Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
R:dr 50 öre till och med 30 R:dr. Då förbrytelse skett mot § 35, vare tillika det till salu hållna bränvin un derkastadt beslag och förbrutet. § (50) 51. Underlåtes vid transport af bränvin föreskrift, som i § 36 gifven är, dömes varan förbruten, derest egaren ej gitter visa, att hon är af inhemsk tillverkning oller blifvit vederbörligen förtullad. § (52) 53. Böter, som enligt § 41, 43, 44 eller 45 ådömas, skola, då tillgång brister, enligt 5 Kap. Straff-Balken till fängelse vid vatten och bröd förvandlas. Böter, som eljest enligt denna författning ådömas, skola, i brist af tillgång, förvandlas till fängelse sålunda, att mot böter till och med 15 R:dr svara 7 dagar, från 15 R:dr till och med 37 R:dr 50 öre ... 14 „ „ 37 R:dr 50 öre till och med 75 R:dr 21 „ » 75 „ „ „ , 150 „ 30 „ » 150 , * » * 225 „ 45 „ „ 225 „ „ „ „ 300 „ 60 , eller 2 månader o. s. v. — Ej må dock någon, för bristande tillgång till böter, mer än ett år i fängelse hållas, ehvad belopp böterna må utgöra. Under fängelsetiden bör fången till arbete hållas. Santmans. Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottcts Då minuthandelseller utskänknings-afgift jemte böter enligt denna Förordning åd örn da blifvit, må, der tillgång till afgiften eller någon del deraf saknas, böterna ej kunna med penningar gäldas, utan skall den sakfällde i stället undergå det straff, som enligt § 53 mot böterne svarar. § (58) 59. Rättighet att förbrytelse mot förordningen till åtal af allmän åklagare angifva, tillkommer en hvar, utom barn emot föräldrar. Å landet bör sockncnämnd och i stad stadens äldste egna synnerlig upp märksamhet deråt, att sådane förbrytelser varda till åtal angifna.
Ständer funnit skäligt bevilja denna anslagstillökning, dock med vilkor i afseende å de adjunkterna tillagda löner, att dessa lärare skola tillförbindas enahanda åligganden, som gälla för adjunkterna vid rikets universiteter. Till följd af den under de sednare åren alltmer utvidgade undervisningen vid institutet synes jemväl en förhöjning af anslaget till vård, underhåll och förökande af samlingar m. m. vara erforderlig, hvadan Rikets Ständer funnit detta anslag, som nu utgår med 4,812 R:dr 58 öre, höra höjas till en rund summa af 5,600 R:dr; och hafva, i öfverensstämmelse härmed, Rikets Ständer beviljat en årlig förhöjning af 787 R:dr 42 öre i det för närvarande till Carolinska Institutet utgående anslaget till vård, underhåll och förökande af samlingar m. m. Derjemte hafva Rikets Ständer, i enlighet med E. K. Maj:ts derom gjorda nådiga framställning, ansett den på Carolinska Institutets stat upptagna lön af 3,000 R:dr åt läraren för Barnmorske-eleverna i Stockholm böra derifrån afföras och i stället uppföras under rubriken: »Bammor ske-under visning en och Barnbördshusen.» Beträffande slutligen E. K. Maj:ts nådiga framställning, att på allmänna indragningsstaten måtte för Professorn i Anatomi, Friherre v. Duben, uppföras de 300
Då den brist i bevisningen, som medfört gäldenärernes befrielse från ansvarighet för de ifrågavarande lånen härledt sig derifrån, att Sedelvexlaren Holmgrens qvittenser icke varit bevittnade, men ett ovilkorligt stadgande om bevittnande af alla qvittenser som angå Låne-Kontorets rörelse, hvarken är till efterrättelse meddeladt eller lämpligen kan ifrågakomma i afseende på ett penningeverk af den omfattning som Låne-Kontoret i Götheborg, helst erfarenheten nogsamt visar, att icke eller en sådan föreskrift vore tillräcklig att under alla förhållanden skydda mot förlust; och då S. A. Holmgren afvikit ur riket utan att efterlemna några tillgångar samt W. Holmgren, hvilken hos Låne-Kontoret uppburit medlen, numera aflidit och beloppen icke kunnat till någon del utgå ur hans urarfva bo, der de blifvit till betalning fastställde, så hafva Rikets Ständers Revisorer öfver LåneKontorets räkenskaper och förvaltning för åren 1854 och 1855 funnit någon annan åtgärd, beträffande dessa lån, icke kunna ega rum, än att öfverföra dem till räkningen osäkra fordringar. Då en fortfarande bevakning af så beskaffade fordringar endast skulle tillskynda Låne-Kontoret kostnader, finnér Utskottet sig böra tillstyrka, att följande 18 stycken lån måtte till deras nuvarande kapital-återstod, utgörande å Lånet N:o 10,007 C. Wikström, förfallet 1842 — R:dr 1,610: 24. 2. Olofsson, förfallet 1851 — R:dr 300: » » 5,167 O. Olofsson, » 1850 — » 500: » » 6,657 E. Torstensson, » 1851 — » 200: » •» 7,254 M. Mörk, » » — » 500: R:dr 1,500: få med tillsammans B:ko R:dr 6,641: 35. 10. utur räkenskaperna afskrifvas.
HANNA (ropar efter dem). Kom HANNA. VICTOR. Jo-o, 'ör nu, 'Anna! Hvad hä' det hom? HANNA (ämnar sig gå in, men vänder sig i dörren). VICTOR. 'Ar höfverkunstapeln vurit framme 'är hi dag? 'An 'ar halt fått hannat sjå hi skallen, nu, tänker jag! hinte vett jag hom det ska' skällas för hexerciss, men nog gick han och kunfejera tjocka Stockholmsfrun och hennasses mamsell nere vid notbryggan, haltid och jesses! 'an var så krusifixiger så 'an låg rakt dubbel för dom, hå hanfäkta sig med harmarna hå skapa sej på halla möjligade vis, så det var rakt markvärdigt! tänkte det, jag för hinte hangår det mej fast nog hä' det rakt för svårt hatt kungen ska' skicka hen syndare de 'är flottisterna på 'alsen hvart heviga hår, för jäntorna blir ju rakt knottriga i hufve, hå hen rejel bondpojke hexmerar di hinte mer hän det som haldrig var, se'n di fick smaken på di der ... knallheffekterna! hä' rätt håt her, när ni hä' så'na mesar, så ni låter dom 'uttla med her, tycker jag! (går in i byggningen.) HANNA. Det HANNA. VICTOR. Jag HANNA. VICTOR. Ja-a, HANNA. VICTOR (slugt). Nä-ej! Nej, hinte det jag vet. 'Ar di hexerciss, då? Såå? Men hvad hangår det mej? Åttonde scenen. VICTOR (ser efter henne och rifver sig bakom örat). Hm! det kan halt vara reson hi det, förstås. stånd). Halt! Tittar du hit en gång till, så ritar jag åf dej! VICTOR. (sedan) HULTING. HULTING (utanför grinden till venster, skriker på af 72 VICTOR (skyndar upp till grinden, tittar ut till venster och brister ut i ett gapskatt).
Jag linner derföre så mycket mera billigt uti att Kronan af samma skäl afstår från andelen i strandfynd, synnerligast som den stora fördelen derigenom kan vinnas, att folket sättes lif tillfälle alt på ett obehörigt sätt söka till att åtkomma andras gods, och ägare deraf kunna hysa hoppet att återfå sin förlorade egendom, samt församlingarna eller communerna derigenom åtkomma medel till nyttiga ändamål, utan någon betydande förlust för statseassan. Om de H. Utsk:n skulle vilja göra sig den mödan taga kännedom om K. M:s nådiga quarantains-författn. af år 1806, så torde Utsktn finna hvilka besvärligheter som skärgårdsboerne hafva för uppfyllandet af dessa svåra åligganden, efter krono-, lulloch quarantains-tjenstemännen inga andra personer hafva att påräkna till biträde för vinnandet af de deruti fordrade åtgärder ärt skärgårdsfolket; hvarföre jag äfven af denna orsak finner en förökad anledn., att det af mig gjorda förslag om Kronans andel i strandvraks-godsen mätte pasloraterna eller communerna tillerkännas. R.emitterades till Statssamt Allm. Besvärsoch Ekon.- Utsktn. Upplästes lill justering och godkändes nedannämnda De ii 7 Octoberf. m. 101 från Exped.Utsw. inkomna förslag till II. St:s underd. skrifvelser till K. M., nemi.:
Landshöfdinge-ernbetet en ytterligare framställning till Rikets Ständer om ifrågavarande skyldighets upphörande emot förminskning i den Bergslaget nu åliggande beskattning, böra så billig och rättsenlig anses, att den ej kunde annat än röna bifall; c) den 40 April 4850 af Kammaroch Bergs-kollegierne, hvilke i underdånighet förmält sig till alla delar instämma uti hvad Landshöfdinge-ernbetet yttrat om billigheten af en del allmoges befriande från dem åliggande kol-ieverering, men derjemte andragit: att, enär, sedan år 4844, då bemälde kollegier, uti afgifvet utlåtande angående förevarande fråga, på grund af utredda förhållanden, i underdånighet tillstyrkt koppar-räntans nedsättning till hälften eller från hvart tionde till hvart tjugonde skeppund af tillverkningen, ställningen nu vore, genom den ökade koppar-produktionen, väsendtligen förändrad till både Bergslagets och kronans fördel, kollegierne ansågo Bergslagets icke desto mindre fortsatta anspråk att, såsom' vederlag för eftergifvandet af en del utaf allmogens kol-levererings-skyldighet erhålla koppar-räntans nedsättning till hvart trettionde skeppund af tillverkningen, vara allt för högt, emedan den årliga minskningen i kronans påräknade afrad dymedelst skulle komma i jemförelse med värdet af Bergslagets eftergift, blifva högst betydlig; att deremot det vore för kronan och det allmänna, likasom för en stor del af allmogen inom Kopparbergs Län, af särdeles vigt om, såsom förut äfven blifvit ifrågastäldt, Stora Kopparbergs Bergslags ännu. återstående privilegier och särskilda förmåner kunde för framtiden alldeles upphöra, samt deribland Bergslagets i äldre tider, på allmogens och ortens bekostnad, erhållna företrädesrättigheter i afseende på vedoch virkessamt kol-handeln inom vissa socknar af )änet; hemställande fördenskull Kollegierne i underdånighet, om icke Stora Kopparbergs Kongl Maj-.it Råd.
Utgifwas sädane hand"lingar af Trycket utan wederbörandes tillständ, straffes "'utgifwaren, om dan rvavit betrodd att dem wärd» och "förpligtaatt dem hemliga hälla efter allman Lag och "särstildte stadgar; gör någon annan Lek, bote han der"fore >00 R.d. Till samma straff ware den förfallen "som oloff, genom Trycket kungör förenämnde handlingar r fall wärdén deraf blifwit honom anförtrodd, "men han icke wid nägot bestämdt högre answar ware "förut förbunden att Lem ickff uppenbara. Såsom tydligare och mera bestämdt uttryckt fär Utstottet till Riksens Högloft Ständers ompröfwande hemställa om icke orden sädane handlingar till och med momentets stut mä ulga och i dest ställe uti monUntet införas ofwannämnde af anmärkarm föreflagne reÄactivn. r Mom. Haröfwer yttrar sig anmärkare,:: "Men om "Boktryckaren icke wore Committerad, att tillika försälja "skriften eller om skriften, som är författarens egendom, "trpckes pä ett ställe och förr eller sednare efter författa"rens behag sörsaldeö eller utspriddespä ett annat hwar"om Boktryckaren wore okunnig, sä synes ockfä denna seo"nare i lika fäll icke böra stadna i answar för en förbrytelse, som warit utan hans förmäga att förekomma och "som ensam beror pä skriftens försäljare eller utspridare. Oagtadt Utskottet anser demra §. icke wara underkastad en sädan misstydning, som anmärkare,: synes befara» hemställes dock till Riksens Högloft. Ständers ompröfwande, huruwida mera tydlighet winnes, om i stället för de orden: en skrift till försäljning, eller spridande, sattes: An afen skrift frän Tryckeriet t>ll försäljning eller pä hrvad annat sätt som häldft utgiswes ett eller flere exemplar stall rc. 4-de §. 4 mom. Angäende detta mom. utläter sig an"märkaken:
– Du har, begynte han, genom en öfverdrifven sorg länge nog hedrat den förlorades minne: det är nu tid att du börjar lefva för dig sjelf, för din far och ditt fädernesland. – Allt, svarade jag, har en öfvergång: stormens hot, vågens svall och ljungeldens vredgade pilar; endast icke sorgen i ett älskande bröst. Ack, huru väl kände ej skalden, som diktade dessa verser, kärlekens evighet i ett troget hjerta! – Inga persiska sentenser, min son! Du står vid sista gränsen af ynglingaåldern: du blir snart man och måste vänja dig att handla; du måste tänka på att uppfylla din bestämmelse. Du ensam återstår mig af alla mina söner: och min ätt måste icke utgå med dig. Hittills har jag haft fördrag med din egensinnighet, dels af medlidande, dels derför att jag på visst sätt varit skulden till din olycka. – Du, bästa far? utbrast jag otåligt. – Jag har sedan flera år tillbaka varit sysselsatt, att välja dig en maka, men har aldrig kunnat träffa något val som vore dig och mitt namn värdigt. Denna sorgfällighet är intet fel; dock det är mitt fel att jag ej under tiden gifvit dig en slafvinna. Men jag räknade på den kallsinnighet du hittills visat för könet. Hade detta skett, innan du såg den olyckliga tjuserskan; så hade denna låga endast sakta uppflammat, och i brist på näring åter slocknat utan den våldsamhet, som hotar att skaka dig, ända till roten af ditt lif. Jag bortvände ovillig hufvudet. – Gif dig dock tillfreds, Rustan, fortfor han, i det han flyttade sig närmare intill mig i divanen: mitt val är ännu icke träffadt och jag vill dessförinnan icke oroa dig med några giftermålsförslag. Men jag har för det närvarande att yppa för dig en nyhet, som är oss vida närmare och icke mindre vigtig. Du vet kanhända, att vår unge konung länge varit plågad af en sjukdom, hvilken – i förtroende sagdt – är en följd af hans omåttliga begagnande af opium och af harems nöjen.
Jag får således föreslå, alt mötet icke må ulan eget samtycke kunna upplösas före, än efter 6 veckors förlopp. Då vår nu gällande grundlag bestämmer 3 månader för en riksdags sammanvaro och man ser huru otillräcklig denna lid är, så har jag trott att man, för ett kyrkomötes sammanvaro, borde bestämma minst (i veckor, hvarförinnan man icke torde kunna hoppas, att ärendena der skola kunna vara med nog omtanka och grannlagenhet genomgångne. Urtima Kyrkomöte anser jag deremot kunna hällas, när Konungen så för godt finnér; dock ulan rubbning i lagtima kyrkomötes sammanträde, emedan det eljest skulle kunna hända, att aldrig något sådant möte komme tillsammans och att roolionsrätten derigenom förlorades. R. o. Ad. torde påminna sig att ifrån vår nu gällande grundlags antagande och ända lill år 1823 bar ingen lagtima, utan blott urtima Riksdagar hållits. Detta bar visserligen icke varit med afsigt gjordt, och är dessutom, hvad riksdagar nu beträffar, alldeles likgiltigt, enär, på en urtima riksdag, alla möjliga ärenden kunna förekomma, lika väl, sora på en lagtima. Men om deremot, på eli urtima Kyrkomöte endast finge företagas de ärenden, hvarom Konungen gjorde framställning, så skulle ju, om Han aldrig holle något lagtima Kyrkomöte, ledamöterne icke eller ega någon motions-rälf, utan nödgas förblifva stumma i alla sådana frågor, som Han icke till mötet framställde? Jag får således föreslå, att lista § matte erhålla följande lydelse: lista morn.: ”Till lagtima Kyrkomöte sammanträde Svenska Kyrkans ombud hvari 6:lear, a den tid och ort Konungen utsätter, dock minst 3 månader före lagtima riksdags inträffande. Mötet kan ej, utan Den 13 September f. m; 329 eget samtycke, upplösas förr än 0 veckor efter dess öppnande förflutit.” 2:dra morn.: '‘‘‘Urtima Kyrkomöte kan Konungen sammankalla och upplösa, när Honom godt synes, dock ulan rubbning af tiden för lagtima Kyrkomötes sammanträde.”
Staten i detta afseende fått vidkännas, samt den verkan på ullkulturen i handel, sorn deraf visat sig, äfvensom att vid hvarje års slut till Kollegium afgifva förteckning på antalet af då befintliga får vid hvartdera af Kronans schäferier samt komplettera uppgifterna om schäferiernas tillstånd och ullproduktionens framgång eller aftagande i Riket, äfvensom utgifterna i och för ullkulturen och fårafveln; samt 4:o att, då sådant påfordras, meddela Tull-Verket yttrande och upplysningar angående beskaffenheten af sådan från utrikes ort inkommande ull, vid hvars förtullning tulltjenstemännen stadna i villrådighet, huruvida den bör betraktas såsom grof eller fin, samt olika meningar derom blifva framställda af bemälte tjenstemän och importörcrne af varan. Rätteligen transumeradt, b«ty|ar, af Kongl. Komraerse-Kollegii RegUtratorsArkivarie-Kontor, Ex o f f i e i o J, P, Nygren. Herr StatsRådet G. Poppii till Kongl. Kora mer scKollegiote inlemnade Anförande, i anledning af några vid 1843 års Statsrevision framställda anmärkningar. Till Kongl. Maj:ts och Rikets Kommerse Kollegium! Kongl. Kommerse-KoIIegium liar behagat lemna mig del af Rikets Höglofliga Ständers Revisorers Berättelser, rörande den år i843 förrättade granskning af förvaltningen åren 184 * 0Gh 1842 af de under K ongl. Kollegii vård ställde allmänna fonder och medel, lör så ridt nämnde Berättelse angår: 1:0 anslag af ett årligt arfvode, stort 1,000 R:Jr B:ko, lill Direktören Hofman Bang, för det biträde han borde lemna i afseende på befrämjandet af en förbättrad ullkultur i Riket; 2:0 ett annat anslag af 666 R:dr 32 sk. B:ko, som borde tillsvidare utgå af Manufakturmedlen, såsom årligt arfvode till Sekreteraren i Kongl. Landtbruks-Akademien och Riddaren af Kongl. Nordstjerne-Orden J.
Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. 49 Transport R:mt R:dr 184,502: 46. att såsom ersättning för en i länsstaten för Ostergötlands län under en adjunktslön vid elementarläroverket i Norrköping upptagen, från nämnde stads kassa under titel »Apologistens lön och discretion» hittills utgå ende, afgift må å läroverkens stat uppföras motsvarande belopp eller 137 : 50. att, sedan Ekers och Skerikes pastorater numera upphört att vara prebenden för lärare vid elementarläroverk, ersättning för den i vederbörande lärares löner tillförene inberäknade behållna årliga inkomst af samma prebenden, utgörande för Ekers pastorat 114 R:dr och för Skerikes d:o 4Ö0 R:dr, måtte anvisas med tillhopa 564: — samt att de af begge universiteternas docenter, hvilka varda anställda såsom lärare vid elementarläroverken, må ega att, vid lönegradens bestämmande, få sig till godo räknade fem år af den tid, de med vitsord om nit och skicklighet såsom docenter varit i tjenstgöring. 7 :o. Pedagogierna: att till inrättande af en ny pedagogi i Mönsterås anslås R:dr och att återstoden af det vid riksdagen 1856—1858, till löneförbättring vid och utvidgning af pedagogier, å Riksgäldskontoret anvisade anslag må äfven under nästa statsregleringsperiod för berörda ändamål af Kongl. Maj:t disponeraå. 8:o. Folkskolorna: att tillökning måtte beviljas: i anslaget till seminarier för folkskolelärares bildande med R:dr 1 5,000: — » » till stipendier för seminarii-elever med 15,000: — » » till arvoden och resekostnads-ersättning?
För Landtmäteri-förrättning å ecclesiastik-boställe betalas i allt, såsom enskildte jordegare; dock att den del af landtmäteri-arfvodet, som för kost och husrum Stat»- »arnt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 77. 21 belöper, af boställs-innehafvare utgöres, samt det öfriga, likasom resekostnadsersältningen, så för landtmätare som Gode män, oell arfvode för de sistnämnde, af kyrkans eller församlingens medel erlägges. I öfrigt iagttages, att vid Landtmäteri-förrättningen å boställe kost och husrum till Landtmätare anses svara emot i/3 af det för hvarje fall i denna Taxa utsatte landtmäteriarfvode. ” Slutligen liar Kongl. Majrt, genom Nådigt Bref den 30 Mars 1841, kungjordt genom Krigsoch Kammar-Collegiernes samt Stats-Contorets Cireulaire af den 29 Maj samma år, täckts förklara, att tills vidare och intill dess annorlunda kan varda i Nåder förordnadt, någon kostnads-ersättning icke kommer att af Kongl. Maj:t och Kronan vidkännas för andra Landtmäteri-förrättningar å nuvarande eller indragne militise-b iställen, än för sådane, hvilka, uppå ansökning af andra personer än innehafvare eller arrendatorer af militiaeboställen, varda af vederbörande Embetsmyndigheter, med stöd af gällande skiftesförfattningar, oundviklige ansedde och alltså till verkställighet föreskrifna, i hvilket fall kostnaden må, i öfverensstämmelse med hvad nu stadgadt finnes, genom Kongl. Stats-Contorets försorg utbetalas. Med afseende å hvad sålunda blifvit förordnadt, hafva Utskotten ej funnit grundadt skäl förekomma till motionens understödjande.
Det var ett visst något, som icke lät sig definiera, någonting själfullt, konstnärligt, oefterhärmligt. Det riktigt luktade Paris. Och ändå var det ingenting annat än en svart drägt – helt svart – monterad med släta, glänsande, qvarterslånga perlfransar, tunga och rika. Men icke ett smycke, icke en brosch eller ett armband! Endast ett par gnistrande små spännen i de stora skorosetterna, liksom för att låta fötterna synas ännu mer. Många trodde det vara diamanter; ingen vågade fråga. Det var en feberaktig ovisshet. Och så hennes sätt att föra solfjädern! Under hennes fingrar blef den rent af till ett lefvande väsen, skiftande kokett som hon sjelf, någonting öfverraskande snabbt och graciöst, ett slags litet djur med ofantlig påfågelstjert, pösande upp sig som till strid eller läggande sig till ro i hennes knä. Och medan hon pratade, lekte hennes handskklädda hand dermed så invandt sjelfsvåldigt, som om hon icke ens lade märke till det sjelf. Någonting sådant hade man aldrig sett i den goda staden. »Hvad är det ni läser? Är det något nytt?» sade hon, i det hon gick förbi den unge författaren, som i sin gungstol satt och genomögnade en tidning utan att söka dölja, hur uttråkad han var. »Nej, ingenting nytt, endast en notis om Sara Stenmans begrafning», svarade han och lade bort tidningen. »Äh, det är ju gammalt nu», sade hon och slog sig ner i en af emmorna vid bordet. Författaren gaf henne en liten betydelsefull blick och vände tidningen, så att hon fick se titelbladet. Det var stadens enda nyhetsorgan. »Javisst – saxen – och det går inte fort», sade hon skrattande och såg på honom öfver solfjäderns svarta fjädergarnityr. De voro en smula bekanta från Stockholm, och här kände de det, som när landsmän stöta på hvarandra i främmande land. »Ni har väl läst fru Stenmans arbeten?» frågade sångerskan, i det hon vände sig till en ung flicka i ljusrödt, som sedig och snäll satt bredvid soffan, hvari hennes mamma tronade, och lät konversera sig af en halfgammal ungherre med blekt, fettglänsande ansigte.
Till följd häraf, får Utskottet upplysa, att Utskottet ansett tryckningen icke böra äga rum, emedan, såsom Memorialet innehåller, Utskottet trott nyttan deraf icke motsvara de derföre erforderliga utgifter. Och får Utskottet tillika tillkännagifva, att, i anledning af ofvanberörde Memorial, Högv. PresteStåndet och Vallöf]. BorgareStåndet, hvilka delat Utskottets tanka i ämnet, den 2:dra och 5:te i denna månad, förordnat, att tryckningen af Allm. IndragningsStaten för år 1828 icke skall äga rum, hvaremot Hederv. BondeStåndet förstnämnde dag beslutit, att med tryckningen deraf skall tillgå, på sätt R. St:r, vid 1823 års Riksdag, i afseende på då varande IndragningsStaten beslutit. En Ledamots hegäran om närmare utredning, hvarföre kostnaden skulle blifva så dryg, som Utskottet uppgifvit, föranleder Utskottet, att härjemte meddela, att IndragningsStaten upptager 5o skrifna ark med ziflror och columner, hvarföre Utskottet, i anse - / Betänkanden, N:o 100. 53 ende till Upplagans storlek, 5ooo exemplar, bestämd efter Tidningsprenumerationen, funnit sig icke kunna antaga kostnaden för tryckningen med papper till mindre belopp, än hvartill den, sista gången, för i5f tryckta ark uppgick. Utlåtande öfver de hos RiksStånden gjorda Motioner, att aflöningen till tjenstgörande vid RiksStånden och Utskotten måtte få utbetalas efter hvarje månads utgång. (R:g:s-A.) Sedan R. H. St:r, med gillande af StatsUtskottets Betänkande N:o 48, angående aflöningen vid innevarande Riksdag för RiksStåndens och deras Utskotts Secreterare, Canzlier och VaktBetjening, bifallit, att de af R:s H. St:r fastställdte arfvoden och dagtractamenten skulle få utbetalas, beräknade till och medför den 3i sisth Januari, så har hos Vällofl.
K:o 438.) S. A. K. Sedan Rikets Ständer, efter granskning af Stats-Verkets behof, till dessas fyllande vid denna Riksdag åtagit Sig en årlig beskattning att i egenskap af allmän bevillning för 1842 och följande år intill slutet af det, då ny Be _ villnings Stadga varder af Rikets Ständer antagen, u|gå med Två Millioner R:dr B:co; så få Rikets Ständer härjemte i underdånighet öfverlemna den af dem upprättade Författning om den allmänna bevillningens utgörande under ömförmälde lid,*) hvarvid Rikets Ständer tillika skolat i underdånighet anmäla, det Rikets Ständer i allmänhet bibehållit samma grunder, som i 1835 års Bevillnings-Förordning äro följde, utom att den personliga skydds-afgiften blifvit nedsatt till 24 sk. för man och 12 sk. för qvinna samt tiden, från hvilken den skall utgöras, bestämd till fy 1 Ida 18 år i stället för 17; att cen tonul-afgiflen af embetsoch tjenstemännens löner kommer att upphöra, äf - *) Finues tryckt efter underdåniga skrifvelserna i detta Band. gaB ExpecUtions-Utskottels Förslag lili lind.