Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nogsamt inse wi Me, at. igenom den fst fastställde i-ep2rt!Nons',i Bewillningcn, största bördan jemförelsewis med förmågan blifwit lagd pä den fattige. Sadant katt ej annat wara än en följd af en ytterlig ffyndsamhet; och det är til förekommande dera ', som jag nu ödmjukast anhäller om Herr UJro.w och Landtmarffalrens pi-opositlou pä det af wig 13 ' ' gjor - 133 Den 17 Maj. gjorda förslag, samt i fall det af RidderskapeL och Adeln antages, de andra Standen genom (N Deputation derom mätte underrättas. Uppä gjord proposition af Herr Laron och Landtmarskalken, biföll Ridderffapet och Adeln, 6t Llectorerne skulle Ivälja Ledamöter til Bewillninas Utskottet, til lika antal som ivid sistledne Riksdag war antagit, samt at genom en Deputation härom underrätta de öfrige re?peccivs Ständen. Deputationen utseddes, upropades och afgick genast under Grefwe De ia Laruies anförande. Upbrötos Herrar Llectorernas listor til Ival af Ledamöter l Lanco-, Lxpeäitionsoch RidLarehus-Utffotten, och befunnos dertil hafwa iblifwit utsedde följande: tzil Lanco-Utssottet. Af Första Llassen. 4?:» 42. Grefwe 6zUlenbor§, hollan Liennin§, Lagman. 75. Grefwe Dagerbert;, Fullm. Frih. Lleet vvooll, ^acod, Lapiten. gv. Grefwe von Hermansson, Larl, klajor. 145. Friherre Ltjernsteät, Larl Lreäric, Lxpsliitions-Lecreterare. Frih. De Leer til Leufstad, Larl, Rpttmästare. Z04. Frih. Lock, Lekr M.- Hof-Marffalk.
Kallar du lycka, denna öfverspända inbillning, detta sjudande blod, detta tankarnas arbetande, denna ständiga illusion, detta otillfredsställda sällhetsbegär, denna längtan efter något som icke finnes på jorden, dessa öfverdrifna och derföre oftast bedragna förhoppningar på medmenniskors redlighet och oskrymtade vänskap? Nej, Mathilda! det är ingen lycka att äga snille. Merendels äro qvicka personer, eller som vi benämna dem med det Fransyska namnet Genier, obetänksamma; öfverlemna sig för hastigt åt hvarje på dem verkande intryck, och äga icke tillräcklig kallblodighet för att tänka innan de tala; hvarföre de ofta såra utan att vilja det, blifva misskända och få ovänner då de så gerna ville vara älskade af alla, då deras känslofulla själ ville sluta sig till alla, med ett: Er mitt famntag Myriader! Du säger att snillrika personer äro aktade och hyllade i alla samqväm. Åh ja! man smickrar dem, emedan man behöfver dem eller emedan man tror deras egenkärlek fordra en beständig gärd af beundran. Men man älskar dem icke alltid, och hufvudvilkoret för lycka och sällhet är dock att vara älskad, icke firad och beundrad. Man beler dem icke sällan då de äro frånvarande; man kallar deras känslofullhet svärmeri. – Nej, Mathilda! jag förnyar min gamla refrein: det är ingen lycka att äga snille. Förlåt att jag för länge uppehållit mig vid ett ämne; jag skyndar nu att med dig kasta en blick på hvardagslifvet, på min och din familjs hvardagshändelser. Julafton var här i huset bullersamt som förr. Sophie var nu som vanligt fêtens Drottning, antalet af hennes julklappar steg till hundratrettioåtta. Här var mycket främmande, man begåfvade hvarann till höger och venster och äfven jag fick min del ur det rågade ymnighetshornet. Men jag var icke glad, Mathilda! ty jag tänkte på dig. Jag undrade huru du tillbringade din julafton och det gjorde mig så innerligen ondt, att hvarken far eller syster tänkte på dig med den ringaste julgåfva.
Dannemän återfinnas oförminskade samma fosterlandskärlek, redbarhet och aktning för andras rätt, hvarmed deras förfäder utmärkt sig, och hvarigenom de gjort sig berättigade och värdige att deltaga i behandlingen af rikets angelägenheter; och 11. o. Ad. lyckönskar sig derföre alt i sina bemödanden för allmänt väl kunna påräkna det Hederv. BondeSt:s kraftiga medverkan. — A R. o. Ad:s vägnar anhåller jag, att Deputerade må till sina Hederv. Ståndsbröder återföra uttrycken af Ii. o. Ad:s aktning och tillgif venhet. Hvarefter Deputationen på vanligt sätt utbeledsagadcs. Frih. Boye, Fredr. Som jag för det närvarande är äldste ledamoten i Ridd.Direct. och vid anteckningen i dag lill polletters Digifvande varit tillstädes, har det blifvit mitt åliggande att framställa 2:ne frågor till R. o. Ad., som det enligt 15 § Ridd.Ordn. ensamt tillkommer att afgöra. Dessa frågor äro af samma beskaffenhet med den, som i går förevar rörande ätten Wrangel. Den första angår ätten N:o 100 Uggla. På genealogien öfver denna ätt linnes upplagen såsom äldst Gustaf Adolph Uggla, född 1753, om hvilken finues antecknadt, att lian från sin iunehafda tjenst tog afsked 1799. Denne person, som lärer böra 1 II. 2 10 Den 18 Juli f. m. anses som lefvande, emedan uppgift om hans dödsär saknas, skulle nu vara 91 år gammal. Emedlertid har den honom närmaste ättcmannen, Carl Wilh. Uggla, utfärdat fullmakt, och det torde derföre vara billigt oell närmast med hvad R. o. Ad. vid förra riksdagar och sednast i går beslutat, att denne Carl Wilh. Uggla får inträda i hufvudmannarätt. Den andra frågan angår ätten v. Stapelmohr. Den egentliga hufvudmannen Christoffer Georg v.
Bih. till H. St.-s Prat. 1850 i 1851. 6 Sami. I A/d. .12 kllift. 3 STOCKHOLM, tryckt ros isaac marcus, 1851. I Banko-Utskottets Memorial, N;t 85. N:o 85 Ank. till Exp. Utsk. den 22 Aug. 1851, kl. 4 e. m. Memorial, angående Instruktion för Rikets Ständers Banko-Utskott vid nästkommande Riksdag. Som 19 § i den för Banko-Utskottet gällande Instruktion innefattar det åliggande för Utskottet, att, före riksdagens slut, under fästad t afseende å de angående Banko-verket vidtagna författningar, hos Rikels Ständer föreslå Instruktionen för Banko-Utskottet vid den nästpåföljande riksdagen, hvilken Instruktion, sedan den af Rikets Ständer blifvit pröfvad och fastställd, kommer alt tjena till efterrättelse, intilldess Rikets Ständer, efter Utskottets hörande, någon förändring derutinnan besluta; så har Utskottet, efter verkställd granskning af nu gällande Instruktion, funnit någon annan ändring deruti icke erfordras, än att orden: ”sedan 1848 års början”, som förekomma uti 2:a §, utbytas mot: ”sedan i85i års börjanhvadan Utskottet skolat vördsamligen hemställa, att omförmälde Instruktion mätte, i ofvanberörde afseende förändrad, få för nästkommande Banko-Utskott tjena till efterrättelse. Stockholm den 21 Augusti 1851. På Ridderskapet och Adelns vägnar: Th. Stjernstedt. På Borgare-Ståndets vägnar: S. J. Schönmeyr. C. O. Ossbahr. På Preste-Ståndets vägnar: Carl Fr. Björkman. På Bonde-Ståndets vägnar: Per Pålsson. 1 nili. till n. St. Register ofver Banko-Utskottets afgifna Betänkanden, Utlåtanden och Memorial under Riksdagen i Stockholm åren 1850 och 1851. Rekords-anbud. Se: Eftergift.
Det qvicka och granna försöker hvar dag förgäfves, att ge stora känslor. I dylikt tillstånd vore hela verldens kraft otillräcklig, att blott genom genie skaffa sig smak. Det är icke af öfverflöden, som konsterna drifvas till sin höjd; hvilket somlige auctorer mena. Desse räkna dervid smaken som ett intet, och anse Regenten för stor, då han endast vet beställa och betala. Men allt detta tjenar blott att föröka artisternes antal; hvarpå smaken går förlorad i grund. Se vi frågan tillika från Samhällets sida: månne ej den punkt, der Europa nu står, bekräftar vårt redan gifna svar? Fordom rådde styrka, och man fick i sina nöjen ordning och varaktighet. Nu ha nerverna fått en stöt; och man kan icke uthärda hvad som sker allvarsamt. Man har tappat på utbytet. Fordom voro olyckorna af en grof art; nu äro de af en känslofull. Fordom voro lyckorna på ett starkt sätt; nu äro de på ett ovisst. Innerst kommer sådant från tvenne orsaker: den ena, att Handeln trädt i stället för Moral och Fädernesland; den andra, att Presterne, som äro till för att hämta sitt lefnadsnöje ur det Gudomliga, tvärtom hämta det ur det Verldsliga. Handels-andan har gjort, att allt i samhället föres med blotta uträkningar, i hvilka Moralen ej är inbegripen; den har lagt grundvalen för orättvisa, och väckt begär för saker utan gagn; den har gått sina egna steg, utan att vara innefattad i Lagstiftningen; den har dagligen gjort uppror mot Lagstiftaren, och tagit ett herravälde utan namn. Handels-andan är egoismens, materialismens och flärdens anda. Det var Handeln, som öfverändakastade Prestväldet; den omkullkastar, med tiden, Kungaväldet; den tål inga moraliska sammanband; all sinnesordning skall vika, om icke Handelns yrsel fjettras. Den motståndskraft, som främst behöfde tillitas, är Religionens. Men om ingenstädes på jorden är en så sann Religion, som i Europa, och ändock folket ingenstädes på jorden så förderfvadt: hos hvilka ligger felet? Hos dem, som sköta en sann Religion.
Hon kan nästan bli elak, när hennes svartsjuka sättes i rörelse, men hon har förmåga och vilja att småningom bli en hjältinna i uppoffring. Men jag skall ej söka beskrifva henne, hvarken henne eller de andra lefvande personerna, som man endast lär känna genom att se och höra dem. Helt lokala förhållanden, Värmland med dess herrgårdar, utgöra omgifningen för denna saga, och mängden af namn på ställen och familjer, på sjöar och backar förlänar en underligt trovärdig färg äfven åt de besynnerligaste händelser. De små hvardagsbekymren, såsom då kaptenens barn äro ute för att hos grannarne » låna pepparrot » till det salta köttet, stå sida vid sida med sådana mindre vanliga händelser, som att den onde själf sitter i gungstolen och skrämmer gamla Ulrika. Det är fantasiens värld sedd från verklighetens lif, begge rikt och sällsamt sammanväfda, — och att alla dessa historier om djäfvulen och hans andar göra intryck på en, det beror därpå, att de ha ett psykiskt sammanhang med personernas lif och utveckling. Mest af allt är författarinnan begåfvad med fantasi — en så lefvande fantasi, att den sätter läsarens egen inbillningskraft i stark rörelse. Det är nya saker man lär känna,44 DEN NYA FÖRFATTARINNAN. nya, hemligketsfulla saker man hör och ser. Bakom de verkliga händelserna vidgar sig ett långt perspektiv, där ens egna aningar och känslor skapa vidare ■ — ■ detta luftperspektiv, som så absolut saknas hos prosaiska författare. Jag talar till dem, som läst boken. De, som icke läst den, böra ej på förhand störas genom ett ofullständigt återgifvande af dess innehåll. Men dem, som läst den, vill jag påminna om scenen i det blå kabinettet, då Anna Stjernholm för grefvinnan Elisabeth berättar Ebba Dohnas historia, och som slutar därmed, att Gösta Berling, utan att veta det, angifver sig själf genom att läsa upp den märkliga dikten. Är icke hela detta kapitel själft en den skönaste dikt man kan tänka sig? Likasom, också det sista kapitlet, där kaptenskan talar med sin döende son om evighetens frihet, hvarefter kommer dödens hemlighetsfulla uppträdande på skådeplatsen.
Då lik\äl det i l:a momentet af Utskottets tillstyrkande begagnade ordet "oföränderligt" möjligen kan sålunda misstydas, att förändring af ersättnings-anslaget icke någonsin skulle kunna ega rum, får Utskottet, som i hufvudsaken icke funnit anförde några nya, förut icke pröfvade, skäl mot dess af Borgareståndet bifallna tillstyrkande, hemläll3, att Rikets Ständer ville detsamma bifalla, med uteslutande utur första momentet af ordet "oföränderligt". l*.-o Lappmarks Ecklesiastikverks medel. Från Ridderskapet och Adeln samt Presteståndet har Utskottet erhållit återremiss å denna punkt, till följ i af anmärkningar dels i enlighet med Doktor Stenhammars, vid utlåtandet fogade, reservation, dels ock derom, att då full visshet ej kunnat vinnas, huruvida de till pastorerne i Dorothea, Fredrika, Wilhelmina och Stensele församlingar anslagna 49i tunnor spanmål utgingo in natura, emedan de uti Wester-norrlands läns landsbok skulle varit summariskt inbegripne under titel Westerbottens skoleslat och likaledes uti rikshufvudboken summariskt afförde å anslaget för elementarläroverken, samt Utskottets uppgift om förhållandet med denna spanmål sålunda vore ofullständig, Utskottet bordt om verkliga förhållandet dermed förskaffa sig och meddela närmare upplysning; hvarjemte, angående kolleklmedlen, är vordet erinradt hos Ridderskapet och Adeln, att desse medel, som icke furmos å riksstaten såsom inkomst uppförde och således icke tillföllo statsverket, vore för ecklesiastik-verket väl behöfliga, då nuvarande anslag för detta ändamål icke uppfyllde alla behof, hvartill detsamma rar afsedt; samt hos Presteståndet, att kollekterne till ecklesiastikverket med desto mindre skäl borde upphöra, som dessa kollekter åtminstone å vissa orter utgingo särdeles villigt. Dessutom är denna punkt af Bonde-ståndet, utan anmärkning, återremitterad; men deremot af Borgare-ståndet bifallen.
Dessa skolor böra omfatta vissa bestämda rotar, uti hvar och en af hvilka undervisning tillsammans minst 3 månader af året skall meddelas; ankommande det på församlingarne att läse-tiderne inom hvarje undervisnings-rote, efter omständigheterne, fastställa. 3:o Lärarne i de flyttande skolorna böra, under den tid , som är bestämd. till skolans hållande inom en af deras rotar, besöka de andra åtminstone en gång hvar izjtde dag, för att derstädes, vid utsatte förhör-, kunna utröna, huruvida läsningen äfven under deras frånvaro behörigen fortgått. 4:o Dessa skolor komma, i likhet med hvad om de fasta skolorna uti 2 punkten af § 1. är föreslaget, att ställas under inseende af Kyrkoherden och Skol-Styrelsen, hvilka ega vaka deröfver, att undervisningen ledes i öfverensstämmelse med den för fasta skolan gällande plan. 5:o Der, jemte den fasta skolan, flyttande skolor äro af nöden, skola dessa, lika med de förra, bekostas gemensamt af hela den socken eller det pastorat, sorn den fasta skolan tillhörer, ehvad större eller mindre delar deraf begagna undervisningen i de flyttande skolorna. § 9- I de städer, der ändamålsenliga folkbildnings-anstalter saknas, skola sådana fasta skolor, som Utskotten här ofvan föreslagit, inrättas; kommande för dessa skolor och lärarne dervid enahanda föreskrifter att gälla, som i afseende å folkskolorna på landet blifvit meddelade. § 'o Ehuru utanläsning af Catechesen i skolorna bör ega rum under lärarnes ledning, åligger det likväl vederbörande presterskap att meddela barnen undervisning i religionen, serdeles såvidt den afser dess tillämpning på bjerta och lefverne, samt att för sådant ändamål infinna sig i de fasta skolorna minst en gång i hvarje vecka, och i de flyttande, så ofta tjensteåligganden och öfriga förhållanden uet medgifva. För undervisningen i skolorna bör vexelundervisnings-melhoden, med Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Ullätande^ N.o 128.
Skrifvelse N:o 156. 399 ll:o Tullbetjeningen. som vid fartygs visiterande och expedierande har befattning, bör pii det nogaste tillse, alt hvad om kartering af Skeppsoch Lasthandlingar förordnad!, är, varder behörigen iakttaget, lill hvilken ända den eger att, då omständigheterna sådant kräfva, fordra borgen för skepps-dokumenternas behöriga kartering. 12:o Alla Arrendeoch hyres-kontrakter å landet skola, vid den i 14 §:s 1 mom. stadgade påföljd, vid hvarje mautais-skrifning uppvisas, och, derest de då befinnas icke vara skrifne på eller belagde med så hög karta-sigillata, Författningen utsätter, med behörig fyllnads-karta förses, hvarå Mantalseller Häradsskrifvare!! eger tillsyn, dock med det undantag, i fråga om Kontrakter, som i 8 § omnärnnes. 13:o De exemplar af Hyres-kontrakter i städerna, som husegare innehafva, skrifvas på eller beläggas med stämpladt papper i förhållande till den betingade hyrans belopp, vid den i 14 § 1 mom. utstakade påföljd; och vare husegaren skyldig kontraktet vid hvarje mantals-skrifning uppvisa. § 12. Allmän tillsyn å Författningens efter lefnad. l:o Fiskaler, Krono-åklagare och karta-sigillata-ombudsmän skola vaka öfver denna Författnings efterlefnad, och öfverträdelser deraf lagligen åtala. 2:o
Hvar sak har sin tid, och nu är det icke värdt att drömma. Sednare på aftonen satt Oskar Lejonstjerna ensam på sitt rum. Hans tankar kunde öfversättas ungefär så här: Den äkta engelska typen, ett Keepsake-ansigte, engladrag; fin, spenslig, en sylfid och på samma gång så rask, djerf och fullkomligt fri ifrån qvinnans vanliga blyghet, men icke utan den vackra qvinnans omedvetna koketteri. Jag tycker om dessa karakterer; jag känner många, hvilka vid ett dylikt tillfälle, vid åsynen af en främmande karl, skulle funnit sig högst förlägna öfver att ha blifvit öfverraskade hvilande i gräset, hvilka skulle rodnat, framstammat några otydliga ord och skyndat sig bort. Hon ser icke romantisk ut, men hon tycktes vara högst intresserad af denna oväntade händelse, att tillfälligtvis träffa på en menniska, kommen så långt ifrån. Vore jag en drömmare, kunde jag i min inbillning teckna henne som ett ideal; vore jag dessutom yngre, kunde jag tillochmed hafva trott mig deruti se försynens finger. Våra begge följeslagares lika namn, vår förtjusning öfver samma ställe, allt detta kunde bli en god början till en roman. Ja, jag måste dock erkänna, att det kanske är lyckligt för mig att hafva tagit farväl af alla kärleksdrömmar. Några dagar derefter gjorde Oskar Lejonstjerna sitt första besök på Abbey-Hall. Det rådde åter frid på slottet; Lucy hade lyckats lugna sin fader utan att vidröra den ömtåliga frågan: den gamle var uti sitt inre öfvertygad om att Lucy skulle gifva vika för hans vilja. Hon hade förberedt fadren på den unga svenskens besök och han blef emottagen med ett hjertligt välkommen. Abbey-Halls dysterhet förhöjde ännu mera Lucys älskvärdhet och den, som såg henne i dessa dystra, antika salar bredvid den gamle, nästan spöklike Lorden, kunde ej låta bli att erfara ett uppfriskande, nästan exalteradt intryck. Tre veckor hade förgått, fru Rush var åter der med den unge Glithingham, hvilken hon nu tycktes behandla med mycket större försigtighet, ja nära nog med motvilja. Efter ett samtal som en dag egde rum mellan Lorden och Edvard, började den sednare med
Fångvårds-styrelsen, hvars underdåniga utlåtande i anledning af nyssberörde anhållan jemväl infordrades, erkände visserligen billigheten deraf, att kasernbyggnaden finge af lasarettsoch kurhus-direktionen fortfarande begagnas under den tid, som fordrades för anskaffandet af annan lokal för oftanämnde inrättning, men fann den i sådant afseende föreslagna tiderymd längre, än som var förenligt med det afsedda behofvet af byggnadens användande till boställsrum för det nya fängelsets predikant och läkare, hvarföre Styrelsen hemställde, att denna tid måtte bestämmas till allenast 4 år från och med 1849 års början, helst blott 2:ne år, enligt direktionens uppgift, skulle erfordras för uppförandet af en ny lasaretts-byggnad; dock ansåg Styrelsen det vilkor härvid böra fästas, att ett behöfligt sjukrum för garnisons-kommenderingen vid fängelset borde hållas i beredskap inom det åt direktionen upplåtna hus. Hvad Fångvårds-styrelsen sålunda yttrat och föreslagit, blef genom Kongl. Brefvet den 23 Januari 1849 i nåder bifallet. Enligt hvad för öfrigt af ofvanomförmälda underdåniga låne-ansökning jemte bifogade kostnadsförslag inhemtas, skulle uppbyggandet af det nya lasarettet och kurhuset vara förenadt med en kostnad af 13,164 R:dr 24 sk., hvilken, fördelad på lasarettsoch kurhus-distriktets mantalsskrifne personer, komme att för hvar och en af dem utgöra något öfver 20 sk. 8 r:st, men då många medellöse både hemmansåboer, torpare, fiskare och inhysesman, hade hos sig skattskrifne ända till 6 å 8 personer, komme ensamt för denna byggnad att af hvarje sådan åbo, torpare eller inhysesman erläggas 2 R:dr 28 sk. å 3 R:dr 32 sk., ett belopp, som dessa obemedlade personer icke skulle kunna förmå att på en gång utgifva.
De aro äfven hvarandras fasta och oskiljaktiga stöd; de skola tillsammans gå i arf till senaste tid, och under bådas skygd skola i Norden allt framgent uppväxa slägten med hjertats fulla känsla, med viljans hela kraft tillgifna Konungen och Grundlagarne, Friheten och Åran. Riksens Ständer anhålla 1 underdånighet, att 1 Eders Kongl. Maj:ts Ynnest och Nådiga benägenhet städse få vara inneslutne. Riksens Ständer framhärda & c. Högborne Furste! Konungen har i Nåder behagat meddela Riksens Ständer underrättelse om Eders Kongl. Höghets snart förestående förmälning med Hennes Kongl. Höghet Prinsessan Josephina Maximiliana Eugenia Napoleona af Leuchtenberg och Eichstedt. Med hvad känslor Riksens Ständer emottagit ett budskap af så gemensam vigt, både för Monarken, Dess ThronArfvinge och Svenska Folket bjuder vördnaden och kärleken dem att söka uttrycka; men detta uttryck skulle icke Dm 10 Februarii. 5*5 behöfvas för Eders Kongl. Höghets öfvei tygelse. Vid hvarje Riksmöte sedan Eders Kongl. Höghets ankomst till Dess nya Fädernesland, hafva Riksens Ständer varit i tillfälle att följa danandet, utvecklingen, fulländandet af Eders Kongl. Höghets ädla egenskaper. Barndomens framtindrande hopp, ynglingaårens hastiga, mer ån lofvande framsteg, den annalkande mannaåldrens fasthet i lynne och grundsatser, förenad med insigternas mognad, intet har undgått Riksens Ständers deltagande uppmärksamhet, aldrig ens afbruten af Riksmötenas längre eller kortare mellanstånd. Under det sista af dessa inträffade en anledning till oro och fruktan, den första och enda Eders Kongl. Höghet gifvit Svea Folk, då en svår och vådelig sjukdom tycktes på en gång hota Dess lif, och Sveriges sällhet i stundande tider. Snart aflägsnades likväl farorna, sinnena lugnades; men törhånda alstrade Varningen af så förfärande öden vissa allvarliga betraktelser.
Mot fördomarna, denna uråldriga fiende till ett bättre, som hämmat så många g o d a ansatser i världen, är det hvars o c h ens plikt att strida, o c h ehuru vi redan hunnit en frigörelse från dera9 välde, hvilken, särskildt hvad angår det för unga flickor passande, jämförd med det slafveri, under hvilket våra m o r m ö d r a r våndades, i sanning är märklig, återstår oss likväl ännu m y c k e t att öfvervinna. M e n vi må akta oss att i en alltför vidsträckt tillämpning eller i upplösande afsikt använda ordet fördom. Missbrukadt är detta ord ofta. Det finns vissa konventionella råmärken, hvilka ej böra borttagas, hvilka klokheten bjuder oss att ej öfverskrida. V i l l man ställa sig opartiskt till den fråga, som här varit före, måste man erkänna, att allt icke vore godt o c h väl, blott man lyckades rubba en, som det kan tyckas, trångbröstad, gammaldags uppfattning af det passande, utan att vi här befinna oss inför ett sluttande plan, där visserligen en o c h annan kan hålla sig uppe, men där det stora flertalet skulle skrida utför. Vare nu detta mitt anspråkslösa inlägg i en fråga, som visserligen ej saknar sin aktualitet och stora vikt. Önskligt vore, att någon med egen erfarenhet yttrade sig i densamma. Ellen Bergström. Att H v a d nu särskildt beträffar den unga kviuna, som i en främmande familj, måhända under tårar, äter ett knaggligt brödstycke o c h vid läsningen af någon ungkarls annons efter värdinna börjar fantisera öfver, huru förträffligt det vore att, i stället för den knappa löneu, kunna förtjäna några hundra kronor om året, i stället för att bo i barnkammaren, hafva sitt eget vackra rum, i stället för att lyda o c h gå en matmoders ärenden, själf blifva den styrande och befallande, upprepar jag till varning för henne det ofta citerade romerska ordspråket: den råkar lätt ut för Scylla, s o m En musikalisk " At Home " i London. Bref till Idun. London i mars.