Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Tham, Wollrath: Hvad Utskottet i detta Utlåtande behagat yttra om obehöfligbeten för Häradshöfd ingar att, om BergsTingsRätternes göromål till dem öfverflyttades, hafva kännedom af Bergsvetenskapen och Bergshandtering, bevisar blott, att Utskottets Ledamöter sjelfve sakna erforderlige kunskaper för att bedömma detta. Jagskall likväl ej upptaga tiden med något vidare yttrande härom, enär jag vet, att Kongl. 138 Den 3 Februarii f. m. Maj:t öfverlemnat denna fråga till bedömmande af en Comitee, som säkerligen ej skall bedömma den så, som Utskottet nu gjort.— Beträffande åter Utskottets bemödande att afskaffa Lagmansoch KämnersRätterne, så tror jag sådant vara alltför tidigt och otjenligt, så länge Häradshöfdingarne lönas genom Expeditionslösen. Desse Domstolars indragande skulle för öfrigt endast öka HofRätternes förut nog öfverhopande göromål och rikta Advocaterne i de Städer der HofRätter finnas. Sluteligen synes mig jemväl Utskottets förslag om vädjande parts skyldighet, att genom deposition fullgöra första instanliens dom, vara högst betänkligt. Härigenom skulle det bero på en enda Domare att störta en Part i olycka och förderf. Utskottet har väl yttrat, att man ej bör hysa sådant misstroende till Domares redlighet och kunskaper; men jag tror erfarenheten hafva gifvit tillräckliga anledningar härtill. Jag hoppas, att hela denna serie af Utskottets förhastade förslag af Ridderskapet och Adeln förkastas; i annat fall vill jag hafva den tillfredsställelsen att i Protocollet finna min reservation mot Ståndets bifall lill hvad Utskottet sålunda föreslagit. Herr HjertaGustaf: Jag tror, alt motiverne till denna förändring blifvit i LagComitteens Betänkande så utredde, att jag nu ej behöfver i delta afseende söka göra mina åsigter gällande.
Det får således icke komma i fråga förr än behofvet fordrar det. Till yttermera visso följer denna slutmening: ”äfven om de ofvanföre hvarje arbetsstation befintlige jordägare skulle till större mängd vägra all i arbetsföretagel deltaga”. Således är der ett undantag gjordt från delägarnes skyldighet ali tillskjuta bidrag. Den sora vägrar ali deltaga, lärer icke lemna något tillskott, men man har ändock precaverat att få taga och använda bela summan. Detta tyckes derföre icke vara sä nppstäklt, att Staten får någon säkerhet för bela arbetets utförande. Hr Nordenanckar: Hela arbetsplanen b vilar på den grundsats, alt i den mån arbetet fortgår, skola Staten och delägarne tillsläppa lika andelar. Det är således ett misstag af Gr. Mörner, eller någon otydlighet i motionen, om den så skulle kunna tolkas, alt statsbidragen skulle kunna belt oell hållet användas på den nedra delen, utan alt slrandägarne der lemnade ett motsvarande bidrag. Den af mig föreslagna andra punkten syftar endast pä, att arbetet måtte lä börja vid nedra delen och fortgå så länge intressena äro förenade. Dervid uppstår, såsom jag i förmiddags bade äran nämna, det förhållande, att Aspelands härad, efter den på rättmätig grund upprättade laxeringslängden, bör bidraga med 6,000 ruhlin arbetet på nedra delen, hvilket utgör ett villkor för aflappningen på den öfra sträckningen. Aspolands härad söker undandraga sig ett sådant bidrag, i hopp att Staten skall göra det och de derigenom få skörda frukterna för så mycket bättre pris. Skulle nu min s. k. andra punkt bifallas, så blefve följden den, att Staten och de nedre delägarne gemensamt började arbetet efter utstakad plan; men i fall Aspolands härad fortfarande protesterar deremot, sä kommer arbetet att afstanna på en sådan punkt, att en damm, om jag så får säga, af omkring 6,000 r-.drs värde, kommer att qvarstå.
Ridr, att utgå till ena hälften såsom resestipendier åt sådane lärare vid tekniska undervisningsanstalterna, eller andra personer, som Kongl. Majit kunde finna skäligt att utse, och till den andra hälften, för att såsom resebidrag tilldelas industri-idkare och arbetare, hvilka vitsordats såsom skicklige i sitt yrke och för öfrigt lämplige. För att derjemte bereda tillfälle åt det stora antal af industri-idkare och arbetare af särskilda yrken, hvilka, dels med understöd af statsmedel, dels ock utan tvifvel på egen bekostnad, komme att besöka expositionen, till erhållande af vägledning, upplysningar och förklaringar af kunniga personer, hvilka haft tillfälle att pä förhand taga kännedom om expositionens olika delar, hade Kongl. Majit tillåtit, enligt Central-komitéens förslag, att i London under två månaders tid en särskild byrå finge inrättas för upplysningars meddelande åt Svenska industri-idkare, som besökte expositionen, samt att de för detta ändamål erforderliga kostnader finge utbetalas af de medel, hvilka blifvit till komitéens disposition i nåder anvisade. Äfvenledes hade, under loppet af 1862, ”fhe Royal Horticultural Society” i London meddelat Sveriges kommissarie, att nämnda förening föranstaltat en internationel utställning af frukter, pumpvexter med flera trädgårdsalster samt säd, att hållas öppen inom föreningens lokal i London den 8, 9 och 10 Oktober samma år, enligt utfärdadt program, samt tillika uttryckt den önskan, att odlare af berörda vextrikets alster frän Sverige äfven måtte uti denna för alla nationer öppna pristäflan deltaga: och hade Kongl. Majit, uppå Central-komitéens hemställan, medgifvit, att de för programmets spridning samt landtbruksalstrens afsändande från Göteborg till expositionen belöpande kostnader finge bestridas och redovisas i sammanhang med det Central-komitéen förut i nåder lemnade uppdrag, hvadan ock omkostnaderna för såväl sistnämnda utställning som nyssbemälda byrå blifvit 16 Stats-Utakottets Utlåtande j\S 173. af komitéen upptagna i dess ofvanberörda redogörelse och inginge i ofvannämnda utgiftssumma.
M. insett angelägenheten att först fullkomligt complettera livad som finnes, för att under tiden afvakta de resultat, som en vidsträcktare erfarenhet kunna gifva vid handen, angrde ångfartygens användande till krigsbruk och deras inflytande på beskaffenheten af de flottor, framtiden kan kräfva. Emedlertid och då användandet af ångfartyg blifver en nödvändig vehikel till ett fullständigt sjöförsvar; har K. M. — utom de förut byggda ångfartygen Oden och Gylfe af 100 hästkrafter hvardera — redan befallt bvggnaden af ett sådant med 200 hästars kraft, som lill nästa sommar blifver fullbordadt, samt af R. St. nu äskat ett lämpligt anslag till nybyggnad af ett dylikt fartyg af 3oo hästars kraft, båda ämnade att föra bombkanoner och svårare pjecer. Att, såsom Utsk. tillstyrkt, åtskilja anslagen, så att hvartdera vapnet erhöll sin bestämda del, anser jag högst skadligt. Denna fördelning af anslagen bör ankomma på K. M. vid fastställande af de årliga arbetsplanerna, i underd. föredragna af ett omtänksamt befäl. HufVudorsaken, hvarföre flottorna år 1S2.4 sammanslogos, var att förekomma de för begge vapnen lika menliga följder af inbördes split och söndringar, men ofelbart skulle denna söndring med fördubblad styrka inträda, 0111 anslaget, befälet och manskapet fördelades; och den ena delens obekantskap med den andras vapen skulle i behofvets stund medföra högst menliga följder. Jag kan derföre icke underlåta att på det högsta afstyrka bifall till StatsUtsk:s betänk, i denna del, likasom till förslagen att liuieskeppen skulle lemnäs utan allt underhåll, och inga förråder för linieflo 1 tans complettering anskaffas — ett förslag, som, 0111 det bifölls, skulle leda till de resultat jag förut antydt.
Herr Manner stam, Jahan-, Då detta mål förevar i Utskottet till öfverläggning, voro meningarne delade, hvarföre votering anställdes. Jag var af den tankan, att nedsättning å straffa räntan i Disconten borde äga rum, men jag katr likväl icke neka. att de skäl, som på an-* dra sidan anfördes för samma räntas bibehållande vid dess nu varande belopp, förtjena mycket afseende. De Ledamöter af Utskottet, som yrkade nedsättningen, väntade, att beslut under denna Riksdag skulle vidtagas, hvilka medförde ordning i vart penningeväsende, och befordrade lifligare penningecirculation, så att framdeles afven den allmänna räntan för Discontutlåniagen kunde nedsättas* och då syntes Den 7 Julii. m lämpeligt, att början nu gjordes med en förminskad straffränta, hvaremot de Ledamöter , hvilka bestridt nedsättningen, hafva påstått, att sådant skulle göra Gäldenärer mera efterf låtne i sina skyldigheters uppfyllande, hvilket åter skulle hafva dep följd» att Disconten måste mera strängt förfara vid Lagsökningar. Jag kan likväl detta oagtadt icke undgå, att. finna, att Discontens nu tillagde rättighet, att taga 6 procents straffränta, utom den lagliga, är i sin grund så orättvis, att den, så fort det med ordningens bibehållande inom Verket kan ske, bör afskaffas, Jag bestrider för min del alldeles icke den begärde återremissen, utan min afsigt med detta anförande har endast varit, att upplysningsvis få nämna de skäl, sorn tala för och emot den väckte motionen. Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mart kalk en gjord proposition, blef flancoUtskottets ifrågavarande Betänkande, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteradt. Upplästes och lades till handlingarne Pre^ steStåndets ProtocollsUtdrag af denne dag, innehållande: Att, efter uppläsande af Kongl, Majtts den 6 dennes till Riksens Ständer aflåtne nådiga skrifvelse, angående Leipziger-länet, Prest*- Den 7 Jutii.
Deremot vidblef Ståndet sin mot 2:dra Prot. Vldr. d. 3o Jun. l8fy. punkten af 43 §. Regerings-Formen gjorda anmärkning, och godkände den, för sådant fall, föreslagna voterings-propositionen. N:o 82, i anledning af erhållen återremiss af Constitutions-Utskottets Memorial, N:o 59. Ståndet, sorn vidblef sin mening rörande tillägget till Regerings-Formens 6 §. godkände icke det af Utskottet uppgifna jemknitigsförslag, i afseende på de i slutet deraf förekommande ord: ’’i fall älven desse af giltiga och till Stats-Rådets Protocoll förda skäl äro hindrade”, dem Ståndet anser böra utgå, utan anmodade Utskottet att med voterings-propositioner i ämnet inkomma. N:o 83, i anledning af återremiss å Constitutions-Utskottets Memorial, N:o 60. Voterings-propositionen gillades. N:o 84, i anledning af återremiss på Constitutions-Utskottets Memorial .N:o 62. Voterings-propositionen godkändes. S. "D. Vid nu förnyad föredragning af Banco-Ut skottets Utlåtande N:o 136, öfver väckt fråga om inköp af ett hus för begagnande af Låne-Contoiret i Götheborg, blef samma Utlåtande af Ståndet bifallet. S. D. Då nu ånyo föredrogs StatsBancooch Lag-Utskottens Memorial N:o 129, till svar å de inom 3:ne Riks-Slånd framställda anmärkningar vid StatsBancooch Lag-Utskottens under N:o 50 aflåtne Betänkande, angående upphörandet af Bankens och Riksgälds-Contoirets forum privilegiatum, blef Memorialet N:o 129 bifallet och Betänkandet N:o 50 till handlingarna lagdt. S. D. Föredrogos ånyo Lag-Utskottets följande Utlåtande och Betänkande.
I England, i NordAmericanska Staterna och i Holland, erhållas slika Nationalitetshevis hos LocalAuctoritelen och gälla, för Engelska och Americanska skepp, så länge de icke ombyggas. Enligt i Sverige gällande Författningar, äro fribref bevis på rättighet till erläggande af hlott helfri tull för lasten, hvaremot saknadt fribref medför skyldigheten att erlägga ofri tull. Undantags tillåtelsen för i Sverige inkommande Svenskt fartyg, som är utan fribref elier medför ett utlupet, medgifver väl ändå tvänne månaders anstånd med nytt fribrefs anskaffande och företeende, och tillåter att tullen emedlertid får, mot vissa säkerhetsbetyg, som helfri genast clareras och skeppet lossa; men om samma fartyg långt före dessa två månaders utgång åter lastar och är färdigt att utgå, hvilket nästan alltid inträffar, så verkar icke det medgifne anståndet, om fartyget expedieras på utrikes ort. Det ytterligare ändamålet med fribrefs ägande nu me - D e ii i g J u n i i e. m. 3s5 ra uttryckt i elen sist derom utkomne Författningen, är visserligen att bereda Svenska Handeln och Rederierne åtnjutande af de förmåner, som äro dem genom reciprocitets-traktater försäkrade i åtskillige Länder, och det skulle derföre synas, som hörde hvarje Redare vara så mohn om, att ej gå miste om dessa förmåner, att han i tillbörlig tid ombesörjde, att hans fartyg ej saknade fribref, i hvilken hamn eller på hvilken polhöjd det sig befunne. Men då jag likväl af Tullverkets handlingar och under min embetsutöfning funnit, att detta icke varit förhållandet, utan att många skepp i flere år afseglat utan fribref från Svensk hamn, destinerade till utländsk ort —- en omständighet, som i sednare lider ådragit flere Tullkammare de strängaste anmärkningar—> bör jag tro, dels att det uti handelsrörelsen och skeppsfarten måste förekomma sådane händelser, att den uppmärksammaste Redare icke beständigt kan låta sina skepp mötas af nya fribref, dels att bristen på dessa sednare icke måtte hafva medfört vägrande i utländsk hamn af reciprocitetsfördelarne, emedan klagomål deröfver då säkerligen hade försports.
Raab har vidare erinrat, alt den, som misshushålla' med sin skog, är i samma förhållande som den, hvilken vanvårdar sin egendom och derföre blir stäld under förmyndare; denna jemförelse är dock icke här lämplig, ty, ehuru det är ganska riktigt, alt den som missvärdar sin egendom ställes under förmyndarevård, är det likväl hvarken klokt eller användbart att för misshushållning med skog blifva ställd under statens förmynderskap. Jag fortsätter derföre milt påstående, att skogshushållningen endast tillskyndar bergsbruken någon egentlig fördel och hemställer hvartill det skall tjena att antaga en sådan som den föreslagna författningen under en lid, man tillåtit en fullkomlig fri kolhandel. Jag fruktar att många bruksägare skola hindras från all reveny af deras egendom, dä de icke alltid numera hafva samma lätthet få köpa kol, som tillförene varit förhållandet; ergo pä många ställen nödgas anlita sina skogar till brädsågning. Härförutan vill jag hafva anmärkt, att, om ett större träd, som med sina grenar skyler en betydlig omkrets af jorden, borthugges, en ganska vacker kolskog efter 50 å 60 års förlopp uppväxer, der det borthugna trädet förut fanns. Jag anser således att då man gifvet kan antaga, alt det skulle blifva alldeles för kostsamt och utan ändamål, alt kola af timmerträd, är det vida bättre att borthugga dessa träd för alt i en framtid förskaffa sig bättre kolskog. Hr Åkerman, Fredr.: Jag tror, att det skulle föra oss allt för långt, om vi nu skulle ingå i en diskussion, huruvida det vore nyttigt eller icke att införa en fullkomlig frihet i skogshushållningen och näringarna i allmänhet. Hvad skogshushållningen angar, så skulle jag eljest villja instämma i Hr Rosenblads yttrande.
Äterigen kysste han henne och kallade henne » sitt lilla troll ». » Kom, skall du få se, » sade hon själfbelå- tet och förde honom våniugen rundt. » Minns du som i morgon för fyra år sedan? » frågade han. » När du bar mig uppför trappan hit in, » smålog hon. » Tack för dessa fyra år, » hviskade han rörd och kysste hennes hand. Balkongdörrarne utåt gatan stodo halföppna. Utanför fönstren sträckte sig tätt planterade rader af lindar på hvardera sidan af körbanan. Vintern kämpade en sista kamp med våren, som snart skulle behålla segern, och doften af svällande knoppar och frisk mylla trängde in i rummet. » Ska ' vi tända ljus? » frågade hon. » Nej, för all del! Men hvar är mamma? » » Inne hos sig, du ville väl inte hon skulle varit med om allt bråket? » » Min far är sjuk, som frun vet, och jag tror. » resten dog bort i en snyftning. Det blef alldeles tyst i rummet, medan Thyra öfvertänkte situationen. » Jag skall naturligtvis koka geleet och göra alltsamman färdigt, innan jag går. » Thyra blef betydligt lättare om hjärtat. Hon var känd för att vara om ej god, så åtminstone rättvis mot sina tjänare, och att neka kunde ej komma i fråga. (Forts.) 6 ^3 Barnens teaterbesök. et är ganska vanligt, att barn, till och med konfirmander, af sina föräldrar tagas med på teatern eller ensamma tillåtas gå dit. Bland skrattoch applådsalvorna blanda sig vid lustspel, farser och operetter vanligen äfven glada barnastämmor. Detta är emellertid inte något glädjande förhållande, ty på denna väg gå vi dåliga resultat till mötes. Alla, som hafva göra med barnauppfostran, måste hjälpa till att motverka detta oskick, och därför riktar jag med dessa rader en allvarlig bön till dem, hvilka ungdomens välfärd ligger om hjärtat, att skänka frågan ett moget öfvervägande och betänka, hvilka vådor för tidiga teaterbesök ej kunna undgå att medföra för våra barn. » Jo, » svarade han, » och vår kärlek är också ny för hvarie dag som går. » Hans röst hade blifvit otydlig, och det stod tårar i hans ögon.
Stats - Utskottet har vid handläggningen häraf ansett Herrar Revisorernes anmärkning L denne del grundad deruppå, att ehuru boflytlningshjelp tillförene blifvit tillagd åtskillige Embetsoch Tjenstemän, Stater e.ler Corpser, som titan att avancera till andra Sysslor eller Löner, blifvit transporterade till andra Stationer* kunde likväl sådant i förevarande fall desto mindre berättiga till enahanda förmåns bestå, ende, som Herr Grefve af PukeS och Herr Friherre CederSttöms flyttningar icke varit af sådan beskaffenhet, samt utom det att någon författning icke kunnat åberopas sorn bestämmer slik ersättning i förra tider, härvid förekommer att sedan dispositionen af Stats-medlen med år 1810 blifvit närmare utstakad och bestämd, någon så beskaffad utgift i annan ordning eller af set’* 1616 Stats-Utskottets Betänianden. skildte orsaker icke skulle med grunderne för Stats-Verkets förvaltning vara öfverensstämmande. Men da Kongl. Majit i Nåder funnit för godt bevilja ifrågavarande utgift, samt ändamålet af Herrar Revisorers anmälan icke varit annat, än att för framtiden måga undvikas lika beskalfade utbetalningar, har Stats - Utskottet, med enahanda åsigt af hvad sålunda förekommit, skolat hemsta la det Riksens Högloft.
Ty att blifva skyddad i sin religions utöfning, är för ingen del detsamma, som att blifva skyddad i hvilken religion man helst må välja. Det förra är det skydd, som lagen lofvat — det senare har lagen icke lofvat Och det är icke tillåtet att ur lagen hämta annan mening, än den han sjelf uttalat. Hade meningen med det skydd, som enligt 16 § R.F. en hvar skall njuta i utöfningen af sin religion, varit den, att man finge fritt öfvergå från sin religion till en annan; så hade undantag bordt göras för hvarje fäll, då antingen denna frihet icke medgåfves vissa personer, eller ock valet ej finge sträcka sig till alla möjliga religioner. Men intet sådant undantag är gjordt. Först och främst vore då intet hinder för svensk medborgare att antaga istamismen eller hvilken annan lära sorn helst. Dessutom skulle friheten sträcka sig äfven till alla rikets tjenstemän, hvilke utan att förverka sina tjenster då kunde blifva Islams eller hvilken religions anhängare som helst. Det vore då likväl svårt att förklara, hvarföre »till »civila embetsmän inom riket och till domare» endast sådana män lä nämnas, som »iiro af »den rena evangeliska läran», efter hvad Reg.F. i 28 § innehåller. Hvarföre skulle lagen fordra en viss trosbekännelse, såsom vilkor för erhållande af ett embete, hvilket man likväl finge behålla och utöfva, sedan man till annan trosbekännelse öfvergått? Vidare blefve det icke lätt att förklara, hvarföre samme lagstiftare, som den 6 Juni 1809 skrifvit 16 § Reg.F., och Tryckfrihetsförordningen den 9 Mars 1810, skulle ena gången hafva leinnat frihet åt en hvar att affalla från samma troslära, som de den andra gången skyddat. Genom lagen om skydd för hvars och ens religion (R.F. 16 §) skulle den lag, som förbjuder affall från den rena evangeliska läran, vara upphäfven — och några månader senare skulle samma lagstiftande Ständer och samme Konung, utan att ändra förstnämnde lagställe (R.F. 16 §), hafva stiftat ett nytt förbud mot affall från samma religionslära.
Frågan angående det i denna fonds räkenskaper balancerade förskott 56 Stats-Utskoltets Utlåtande N.o 22. 55,5ooR:dr, är af Utskottet behandlad uti serskildt utlåtande N:o 12, i anledning af Kongl. Maj:ts uti detta ämne aflåtne Nådiga Proposition, och öfrige af Revisorerne vid samma räkenskap gjorde anmälanden, såsom behörigen utredde, erfordra ej någon åtgärd. Lappmarks Ecclesiastik-verks fond. §• 94- (Pag. 120. Förkl. p. 6.) Revisorerne hafva anmält, att, alltsedan år 1826, R:dr 86: 38 sk. fortfarit att såsom innestående aflöning i räkenskaper ne balanceras. Men, såsom Revisorerne tillika upplyst och f. d. Cancellie-Styrelsen i dess utlåtande anfört, är utredningen häraf på vederbörlig handläggning beroende; och detta ärende föranleder således för närvarande ej till någon åtgärd å Rikets Ständers sida. §• 95. Förkl. p. 7.) Under rubrik: Disposition till Ecclesiastik-Statens i norra och södra Lappmarken behof och förnödenheter> upptagas bägge åren, för södra Lappmarkenj lön oah skrifmaterialier åt Häradsfogden med 260 R:dr 6 sk., samt för 5 Länsmän 3oo R:dr, och för norra Lappmarken, aflöning till 2 Länsmän med 120 R:dr; hvilka utgifter Revisorerne likväl ansett främmande för fondens ändamål. Bemälde Styrelse har fullständigt upplyst tillkomsten och behofvet af ifrågavarande befattningar. Med anledning hvaraf och enär förenämnde utgifter, om de ej denna fond påfördes, skulle drabba Statsverket, Utskottet ock anser, att ifrågavarande utgifter bort af Lappmarks Ecclesiastik-verks fond bekostas. Kongl. Andra Lifgardets Casern-byggnad. §• 96- (Pag. 127.
]V:o 61 tillstyrkta förändringar. Dessutom beslöt R. o. Ad., att såsom gällande antaga alla de stadganden i irsta och 2:dra artma af i83o års bevilln.- förordn., hvilka ej genom förestående beslut undergått förändring. Upplästes och Iades på bordet nedannämnda från BancoUtsk. inkomna memor., nemi.: N:o i3i. med hemställan, att i blifvande bancoreglemente måtte intagas ett stadgande, hvarigenom fullmägtige berättigas att anhålla om K. M:s nåd. biträde för upptagande af utrikes creditiv till förstärkande af Bankens silfverfond; N:o i32. med hemställan, att R. St. före deras åtskiljande måtte till K. M. i underd. öfverlemna stadgar och reglemente för Bankens rörelse och förvaltning. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £ till io på aftonen. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Fredagen den 24 April 1835. Plenum kl. 10 f. m. Justerades 10 prot.utdr. för d. a3 dennes e. m. Företogs till pröfning SlatsUtsk:s d. 21 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 453 i anledn. af erhållen återreuiiss å Den 24 April. betänk. N:o 429? ang:de Frih. Franc Sparres motion om medels anvisande å 8:de hufvudtiteln, såväl för underhållet af arbetscompagnierna på Kungsholmen, som för dessas sysselsättande med fästningsbyggnadsarbetet vid Carlskrona. Hr Stuart, Carl Gust.: Innan jag går att yttra mig i detta ämne, anhåller jag att få förutskicka den anmärka., att jag, i anseende till sjelfva föremålet för det nu ifrågavar. anslaget, visserligen icke skulle hafva några betänkligheter att bevilja detsamma.