanzliPresidentens Bureau hittills inkommit.” Anmärkning. Enligt Kongl. Brefvet af den 27 April 1814 införas icke mera några Kungörelser om 768 Den i5 Martil. Concurser i Utländska Tidningar, så att, för deras skull ett särskildt Collegium visserligen är aldeles öfverflödigt. CanzliGebiihren åter emottages af CanzliBokhåliaren och utdelas feland Sportelägare i CanzliStyrelsens Expedition, HofCanzlerens Bureau, Kongl. Bibliotheket och RiksArchivet. Rapporter från Consulerne deremot meddelas CommerceCoIlegium , dit de egenteligen höra och tjena sedan såsom Articlar i UandelsTidriingen, hvilken nu erhållit en ståtligare titel.
Jordbruket, Handeln och Näringarna. a) Skiften och afvittring ar. 10:0 Jemte framställning af de olägenheter, hvilka, i följd af den år 1824 började afvittringens i Westernorrlands län fördröjda afslutande, tillskyndades ej min - Stafs-Utskottets Utlåtande, N:o 90. 0 mindre nybyggare, än egarne af sådana äldre hemman, hvilkas gränser emot de föreslagna nvhemmanen icke blifvit bestämda, har, uti en hos Bonde-Ståndet väckt och lill Utskottet remitterad motion, Riksdagsfullmäktigen Nils Strindlund från nämnde län hemställt, att, till beredande af dessa afvittringars skyndsamma fullbordan, Rikets Ständer mätte dels hos Kongl. Majit göra underdånig framställning, dels ock till Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes i Westernorrlands län disposition anvisa en mindre summa för en gång. Enligt 1845 års rikshufvudbok förefanns å anslaget till skiften och afvitlringar vid nämnde års slut en reserverad behållning af 49,802 r.dr 32 sk. 5 r.; och är detta anslag, deri förändring icke ifrågakommit, enligt närlagde tabell, af Utskottet föreslaget till bibehållande i den nya riksstaten vid sitt nuvarande belopp, eller 42,000 r.dr.