Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
: a sig med, iitaii bara sitter ocli glor stint och fläktar med befordi1iiigsiiiedle,ii, soiii ej w: Hari lir ~ a r r e iiil deii iiro större, iin de kiiniia. baras 11 % rygge1i.w viiyste troiikriifvare (tro~ipi: eteiideiit?) till att lianga i, sade älfdrottningeri (om nissen), och har lim icke tagit tre af mina wliögrekl ?ssdagdrifvare, (trollsliinilor ocli en fjaril) till dragocli 11ärd; j i i s. Detta torde vara nog. Till sist vilja vi erkalina, att boken iiger ett företräde frainför en mängd, ja, kanske frainför inängdeii af bmnböcker: en aolltigeiiom kon-. selzvent och 11 % sk31 gi: iiiidacl koiiiiiiateri ng och niistsan inga egentliga sprikfel, orii vi som Sadniia icke anse en iiigot tiiiig och langdrageii satsbyggnad. - n Katy i lieiniiiet. Eii Beriittelse för iiiiga flickor af S~mcn Coolidge. Snälla och sediga barn iiro icke längre 11 % inodet i våra barnböcker. Shii1 författarile soiii d e iiriga liissrne iiro ense om, att ' idealbariiens tid iir förbi. Ocli viil .&amp;r det. Verklighetsbilder afveii åt barnen .är livad vi önska, áiiïoiii äro Bhda parterna ense. Ocli de lrerklign barnen iiro inga ideal. Men vi, som söka att se saken objektivt, iiro fiircliga att fi %ga, finnes det ej .nier p % jorcleiis ring still' samma och beskeclligrt Barn? Äro de verkligen a.lla s&amp; vilda, besvärliga och iippfiiiniiigsrika, soni flertalet af vitra nya författare mhlar dein? Finnes det ej.
Att bestrida de kostnacler, hvilka blifvit en följd af koiniténs verlisamhet, liar lioinitén till sitt förfogande haft dels 1 6 6 kronor, siclinlita af för komitkns verksamhet nitalskande personer, hufvudsakligen inom s6dra Sverige, dels 300 kronor, hvilka Patriotiska Siillslzapet p i grund af Iromitbns bebaran tilldelat densamma. Bil. VL Förbundets - tidskrift Dagny. Enligt rii1; enskaperna uppgfir Dagngs intgiftssuinina för Aret till kr. 2,686: 8 1, mot en inkomst af kr. Öfversigt af Dagnys innehäll 1889. Från Biskopsmötet i England 1883. S. Jackson UTZLL ' P. Några anmarltniiigar med anledning af fröken Keys broschyr om hur reaktioner uppslii. vertumnus. Ett stort mål. Per Trygg. hlaterialismen och lifsledan. I frågor Fjärde allmänna flickskolemötet. rörande sociala amKvinnokongressen i Paris. nen, sedligLilly Rngström. FrAn flickskolemötet. het, uppfostran m. m Per Tiygg. Opportunitets betraktelser. Viga yara dig sjalf. Kvinnan som triidgårdsmastare. Esselde. Sveriges första kvinliga skolridsledamot. En svensk kvinna prisvinnare i Amerika. Fran Riksdagen. rbetsområden för Irvinnor. A I. SjukvrLrden. Tandläkare. Fältskär. SjuksKiteraka. Glmnast. Undemis.ning. För filosofie kandidat, licentiat och doktorsexamen. För högre lararinneseminarium, för folkskolel~rarinneseminarium, fiir srniskoleliirarinnekurser. Döfstuinmeoch blindliirarinnor. För sinnesslöa barn. I teckning och modellering. I slöjd och konstsömnad. Vid Näas, Handarbetets Vänners, fröken Hulda Lundins Fredrikaoch Palmgrenska skolans kurser. BremerEva Rodlies praktiska arbetsskola i Göteborg. Från Förbundet. Fr. Br. Förbundet och svenska tjanstflickors utvandring till Amerika. Stipendiefonden.
Oväsentliga felskrivningar och slarvfel (typ: saga ist. för säga) har rättats utan anmärkning. Där Victoria Benedictsson glömt att fullfölja en parentes eller citationstecken tillfogas de saknade tecknen utan vidare. Detta gäller även några för sammanhanget nödvändiga kommatecken. Övriga tillskott till texten av bokstäver eller hela ord sätts inom klammer [ ] Uteslutningar markeras med [...], de förekommer endast i noterna och i inledningen. Textalternativ som Victoria Benedictsson skrivit ovanför en rad utan att markera vilket av alternativen hon valt, placeras direkt efter det överskrivna stället i texten mellan snedstreck /.../. Förhållandevis likgiltiga ändringar och överstrykningar noteras inte i kommentaren. Anteckningar i marginalen förs in på lämpligt ställe i texten och markeras i kommentaren. Understrykningar markeras på sedvanligt sätt med kursiv stil. Att ett textavsnitt tryckts tidigare noteras mestadels enbart om det är längre än en sida. Samma principer har följts vid överföringen av chifferavsnitten. Ibland har Victoria Benedictsson i hastigheten skrivit fel tecken, men den åsyftade bokstaven sätts då in på rätt ställe, utan markering. Partier med chifferskrift återges med halvfet stil, och understrykningar i chifferavsnitt med spärrad halvfet stil. Förkortningar Böök Svenska Akademiens minnesteckningar. Geijerstam Utgifvna af Matti af Geijerstam. Key Några biografiska meddelanden. Rosengren I serien Svenska författare. Samlade och utgifne av Axel Lundegård. Samlade och utgifna af Axel Lundegård. Andra omarbetade upplagan. Samlade till en levnadsteckning av Axel Lundegård. 1–2. SB Utgifna af Axel Lundegård. LUB Noter Noter På flera ställen i Fol. I. återfinns notiser som endast undertecknats med en bokstav, vilken sannolikt hänvisar till någon muntlig eller skriftlig källa. Före denna första notis har åtta blad skurits ut ur Fol. I, troligtvis av Victoria Benedictsson själv. Oidentifierad text. Efterlysning i Times Literary Supplement våren 1978 har ej givit resultat. Det är möjligt att Victoria Benedictsson haft för avsikt att översätta novellen eller romanen till svenska. Vers skriven med chiffer.
Fjendens heste drak af aaens vande, Lyngen rödme fik fra blod af brödre, I Danmark har denna rörelse ej lämnats Grumme örne kom at drsebe lserken, opåaktad. Öfver 300 sönderjydska flickor Den, som för sad tryg bag gyvelbusken. mottogo en sommar för ett tiotal år sedan inbjudning till den danska hufvudstaden och Sorgen skyggede din unge pande, dennas historiska omnejd, en inbjudning, som Kindens röde roser tabte farven, hörsammades med stor glädje. Gästfritt öppHjsertet brast, og ung du sank i graven. nades de danska hemmen, öppnades slott och koja. Det var då Tivoli en afton inom sina Hid til landet, hvor din barndoms glrode Tidlig störedes af sorgens skygger, portar rymde 26,000 människor (dess dittills Svtever end din aand i aftensvalen; högsta siffra). Vid Thorvaldsens graf skänktes åt hvarje * Ginstens guld. ungmö ett minnesblad med konstnärens stolta * * Ljungpiparen. pEIBEL. staty öfver styrkan: «Iason med gyllene skinnet » och hans sista ofulländade verk: » Thorvaldsen stödjande sig mot hoppet». Bland glada minnen bevaras nog än i dag af deltagare och deltagarinnor den originella förmiddagsbjudningen under » gamla Regensens » 100-åriga lind, i hvilkens skugga en Holberg och en Oehlenschläger diktat. Värdarne, kunskapsdigre professorer och glada studenter, bjödo på choklad i egna mycket bristfälliga koppar samt lämnade en liten dikt till hvarje dam. V i förbigå festen vid offerstenen i Leiredal, ej långt från » kongegravenes by » vid den böljande Isefjord, studentbalen på Skodsborg, illuminationer, blomsterregn och mycket mer samt vända blicken mot hemmet. Från denna färd, så rik på minnen, på glädje och vemodiga känslor i växling, vände ungdomsskaran åter till sina stilla danska hem hinsides gränsen för att mellan fyra väggar inför mor och far och syskon upprepa hvad de sett, hvad de hört och känt och sedan aldrig skulle glömma.
S. D. __ Herr Grefven och Ordföranden var af skiljagtig tanka och yttrade ; "lii §. af RegeringsFormen stadgar, att den som med ord eller gerning ofredar Riksdagsman, skall anses hafva brutit Edsöre. Enligt BevillningsUtskottets förslag skulle således de, som ofreda Taxeringsman, såsom Edsörehrytare anses. Ett sådant stadgande kan jag för min del icke gilla. Enligt de uti vår nu gällande Lag antagne principer, är ej edsöre brutet, om ej uppsåt att hämnas varit för handen, och om detsamma ej så vida gått i fullbordan, att åkomma deraf följt. Edsörebrottet ligger ensamt i det uppsåt, hvari gerningen är begången, samt i sättet för dess utförande, och ansvaret såsom för brutet edsöre bör således, enligt denna princip, aldrig kunna stadgas såsom en ovilkorlig påföljd för hvarje ofredande af en person, som bekläder ett kall, hvars innehafvare Lagstiftarne ansett böra med särskild helgd omgifvas. På dessa skäl, hvilka jag icke anser förringade derigenom, att i RegeringsFormen och Riksdagsordningen, med afvikandq från denna princip, allt ofre - LagUtskottets Betänkandtn. *9 dande af Riksdagsman blifvit såsom edsörebrolt ansett, kan jag för min del ej tillstyrka antagande af det utaf Bevillningsutskottet härutinnan gjorde Lagförslag;—• men då jag likväl med BevillningsUtskottet delar den öfvert}rgelse, att Taxeringsmän böra i och för deras befattning njuta synnerligt hägn, anser jag detta ändamål lämpligast vinnas dermed, att deras ofredande i befattningen belägges med samma ansvar som för enahanda förbrytelse emot Domare och Ämbetsmän i 18 Cap. 8 §. Missg.Balk. finnes stadgadt. Denna §., sådan den genom Kongl.
Den 27, LeLruarir. iZ9Z Majit mätte öfMleumas afgörandet huruwida nägot elter någre af.bcsta Arrenden böra känna uphöra eller ändras, likwäl funne sig alldeles nöjd att ingL pä Stats-Ulskottets första alternativ. ^ . Herr von Lcbultrenlmim , vaviä. Jag fruktar att man under ändra Clasien sammanblandade rme stags Arrenden. De som tillkommit genom offeMelig ÄrictioÄ höra icke hit. De ma för Srats-Werket wara, mer eller mindre förmanliga, sa böra de dock alla Aafwa beställd. De deremot som wära Konungar ensamne behagat upläka, utom auction och utan Ständers medwerkan, om dem kan nägon talan äga rum, helst de tillkommit emot twanne Riksdagsbeslut. Om allmänna^ förtroendet lill Konunga-ord ändock tyckes-fo>dra sädane Arrendens fortfaranoe intill den bestämda tiden, sä mäste billigtwiS penningens proportionela valeur wid den primitiva upplåtelsen godtgöras, och hwilket helst pä fält som Herr von ne förestagit mä werstallas. Zerr Grefwen och Landtmarstalkenför, nyade sin . sista proposition, hwilken ater-med Ja och Nej beswarades. ' Hans Exccllence Herr Grefwe kruutb vrkade L nyo att desi proposition om Comraeternas bibehållande mäste af Herr. Landtmarstalken framställas. Herr Grefwen och LandtmarstalkenMe» dä Arrendatorerne sjelfwe finnna billigt att ingä i StatsrUrst.ytlets första alternativ? Hans Excellence Herr Grefwe l^untk,.
Med ljudlösa steg sväfvade den unga flickan omkring, flyttade fram till sin gäst en doftande planta, lade några nyss utkomna tidskrifter bredvid och ordnade persiennerna, så att solen icke skulle besvära henne. Hon föreföll lika eterisk, lika egendomligt bräcklig och genomskinlig som i herr Halldéns vagn, men i hvarje rörelse låg samlad energi. Hon syntes evigt stadd på flykt, och äfven då hon stod stilla, skälfde hvarje nerv af lif. In och ut genom rummet – uppför trappan som en fläkt blåser fram – hvarje handräckning ögonblicklig, hvarje ord besvaradt nästan innan det utsagts. Det var som om denna varelse af luft och solsken faktiskt ägt starkare yttre sinnen, hört bättre, sett bättre, känt med sina fingertoppar finare än andra; liksom hennes nerver voro fastare och hennes tankar snabbare än tio vanliga kvinnors. Louise kände sitt hjärta långsamt mjukna. Rummets stillhet och skönhet gjorde henne god, mild, och tårar stego upp. Då den gamla trött lutade sig tillbaka i stolen med den svenska vännens hand i sin, tog hon upp och bläddrade i ett magazine. Åh, när hade hon sist sett i en bok?! Men orden dansade för ögonen, hon hade icke ro för det, som var diktadt. Bättre att ligga där så mjukt och stilla och lyssna till husets varma tystnad som till en sång om lycka. Oupphörligt hörde hon lätta, vänliga fötter, som aldrig togo ett onödigt steg – det var så tryggt – en säll hamn. Nu kom den smärta syster Lucy med ett förkläde öfver sin tunna dräkt. – Jag är kokerska, ser ni, skämtade hon. Till lunch åto de tre damerna ensamna sina tomater och sin skinka. Serveringen var utsökt i all enkelhet, men ingen tjänare syntes till. Strax efteråt, när de båda flickorna försvunnit och Louise tvekande drog förhänget till parlorn åt sidan och såg den gamla slumra i sin stol, hörde hon Paulines skrattande, låga röst: – Vi äro här! Louise följde ljudet och kom till köket. Vid diskbordet stodo systrarna i arbete. De afbröto icke ett ögonblick. Sitt – nickade Pauline skalkaktigt, och Louise satte sig ned och såg på allt med stora ögon. Köket liknade prinsessans dockkök i sagan, så idealiskt obefläckadt var det. Hennes ögon hängde vid flickornas händer.
Det största maximum af röstantal, som troligen någonsin sålunda kommer aLt fälla en tilltalad, innefattar hos oss på siffran äfvenväl det minimum, som lagstiftaren fordrat för den tilltalades fällande. Intet spelrum finnes således för opinionerna. Vid vanliga domstolar dömes man dock efter enkel pluralitet. Efter en rösts öfvervigt mister man der hufvud, ära, frihet och egendom; men i tryckfrihetsmål skall nödvändigt en dubbel pluralitet erfordras. Någon giltig orsak är åtminstone för mig alldeles förborgad. Jag förmår icke upptäcka den. Jag anmärker vidare, för det femte, mot Svenska tryckfrihetsjuryn, att den voterar hemligt. Uti en tid, då man fordrar offentlighet uti allt, då man t. o. m. i offentligheten tror sig finna garantier der, hvarest alla andra garantier skulle brista, bör det förefalla besynnerligt, att just den icke ansvarige domaren, och han ensam, får omgifva sig med hemlighetsslöjan. Jag närande för en stund sedan om olika behandling af likartade mål. Detta missförhållande har sin upprinnelse till en del från juryn, såsom jury, dels äfven uti våra särskilda institutioner. Hvarje skrift måste nemi., enligt vår tryckfrihetslag, actioneras vid den domstol, under hvars domvärjo boktryckeriet lyder. Om således samtidigt samma skrift utkommer från flera under särskilda domstolar lydande boktryckerier, måste densamma underkastas flera juryrs pröfning. Det har också handt, att den tilltalade på ena stället blifvit fälld, men på det andra frikänd för samma förbrytelse; äfvensom det inträffat, att samma person, för en ny upplaga af en skrift, af jury blifvit frikänd på samma ställe, hvarest han för förra upplagan af annan jury blifvit fälld. Dylika missförhållanden kunde icke inträffa, om målen behandlades af allm. domstolarna. Den sjette anmärkningen, jag skulle vilja anföra mot vår jury, angår frågans alltför mycket begränsade uppställning. Actor bör visserligen alltid, såsom basis för åtalet, åberopa bestämd §; men i inga andra fall är domaren af detta åberopande bunden i sin tillämpning af lagen.
Man ligt till hvarandra och förmanade modern. — är tidningen, som jag » Var ' snälla och gnabskall alltid tala vänvara tillmötesgående, » Fadern kom. » Hvar lade här på bordet i morse? » — » Det är inte godt att veta, hvart den har tagit vägen. » — » D u måste ändå ha sett den, då du dukade af. » — » D å finge j a g minsann göra, om jag skulle hålla reda på, hvart allting tar vägen! » • — » Ja, men nu vill j a g ha den; laga, att du får reda på den. » — » Sök den själf, om du vill ha den. » — Modern flyttade sin stol, fadern gick och slog dörren hårdt i lås. Barnen, som skulle tala vänligt och vara tillmötesgående, sågo och hörde det. * * Fru N. gick och gällde för att vara en god kristen och en god mor. H o n var verkligen noggrann med att barnen skulle vara vänliga och godhjärtade och förlåtande mot sina ovänner. — Så hade barnen en dag lekt med farbroderns barn, muntert och gladt. Då de kommo hem, berättade de för modern, hur trefligt de hade haft tillsammans. Meu i stället för att glädja sig, sade modern: » Hvarför leka ni med farbror Gustafs barn? Ni borde inte alls hållas med dem. H a ni glömt, att pappa ligger i process med deras far om arfvet efter onkel H a n s? » En söndags morgon läste en mor en betraktelse öfver kärlek och uppoffring. » Inte sannt, ni vilja ju alltid älska hvarandra, men ej blott hvarandra inbördes; ni skola också älska grann arnes barn och alla människor. Inte sannt, ni vilja j u gärna hjälpa och glädja andra? » — » Ja, snälla mamma; i dag är det Julie B:s födelsedag, och så ge vi henne en af våra söta kaniner, så blir hon så glad. » — » Edra kaniner? Nej, ge henne hellre er bilderbok, den bry ni er j u ändå inte längre om! » * é Lilla Nina hade bedragit föräldrarne. Bedrägeriet blef upptäckt, men barnet nekade håjrdnackadt till allt.
Då passade hon på att gå ut i köket än en gång och smaka på rätterna. Hon var ganska nöjd, ty allt hade lyckats väl, och det kan man ej låta bli att tycka om, äfven om man har sorg. I köket fanns endast en piga, och det var en, som kommit från prästfruns eget hem, så att hon tyckte, att hon kunde tala förtroligt med henne. – Jag menar, du Lisa – sade hon – att hvem som helst kunde vara belåten med ett sådant graföl. – Jag ville, att hon kunde skåda ned till jorden och se hur ni ståtar för henne – sade Lisa. – Det skulle glädja henne. – Å sade prästfrun – åt mig blefve hon nog aldrig glad. – Hon är död nu – sade pigan – det skall ej vara jag, som säger något om den, som knappast är kommen ned i jorden. – Jag har ofta fått höra hårda ord af min man för hennes skull – sade fostermodern. Det var så, att prästfrun behöfde tala med någon om den döda. Hon hade haft litet samvetskval för hennes skull, och det var därför, hon hade rustat till med en stor begrafning. Hon tyckte, att samvetskvalen gärna kunde ha vikit för allt det besvärs skull, som hon haft för begrafningen, men det hade de på intet sätt gjort. Och hennes man gick också och hade samvetskval och sade, att de ej hade låtit flickan vara som ett af deras egna barn, som de dock lofvat, då de adopterade henne. Och han sade, att det hade varit bättre, att de aldrig tagit henne, då de ej kunnat undgå att låta henne märka, att de höllo mera af de egna barnen. – Och nu behöfde fostermodern tala med någon om flickan för att få veta, om folk menade, att hon varit elak mot henne. Hon såg, hur Lisa började mycket häftigt röra om i en gryta, som om hon hade svårt för att behärska sin harm. Det var en klok tös, som väl förstod hur hon skulle ställa sig in hos matmodern. – Man kan tycka – började Lisa – att då man har en mor, som alltid vakar öfver en och ser till, att man skall vara hel och ren, så kunde man vilja lyda henne och vara henne till nöjes.
I den sednare fortsättas folkskolans läroämnen och undervisas flickorna jemväl i sömnad och öfriga för den tjenande klassen nödige handarbeten. Endast den egentliga folkskolan för flickor underhålles således på stadens bekostnad. Söderköping. Invånarnes antal, söm för närvarande utgör 1,378, minskades år 1854, då koleran här utbröt, med 100 personer, och har till följe häraf under sednaste fem åren vunnit en mindre tillväxt, än förhållandet sannolikt eljest varit, utgörande densamma ändock omkring 9 procent. Stadens näringsfång utgöres af bandel, handtverk och jordbruk, hvarjemte flera af dess invånare fortfarande påräkna en ej obetydlig inkomst af de brunnsoch badgäster, som, till årligen stigande antal, besöka S:t Ragnhilds här belägna vattenkur-anstalt. Utrikes sjöfart idkas här med tre briggar och en slup om tillsammans 271,02 läster samt inrikes sjöfart med en jakt och en slup af tillsammans 34,19 läster, alla tillhöriga invånare i staden. Vid stadens Tullkammare Mern har tulluppbörden utgjort: Inkommande. Utgående. Lar bestått af spanmål och träd varor. Är 1855 utfördes af den förra 19,726j tunnor, största delen råg och hvete. Utförseln af bräder och plank har varit i ett temligen jemnt stigande, och är för närvarande sannolikt större, än en klok hushållning skulle medgifva. Den utgjorde: år 1845 15,762 tolfter. » 1850 14,076 » » 1855 24,8361 » Burskap å handel innehafves af 18 personer, bland hvilka 4 utöfva sin rörelse i Waldemarsviks köping och en vid Gryths kyrka. Antalet af i staden burskapsägande handtverkare utgör 53, bland hvilka nio utöfva sina yrken dels i Waldemarsvik, dels på landsbygden. Någon egentlig fabriksrörelse idkas icke i staden, men ägarne af 2:ne färgeriet’ och ett repslageri utöfva dessa yrken med fabriksrätt, äfvensom en person idkat så kallad tekno-kemisk fabrik.
Skarpt blickade fru Ebba emot den, och hennes blick mörknade allt mer, ty allt flere och flere trängde sig emot den öppnade porten, allt mera tätnade massan af uttågande, och snart qvarstod endast en ringa tropp af fästets försvarare. Ett ögonblick nedlutade hon sitt hufvud, och skylde sina ögon med en åtbörd af förtviflan. De omgifvande herrarne buro i sina anleten mycket olika uttryck. Någre syntes visserligen dela fru Ebbas känslor, andre sågo lugne ut, och en, Olof Sverkerson stod bakom fru Ebba med en nedrig skadeglädje i de små grå ögonen, och gjorde en gemen grimas. Med de uttågande hade äfven Daniel Hjorth förstuckit sig. Han hade, så mycket möjligt var, gömt sig bakom krigsmännen, på det ingen blick af fru Ebba skulle upptäcka honom. Hans onda samvete jagade honom. När han nalkades hertigens läger, vände han sig om, kastade en blick mot slottet och sade vildt: "Ha, huru går det nu med edert stolta mod. Nu är mitt uppdrag fulländadt, nu stiger Daniel Hjorth, och de stolta Flemingarna falla. Kathrina, märker du, vi bli småningom gelikar! Gelikar, hm, det stolta, adeliga blodet skall väl aldrig erkänna den ofrälse födde som gelike, om än han kunde förvärfva adelig sköld. Vi få väl se, vi få väl se, tiden späker mången så småningom." Fru Ebba vaknade som ur en dvala, sedan folket aftågat. "Ordna försvaret nu för det första", sade hon till Bengt Söfringsson. "Om en timme samlas vi till rådplägning i residenssalen. Infinnen eder der gode herrar." Fru Ebba hastade opp till sitt rum. Der nedkastade hon sig i outsäglig ångest. Länge kämpade hon att vinna styrka. Slutligen utbrast hon i bön. Hon bad länge, med hög röst, djupt nedböjd emot golfvet. Småningom lugnades de svallande vågorna i hennes inre. Ännu låg hon en lång stund, bedjande, på sina knän och allt lugnare ljöd hennes röst. Slutligen reste hon sig, ordnade sin hufva och det hvita förslaget på sin svarta ylleklädning, och begaf sig till residenssalen, der hon inträdde med högburet hufvud.
Sluteligen får Utskottet uttrycka sin innersta öfvertygelse, att det icke år genom stora Revisioner, sorn vetenskaperne främjas, utan genom den frihet dem lemnäs att utveckla sig efter sine egne Lagar: genom Nationens interesse för deras föremål, och genom uppmuntringar, som sätta snillet i stånd atf obekymradt följa sin inre drift, och framtränga till odödligheten genom sina forskningar och upptäckter. Att vetenskaperne i Sverige, lika litet sorn i något annat Land, kunna i allmänhet uppfylla anspråk, sorn ligga utom vilkoren för Nationens närvarande utvecklingsgrad: Och att en ny ordning, i likhet med andre Samhällens, vål kan genom påbud införas; inen att de verkningar man dermed söker, qvarblifva i det Land, der de ega deras grundval i naturliga forhållanden år en sats, sorn Utskottet icke lår behöfva genom bevis styrka^ StatsUtskottets Betänkan Jen. 533 Vctenskapcrnc hafva aldrig egt och kunna icke ega den liiiiga verksamhet hos Oss, sorn i andra mera gynnande Lander, men vi hafva dock icke saknat och sakna icke annu stora namn i Vetenskaperne, af hvilka alven andra Lander skulle anse sig hedrade. Under ofvananförde förhållande i enlighet med de yttrade åsigterne kan val Utskottet icke inse något egenteligt behof eller vanta sig några vigtiga följder för vetenskaperne af den föreslagne ålgården^ likväl, emedan ett lifligare begår, att undersöka "Universitetens beskaffenhet', synes vackt hos dem, som derom sakna kännedom, en icke förordnad granskning skulle draga klander för hemlighets hållande äfven öfver desse Inrättningar, hvilka mer ån några andre ligga öppna för pröfningen, såsom för begagnandet. Universiteten ock skola genom deras ådagalagda förhållanden antingen tillrättavisa en Opinion, på vågen att förvillas, eller måhända vinna i någon framkallad detaljförändring, får Utskottet ur desse skål, conjuncturens -mera ån det verkliga behofvets, hemställa till Riksens Högloft.