Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Beträffande åter frågan om den tillökning uti det ordinarie hofhållningsanslaget, som kunde vara behöflig för att förekomma så beskaffad brist för framtiden, så vore, enligt den af Herr Finans-ministern lemnade utredning, en summa af 50,000 Ridr det högsta belopp, hvarmed den ordinarie hofhållningssumman skulle behöfva höjas, för att, sedan bristen blifvit betäckt, med säkerhet vinna jemnvigt emellan inkomster och utgifter samt förekomma vidare underbalans. På grund häraf hade motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte, dels för en gång anvisa den summa, 800,000 Ridr, som erfordras för betäckande af den uti Hans Majit Konungens hof-förvaltning nu befintliga brist, dels ock förhöja ordinarie anslaget för hofhållningen antingen med 50,000 Ridr, på grund af Herr Finans-ministerns förutnämnda till Stats-Råds-protokollet afgifna yttrande, eller, om något misstag deruti skulle hafva insmugit sig — och det skulle för ändamålets vinnande vara nödvändigt — ända till det af Grefve Mörner uppgifna belopp. Särskilt anser sig Utskottet från den hos Ridderskapet och Adeln i ämnet förda diskussion böra här anteckna den af Chefen för Finans-departementet meddelade upplysning, att bidrag från Norrige, hvilket, då fråga blefve om en permanent förhöjning i hofhållningsanslagel, borde tagas i beräkning, deremot ansetts vid förevarande tillfälle icke böra ifrågasättas, emedan dels den brist, hvars godtgörande nu vore i fråga, till stor del härledde sig från regentskapstiden, under hvilken tid apanaget utgått fördubbladt från Norrige, eller med 40,000 speciedaler i stället för 20,000, men utan någon tillökning från Sverige, dels ock framställning redan blifvit gjord till Norriges Storthing om inlösen för Statens räkning af en del af Ladegaardsöen med Oscarshal för att ställas till Hans Majit Konungens disposition, hvilket således i viss mån, såsom utgörande ett särskildt bidrag till första Hufvudtiteln, kunde sättas i jemförelse med det af Kongl. Majit nu begärda tillfälliga fyllnadsanslaget.
(Ållin. Besv.- och Ekon.-utsk. Bet., N:o 51.) S. A. K. i Hos Rikets Ständer har, i sammanhang med gjorda framställningar och förslag rörande hästafvelns förbättrande inom riket, blifvit, i afseende å de vid stuterierne befintlige engelska fullblodshästarne, anmärkt, att i sverige, med annat klimat och andra lokala förhållanden än England, den engelska fullblodshästen ej blefve i allmänhet användbar till samma bruk och nyttjande, hvartill hästen hos oss mest begagnas, nemligen till landtbruksarbeten och körslor, sorn erfordra en stark och härdig race, till hvars erhållande alltså andra åtgärder hehöfde vidtagas; och då Rikets Ständer inse landets stora behof af att erhålla dugliga arbetshästar, få Rikets Ständer, i betraktande häraf, hos E. K. M. i underdånighet anhålla, det stutei i-öfverstyrelsen måtte blifva i nåder anbefalld att tillse, det en och annan till arbetshäst» racens upphjelpande tjenlig hingst-må, så fo\t sig göra later, blifva att tillgå Vid hvarje station i riket, dit landtbeskällare från stuterierne utsändas. Rikets Ständer framhärda &c. Slockholm , elen 8 April 1848. Bih. tilt 11 St. 1 Afd. ii 82 Expeditions-UtskoUets Förslag till und. Uppläst och godkäodl hos Ridd. och Adeln den 8 April 1848. Pieste-ståndet den 8 Borgare-stådet den 8 Bonde-ståndet den 8 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående utsedde ledamöter i det af Kongl. Maj.t äskade Hemliga Utskott. S. A. K. Sedan, till följd af E. K.
Mössorna litade obetänksamt på sin egen styrka, till trots af den ädlastes bland dem, Claёs de Frietzckys, fosterländska uppmaningar: att icke trampa förra ständers frikännelse för Hattarna under fötterna, och sålunda gifva allmänna förtroendet och tryggheten dödshugget samt lidelserna öppet spelrum: att, både af rättskänsla och försigtighet, adeln enskildt måtte, för att ställa de ofrälse stånden till freds och med dem sammanknyta vänskapsbandet, en gång för alla afstå från annan rättighet att komma i åtanka vid befordringar, än den med öfriga samhällsklasser gemensamma, grundad uteslutande på skicklighet och förtjenst, samt rikets embeten och värdigheter sålunda varda lika tillgängliga för medlemmar af alla stånd och vilkor: och att Riksens Ständer sedermera måtte med förenade krafter arbeta på det allmänna bästa och bjuda spetsen åt hvarje försök af konungadömet, att inkräkta på folkmaktens område. Hattarna, som insågo sin undergång oundviklig, om Mössorna fingo drifva sakerna till det yttersta, som dessutom hemligen uppmuntrades och smekades af Gustaf och Vergennes, och som i dessas löften funno en räddningsplanka, valde, mellan två onda ting, hvad de för ögonblicket trodde vara det minsta: regentväldets utvidgning, fåvetskt räknande på att kunna stäfja det, när och hvar de behagade. Fersen, Hattarnas hufvudman, som till de nu maktägande Mössorna bar ett dödligt hat, under det han hvarken älskade eller dårades af konungen, kunde ej förmå sig att tjena Gustaf med annat, än sin overksamhet. Fersen afreste derföre från riksdagen, när sakerna blifvit bragte så på spetsen, att ett afgörande slag, å ena eller andra sidan, var oundvikligt. Före sin afresa från Stockholm yttrade Fersen till hvem som ville höra det, «att ständernas förfarande vore både oklokt, orättvist och landsförderfligt; att han tvådde sina händer för splitet och dess följder; och att han ej ämnade taga någon del i de allmänna ärenderna, så vida icke väsendtliga förändringar inträffade.«
E f t e r åt. Linge. Min kära Berta! Som i en drömsyn ser jag, huru du spärrar upp dina ögon, när du läser öfverskriften på mitt bref. Du tror mig ännu vara i Stockholm, därifrån mitt sista bref var skrifvet, och finner mig i stället härnere på landsbygden, hos mamma, i mitt gamla hem. Ett oförutsedt och tillfälligt besök, tänker du. Ack, nej, Berta! Det är ej som du tror, och jag känner blygselns rodnad stiga upp på mina kinder, när jag nu måste berätta för dig om det rätta förhållandet. Jag är en frånskild hustru, Berta, — en fränskild hustru! Om du visste, hur det ordet » fränskild » skär i mina öron och — mitt hjärta. Du såg mitt lilla trefliga hem, när du var på besök hos mig för några månader sedan, och du gjorde då äfven bekantskap med min man. Du fann honom vacker, lärd, intelligent, men — kanske något öfverlägsen. Jag minnes, att dina crd föllo just så. Er bekantskap blef dock på det hela taget mycket ytlig, ty upptagen som han var af sina göromål och sitt vetenskapliga arbete, hade han ej mycken tid att sysselsätta sig med oss eller att följa oss på våra besök å tafvelutställningar och museer, där vi tillbragte en god del af vår tid. Du såg blott det yttre af vårt samlif, och vi aktade oss noga, båda två, att rubba på den konvenansens slöja, som för tillfället var bredd däröfver. Ty redan vid den tiden hade det börjat att komma till konflikter oss emellan, ehuru ej ännu så häftiga, att de kunde leda till nägon brytning. Men sedan. Jag vill ej bjuda till att skildra för dig, Berta, den tid som ligger emellan, ty det skulle blott ånyo upprifva det ännu färska och ömma såret, och skulle jag rent ut svara på den fråga, som, jag vet det, nu sväfvar på dina läppar, om hvad som var orsaken till denna disharmoni, så skulle jag hafva svårt att redogöra därför. Måhända å ena sidan öfverdrifna fordringar och för litet öfverseende och å den andra brist på undfallenhet och håg att rätta sig efter det uppställda skemat.
Den 17 Januari. 175 Ehuru jag sålunda fullkomligt erkänt nödvändigheten och behofvet af ridskolors inrättande, är jag likväl af olika åsigt rör:de ej mindre deras hufvudändamål än deras förläggande. Hvad hufvudändamålet beträffar, anser jag det böra vara att bilda Stallmästare. Såsom motiv för denna åsigt, får jag nämna, att jag anser de fordringar i afseende på skicklighet i ridning, man vid kavalleriet rättmätigt kan ega, höra fördelas i 3:ne särskilda grader. Hvad man af manskapet bör vänta, är, att de ega en ledig och ändamålsenlig sits, sadellästhet och förmåga att med säkerhet och precision föra sin häst i alla allyrer, så att de kunna draga största fördelen af sina vapens begagnande i enskild strid. Af befälet bör man kunna vänta, att, utom större fullkomlighet i allt hvad manskapet åligger, det äfven må ega skicklighet att instruera rekryter och dressera remonter. Stallmästaren måste hafva grundlig kännedom uti allt hvad till den högre ridkonsten hörer, samt dessutom i veterinärvetenskap, hästens kroppsbyggnad och anatomi, så att han må kunna bedöma dess förmåga och derefter rätta sina fordringar och lämpa sättet för dess dressur. Manskapet bör bibringas sina kunskaper af befälet, detta åter sina af stallmästaren. — Mången torde då invända, att vid det indelta kavalleriet räcker icke stallmästarens tid till att gifva lektioner åt befälet. Detta vederlägger sig sjelft, om befälet eger den skicklighet jag förutsätter. Stallmästaren behöfver då ej direkt lägga handen vid rekrytens instruerande och remontens dresserande. Han har endast att tillse det detta af befälet sker på ett rigtigt och ändamålsenligt sätt och biträda vid särskildt svårare fall —, han får således mera än tillräcklig tid öfrig, att meddela undervisning i ridkonsten åt det yngre, nykomna befälet. Jag anser att hvarje officer, som inträder vid ett indelt kavalleri, bör åläggas att närvara vid de båda första årens rekrytmöten, hufvndsakligast för sin egen instruktion uti ridning m. m.
Hon bortskar de dåliga skotten och hägnade de bättre och, se, ännu en gång började jag lefva och sträfva uppåt, ännu en gång började jag redan drömma om att äfven jag skulle blomma, ja kanske ren nästa år, fast jag nu ej var mer än ett qvarter hög. Den unga flickan tog mig åter till nåder, men ack jag hade ingen lycka hos henne. En dag då fönstret stod öppet igenslogs det af vinden, kullkastade min kruka och afbröt min krona. Mina tårar strömmade utefter den nakna stammen, jag trodde, att jag skulle förrinna i gråt. Förtretad kastade den unga flickan undan mig och min kruka, och jag var glad att få dö, jag hade känt nog af lifvets bitterhet. Men nu upptog mig en ung gosse, han vårdade och vattnade mig och ställde mig i solskenet och kastade solvarma blickar på mig, och nu började jag rätt åter att trifvas. Jag reste mig i höjden, jag tänkte på, huru jag skulle bli ett stort präktigt träd, ja jag tror bestämdt att jag skulle fått blommor samma år. Men ack, min glada tid var kort. Den unge gossen reste bort. Han gaf mig åter åt flickan. „Vårda Oleandern väl, ser du huru rask den är nu åter“. Men nu blef det höst och vinter. „Blommor öfvervintra godt i källare“, sade flickan, och i källarn kom jag, och der var natt och mörker, och råttorna uppåto min krona, och när kökspigan om våren hemtade opp mig, sade de, som sågo mig: „nu är det slut med den olycksoleandern“. Men det var ännu icke slut. Jag stod i köksfönstret, man gaf mig stundom litet vatten, solen såg varmt på mig och småningom började jag åter vakna ur den domning, som angripit mig. Öfverallt slogo fram blad och små skott och alla sade nu: „se Oleandern lefver ännu! Ja, men ett träd kan det omöjligt bli numera. Den måste få vexa till blott en buske“. Må vara, kan jag ej bli ett stort träd, så vill jag gerna vara en liten buske, blott jag finge bära skära, hvita doftande blommor. Hvem vet, kanske nästa år, eller efter två år; jag skall vänta och bida.
Ridderskåpet och Adelns henäana lillgift, fär jag ödmjukast hemställa, att om Ridderskap-! och Adeln pröf? ivar nödigt , oaktadt, enligt hwad Herr Landt Marfalken tillkännagifiyit. rwänne af wära med-Ständ redan afftagit ifragawarande Constilurions-UrEolletö betänkande, ari äterremittera detsamma tift Utskottet, denna älerrnnis; dg mg ägg rum, jemts ye gnniärknlngar, som nn deremot hlkfwit gjorda, Jag har ganska ofu'!stä>idigt framjlält mina tankar i deria wig ngn ämne, och underställer dem Höglöfst Ridderbapec och Adelns vplysta pröfning, Jag kror mig endast skyldig, att stuta med enenbilt anmärkning; den, are jag nu lemnat ctl dubr ihelk bernis bade pä lättheten att klandra och pä swärighcken alt i syiuierher i frägor af sä stort in<eretze son; denna, npgifwa dek sörstag som ka» tjstfrivsställa allas meningar. Friherre Lsclsrström, stacob: Dill hwad Herr Baron VVetterstestt yttrat, får zag endast tillägga, stt jag tror den enklaste formen, för beredande och antagande af gnwdlagsfrägor, böra wara, att ivid den Riksdag dä någor sörstag till ändringar i grundlaaarna till ConstilUticiis.Utskottet inkommer, nämde UlskottS sörstag af Sländcn granskas, och slureligcn med eiler uran ändringar, säsom sörstag godkännes medelst den behandling som utstakas i ZL §. Regerings^Formen och 7Z Z, Niksdags-Ordningon för allmänna frägor som i Riksens Ständers Hkug Wäckatz, stadgadt ärz hwgrefter försiageL Den 9 Iunii. ZZ7 hwil-e till nästa Riksdag dä det bör utan förändringar eller tillägg antagas eller förkastas.
Uppfylld af samma bedrägliga sinne som i lifstiden säger nu skälvrängaren, när han går dit: “Det är rätt, det är rätt“; men då han går tillbaka, fattas han af ängslan och samvetsqval, och säger då: “Det är orätt, det är orätt, det är orätt.“ Till forntidens trollverld må ock räknas lindormen, om hvilken många sägner och sånger finnas. I de hedniska sagorna nämnes väl icke hvad färg han hade, men i senare tid hör man honom gemenligen kallas hvita ormen. Denna må ingalunda förblandas med den hvita tomtormen, som i södra orterna räknas bland goda gårdsrån och välvilligt matas utaf den gårdens invånare, der han behagar taga under golfven sin bostad. Den här menade hvita ormen visar sig högst sällan, somliga mena hvart hundrade år, och blott i stora ödemarker. Trollqvinnorna sökte honom begärligt och kokade honom i sina kryddblandningar till erhållande af trolldrycker och djup visdom i naturkrafternas hemligheter; ty såsom slingrande sig omkring i jordens för dagsljuset undangömda innandöme, kring bergens och stenarnes rötter, trädens och växternas djupaste fibrer, troddes han hafva insugit deras förborgade krafter och meddela dem åt den, af hvilken han lät sig finna. Om någon fann hvita ormen, skulle han genast gripa midt om hans lif, hvarvid han lemnade sitt skinn. Att blott slicka på detta troddes öppna den menniskans inre syn att utan all föregående lärdom känna örternas, jordarternas och stenarnes krafter, att läka sår och bota allehanda sjukdom och krankhet. Det kallades “att blifva klok“. En liten fattig vallgosse – så berättas – hade i ödebygden farit vilse från sin led och kom slutligen till en liten stuga i skogen, der en sådan klok gumma och ormkokerska bodde. Hon var, då gossen inträdde, icke hemma, men en stor kittel stod sjudande på elden å hällen: der var ormkokning å färde. Gossen var hungrig, och seende bröd på bordet och ett tjockt fett skumma i kitteln, trodde han något fläsk koka der, tog brödet och doppade det i kitteln och åt.
Till »vägledning derwid stola alla nödige upplysningar sorgfälligt sökas. saint Utsseppningen, Importen, Skeppsfarten, Afstämplingen, Bodhandeln, m, m. tagas i betraktande; Och böra uppgifter i de delar, som Hafwa sammanhang dermed, sä widt det afl Publike Embets-Werk beror att dem giswa, ock) deas Tazeringsmännen i wcderbörlig ordnMg begäras, swäs^iWtl warda meddelade, T Mm. Dä hwar och en efter denna grund erlägger Fem procent;af Jnkoinsten i Bcwillningsasgift, kan nägsn fördelning i Classcr för Handlande vch Fabrikörer »ned flere, hwiikas Rörelse af Utrikes Handeln mera beror, icke äga ruin, och fast ställes alltsä för dem allenast ten minsta afgift, som har bör utgä och hwarunder Bewiilni g eller denna Artikel ej kan någon päföras, nemligen: I Stockholm och Götheborg: Grosshandlare Zv R:d. Handande, Mäklare, Skepps-Clarrrare och Apothekare — - 20 R:d. Fabrikörer och Manufaclurister — i; R:d I Lörsta ClasenStäder: Handlande rc. rc. 20 N:d. Fabrikörer rc. rc. *5 N:d. I Andra Llastens Städer: Handlande rc. rc. — 16 N:d. zr §. Fabrikörer rc. rc. — iz R:d. 16 fl. Tredje Clastens Städer: Handlande rc. rc. — re R:d. —^ Fabrikörer rc. rc. — 12 R:d. I Fjerde Llastens Städer: Handlande rc. rc. — iZ R:d. r6 k. Fabrikörer rc. rc. — io R:d. I Femte Llatzens Städer: Handlande rc. rc. — ro R:d.
975 och förändringen således bestridt, med åberopande af Riksens Höglofl Ständers derom vidtagne beslut} så har ingen ting dervid kunnat göras, utan pluralitetens önskan fått gifva vi: ka för desse enskilt» förhållanden. Utom hvad jag förut haft äran anföra om olägenheten af att grusa om sommaren, torde jag äfven få fästa Höglofl. Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på den skada denna grusning skall med ora för de hemmansägare, hvilkas ängar och gärden genomstrykas af allmänna vägar. Säd och gräs stå då i sitt bästa flor, och torde föga vårdas af främmande, sorn der hafva sina vägstycken, utom, att vid afräfsningen af ali små sten, en stor del af orenlighet och ofta af okynne nedkastas på ängen, der den vid infallande slotter ej medför någon obetydlig olägenhet Egen erfarenhet talar ty värr med visshet i detta afseende. Jag vågar således vör Isamt hemställa om ej allmänna lagens föreskrifter i detta afseende, hvilka äro så väl beräknade, om de noga efterlefvas, må åter upplifvas, och grusningen få hädanefter sorn förr ske om hosten, då om ej vanlig höstväta inträffar, längre och fugtigare nätter gifva anledning till det påförd* grusets sammanpackning på vägen och dess afsigtsenliga fyllning, i stället att förvandlas till dam först och smutts sedan då höstvätan infunnit sig, och ej sällan föranledt till förnyadt besvär, då ofta en kittslig LänsmaD deraf tagit sig anledning att sådant anbefalla, och i händelse af bristande åtlydnad, instämma Veil 2u Februarii. vägelottsägare, ej så mycket för att befordra dem till ansvar som att af dem utprässa en förlikning för att undvika rättegång, hvarå flere praejudicater äga rum, ehuru jag för egen del, nu ej hår något sådant att öfverklaga. Detta mitt vördsamma memorial anhåller jag matte de öfrige respective Medstånden communiceras, och till behörigt Utskott remitteras.
Man har, som mig synes, på ganska goda skäl anmärkt, att pröfningsnämnden eller andra kammaren, som utgår från första kammaren, icke skulle utgöra ett återhållande eller conservativt element. Jag vill medgifva denna sats såvida, att dessa val utur första kammaren skulle ske för hvar gång, Representationen sammanträder. Jag skulle vilja, att valen skedde för en längre tid, t. ex. omfattade 3:ne riksdagar, med iakttagande deraf, att för hvarje riksdag -Jutginge. Det andra för i4 H. 45 354 Don ii Octoher c. Ai. slaget vöre, att, om man vill vidblifva förslaget att för hvarje riksdag välja den andra kammaren, man skulle kunna stadga, att valet skulle ske inom dem, som bevistat de flesta riksdagarna. Hvilket af dessa förslag, R. o. Ad. skulle vilja förklara för gemensam tanke, skall jag biträda. Frih. Boye: Forngötherna hade i sina myther en ide', som är mig återkallad i minnet af ett visst förhållande un der denna öfverläggning. Mythen bestod uti den tro, att Thors bockar slagtades alla aftnar, men stego lifslefvande upp alla morgnar» Den tillvitelse, som gjordes mig öfver olikhet i tänkesätt nu och i8io, var sannerligen vederlagd; men lifslefvande står den åter upp uti Hrr v. Troils och Hjertås yttranden. Jag kunde vara liknöjd för det omdöme, som nian velat, på bekostnad af sanningen, påbörda mig. Jag var fri representant då, och jag ar fri representant nu. Jag kunde svara, att om der finnes någon skillnad emellan hvad jag yttrade då och nu, så bevisar det blott, att liderna undergått en stor förändring, men icke jag, eller att jag blifvit klokare nu, än jag var då. Men jag behöfver ej en sådan förklaring. Jag har blifvit påmind om min ålderdom, och dertill hörer, hos mig, en viss benägenhet att hålla mig fast vid sanning oell rättvisa. För att fä fram sanningen och för att få mig tillerkänd en derpå grundad rättvisa, får jag offentligen uppkalla Hr
Allena sitta, och begråta henne så: Åt dig gaf döden, goda barn, din egen far, Dig dräpande, ej någon ann, med annor hand, Och lemnade de hemmavarande slik lön. Förty ett ringa svepskäl här behöfves blott, Att jag och döttrarna, som blifvit hemma qvar, Dig skulle ta emot på sätt, som vederbör. Derför, vid gudarna, ej må du tvinga mig, Att vara mot dig elak, var det icke sjelf! Låt se! Du offrar dottren; hvilka böner gör du då! Hvad lycka önskar du, som slagtar eget barn? En neslig hemkomst, då du brottsligt reste hän? Och jag, medrätta kan väl jag dig önska godt? Ovisa skulle vi ju anse gudarna, Ifall mot barnamördare vi tänkte väl? Till Argos land, vill du omfamna dina barn? Du får det ej; och hvem vill väl anblicka dig Bland barnen, att du åter må nedgöra ett? Har du den sak besinnat, eller tillhör dig, Att bära spirans glans, och blott anföra härn, Men icke föra bland Argeier rättvist språk: Akhaier, lyster er en färd till Phrygers land? Så dragen lott då, om hvars dotter, som bör dö. Det rättvist varit; men du aldrig hade bordt Åt Danaïder ge till offring eget barn; Fastmer Menelaos bordt slagta sin Hermione; Ty hans var saken. Nu skall jag, som helig höll Din äkta bädd, mitt eget barn beröfvad bli, Men hon, som brutit, skall sin dotter bringande Till Sparta åter, vara den vällottade. Mig svara, om jag icke riktigt detta talt, Och, om jag riktigt talat, o, så döda ej Din och min dotter! Då är du en sansad man. KHOREN. Gif vika! Rättvist är, att rädda egna barn, O Agamemnon; ingen dödlig säger "nej" dertill. IPHIGENEIA. Ack, fader, om ändock jag egde Orpheus' röst, Och kunde sjunga, att mig följde klipporne, Och kunde tjusa med min stämma hvem som helst, Jag flydde dit; men nu är all min talekonst Blott tårar, och dem frambär jag; dem har jag nog.
Maj 1860 innehåller, saint planeras till samma vågräta höjd 4 Slals-Utikollels Utlåtande N.-o 16. sorn marken vid sliphusets nuvarande vestra hörn, förflyttar och i fullgodt skiefe försätter faktoriets nu varande slipverk, med hvad dertill hörer, och ordnar detta så, att faktoriets arbete i sliphuset ej förhindras under längre tid än högst sex månader; att, genom kanalbolaget, faktoriets andra ränna, som skall leda vattnet til t sliphuset på den föreslagna nya platsen, göres efter hela sin längd af huggen hopsinkad sten samt byggnaden deraf utföres så, att lika tillräckligt driftvatten erhålles för slipverket på dess nya plats, som vid nu varande vattenrännan; att till fullbordande häraf väl må, efter behof, kostnadsfritt användas huggen sten från nuvarande sliphusrännan, men det öfriga af den huggna stenen, som icke erfordras för den nya rännans anläggning, till faktoriet återlemnas; att kanalbolaget, till kommunikationens bibehållande, emellan begge sidorna om slussen anbringar en rörlig körbro; att alla dessa arbeten fullbordas inom fem år, räknadt från den dag, Kongl. Maj:ts beslut om den ifrågavarande platsens upplåtelse åt kanalbolaget varder expedieradt, vid äfventyr, att, i annat fall, upplåtelsen skall anses hafva förfallit och bolaget vara förbundet att återställa allt i sitt förra skick; att, sedan företaget möjligen blifvit fulländad!, kanalbolaget eger, tili förekommande af vattnets användande vid slussningar utöfver behof, dervid ställa sig till efterrättelse de föreskrifter, som i sådant hänseende kunna af faktoristyresmannen finnas nödiga; att, för den händelse faktoriets vid den tillämnade slussen nu befintliga kolbod skulle finnas blifva utsatt för eldfara från förbigående ångfartyg, kanalbolaget i sådant fall åligger att bekosta förflyttning af donna kolbod till lämplig plats.