Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och Bakbakkar, den timbermannen, och Galal; och Matthania, Micha son, Sichri sons, Assaphs sons, Och Obadja, Semaja son, Galals sons, Jeduthuns sons, och Berechia, Asa son, Elkana sons, den som uti de Netophathiters byar bodde. Dörravaktarena voro: Sallum, Akkub, Talmon, Ahiman, med deras bröder; och Sallum, öfversten. Ty härtill hade vaktat för Konungsporten östantill Levi barn, i lägre, Sallum, Kore son, Ebiasaphs sons, Korahs sons, och hans bröder utu hans faders hus, de Korhiter, vid ämbetets sysslo, att de vaktade vid tabernaklets dörrar, och deras fader i Herrans lägre, att de skulle vakta på ingången. Men Pinehas, Eleazars son, var Försten öfver dem, derföre att Herren hade tillförene varit med honom. Zacharia, Meselemia son, var väktare vid vittnesbördsens tabernakels dörr. Alle desse voro utvalde till väktare vid dörrarna, tuhundrad och tolf. De voro räknade i deras byar. Och David och Samuel Siaren stiktade dem genom deras tro; Att de och deras barn skulle taga vara på Herrans hus, nämliga på tabernaklets hus, att de det vakta skulle. De samme dörravaktare voro ställde på fyra sidor, östan, vestan, norr, söder. Men deras bröder voro i sina byar, så att de ju inkommo på sjunde dagen, till att alltid vara när dem. Förty Leviterna voro dessom fyra öfversta dörravaktaromen betrodde, och de voro öfver kistorna och skatten i Guds hus; Och blefvo de öfver nattena omkring Guds hus; ty dem hörde vakten till, att de skulle upplåta hvar morgon. Och somlige af dem voro öfver ämbetstygen; förty de båro dem tald ut och in. Och somlige af dem voro beställde öfver kärilen, och öfver all helig redskap; öfver semlomjöl, öfver vin, öfver oljo, öfver rökelse, öfver rökverk. Men Presternas barn gjorde somlige rökverk.
"Tycker hon, jungfru, att jag har skäl att vara henne blid för att hennes far alltid hållit med Svedjeklas, den svarte bofven, och varit honom behjelplig att uppresa folket till uppror emot sin lagliga öfverhet? Tror hon, att hennes fina jungfrufingrar kunna med nål och tråd lappa den skadan, som så många menniskor lidit till lif och lem, för deras skull? Herr Erik har icke förfarit som en ärlig och kristlig riddare emot konungen och riket, ja ännu sedan Klasen ändtligen gick dit han hörde, så har han hållit fort i sin upproriskhet. Hvilket allt den allsmäktige Guden, som en rättvis domare skall straffa. Nu hafva vi dock, Gudilof, stängt herr Erik med andra förrädare från slottet, som katten från mjölken. Var han icke en af dem, som mest hindrade bönderne ifrån att komma och klaga för mig, när Flemingens ryttare förtryckte dem och ej lemnade dem ko eller so? Hvem var mera nitisk än han, att hindra trogne undersåter ifrån att komma öfver till Stockholm, för att med de öfrige rikets ständer rådgöra om konungens och rikets bästa? Hvem var det, som mera än han, alltid sörjde för att mat icke fattades för den blodsugarn Klas Flemings upproriska knektehopar? Hade de fått svälta, så hade de minsann icke lupit efter honom, som svin efter mattråget. Häh!" Under det hertigen talade blef han allt ifrigare. Hans vrede stegrades genom uppräknandet af de skäl, han ansåg sig äga att harmas, och hammarn föll numera icke i handen, utan för hvarje mening slog han ett allt skarpare slag i bordet, så att det skrällde. Han tycktes liksom borra ögonen i Sigrid. Mången stark kämpe hade bäfvat för Carls vrede; att den unga flickan ej utan förskräckelse kunde åse den, var naturligt, men öfvertygelsen om att Enevalds lif berodde på det svar, hon nu skulle få på sin bön, ingaf henne mod att icke svigta för den stränge herrens hetta. Hon tog nu, med bäfvan i hjertat, till orda:
Sedan Städernas Innevånare, hvilkas jord blifvit nästan allmänt förlänt eller donerad, med föreskrift om odlandet af sådane växter, som icke utgöra födoämnen, nu begagna den uteslutande till sädesproduction och dessutom blifvit berättigade, att sjelfve förädla denna sin production genom bränvinsbränning, ha de kommit att afvika från sin bestämmelse, att förse landtmannen med dess behof af fabrikater, i utbyte mot dennes productioner; Den 51 Februarii, och det synes alltså billigt, att landtmannen ä ven kominer i å njutande af de rättigheter, som tillhört Städeines Innevånare, att nemligen, om han så finner för godt, sjelf få förädla alla råämnen till fabrikater, äfvensom att hvar som hälst afsätta sine pioductioner och tillverkningar, samt hvar sorn helst köpa sina behofver. Lika så är det i allmänhet en billig fordran, att redan vunnen skicklighet i utöfningen af ett handtverk må medföra rättighet, att dermed försörja sig, men icke vissa års användande, kanske utan framgång, att förvärfva denna skicklighet. Jag vill ingalunda säga, att någon direct fördel kan väntas af nä; tingars sammanblandning, ty ett ringa förlaga användande på flera näringar skadar dem alla, ehuru många anse det för en vinst, att kunna göra sig oberoende -af andras biträde, eller att i enskild hushållning efterapa det system, som alla Europas nationer nu synas följa. Tvärtom tror jag, att näringarnes framgång Skulle mera beredas, om hvar och en för sig använde sina krafter och sin förmögenhet på en enda; m n kamke gör den, förut vissa medborgare tillerkände uteslutande rättigheten till så kallade stodsmanna-näringars idkande dem mera liknöjde ait efte^träfva någon fullkomlighet, ocii denna liknöjdhet skulle försvinna, om en allmän täflan gjorde det till ett behof för dem, att förkofra sig i sina yrken för att bibehålla öfverv gten.
Friherre Boije* Man har åberopat liberalitetens fordringar; och hvarje sådant åberopande har rätt till afseende Vi böra lkväl erinra, att, genom alldeles sådane åberopanden, förmådde man oss år 1809 att eftergifva nästan allt af våra privilegier, hvarmed vi dock. förenade uttryckeligt vilkor, att de andre Stånden skulle, på samma sätt göra åt allmänna saken uppoffring af deras piivilegier; men, så snart vi följt det der ropet på liberalitet, så begagnade man sig deraf, man tog oss på orden; men intet af de andre Stånden gaf ett hårsmon med sig af sina rättigheter. Jag tror således att klokheten, som också bör af liberaliteten rådfrågas, ålägger oss att behålla det lilla vi ha qvar, för att äga något att qvitta med framdeles. Gerna skulle jag uppoffra alla enskilta rättigheter af Adelskapet, om Den 16 Junit f. m. 49 jag dermed gagnade det Allmänna 5 men äfven liberaliteten har sin gräns. Friherre Wirsén, Gustaf Fredric', Jag vördar Ridderskapet och Adelns beslut, och det är ej min mening, att tala derom j men det är i sjelfva formed af ämnets behandling jag har några ord ^tt anföra. Då jag, såsom Ledamot af BancoUtskottet, deltagit uti målets beredning, har Jag likväl icke kunnat inleda 114 §. af RegeringsFormen till något sammanhang dermed. Med Adelns Stånds privilegier förstår jag helt andra och vigtigare ämnen, än detta. Adelns Söner inträda i Bankens tjenst: njuta ej i de lägre graderne någon företrädes-rätt framför de öfrige, utan avancera i deras tour ; först när fråga blir om Commissarie-ledighet, gäller bördskillnaden. Om endast få Adelsmän då finnas vara i Bankens tjenst, så avancerar en ContoirsSkrifvare förbi alla mellangraderne till Commissarie, derföre att han är Frälseman. Skulle åter den händelse inträffa, att personalen af Adelsman vore talrikare, så förlorade han i sin tour, i anseende till sin börd.
Sjelfva stugan var alldeles nybyggd, ovanligt hög, stor och snygg, helst för att vara på ett torp. Ladugården såg äfven ny och hygglig ut. Hela hemmanet var särdeles vackert och behagligt att åse, med sin lilla trädgård, der både gröna buskar och blommande fruktoch kersbärsträd syntes. Tvärs öfver sjön såg man en kyrka och flere gårdar med sina lysande röda tegeltak. Taflan var oändeligen skön i denna solens nedgångstimma, då hon alltid tyckes kasta lika som en fördubblad glans öfver jorden, för att dess barn skola sakna henne, under nattens mörker önska henne åter, och icke glömma henne för Luna och nattens tusende stjernor, hvilkas behag hon tyckes afunda. Så flyr den behagfulla qvinnan ofta från männernas blickar och nedlägger, just i sista stunden af sitt qvardröjande, höjden af sin förmåga att tjusa, för att sedan lemna qvar detta solbeglänsta minne, som skall trotsa alla farliga rivaler. Kännen J igen eder – J sköna och goda som äfvenväl i detta likna eder herrliga förebild – solen? – Ack! så vackert, så vackert! – utropade Elin, och Gunnar tycktes med sina varma blickar vilja suga orden från hennes läppar, och kände sig i detta ögonblick outsägligt lycklig, att det just var Elin han så här ledsagade, och att det var till sitt eget, till hans hem, som han förde henne. Han ville kysst sjelfva jorden, så skön tyckte han hon var i denna stund. Men vi! O vi vilja gråta, ty vi höra susas i rymden dessa hemska ord af en lidande varelse, som för väl lärt sig känna all jordisk lyckas vansklighet: «La fortune te sourit, o Lorenzo! Tu te «laisses endormir à ses chants flatteurs; tremble! «elle vend le bonheur. Sais-tu que le mortel «heureux contracte un dette avec l’adversité?» Så utropade Young någorstädes i sin mörka, nattliga förtviflan, och hvar finnes väl den lycklige dödlige, som ej sent eller snart instämmer i hans sorgliga klagan. – Välkommen, käraste Elin – sade Lena, och torkade sig i ögonen, fastän de voro obetydligt våta.
Ärenderne hörande vid dylika tillfällen; och Utskottet beslöt, att med antagande af den Redaction Konungen föreslagit, efter densamma tillägga: »Vid Handels Tractaters afslutande, höres tillika den Embetsman, som öfver Ärender, rörande Allmänna hushållningen och Handeln, äger högsta inseendet eller deraf är föredragande.» §. 13 skulle i början sålunda förändras: »Vill Konungen börja krig eller sluta fred, kalle då, till ett utomordentligt Stats-Råd, samtelige Ledamöterne af Stads Rådet och Stats Secreterarne, framställe för» &c. lika som i Regeringsformen. Efter Proposition af Herr Grefven och Ordföranden, biföll Utskottet att 15 § må ur Regerings formen försvinna. Vidare biföll Utskottet det tillägg i 28 § hvilket Konungen föreslagit af orden: eller Chefer för de särskildte Departementerne i Konungens Canzli, efter Stats-Secreterare. Då olika meningar upstodo om den tillökning i förtroende sysslor, hvilken Konungen äskat, skulle hvar och en af dem komma under särskildt öfverläggning. I anseende till Politie mästare var Utskottets enhälliga tanka att bifalla Konungens Proposition. Angående Advocat Fiscaler voro meningarne delade; Herr Biskopp Tingstadius yttrade: (införes N :o 4)1 Emedan hvarken Advocatfiskaler eller de Embetsmän, som höra till Justitia Revisionen i Konungens Canzli, innehafva Domaresysslor; böra de, efter det begrepp, jag kan göra mig om verkan af sådane Embetsmäns försummelse på ärendernas gång, icke undantagas ifrån deras antal, som Konungens Proposition i denna § innehåller. Votering yrkades och anställdes med slutna sedlar öfver följande Proposition: »Den som bifaller att alla Advocat Fiscals tjenster inbegripas bland Förtroende sysslor skrifver J a. Den det ej vill skrifver Nej; Vinner Nej, blifver förhållandet dermed, såsom förut.» Vid sedlarnes öpnande befunnos rösterna hafva således utfallit : Ridderskapet och Adeln: Ja 4. Preste Ståndet. Borgare Ståndet: Bonde Ståndet:
Herr Doktor Runsten föreslår, det Rikets Ständer måtte, i underdånig skrifvelse, hos Kongl. Maj:t anhålla dels om en sådan förklaring af 26 kapitlet 1 § Byggninga-Balken, »att hvad i detta lagrum finnes rörande byggnad af kyrka, klockstapel, kyrkomur, socknestuga och fattigstuga stadgadt, att nemligen byggnadsvirke, körslor och annan kostnad dertill skall utgöras efter hemmantal, icke rätteligen kan tillämpas på kyrkobostället! eller prcsteborden, såsom varande så kalladt andeligt frälse, och än mindre göras gällande emot någon innehafvare deraf, enär denne ändock, såsom i socknen boende, vid sådan byggnad utgör för prestebordet dagsverken efter dess matlag», dels ock om en sådan förändring af 27 § i gällande Militie-boställs-ordning, »att vid ifrågavarande allmänna byggnader ingen sådan kostnad efter boställenas hemmantal må deras innehafvare affordras, som kunde medföra någon minskning i den lön, hvarpå deras fullmagt lyder, och att i så fall kostnaden måtte af Kongl. Majit och Kronan medelst statsmedel bestridas.» 26 kapitle 1 § Byggninga-Balken stadgar, att: »Alle, som i socknen bo, skola kyrka bygga och uppehålla, och hvad dertill hörer: såsom klockstapel, kyrkomur, sockenstuga och fattigstuga. Byggnadsvirke, körslor och annan kostnad utgöres härtill efter hemmantalet, och dagsverken efter matlagen.» Från deltagande i denna byggnadsskyldighet äro genom särskilda Kongl. Bref och Resolutioner befriade: säterier och ladugårdar i Skåne, Halland, Blekinge och Bohuslän, skattlagde utjordar samt posthemman för materiaiiers forslande. Deremot hafva prestebordet! eller deras innehafvare icke, hvarken i de Presterliga Privilegierna eller genom särskild författning blifvit från berörde tunga frikallade. De hafva ock derföre allmänneligen blifvit ansedde skyldige att i denna byggnadsskyldighet deltaga. Enligt hvad härofvan blifvit antydt, förmenar emellertid Herr Doktor Runsten detta vara emot lag stridande.
Någre Utskottets Ledamöters särskilta tankar L desia ämnen, fär Utskottet härjämte till Riksens Högloft;» - Den 4 November-' so? loflig» Ständer »vördsammeligen öfwerlemna. Stockholm den g Oe ober 1809. Pä Höglofl. Ridderstapet Pä HKgwördig^ Presteoch Adelns Ledamöters Ständets Ledamöters »vägnar: »vägnar: Imiäv. ^lanäerllröin. Olok biamdrLrrs. Pä Högtärade Borgar»- Pä Hederwärda Bonde, Ståndets Ledamöters Ständets Ledamöters »vägnar: magnar: 7. O. Ljöäin. Estter ^ornliröm. Job. TiolmberZston. Utdrag af Riksens Högloflig» Ständers LagUtstotts
Jag tillstyrker bifall lill Utsk:s betänk. Gr. Spens, Jacob Melcher: I afseende på sjelfva frågan, så instämmer jag med dem, som tillstyrkt bifall till sjelfva saken. Som jag likväl icke är af den lankan, att ändamålet i något fall kan helga medlen, så kan jag icke instämma deruti, att man nu skall söka, på hvad sätt som helst, ju förr dess hellre, tillvägabringa denna sak. Jag kan nemi. icke finna annat, än att ett sådant beslut, som nu är i fråga att fattas, verkligen innefattar en ändring uti den Ridd.Ordn., som blifvit af K. M. fastställd, och hvilken endast med K. M:s bifall åter kan ändras. 23 § innefattar bland annat det stadgande — sedan förut är föreskrifvet, huru med anmälan af ledighet skall förfaras — att då ledighet beviljats, bör val för sig gå till ny Utsk:sledamot under ledighetsliden. Blir nu, genom ett sådant på förhand anstäldt val, den person utsedd, som i händelse af ledighet skall inträda, så skulle ett sådant förfarande stå i strid emot nyssnämnde stadgande i Ridd.- Ordn., enligt hvilket valet bör för sig gä först sedan ledigheten inträffat; och det är denna förändring uti sättet att välja suppleanter, som jag tror att Ståndet icke kan vidtaga utan en föreg-.de hemställan till K. M. Detta öfverensstämmer hufvudsakligen med den väl utarbetade reservation, som var bifogad Utsk:s första betänk., och med hvilken jag mig till alla delar förenar. Gr. Wrangel: Jag får fästa Ståndets synnerliga uppmärksamhet på ett uttryck af Frih. Palmstjerna, nemi. att ett stadgande om suppleanter i Utsk:n för R. o. Ad. bör inflyta i Ridd.- Ordn. Deruti är jag alldeles ense med Frih. Palmstjerna, så framt suppleanter verkligen behöfvas. Sedermera har den värde ledamoten icke desto mindre yttrat, att han anser suppleanter vid denna riksdag kunna väljas utan någon K. sanctiou eller någon förändring i Ridd.Ordms stadgande.
Skrifvelse, N:o 67. Al Statsråds-protokollet inhemtas, att, sedan B. K. Maj:t föreskrifvit, dels att 8,000 stycken infanterigevär af 1857 års modell skulle till de norra orterna af Riket afsändas och, efter bestämd fördelning, i framtiden förvaras och vårdas å mötesplatserna Frösön, Sångamo, Gumboda oell Pitholmen, uti derstädes befintliga förrådshus, dels att samtliga infanterioch jägare-regementen och korpser, utom de afsutna rusthållsregementena samt Gotlands nationalbeväring, skulle förses med ett för dem hvardera bestämdt större antal för krigsbruk afsedda gevär af 1854 års upprefFlingsmodell, att likaledes allt framgent förvaras och vårdas uti regementenas förråder å mötesplatserna, dels ock att Krigs-kollegium borde bos E. K. Maj:t i underdånighet föreslå de förbättringar eller tillbyggnader af å mötesplatserna befintliga förrådshus, äfvensom de föreskrifter i öfrigt, hvilka för gevärens framtida vård kunde af behofvet påkallas; så hade bemälda Kollegium, efter granskning af de från Regementsoch Korpschefsembetena inkomna utförliga förslag och kostnadsberäkningar, hos E. K. Maj:t anmält behofvet af ett anslag till nyssnämnda belopp, att användas för dels nyoch tillbyggnader, dels förbättringar och förändringar af redan befintliga förrådslokaler vid tillhopa 20 regementen och korpser, såvida ej mindre undvikas skulle att gevären, genom otillräckliga eller otjenliga lokaler för deras förvarande samt rengöring och reparation, toge skada, än äfven gevärsförråden i öfrigt måtte kunna på tillbörligt sätt handhafvas. Då E. K.
Om de i sammanhang denned genom-drefve att ledamöter i tillfälliga komitder icke utfinge sitt arfvode förr än det visade sig huruvida deras arbete vore approbabelt eller * icke, skulle de på ett verkligt epokgörande sätt hafva gjort sig väl förtjente om fosterlandet, ty det är dock ett spektakel att staten gång efter annan skall på årslånga komitéer sådana som den, hvilken varit tillsatt för att ombilda Kommerskollegiet, utkasta tiotusentals kronor utan något annat synbart resultat, än en med några kubikfot ökad tillgång på makulatur till kryddbodarnas beqvämlighet. å. B-k.Musikalisk Revy. Af Volontaire. Från konsertsalen atår för denna revy främst på föredragningslistan det blänkande namnet: Sophie Menter, enligt Liszt och Tausig verldms första qvinligapianist, gom det heter i annonserna. Fru Menter hedrade oss. redan för ett par tre år sedan med sin närvaro, ty, som man torde minnas, kom hon hit nära nog omedelbart efter sin mest fruktansvärda rival, Annette Essi-poff-Leschetsitzsky. Detta var onekligen ett djerfl schackdrag och om än framgången i det hela lutade mest åt Menters sida, odelad var den dock icke, ty » Essipofiarnes » skara var vfil ej så stor, men dess mer » väl vald », som man brukar säga. Joseph Wieniawski och Annette Essipoff hade den gången närmast föregått Sophie Menter. Efter henne kom en stor kontrast, pianofilosofen Ilans von Buloiv, som var nog oartig att visa oss att ingendera af de begge charmanta pianohjeltinnorna, som föregått honom, egde nyckeln till Beethovens gyllene kassaskrin, allraminst den eldiga ungerskan, hvaronMpera i det följande. Denna gång hade Sophie Menter en nästan ännu värre position. Verldens pianohöfding, den store Anton Rubinsteint lyste ännu från fjolåret i alla musikvänners sinnen och Chopinspelaren par préférence, den elegante Wladimir de Pacltmann var ju här ej senare än i våras.
”Glas” fensterglas anser jag vara för hög införseltull pålagdt, nemi. 2 ,sk. per skifva, och vågar således föreslå endast 1 sk. å hvarje sådan, antingen hvitt eller stötande i grönt, ty alt förtulla det efter vigt, torde vara vådeligt i anseede till blifvande skada derå. ”Hudar” torra och saltade, får jag vördsammast föreslå tullfrihet enligt min förut yttrade åsigt i ämnet. ”Ister,” i många hänseenden surrogat för smör, torde tullfritt fä införas eller högst liten införsel-tull påläggas t. ex. högst 6 r:st. per fä. ”Kort,” spelkort. Härvid hemställer jag om icke, för att bereda utförsel af desamma, någon lämplig ersättning för hvar grossen borde lemnäs åt exportören, ly spelkort säljas med fördel utrikes, och vågar jag vördsammast föreslå | -stämpel-afgiftens återbetalande vid bevisligen försålda kort utrikes. ”Kreatur.” Jag får vördsammast fästa uppmärksamhet på det höga pris nu blifvit pä kor 80, 100 ä 120 ndr r:gds stycket och hemställa om ej lämpligt vore att de frun Finland mätte tullfrie få inkomma, eller ock en låg tull af 1 högst 2 r:dr införsel-tull per styck. ”Kött.” Det föreslagne belopp af 4 r:dr tunnan för saltadt kött torde ock vara för högt, hemställer vördsamligen 1 högst 2 ndr införsel-tull per tunna ellie lika med kor, ty mestadels insaltas ett kreatur (oxe) i hvarje tunna. ”Leksaker.” Om detta Niirnberger-kram, som fört ur riket många 1000 ndr årligen, icke kan lill införsel förbjudas, så hemställer jag om icke varans fulla värde borde betalas i förtullning eller ock minst 50 procent eller 1 ndr 24 sk. per fä. ”Smör;” å denna nödvändighetsvara föreslås 1 ndr 16 sk. Lfä i införsel-tull, jag anser äfven detta vara för högt och hemställer vördsammast om den icke kunde nedsättas till 32 sk.
Hr Lefren har citerat ett uttryck af mig, deruti jag cuthegoriskt skulle hafva påstått, att den som vill förkasta detta Utskts förslag, han vill icke någon representationsreform. Jag medgifver att detta uttryck varit för bestämdt; men jag hänvisar till milt yttrande i förra plenum, utan att nu upprepa hvad jag då sade; och med föranledande af det sätt, hvarpå jag ansåg denna sak nu af majoriteten behandlas, var det som jag fällde det anmärkta uttrycket. Jag tillstår att jag hade bort säga: det vill synas som etc., och denna modification i uttrycket vill jag gerna göra, men ej heller något mera.— Frih. Boye har anmärkt, att jag sökt indraga honom personligen på debattens fält och det i sårande afsigt. Frih:n säger sig sjelf icke hafva hört mitt anförande och detta förklarar hans misstag, ty jag har aldrig, hvarken directe eller indirecle, angripit honom. Jag har blott citerat Frihms för 26 år sedan afgifna yttrande som bevis på mitt påstående, att redan då funnos röster, som kraftfullt uttalade behofvet afen representationsförändring. Det är sannt som Frihtn säger, att jag då blott var ett litet barn; men destomindre har det någonsin kunnat vara min mening att nu såra en gammal man, och destomindre borde Hr Frilen äfven hafva antagit en sådan afsigt. Gr. Frölich, David: Sedan Gr. Hamilton idag yttrat sig i likstämmighet med de åsigler jag förfäktat i förra plenum, på ett, i min tanke, så tillfredsställande oell klokt sätt, alt jag hoppas att det verkat på öfvertygelsen hos flera och hos mången som icke funnit sig öfvertygad af hvad jag sade, så kunde jag gerna inskränka mitt yttrande till några ganska få ord.
Det är också icke min afsigt att söka uplösa det samband mellan de båda institutionerna, som kan synas ligga deri, att kyrkans högsta målsman inom hvarje stift äfven är skolans; men jag tror, att den närvarande tillsynen öfver Elementarläroverken blir svår för Biskopen att fullständigt utöfva, sedan numera sådana finnas i hvarje stad, som icke alltförmycket liknar en by, då det deremot fordom fanns blott ett gymnasium i hvarje stift, och detta var beläget i den stad, der h. högvördighet sjelf residerade. Under Biskopens i Lund upsigt stå t. ex. f. n. alla läroverk i Malmöhus, Kristianstads och Blekinge län, 5 högre och 5 lägre, med till sammans 81 lärare. Då dessa bildningsanstalter tillika äro förlagda på stort afstånd från hvarandra, inom ett så vidsträckt område, torde en och hvar finna, att äfven den bästa Biskop, med den bästa vilja och kraft, icke kan med sådan noggrannhet, som vederbör, följa undervisningens gång och företeelserna inom hvart och ett af de särskilda läroverken. Detta synes mig så mycket klarare, sedan jag nyligen på detta rum hört framställas vigten och mångfalden af de åligganden, som i öfrigt åligga Biskoparne. Också har man på sednare tider hört talas om besynnerliga oordningar i en och annai) skola, utan att det förnummits, att den högkyrkliga auktoriteten dervid något väsendtligen åtgjort. Men icke nog med, att, ephors-embetet icke längre synes kunna ensamt motsvara det ändamål, som dermed afsågs vid den tid, då det inrättades: en särskild tillsyn torde äfven vara nödig deröfver, att de föreskrifter, som af K. M. gifvas rörande undervisningsväsendet, blifva inom alla de olika stiften på ett likformigt sätt tilllämpade. Denna tillsyn kan nu icke åligga någon annan än EcklesiastikMinistern.