Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
November tillkännagifvit, utaf undsättningsbeloppet 7^,680 R:dr 34 sk. 9 r:st. i Länet utestå 20,985 R:dr 22 sk. 4 erst., hvilka, enligt Kongl. Maj:ts Nådiga Förordnande angående indrifningen af berörde undsättnings-Spannemåls skulder, icke hittills kunnat hos de restskyldige utsökas, enär desse utgöra den fattigaste delen af undsättnings* tagarne. Fahlu Län Beträffande de af Länsstyrelsen vidtagne åtgärder för anskaffandet af undsättnings-Spannemål, gäller lika anmärkning, som vid Elfsborgs Län blifvit gjord, nemi. att af Contractet icke synes,* att lefverancen skett för Kongl. Maj:ts och Kronans räkning, enär O. Forslind, som densamma sig åtagit, endast förbundit sig, att till Herr Landshöfdingen Lorichs disposition aflemna den erforderlige Spanmålsqvantiteten. Del under Angående tillståndet och Förvaltningen af CharLcSujillatnVcrkct, livilKonql. ket förut lydt under Kongl. Maj:ts och Rikets KammarCollegium, men, Stats Conenligt Kongl. Majrts Nådiga Kungörelse den 10 April 1828, angående toret lygränsorne emellan Kongl. KammarColiegii, Kongl. StatsContoiret och datule Kongl. KammarRättens befattningar med Uppbördsoch RäkenskapsChartecVerket, vid 1829 års början öfverflyttades under Kongl. StatsContoirets SigillataeStyrelse, hafva Revisorerne, hvad siffran beträffar, emot RäkenskaperContor. ne, med åtföljde verifikationer, förut granskade af Kongl. KammarRätten, icke funnit någon anledning till anmärkning. De på Hufvudböckerne och redovisningarne i Länen grundade, RiksHufvudböckerne bilaggde, GeneralRäkningar öfver Uppbörden vid nämnde Verk, utvisa följande resultater. Credit. Anordning enligt Stat Lefvereringar Balance till påföljde år a R:dr 494A75: 40. 2. 491,959: 7. 6.
I anledning af den härå erhållna remissen, få Utskotten tillkännagifva, att genom Kongl. Gileuläret deri 2 April 1 833 redan finnes stadgadt, det kungörelser skola, der ej annorlunda serskildt föreskrifves, anses gällande ifrån den dag, deras uppläsande från Predikstolarne börjas; till följd hvaraf någon åtgärd, i anledning af Herr von Hartmansdorjffs ifrågavarande motion, icke erfordras. Stockholm den 23 Februari i84f Reservation af P. Sahlström från Stockholms Län: ”1 det af förenade Lag'- och Ekonomi-Utskotten fattade beslut, att vid Lagars och Författningars kungörande bör föi blifva vid hvad Kongl. Circuläret af den 2 April i833 2 f Jagsam Allm. Bes voch Ekon.-Ut skot tens Betänkande, N’.o 52. härom stad gar, liar jag icke kunnat deltaga. Det är ingalunda för mycket hegardt, att, för utarbetandet af Författuingarne, en Regering så tidigt och omtänksamt dervid tillvägagår, att en viss tid må kunna utsättas, då de till efterlefnad böra anses gällande. Presterskapets skyldighet att med möjligaste skyndsamhet befordra desamnaas uppläsande är visserligen ofelbar; men dels locala hinder, dels underlåtenhet, kunna någon gång härvid utgöra undantag, och på den ståndpunkt, hvarpå allmogens förmåga alt sjelf läsa och rätt uppfatta en Förordning sig befinner, torde det ännu vara för tidigt att af denna utväg vänta den nytta, som erfordrades. Då nu likväl Utskottens beslut, att, enligt ofvannämnde Kongl. Circulär, Lagar och Författningar anses ega gällande kraft från den dag, deras uppläsande i hvarje kyrka börjar, blifver deraf en följd, att menigheterne fortfarande tillförbindas att åtlyda Författningar, som till deras innehåll icke äro fullkomligt kända; och det är emot ett så rättsvidrigt förhållande, jag mig härmed reserverar.” N:o 52. Ank. till Exp.-Utsk. den 2 Mars 1841, kl. 11 f. m.
Uti de i 1863 års taxa förekommande tullsatser å Pappoch Pappersarbeten,r»PP«* Pappers* nemligen 40 öre för de olackerade samt 65 öre för de lackerade slagen, har, i öfarbeten, verensstämmclse med Komiterades förslag, genom Traktaten med Frankrike nedsättning skett, till en början till respektive 20 och 30 öre samt från och med år 1868 till dels 15, dels 25 öre; hvilka öfvergångsvis nedsatta afgiftsbelopp blifvit här bibehållna. Beträffande artikeln Papper hafva Komiterade i fråga om Traktaten med FrankPapper, rike sökt omständligen redogöra för de förändringar i tullbehandlingen af densamma, som synts Komiterade påkallade och befogade. Hos Komiterade hade anmälts, att under flere af de senare åren tillverkningen af papper, äfven med de i 1863 års taxa bestämda tullsatserna å denna vara, bedrifvits med ringa eller ingen behållning; hvilket förmenats hafva sin grund, bland annat, och förnämligast i bristande tillgång på råämnet, lumpor. Efter att hafva ådalagt, det, oaktadt lagstiftningen i afseende på utförseln af detta råämne vore friare här i landet än i flere andra länder, likväl tillgången på sagda råämne visat sig tillräcklig för den inhemska papperstillverkningens behof, äfvensom att under de flesta af de senaste 10 åren utförseln af papper till qvantiteten betydligt öfverstigit införseln deraf, samt år 1862 företett ett öfverskott af 1,100,000 skålpund, antydde Komiterade, med afseende härpå, att om, såsom pappersfabrikanterna uppgifvit, deras 126 handtering under de senare åren drifvits med mindre fördel, det hufvudsakligaste skälet dertill torde vara att finna, ej så mycket i utländsk täflan, som i tillkomsten af flera och mera omfattande fabriksanläggningar inom landet, än behofvet för tiden i fråga påkallat eller erfordrat.
Ståndet. Ståndet. N:0 ¥ Långebro mosse, på Oland, om utdikning af , Långholmen, angående tillbygg4 1 78 43 Se Statsbidrag till vägar m. m. nad vid kronohäktet å 1 4 1 26 :— Se Andra HufvudTiteln. Läkare-sälskapet, Svenska, anÅttonde gående förhöjdt anslag till 1 4 1 66 56 Se HufvudTiteln. Länsarkitekter, angående anslag till löner åt åtta 1 4 1 53 6 Se Sjunde HufvudTiteln. Länsfängelsebyggnaden i Hernösand, angående öfverlå- telse till Westernorrlands läns innevånare af gamla . 26 4 1 14 — b. 20 Dec. b. 20 Dec. b. 20 Dec. b. 20 Dec 10 » i Umeå, angående dito till Westerbottens läns d:o af d:o 24 4 1 12 b. 20 Dec. b. 20 Dec. b. 20 Dec. b. 20 Dec 8 » i Östersund, angående dito till Jemtlands läns d:oafd:o 25 4 1 13 — b. 20 Dec. b. 20 Dec. b. 20 Dec. b. 20 Dec. 9 Länsman, om anslag åt en så- dan i Ludvika socken — 4 1 60 12 Se Sjette HufvudTiteln. Länsstyrelsernas expeditions16 sätt, om dess förenkling — 9 3 Jan. 10 Jan. 10 Jan. 30 Dec. Lärare i musik, sång och teckning, vid lägre elementarläroverk, angående förhöj66 ning i anslaget för 1 4 1 28 ) Åttonde i> angående högre löneförmå- Se HufvudTiteln. ner för — 4 1 66 35 1 » angående rättighet till pen1 74 sion för 4 40 Se Nionde HufvudTiteln. » vid elementarläroverken, angående löneförhöjning för — 4 1 66 33 , Läroverksbyggnader, angående 1 uppförande eller utvidgan66 I de af lo.78 4 1 f4-13 1 Lönetursberäkning för lärare vid elementarläroverken, angå- \
Preste-Slåndet den 19 Borgare-Ståndet den 19 Bonde-Ståndet den 11 [iikels Ständers underdåniga Skrifvelse, i fråga derom, all de räntegifvare, hvilkas räntor liro till Sala silfververk anslagna, må komma i åtnjutande af de med skatteJörenklingen åsyftade förmåner. (Stats-Ulskottels Utlåtande N:o 86). S. A. K. Efter det Rikets Ständers uppmärksamhet blifvit fästad å det förhållande, att de genom E. K. Mits särskilda Nådiga kungörelser af den 11 Maj 1855 för skalleförenklingen stadgade grunder, enligt den tolkning af dessa kungörelser, som blifvit antagen, ej kunna tillämpas på de till Sala silfververk anslagna räntor af det s. k.
Jag måste för min del förklara att jag icke kan gilla BorgareSt:s beslut i detta fall. Det ligger någonting obilligt uti att man skall betala efter kurs för 90 dagars vexel med ytterligare tillägg af ränta. Jag finner icke någon skälig grund för detta stadgande. Snarare skulle jag vilja att man föreskrefve att i sådan 226 Den 11 September f. m händelse borde betalas efter den högsta kurs, som för dylika vexlar kunde fås eller ifall dylik kurs icke funnes noterad, efter medelkurs. Jag medgifver likväl att BorgareSt. är ”juge competent” i denna sak. som kan betraktas såsom beroende af coutume”, och jag vill derföre icke nu motsätta mig antagandet af deras mening; men då jag icke kunnat ingå på deras skäl har jag härmed velat sådant tillkännagifva. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller att få förena mig med Gr. Sparre i den anmärkn. han nu gjort; men äfven jag säger lika med honom, om jag rätt förstod hans mening, att jag det oaktadt och fastän jag således i saken är af enahanda mening med Gr:n, dock vill för enighetens skuld låta bero vid det beslut, BorgareSt. rör:de denna § fattat. Gr. Sparre: Jag anhåller att få till Hr Gr. o. Landtm, öfverlemna ett förslag till redaktion, som är något bättre Svenska än det BorgareSt. beslutat. Jag vågar göra detta destoheldre, som jag, i egenskap af ledamot i LagUtsk., meddelat densamma ät ledamöter inom de öfriga Stånden och dessutom tror mig ega någon anledn. att förmoda det berörde redaktionsförslag der varder antaget. Jag tager mig friheten framlemna detta förslag i den händelse R. o. Ad. skulle vilja stanna i ungefär samma beslut, som BorgareSt. Efter uppläsning af ett härjemte af Gr.
De till det gamla messingsbruket hörande betydliga verk och inrättningar, hvilka, hufvudsakligen afsedda till jernproduktion och machinbyggnad, efter en längre tids hvila mot slutet af år 1855 åter upptogos och sedermera oafbrutet drifvits med ökad styrka, hafva i väsentlig mån vållat den hastiga tillväxten i folkmängden och jemväl bidragit till uppväckande af en lifligare rörelse i andra stadsmannanäringar. Den lifligare spanmålshandel, som sedan år 1854 härstädes började utveckla sig, har sedermera tendigen bibehållit sig. Spanmålen afsättes hufvudsakligen till Norrmän, som härstädes företrädesvis hemta sitt behof deraf i utbyte mot sill, hvarmed stadens köpmän drifva vidsträckt handel. Spanmålspriserne hafva ock härstädes, till följd deraf, vanligen stått lika högt och stundom högre, än i Stockholm, och om detta förhållande möjligen kan fortfara, torde staden, oaktadt sin aflägsenhet från jernbanan, kunna bibehålla en lönande spanmålshandel. Staden har 469 bebyggda och 97 obebyggda tomter, uppskattade till 2,297,550 R:dr, samt 438 tunnland åker, 74 tunnland äng och 182 tunnland skog och betesmark, i värde ansedde till 245,280 R:dr. Handel idkades år 1855 af 31 personer och år 1860 af 33 minuthandlande. Handeln bedrifves i öfrigt nästan uteslutande på inrikes orter och Norge. Det grunda inloppet, der endast 10 fot djupgående fartygkunna inkomma, försvårar sjöfarten, som derföre är jemförelsevis inskränkt. För uppmuddring af inloppet, Södermanlands län. i Städerne: Nyköping. 15 som, till följd af bottnens lösa beskaffenhet, lätt igengrundas, uppbär staden fortfarande 600 R:dr R:mt årliligen af statens medel, men betalar, jemlikt kontrakt, sorn 1871 tilländalöper, till ägaren af faktoriet 1,000 R:dr årligen, så vida lian under tiden genom muddring håller segelleden öppen till det bestämda djupet.
Det är orden och tonerna i förening, som lyfta sinnet och gifva den poetiska, idealistiska själsstämning, som — realisterna må säga hvad de vilja — dock alltid förblir mänsklighetens himmelska arf — det käraste, ljufligaste arf. Fordom förstod man detta bättre än nu. Man sjöng, för det man var glad eller sorgsen, rörd eller högtidlig, för det man ville gifva sina känslor luft i både ord och toner. Det gäller här alldeles icke det musikaliska utförandet: det är blott en sådan 52 fröjd, en sådan ljuflighet att få sjunga ut orden i stället för att blott läsa eller tala dem. Instinktlikt känner man, att deras innebörd stiger, blir rikare, fylligare, mera motsvarar, hvad hjärtat så varmt känner och så matt förmår uttala. Men huru ofta får man erfara något så- dant? Det är en icke obetydligt bidragande orsak till den stora anslutning frälsningsarmén och andra sekteriska sammankomster utöfva, att där sjunges så mycket, sjungas enkla, konstlösa, » andliga sånger », som sedan kunna i hvardagslag upprepas och glädja och trösta i ensamhet och mörka stunder. Eller ock är det jublande toner, och hjärtats lycka och glada förhoppningar sjunga däri. Men under alla förhållanden är det icke fråga om utförandet, utan blott om innebörden af sången, blott om den sjungandes egen stämning; och är denna äkta, meddelar den sig också åt åhöraren. Eller blir det icke litet varmt om hjärtat, litet fuktigt i ögonen, då vi höra klara barnaröster samstämmigt sjunga en enkel sång eller en glad ungdom ensam i skog och mark gifva sin lifsglädje luft i en munter visa? Jag är viss på, att icke många svara nej på denna fråga. Så- dana filistrar hafva vi dock ej ännu hunnit blifva. Men det är ej genom » undervisning i sång », icke genom » att sjunga i stämmor », som dessa sånger komma in i vårt medvetande och välla fram öfver våra läppar. Icke kan man gå i skog " och mark och för sitt eget nöje sjunga » andra stämman » eller » första bas » och så vidare. Vare det långt ifrån mig att önska, det den svenska kvartettsången skulle förvissna eller ens försummas! Ingen skall kunna högre än jag värdera de många njutningsrika stunder denna härliga sång skänker enhvar med något sinne för tonernas sköna konst.
Då detta ärende å nyo, inom BevillningsUtskottet förekommit, hafva de orsaker, sorn grundadt Utskottets redan fattade Be* slut, blifvit å ena sidan ömförmäld,e med erin ran derom, att desse ej synas vederlagde genom de gjorde anmärkningarne ,. som hvarken vidröra skälen för Utskottets mening eller innefatta nya upplysningar, hvartill äfven korinne, det Utskottets Utlåtande redan blifvit af 2:ne BiksStånd erkändt ; hvaremot åter å andra sidan afseende är fästadt derå, dels att rättvisan och billigheten fordra, att alla Bikets innevånare åtnjutalika friheter och att den ene Medborgaren icke vid kännes en tunga, hvarifrån den andra är fritagen, 3 ( 4 BivillningsUtskotif.tij Betånkandtn. hvilket förhållande skulle inträffa, örn imievånarne i Städerne ännu nödgas betala Postporto för Ämbetsbref under det att Landet var deiifrån befriadt; dels den anmärkta svårigheten, att eja berörde rättighet finnes Städ er nes Magistrater i visse Ambets*ärender medgifven, förekomma missbruk eller ega en sä kr r controll deremot; dels ock den äfven inom Utskottet besannade prnstän. digbeten att denna afgift mindre drabbar de stör. re Städerne, särdeles X/äne-Eesidénserrie, än de mindre och ofta på ett längre afstånd från nämde ställe belägne Städerne , hvilken måste deti allmänna Styrelsens upprätthållande och fortgången af sådane »render sorn ej tillskynda dem någon enskild fördel , vidkännas den till betäckande af Postporton nödiga kostnad, den der mäste uttaxeras på meranä ronde Städers oftast obemedlad^ Borgerskap: hvilka alla olägenheter anses skola genom en Städernes Magistrater för Ämbetsbref j allmänhet förunnad Postfrihet upphöra.
Det var med ryskt guld han betalade sin öfverdrifna lyx och prakt, och ej alldeles utan skäl kallade hans fiender honom föF » den lille Potemkin » och påstodo, att han ville i Sverige införa » orientalisk träldom ». Han antog ett högdraget väsende, förolämpade folk genom sitt anspråksfulla uppträdande och förspilde sålunda allt mer den popularitet, han vunnit såsom frikåremas. anförare och genom sina tappra bedrifter i finska kriget Sjelfve Gustaf deh tredje lär vid ett tillfälle om sin öfvermodige gunstling hafva yttrat: » Hvad är Armfeli för en narr! Han bär sig * ju åt som en turkisk pascha. Jag räds för att ordspråket sannas, som säger, att högmod går för fall. » Högst stego Armfelts öfvermod, skrytsamhet och praktlystnad under riksdagen 1792, hvars sammankallande han sjelf bidragit att utverka. I Gefle, der denna riksdag hölls, omgafs han af en kår af drabanter, som o buro en särskild uniform. A konungens vägnar höll han under riksdagen öppen taffel för 30 personer. » Der voro prakt, vällust och högfärd förenade », berättar biskop Wallqvist *. » Baron inviterade till sig embetsmän och ledamöter ur alla stånd, mottog dem med en fömämhet, som var nästan kunglig, satte sig sjelf alltid främst, och, * Minnen och bref af biskop Olof Wallqvist Pag. 105.just som kungen, kallade dem han ville till sina grannar. För honom sjelf var serveradt med ett litet saltkar af guld, samt sked, knif och gaffel förgylda. Till taffel-musik hade han åtta tyskar, klädda på det präktigaste, med breda silfvergaloner i alla sömmar. När han talade, var det att göra nåd eller narr åt någon. * Vid dessa middagar, brukade äfven bönder vara inbjudna, och de kysste Armfelts hand efter måltiden. Det berättades, att Armfelt före riksdagen till konungen yttraf, att han vore beredd att, om riddarhuset vidhöll sin opposition från 1789, » låta skjuta skarpt på adeln ».
Stånd redan fattat det samstämmande beslutet att afslå StatsUtsk:ts i förvarande afs:de framställda förslag, hvarigenom frågan vid denna riksdag förfallit, så torde ej vara skäl att härom yttra många ord; men som ledamot af Utsk:t anser jag dock det vara min skyldighet att genmäla några af de anmärkningar. Hr Cederschiöld mot förslaget framkastat. Hr Cederschiöld har hufvudsakligen fäst sig dervid, att den föreelagne lokalen ej vore passande, på den grund, att R. St.-rs med berörde egendoms inlösande till statsverket afsedda ändamål, nemi. att bereda en öppen plats vid östra ändan af Riddarholmskyrkan, skulle för framtiden omintetgöras, äfvensom att byggnaden i arkitektoniskt afs:de ej skulle komma att motsvara de anspråk, som (skäligen kunna framställas i afs:de på staten tillhöriga nya byggnader. Med afs:de på den mängd dyrbara handlingar, som i detta embetsverk förvaras, frågar jag Hr Cederschiöld, om man, efter att hafva tagit kännedom af Ofver-Intendents-embetets i dess underd. Deri 15 Oktober. 223 Mern. af den 25 Januari 1859 i detta afs:de afgifna yttrande, har rättighet att taga sådane biomständigheter i betraktande, då det nästan är fråga om att från en oundviklig förstörelse rädda dessa så väl för de enskilte personerne som för de offentliga myndigheterne oskattbara handlingar. Det är tydligen i nämnde Mern. ådagalagdt, att äfven om någon egentlig fara för husets instörtande ej f. n. hotar, så finnes dock anledning att förmoda, att hvilket ögonblick som helst en brådstörtad utflyttning är nödvändig till följe af någon rubbning, som husets svaga och osäkra grund när som helst kan komma att undergå. Då frågan här endast gäller att roed någon säkerhet kunna för framtiden förvara de vigtiga handlingar, sorn f. n. befinna sig i sådan fara, så bör ej första omsorgen vara den, huru vi åt riksarkivet skola kunna förskaffa den ena eller andra prydliga platsen, utan frågan bör endast gälla att för detta ändamål förskaffa sig en lämplig och säker lokal.
En sak, i sig sjelf lika rättvis som nödvändig, antog ett sätt, i hvilket var hvarken rättvisa, eller billighet, eller ädelmod, eller slughet. Visserligen fanns mycket att förebrå den aristokrati, som krossades. Inom sina behöriga gränsor tillbakavist och tyglad, var den likväl ett hufvudvillkor för en stat, sådan, som Sverige då stod i begrepp att blifva: och att krossa den ädlare aristokratien genom en oädlare, som intog dess rum, var, under starka konungar, rätta vägen till ett christligt – Turki; under svaga, till ett skandinaviskt – Polen. Lägga vi härtill den vidskepliga lära om Konungamakt, i hvilken Sonen med största nit uppföddes: så finna vi desto mera ohemult, att anklaga denne ensam för Sveriges brådfall ifrån en begynnelse till politisk storhet, som tvifvelsutan, under dåvarande omständigheter, borde kunnat både skyddas och förkofras. Påminna vi oss, att samme Son, mera krigslysten än den likväl sjelf ganska soldatiske fadern, lika hugstor och gifmild som denne varit efterräknande och karg, men ingalunda mindre egenrådig, förhjelptes vid femton års ålder till en maktutöfning, om hvars rättigheter man hade bibragt honom än vidsträcktare föreställningar, än fadern sjelf hyst: då må vi sannerligen ej undra, att han, under en utomordentlig personlighets högsta fullglans, genom nya villosteg skyndsamt utvecklade följderna af de äldre, för hvilka han – och med honom Sverige – blef offret. Men våra historiska betraktelser få ej sväfva utom Vitterhetens gränsor. För denna voro, ehuru på olika vis, bägge dessa stora Carlars styrelser gynnsamma. Den förres, genom en för konungapligt ansedd vård om litterära yrken: den sednares, öfverhufvud genom det uppeldande intrycket af monarkens sagosköna egenskaper och bedrifter; men äfven särskildt genom hans personliga, ehuru först efter hemkomsten från Turkiet allmänt synliga, bevågenhet.
Nu är frånvarande till Riksdagsman vald; tillställe då honom valförrättare derom ofördröjligen protoeolls-utdrag, så ock sådan fullmagt, som i 24 sägs. § 26. Ej må någon på en gång vara Riksdagsman för flere valdistrict. Är någon från flere district vald, bestämme^ sjelf från hvilketdera han kall. elsen emoltager. Riksdagsman, som antingen på de i 7 §. anförda grunder, eller af skäl, som nu nämndt är, vill förtroendet sig afsäga, gifve sådant valförrättaren skyndsamt tillkänna. § 27. (Lika med Utskottets 35 §.) § 28. Söker embelseiler tjensteman alt med lockande, tubbande eller hot obehörigen inverka på valet, eller säljer han valröst, miste embetet eller 28 Hör till Conslitutions-Dtskottcts Memorial, N.o 85, tjensten. Gör det annan, bote fran 5o till 5oo R:dr, I alla dessa fall tillikomme ock den påföljd, sorn i 5 §. sägs. § 29‘ (Lika med Utskottets 38 § 8b‘ Besvär öfver Riksdagsmanna-, valmannaeller dithörande suppleant-val’ eller öfver beslut, sora är vid sådant val fattadt eller öfver hvad lagstridighet det vara må, som förmenas dervid blifvit begången, ingifves till Samfälda Kammaren senast å dess andra sammanträdesdag. Ej må sådan klagan föras af annan än den, som i valet deltagit eller dervid under omröstning kommit, eller, genom dervid fattadt beslut blifvit från valrätt utesluten. Derjemte öfverlémnas vördsamt följande Motförslag till ändringar i Regerings-Formem § ,6. Konungen bör rätt och sanning styrka — rätteligen hörer ogM lyder.
Lag, utan i clet ställe, cn som "klikver lika gäliancle för alla inom kä8crnesian8et "uppkommanclc Lauker." I akscen8e äter pä 8e särski!8c 8elarne af Lagförslaget kar klikvit anmärkt: §, 7. Inom L. 0. lä. ak någre Leclamöter: att Utskotten ej korclt ingä i någon classilication ak 117a vek gamla secllar,' utan klott säga: Inom II. Lreste-8tän8et ak nägre Le8amöter: att cicnne §. genom sin reclaction icke vore rätt kestämci, enär se8Iar, som utgikvas före ock ekler, men icke uncler utvexlings-8agen, 8er omnämnas. ^/cl §. 2. Inom L. 0. lk. ak en Leclamot: att 8enna §. vore ett koster ak wisslroenäc till L. Lt:r i kramticlen; att clen utvisaäc ett 36o LtatsoeL Laneo-Dtskvttens missförstancl om L. §l:rs rätt att Lanclis; att, genom antaganclet ak clenna H., clet kuncie Iiäncia, att öonmn om Länkens uppLörancle Lucie vunnit taga kraft innan It. Lt:r Lunna sammankomma; att vin clet vore L. 8t:r aliena som kuncle anföra klagomål öfver Domen, sä kunöe clessa klagomål komma för sent, om Ltänclerne ej i tick sammankommo, oeL villervallan clä Llikva sä stor, att man linge i Lögsta mätto skäl att ängra