Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
April vara indrifne och levererade; att för uppbördsställningens verificerande vid redogörelseterminen, med bibehållande i öfrigt af hvad i denna del rörande Summariska Redovisningen stadgas, icke vidare erfordras nu föreskrifne, i Sockenstämmor bestyrkte restlängden utan i deras ställe företes lika beskaffade, af obegagnade qvittensblanketter åtföljde Restantie-Förteckningar, som, i afseende å den vid December månads slut utestående Fögderiuppbörden, ofvan omförmälas, hvilka qviltensblanketter sedermera efter skedd jemförelse återställas; skolande nämnde Förteckningar derefter af Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande öfversändas till Presterskapet, för att i Sockenstämmor uppläsas, till utrönande, huruvida någon anmärkning deremot förekommer; samt att, med upphäfvande af nu gällande stadganden om restransaknings ovilkorliga anställande, då restantierne i något Fögderi uppgå till 500 R:dr, det må ankomma på Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes pröfning att vidtaga sådan åtgärd, då serskilda omständigheter dertill föranleda. 206 36:0. Comiterade tillstyrka underdånigst, att nu gällande stadgande angående efterlysning af personer, sora häfta för obetalde kronoutskylder, måtte, såsom ledande till betydligt besvär utan deremot svarande gagn, varda upphäfvet; äfvensom att, då ett år förflutit, utan att upplysning om den skattskyldiges vistelseort kunnat vinnas, och vederbörande finnas hafva iakttaget hvad dem ålegat, Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande må ega att, på lika sätt som förfares med utskylder, hvilka i anseende till bristande tillgång icke kunna indrifvas, om dylika medels afskrifvande förordna, utan att besluten derom, enligt hvad i 5 <§. 12 mom. af den för KammarRätten nu gällande Instruktion stadgas, KammarRättens pröfning underställa. 37:o. Beträffande
Delta har sedan år 1837 fortfarit med samma anslag, Lärare-Personal och läroämnen, som under de föregångne fem åren. Ifrån 1837 års slut, då berättelse härom afgafs, hafva 25 Elever blifvit vid Institutet antagne och njutit undervisning, samt 17 blifvit utexaminerade och dels erhållit publika beställningar, dels antagit tjenst hos enskilde Skogsägare. Sommartiden hafva Eleverne verkställt uppmätningar och indelningar till trakthuggning, dels å Krono Allmänningar, dels å enskilde personers skogar, under ledning af deras Lärare, hvarigenom den dubbla fördel vunnits, att Eleverne fått en praktisk öfning, och den systematiska skogshushållningens införande påskyndats. e) Veterinaire-Inrättningen. Enligt vederbörandes uppgift har denna Inrättning, till dess beskaffenhet, omfattning och föremål, lärare, fonder, inkomster och utgifter, icke undergått någon förändring, sedan sista Femårs-berättelsen afgafs. f) Navizations-Skolan. Sedan serskilde, den 6 Mars 1839 utsedde Corn J o nu t terade, lill följd af Eders Kongl. Maj:ts Nådiga befallning, utarbetat förslag till inrättande af Allmänna Navigations-Skolor i Riket, samt Rikets Ständer i underdånig skrifvelse den 13 Februari 1841, jemte framställning om förändrad organisation af den i Stockholm befinlelige Navigations-Skolu samt 33 samt inrättande af sådane Skolor äfven uti Städerne Götheborg, Gefle, Malmö och Calmar, gifvit tillkänna, att de anvisat årliga anslag, med tillsammans 9,200 R:dr, till Lärares aflöning och till instrumenter, böcker, m. m., som för Skolornas underhåll erfordrades, samt serskildt beviljat en summa af 16,000
Lastas icke fartyg, som till bestämd del eller vissa läster är befraktadt, inom liggetiden, vare befraktaren skyldig att gälda full frakt, ersättning för öfverliggedagar, i den mån befraktaren dertill varit vållande, och annan bevislig förlust, dock med afdrag för den frakt, som i stället erhålles. § 90. Angår befraktningen styckegods, då är, derest annan öfverenskommelse ej blifvit träffad, befraktaren skyldig att, på befälbäfvarens tillsägelse, godset till inlast ning aflemna. Sker det ej, medan godset kan beqvämligen intagas och stufvas, vare befälhafvaren ej förbunden att detsamma derefter emottaga, och ego rätt att erhålla full frakt för det gods, som ej inlastas; men gore, i thy fall, afdrag för 38 Expeditions(J Is kottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 164. den frakt, han i stället erhållit, samt vare skyldig att, före fartygets afgång, för befraktaren bevisligen uppgifva, eller ock lagligen utsöka, beloppet af den frakt, som fordras. Underlåter befälhafvarén det, vare han sitt anspråk qvitt. Emottagare af styckegods skola genast, på tillsägelse, afhemta godset i den ordning, befälhafvaren bestämmer. Är konnossementet stäldt till innehafvaren eller till viss man eller order, sker tillsägelsen på sätt § 77 stadgar. § 91. Åro befraktarne flere, ege ej någon af dem rått att inlastadt gods åter utlossa utan med befälhafvarens medgifvande, emot gäldande af full frakt och iakttagande af det vilkor § 88 innehåller. Medgifver befälhafvaren godsets utlossning, vare han efter § 49 ansvarig öfrige befraktare, i händelse skada, genom uppehåll eller annorledes, för dem uppstår.
M. icke föreslagit reg:tets indragning, och icke eller uplyser betänk., att någon ledamot af RiksSlm derom väckt motion, hvarföre, och då Utsk. icke tillkommer någon motionsrätt; Uisk. obehörigt föreslagit R. St. den und. skrifvelsen i det afseendet. Hvad åter angår frågan om den åtgärd, som bör lemnäs detta betänk, så finner jag lika med Frih. Palmstjerna i dess första yttrande och jemväl Hr Bildt, alt Utsk:s tillstyrkande, ronde den underdån. skrifvelsen, hvilket icke eger något sammanhang med Statsregleringen, bör afslås. Jag kan icke inse något hinder häremot i Riksd.Ordn., och jag vet icke heller, hvartill det skall tjena, att upskjula ett sådant beslut, som förr eller sednare måste vidtagas. Deremot anser jag Utsk:s tillstyrkande om upförandet af ett anslag till K. M:s disposition böra bifallas, hvarföre jag anhåller, att FIr Frih. o. Landtm, ville framställa dessa olika propos:r. Hr Printzensköld, Carl: Lika med Hr Rosenblad anser Den 13 Mars. 425 jag Ulsk. hafva varit obehörigt att väcka fråga om indragning af Wermlands Fältjägare reg:te, så mycket mer, sorn den K. proposm icke innefattar någon anledn. för Utsk. till en sådan åtgärd, och denna omständighet utgör för mig ett tillräckligt skäl, att begära afslag å betänk, i dess helhet. Jag inser ej något hinder för ett sådant afslag utaf den omständigheten, alt Utsk. i sednare punkten af sitt betänk, anmält, att det för reg:tet ä gällande Riksstat nu uptagne anslag skulle komma att emedlertid, d. v. s. intill dess indragningen hunnit ske, ä nu upgörande Riksstat, att fortfarande upföras.
P r e n u m e r. FRITHIOF och utgifvare: HELLBERG. Träffas å b y r å n k l. A l l m. Telef. Victorlne Alår tids välgörenhet Y yttrar sig i en skiftande mångfald, men måttet af den personliga förtjänsten finner man icke med mindre, än att man af sättet för välgö- renhetsöfvandet lär sig känna den dolda drifkraften. Endast härigenom kan man uppdaga, huruvida de vackra gärningarna blott äro schackdrag för vinnande af själfviska intressen eller sanna verkningar af ädlare bevekelsegrunder; endast härigenom ' kan man rätt uppskatta det •personliga värdet. De oegennyttigaste uppoffringarna skörda icke alltid de amplaste loforden. Fröken Victorine Hägg, dotter till framlidne grosshandlaren Hägg i Visby och syster till fröken Johanna Hägg, hvars bild under föregående året upptogs i Idun, utöfvar i likhet med sin syster en välgörande verksamhet till förmån för den stumma djurvärlden. Skillnaden emellan bägges verksamhet är endast den, att den förra koncentrerat sin välgörenhet inom sin fosterö, under det den senares ingripande i djurskyddet antagit en mera kosmopolitisk natur. Behjärtandet af den Utgifningstld: hvarje helgfri fredag Lösnummerspris 1 5 ö r e (vid kompletteringar). Boktr.-Akileb. - r a d. Hägg. ' mänskliga nöden är en humanitetskänsla, som allmänt erkännes och icke gärna ratas, när den med praktisk klokhet omsattes. Icke så medkänslan för de värnlösa djuren, alldenstund dessas ädlare behof och känslighet för smärta in i senare tid varit af mängden så godt som oförstådda. Med aktgifvande på detta försprång af den filantropiska verksamheten upptog fröken V. Hägg som sin lifsgärning de mest förbiseddas sak. För några decennier tillbaka stiftades på initiativ af den ädla furstinnan å Fridhem, prinsessan Eugenie, en för hela Gotland gemensam djurskyddsförening, hvars beskyddarinna furstinnan blef, och till hvilken lifskraftiga förening snart en äldre sådan — den första på ön — anslöt sig. Det är inom denna, » Gotlands djurskyddsfö- rening » kallad, som frö- ken H.
M. ensam eger rätt att besluta. Såväl vid denna som vid alla föreg:de Riksdagar har detla visat sig vara förhållandet. Af dessa skäl får jag bekänna, att jag icke förstår hvad man egentligen menar med att vilja här påstå att man skulle hafva ett slags obehörig tanke, om man skulle vilja frambära till K. M. en sådan önskan som den här ifrågavaride. Man har sagt att Regeringen bäst kan känna förhållandet i landet med spanmålstillgångarne och hvad dermed sammanhänger. Det är också min tanke; jag är öfvertygad att Regeringen bäst känner dessa förhållanden, såvida den ifrån K:s Befh:de i landet Den 18 Mars e. m. 321 landel erhållit fullständiga och tillräckligt speciella rapporter; men jag tror icke alt, såsom en ledamot här har sagt, Regeringen alden enda, som kan känna dessa förhållanden. Jag tror att enskilda personer, hvar och en ifrån sin ort, kunna vara fullständigt underrättade om förhållandet, ehuru inom en mindre krets och just med afseende derpå fäster jag en större vigt vid de af Presteoch BondeSt:n fattade beslut. Man vet att dessa håda Stånd äro sammansatta af ledamöter ifrån alla delar af Riket, från nästan alla kommuner inom landet, och när dessa Stånd hafva funnit förhållandet med spanmålstillgångarne och spanmålspriserne vara sådana, att de ansett sig nödsakade att bifalla Utsk:s förslag eller önska en sådan åtgärds vidtagande, som 1111 här är i fråga, så får jag verkligen, utan att vilja på något sätt yttra mig ofördelaktigt om andras här framställda opinioner, säga, att jag anser denna fråga verkligen vara af den betydande beskaffenhet, att den förtjenar att en önskan derutinnan framföres af R. 0. Ad. Man har sagt, att åtgärden skulle vara ändamålslös, och man har under denna discussion omtalat brist på spanmål samt trott att de som önskade den föreslagna åtgärdens vidtagande, hufvudsakligen stödde sig derpå att spanmåisbrist skulle vara att befara. Jag vet icke huru förhållandet är med andra, men fölling är det icke så.
Den i December. i57 räknades ibland administrativa åligganden, fallit i förgätenhet under en efterföljande tid, då folket icke mer egde någon röst i rådslagen, hvadan följderna, i anseende till försvaret, vid behofvels timma visat sig i brister af alla slag och i villrådig hufvudlös» het, hvaraf uppkommit fruktlöst förspillda kostnader för Försvaret, samt förlusten af de länder, som så länge utgjort ett betydligt villkor för Sveriges politiska anseende och styrka. Jag föreställer mig, på grund häraf, att planen för försvaret af Scandinaviens sjelfständighet hör vara så öppet behandlad, att hvarje sitt land och egen frihet älskande tänkare måtte ega tillfälle, att till det stora ändamålet lemna sitt bidrag, särdeles som planers uppgörande egentligen tillhör forskningens och tankans område, då verkställigheten deremot mer fordrar biträde af vetenskapen. — Jag inbillar mig, ätt försvarsplanen för Scandinaviens sjelfständighet långt före detta borde hunnit till stadga i beslut, och det är således besynnerligt nog, att man ännu kan tankevexla i detta ämne, sedan 19 år förflutit efter ett ej allenast nytt statsskick, men efter ett alldeles förändradt geographiskt och politiskt förhållande till andra stater. — Comiteer hafva visserligen icke felats; men skråbegreppen hafva härvid äfven vi - 158 Den i December. sat, hvilka djupa rötter af vanan kunna alstras, då dessa comiteer för försvarets angelägenheter allid varit delade för landtoch sjöförsvaret, hvadan frågan veterligen icke heller varit uppfattad ifrån synpunkten af något helt. Man har hittills måhända alltför mycket förbisett, att ett lands försvar förnämligast stödjer sig på en allmän anda för försvaret, och en sådan uppkommer säkrast, om ej endast, genom ett allmänt deltagande i frågan om grunderna för försvarets uppgörande. — Då statsborgaren i förväg känner den plats, han vid farans ögonblick bör intaga, så öfverraskas ej dess mod, då han, redan uti vissheten om sättet för dess användande, känner sig eli beräknadt medel för räddningen af sin och landets sjelfständighet.
Utom hvad angår enskild skrift, som blifvit ådömd för hor eller lägersmål, i afseende hvarå fullständiga föreskrifter förut äro meddelade, har Kongl. Majit för alla öfriga fall, der enskild skrift ådömes, ansett den förklaring af hvad 43 punkten 6 mom. i 1807 års Kongl. Förklaring, rörande uppenbar kyrkoplikt är stadgadt, böra, till förekommande af skiljaktighet i tillämpningen, varda meddelad: att äfven enskild skrift, när den ort är aflägsen, hvarest förseelsen blifvit b.egången, må verkställas i den församling, der förbrytaren utstår det honom ådömda straffet, eller i händelse det redan är undergånget, men enskilda skriften, af en eller annan orsak, ej är fullgjord i den församling, hvarest personen varder ertappad och sig uppehåller; dock att, enär vid enskild skrift något offentliggörande icke erfordras, det stadgande nämndfe Förklaring innefattar, om den verkställde kyrkopliktens kungörande för vedei’börande Församlingar, icke är lill of^annämnde fall lämpligt; och 4:o Kongl. Maj:ts Nådiga Bref till Hof-Rätterne den 1J November 1882, innefattande förklaring öfver Kongl. Förordningen den ig Julii 1815 , om hvad som iakttagas bör vid underdåniga besvärs anförande hos Kongl. Maj.t i brottmål. Kongl. Majit har förklarat
I afseende på Riksdags-Fullmägtigeii Joban Longberg?, af Heder v. Bonde-Ståndets flere medlemmar understödda, begäran, det måtte stad - JBetänkandcn. 57 stadgandet om Bouppteckningars beläggande med Charta>Sigillatae, sålunda förtydligas, att det utsatta Charlas-Sigillatavbeloppet bestämdes icke för hvarje ark, utan för bela förrättnings-beloppet, får Utskottet endast hänvisa till Författningen, som, efter Utskottets tanka, omisskäilneligen utvecklar samma afsigt , eller att Cliartau lättas efter den belia lilia summan. Riksdags-Fullmägtigen Carl Berg, bar ansett afgiften för Uppbud på Jord vara nog tryckande, att på en gång erlägga, och af sådan anledning förmodat, densamma böra fördelas på alla Uppbuden eller ock till en del falla på Fastebref vet _, hvarigenom Staten ingen ting förlorade, men köparen hindrades i dessa penninglösa tider; denna anstalt synes likväl Utskottet vara utan allt ändamål, så vida afgifterne måste i alla fall utgöras, och kan följaglligen ej eller någon förändring derigenom Verkas, i Utskottets redan afgifne Förslag. Då Herr Lennings anmärkning, det borde till förhindrande, att de dryga stämpelafgifterne ej i Concurs-Massor, med högst obetydliga tillgångar medtaga deraf allt för mycket, stadgas, det kallelser i Concurser, för hvilka Utskottet tillstyrkt 4 > 5 å 9 sk. Chartor, allt efter de olika Domstolarne der sådane mål förekomma, måtte vid alla Bätter 4* 58 Hevilin in gs-Ut skottets endast förses med 3 sk. Charta, finnes fullkomligen utredd af Herr Falkman, som upplyst, att Charteringen af kallelser till Concurser, är instämmande med hvad utstakadt är å andra likartade handlingar, som från Domstolarna utfärdas, och fördenskull höra Bibehållas, har Utskottet något vidare dervid icke att tillägga.
Täger man i betraktande allt som ovilkorligen måste genomgås på hvarje riksdag, och dertill den mängd af olika ämnen, som utöfver dc vanliga kunna förekomma till afgörande, så lärer det väl knappt vara att hoppas, det allt detta skulle, utan förfång för ärendenas grundliga behandling, kunna låta sammantvinga sig inom den korta tidrymden af fyra månader eller nogare räknadt tre och cn half månad; ty cn half månad Afgår till förberedelser innan riksdagsarbetet kommer i riktig gång. Eöljden skulle utan tvifvel blifva den, att man skulle nödgas afbryta måhända högst vigtiga ärender midt under deras behandling, som således skulle vara alldeles förspild möda. Det enda korrektivet häremot vore, att Regeringen komine Ständerna till hjelp med utlysandet af en urtima riksdag att vidtaga när den lagtima måsto afbrytas, för att få dessa vigtiga ärender afgjorda; men hvad hade man då vunnit i riksdagstidens förkortande? Då Konungen, oaktadt lagtima riksdag skulle förekomma hvarje år, bade rättighet att utlysa urtima riksdag, hvilket ock torde vara behöfligt, så kunde vi lätt få permanenta riksdagar, enär de urtima och de lagtima kunde sammanflyta. För det närvarande är detta icke möjligt, emedan nästa lagtima riksdags början räknas, i fall urtima riksdag mcllankommit, ifrån den sednares början och icke ifrån den näst förekommande lagtima, Förslaget innebär ock, att urtima riksdag upphör, når tiden för den lagtima är inne. Om då vigtiga frågor på den urtima riksdagen äro oafgjorda, måste Regeringen naturligtvis framlägga dem för den lagtima. Sker detta vid cn sådan lagtima riksdag, då nya Ständer blifvit utvalde, så kan det inträffa, att helt andra personer komma att i Utskotten fortsätta, hvad de gamle Riksdagsmännen begynt, hvilket icke kan annat än vålla tidsutdrägt, trassel och oreda. Så tätt återkommande riksdagar hafva också med sig en fara, som icke får förbises, jag menar faran för regerande Ständer.
Ständerna af klippt realisa tions-knuten i stället för att upplösa den, kunna fostren af denna produet gerna få hära det välförtjenta namnet af—klippingar. Herr Cederschjöld_, Pehr Gustaf: Motionen, som nu ar i fråga, börjas med föl - Den 20 November f. tn. jande premiss: Sedan genom Myntbestämning och Realisation den förderf iga utvägen blifvit för framtiden stängd att genom sedelstockens förökande utan motsvarande valuta föröka Rörelse-kapitalet etc. Härvid vill jag till en början anmärka, att Rörelse-kapitalet alldeles icke kan förökas genom sedelstockens förökande utan motsvarande valuta. Kapital är den upplagda behållningen af productionen, sedan consumtionen blifvit afräknad, och kan sålunda endast ökas genom flit och sparsamhet. Alla åtgärder, att på annat sätt öka Rörelse-kapitalet, äro fruktlösa och förderfliga. Genom nya Mynt-representativers utgifvande utan motsvarande valuta, försämras endast deras värde i jemlikt förhållande till massans förökning. Och i stället för theoretiska bevis för denna sats, vill jag blott åberopa vår egen ojäfagliga erfarenhet. Alla de många millioner nya Bankosedlar, som Utkommit sedan år 1809, hafva nemligen icke förmått förändra den utelöpande sedelstockens silfvervärde, som, oaktadt alla dessa sedel-utsläppningar, likväl hållit sig vid ett silfvervärde af omkring 11 millioner. Den lilla tillväxt, som i detta värde ägt rum, är en följd af näringarnes förkofran, och en måttstock för densamma. Af ofvannämnde premiss drar Motionären den slutsats, att man bör vidtaga åtgärder till penningerörelsens befordrande. Den 20 November f. m. Jag för tnin del anser penningarnes rörelse nyttig, endast dä den föranledes af arbetskrafternas ökade ansträngning och varors lifligare omsättning. Men olycklig anser jag deremot den rörelse, hvari penningar sältas endast för penningars skull, och till följd af speculationer, som blott hafva sjelfva penningarne till föremål.
Riksdags-arfvodet utgick under Riksdagarne från 1815 till 1853 med 4 50 R:dr R:mt i månaden och höjdes vid sista Riksdagen till 550 R:dr pr månad. Medium häraf utgör 500 R:dr i månaden under det Riksdag varar. Riddarhus-Fiskalen. Lön från Riddarhus-kassan 450 — Hushyra från d:o 100 — Ljuspenningar från d:o , 5 0: Lön från Jungfru-stifts-kassan 150: — Arliga arfvoden från åtskilliga Testaments-fonder 457: 50. Summa R:dr Runt 1,207 50, Bil. till Högloft. R. o. Ad-i Prof. vid 1839 — (9 årent Rikid. 2 Ri d d arhu s-Utsk ottet s Utlåtande N:o 13. Riksdags-arfvodet utgick under Riksdagarna från 1815 till 1853 med 6 R:dr 75 öre om dagen och höjdes vid sednaste Riksdag till 8 R:dr 25 öre pr dag. Medium häraf utgör 7 R:dr 50 öre pr dag eller 225 Rdr pr månad. Förste Riddarhus-kanslisten Lön från Riddarhuskassan 450: — Hushyra från d:o 100: — Ljuspenningar från d:o 30: — Summa R:dr Runt 5 80 — Riksdags-arfvodet utgick under Riksdagarne från 1815 till 185 3 med 4 R:dr 5 0 öre pr dag och höjdes vid sista Riksdagen till 5 R:dr 50 öre om dagen. Medium häraf utgör 5 ll:dr pr dag eller 150 R:dr i månaden. Andre Riddarhus-kanslisten. Lön från Riddarhus-kassan 225: — Hushyra från d:o 100: — Ljuspenningar från d:o 30:
Förhållandet visar sig verkligen så, att ordin.-prov.läkare för det närvar, i ordin.-Iön uppbära 3g5 r:dr 24 sk., med derunder inbegripna 37 tunnor spanmål; och Konungen har för de extra föreslagit 5oo r:dr. Det missförhållande', som här synes äga rum, försvinner dock i väsendtlig mån och nästan helt och hållet, då man besinnar, att i den gamla lönen ligger spanmål. Förlidet år uppgick ordin. - prov.läkare-lönen till något öfver 49° r:dr, således nära samina summa, som för de extra är föreslagen. En annan omständighet är det ock, att då extra-prov.läkarnes stationer inrättades, beviljades af R. St. och Konungen, att dessa befattningar kunde få vara förenade med bataljonsläkare-beställningar, och intill dess att en närmare utredning af behofvet af dessa läkare hunnit fullbordas, blefvo deras löner vid första arrangementet nedsatta till i5o r:dr; men på de ställen, der ej bataljonsläkaretjenster kunde få vara förenade med exlraprov. läkare-tjensterna, såsom i Lycksele oell Norrbotten, beviljade R. St. 5oo r:dr. Om jag ej misstager mig, uttryckte då Ständerne sig så, att de gåfvo 5oo r:dr, på det den extra-ordin. - prov.läkare-lönen skulle komma i motsvarighet med den ordin., hvilket äfven var fallet med dem, som på en gång voro provinc.- och bataljonsläkare. Om nu i sjelfva verket den extra-ordin.-prov.läkare - lönen i mer eller mindre mån skulle komma att öfverstiga den ordin., så ligger visserligen deruti en slags inconseqvens; men deremot vore det ej obilligt, emedan de prov.läkare, som i sednare tider tillkommit, äro förlagde i de minst bebyggda trakterna af landet, der ingen läkare, utan lön af Staten, kunnat sätta sig ned, och der de hafva mindre inkomster genom enskild praktik alt påräkna. StatsUtsk. har likaledes, efter min öfvertygelse, riktigt fästat sig vid olägenheten af att bataljonsläkare-tjenster skulle vara förenade med extra-prov.läkare - befattningar.
Ett undantag från Lagens allmänna regel vore gjordt uti 7 §., der det stadgas, aLt,_ om lägersmål med flere blifvit begånget och på en gång åtalas, enfald bot för hvardera skall åläggas. Denna lag-princip, att flere förbrytelser af enahanda beskaffenhet, på en gång åtalade, ej kunde beläggas med annat än enkelt ansvar, syntes ock fullkomligt riglig; ty då den , som öfverträdde Lagen, ej funné något åtal derå genast följa, borde han ju tro , att denna Lag ej vidare handhafves, och först då han funné sig anklagad, rönte han motsatsen. En åklagare skulle oek ofta finna sin räkning vid att lata förseelsen, kanske begången af verklig okunnighet om förbudet, flere gånger förnyas innan åtal af honom anställdes, i ändamål att få tillgodonjuta ett högre bötesbelopp, hvilket troligen uteblifvit, om åtal skett genast efter första öfverträdelse!!; xo att ofvannämnde stadgande i 1807 års Förklaring syntes hvila på den grundsats, alt det icke vore anklagelsen eller donren, utan straffets verkställighet, som utgjorde den varning, efter hvars undergående ytterligare ansvar för enahanda förseende kunde komma i fråga. Lagen hotade med straff, och då detta hot var overksamt, syntes man kunna med skäl sätta i fråga, huruvida anklagelsen eller domen, hvilka hvar för sig ej innebur© annat än bot af straff, skulle medföra större verkan. På afgörandet af denna fråga hvilade allt det öfriga.