Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Konung (rustak den ZiSwisa bemödande akt af Landers egen physifta styrka bereda Landers försmak, hwilker likmäl landers inbyggare, ledde antingen af ren okunnighet eller dä radande fördom, ifrän 1772 alt intill 1788 motarbetade och synbart nekade sitt egit wäl genom en friwillig bewäring» Fjerde Band188» Men 16Z8 Dcn 27 November - Men alt denna oklokhet och sexto istiga gensträfwighel i farans stund, uran Konungens minsta anmaning eiler befallning, qnäfdcs och försvann, dä pä Landshöfdinge-Embcrers föreställning under 1788 ärs Krig med Rystland, om nödwäudigheten af Landers bewaring, 2,202 man genast antogo Kronans derstädes wid Fästningens raserande qwarlämnade gewär och exercerades. hwaremol alla andra manbara till 52 är och deröfwcr förbundo sig att med egna gewär, yxor, pikar och spadar utgöra en Landrstorm att försvara löen mol sköfling och härjande. I denna berättelse war drt med sanningen och sammanhanget lika nödwändigk anföra den omständigheten, art Gottlands innewänare önskade och begärde wid fredsflu er >792 och 1791 hos sin dä och nu warande Lcuidshöfdmge arr fä behålla gcwären, pä det den upwäxande unadomen mätte derutinnan tillöfwas och Lanostorms-manjkapel i rullorne bibehällas, hwilke: Herr Landshöfdingen ansäg den riden mindre nödigt, kanske farligt, hwarföre ock en sadan begäran af Konungen asstogs.
Dessa äro de delar af landet, som om sommaren skulle hafva direkt gagn af banan; men för vintertiden gestaltar sig förhållandet annorledes. Då tillkommer nemi. trafiken från hela Kopparbergs län och från Norrland. En föregående talare, Frih. Schulzenheim, har i afseende på Norrlands transport yttrat, att i detta land trafiken genom sjelfva naturen fått sin riktning bestämd från vester till öster och tvärtom; samt att Bottniska viken är Norrlands rätta stambana. Jag medgifver att det är händelsen om sommaren; men också endast då. Denna tid utgör dock i dessa orter icke ens hälften af året; och man torde böra ihågkomma, att dessa provinser äfven vintertiden hafva behof af några kommunikationsanstalter. Sistnämnde tid äro deras egentligaste stambanor, elfvarne, — tillfrusna och obrukbara. Vid den tiden söker sig således dess handel väg söderut. Härtill kommer en omständighet af icke så ringa vigt, att man nemi. norr om Dalelfven har ett ganska godt slädföre hela vintern om, — ett förhållande, som upphör, så snart man kommer söder om samma eif. Vid sådant förhållande torde all billighet förefinnas, att, när jernväg söder om Dalarne anlägges, vid Norrlands anspråk på denna jernväg fästa allt det afseende, som trafiken från nämnde provins obestridligt förtjenar. Om man tänker sig, huru trafiken norr om Mälaren gått sedan uråldriga tider tillbaka, så finner man att den tagit två vägar: den ena norrut, öster om Sigtunafjärden uti rak sträckning på Upsala till Norrland; den andra vester om fjärden uti Den 11 Maj f. m. 211 nordvestlig riktning öfver Stäket till Sala, och derifrån utgrenande sig åt olika håll. Att kunna tillfredsställa alla dessa lika berättigade intressen med blott en bana, är en omöjlighet. Man måste anlägga 2 banor, sorn följa de olika riktningar, trafiken tillförene haft. Man har ofta hört den farhåga uttalas, att jernvägen norr om Mälaren skulle komma att konkurrera med dervarande vattentrafik. Vill man dock taga i betraktande, hvad, i så fall, erfarenheten gifver vid handen, skall man finna att nämnde farhåga förtjenar långt mindre afseende än man till en början föreställer sig. Vid t. ex.
UtskottetS närmare eftersinnande om den af mig, i denna del önssade större utförlighet, icke wore nyttigt att iakttaga. 2:0 Den 9 Julik. 1431 2:0 Wid den andra frägans beswarande, om Swerige VZr betala sin Utländska Gäld, förekommer 2:ne omständigheter, nemligen, om Utskottet bör föresiä Riksens Ständer, att äfwen.i den händelse, medel och utwägar dertill funnvs, tills widare endera lota anstä med betalningen af all Utländsk Gäls eller med någon del af densamma, eller ock alt pa de anledningar som finnas, pä sätt föreslagit ar, för alltid döda §:delar af all Rikets gäld i Holland, Brabant och Genua. Jag har i detta ämne wägat äga en olika kanka och jag hofer den ännu. Uti Rikets för det närwarande ännu omwecklade politiska förhällanden, har jag trott och tror ännu, att genom ett fördröjdt besiut, i detta wigtiga ämne, intet äfwentyras, men lätteligen gansta möckel, om det tages i otjenlig tid. Pä defie grunder är unn öfwertygelse bygd, art försigtighetens råd böra öfwerwäga, äfwen de mäst läckande ögonblickets fördelar. Milt tankesätt i detta ämne, fnkallar mig frän allt yttrande, vin den föreflagne Bokförningen af den ärerstäende Adelon af Gälden, vin äter-upplifwandet af nägon del af densamma, och vin de händelser, som derifrån kunna leda sin upprinnelse. I ämnen af denna beskaffenhet och af denne wigt, tror jag att öfwersigten bör sträckas längre än till en närwarande rid och kill alla möjeliga fall, äfwen de aflägsnaste. Nedan uti Utskottets förslag rörande Awerhoffs fordran, wrsar sig, som mig fyres, fördelarne af mitt förslag. Genom ett fördröjt beslut, undwlkes det obehagliga, att emot sin önskan endast kunna göra half rättwisa emot ett Hus, som, en längd af är, tjent Swerige pä ett sä utmärkt sätt.
– Om du hade samma erfarenhet, som jag, af verlden, – sade Konrad sorgset, – så skulle du finna min omisstänksamma oro naturlig, nu kan du kanske icke fatta den emellertid vill jag hoppas att jag bedrar mig. – Ack ja, Konrad; lägg ingen skugga af töcken och oro öfver min sällhet, det förefaller mig ändå ibland, som den skulle bli kort, som – Hvad! hvad fruktar du? Säg, Anna. – Åh, du skall anse mig barnslig och vidskeplig, – fortfor hon, bemödande sig att le, – men minnet af den der besynnerliga qvinnan i skogen du mins som skrämde mig så mycket – Nåväl! har du återsett henne? – Ej i verkligheten, Gud ske lof, men jag ser henne oupphörligt i min inbillning jag drömmer om henne under natten, och tänker på henne om dagen denna blick, som hon så ihärdigt fäste på mig den hvilar tung och olycksbådande på min själ jag kan icke glömma den – Och Anna lade händerna öfver ögonen, liksom för att freda sig för den, äfven i detta ögonblick. – Bästa Anna, – sade Konrad leende och drog henne närmare till sig, – den der qvinnan var utan allt tvifvel vansinnig; och jag trodde dig alltför förståndig att lägga det der på sinnet helst jag icke kan inse hvad det kan ha’ med din kärlek att göra. – Ja, du har rätt så tycker äfven jag men det är just det plågsamma och besynnerliga deri, att minnet af henne ovillkorligt, mot min vilja förenar sig med tanken på Edvard hvar gång jag låter hänföra mig af hoppet om en framtid med honom står ständigt denna hemlighetsfulla qvinnas bild, mörk och hotande, framför mig, och tycks med sin besynnerliga, olycksbådande blick skilja oss åt och likväl, – fortfor Anna drömmande – låg det en outgrundlig, vild och oförklarlig ömhet deri, hvilken gjorde den ännu hemskare.
Sakerna äro uppackade i en hvit stuga oppe på en backe, och nu rulla barnen i gräset, rigtigt gröngräs utan maskrosor som på Klara kyrkgård. Det är så högt, så ljust och skogar och fjärdar grönska och blåna i fjerran. Soplåren är glömd, skolrummet med lukt af svett och urin är förgätet, de svåra kyrkklockorna dåna ej mer, dödgräfvarne äro borta. Men om aftonen ringer det i en liten klockstapel strax bredvid. Han ser med förundran på den lilla beskedliga klockan, som svänger i fria luften och sjunger så lagom hårdt ut öfver park och vikar. Han tänker på de grymma basarne i tornet derhemma, som han bara fått se ett ögonblick som ett mörkt gap, när de slängde ut genom gluggarne. Om qvällen, när han somnar trött och nytvättad efter alla svettbad, hör han hur tystnaden ringer i öronen och han väntar förgäfves höra klockan slå och tornväktaren tuta. Och så vaknar han nästa morgon för att stå upp och leka. Han leker dag ut, dag in, en hel vecka. Aldrig går han i vägen mer och det är så fredligt. De små sofva inne och han är ute hela dagen. Fadern syns inte. Men på lördan kommer han ut och så har han halmhatt och är glad, nyper pojkarne i kinden och berömmer dem för att de växt och blifvit bruna. Han slåss aldrig mer, tänker barnet. Men han förstår ej att det kunde bero på något så enkelt som att det var bättre om utrymme härute, och att luften var renare. Sommaren gick lysande, hänförande som en trollsaga. Under poppelalléer silfverbeslagna lakejer, på sjön himmelsblå drakskepp med rigtiga prinsar och prinsessor, på vägarne gula kalescher, purpurröda landåer och arabiska hästar i fyra spann, som sprungo efter piskor så långa som tömmar. Och kungens slott med speglande golf och guldmöbler, marmorkakelugnar, taflor.
Skulle icke Ilidderskapet och Adeln först kunna afgöra, huruvida Ståndet förblifver vid den nu gällande redactionen af 18 och 19 §§. i Concourslagen, samt sedan yttra sig öfver Herr Stråles förslag — såsom en förklaring?- Herr Stråle: För min del skall jag gerna gå in på, att mitt förslag blir.opröfvadt, blott Ridderskapet och Adeln behagade besluta, att 18 och 19 §§. i Kongl. Förordningen den i3 Julii 1818 skola qvarstå oförändrade, såsom de nu lyda, samt derjemte tillägga, att gemensamt i flere fastigheter intecknad gäld bör på dem fördelas, hvarvid, så snart lii leck ningshafva ren eller någon af ägarne sådant fordrar, för - 346 Den 6 November e. m. säljningsvärdet och icke taxeringsvärdet hör tagas till grund för en sådan fördelning. Om dessa hufvudgrunder antagas, må, ifall det instämmer med formen, Lagutskottet ånyo anmodas att derefter uppgöra redaction till nämnde §§:s lydelse. Hans Excel/cnce Herr Grefven och LandtMarskalken föreslog, att 18 och 19 §§. i nuvarande Inteckningslag måtte bibehållas oförändrade. Herr Sråle: Den 18 §. kan gerna qvarstå oförändrad, såsom varande fullkomligt tydlig, men lill den 19 §. borde fogas det af mig föreslagne tillägg. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att den af Herr Stråle föreslagne förklaring torde böra anses såsom en ny motion, derest icke Ridderskapet och Adeln skulle finna för godt, att nu genast antaga densamma. Herr Stråle: Det förslag, som jag afgifvit, har redan blifvit remitleradt lill LagUtskottet, och kan således i form af ny motion dit afgå, så mycket mindre, som genom antagande af Utskottets förslag detsamma förfaller. Någon annan utväg, än att antingen bifalla Utskottets eller mitt förslag, lärer således icke finnas. Hans Excellence Herr Grefven och Landtmarskalken gjorde ånyo proposition till bifall å LagUlskottets Utlåtande. Ropades Ja och Nej.
D å vi fingo syn på Café des décadents ' brokiga skylt på R u e Fontaine, föll det m i g in att vi skulle titta in där — d e t hände alltid, att man kunde uppsnappa något, o c h han b e h ö f d e förströelse. O c k s å här inne i det rymliga artistkaféet var proppfullt a f folk. O c k s å här var väsen o c h stoj o c h minst af allt någon trötthet eller blaserad liknöjdhet. Tidningar såg man föga till här, o c h inte var det politik, man grälade o m, men väl o m salongsjuryn. Aftonens skuggspel var längesedan slut o c h ridån nedfälld för den lilla scenen. N u endast pratade man, skämtade o c h skrek. Många af ungherrarne hade damer m e d sig. Flera af flickorna voro anspråkslöst, men nätt 10. klädda. M e n där funnos också andra, s o m klädt sig extravagant, i dräkter, s o m utgjorde Några dagar efter denna kväll k o m j a g från en vild o c h löjlig karrikatyr p å de nyaste Odéon-teatern. Något som missklädde henne denna tid på natten var proppfullt a f folk. hade ingen på sig. Där var musik, s o m ingen h ö r d e på, där O c h rundt omkring oss en vild färgbalett rökte damerna - — • hvilket inte plägar hända på väggar o c h tak. E n t o m fläck var ingenpå kaféer i Paris — o c h där fördes den mest städes att upptäcka. H ä r var en helt annan publik än på boulevardkaféerna lade hvart man såg, uppsluppna fantasier, en konst, s o m storskrattade, slog kullerbytta o c h på norra Seinestranden, här var d e t Quartier Latins u n g d o m, s o m härskade o c h angaf tonen. räckte lång näsa, som bar sig allt annat än anständigt åt, men som likväl aldrig b l e f p l u m p Här såg man studenter af öfverklass, ungdomar eller simpel.
Boställaverket beräknas till en ärlig afkastning för Öfveroch Underbefäl af ... 950,000 2 8,000 Torp med lega och årlig lön, minst räknade till 3 dagsverken i veckan ät 16 sk 1,456,000 Passevolanceafgift « I 1 234,000 Indelta Cavalleriets rustningskostnad 280,000 Infanteriets beklädnad : . 95,000 Tillökning i Augumentsräntorne öf< ver Kronovärdet 3oo,ooo 6,862,000 Sjömilicen upptager : ; . 572,500 Flottornes nybyggnad, beklädnad underhåll, samt fyringar . , 530,000 Flottornes handtverks och timmer mansstaters Spannemåls aflöning 50,000 1,152,500 Den 18 September J. n%. Vid betraktande af dessa summor skall man finna huru de till det mästa upptagas af personalen, att således någon ökad styrka för försvaret af dem föga är att påräkna, och jag hemställer, om detta är ett rigtigt, ett väl beräknadt förhållande för ett land, sådant som Sverige. Det är påtageligt att Folkets ansträngningar på sådant sätt förtäras, utan att kunna lemna något annat resultat, än ett jemt åtagande af den enskildta förmögenheten, och utan annat synbart ändamål, än att under fredens lugn upprätthålla stridskrafter, som icke vid ett infallande behof kunna ytterligare ökas; man måste äfven besinna, att uti här uppräknade millioner, icke kunna upptagas de rustandes besvär af skjutsningar, af torpsyner, af mönstringar, drickspenningar, med flere osynlige kostnader, som-till ej obetydligt belopp ^drabba Jordbrukaren i och för försvarsverket; och månne Tänkaren och Philosophen, utaf 180g års catastrophe, icke med något skäl hemtade anledning att hoppas andra förhållanden; men menniskorne beräkna , och Försynen styr, och synes ännu icke vilja tillåta Sveriges Statseconorniska systéme att hafva uppnådt sin Actimationspunkt, till inträde på en ny och mera välberäknad bana.
Och derefter ledes tanken naturligtvis på den frågan: äro de läroverk, som finnas, lämpliga och väl förlagda? I sistnämnde hänseende har hvarken K. M. eller StatsUtsk. föreslagit någon förändring i redan befintliga förhållanden, utom hvad Malmö läroverk beträffar, hvilket K. M. ansett böra nedflyttas i en lägre klass. StatsUtsk. deremot har ej delat denna åsigt, emedan Malmö skola, jemförd med öfriga högre skolor i Riket, i medeltal har ett lika stort antal lärjungar, samt ända ifrån den katholska tiden varit ett högre läroverk. Man bör ej heller lemna ur sigte, att Malmö är en stad med 15,000 innevånare, ett i Sverige ganska betydligt antal, och centrum för en stor och rik provins. Då så mycket således talar för bibehållandet af Malmö läroverk i den högre klassen, så hemställer jag till eder, mine Hrr, om det här framställda behofvet af ett högre läroverks inrättande i Christianstad kan vara ett skäl för nedflyttning af skolan i Malmö? Denna skola är f. n. en högre skola, har f n. 10 lärare, hvilket antal, enl. K. M:s förslag, skulle reduceras till 6. Utsk. har deremot föreslagit antalets ökande till 12, hvilket icke torde vara för mycket, då man besinnar, att skolan nu räknar 193 lärjungar, samt att således endast 7 fattas för att skolan, enl. den af Utsk. följda grund, skulle hafva rätt att erhålla 16 lärare. Om man dertill ihågkommer, att Christianstads skola f. n. endast har 5 klasser, samt skulle, enl. Utsk:s förslag, erhålla den utvidgning, att den komme att gifva ÄftO Den 20 November e. m. fullständig undervisning på real-linien, så torde nian icke med fog kunna säga, att Utsk. velat nedsätta Christianstad eller gynna Malmö på Christianstads bekostnad. Endast den befintliga bristen på penningar och den befarade bristen på skickliga lärare har orsakat, att Utsk. icke ansett sig kunna tillstyrka inrättandet af högre läroverk i Christianstad och Wenersborg, utan trott, att dermed kunde till nästa Riksdag anstå. Jag vill icke trötta R. o.
Till hwad Riksens Ständer salunda yttrar sch bestutit, anställa Riksens Ständer i underdånighet om Eders Kongl. MajltS ttädiga sanrtjon. Riksens Ständer framhärda ic. Stormägtigste Allernädigste Konung! Hos Riksens Ständer har till öswerwäganbe förekommit ett af Lunds.StistFullmägrige ingifwit Me 1562 Den 28 December. Memorial, angående indragning af de sä kallade Kyrko »Inspectvrs rjensterue i Skäne och Blekinge. Dä nämnde rjenster, enär Prcsterskapet sjelf, mant »velat äkaqa sig den dermed förenade befallning, synas i Riksens Ständers tanka wara aldeles umbärlige och öfwerflödige, och dä genom en total indrag, ning deraf en betydlig besparing wunnes utaf Kyrkor, nes inkomster, hwaraf öfwerstottet med större bäknad för det
Y . 600: 20 sill kostnaösersättning »t ^csäemiske Ifrare kör utgikne större goclkänele arbeten Krllr » sex 8tipon<lier, om 300 krllr kvartllera, kör säclane ;ngrs ^earlemiei, ll^llca inkör någon 0 a collet allagt utmärkta lärclomsprok » » lL6S6-8tipencIier kör 8tu<lergn«l« elier v egre ^ eall enner . » » kem premier, a 200 8:6r, att tillelelas <le 8tuller«nlle, som käst besvarat vissa ak Oaeulteterna till tällan kram ställlla krägor » » Onäerstöä ät 20 lkkeologiss 8tu«liosi, keräkuaclt ekler 100 k:llr kör kvar ook en ak riem, 2,000 k:<lr, eller, i kanllelse kikets 8täirller skulle kikalla, att lle ak llem anslagne 14 Neilico-Hieologiske 8tipen«jier, kvilka icke kunlle anses uppkalla sin bestämmelse, kngo emellan ^keologiska oek l^Iellieinska Osoulteterna körclelas, oek 8 utak riem, till ett kokopp ak 800 8:clr, tillkölle körstnumnlle Oaonltet, vnäast » 8umma k:clr
Likväl tror jag mig med visshet känna, att i sednare tider, då lönlagarne icke uppbära spannmåln personligen, utan densamma ingär till regemeuternes löningsdirektioner, har åtminstone med högst få undantag oftanämnde prejeri alldeles upphört. Vid det regemente, jag tillhör, har roan sålunda förfarit att under sista missvextåret fingo räntegifvarne lösa spannmålen efter markegångspris, ehuru allmänna priset ä spannmål öfversteg markegången med 3 eller 4 r:dr, och på samma sätt tror jag, att man vid flere andra regementetförfarit. Jag tror således, att under sednare tider räntetagarne i allmänhet icke med fog kunna klaga öfver det sätt, hvarpå de af lönings-direktionerne blifvit behandlade. Den åtgärd, jag föreslagit, rubbar pä intet sätt det hela af förevande vigtiga ärende, och jag har endast anhållit om den obetydliga förändring uti Utsk:s förslag, alt i st. f. att räntorna nu uppbäras af kronofogdarne och lemnäs till regementsskrifvarne desse sednare mätte få uppbära dem. Då, såsom jag redan nämnt, detta mitt förslag, icke i ringaste mån rubbar det stora hela, hoppas jag, alt R. o. Ad. inser billigheten häraf och anhåller således om äterremiss. Hr Printzensköld, Carl: Afven i afseende på denna punkt har StatsUtsk. i sitt tillstyrkande gått utöfver gränsen af K. M:s nåd. propos. K. M. har föreslagit indragning till statsverket af landsstatens och skolverkets indeloingar, men deremot på skäl, dem jag förmodar Ulsk. icke kunna jäfva, förklarat Sig icke hafva ansett tiden vara inne för vidtagandet af en dylik åtgärd med de till mililiae-staten anslagna räntor. Oaktadt denna K. M:s tillkännagifna åsigt har man nu hört en af Konungens rådgifvare, tvertemot den K. proposms innehåll, yrka bifall till StatsUlsk:s betänk, såsom grundadt på komiterades afgifna förslag. De skäl, denna rådgifvare till stöd härföre anfört, kan jag likväl icke gilla.
Edelstam , Tjenstförrättande Cancellist; Vvotocoll öfver Handelsoch FinanceArenden, hållet infot Hans Maj t Konungen i Stats-Rädct å Stockholms 'Slott den 9 Maj 1822, Närvarande : Deras Excellencer Justitiae-Stats-Ministern Herr Grefve Gyllenborg och Stats-Ministern för Utrikes Ärenderne, Herr Grefve von Engeström; Stats-Råden; Hans Excellence, Herr Grefve Rosenblad, Herr Grefve Fleming, _ — Herr Grefve Cederström, Om fast egendoms försäljning ä Lotteri. Hans Excellence Herr Grefve Mörner. ■ Grefve Löwenhjelm. Tillförordnade Hof-Cancelleren, Stats Secreteraren af Kullberg och Tillförordnade Stats-Secreteraren, Förste Expe-, ditions-Secreteraren Skogman. Med Kongl. Majrts nådiga tillåtelse anmältes åter i underdånighet frågan om fast Egendoms, föryttrande på Lotteri, hvilken förut den ir Julii och 14 November sistlidet år förevarit uti Stats-Rådet, i sammanhang hvarmed tillförordnade Stats-Secreteraren föredrog NummerLotteri-Directionens på Nådig befallning afgifne Och detta Protocoll bilagde underdåniga utlåtas de, huruvida, i händelse fast egendoms försäljning på Lotteri skulle i allmänhet tillåtas, lottförsäljning , uppbörd och dragning kunde genom Lotteri-Verket besörjas, samt hvad i öfrigt, å Nummer-Lotteriets sida, vid verkställigheten kunde förekomma. Hans Excellence Herr Justitiae-Stats-Mini-. stern uppläste följande underdåniga yttrande till närmare utveckling af ale skäl, på hvilka Hans Excellence ansåg förrberörde försäljningssätt icke kunna beviljas utan förklaring eller förändring af Allmänna Lagens stadganden i vissa fall: ”Att Lotterier af hvad beskaffenhet sorn heldst för enskild räkning, genom vidtagne Författningar äro i Sverige redan förbudne, det synes mig vara genom Högsta Domstolens yttrande fullkomligen utredt. Det är ock naed^ Om fast egendoms försäljning å Lotteri.
Styrelsen skulle komma i mindre förmånlig belägenhet i afseende å medel till mötens hållande än tillförne, det kan den icke påstå, som läst betänk. ; ty långt ifrån alt syfta på någon minskad, framter den en ökad tillgång, då passevolance-afgiften hittills ingått efter afdrag af flera tusen r:drs uppbördskostnad, men, enl. Utskts förslag, skulle ersättas fullt ut till hvad den är debiterad. StatsUtskis betänk, är, efter min öfvertygelse, uppstäldt på så billiga och rättvisa grunder, och afser så väl Konungens rätt, som jordbrukarens eller de rustandes billiga och länge väntade fördel, att jag icke föreställer mig möjligheten, att någon annan form skulle kunna tänkas, hvarigenom StatsUtsk., utan att träda grundlagen för nära, kunde föreslå något i detta afseende bättre och rättvisare. — Jag anhåller vördsamt om bifall å betänkandet. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag har föga att tillägga, sedan 2:ne värde ledamöter af StatsUtsk. häruppträdt, och, som mig synes, så fullständigt inför R. o. Ad. redogjort för StatsUtsk:s åsigt af ämnet. Jag vill blott till Hr von Hartmansdorff hemställa , om han sjelf tycker det vara billigt att anklaga StatsUtsk. för bristande uppmärksamhet att taga kännedom om alla förhållanden och söka upplysningar om denna fråga, då det ligger för StatsUtsk. öppet att inhemta allt hvad härtill hörer af Statsrådets tankar, som tillstyrkt, att passevolance-afgiften ej måtte äga rum, utan tillstyrkt, alt deri måtte utgå på allmänna bevillningen. Och detta var på så goda grunder tillstyrkt, att jag tror, att StatsUtsk. blott behöft referera sig till denna auctoritet, hvilken icke torde vara för Hr von Hartmansdorff obekant.
Jag sär i der ställer föreflä, atr sä mät till minstning häruti, som ock till en något jämnare fördelning, Landshöfdingarne blefwo upvragne, alt i män as hwckr och ens göromäl, längre eller kortare resor, mer eller mindre besmör, tilldela Manlals-Commisiarien eller HaradSfkrifwaren ett kämpadt arfwobe, dock aldrig öfwer Z procent af hmad, as bewikningsmedel i ränteriek, ifrån hwar och enö distriek inlämnas; mg tror ett jämnare fördelning deraf skulle upkomma, dä somlige Häradsstrifware hafwa flere, och midstracktarl härader, än andre, och arfwodrt altid efter min tanke, bör lämpas, sä wäl efter mödan, som de resekostnader harr i och för sin tjenst nödgas widkännas. r Art - 48s Den 3 Augustt 1 Art. Wid den har uptagne personal-bewillningen esler capitation, tror jag werkeligen förhöjning kunde och borde aga rum, lämpad efter nuwarande myntwärde, och deraf upstegrade arbctslegor; jag tror i sädant fall 2 A procenrs förhöjning borde tilläggas sä »val ä mans som qwinsperson. 2 Art. i T.