Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Delar af två i hufvudgrunderna skiljaktiga straffsystem, om ens gällande brottmålslagar må med denna benämning hedras, kunna omöjligen sammanfogas och bringas till öfverensstämmelse. Vid hvarje nytt steg på den beträdda banan tilltaga svårigheterna och ökas oredan. Ju längre ett dylikt lagstiftningsarbete fortgår, desto mer måste lagskipningen i de många fall, der tillämp ning af allmänna straffgrunder ifrågakommer, blifva vacklande och osäker, till föga fromma för domarens anseende och den aktning för lag, som hos samhället för dess välbefinnande kräfves. Det ligger uppenbarligen i sakens natur, att sådana, endast spridda delar af strafflagen, berörande författningar, hvilka, utan öfversigt af det hela, för särskilda syftemål och af tillfälliga anledningar tillkommit samt till deras innehåll mången gång bestämmas af de på skiljda tider verkande, olika personernas egna meningar 20 Kongl. Majus Nåd. Proposition M 39. eller andra tidsomständigheter, icke någonsin kunna ega det inre sammanhang och den noggranna öfverensstämmelse, som oundgängligen erfordras för delarnes möjliga sammanfogande till ett helt. Härföre möter dessutom följande särskilda hinder. Vid behandlingen af hvarje brott, har lagstiftningen, såsom Lag-kommittéen utförligare andragit, att öfverväga om och i hvad mån försöket dertill bör bestraffas; huru vållande, efter dess olika grader, må. i motsats till uppsåt, bedömas; huru straff för delaktighet skall bestämmas; så ock i hvilka full, såsom nödvärn m. II., tillämpning af straff icke får ega rum. Jemte det lagstiftningen har alt besvara dessa frågor, måste den uppgifva allmänna grunder, efter hvilka domaren liar alt ä hvarje förekommande brottslig gerning tillämpa de i lagen stadgade straff inom utsatta gränser och i öfrigt förfara vid tillämpning af straff, der flera brott sammanträffa eller återfall sker. En stor del af sagda omständigheter inträffa vid nästan alla brott och mäste följaktligen medföra enahanda verkan i afseende pä hvart brott för sig. Att vid hvarje sådant upprepa alla dessa särskilda omständigheter och bestämma verkningarne deraf, det skulle icke allenast leda till onödig och besvärlig vidlyftighet, utan äfven försvåra ämnets behöriga utredning och tydliga framställning.
Till bevis, att dessa uttryck borde anses såsom lasteliga emot Konungen och straffbara efter Missgernings-Balkens 5 Kap. ! §., anfördes från åklagaremaktens sida, att då det vore Konungen allena, som, bestämt dagen för ärendets behandling och, enligt 4, 9 och 28 §§. Regerings-Formen, jemväl Konungen allena, och ej Konungens rådgifvare, som afgjort ärendet, de åtalade grofva tillvitelserne också vore rigtade mot Konungens gerningar. — Jury sakfällde, och vederbörande Hofrätt, såsom förste domstol, i följd af den tilltalades adelskap, tillämpade, enligt Kongl. It. St. Just. Ombudsm. St. Just. Ombudsm. Emik.-Berättelse för år 4849. Förordningen den 30 Maj 1835, Missg. Balkens 5 Kap. 1 §. på det sätt, att den tilltalade skulle undergå tre års fängelse å fästning. Svårligen kan jag föreställa mig, att de åtalade uttrycken varit enda eller rätta anledningen till denna utgång af saken. Hvad först jurymännens åtgärd beträffar; så inser jag blott en enda möjlighet lill dess förklarande; och ehuru jag ej med visshet kan veta, huruvida denna förklaringsgrund verkligen inträffat, tror jag det vara af vigt, att allmän uppmärksamhet derpå fästes, i anseende till den förvillelse, deri ligger, och som kan bereda, om den icke redan heredt, betänkliga följder af enahanda beskaffenhet med dem, som i förevarande fall sig visat. Tryckfrihetsförordningen bjuder i 3 §., att ”de, på hvilka pröfningen ”af en skrift eller ansvaret för densamma ankomma kan, alltid mera må ”fästa sin uppmärksamhet på ämnets och tankens, än på uttryckets lagstri”dighet, på skriftens åsyftning, än på framställningssättet”. I dessa ordalag har man velat finna grund för den mening, sorn ej sällan blifvit 3'ttrad, att jurymän, på hvilka nu mera åtalade skrifters pröfning ankommer, kunna utan band af uttryckets eller framställningssättets beskaffenhet, hålla sig endast till ämnets, tankens, åsyftningens.
Fortsättningen af förevar:de ärendes pröfning tipskjöts till nästa plenum, och H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 10 e. m. In fidem protocolli Albert Munck. Måndagen den 15 Maj 1854. Plenum kl. 6 e. m. Fortsattes pröfningen af Bevilln:sUtsk:s Betänk. A? 3, ang:de Tullbevillningen; och förekommo härvid tullafgiflerne vid utförsel af nedannämnde artiklar: Jern, gjutet, Bomber etc. Utsk:s förslag bifölls. Hållar, Lod och Lödjor af hittills lill utförsel lillulne slag. I öfverensstämmelse med R. o. Ad:s förut i fråga om Tackjern fattade beslut, yrkades och beslöts, alt den föreslagna utförsels-tullen äfven för ifrågavande slag af Hällar, Lod och Lödjor skulle förhöjas till 1 R:dr 24 sk. pr Skit st.-v. Kasserade Kanoner och Mörsare, söndersågade, samt Bomber och Kulor. Sedan en ledamot yrkat tullfri utförsel af ifrågavande artiklar, men en annan förordat Utskrs förslag, blef efter med blandade Ja och Nej besvarade propos:r först till bifall å Utsk:s förslag och sedan till medgifvande af den yrkade tullfriheten, för - Den 15 Maj. 101 nyad propos. lill bifall å Utsk:s förslag framstäld och besvarad med starka Ja jemte åtskilliga Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han nu funnit Ja öfvervägande. Jern, smidt eller valsadt. I fråga om denna artikel yrkades dels bifall till Utsk:s förslag, dels tullfri utförsel; hvarpå propos. till bifall å Utsk:s förslag framställdes och besvarades med starka Nej, blandade med Ja, samt Hr Gr. o. Landtm, sedermera hemställde om R. o. Ad. ansåge att Jern, smidt eller valsadt, borde vara tullfritt vid utförsel, och efter denna propos:s besvarande med starka Ja jemte några Nej, förklarade att han härvid funnit Ja öfvervägande. Jernskrot.
Riksgalds-kontorets tillstånd och förvaltning under den tid nämnde årens revisioner omfattat, har Stats-utskottet genomgått dessa berättelser och tagit närmare kännedom om de omständigheter och förhållanden, hvilka föranledt särskilda yttranden och framställningar af Revisorerne, samt, till följd af grundlagarnes föreskrift, granskat ej mindre de af Revisorerne omförmälda, än älven de elter deras sammanvaro vidtagne lörvaltnings-åtgärderna inom nämnde verk, dervid Utskottet genomläst de hos Fullmäktige lörde protokoller efter den dag, den 11 Augusti innevarande år, med hvilken Revisorernes protokolls-läsning slutade, till och med den 20 sistlidne Oktober, då den berättelse Rikets nu församlade Ständer af Fullmäktige emottagit inför dem justerades; och får Utskottet i ett sammanhang och med bibehållande af den ordningsföljd, som Revisorerne iakttagit, nu afgifva sina yttranden öfver hvad de i ett eller annat hänseende erinrat och föreslagit samt hvad rörande samma eller enahanda ämnen förekommit under Utskottets fortsatta granskning af Riksgälds-kontorets förvaltning. 1:0. Angående Landträntmästaren A. M. follins uppbörds-balans. (1857 års Rev. ber. sid. 54; 1858 års, sid. 51; 1859 års sid. 52.) Bill. till R. St. 4 Sami. 1 Afd. 8 Höft. 1 S tats-V t skot tets Utlåtande. Enligt hvad Utskottet inbemtat, ar Landshöfdinge-embetets i Östergöthlands län den 1 1 Maj innevarande år meddelade utslag, rörande denna balans, fortfarapde af Kongl Kammar-rättens pröfning beroende. 2: o Angående bokföringen af ränta å innestående behållning af det vid 1844 och 1845 årens riksdag beviljade anslag för boskapsskötselns befrämjande. (1859 års llev. ber. sid. 53.J
Wi efterskrifne Sveriges Rikes Ständer &c. &c. &c., som härstädes å Lagtima Riksdag äro församlade, gore veterligt: att, sedan, vid anstäldt val, i öfverensstämmelse med 98 §. Éegerings-Formen och 63 §. Riksdags-Ordningen, Wäre Electorer utsett Krigs-Fiscalen, Lagmannen Lars Johan Rhodin att efterträda Wår Justitiae-Ombudsman, i händelse han innan nästkommande Riksdag skulle med döden afgå; så vilje Wi, i kraft häraf, hafva förordnat honom, Lars Johan Rhodinj att i detta fall vara Wår Justitiae-Ombudsmans efterträdare; och har han under tiden att ställa sig tili efterrättelse, hvad Wår den 1 Mars 1830 för Justitiae-Ombudsmannen utfärdade Instruction i 25 §. stadgar och förmår. Till yttermera visso hafva Wi detta underskrifvit och med Wära insegel bekräftat, som skedde i Stockholm den 13 Maj 1840. Expeditions-ZJtskottets Förslag till und. Uppläst och godkändthos Ridd. och Adeln den 27 Maj 18^0. Preste-Ståndet den 27 Borgare-Ståndet den 27 Bonde-Ståndet den 27 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse^ angående frågastäldt anslag till ett i Götheborg inrättadt naturhistoriskt Museum. (Stats-Utsk. Uti. N:o 55.) S. A. K. Sedan Wetenskapsoch Witterhets-Samliället i Götheborg, som beslutat stifta ett Museum, hufvudsakligen innefattande natur-alster från Rikets vestra landskap, der offentliga naturalie-samlingar hittills saknats, och dertill upplåtit, hvad bemälde samhälle förut egde af dylika samlingar, hos E. Iv.
Oaktadt allt detta har herr Th. ansett sig — justitieombudsmannen, ordföranden i Riksdagens tryckfrihetskomité — böra medverka till » förekommandet af den indiskretion » som skulle tigga uti herr v. Q vantens tillärnade artikel. Den man som så handlat, har efter vår tanke antingen icke förstått innebörden af den ofvananförda föreskriften i § 22, Just. omb. instruktionen eller också väl förstått, men icke vårdat sig om att följa den. Men om detta var en alltför 3vår uppgift för herr Th., så fanns dock en annan omständighet, som innebar ett så i ögonen fallande hinder för herr Th. att inlåta sig på saken, att den ensam borde hafva afhållit honom frän hvaije inblandning. Herr Th. visste icke om, i händelse utgifuingen verkstäldes, tillämpningen af Tryckfnhetsförrs 3: 9 (som bl. a. innehåller före skrift att skrift, hvarigenom missförstånd med utländsk makt sig yppat, kan utan rättegång konfiskeras) var ifrågasatt. Men han kunde icke gerna förbise möjligheten deraf. Icke låg den tanken så långt borta, att hvad man tilläfventyrs icke lyckats hindra, oaktadt man försökt, det komme man att i stället undertrycka med den makt, som i sådant afseende finnes.Nu finnes i Tryckfrihet9för. en föreskrift — 5 § 13 mom. — som lyder så: » Varder någon af trycket härstades åtkommen skrift utaf en eller flera främmande staters sändebud eller deras regeringar anmäld, såsom innefattande sådana ämnen, hvilka knnna föranleda till missnöje hos andra makter, ege konungen att derom, efter sakens och omständigheternas beskaffenhet, i nåder förordna samt, om han så nödigt prof-var, om skriftens seqvesterande och indragning genom chefen för justitiedepartementet eller justitiekansleren, såväl hos boktryckare som försäljare eller andra utspridare, låta föranstalta, ; skolande i de fall, då den af förenämnde embetsmän, som om verkställigheten erhåller konungens nådiga befallning, icke hänvisar skriften till åtalande af aktor vid vederbörlig domstol, bemälde embetsmän genast ovägerligen infordra tryck-frihetskomiténs utlåtande om den i fråga varande skriften.
Dest skyldigheter, samt lör Riksens Ständer framlagt dave Statens behof och Dest möjeliqa tillgångar; det äligger nu Riddrrffapek och Adel» alt för det närwarande bexröfma de sednare. Ho kan Lä twifla att icke ädcl och klok patriotism sihäll besegra menffligheten Åtföljande swaghekcr, bestäe«de af en ofta lag egennytta eiler icke noggrann! åskådande af söljdcrne, såsom en del förut fattige medborgares utermande. Nationens mitznöie, samt stnreligen kan hända rlnndring af egna Landsmän och hela Statens uplösiiinq? G-swe Gnd akt delta aldrig mä inträffa inom wärc land! Jag will nu inffiänka m>?t bedömande om flott det, som tilt endel hörer kill Rikets tillgångar och Nckseiis Ständers rättigheter att med dem taga en inskränktare eller widsträckrare befattning, till under» / lätt - Dcn 28 December. -)9Z lättnad för ds stkattgiswande. Stats-Utstkotlet har lipgifwik en stor vel dem wetterliga tillgångar beståente j synnerhet uti Kungsgårdar, ängar m. m. som as fö>'re Konungar bliswit dels såsom nadcgäfwor, dels förrinna penningar uran Sländers godkänandc, Utom auciion, och dels lag likmätigt genom amnon bornarrenderade, med trllkännagiswande att äldre författnin» gar wäi tillägga Konungen disposition eller rättare af, kastnings rättigheten i sta lifstid, hwilket tycks kun» na liknas med Fidei-Commist rättigheten men alls icke abalieneranve rättigheten, som är det samma att genom försästning fränsktlja Riket Des; redbaraste e« genbom, bestående uti förutnämnde fastigheter, eller Lest»ö afkastning uröswer Konungens regements eller lifstid.
Skulle nu en sådan, som jag nyss nämnde, verklig stad, den 4:de i hela Sverige, beröfvas det högre läroverk, som redan der finnes, och der boende familjefäder nödgas skicka sina barn, såsom skottspolar, fram och tillbaka från Lund, eller ock skilja dem från hemmen, för att i sistnämnde stad inackorderas? Det torde äfven böra bemärkas, att Malmö skola räknar, enligt Utskis upgift, 184, och, enligt en sednare underrättelse, ända till 193 lärjungar, samt att det icke kan vara lämpligt, att slå tillsammans detta stora antal skolungdom med de 302, som besöka Lunds skola, så att den sednare skolan skulle få omkring 500 lärjungar. Icke kan sådant vara önskligt eller nyttigt? Man har sagt, att om än Malmö, såsom utgörande ett stort samhälle, bör hafva sitt eget högre läroverk, så bör detta dock icke hindra Christianstad att äfven få ett sådant läroverk. Jag vill icke ingå i någon vidlyftig undersökning om den sednare stadens ifrågav:de anspråk och lämpligheten att dem villfara, utan skall endast fästa upmärksamheten derpå, att om Utsk:s förslag till läroverkens reglering bifallesså blifver Lektorernes antal ökadt med icke mindre än 49, samt att PresteSt:ts ledamöter i Utsk. temligen enhälligt förklarade, att detta antal platser näppeligen, åtminstone under den närmaste framtiden, skulle kunna med lämpliga personer fyllas. Då således Utsk:s förslag innehåller en så stark tillökning af lärareplatser, att tillgång å lärare för deras besättande svårligen kan beredas, så hemställer jag, om det är riktigt och klokt, att än ytterligare öka platsernas antal? Då är det väl bättre att vänta till nästa Riksdag, då man får tillfälle att iakttaga, huru den nu gjorda regleringen slagit sig ut i verkligheten, i st. f. att nu, såsom man säger, på hytt inrätta ett stort antal lärare-platser, utan att ega visshet om att de kunna besättas.
Ombins E mb -Ber ct. 4 Nov. 1828. 99 värdena å inkommande och utgående varor för år 1825, sammanfattad uti en af Collegium upprättad Tariff'. Åtskilliga svårigheter hade förekommit vid verkställigheten af de för Tull värdenas bestämmande föreskrifne prseliminaira åtgärder, hvilka Kongl. Majit fann Sig nödsakad, att genom serskildle stadganden för framtiden undanrödja. Emedlertid reglerades Tull-afgifterJia, och befallning meddelades om Tull-Taxans utfärdande. Kongl. Majit förklarade härvid, alt, då alla genom Sjötullen inflytande afgifter nu voro i Banco-sedlar bestämda, och Siats-Verkets återstående inkomster i redbart mynt äro dels obetydliga dels tillfällige, hvaremot utgifter i dylikt mynt lill större belopp årligen utgå, Stats-Verkets så väl utgifter som inkomster skulle hädanefter i räkenskaperna upptagas efter gällande vexel-cours, då i sådant mynt inkomst inflyter eller utgift eger rum. I sammanhang härmed förekom lill pröfning sättet att controllera godsegares uppgifter å sådana varor, för hvilka tullvärdeu i Taxan icke äro bestämda, hvarvid det af Rikets Ständer uppgifna sätt antogs på försök. Kongl. Majit fann Sig likväl för - ioo Bil, t. R. St. Just. Ombins Erno,-Ber, d. \ Nov. 1828. anlåten, att vid utfärdandet af 1826 års Tull-Taxa i detta afseende meddela förändrade föreskrifter. Slutligen fastställdes en förnyad redaclion af underrättelserna tili Tull-Taxan. J77* Angående Landttull-bevakningen af Gränse-Tullarne emot Norrige. Anmäld den 3 Junii 1824» och uppskjuten. Dito den 16 Dec., då Kongl. Maj:t befallte General Tull-Directeuren att afgifva underdånigt utlåtande i ämnet och dervid jemväl yttra sig öfver ett upprättadt förslag till förnyad förpassnings-stadga.
Utan att frånkänna våra StatsRåd deras höga värde, vågar jag dock tro att Frankrikes StatsRåd icke äro personer, till den grad okunniga och enfaldiga, att de skulle motsätta sig införandet af ett system, som strider mot det nuv:de, om de icke efter den noggrannaste pröfning funnit detta sednare vara gagneligast för landet. När raan ålleropar Robert Peel, såsom den der till största delen afskafifat spanmålstullarna i England, så ihogkommer man icke, att den store mannen icke handlade som man gjort i vårt land, nemi. med ett penndrag borttog tullen, utan afs:de på det lidande, som derigenom tillskyndades landtmannen, Den 2 Juni e. ra. hvilken ej fick rådrum att bereda sig på förändringen. Han förklarade nemi., då han lyckats genomdrifva reformen, uttryckligen att den först, efter ett visst antal år, jag tror 10, skulle i sin helhet träda i verkställighet, samt att spanmålstulleu skulle årligen med något visst belopp förminskas. Visserligen har jag hört Hr Fåhraeus räkna Sveriges lagstiftare till förtjenst, att de gått tillväga på samma sätt; men när jag ser pä tabellen rör:de spanmålstullen, så finner jag att den. som var gällande 1842, fortfor till 1849, hvarefter den tull, som bestämdes 1848, bibehölls till 1858. då den på en gång borttogs och sädesimporten gjordes alldeles fri. Hade man då följt den store Engelske statsmannens exempel och föreslagit en årlig minskning i tulltariffen, så hade dess försvinnande blifvit nästan omärkligt; men nu har man deremot gått hals öfver hufvud till väga, hvilket Robert Peel aktade sig att göra. Vi veta i allmänhet, Mine Hrr, att det icke finnes något farligare i det praktiska lifvet, än att hålla sig till blotta theorier. Kejsar Joseph i Österrike, en man med ett högst uplyst förstånd och som hade förmåga att inse hvad som var nyttigt samt måhända i detta afs:de gick ett helt sekel före sin tid, han var nog oklok att, derföre att han ansåg sina åsigter vara de rätta, söka i allt göra dera gällande.
Rafina att meb i)änjtgt titt merattämnba kommittéer iafttaga, äfmettfom attgåenbe famina kommittéer^ od) bertill utfebbe perfotterö åligganbeit. ©ebttajl å näfta föttbag efter ben, bå benna fttttgörelfe blifmit på manligt fätt inför förfamlittgen ttppläft, ntlpfeé å Ianbet allmän focfenftätttma för otnförmälba malö merfftättigbet inom famina förfantltng. ^3å ettabanba fätt förbåtteö meb befa mal i @tocfl)oliit; men i öfriga ftäber ffe malen inför SHagifiraten af be på foefenftämma röftberättigabe ocp efter famina grttttb för röftröttenö beräfnanbe, font enligt förorbtttngen ont fodenftämmor är gättattbe. Sintalet af hvarje Sareringdfommittéd ledamöter bör luara Sito, ber £are Omfattar äter £areringd 3öib famtna tillfälle, font lebamöterne t £areringdfommittéen mäljad, bör äfiuett förrättad mai af fuppleanter, ntotftuaranbe mtnft en tredjedel af be orbi 25e mai, l)maront nu är fråga, må anfläKaö genom bertill utfebbe eleftorer, i fall be malberättigabe attfe fåbant malfätt böra begagnad. § 47. Sör att mara malbar till lebamot i Sareringdfontmitté erfordrad att inom tareringdbiftriftet l)afma uitber näftföregångna år utgjort allmän bemidning efter 2:bra Slrtifelit; böranbe åtminftone en af bent, font ntfeö till lebamöter i Xare Sbr öfrigt bör mib ifrågamaraitbe mal tidfed, att, få mibt möjligt är, få mät faftigfetdegare font näringdibfare od) löntagare fontina att i Sareringdfommittéen ega fäte ocp flämma.
IX. B. 3, 35, 39. A. 45- U. 411, 447. — 23 §, om förslag till ett tillägg vid, angående utländsk undersåtes rätt att i Riket förvärfva och besitta fastighet. VII. B. 377, 447. 515- A. 519. VIII. U. 101, 104. U. 253. A. 409. XI. U. 306. 320. — 28 §, angående rättighet för Konungen att till vissa beställningar utnämna äfven bekännare af en annan Religionslära än den rena Evangeliska, om det från sista riksdag hvilande förslag till ändring af. I. 11. 499. II. 640. A. 652. IV. E. 76. — 29 §, om förslag till ändring i, angående Erkebiskopsoch Biskops-val. X. B. 24R, 321. A. 327. — 35 §. angående förtroende-sysslor, om det sedan sista Riksdag hvilande förslag till ändring af. I. B. 499. II. 652. A. 653- HI. E. 7, 37. — 52 §, angående det från sista Riksdag hvilande förslag till ändring i. I. B. 499- II. 654. A. 667. Hl, E. 7, 37. — 53 § samt 27 och 28 §§ Riksdags ordningen, om förslag til! än dring i, angående dels tiden lör öfverlemnande af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om Stafs-Verkets tillstånd och behof, dels för Utskotts val. VII. B. 377, 447. A. 510. U. 100, 104, U. 257. A. 409. XI. U. 306. 320- — 56 och 81 §§ samt Riksdags-Ordningens 29 § 1 morn., angående det från sista Riksdag hvilande förslag lill ändring af. I. B. 499.
Jag vet ej om jag rätt uppfattat Hr Frih. o. Landtnäs sedpaste förklaring, då den förekommit mig likstämmig med en vägrad propos., och anser fördenskull nödigt att få yeta, huruvida Hr Frih. o. Landtm, deciderat sig att vägra propos. eller icke. I sednare fallet skulle jag vilja understödja hvad flere af föregide talare yttrat; j förra fallet åter får man lof att vara betänkt på andra Utvägar för att komma till ett slut i såket). Hr von Hartmansdorff: Såsom mig synes, är förhållandet följande: om Ständerne vid nästa riksdag antaga {konungens propos. om de tvänne rösternes upphörande; så kommer Const.Utsk:s betänk. N:o 54 att stå i strid dermed. Den 18 November e. m. 167 Skulle åter Sländerne då afslå Konungens propos. i nämnda hänseende, så synes Const.Utsk:s förslag i betaok. N:o 5j vara öfverflödigt. Jag tror mig således böra" vidblifva den framställning, hvarmed jag började. Frih. Tersmeden: Sedan min uppmärksamhet enskildt blifvit fästad derpå, alt Konungens propos. rör:de lagförklaringars utfärdande mellan riksdagarna endast afser förändring af 21 §:n 2 mom. och ej handlar om, eller pä minsta vis rörer 1 morn.; så medgifver jag mig hafva haft orätt i min framställning, ty 0111 Konungens propos. i denna fråga blir hvilande, så kan den verkligen, enär den blott rörer 21 §:n 2 morn., afgöras fullkomligt oberoende af det sätt hvarpå béslntes öfver samma §ts 1 morn.; eller äfigtdé iipphörändet af de tvänne rösterna, derföre att det är i Inom. i 21 §:n, som talar om Konungens tvänne röster i (dogsta Domstolen, oell huruvida det 2 mom. kommer alt stå qvar eller icke, beror på huru voteringen utfaller örn det 1 morn. i 21 §:n.
Med förtroende till den sammanfattning af den Kongl. Propos:n, som uti Const.Utsk:s Betänk, finnes införd, erkänner jag mig hafva begått den oförsigtigheten att icke läsa sjelfva den Kongl. Proposm och utaf den sammanfattning, som i Betänk, finnes, har jag icke kunnat sluta till att detta grundlagsförändrings-förslag hade en så inskränkt syftning och betydelse, som det verkligen har och hvarom jag erhållit full visshet genom det skriftliga anförande Gr. Mörner här afgifvit; men derföre att jag således erkänner, att grundlags-förändrings-förslaget har en inskränktare syftning än jag i början föreställde mig, vill jag dock icke medgifva att jag har orätt i mitt yrkande, att förslaget måtte blifva hvilande för att i grundlagsenlig ordning nästa Riksdag behandlas. Jag tror att de skäl både jag och andra talare i denna fråga anfört, ingalunda hafva blifvit utaf dem, som satt sig emot förslaget, vederlagde. De ledamöter utaf Const.Utsk., som försvarat Betänk, hafva, så vidt jag rätt upfattat deras yttranden, utgått ifrån den förutsättning, att genom antagande af detta förslag skulle jemnvigten emellan Konungens oqh Ständernas lagstiftningsrätt blifva rubbad, och en ledamot af Utsk. har, till ådagaläggande häraf, velat påpeka hvilka vådor för våra industri-idkare skulle derigenom upkomma, att R. St:r icke egde rättighet att, såsom nu är förhållandet, den ena Riksdagen besluta så och den andra så. Han sade nemi. att om IL St:r bestämde en tull af t. ex. 25 proc. på en rudi-materia, jag tror att han nämnde tackjern, och någon skulle på grund af denna tullsats, göra en anläggning under beräkning att samma upgift skulle ega bestånd, men R. St:r under en annan Riksdag skulle bestämma en orimligt liög "tullafgift, t. ex. 75 proc., så vore industri-idkaren derigenom ruinerad. Jag medgifver att örn ett sådant lt. St:rs beslut skulle blifva bestående, så skulle äfven ett sådant resultat inträffa, men den värde talaren har glömt, att Konungen eger den rättighet