Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Just sådan måste man tänka sig den Gretchen, som Faust mötte — ung, fager, oskyldig, älsklig, okonstlad, friskt naturlig. Det är med ett HELLBERG. Träffas säkrast kl. 2 — 3. Ö p p e n kl. 10 — 5. A Tim. telef. R i k s l e l o f. utgifvare: Narälina. HoßioUr. Utgifningstid: Annonspris: 35 öre pr nonpareillerad. För » Platssökande » o. » Lediga platser » 25 öre för hvarje påbörjadt tiotal etafv. Lösnummerpris 15 öre (Iösn:r endast för kompletteringar.) Utländska annons. 70 öre pr nonp.-rad. hvarje fredag. Achté. barns glädje i blicken, som hon betraktar den stora öfverraskning, som lyckans fé skänkt henne, då hon med ens finner sig beundrad och firad. Men den unga, starka kvinnans arbetslust ger på samma gång djup åt hennes stämning. Hon talar om intrigerna vid teatern med det öfverseende, som Gretchen, medan hon var lycklig, skulle varit färdig att skänka, själf va Mefistofeles. Ja, i dag är hon den unga, lyckliga Gretchen. Huru länge skall hon få förblifva det? Man blir nästan vemodig, när man bevittnar en så tidig och så lysande triumf. Skall Aino Achté veta att bära sin framgång? Och skall hon besparas motgångens pröfningar? Så grubblar man, men så slår hon till en klingande drill. » Förlåt, » säger hon, » jagmåste höra min röst litet före repetitionen. » Och så kan man ej annat än deltaga i hennes lycka och vara glad med henne öfver, att solen är så klar och gräset så grönt i lyckobarnets lefnadsvår. » Jag hoppas under våren få kreera två nya roller, » sä- ger hon, » jag får förfärligt mycket arbete, men jag är så glad däråt. » Och därvid ser hon energisk ut. Man anar den sega finska kraften i hennes vilja, och man skiljes från henne med hoppet, att hon därigenom skall veta förverkliga de lysande förväntningar, som nu fästas vid henne. DUN 406 1897 Lifvet liknar en bok.
Maj 1859 afgifna underdåniga Betänkande, angående förändrad organisation af Rikets Styrelseoch Förvaltnings-verk, i hvad rörer Krigs-kollegium; b) Ki igs-kollegii underdåniga utlåtande deröfver af den 29 November samma år, från Civil-departementet öfveriemnndt genom Protokollsutdrag den 2 Maj 1862; c) Den år 1861 tillförordnade Landtförsvars-komitéens förslag till krigsförvalt ningens omorganisation; och d) Krigs-kollegii den 30 December 1862 deröfver afgifna underdåniga utlåtande, jemte påminnelser deremot af Landtförsvars komitéen; hvarefter Departements-chefen, uti sammanfattande framställning af ärendet, anförde: Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition M 105. 5 Uti underdånig skrifvelse af den 25 April 1857 anhöllo Rikets Ständer, det Kongl. Majit täcktes förordna en Komité af sakkunniga personer, för alt afgifva yttrande och förslag, huruvida och på hvad sätt en sådan förändring uti Styrelseverkens och Förvaltnings-myndigheternas organisation skulle kunna åstadkommas, sorn, i öfverensstämmelse med de grunder, hvarpå den så kallade departemental-stvreisen hvilar, beredde en dylik organisations närmare samband med Stats-departementen, äfvensom möjligaste enkelhet i ärendenas behandling i förening med nödig säkerhet, samt att Kongl. Majit derefter ville, vid nästa riksdag, med delgifvande af nämnda förslag, framställa den nådiga Proposition i ämnet, som kunde finnas af behofvet påkallad. Den i sådant afseende, genom nådigt Bref af den 19 Juni 1858, tillsatta Komité afgaf den 26 Maj 1859 sitt underdåniga betänkande, hvilket, till trycket befordradt, innefattar redogörelse, bland annat, för denna Komités åsigt, med hänseende till Krigs-kollegu organisation.
skop tislzt anlagda liiiradshöf ding Hainiriar lir, eller lutar hon åt den f roinma, oreflelrterande barnatro, som t~: ots alla yttre nnf aktelser och infl.ytanden ligger som en bottensats i Hedvigs - hjdtinnans - sjal? Sjukdom och pröfningar kunna ju rycka slöjan från afven den största tviflares ögon och låta honom se Irlmt~ hvad som förr var dunkelt. Men förf. låter Hedvigs oinvandelse ske för tvärt, utan någon ratt motiverad öfvergång, hvilket verkar otillfredsstallande och olrlart. Vi åtminstone ha svårt att fatta, huru lasandet just af Jobs bok skall låta fj8llen falla frfin dens ögon, som, lik Hedvig, s k å h t något .djupare in i lifvet och dess gåtor. Blen trots sina brister ar, som sagdt, ~Lefnadslycka)) - A propos hvarför kallas boken)) Lefnadslyclca~? - en fint iipplattad lifsbild, som lases med ganslm mycket nöje. Den andra berattelsen, » Frihet », iir ett stycke kvinnoöde, som det tyckes gripet ur verlzligheten, inen obeslcrifligt hopplöst och nedsliende. Elevhemmet i Stockholm. Vas tid s r ju arbetets. De unga flickornn börja liksom gossarna redan tidigt att tanlra p&amp; hvad de skola bli och hurii de - d&amp; SA behöhes - .så fort som möjligt sjalfva skoln Imme förtjana sitt uppehälle. Riinclt oin i landet lämna hvxje Dr stora skaror af unga flickor hemmen för att i skolor och likroanstalter i hiifviidstaden iitbilda sig för det kall de vdt. Ofta iis det tyvarr med lånade medel de iippehålln sig under studie,W.en., ofta ar det under umb8randen och försakelser, hvillra menligt inverka på deras halsa, soin de arbeta sig fram.
Att staten för sina låneanstalter föreskrifver enahanda bestämmelser uti ett reglemente, som hvart femte år eller vid hvarje riksdag kan förändras, deremot liar jag ingenting att påminna, emedan, sora sagdt är, reglementet vid riksdagarna kan efter omständigheterna förändras; men att uti en generel lag för alla privatbanker, sou» skall gälla, så länge octrojtiden räcker, inflicka ett reglementariskt stadgande, dertill kan jag icke gifva min röst. Hr Lefren, Joli. Fehr: I fråga 0111 grundsatser är jag af samma tanka som Hr Nordenanckar. Jag kan icke. undgå att fästa uppmärksamhet dervid, alt dessa banker, sorn uppkomma i följd af en lag, icke böra gå i samma fotspår som assistance-inrättntna, hvilka hittills funnits under Ständernas inseende. Jag anhåller om propos. till bifall å i3 och 14 §S * Gr. Frölichs förslag, hvarvid jag likväl får fästa uppmärksamheten vid 3 mom. i i3 §, hvarest det talas om straffränta och der redactionen nr sådan, att det synes, som om straffräntan, beräknad lill 8 proc. om året, skulle räknas utöfver egentliga låneräntan af proc. Detta är likväl icke meningen, hvarföre äfven orden såsom straffränta böra utgå, då meningen blir klart uttryckt uti följande redaction: ”alt i de fall, der räntan för meddelade lån ej är utfästad till mer än fem för hundradet om året, banken äger, vid låns utgifvande, afdraga räntan för liela lånetiden samt, efter förfallodagen, sig lill godo beräkna §:dels proc. i månaden eller 8 proc. för året” &c. Hr Stråle: Det är onekligt, alt principen för en dis - Den ig Mars c. m. contrörelse i alla tider varit, att länen siola meddelas pä kort tid. Enligt denna princip föreskrefs äfven, då Riksdisconten inrättades, att lånen endast beviljades på 6 månader och ulan omsättning. Principen var då, likasom nu, tillräckligen känd och erkänd; meri landets behof voro annorlunda, och det dröjde icke länge, förrän man märkte, att lagen stod i strid med folkets behof. Man måste medgifva omsättning.
Jagbar alldeles icke föreslagit hvad som PresleSt. har antagit, alt privatbankerne skulle äga rättighet att assignera på det belopp sedlar eller guld och silfver, som de hafva i sina egna cassör; jag har nemi. funnit det orimligt att fä utgifva assignalioner pä en så föränderlig summa och så omöjlig ali controllcra. — Hr von Hohenhausen har varnat för förhastade beslut; jag tillåter mig att varna för ett beslut, hvarigenom privatbankslagen komme all aulagas, sådan Disk. densamma föreslagit. Låloni oss besinna följderna deraf att sannolikt inga privatbanker stiftades, hvarigenom rörelsen i landel komme att lida ett grufligt afbräck. Visserligen hafva 3:ne Stånd beslutat alt i sådan händelse skall privatbanksrörelsen i viss mån suppleeras af Riksbanken; men det blir i alla fall till oändligt mycket mindre belopp, än hvarföre privatbankerne utlemnat penningar j rörelsen; och dessutom finnér jag mig i denna vigliga omständighet böra fästa uppmärksamheten derå, att i sådant fall skulle lånerörelsen å Riksbankens vägnar bedrifvas enligt de af enskilde actieägare följde grunder, och man slutligen komma in på en banklagsstiftning, som jag tror vara i högsta måtto vådlig. Hr von Hohenhausen har talat om små bankungar, som möjligen skulle uppstå, om förslaget i 2 § antoges. Det är för tidigt alt derom tala; denna § kunde fä den förändring, Den 23 April f. m. 27 som Hr von Hohenhausen önskar; men den värde ledamoten misstager sig alldeles om han anser oundgängligen nödigt för allmänheten, alt en hank skall vara stor. Tverlom är del nyttigt lör rörelsens bedrifvande, och för att mångfaldiga sjelfva ■ olsen med ett mindre capital, alt många privatbanker finnas, pa det alt desse må kunna drifva en annan rörelse sins emellan genom vexlar, invisningar och skuldförbindelser. — Hr von Hohenhausen har fästat uppmärksamheten på, alt man skulle få tvä sorters mynt; det ena invisningar på Riksbanken, det andra depositionsbevis.
Deremot är för gult vax stad gadt to procent, och för hvitt vax 25 procent Jag kan ej förstå annat, än att om det hvita vaxet har företräde i det ena afscendet, så måtte ock de hvita vaxljusen hafva företräde ?9.o Den 20 Augusti /. m. i det andrs I stallet lör att med samma tuli belägga hvita vaxljus pch spermacetiljus, kunde man belägga dessa sednare med högre tull, såsom öfverflödsvara, och låta gula och hvita vaxljus (å samma tull. Herr H\exta-. Utskottets förslag tror jag ftj är så präktigt0,m det är sämming) att här finnas medel till förädling af vax genom dess, blekning inom landet, så är det gifvet, att man bör anse det gula vaxet såsom rudimaterie och derföre på det lägga lägr? tull. Om åter de, hvita vaxljusen äro belagde med låg tull är äljw ven det rätt, i fall man ej anser den förädling som här sker, vara så tillräcklig, att hvita vaxljus icke behöfva föras iu., Jag trpr att vi nu blott böra hålla oss vid ljusen , och för *tt nalkas Grefve Spens, före sfär jag att mau kunde lägga samma tull på gula( och hvita yaxljus. Herr Cedetfchjijld:. Hvarföre hyiit, v,ax ät belagdt med högre tull än gult, kan jag väl inse, men att tullen för hvita vaxljus är så betydligt lägre än för de gula, förefaller mig underligt, ty våra tillverkare af hvita vaxljus äro blott skyddade med 5 procent, då deremot de sorn tillverka, gula vaxljus, hafva 40 procents skyddJag skulle således med Grefve Spens tro, att de hvita borde höjas till likhet ined de gula. Herr Grefven] och Landf-Marskalken hemställde, alt Inkommande Tull ä både hvita Den to Augutii f, ni, 79* oeh Gula Vaxljus eller af Spermaceti mätte till 50 procent bestämmas. Bifölls. ”Läder.
Min enskilda önskan hade visserligen varit att denna tillåtelse blifvit ännu längre utsträckt; men jag anser emedlertid att mycket nog är vunnet, då man vid denna riksdag kunnat komma så långt, och jag tror att det är bättre att nöja sig härmed, än äfventyra att, genom en återremiss och frågans förnyade behandling i alla 4 Stånden, hela saken Lomme alt förfalla. Hr Rosenblad, Bernh.: Jag erkänner att flera delar af hvad Frih. Stjernstedt i sin reservation anfört icke sakna grund och att hans beräkningar i många fall äro riktigare än Ulsk:s. Jag medgifver äfven alt åtskilligt af hvad Hr Mannerskantz anmärkt kan äga sin riktighet. Men, mine herrar! här är mindre fråga om den ena eller andra calculens företräde framför den andra, hvilket dessutom kan bero på hvars och ens enskildta tycke, än om det stora resultat, som Utsk. genom delta betänk, afselt, eller lossandet af de fjettrar, hvarmed bancostyrelsen hittills varit bunden i afseende på dispositionen af bankens tillgångar. Under de långa intervallen emellan R. St:s sammanträden har det inträffat, att öfverskott till belopp af millioner bildat sig på åtskilliga af bankens fonder, hvilka medel med fördel skulle kunnat användas på andra håll; men bancostyrelsen har Den 6 April f. m. icke haft rätt dertill, utan dessa medel hafva måst ligga ofrnktbara i banken, och genom deras undandragande från allmänna rörelsen har den stagnation uppkommit, hvaröfver man på den sednare tiden med skäl klagat. Alla dessa olägenheter blifva nu afhjelpta genom Utskts medgifvande, att bancofullmäktige må berättigas, att utaf de till bestämda summor upptagna lånefonder eller creditiv, sorn under en längre tid visat sig icke hafva till fulla beloppet kunnat utgå, till annan bankens lånerörelse anvisa de uppkommande öfverskotten, samt genom tillåtelsen för bancofullmäktige alt medelst anskaffande af vissa räntebärande Svenska papper ersätta den minskning, som genom afbetalning å Riksg.contts till Banken afgifna obligationer, dels redan uppkommit och dels framdeles kunna uppkomma i det af lagen (ör 11.
Deras handelsflottor hafva också med förvånande hastighet till vext, så att, medan svenska, i vår utrikes sjöfart använda fartyg under åren 1841—1851 vunnit en tillökning af endast 27 procent, bar denna utgjort för Norriges i dylik sjöfart begagnade fartyg under samma tid 100 procent, för Finlands 43 och för öfrige nationers icke mindre än 172 procent. Icke blott behofvet att förskaffa fartyg för utförsel af våra inhemska produkter, hvilket under sednaste tiden låtit tryckande förnimma sig, utan till och med faran att i hela vår utrikes sjöfart småningom undanträngas, manar således att med alla till buds stående medel verksamt underlätta svenska skeppsrederiet, och dessa medel måste, så vidt tull-lagstiftningen angår, i främsta rummet bestå uti lindring af de afgifter, hvarmed införseln af de fullfärdiga fartygen, äfvensom af råämnena för skeppsbyggeriet, är betungad, ehuru härvid icke heller bör förbises det helsosamma inflytande äfven på sjöfarten, som en i allmänhet friare tull-lagsliltning bör utöfva. Rikets Ständer anse emedlertid att, vid den uppmuntran man sålunda vill skänka skeppsbyggerierne, det icke vore rättvist eller för det allmänna fördelaktigt att gifva en eller annan klass af fartyg större eller andra förmåner, än de öfriga.
Anmärkaren säger, att Lagen bör vara ett uttryck af allmänt känt behof; men är det väl att förmoda, att den skyndsamt företagna pröfning, hvart och ett ämne före Remissen borde, enligt 768 Tillägg till 1810 års konstitutionsutskotts protokoll hans tanka, undergå, skulle ljusligen och hastigt öfvertyga ett talrikt samfund, att Motionen innebär eller icke innebär ett allmänt kändt behof? De stadganden ofvanbemälte §.§. innefatta, hafva enligt Beredningens öfvertygelse den dubbla afsigt, dels att förekomma allt förhastande uti Ståndens Beslut, dels att moderera Ståndens öfverläggningar, derigenom att målen altid utredda böra, från Utskotten, till Stånden återkomma. Men, utom de skäl till afstyrkande, hvilka redan äro anförda, bör Beredningen icke lemna den omständighet obemött, att derest ingen remiss till Utskott finge göras utan samtycke af det Stånd der Motionen blifvit väckt, skulle det blifva ett ensamt Stånds rättighet att nedlägga frågor, då likväl decisionen öfver sjelfva saken tillhör alla Riks-Stånden samfällt. Widare skulle äfven den olägenhet kunna upstå, att en och samina Motion blefve i somliga Stånd till Remiss uptagen och i andra aldeles förkastad. Tillägg till 1810 års konstitutionsutskotts protokoll 769 Den 5 okt. (se ovan sid. 76) behandlade utskottet ett nytt betänkande fran beredningen för granskning av regeringsformen och övriga grundlagar utom tryckfrihetsförordningen. Betänkandet följer här nedan. Det är förut tryckt i C. U. M. 1810—1815. sid. 145 ff., där det dock felaktigt upptages som en del av föregående betänkande. Handstilen är äfven här Cocks. Då Beredningen företog sig granskningen af det utaf Herr Doctor Forsén inlemnade Memorial, trodde Beredningen rörande detsamma icke något yttrande vara af nöden då det otvifvelagtigt lätt uti Utskottets Plenum skulle afgöras i likhet med det svar Herr Doctor Forsén på sitt förra Memorial erhöll.
Regementerne kunna icke förskonas för arbete vid Fästningsbyggnaderne, dock vill Kongl. Maj:t till någon lisa för Allmogen i Nåder låta vid desse byggnader nyttja så mycket manskap af värfvad? Regementerne, sorn gjörligheten medgifver vid sådana förhållanden, betryggade genom KneckteContract och nyssnämnde Kongl. Försäkringar, har det varit oväntadt, att som Friherre Björnstjerna denna Riksdag förklarat, Indelta Arméen skulle blifva beräknad, tilL förrättande årligen af arbetscommenderingar af mångfalldiga slag, äfvensom att EconomiUtskottet skulle sig yttra, att Konungen ägde att förordna om Indelta Arméens användande, utan att någon pröfning eller omdöme i detta afseende kunde Riksens Ständer tillkomma, då likväl denna rättighet icke lärer kunna utsträckas till ändring eller upphäfvande af i ordentelige Contracter och Kongl. Stadgar förvarade rättigheter. Det är väl en sanning, att, jämlikt §0 §.
S. DÅter föredrogs Stuts., och Säskildt,* Utskottens, under N:o 62S, afgifne, och den aguie nist!* November på bordet lagde, Utlåtande öfver Herr Hammarskölds motion, om Cancelli Styrelsens upplösning, rn, rn. hvarvid Bondeståndet, sedan berikdc Utlåtande redan blifvit af satntli e léspective Medstånden bifallet, för sin del fann skäligt låta bero. S. D. Vid föredragning af Statsoch Banco Utskottens, under N:o 6jo afgifne, Memorial, med förslag till voteringsproposition, i fråga om inlösningen af f. d. Filial-Dtsconternas utelöp nde skuldförbindelser, godkändes så väl berörde voteringspoposition, som ock livad Utskotten i öfrigt hemställ1. Trot, Ut dr♦ d, 6 Decentb. i&sj. S. D. Återremitterades Stats-Utskottets Memorial N:o 624, med förslag till reglemente för Riksgälds. Corjtoiret. S. D. Pehr Andersson frän Södermanland inlemnade nedanstående Anförande: ”Sedan, pä inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt motion, att Assessor .Lundeqvist för utarbetandet och utgifvandet af Kammar-Verket, borde öl S.uten erhålla en belöning af 2000, eller 1^00, R dr., Stats-Utskottet, i Utlåtande N:o 60, af den 21 sisil. Martil afstyrkte detta, men i stället förmodat, att ”på tillgörande underdånig ansökning” Kongl, Maj:t. genom Nådig skrifvelse, skulle befalla Consistorrerue anmoda Eorsamlingarne, att inlösa exemplar af detta gagnelig» verk, hafva samteliga Stan. den bifallit detta Utlåtande, men Expeditions-Utskottet icke ansedt det vara af den natur, att föranleda någon underdånig skrifvelse till Hans Kongl. Maj:f.
Jag föreställer mig ej, att ett snillé (yngling eller man) i harmen öfver att ej få utbilda sig till Lärdomsidkare eller Statsman, blir en duglig Handtverkare, och ej att denna sednare, genom bristande skydd eller allmänna hjelpemedel för sitt handtverk skapas till en god författa - 8o Den 6 Junii e, nu re eller en daglig embetsman. Det tillhör Staten att bereda och vidmagthålla medel till utbildande af olika anlag till olika slags gagn i Samhället; ej att genom tvångsmedel, truga den ena medborgaren till ett mål, den andra till ett annat. Då den af HögloftAllmänna Besvärsoch EconomiÖtskottet, uti dess nu upplästa Betänkande, föreslagne redaction af stadgandet uti ifrågavarande § i långt ifrån att åsyfta något förändradt resultat vid stadgandets tillämpning, endast bestämmer en vilkorlig föreskrift för vederbörande SkolLärare att för meddellösa ynglingar, som önska inträde vid Läroverken, söka bereda tillgångar för underhåll under läroåren, så vågar jag, uppå de skäl, jag åfvan haft den äran anföra, vördsamt anhålla om Betänkandets återremitterande. Bilagor till PleniProtocollet för den 11 Junti, förmiddagen. N:o i» Grefve Spens, Carl Guftaft Att den hvara ägande befattning icke tillåtit - Den 11 Junit f. m. s« låtit honom samla någon egent-elig juridisk kunskap, uppträder för att tala ienLagfråga, torde i ock för sig sjelf behöfva ursågtas; jag vågar s detta afseende anhålla om Ridderkapets och Adelns öfverseende, stöder serskilt hoppet derom på nödvändigheten, serdeles i denna tid, grunda alla beslut i creditfrågor, der Sta., ten på ett eller annat vis deltager, på oomkullstötliga principer.
Men plötsligt flög en ny idé genom den lilla ljushåriga grubblerskans hufvud: tänk om Adam och Eva hade blifvit förtrollade, så som det gick med den stygga prinsessan i sagan, den der förskräckliga trollsagan, som mammas kammarjungfru berättade i förra veckan! Ja, det kunde min sann icke vara omöjligt. — De kunde ju till straff för sin olydnad blifvit förvandlade t. ex. till ett par foglar, och till och med till ett par domherrar! Knapt hade denna tanke uppstigit hos flickan, förr än hon omfattade den såsom en verklighet. Ja, der voro de, der hoppade nu Adam och Eva i fogelhamn! Eva hade blifvit så der ful och grå, ty det var ju hon, som först varit olydig, men Adam hade ju icke varit fullt så obeskedlig, derför hade han fått den vackraste och grannaste drägten. Med denna slutsats var vår lilla betrakterska sjelf riktigt nöjd, hon fann den så moralisk, att både mamma och moster Margareta säkert skulle gillat den, om de varit med. Nu aflöstes drömmandet af ett högt och häftigt qvittrande. Adam och Eva grälade bestämdt. Hvilket flaxande — hvilken lidelse! Denna gäng var det i alla fall icke Eva, | r * \ I I N | I | \ | Idun, erhålles ett gratlsexemplar för hela den tid, under hvilken abonnementet räcker. Äro de samlade abonnenterna färre än 5, torde prenumerasom var så stygg, så tyckte den lilla flickan, nästan med förnärmad stolthet. O! den elake Adam! Han bad ju icke ens om förlåtelse för sin närgångenhet, utan tvärt flög han bort, obesvärad och sjelfbelåten, låtande sin granna röda bröstlapr bjert lysa i solen. Och den stackars Eva, hon fick sitta hemma allena i sin fula grå drägt! Detta tyckte åskådarinnan i fönstret vara mer än orättvist, och så sökte hon efter bästa förmåga trösta den öfvergifna i trädet, än med smekord, än med några hvetbrödsmulor. » Stackars lilla du, » så lät det, » var icke ledsen, i morgon skall du ensam få hela min mjuka bulle!
(Beviljadt vid 1823 och 1828—1830 års riksdagar samt utbetaldt dels under åren 1823 och 1825 och dels under åren 1830 och 1831) 5,738: 66. 1,433: 67- (Återstoden af detta lån har i början af inneva rande år 1859 inbetalts.) » samma stad, å 127,500 R:dr, för dess återuppbyggande efter 1827 års eldsvåda; hvilket låns vid slutet af år 1840 återstående belopp, 123,695 R:dr 25 öre, enligt Rikets då församlade Ständers beslut, får liqvideras genom erläggande af 4 procents ränta och 2 procents årlig afbetalning å sagde kapitalbelopp. (Beviljadt vid 1828—1830 års riksdag samt utbetaldt under åren 1830—1832) 67,327: 14. 62,777: 27. » staden Oregrund, å 7,500 R:dr, för återuppförande af denna stads år 1829 nedbrunna allmänna byggnader; skolande berörde lån, som är räntefritt, återbetalas med ^pdel årligen. (Beviljadt vid samma riksdag och utbetaldt år 1830) 750: — 375: — » staden Wenersborg, å 225,000 R:dr, för stadens återuppbyggande efter 1834 års eldsvåda; å hvilket lån, enligt den under riksdagen åren 1840 och 1841 medgifna lindring i betalningsvilkoren, 6 procent skola årligen inbetalas med beräkning af 4 procents ränta för det oguldna kapitalbeloppet.