Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Strelow i sin Gottländska krönika (sid. 168—170) berättar, att då gottländningarne fingo underrättelse om Waldemar Atterdags tillämnade angrepp på ön 1361, ”gjorde de Spil eller Leeg efter hans Krigsordning, hvilket skulde spilles i alle Samquemme, besynderlig om Fastelavnstiden i deres Companier og endnu i vores Julstuer er brugeligt;” härvid blefvo äfven ett slags dramatiserade sånger afsjungna. Ända intill allra sednaste tider fortlefde sedvänjan att uppfinna och utföra lekar af dramatisk karakter. Liljebjörn († 1838) berättar i sina ”Hågkomster,” att i hans ungdom roade sig de unga om julen med åtskilliga lekar, hvaribland äfven voro några, hvilka ”voro en sorts åskådliggörande af fornåldrens sagor och fabler. Dessa dirigerades vanligen af någon gammal dame i sällskapet, hvilken sjöng de ord, som förklarade meningen af den föreställda händelsen. Bland dessa lekar påminner jag mig i synnerhet Dafne och Apollo, en af Ovidii förvandlingar, satt i aktion”44. Men ännu märkligare är att se, huru ännu i början af detta sekel denna folksed fortlefde hos svenska allmogen i nästan samma form, som under medeltiden, fast ämnena voro af annan art. Hvad Nicolovius derom berättar, bevisar ej blott de dramatiska anlagens liflighet, utan äfven huru de understöddes af en viss uppfinningsförmåga och huru i deras yttringar en strängt sedlig känsla uttalade sig. Vi anföra här denna märkliga anteckning. ”Det gamla nordiska bruket, att af någon utmärkt god eller dålig gerning gifva gerningsmannen ett tillnamn, var ännu den tiden öfligt. Den, som för en nedrig handling erhållit utmärkelsen af ett öknamn, hade äfven det straffet, att han och hans handlingssätt representerades på Julstugorna. ”Du bär dig åt så att man kan leka jul efter dig” var ett strängt bestraffningsord.
Om jag ibland hörde er röst, om jag ofta kunde se er klara, förtröstansfulla blick, skulle jag kanske ännu lära mig att – se upp! Men jag bjuder er icke till mig. Ack! jag önskar ej närma någon till mig. Var dock ej så orolig mer för mig, min vän. Jag är bättre. Jag har omkring mig goda menniskor, som göra mitt yttre lif tryggt och behagligt. Låt er kärleksfulla tanke såsom hittills hvila öfver mig, – kanske skall den en gång stråla ljus i mitt hjerta!» Mannen och qvinnan. En ny strid. «Og jeg vil vise hvad Karl jeg er!» «Min Herre – jeg er forbauset!» – Siful Sifadda. Vi ha sett att Harald, lika litet som Griseldas salig man, tycktes älska ett lif, som flöt som en olja. Kanske tyckte han att hans umgänge med Susanna nu begynte taga den kursen, och kanske var det derföre, som han, då han ej mer kunde väcka hennes fasa som menniskofiende, en vacker dag tog sig för att uppreta henne som qvinno-tyrann. «Jag väntar min syster i dessa dagar hit,» sade han en afton till Susanna, i vårdslös ton; «jag behöfver henne för att sy litet åt mig och ställa i ordning mina saker. Alette är en beskedlig och snäll flicka, och jag funderar just på att behålla henne hos mig, till dess jag gifter mig och kan bli uppassad af min hustru!» «Uppassad af er hustru!» utropade Susanna, man kan lätt föreställa sig i hvilken ton. «Ja visst. Qvinnan är skapad för att vara mannen underdånig, och jag tänker icke lära min hustru annat. Jag tänker vara herre i mitt hus, jag!» «Norska herrarne måtte vara despoter, tyranner, riktiga hedningar och turkar!» «Hvar morgon, precist klockan sex, skall min hustru stiga opp och koka mitt kaffe.» «Men om hon icke vill?» «Icke vill? Jag vill råda henne att vilja, jag. Och vill hon icke med godo, så skall hon med ondo. Jag tål icke olydnad, jag, och det tänker jag lära henne på ganska allvarsamt sätt.
N:o 26. 7 att varorna uppläggas under Tullkammarens jemte egarens lås och vård; alt egare af dessa varor få, emot utgörande af hela tullen, om de inom landet försäljas, men endast emot transito-tull, då de bevisligen åter utföras, ifrån credit-upplaget uttaga större och mindre partier, dock icke under hälften af det minsta sorn får uppläggas; att credit-upplaget icke får sträckas utöfver ett år ifrån den tid en vara angafs, utan att densamma inom nämnde tid antingen åter utföres eller till fullo förtullas efter den tull, som var gällande, då upplaget skedde, vid påföljd att varan i annat fall för godsegarens räkning på auction försäljes, då belöpande införsel-tull och omkostnader å auctions-summan först afdragas och återstoden tillställes godsegaren ; att, innan några varor å creditupplag emottagas, värdet å dem förut bestämmes och tullen derefter, vid deras uttagande, erlägges, utan afseende på de under tiden förefallne ändringar i priset å dylika varor; att gods må kunna transporteras ifrån en Stads credit-upplag till en annans, dock med credit-tidens beräkning ifrån den dag godset först uppl ades; att varor må, efter anmälan hos General-Tull-Styrelsen , öfverflyttas att vård; att egare af dessa varor få, emot utgörande af'hela tullen, om de inom landet försäljas, men då de bevisligen åter utföras, emot sådaue äfgifter, sorn för nederlag äro bestämde, hvarunder förstås ej mindre de afgifter, som vid uppläggandet, än äfven de, som vid återutförandet af varor på nederlag böra erläggas, ifrån credit-upplaget uttaga större och mindre partier, dock icke under hälften al det minsta som får uppläggas; egaren: varor; godset först till uppläggning angafs; 8 Hör till Bevilln. Utsk. Bet.
Prop. JW ii. IS mindre i huru vidsträckt man så beskaffadt fängelse må vid ådömd bestraffnings verkställighet användas och i hvad förhållande det hör anses stå till de frihetsstraff, som i gemensambels-fängelser undergås, än äfven om sättet för ensamhets-fängelsets verkställande i öfrigt och den behandling fångarne derunder skola vara underkastade. Härvid synes väl, med afseende å den fördelaktiga verkan, till ernående af straffets dubbla ändamål, som ensamhets-fängelset redan visat sig medföra, någon tvekan icke böra uppslå om dess begagnande i sä vidsträckt omfattning, som lämpligen kan ske; men möjligheten af dess tillämpning på alla straff-fångar betingas å ena sidan af utrymmet i straff-anstalterna och å den andra af fångarnes förmåga att utan äfventyr för håde själsoch kroppskrafter på längre tid uthärda straffet, hvilket åter mäste vara i väsendtlig mån beroende af den strängare eller lindrigare behandling, de i öfrigt äro underkastade. Då brottmålslagen i sina straffbestämmelser skiljer emellan svårare och lindrigare arter af frihetsstraff, är ock nödigt att vid straffens verkställande brottslingarnes behandling derefter lämpas. Ett ådömdt straff af den beskaffenhet att frihetens förlust för en viss tid är det enda eller hufvudsak ligaste, som med straffet åsyftas, berättigar fången att under strafftiden blifva behandlad vida mildare än de fångar, som gjort sig skyldige till någon af de svårare slraffarler, deri såsom en väsendtlig del af bestraffningen ingår arbetstvång i förening med alla de försakelser och umbäranden för öfrigt, som den brottslige mäste vidkännas, för att straffet, såsom i lagen svårare ansedt, jemväl i verkligheten må blifva strängare och mera afskräckande. I det förslag, som nu för Rikets Ständer framlägges, har derföre skillnad blifvit gjord emellan svårare och lindrigare ensamhets-fängelse.
Ä t a t * - U tskottets der, bestående af i CentralByggnad och 4 Flyglar der äfven företogos samt, sedan Corrections-Inrättningen i Wadstena hunnit upplösas, de å sednare stället använde Byggnader till K. SeraphimerOrdens-Gillets disposition öfverlemnades. Sedan emedlertid tillfälle yppats, att förlägga Corrections-Inrättningarne i Hufvudstaden för bägge Könen på hvar sin serskildta Local, genom det att den under Stora Barnhusets ägo varande vidsträcktare Tomt med flere äldre Byggnader, som begagnades till SegelduksFabrik, kunde af FångStyrelsen få användas, och då en betydlig besparing i kostnaden, beräknad för hela planens verkställande till 325,ooo R:dr B:co, skulle af en för Corrections-Inrättningarne i det hela uppgjord sednare plan uppkomma tillika med ett hastigare vinnande af de sökte ändamålen, om denna sednare bragtes i verkställighet, beslöt K. M:t d. 26 Maji 1826, att Corrections-Inrättningen för Qvinnokönet skulle å Norrmalm och den för Mankönet å Långholmen förläggas; i anledning hvaraf Byggnads-arbetet med möjligaste skyndsamhet och drift företogs och fortsattes af Fångarne vid Långholmen och af hvilken orsak ett så stort antal deraf från Wadstena till en början blef uppflyttadt, som med utrymmet och säkerheten för deras vårdande fanns förenligt; hvarefter Correctionisterne till hvar sin afdelning förflyttades.
Det är åtalens anställande, men icke deras ogillande, som jag lagt Just.-Ombudsm. till last. Hvad åter angår Just.-Ombudsmms rätt att granska Högsta Domstolens beslut, får jag ännu en gång uprepa hvad jag redan förut yttrat, eller att äfven efter min tanke en sådan granskningsrätt i viss mån tillkommer Just.-Ombudsm., men att den ingalunda får utöfvas på det sätt, han gjort.. Till försvar för sitt förfärande har Just.-Ombudsm. sjelf ej gittat åberopa annat skäl, än att han ej kunde utreda lagskipningens tillstånd, såvida han ej finge framdraga åtskilliga speciella mål, granska dem samt uttala sitt omdöme öfver deras afgörande. Men för att denna utredning, sorn sker för R. St:rs räkning, skall kunna af dem såsom tillförlitlig antagas, fordras det ovillkorligen, att R. St:r, och i första rummet dess LagUtsk. försättes i tillfälle att pröfva den grund, hvarpå Just.-Ombudsm:s omdöme öfver de fällda domsluten hvilar. Således skulle Utsk. först genomgå liandlingarne i de serskildta målen, se till, huruvida Just.-Ombudsm. sanningsenligt framställt sakförhållandet samt riktigt upfattat rättsfrågan och sedermera pröfva, huruvida besluten äro lagliga eller icke, för att derigenom utröna, om Just.-Ombudsm:s omdöme är välgrundad! eller icke. Jag tror mig veta, att Just.-Ombudsm. misstagit sig i framställningen af ett och annat bland dessa mål, men jag är öfvertygad derom, att ifall jag begärde att få inför R. o. Ad. föredraga något af dessa mål samt ådagalägga, att Just.- Ombudsm. örätt upfattat saken, skulle Hr Gr. o. Landtm., med stöd af 90 § Reg.F., förvägra mig att göra en sådan fram ställning. Hvad betyder då den af Just.-Ombudsm. verkställda utredningen af lagskipningens tillstånd? Hans principaler, eller R.
Ombudsmannen, enligt den för honom utfärdade instruktion, icke skulle äga att. emot svensk undersåte tiira utländsk mans talan, och följaktligen icke heller skulle vara behörig att i fråga varande åtal anställa, förklarat berörde invändning icke förtjena afseende, dels ock i hufvudsaken sig utlåtit, att som Karantänsbefälhafvaren, om än antagas fmge, att det af Herr Landshöfdingen af Dalström, i hans egenskap af högste Karantänshefälhafvare i länet, uttalade gillande af Karantänsbefälhafvarens åtgöranden icke varit tillräckligt att från-denne sistnämnde aflägsna ans va rspå följden för hans åtalade handlingssätt, i allt läll icke kunde anses hafva i sina tillgöranden öfverskridit gränsen för de förfoganden, hvartill under omständigheter af så betänklig och oroväckande beskaffenhet, som utbrott af pestartad sjukdom, ej mindre den till sin kraft oförändrad qvarstående 27 § i Kongl. Karantänsförordningen den 7 Nov. 1806 vederbörande i allmänhet bemyndigade, än äfven 4 mom. af Kongl. Karantänskommissionens kungörelse den 22 September 1834 berättigade hvarje mindre samhälle, samt derförutan de af Karantänsbe - » — 19 — fälhafvären vidtagne åtgärder blifvit af en stor del utaf just de personer,*) hvilka tillämpningen af sistnämnde lagstadgande närmast angått, med tacksamhet erkände; alltså och då vid det af Watterston (målsägaren) jemväl medgifna förhållande, att den sjukdom, hvaraf hans son aflidit, verkligen .varit cholera morbus, Karastänsbefälhafvaren för öfverklagade åtgärderna haft särskildt stöd uti så väl K.
Utffottet icke kan undgå att de sam» ms tillstyrka; hälst de för Jnnehafwkrena icke medföra nägon annan eller större förbättring, än att de sätra dem till det närmaste r lika rönings - milkar med deras wedsrlikar. Rwnans publrque ZuS r Stockholm. -829 ärs Ordinarie Star uptager 7,785 — Extra Ordinarie L>:o . 24,626 28 z Rdr Z2,4n 28 z Denne Grae har ester h^atz Stars - Utffottet här ftsMmanföre under! Timin: Stockholms SlvttSSkat anfört, först är 1792 fatt namn af Publique Hnsens Star, i fiälle för art dm slt dittills kallades - Den 22 November. 1285 kades Stockholms Slotts ° Star. Stats - Urflsmt har deremot ansett der wara lämpeligare och Msr sielfwa Inrättningen af denna Grat sparande, sm ders förändrades till Öfwer - Ståthållare ° Embeters Stat, och att alt hwad som hörer sill lyshållning Med flere utgifter för Kronans Publiqns Hus r Stockholm, upfördes pa AllmÄn«a Urgifts-Smten, samt för wed-uphandlingen Nprätrades en särskild Seat. I enlighet härmed, har eck Sratö - Ilrffomt projecrsrar sä beffaffade Stater, hwaraf den för töfwer-Stäkhällare-Embetet för nästa är 1810 uptager . - . 7,559 — Med-Staten är nptagen under TiMln: Stockholms Slotts-Stat, och hwad som erfordras till lyshållning m. m., Kronans Publique Hus, äfwensom Byggnader och Reparalisner, är uptagir pa Allmänna Urgists-Sraren. Den besparing i Stars-WerkelS utgifter, som af denne reglering af Veste Stater upkommit, är uplagen och mredd under Tuuln: Stockholms Slotts - Star.
Jag vill endast taga mig friheten anföra, att den princip, som jag anser ligga till grund för 11. o. Achs afslag å den 2:dra voter:s-propos:n gäller äfven här och 9 II. 27 418 Den 23 September e. m. jemväl var tillämplig i afseende på den sist afgjorda punkten. Det var el t förbiseende af mig, och — som jag tror — jemväl af de andre talarne, som dela min öfvertygelse, att ej redan vid föregående punkt hafva anfört detta. Hr Printzensköld: Om Hr von Troil hade rätt uppfattat de yttranden, som blifvit afgifne till stöd för det afslag, som jag oell de med mig liktänkande hafva yrkat; sä skulle icke Hr von Troil hafva anmärkt såsom en besynnerlighet, att man sjelf kunde sälta sä ringa tillit till hvad man hade anfört. Jag ber Hr von Troil ihogkomma, i fall han hörde diskussionen, att hvarken jag eller någon annan, någonsin omtalat utbyte i denna fråga, och satt det som skäl för afslaget. Vi ansågo tvertom grunden tillräcklig och klar ligga deruti, att det var frågan om en lags upphäfvande, hvilket ej borde ske på det sätt som man yrkade. Men sedan, det oaktadt, propos-.n blifvit bifallen, hafva vi såsom en ytterligare anledning, för att visa orimligheten af att äfven denna fråga skulle gå till först. StalsUtsk., anfört, att den i det hänseendet vore olika den föregående, att här icke blifvit satt någon slags ränta i st. f. den som skulle borttagas. — När man upptager sine motståndares skäl, så bör man göra det riktigt, och icke beskylla dem för yttranden, som de ingalunda låtit falla sig lill last. Hvad nu förevar:de fråga beträffar, så får jag hänvisa till 59 § Reg.F. som talar om Statens ordinarie inkomster. Denna § säger uttryckligen alt Konungen skall lill R. St. framställa propos. om ”hvad Staten kan larfva utaf de ordinarie inkomster, och hvilka behof genom Bevillningar böra fyllas.” Det är således icke R. Surs rättighet att genom först.
Jag frågar Eder, Mine Herrar, kan Elouvderiet drifvas högre? Mägtar Nationen väl göra mer, än genom en surplus af ädelmod efterskänka Bolaget sin nuvarande så betydliga fordran, på samma sätt som det år 1818 fick afskrifvit nära en million, då dess Discont-utredning öfvertogs. Vill det troltsande Bolaget ändå öfvergifva företaget? Eller har det så principlöst i Den 29 December. 5 blifvit entameradt, att det ändå ej skulle bära sig? Då beklagar jag Bolaget högeligen; men anser ingen National-olycka hafva handt. Jag tror likväl, att det ihärdiga Bolaget hedrar sig, och i alla fall gör Bimpossible par depit. Emedlertid mine Herrar, är Nationens tålamod slut. Ännu flera decennier bör detta Bolag ej få gyckla med sine medborgare. Må detta så högst obetänkta företag hädanefter aldrig hafva att vänta en enda skilling från vårt i skulder och alla slags sanna eller diktade behof nedsjunkna lands gemensamma Cassal Tjusniugen af ordet National-ära har aldrig hänfört mig: i närvarande fall skall säkert Historien anse äran såsom Platonisk och ideel. Att dessa mina orubbliga åsigter må den Kongl. Propositionen till vederbörande Utskott åtfölja, derom anhåller jag vördsamt. Hans Eaccellence Herr Grefven och Landt Mar skalken hemställde, att Herr Dalmans anförande i anledning af Kongl. Maj:ts den a3 dennes till Statsoch Banko-Utskotten remitterade Nådiga Proposition, angående ytterligare anslag af allmänna medel till Götha Canalbyggnads fullbordande, äfven måtte till Statsoch Banko-Utskotten remitteras. Bifölls. 6 Den 29 December. Herr von Schinckelj Johan Fredrik y uppläste följande: När Herr Montgomeries motion rörande Dykeriet gjordes, förbehöll jag mig, alt vid den blifvande Remissen få yttra mina åsigter, af det ifrågavarande ämnet. Men då jag, när densamma skedde, ej hade tillfälle vara tillstädes, anhåller jag att nu få aflemna detta mitt anförande, med begäran om remiss af detsamma till Stats-Utskottet.
Före Hr Ribhings uppträ dande hade jag ansett det vara öfverflödigt att yttra några ord Hvad Hr Munck af Rosenschöld sagt, anser jag ej löna mödan att besvara; men då en talare af Hr Ribhings karakter fällt den utlåtelse, att frågan icke lage så djupt som Hrr von Hartmansdorff och Cederschjöld ansett den ligga, finner jag det vara min pligt att sådant besvara. Detta är visserligen en fråga, som från början till slut blifvit oriktigt behandlad; ty, som Hr Cederschjöld anmärkt, den sammanhänger med PresteSt:s privilegier och kan således ej afgöras på annat sätt, än att samtliga Stånden om beslutet sig föiena. Detta upplyses mycket väl genom 295:11 Reg F:n och i3 §:n Riksd.Ordn, utom den § i Reg.Ftn, sorn säger att i privilegii-frågor skola alla Stånd ense vara. 1 afseende på biskops-embetenas nytta och skada, kan man denna gången uppskjuta discussionen deröfver och vänta lill dess detta förslag kommer i grundlagsenlig väg före. Hr Ribbing: Ett litet missförstånd har förmodligen uppstått hos den sista talaren, då han trott mig hafva yttrat, att frågan icke låge så djupt. Det har jag icke yttrat, utan blott huru djupt man behöfver taga henne. Jag tror det vara öfverflödigt att taga frågan djupt, utan helt enkel! afslå betänkandet. Frih. Cederström, Jacob: Hr von Hartmansdorff har redan anmärkt, att frågan vore af beskaffenhet alt icke kunna grundlagsenligen remitteras. Den har likväl blifvit remitterad och af de sammansatta Statsoch Ekon.Utskm behandlad oaktadt frågor, som involvera förändringar iglund - »34 Den 5 September f. m. lagarna, icke få af annat TJtsk. än Coust.Utsk, upptagas och der directe väckas. Då likväl
Emellertid står ännu icke olyckan i bestämd form för dörren; ännu kan allt ändra sig; men, det må bära eller brista, blir det likväl en nödvändighet att, så länge det hänger tillsamman, aldrig göra minsta förändring i sin ton, sitt hus eller lefnadssätt, utan hålla hufvudet uppe och draga folket vid näsan så länge man förmår. Den tid kan nog inträffa, då de i sin tur tro sig berättigade att se oss öfver axeln. Du finner, min söta vän, af hvad jag nu anförtrott dig, att den djupaste tystlåtenhet, den yttersta hemlighet, är af nöden. Allt beror derpå, att inga rykten komma i omlopp; ty, skulle vissa hus, hvarmed jag har stora affärer, få en vink om huru aktierna stå, då vore det knall och fall förloradt. Derföre aldrig ett ord öfver dina läppar om hvad jag nu anförtrott dig! Måhända skola de närvarande bekymren skingras, som mörka moln, och solen åter le vänlig och klar, och då är det en dubbel välsignelse, om pratsjuka tungor ingen aning haft, huru nära vi stått vid branten. Med ett ord, ingen aning om föremålen för de samtal, jag endast i någon förtrolig stund vill föra med min hustru, väl vetande, att hennes skarpsinnighet skall finna utväg att leda alla spanande blickar bakom ljuset, samt hennes själsstyrka icke svigta, i fall den någon gång skulle sättas på ett allvarsamt prof.” Nu var den värde grossören slipad, och hvad är icke slugheten för en kostlig ting? Hade han icke sålunda behandlat sin hustru, och så klokt kittlat hennes fåfänga och smickrat hennes egenkärlek, då han talade till hennes känsla på ett sätt, som måste förtjusa en person af kommerserådinnans lynne, hvilket utgjorde en blandning af godhet och svaghet, så hade denna sak icke aflupit utan dåningar, kanhända till och med konvulsioner. Men se, nu var hon gripen på det allra ömmaste, och derföre gret hon några varma och innerligt rörande tårar, en gärd af beundran, den fru kommerserådinnan hembar sig sjelf, för den höga själsstyrka samt den ädla och storartade känsla af försakelse, hvarmed hon afhörde detta meddelande.
Det tyckes således vara tid, att vi vända af på en bättre väg och icke såsom hittills söka att upphjelpa näringarne och den allmänna rörelsen genom nya iånehiträden, utan att vi fastmera öfvertyga oss derom, att man på vida verksammare sätt understödjer näringarne genom att lemna anslag lill företag, som för det allmänna äro nyttiga. Jemte instämmande i de ledamöters yrkande, som begärt ålerremiss af StalsUtsk:s nu föredragna mern., skulle jag för min del vilja föreslå, att det fl. Ståndet vid ålerremissen måtte förklara, att Ståndet instämmer i sista meningen af Frih. Palmsljemas reservation, så lydande: ”att StatsUlsk. hör taga anslagens nylla och företagens allmänna gagn uti moget öfvervägande och föreslå R. St. de utvägar, hvilka kunna beredas för företagandet och fullbordandet af alla de allmänna arbeten, hvilka Utsk. finner vara ändamålsenliga, verkligt båtande samt befordrande Rikets heder och framtida bästa.” Jag får således hos Hr Gr. o. Landtm, och det H. Ståndet begära ålerremiss af betänk., under vördsam anhållan, atl det H. Ståndet ville instämma i den af mig sednast åberopade och af Frih. Palmstjerna i slutmeningen af dess reservation framställde åsigt. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag erkänner lika med andra värde ledamöter förljensten hos StatsUtsk. att hafva i ett sammanhang framställt både anspråk och tillgångar, emedan det derigenom är för hvar och en öppet alt bedömma ställningen och derefter fatta sitt beslut. Äfen jag anser tvisten om lillgångarnes storlek kunna blifva oändlig. Man ser t. ex. inom sjelfva Utsk. huru den ene ledamoten beräknat på ett sätt, en annan på ett olika. Sammaledes kunua äfven ledamölerne inom hvarje RiksStånd göra, och de olika meningarne skulle på det 398 D e u 20 November e. m. sättet blifva ganska många och svåra att utreda, särdeles om man vid samma tillfälle ville ingå i pröfning af sältet alt afsätta Kronans räkenskaper här i landet. Jag skulle således önska, att såväl Frih.