Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sveriges storlek, och de egenheter som förefinnas i dess natur, göra äfven att särskilda racer nödvändigt der måste utbildas. Det rätta sättet att acklimatisera den Engelska racen vore att hvarje län för sig gjorde försök dermed 106 Den 3 December f. m. och alla sträfvade i bredd; på så sätt kommer man verksammast framåt. Jag får slutl. endast tillägga, att ehuru denna utgiftspost förefaller ganska betydlig för Statsförvaltningen, och icke är menad till något lysande och något grannt, och icke alls kan jemföras med 5:te HufvudTiteln, så är det dock af sådant behof att jag anhåller om R. o. Ad:s förord icke allenast genom möjligt bifall till min motion, utan äfven genom hvad enskilda personer kunna anföra. [ dag anhåller om remiss till StatsUtsk. Hr Montgomery, Gustaf: Jag anser mig så mycket mera skyldig att understödja den siste talarens framställning, som jag af egen erfarenhet kan intyga att i Norrland, och i synnerhet i Westerbotten, finnas ganska goda kreatursracer, som förtjena att mer och mer förbättras och att genom prsmier upmuntran väckes till denna förbättring. Jag tror att det är af mycken vigt, att söka åstadkomma en sådan förbättring, och jag har ansett min skyldighet vara, att på det högsta understödja införandet af ifråga v:de praemier äfven i de norra länen, helst derstädes t. o. m. finnas konstanta racer af utmärkt beskaffenhet, som mjölka väl och ej äro svårfödda. Hr von Seth, Johan August: Icke för att omtala mina resor, utan för att få uttala en åsigt, som, efter dem, mognat hos mig till öfvertygelse, var det som jag på detta rum framhållit de nordligare delarnes af landets boskap. Jag tror nemi. att boskapsskötseln icke kommer att rätt utveckla sig här i landet, förrän landtmännen allmänt inse behofvet att noga iakttaga de ostliga naturförhållandena; d. v. s. somliga blifva kreatursfödare och andra mejerihållare eller slagtboskapsfetare. Det var för att få påpeka huru naturen i synnerhet hänvisat fandtmännen i norra Sverige och bergstrakten till den första kategorien.
C. åfvensom Utskottet hyser den åsigt, att då Häradseller Sockne-vågar, med få undantag, mera åro afsedde för hvarje serskild orts enskilda behof, ån för det allmänna, de Stats-bidrag, som för landsvägars förbättrande kunna komma i fråga, icke lämpligen böra i allmänhet utsträckas äfven till de förstnämnde, hvilket åter, genom begagnande af det föreslagne uttrycket: ’’alla dåliga vågar," skulle inträffa. Äfvenledes har Utskottet, dä behofvet af vågarnes förbättring icke är lika inom alla orter, och följagtligen någon rättvis och billig generel grund för fördelningen af de medel, som för detta ändamål anvisas, icke förefinnes, ej ansett sig kunna, på sått inom Bonde-Ständet blifvit yrkadt, föreslå, att dessa medel må emellan de serskilde Lånen fördelas.
Vacker I8g nu g8rden der, alldeles sig lik; flaggstiingen stod kvar vid gafveln bakom stengiirdesg8rden med den lilla gröna grinden; skogen var fuktig af regn, höga bokar skuggade in öfver ghrden; - har uppe ser man ej den 18ga stranden nedanför; det gröna hafrefaltet men man ser hela vikens rundning tyckes g&amp; i ett med hafvet; bort At Engelholm, man ser klipporna p8 lagets andra sida, men af laget ser man endast en och annan skorsten. Har ar ensligt, friskt och stilla; ej ett ljud annat an skogeng sus och branningens dan; hafvet &amp; r det .enda, det eviga saliskapet för Inne p&amp; den lilla girden ar en blomrik dem, som bo hlir uppe. rabatt. Den st&amp;tliga, sorgbundna husmodern alskar blommorna, som vore de hennes barn; hon vhrdar dem och vakar öfver dem, hon har ej hjarta att bryta en enda, vill ej se dem hastigt vissna - det ar, som om hon d&amp; tankte p i de tre, som sjukdomen och döden s&amp; plötsligt tog. Men dessa biida ensamma här uppe kanna sig dock ej allena: de ha ju hafvet och, som husfrun stilla, yttrade, d&amp; hon f6ljde mig ett streke p&amp; vag, %B far man ju Ilra att vara tBlig! " - " T&amp;lig, ja tilig, ' han sade s&amp; med, gamle Knut Laveson nere i laget. Och honom har tiden hunnit likra den eljes s i svara konsten: att vara Mig, n6got som dock tyckes utmgrka denna förnöjsamma, hederliga fiskarbefolkning, frain den fattige fiskaren till den eget skepp förande kaptenen. Men gamle Knut ar lägets aldste, ar 81 Ar. Han &amp; r farbror och .morbror till m h g a äldre och, om ej direkt s&amp; dock i figurlig mening " bestefar " för en hel skara af lagets yngre invainare.
Men om detta är rådligt i ett monarkiskt samhälle, torde den värde motionären kunna utan svårighet med sig sjelf afgöra. Hvad de s. k. små titlarne beträffar, så anser jag, i likhet med Hr Gripenstedt oell på sätt jag förut yttrat, att de böra bibehållas och ej öfverflyttas till Konungens personella anslag. Om en förökning af något utaf dessa anslag behöfves, såsom f. n. är fallet, så kan sådant begäras och beviljas utan rubbning eller förändring af det egentliga apanaget, men att. då anslaget t. ex. till stallet eller till lyshållningen, eller till något annat behof behöfver ökas med några 1,000 R:dr, i stället gifva en sådan mindre summa af 10,000 eller 15,000 R:dr såsom förhöjning i Konungens apanage, det anser jag ej vara förenligt hvarken med Dess eller med R. St:s värdighet. Jag afstyrker således fortfarande motionen, hvars bifallande utan tvifvel skulle leda till en icke obetydlig förökning i Statsver kets utgifter. Frih. von Stedingk: Jag anhåller blott att få med några få ord bemöta Hr Cederschiölds sista yttrande. Jag förstår i sanning icke huru en persom med så kända frisinnade åsigter, som Hr Cederschiöld, kan vilja misstänka en blifvande Konung för något, hvarför man ej vill misstänka en enskild familjefader, nemi. att, ehuru 312 Den 22 November. han sjelf eger ett rikligt underhåll, vilja åt sin son eller nära shigtingar, lemna endast några lumjina 100 R:dr. Jag åtminstone hyser ej en sådan misstanka, utan tror, att om man till Konungens apanage anslår en summa, som är rundeligt tilltagen och snarare för stor än för liten, och dervid fäster det förbehåll, att Konungen dermed skall underhålla så väl egna Barn som fjermare slägtingar, så kan den af hr Cederschiöld förutsatta småaktigheten eller godtycket icke gerna komma i fråga. Men om något sådant verkligen skulle inträffa, så tror jag att det förorsakats deraf, att Konungens apanage ifrån början varit allt för knappt tilltaget.
Försummas hvad sålunda föreskrifvet är, vinner beslutet laga kraft, så vida det icke angar ämne, hvarom socknestäminan icke eger beslutande rätt. 12 §. Fordra omständigheterne skyndsam verkställighet af socknestämmobeslut, må sådant ej hindras deraf, att detsamma ännu icke vunnit laga kraft, derest icke så är, att ändringssökandet derigenom blefve onyttigt, eller ock Konungens Befallningshafvande eller Dom-Capitlet skulle finna skäl att verkställigheten inställa. 13 §. Hvar och en Ledamot i socknestämma bör vid öfverläggningarne iagttaga ordning och anständighet, och icke yttra sig annorlunda, än då han, efter föregången anmälan, af Ordföranden uppropas. Varder Ordförande med ord eller gerning förolämpad, straffes den brottslige, enligt 18 Gap. 8 § Missgernings-Balken, jemförd med Kongl. Förordningen den Bin. till R. St. Prof. 1840 och 1841. 7 Samt. 2 Afil. 9 Häftet. 4 2 6 Lagsamt Allm,- Besa,- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 29. 20 Januari 1779- Förolämpande, Ledamöterne emellan, ligge i tveböte, emot hvad Lagen i allmänhet för hvarje brott stadgar. Lag samma galle ock dem, hvilka vid socknestämma äro närvarande, utan att der vara röstegande Ledamöter; och ege Ordföranden derjemte att låta sådane personer från sammanträdet affora, derest de sig oskickligt förhålla. Af starka drycker öfverlastad person, eller den annorledes är sina sinnens rätta bruk beröfvad, varde alltid från socknestämma afvisad, ehvad han eljest der eger rösträtt eller icke. §• Ordförande ege alt socknestämma upplösa efter handläggning af de ärenden, sorn, enligt Kungörelsen om stämman, bordt der förekomma. Skulle något påbörjadt ärende icke hinna afslutas, utsätte Ordföranden viss dag för dess fortsatta handläggning. 2:dra CAPITLET. Om Sockne-nämnd. 1 Mom.
Uppgiften om bibehållande af endast 6 bergsfogdar, står i sammanhang med Bergscollegii und. utlåt, till K. M., i fråga om bergslatsembetsmäunens organisation, och jag tror, ehuru jag ej med visshet kan säga, att bergmäslaredöinena äro föreslagna att blifva 6. För närvarande linnas t) med 16 bergsfogdar. Af dessa 16 kunna endast 6 för närvarande indragas, på så sätt, att på 2:ne ställen skulle sammanslagning af dessa tjenster äga rum. Inom Orebro län linnas 5; der behöfvcs icke mer än 2; i Kopparbergs län 2, erfordras ingen. Inom Östergöthlands och Södermanlands län beböfves blott en, likaledes i Calmar, Kronobergs och Hallands län; men i södra orterna hafva dessa tjenstemän högst litel att göra, och i Östergöthland, der uppbörden för Kronans räkning icke är sä obetydlig, måste de, efter nuvarande organisation och bergsförfattningar, vara tillstädes vid hvarje bergsting. Det är på deuna grund, sorn jag icke tror, alt Bergscollegii yttrande om 6 bergsfogdar kan åberopas vid della tillfälle; men jag tror lika med Utsk., att 6 bergsfogdeljensler kunna framdeles indragas. Likväl och dä en organisation är sä nära för handen •Den 30 Ja n u a r i. 645 för hein bergslagsstaten, är det icke skäl alt besluta en återremiss, för att göra ett onödigt besvär och fa ett utlåt., som, efter min öfvertygelse, tjenar lill ingenting. Dessutom skulle jag tro, att, i händelse frågan om indragning af bergsfogdetjeustcrne, i nuvarande stund skulle afgöras, det icke vore lämpligt att Ekon.Ulsk. ensamt yttrar sig i den frågan; ty vid reglerande af embetsmäns åligganden, skulle det pä några ställen åtminstone blifva nödvändigt alt gifva förökad aflöning åt den eller dem, som skola öfvertaga befattningarne efter den förändrade organisationen, och med anledning deraf borde både Stats-, Lagoch Ekon.Utsk:n yttra sig.
I anledning af Herr Ribbings yttrande, att Ridderskapet och Adeln skulle hafva beslutat, att frågan om depositions-räkningen skall förfallaj får jag äran vördsamt Den 17 December f. in. 6 i upplysa, att förhållandet icke så är, utan biel frågan om inrättande af en depositions* räkning i Banken efter föregången votering den 16 si stlid 11 e October e. m. af Ridderskapet och Adeln af slagen. Herr Hjerta: Jag anhåller, det Herr Grefven och LandtMarskalken läcktes i Japropositionen intaga grunden för densamma, eller att två Stånd stadnat emot två. Herr Stråle: Utskottens Memorial innehåller, att Utskotten inbjuda Ridderskapet och Adeln att i beslutet om Depositionsräkning förena sig med Presteoch BorgareStånden. Antages ej denna inbjudning utan Ridderskapet och Adeln förblifver vid sitt beslut, lärer omröstning i Förstärkt Utskott få äga rum. Det är emellan desse begge alternativer, frågan, efter mitt omdöme, livälfver sig; och om proposition derå framställes, lärer saken blifva behandlad i riktig form och komma till ett bestämdt slut. Grefve af Ugglas: Det är visserligen riktigt, att Utskotten följt den ordning den siste Talaren angifvit; men det kommer sig deraf, att Utskotten ansett frågan icke böra förfalla. Om åter Ridderskapet och Adeln afgör, att frågan kan förfalla, inträder ^5 §. Riksdagsordningen, som stadgar, att då en så beskaffad fråga kan förfalla, skall det äfven ske. Afgöra vi först, att den kan förfalla, så är hela saken dermed slut. 6a Den 17 December f. m. Friherre Sprengtporten: Jag är egentligen förekommen af Grefve af Ugglas, men vill blott tillägga, att det ar nödvändigt nyttja ordet skall förfalla, ty annars uppkommer en contradiction. Friherre Cederström'. Lika med Grefve af Ugglas är min öfvertygelse, att vi först böra afgöra, om frågan kan förfalla, eller ej.
Hr Frih. o. Landtm, fastade, i anledn. af den väckta frågan om inbjudning, uppmärksamheten deruppå, att tre Stånds beslut redan deruti öfverensstämde, attdei4,ooo rtdrne skola till Riksg.cont. öfverlemnas, och alt således en inbjudning derom af R. o. Ad. icke vore enlig med formen, enär tre Stånds beslut redan funnes i denna fråga, hvilket icke finge upprifvas. Utsk:s anmälan sid. 5i och angtde öfrige till nionde hufvudtiteln hörande punkter erfordrade nu ingen åtgärd. 53:dje, 5/{:de och 55:te punkterna. De föreslagna voter:s-propos:na godkändes. 56:te punkten. Hr von Hartmansdorff: Här förekommer åter den händelse, att Utsk. uppgifvit voter:s-propos:r, utan att känna hvad ett Stånd beslutat, och besluten inom de 3 Stånd, hvilkas åtgärd är känd, äro sins emellan olika. Jag hemställer derföre vördsamt, om icke R. o. Ad. skulle finna för godt att återremittera äfven denna punkt. I anledn. af denna anmärkn. blef 56:te punkten återremitterad. 57.'de punkten. R. o. Ad. förenade sig, enl. Utsk:s hemställan, uti PresteStis beslut, samt godkände den föreslagna voter:S-propositionen. 58:de punkten. Den föreslagna voter:s-propos:n godkändes. Utsk:s anmälan, sid. 56 och ang:de öfriga till tionde hufvudtiteln hörande punkter fordrade nu ingen åtgärd. Den föreslagne voter:s-propos:n godkändes. 6o:de punkten. 46o Den 16 September c. m. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller att Ridd.— Secret:n måtte få upplysa huruvida någon underrättelse ankommit om den behandling frågan fått hos PresteSt. Underl. Ridd.Secret. tillkännagaf, att den ifrågavar. underrättelsen ännu icke ankommit. Hr von Hartmansdorff:
Det har gått sa långt att mödrar mördat sina barn, på det de icke skulle blifva fördömda m. m., och det är sådana slags personer, mot hvilka man icke kail bevisa något afvikande från den ortodoxa läran. Med afs:de härpå skulle man kunna invända att man med denna § icke uträttar mycket. Hvad beträffar en talares yttrande om den vetenskapliga forskningen, så har i allmänhet i alla tider det religiösa och det vetenskapliga stått på olika ståndpunkt. Om man t. ex. går några 100 år till - 320 Den 19-Maj ©. m. baka, så var det ostridigt mindre tankefrihet, men då skrefs väl inom den lärda verlden fullt ut så kätterska saker som nu, men deremot var den religiösa intoleransen fullt ut så sträng, som i denna stund; och det kan hafva sin förklaringsgrund deri, att man väntar mera förnuftighet af den publik, som åhör ett vetenskapligt föredrag, mera förmåga att sofra det odugliga från det dugliga. Kristendomen är öfver förnuftet, men den är icke så mot förnuftet, att icke logiskt sammanhang kan tänkas i ett andligt föredrag; men ofta är det af kringresande predikanter hållet utan sammanhang, och deruti ligger det vådliga af en sådan frihet. Emellertid skulle jag tro att den I :a §:n är för framtiden tillräcklig; bchöfves något mer, så är det en mera till massan spridd civilisation, så att den kan bära en större frihet. Jag röstar således för bifall till det K. förslaget i denna del. Erih. Hamilton, Hugo: Jag har än en gång måst be gära ordet, för att bemöta den förebråelse, som jag under förmiddagens plenum erhöll af Erih. Cederström, den nemi. att jag skulle alldeles oriktigt hafva andragit, att det framsteg i religiös frihet, som ligger i den K. Proposm, jemförd med den lagstiftning, som nu är i fråga att afskaffns, vore större än det som blifvit gjordt i något annat land, utan att en verklig samhällsomstörtande revolution gått emellan och banat väg för densamma.
Ett Memorial af Herr Montan, som föreslagit, att Kongl Förordningen af den 31 Januari 1738, om skyldigheten att leverera Lumpor vid faststäldt vite och mot då för tiden stadgadt, men sedermera icke förändradt, pris, måtte upphäfvas, och allmogen således helt och hållet befrias från denna skyldighet. Häremot hafva till Ståndets Protocoll anfört: Herr Ekelund: att upphäfvandet af den i fråga varande Förordningen vöre alldeles att verka till Pappersbrukens undergång, och att betaga många fattiga tillfället till förtjenst. Herr Westin'. Att betalningen för Lumporna borde ökas. Herr Lenning: Att Leveranteuren bör komma i tillfälle att sjelf bestämma sitt pris. Herr Hambraus: Att, om Lump>le* vereringen ej vore föreskrifven, som en skyldighet, så underläts säkerligen hopsamlandet af denna för Pappersbrukens behof oumbärliga vara; men genom det stad» gade vitet sättes man i nödvändighet att samla hvad eljest kastades ä sido. Besv. och Ekon. Utsk. Betankanden. Från Hederv. BondeStåndei. 1:0 Memorial af Carl Svensson från Jönköpings Län, hvaruti han öfverklagat antagandet af så många Lumpsamlare, merendels af last foll; och lättingar, hvilka kringfara orten och genom tjufbands sammansättande förorsaka allmän osäkerhet; hvarjemte han trott tjenligast vara, att åt någon gammal Krigsman eller Kyrkovaktare inom hvarje Socken öfverlemna insamlandet, som, genom kungörelse från Predikstolarna, allmogen meddelades; Och, efter skedd insamling, kunde Lumporna af Bruksegarna sjelfva afhemtas, hvarigenom allmogen befriades ifrån de kringstrykande många Lumpsamlare, som endast söka tillfälle att bedraga folket. Af Olof Månsson från Blekinge Län, hvilken, likasom Carl Svensson, klagar öfver de mångå Lumpsamlarne och föreslår det Stadgande, att Kongl, Maj:ts Befallningshafvande måtte blifva berättigade och jemväl skyldige, att bestämma antalet af de kringvandrande Lumpsamlare,hvarjePap
Ofverväger man allt detta, så måste man återkomma till frågan: »Huru skall man i den nya lagen kunna bereda trygghet åt den talrika del af Svenska folket, som icke vill öfvergå till något annat religions-samfund, utan anser sig bekänna den rena Evangeliska läran, ehuru den i vissa hänseenden skiljer sig från Statskyrkan? Skall denna talrika del af befolkningen fortfarande vara underkastad ansvar för irrlärighet, under det att raan tillåter hvar och en att ansvarsfritt öfvergå till den katholska läran eller något annat från Statskyrkan skiljdt religionssamfund? Det är i detta hänseende som jag beklagar, att uti ingressen till den Kongl. Propos:n ingenting finnes uämndt om denna sak, ibland annat t. ex. om uphäfvande af den s. k. Sakramental-lagen och af den Kongl. Förordn., som tillåter K. M. att genom kronobetjeningen låta afhemta och emot föräldrarnes vilja till dopet befordra barn, som icke inom några veckor efter födelsen blifvit döpta. För att ådagalägga, att jag för dessa Författningars uphäfvande har en.auktoritet att åberopa, anhåller jag att få upbisa några koria stycken ur en i svenskt tryck utgifven skrift med titel: Doktor Martin Luthers Herdabref till de Böhmiska bröderna, och rätta siittet att förordna och tillsätta församlingens herdar; men dessförinnan ber jag att få tillkännagifva, att om R. o. Ad. skulle finna de uttryck, den gamle hedersmannen' Doktor Luther begagnat, på åtskilliga ställen vara något, som man säger, grofkornig^, så är detta hans fel och icke mitt, och jag får derom säga som Kellgren i sin saga om smeden och bagaren yttrat om ett der förekommande, på dålig latin utgifvet läkarebetyg: »att latinet hör icke mig, men Tyska Doktorn till.» Doktor Luther inleder detta sitt bref med denna förklaring: »Hår gä vi på spår efter det reno, och råtta kyrkoskicket, som ärframståldt för oss i Skriften, och derföre fråga vi icke stort efter hvad bruket Tiar infört och fäderna efterföljt i detta stycke.
Frih. Cederström, Jakob: Sedan R. o. Ad. icke lemnat något afseende å BondeSt:s inbjudning, utan lagt prot.utdraget derom till handlingarna, anser jag mig pligtig upplysa att ärendet, handlagdt å SlatsUlsk:s afdelning öfver statsverkets inkomster, har sä fortskridit, att förslag till betänk, kommer nästa Fredag att der justeras. Anmäldes och lades på bordet följande från Utskm inkomne mern., utlåt:n och betänk:n, nemi. från Stats-Utskottet: N:o 307, i anledn. af Riks-St:ns skiljaktiga beslut rör:de en i utlåt. N:o 281 föreslagen voter:s-propos.; N:o 308, i anledn. af erhållen återremiss å utlåt. N:o 273; N:o 300, i anledn. af erhållna återremisser å 2:ne §§ i det naem. N:o 280 bifogade förslag till stadgande i riksg:s-kont:s nya reglemente; N:o 310, med förslag till reglementariska stadganden, ang:de de på riksg:s-kont. anvisade kreditiver; Statssamt Allm. Bes v.- och Ekonomi-Utskotten:
Man har väl sagt, att ordalydelsen skall afgöra saken; inen det är fråga, huruvida man vill förstå den , och vill man ej medgifva riktigheten af de framställda argumentationerna, så vet jag ej annat sätt att afgöra frågan än genom votering, och jag anhåller alt Hr Gr. o. Landtm., så fort tillfället medgifver, måtte lemna oss den propos., som Hr v. Troil föreslagit. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag skall ej länge pröfva Ståndets tålamod, utan blott besvara några anmärkulr, som i förmiddags gjordes emot milt yttrande. Hr Cederschjöld ansåg mig hafva dragit en oriktig slutföljd af hans anförande eller påbördat honom en mening, som han icke haft. Men till den sanningsoch rättsälskande ledamoten sjelf hemställer jag, om icke förhållandet var sådant, att då han ville vederlägga Frih. Boyes yttrande, det man gjorde en revolution genom behandlingssättet afförevar. grundlagsfråga, han såsom skäl att antaga detta behandlingssätt anförde, att indragningsmaglen tillkommit genom revolution. Hvilken annan slutsats, än den jag gjort, skulle man väl draga af ett sådant skäl? Vill någon blott säga, att förändring af ett grundlagsstadgande bör ske, så är det ju nog att anföra felen deri; men den olofliga härkomsten behöfver man icke åberopa, derest man icke vill gå vidare, hvilket just måtte röra behandlingssättet, som nu mera än hufvudsaken var i fråga. Samma skäl har blifvit åberopadt af en annan talare^ men jag kan ej finna annat, än att det äfven är vederlagdt med anmärkningen om tillkomsten af hela grundlagen 180g. Samme värde talare äfvensom, en annan ledamot hafva omförmält, huruledes jag skulle hafva yrkat, att man hellre borde lyda det äldre grundlagsbudet än det yngre. Sådant var ej förhållandet, utan jag sade, att man kunde likaväl åberopa det äldre sorn det yngre stadgandet, men att jag hvarken ansåge R. o. Ad. eller någon ståndsledamot berättigad att välja emellan grundlagsbuden och förklara sig vilja lyda blott det ena med åsidosättande af det andra.
Alla farhågor att ett begifvande, sådant som det jag här yrkat, skulle på något sätt vara äfventyrligt eller kunna menligt inverka på penning-lörhållanderna inom landet, måste vara fullkomligt ogrundade. Under ogynnsamma förhållanden och penningbrist kan icke den inhemska penningegaren, — om 'han ej af sina gäldenärer alltför omildt behandlas, — täfla med utländningen; det är endast under gynsammare tider, då penningtillgången är ymnig, som han det kan göra, och väl vore det då om utvägar funuos beredda, som mana till sparsamhet i st. f. öfverflöd. Vill man jemte det utländska språk, hvarpå obligationerne skola författas, äfven införa lydelsen på Svenska språket, gör sådant naturligtvis obligationerne för Svensk mati mera begärliga och synes mig en sådan åtgärd utan svårighet eller synnerligt besvär äfven kunna vidtagas. Åtskilliga reservanter hafva upträdt mot ifrågav:de 3:dje punkt af StatsUtsk:ts Betänk, samt yrkat att iånesumman borde bestämmas till ett belopp motsvarande 35 mill. rdr rmt, men »att utaf denna lånesumma dock högst ett belopp, som svarar mot 25 mill. rdr, tår under tiden före nästa Riksdag emot utlemnandet af derför utfärdade obligationer för Svenska Statens räkning upbäras, samt att den detta belopp öfverstigande Iånesumman med dertill hörande obligationer skall till Rikets näst sammanträdande Ständers disposition reserveras, börande alltså i lånekontraktet intagas särskildt stadgande derom, att de tor det kontraherade lånet utgifna obligationer å ett sammanräknadt kapital-belopp, svarande mot 10 mill. rdr rmt, icke komma att af Svenska Staten utlemnas eller föryttras förr än efter 1863 års ingång». Jag måste tillstå att det icke är för mig rätt klart hvad reservanterne egentligen åsyfta. Ett visst dunkel sväfvar öfver den frågan: huru skall det förhållas med de 10 milhr rdr, som reservanterna vilja nu uplåna, men som icke för Svenska Statens räkning skola upbäras, utan reserveras för näst sammanträdande Ständers disposition.