Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet har derföre ansett sig, vid tillstyrkandet af ifrågavarande stats-bidrag, höra föreslå det vilkor, att en tredjedel af delsammas belopp varder återbetaldt och alltså kommer att utgå i egenskap af låneunderstöd. Beträffande särskildt den, vid kostnads-beräkningen, till 25,000 R:dr Banko upptagna inlösningssumma för Skarnbro, får Utskottet, med anledning af motionärens framställda förslag, enligt hvilket äfven denna summa skulle af Staten tillskjutas, upplysa och erinra, alt då, genom Kongl. Brefvet den 23 Mars 1825, ett lån å 12,000 R.dr Banko utaf stats-medlen beviljades för nämnde bros anläggning, stadgades det uttryckliga vilkor för detta lånebidrags erhållande, att brobyggnaden biel v e så verkställd, att något hinder för sjöfarten genom Skurusund icke genom densamma förorsakades. Med afseende å det sålunda fästade vilkor vid denna hufvudsakligen med allmänna medel bekostade broanläggning, synes det hvarken erforderligt eller lämpligt alt bevilja ett ytterligare stats-anslag till inlösandet af samma bro, såsom hinderlig för den framtida sjölärlert genom besagde sund. Vid anvisandet af bidrag utaf allmänna medel för' hamnbyggnader samt andra företag till förbättrande al' vatten-kommunikationerna invid åtskilliga städer, har. i sednare tider såsom allmän grundsats iakttagits, att verkställigheten af dylika kommunikalions-förbätlringar böra, emot åtnjutande af dertill beviljade slals-bidrag, besörja,! utaf vederbörande kommuner under iakttagande af fastställda arbetsplaner och med skyldighet att tillskjuta de för företagens fullbordande utöfver siats-bidragen erforderliga belopp. Samma grundsats synes jemväl böra tillämpas vid utförandet af det, i närheten af Stockholm, för kommunikationen mellan denna stad och öppna hafvet föreslagna uppmuddrings-arbete.
Jag anhåller att denna mili motion må remitteras till Ekon.- Utksottet. Flere ledamöter hegärde denna motion på bordet. Efter föredragning af StatsUtsk:ts den 14 och 17 d:s bordlagde Utlåt. N:o 9, i anledning af K. Maj:ts Nåd. Propos. om användande af en del utaf de till fångars vård och underhåll anslagna medel för nödiga nybyggnader vid fästningsfängelset i Landskrona, anmälde sig och yttrade Hr Stråle, Wilhelm: StatsUtsk:t har uti förev:de Betänk, tillstyrkt bifall till K. Propos ; men då jag tror mig veta att inom två RiksSt. den åsigt sökt göra sig gällande att de äskade medlen icke borde utgå af fångvårdsanslaget, utan särskildt anvisas genom ett extra anslag, har jag ansett mig böra i detta hänseende yttra några ord. De byggnadsarbeten, som egt rum vid straffoch arbetsfängelserne, hafva tillförene pröfvats ensamt af K. M. och städse bekostats af fångvårdsanslaget. Så, exempelvis, hafva i sednare tider betydande tillbyggnader vid fästningsfängelserna i Warberg och Landskrona samt å Lång holmen blifvit af K. M. anbefallde och af fångvårdsanslaget bekostade. R. St:r hemställde emellertid vid sednast förflutna Riksmöte, att utau deras medverkan nämnde anslag icke må anlita» till ny - 388 Oell 21 December. byggnaders upförande; oell då under Riksdagens lopp behof yppades af ett nytt fabrikshus vid Landskrona fästningsfångelse, i st. f. en nedbrunnen byggnad, öfverlemnade K. M. förslaget härom till R: St:r, som biföllo detsamma. Men icke väcktes då fråga derom att kostnaden för denna fabriksbyggnad, ehuru mera än hälften dyrare än nu ifrågav:de arbeten, skulle särskildt anvisas. Kostnaden utgick då, såsom tillförene i dylika fall, af fångvårdsanslaget. Hvarföre skulle nu en annan väg beträdas? Eller, är förhållandet emellan fångvårdsanslaget och utgifterna för fångvården nu betänkligare än förr? Nej, visserligen icke; snarare tvertom.
Ständer hafva derföre funnit sig böra instämma i Kommitterades olvenberörda förslag om särskiljandet i likhet med hvad i nu gällande tull-taxa eger rum, af de båda olika slagen och bestämmandet af en något högre tull-sals lör de ej specificerade feta oljorna, på sätit forslaget närmare utvisar. Med bifall lill de förändringar i nu gällande beslätnmelser för införseln af arti keln Papper, hvilka i Kommillerades af E. K. M:l godkända förslag innefattas, hafva Rikets Ständer funnit sä kallad Jtsphhlt-fitt, hvilken artikel utgör eli nyuppfunnet material till förbvdning af tak och väggar, böra i likhet med förhydningspapper vid införsel åtnjuta I u I I-fri lief, och bestämmelsen härom i tull-taxan intagas genom arlikletis hänvis ning i nolen lill "papper: förhydningsoch press-”. För arliklarne Plommon, Brundier och Sviskon äfvensom Bussin upptager Kommillerades af E. K. M:t godkända förslag en nedsättning i nu stadgade sammänräkuade utgifter, till närmast lägre belopp i Riksmynt eller 5 öre skålpundet. Den häraf uppkommande förlust i tull-inkomst, hvilken beräknats för båda artiklarne uppgå till 5,738 R:dr 36 sk. Banko, Skulle emellertid kunna undvikas, örn lullsalsrn i stället bestämdes till närmaste högre örelär, och då Rikets Ständer anse en sådan ringa förhöjning i algiflen kunna ulan olägenhet stadgas för artiklar af ifrågavarande beskaffenhet, har införsels-tullen, så väl å plommon, bruneller och Sviskon, som å russin, blifvit bestämd lill 6 öre skålpundet. I afseende på lullbestämmelserna för Redskap och Machinerier ej specificerade elléi’ delar deråt, derå iiilörsels-lullen, enligt nu gällande taxa, utgår med 5 procént af värdet, innefattar Kommitterades af E. K.
Spannemål funnits i landet, har ej uppköp deraf blifvit påtänkt. Deremot har verksam upphandling ej uteblifva under de år då priserne, föranledde af en mindre lycklig årsväxt sjelfmant stigit, och såmedelst ej varit i behof af några stegrare. — Jag får såsom factum åberopa händelsen i Calmar Län vid årets början J820, då allmänna priset i landsorten var för Kornet 12 och Rågen 14 R:dr Riksgäldssedlar tunnan. Just då ankom Directionens kungörelse, att den företog Spannemåls upphandling samt betalte omkring 15 R:dr R:ksgäldssedlar för Kornet och jag vill minnas i6§ R:dr för Rågen. De som bodde närmare Magazinerne, skyndade begagna detta tillfälle få väl betalt till och med all mogen, boende hela 10 å 12 milen från Calmar, som ej ens hade tillräcklig säd för egna hushålls bergning, följde strömmen, och utforslade Spannemål, i hopp, att vid öppet vatten kunna för bättre pris få tillfälle uppköpa sommarbehofvet. Bonden återkom, vä! försedd med penningar men utan säd. Han betalte Den 6 Februarii. *45 betalte sina skatter och utskylder, tänkte aj på kommande dagen, utan använde hvad som återstod till uppköp ål granlåter till hustrur och döttrar af de skåcktäls kringvandrande så kallade Gårdfarihandlande. Slutligen inställde sig behofvet af bröd och misstaget märktes för sent men då bléf, geno n ett palliatif, ögonblickets förlägenhet äfhjelpt. SpanftemålsOirectiönen annoncerade utlåningar mot bestämd ränta och fastställda vilkor, Denna Utväg begagnades både af dem som försålt sin Spannemål och andra behöfvande, ehuru en resa af mera än 20 mil vid försäljningen, och en lika lårtg, för att åter på borgen erhilla den fösut försålda Svartmålen, gjorde ett sådant lån tryckande.
Dö allmänna Stadgar och Förordningar - Hwarom Konung och Ständer under Riksdag gemen» samt beflutit, stola dock endast i Konungens namn, och med Dest undelstrist Utfärdas. §. 75- Till Grundlags stiftande, n»häfwande, förän» dring eller förklaring fordräs alla Niks.Ständcns sammanstämmande Veflut och Konungens sanciion. För bestut i alla öfriga ärenden, de mål undantagne, Hwarom i RegeringS-Formens 68., 69., 70., 71. och 72. §. §. särstildt förordnadt är, gäile, jämte Ko» nungcns faimycke, Tre Stånds mening; Men stukle Twä Ständ stadna emot Twä, förfalle srägan och Den sl December. sörbliswe wld dct, som tillförene stadgadt warit, Utan att simma staga ma kunna wid den Riksdagen a nyo wackas eller upkagaS. Ur aker stägan af sadan be, ff'affenhet, akt bett cj kan förfalla, gange sässm i 7Z §. stadgadt är. §- 76.
Cederström torde påminna sig att frågan om anslag till hamnen i Wisby icke här togs under pröfning, emedan den icke var pröfvad af K. M. På de grunder jag nu haft äran anföra, tror jag att R. o. Ad. har tillräckligt skäl att bifalla StatsUtsk:s hemställan, så mycket mer som R. o. Ad. torde af Betänk, finna att sådana vilkor för lånet äro stadgade, att någon förlust icke kan tillskyndas Statsverket. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Jag anhåller att få till alla delar instämma i Hr Bildts yttrande. Det lärer väl icke af någon kunna förnekas, att ifrågav:de jernvägsbolag skött sig på ett synnerligen utmärkt sätt, att dess arbeten blifvit både väl och med bushållning bedrifne, alt allting tillgått som sig bör samt att bolaget är fullkomligt oskyldigt deri att de penningar, som afsågos för banans fullbordande icke varit tillräckliga. Sådant är endast att tillskrifva de ökade priserne på så väl materialier som arbete, hvilket allt inträffade sedan det ursprungliga kostnadsförslaget var upgjordt, Om nu bolaget erhölle hjelp af Staten, så komme denna hjelp omöjligt att kosta Staten det alldra ringaste, utan tvärtom gifva honom någon liten penningevinst, emedan det lån bolaget skulle erhålla icke medgåfves en enda dags räntefrihet. Bolaget har icke heller ifrågasatt att undfå delta lån mot någon mer än vanligt låg ränta, utan denna ränta komme t. o. ro. att öfverstiga den, som Staten får betala för samma penningar. Bolaget skulle nemi. komma att erlägga proc., inberäknadt amortissement till så stort belopp, alt lånet vore betalt på 10 år. Nu hemställer jag till R. o. Ad. om ännu någonsin, åtminstone sedan finansvetenskapen hunnit någon högre grad af utveckling i vårt land, något bolag för ett allmännyttigt arbete underkastat sig så dryga vilkor? Och jag frågar, finnes det väl någon sannolikhet att Svenska statsverket, som är kändt för sina väl ordnade finanser, skall för de penningar detsamma behöfver få betala så bög ränta? Tvärtom är det troligt att Staten skall få penningar för vida bättre pris!
Så plötsligt klarhet, vinterklarhet, med solen på en molnfri vinterdagshimmel och fullmånen på en molnfri vinternattshimmel; – snö öfver slätten, långa hängande istappar i takskägget, och is som bar på ängskärren. Och så återigen det förra, – och så på nytt det senare. Men för honom öfver och genom beggedera ett och detsamma: ensamheten. Och så inne i den en enda, ena och samma tanke, fråga, ett grubbel och ett gnagande samvetskval: Hade han gjort rätt, då han tog sin farbroders pengar och honorerade sina förbindelser för sjelf och andra samt renoncerade på att hämnas sin egen kränkta ära? Alltjemt detsamma! Det dref på honom, medan han timtals ströfvade kring på vägarne, så att han utan att veta deraf påskyndade sin gång, – en fridlös dämon, som gjorde andedrägten kort och satte feber i blodet, – ända tills Truls med ens vaknade upp ur marridten och plötsligt blef stående, strykande sig öfver den svettiga pannan och andande upp med ett djupt drag. Och om nätterna, då han redan låg i sängen med slutna ögon och natten stod stilla och så underligt lyssnande derute eller stormen firade orgier i mörkret, kunde han med ens finna sig sjelf liggande med vidöppna ögon och vidöppna öron, som om natten hade något att säga honom i denna sak med sin tystnad, eller som om tätt invid honom, derinne i mörkret, tvenne stora ögon suto fästa på honom, hans egna ögon, hans bättre andra jags ögon, skrämda, förebrående Och liksom han gled ut ur allt privat umgänge, gled han äfvenledes ut ur det offentliga lifvet. Han vardt ensam i sin ande, liksom han vardt ensam med afseende på sin yttre person. Man hade vid hans bok ropat på polisen, på hospitalet; och i den offentliga moralens namn gjordes han till en boy-cotted hos bladutgifvare och bokförläggare. Och i dessa krisens dagar, då man tog äran af honom och dermed äfven möjligheten till det förvärf, hvilket nu på samma gång och för första gången i hans lif tycktes skola bli en nödvändighet, hade icke en stämma höjts till hans försvar. Alla dörrar stängda; vännerna tigande.
Kungsör i ersättning för räntedagsverkena förunnade kronotionde-spanmål, 13 tunnor, så stor del, som af ruslhållsslammarne nu uppbäres, i stället bör lill statsverket åter indragas. Hvad åter angår det af rusthållarne jemväl väckta anspråk att af sina augmentshemman uppbära lösen efter markegång för de i dessa hemmans räntor ingående dagsverken, finnér Kongl. Maj:t, i betragtande af hvad. Kollegierne härom i underdånighet andragit, icke skäl föreslå någon ändring uti nuvarande dispositionen af berörda augmentshemmans ränledagsverken. De Lill målet hörande handlingar skola, till närmare upplysning i förevarande fråga, tillhandahållas det Rikets Ständers Utskott, som med samma fråga kommer att taga befattning, och Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCAR, Gust. Pejron. Utdrag af Protokollet öfver Land iför svars-äi-enden, hållet inför Hans Majit Konungen i Stats-rådel ä Stockholms Slott den 20 Dccemember 1847. Närvarande: Hans Excellens Justitie-Statsministern, Herr Grefve Posse, Hans Excellens Statsministern för utrikes ärendena, Herr Friherre Ihre; Statsråden: Friherre Stael von Holstein, Manthe, Friherre Pejron, Silfverstolpe, IVcern, Friherre Gyllen granat, Faxe, Fåhreeus. Bia. lill R. St. Skrifvelse, N:o 59. 2:0 Vidare uppläste Departemenls-chefen till justering följande, i öfverensstämmelse med förut fattade nådiga beslut, uppsatta förslag till Kongl. Majts nådiga proposition till Rikets Ständer, nemligen: a) angående rusthåliarnes inom det s. k.
Troende felet vara mitt och att jag således gjort en »väsendtlig afvikelse» från Forsellska genealogien, föreslår nämnda Riddarh.-Direktör vid Direktions-sammanträdet det både för mig och Direktionen förargelsebringande vilkoret, och kommer dagen derpå upprusandes till mig på Riddarhuset, der jag, utan att ana det ringaste, satt efter vanligheten och arbetade, samt tillfrågar mig med en väldig ed, huru jag hade kunnat låta trycka en så chikanös oriktighet. Jag tänkte för mig sjelf, att det icke skulle bli värre, än att jag finge påkosta omtryckning af det blad, hvarpå felet stod; men innan jag svarade detta, framtog jag genealogien, för att se, hvad den om saken innehöll. Till min stora fägnad, men den vredgade Baronens icke mindre förbluffeise, så att han studsade ett par steg tillbaka, föll det sig icke bättre, än att genealogien hade det precist så, som det var tryckt i boken. Nu blef Hr Baronen för några ögonblick förstummad, men började sedan, lärande hit och dit, ropa på vakt - 42 Den 2 Maj e. m. mästare och kanslister; och då andra Riddarh.-kanslisten, Baron Ehrenborgh, som redan då skötte genealogierna, hann komma tillstädes, åtspordes han i sin tur, huru han hade kunnat skrifva sådant. Baron Ehrenborgh, seende på den famösa anteckningen å den ännu på bordet qvarliggande vidöppna stamtaflan, svarade helt lugnt, att han icke kunnat göra densamma, så mycket heldre som den, efter hvad årtalen utvisade, var tillkommen innan han sjelf blef född.
Beträffande sedermera de olika erinringar, som blifvit gjorde, i fråga om förändringens bestånd; så kan Utskottet, för dess del, icke anse lämpligt, att Rikets Ständer, derest en sådan förändring, som nu är i fråga, skulle varda antagen, tillika besluta, att den endast på försök, eller för någon viss Lid skall införas, helst sådant otvifvelagtigt skulle leda till en osäkerhet, som korrime att menligt inverka på flere af de åtgärder, hvilka för ändamålet böra vidtagas, samt för öfrigt kommande Ständer icke kunna föi hindras att vidtaga de förändringar uti nu fattande beslut i ämnet, h vartill de möjligen skulle kunna anse sig befogade; och lika så litet finner Utskottet lämpligt alt, i afseende å de conlante löne-anslag, hvilka, i stället för indragne indeldle lönerne, anvisas, mera än för andra dylika anslag, stadgas, att rubbning deruti icke utan Konungs och Ständers sammanstämmande beslut må ega rum; hvadan Utskottet hemställer, att de i berörde hänseende framställde förslag och erinringar må lemnäs utan afseende. 3. dje punkten } angående grunder ne jör indeldte räntornes och kr antti m le ts levererande eller lösa lie med penningar samt räntepersedlarnes förenkling.
HvarjeSvensk känner nogsamt, hvilka rysliga olägenheter, sorn denna dryck tillskyndat vårt land ■, den har hos otaligt många Medborgare mördat både physiska och moraliska egenskaper, hvilka kunnat gagnat både dem sjelfve och Staten, men nu beröfvade sådana företräden, ser man åtskdiige personer nästan kunna sättas i bredd med djuren och stundom derunder, blott genom ett olyckligt begär till och en öfverflödig tillgång på, en dryck, som egenteligen såsom medecin tycks vara ämnad till en välgörande verkan. Då man stundom får se män, som varit verkeliga snillen, lörsatte under medelmåttan och stundom under dåligheten, igenom det för Svenskarne ofta så förledande Brännvinet, må - Den 24 Mariii, e. m. 431 ste man lifligt känna allt det olyckliga, som det samma medför. Jag vill ej länge uppehålla med förklarande af Brännvinets skadliga följder för Sverige, då de ligga i en så öppen dag, att hvar och en kan otta vara i tillfälle att se och erfara dem; jag vill blott yttra min vördsamma önskan, att Brännvinsbränningen måtte inskränkas till det möjligen minsta verkeliga behofvet, om något sådant finnes. Till Ladugårdarnes förkofran bör ej människors förderf bidraga, och denna förkofran tycks deraf böra anses vara blott skenbar; att Sverige kunde exportera af sin Boskapsafvel den tid då Brännvinsbränning var okänd, hvilket nu förhåller sig snarare tvärtom. I öfrigt hemställer jag till de deruti sakkunnigare, att bestämma det Minimum, sorn kan anses utgöra verkliga behofvet i fråga om Brännvinsbränning. Grefve Hamilton, Gustaf Hathier : I hän4 delse de af flere värde Ledamöter emot Utskottets Betänkande gjorda Anmärkningar skulle, som jag förmodar , föranleda till detsammas återremitterande, torde det tillåtas mig få yttra den önskan, att när Utskottet inkommer med sitt ytterligare Betänkande i ämnet, Utskottet då ville upplysa, huru många de äro i hela Riket, som nu innehafva och nyttja tvänne 90 kannors pannor.
I konungariket Norge antogs en lag den 11 september, där det stadgas hur brott begånget av Norsk undersåte i Sverige bör bestraffas, då han återbegivit sig till fäderneslandet. För att vinna säkerhet för bägge rikenas undersåtar har Vi förordnat följande: 1: o Svensk undersåte, som begår brott i Norge och därefter avviker till Sverige, skall antingen på begäran av norsk amtman vara efterspanad, gripen och utlevererad, eller instämmas och ställas tillrätta inför behörig domstol i Norge och straffas efter norsk lag. 2: o Har någon deltagit i förbrytelsen, genom handlingar utövade i Sverige och för vilka efter svensk lag offentligt tilltal bör äga rum, skall han dömas här i riket. Om omständigheterna fordrar att den domstol i Norge där huvudbrottslingen är under tilltal, behöver pröva, skall medbrottslingen höras där. 3: o Begäran om förbrytares häktande och utlevererande görs hos landshövdingen. Erfordras skyndsamhet kan begäran göras hos kronofogde eller magistrat. 4: o Landshövdingen är inte skyldig att verkställa utleverering om namn, kännetecken och beskrivning inte finns eller att ett undersökningsprotokoll från vederbörande ämbetsman i Norge är utfärdat. 5: o Kostnaden för utlevereringen betalas av närmaste lantränteri. Räkningen sänds till amtman i Norge. 6: o Är förbrytaren redan under tilltal här i riket på grund av brott han begått i riket, skall landshövdingen var berättigad att uppskjuta levereringen tills anmälan gjorts hos Kongl Maj: t och tillstånd givits. 7: o Den brottslige skall senast 3 månader efter gripandet, inställa sig hos norsk domstol. Stämningen kungörs här i Sverige genom kronoeller statsbetjänter utan betalning. 8: o Den som genom slutlig dom i Norge blivit från äran dömd, fridlös förklarad eller landsförvist är det även i Sverige. 9: o Den, som i Sverige efterapar eller förfalskar norskt mynt eller papperspengar, eller utprånglar dem blir tilltalad och straffad på samma sätt som om det gällt svenska pengar. 10: o Samma föreskrifter gäller för norsk undersåte som för svensk, då de begår brott i varandras länder. Stockholm den 1 juni 1819 CARL JOHAN Kungörelse angående den under dess resa till södra orterna av riket tillförordnade regering.
Jag kan icke förneka, att det slut, hvartill Utsk:t i denna fråga kommit, äfven på mig gjort ett nedslående intryck, derföre att saken derigenom står på samma punkt, som för några riksdagar sedan. Frågan om bergsundervisningens ordnande är af så stor vigt, att den icke 268 Den 18 April f. m. tål något vidare uppskof, och jag hade derföre hoppats, att Stats-Utsk:t skulle hafva tillstyrkt det af Fi. M:t begärda anslaget, Det har inom bruks-societeten talats om att inköpa ett särskildt bruk för skolans räkning; men man har öfvergilvit denna plan, såsom medförande alltför stora kostnader, och man har uttryckt den önskan, att skolan måtte förenas med teknologiska institutet. Man har sagt, att tillfälle till praktisk undervisning här skulle saknas; men äfven då skolan är förlagd i Fahlun, måste denna undervisning lemnäs vid något bruk, sednast, som jag tror, vid Söderfors. Man har anmärkt, att ^ de 15,000 rdr, Jernkontoret anslagit till bergsskolan, vore det enda anslaget af den vinst, som Jernkontoret har skyldighet att använda tili jernhandteringens befrämjande. En talare har redan upplyst om de högst betydliga summor, sorn jernkontoret för detta ändamål lernnar. Frih. Klinckowström har talat om jernhandteringens sjunkande tillstånd; om så är förhållandet, torde det vara lämpligt att Staten räcker en hjelpsam hand åt denna näring, i främsta rummet hvad undervisningsverk beträffar; det är ju möjligt att nästa riksdag icke blir särdeles benägen dertill. Jag anhåller om bifall till Ii. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utskits ifrågavarande hemställan, dels ock afslag derå samt bifall till Fi. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970
Han har ringa tankar om hennes karaktär och goda vilja, då han inte vågar tro om henne, att hon, likaväl som han, känner sig ansvarig för omsorgen om deras barn och anser sig skyldig att tillsammans med honom bära de gemensamma utgifterna, bidraga till de samfällda besparingarna, i fall hon själf disponerar öfver sin egendom. Du kan vara säker pä, att den kvinna, som är nog lumpen att tala om mitt och ditt, om » mina pengar » o. s. v., när det gäller familjens gemensamma ekonomi, gör detta i precis lika hög grad, vare sig hon själf äger dispositionsrätt öfver sin förmögenhet eller ej. Det är ett karaktärsfel, som frånvaron af äktenskapsförord inte kan korrigera. Det tarfligaste jag hört i den vägen var historien om en landtfru, som lyckliggjort sin man med en större förmögenhet. En gång under den brådaste skördetiden föll det henne in, att hon skulle åka på visit till någon af sina grannar. När då mannen hemställde till henne, huruvida hon inte skulle vilja uppskjuta färden, enär hästarne då så väl behöfdes för att i tid få grödan under tak, svarade hon: » Hvems ä ' hästarne, Fritz? » — De sälla makarne hade intet paktum sins emellan. » » Ja, den där frun var ju urbota dum. Och jag kan inte förstå annat, än att det måste kännas förödmjukande för en man att ej vara familjens ekonomiska representant. » » Och du tror inte, att det kan kännas förödmjukande för en hustru att få af mannen, hvad hon själf en gång ägt, att taga sina egna medel liksom i lön. Jag tror, att det känns mycket mera förödmjukande än att ej föra ett öre med sig i boet. Ja, detta senare behöfver ej smaka det ringaste af förödmjukelse, ty en god hustrus plikttrogna arbete i hemmet är väl värdt hennes och barnens försörjande. » » Ja det kan väl så vara, allt det där. Emellertid känner jag mig lycklig, öfver att vi inte ha något paktum, och att jag aldrig behöfver lägga mig i affärer. » » Ja, hvad den saken beträffar, tror jag, att äktenskapsförorden äro af ganska stor praktisk betydelse.