Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna förkofran halva städerna vunnit på sednare liden, under hvilken genom 1846 års författningar till någon del blifvit lossade de band, som förut höllö näringarne i tvång; då deremot under tiden från 1825 till 1845, medan skråförfallningarne ännu voro gällande, ett belt annat förhållande företer sig. Ty år 1825 utgjorde rikets hela befolkning 2,771,252 och vid slutet af år 1845, såsom förut är nämndt, 3,316,536. Tillökningen i folkmängd för hela riket utgjorde under denna lid 545,284, hvaraf 51,764 i städerna och 493,520 på landsbygden, sä att under nämnda 20 år, tillvexten i städernas folkmängd uppgick endast till ungefär 9 procent af tillvexten i folknummern för bela riket. Ofvergången till en numera påyrkad större frihet i afseende på näringsverksamheten torde kunna anses vara hos oss i väsendtlig män underlättad genom kommunalväsendets ordnande efter grundsatser, som afse medborgares likställighet i fråga om såväl rättigheter som skyldigheter. Härigenom har tillfälle allmännare blifvit beredt åt kommunens innevånare att använda sin förmåga till befrämjande af gemensamt välstånd. Enligt hvad kändt är, ansågs enligt den äldre stadsförfattningen värden om kommunens angelägenheter uteslutande tillhöra borgerskapet, som i ordets ursprungliga betydelse endast bestod af näringsidkare, nemligen dels handelsmän och dels handtverkare. Men sedan numera hvarje medlem af stadskommunen genom förordningen om kommunaistyrelse i stad fått sig tillerkänd delaktighet i förvaltningen af stadens gemensamma angelägenheter, har härigenom den väsendlligaste skilnaden emellan burskapsegande och icke burskapsegande medlem af stadskommunen försvunnit. Största delen af de, med anledning af E. K. Maj:ls ofvanberörda nådiga befallning, från vederbörande infordrade och till Kommers-kollegium hittills inkomna yttranden i ämnet innehålla äfven tillstyrkande, att föreskriften om skyldighet att förvärfva burskap må borttagas, i hvilket afseende dock äsigterna varit mest delade inom handelslöreningarne.
Deputerade till nästblifyande Revision år iSicj komma att väljas bland 4:de Glassens Städer, till Revisionen år 1Ö2Q ibland 5:te Glassens Städer, till Revisionen år 1 821 uti Stockholm samt till Revisionen år 182 2 ibland usta Glassens Städer; och fann Borgare-Ståndet för godt att bifalla hvad Banko-Utskottet i Öfrigt hemställt; hvarjemte Ståndet i sammanhang härmed förordnade, att de Städer, hvilka,! likhet med de af Borgare Ståndet d. 24 Mars i8to antagne grunder, följa i ordningen att insända Revisorer i och för de innan nasta Lagtima Riksdag infallande Revisioner i Riksens Ständers Bank och Riksgälds» Contoir, jemte de flere Verk till hvilka granskr ningen sig sträcker, komma att utgöras för år 1820 af Stockholm, Norrköping, Uddevalla, Fahlun, Hudiksvall och Eskilstuna, samt för år 182 2 af Stockholm, Carlscrona, Vesterås, Marstrand, Mar risestad och Sigtuna; Om hvilket allt Vederbörande genom Protokolls-Utdrag skulle erhålla del. S. D. Efter uppläsningen af Hans Excellence Hof-Cantzlerens Skrifvelse af den 30 nästledne Junii, angående Kongl. Maj:ts Nådigst gifna tillstånd att tii| trycket befordra de öfver Gömman-' domål inför Kongl. Majit förde Protokoll, hvilka ega sammanhang med anmärkningsmåler, rörande de genom Föredraganden af Commando-ärender för Arméen utfärdade General-Ordres af den 24. Trot. Utdr. d7 Julii |8l8. Juna 1817, om vilkoren för npproberandet af Recriiter vid sådane Regmenter, der Rotehållare ej samfält ingått beting om Soldatbeklädnaden; beslöt Borgare - Ståndet, vänligen anmoda Expeditions-Utskottet, att ombesörja tryckpingetx af ofvanbeiörde Handlingar.
Föredrogos Konslilulions-Ulskoltets nedannämnde den 2 i och 50 dennes bordlagda Memorial N:o 7, angående det tillägg till 42 § Regerings-formen, att Konungen icke må utan Rikets Ständers samtycke, blifva regerande furste af utländsk Stat; och N:o 8, med förslag till ändring i 76 § Riksdags-ordningen, angående StatsRådets decharge för dess åtgärder. Ofvanberörda förslag förklarades skola hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. ? »0> '***»« '■ Frän llögv. Preste-Sldndet. obnr, logoi nvlild o;l S. D. Uppå derom väckt fråga beslöt Preste-Slåndet vänligen inbjuda Vällofliga Borgare-Ståndet ali förena sig uti dess vid pröfning af Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 4 angående vilkoren för bränviiis tillverkning, fättådö beslut; hvarigenom dels Utskottets förslag å Betänkandets 10 sida blifvit förändradt till följande lydelse: nalt dea minsta tillverkning pd dygn, för hvilken anmälan får ske, vare 300 kannor, det tillverkade bränvinet beräknadt efter 50 graders styrka vid 15 graders värme efter Cetsii thermometer, allt i medeltal under terminen räknadt dels tillstyrkandet å sidan 15 blifvit bifallet med den ändring, alt afgiften för bränvins tillverkning höjdes från 60 till 75 öre för iivaije tillverkad kanna. 304 Prol.-Utdrag den Si Mars i860. S. D. Föredrogos ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets nedan omlörmälda Betänkanden: N:o 44, i anledning al' väckt fråga om femårigt i stället för ständigt rektorat vid högre fullständiga elementar-läroverk. Afslogs. N:o 47, i anledning al väckt motion om ändring i Kongl. Förordningen den I Oktober 1858, angående tillverkning, vård och försäljning af krut.
Direktionen ej med vederbörlig urskiljning och omtanke förfarit vid utlåningen af fondens medel, sa har f. d. Direktionen i anledning deraf trott sig böra i underdånighet afgifva följande förklaring: För omförmälda utlåning har f. d. Direktionen icke emottagit några andra föreskrifter, än de af Eders Kongl. Majit under den 26 Mars 1836 i nader meddelade, eller “att, i den mån tillfälle dertill kunde yppas, Direktionen skulle af invalidhus“fondens befintliga kapitalbehållning, mot fördelaktigaste vilkor, som kunde betingas, “och största möjliga säkerhet, utlåna till en början 36,000 Riksdaler och sedermera “ytterligare hvarje år så stort kapitalbelopp, som, i förhållande mellan inkomst och “utgift, blefve till utlåning disponibelt." F. d. Direktionen har sökt att efterkomma denna nådiga befallning pä det samvetsgrannaste, i det att f. d. Direktionen låtit sig angeläget vara att icke låta kapitalerna ligga ofruktbara och således haft all möda osparad att, då de blifvit disponibla, söka få dem utlånade, dervid, enligt berörde nådiga föreskrifter, afseende alltid mast fästas på åliggandet icke allenast att söka erhålla den största möjliga säkerhet, utan äfven att betinga de fördelaktigaste vilkor, nemligen i afseende å ränta och uppsägning m. m. För att, så nära som möjligt, ernå dessa ändamål och pä det att medlen ej allt för länge skulle ligga räntelösa, har f. d. Direktionen någon gång, då goda intecknings-låne-dokumenter ej varit att tillgå för disponibla kapitalers förräntande, utlånat dessa emot annan säkerhet, hvilken, efter f. d. Direktionens bästa förstånd och hvad i enskilda affärslifvet antagits, kunde anses såsom god. — F. d. Direktionen ägde den öfvertygelse, att Eders Kongl.
Vi kunna säkerligen äfven i deras uppfostran lägga / frön till ett bättre förhållande mellan könen. Jag tror sålunda, att man kan bölja med att hålla barnen lika. Lilla bror skall sålunda icke uppmanas vara artig mot syster, derför att hon är qvinna, utan derför att hon är menniska. Lilla syster skall icke heller uppmanas eller vänjas att passa upp eller laga kläder åt lilla bror, ty det skall lilla bror lära sig sjelf. Och lilla bror skall icke låta syster städa sitt rum eller bädda sin säng, såsom en tjensteqvinna, ty det skall också bror lära sig göra sjelf. Härigenom blir qvinnans handarbete hedradt och aktadt, och mannen blir en sjelfständig varelse, i stället för att vara en hjelplös stackare, som skall behöfva skrika på hjelp efter husets qvinnor, när en knapp gått ur byxoma. Kan han icke sy en knapp i sina byxor, då är han icke karl för sina byxor. Sjelfhjelp är framtidens lösen. Tjenstefolkets berättigade anspråk på högre löner och bättre vilkor göra, att vi helt sflkert i framtiden få betjena oss sjelfva. Ve då den hjelplöse. I Amerika vill redan ingen tjena, och der har nöden lärt hvar och en att hjelpa sig sjelf. Vi kunna också ge våra barn samma uppfostrarn. Flickorna kunna bli lika dugtiga sportsman som gos-same, om de få vara ute med dem och leka, i stället för att sitta inne och stoppa herrames strumpor. Ut * I Tiden, Juli 1884.med dem, i friska luften, och vi få starka mödrar åt det kommande slägtet. Vi kunna också skydda våra barn för öfverklassens skolor. Vi skola akta oss att uppfostra våra barn till kapplöpare efter embeten, ty embetena blifva i framtiden färre, och de sökande allt flera. Skicka våra barn, efter att ha sjelfva lärt dem det nödvändiga, i kroppsarbete, så blir kroppsarbetet aktadt, och embetet blir slutligen missaktadt. Då är afunden försvunnen! Men aktom oss för att öfverbefolka industrien. Den är redan öfverbe-folkad, och kriser stunda, när arbetame höja sina fordringar och kulturmenniskan minskar sin lyx.
Jag tror således, att den discussion, som här uppstått öfver detta ämne och redan ägt rum, föga leder till några verkliga upplysningar, ty i anledn. af den relation, StatsUtsk. afgifvit, kan man raisonnera på såväl den ena som den andra sidan; men den, som hört BondeStis discussion, har mera grundad ledning för sil t omdöme, och jag åberopar, hvad redan blifvit yttrad t af en af Husets ledamöter, hvilken jemte mig öfvervar denna discussion i BondeSt. Jag har den öfvertygelse, att då BondeSt. otvifvelaktig! återremitterar denna fråga, kan man vara säker, att ett fullständigt prot.utdr. kommer att afgå till StatsUtsk. med alla de upplysningar, jag nu haft tillfälle lemna, d. v. s. att StatsUtsk. får full säkerhet om hvad BondeStis mening varit, och jag tror således, att en längre eller kortare discussion i detta ämne hos R. o. Ad. icke leder till något ändamål; men jag är tvungen att biträda dem, som yrkat återremiss derföre, att om 3ine Stånd skulle gilla detta betänk., skulle de upplysningar, som af BondeSt. blifva meddelade, ej leda till något resultat. Jag får af sådan anledning anhålla om Hr Gr. o. Landtmls propos. till återremiss; men lika med Gr. Horn önskar jag dock, att ja måtte vinna vid voteringen i förstärkta StatsUtsk. H. Ex. Hr Gr. Mörner: Jag har visserligen icke någon pretention på militäriska kunskaper; men så mycket vet jag likväl, att beklädnaden utgör en del af armeens materiel. Således har jag ej i den delen gjort något misstag, utan verkligen ansett heväringens beklädnad såsom en del af armeens materiel; men icke kan jag linna, att detta hindrar något Stånd eller mig att uppfatta saken såsom den af StatsUtsk. är framställd, nemi. så, att BondeSt. afslagit K.
Bes v.-och Ekon.-Utskottens Memorial, IV:o i<?. a5 delegare, som i kostnaden dertill i ke vill deltaga, är både berättigad och skyldig för sin andel i jorden al öfrige delegare emottaga ersättning, enligt de i samina Författningar i öfrigt föreskri(11a grunder; men allt stadgande saknades* luiru förhållas bör i de fall, då dels undanrödjande af vattenverk icke ensamt är tillräckligt för beredandet af odlingsbar mark, tilan en canal-gräfning dessutom mäste för vinnande af åsyftade ändamålet ega rum, och dels då fråga om utdikning af en odlingslägenhet, utan sammanhang med vattenverks utrifning eller ändring, förekommer. De å Gottland varande myror vore fördeldta emellan intilliggande hemman och hemmansdelar, så att i hvarje odlingslägenhet funnes 3o, 5o, ioo, ända till iooo lotter, och det vore icke ens tänkbart att bland en sådan mängd delegare icke träffa en eller flere, som skulle motverka ett gemensamt företag af dylik art, hvilket icke för ögonblicket, utan endast med tiden lemnar lön för mödan. Någon förening kunde i sådana fal] svårligen vinnas, utan. allt måste förblifva vid det gamla och den ena jordbrukaren hindra den andras verksamhet, så vida icke en efter lid och local-förhållanden lämplig
Det är således, efter min förmening, icke för att verka på menigheten, som denna uppläsning sker, ty den vet nogsamt hvad upprorsteeknels höjande betyder och afhör iclie uppläsningen, men det är för att ingen embetsman må kunna förevilas att icke hafva iakttagit de formaliteter, som nödvändigt böra vid ett sådant tillfälle äga rum, och jag yrkar bestämdt alt denna uppläsning må qvarstå, åtminstone för en gång, derföre alt just då inträffar det ögonblick, då våld skall begagnas, hvarföre man tillkännager; nu är fred brulen och nu måste våld nyttjas, för att återställa fred och lugn. Hr Cederschjöld, Robert Theophron: Då jag för någon stund sedan motsatte mig Hr von Hartmansdorff, begäran derom, alt föreskriften om den tre gånger förnyade uppläsningen måtte ur §:n utgå, så var det alldeles icke för att laga deltagare i uppror uti försvar; ty de, som äro delaktige i upproret, må skylla sig sjelfva för följderna, och jag tior äfven, att ifall det endast skulle komma i fråga att vapen skulle brukas emot dem, så vore det icke så särdeles farligt alt endast e n varning ägde ruin; ty jag är öfvertygad, att alla de, som deltaga i upproret, hafva sin uppmärksamhet så noga spänd på hvad som passerar, alt de D c n 14 April f. m. 383 kunna varseblifva de varningstecken som begagnas. Men man tyckes helt och hållet förbise, att det mycket lätt kan inträffa, att personer, sorn gå förbi, inträffa på platsen för upproret i okunnighet om hvad som förefaller. Del kan hända, att personer, som bo i grannskapet, skola gå ut eller in till sig utan ali åtminstone kunna så noga veta huru långt upproret avancerat. För dem måste det vara af yttersta vigt, att icke varning sker blott en gång, utan att den Uppläses tre gånger, på det alt de må hinna aflägsna sig.
Jag hörde för icke länge sedan en man, då i en krets af qvinnor en annan qvinna hårdt förkättrats, yttra: » de andra häckla henne; hon måste vara någonting värd! » Det är bittert att erkänna, det vi med våra hårda tungors förlupenhet drifvit det ända derhän, att männen finna sig hafva anledning till slika konklusioner. A c k, att denne man i dess ställe funnit skäl att säga: - » till och med de klandra henne — hon måtte för visso ha illa felat! » Annie Berg. Barn och penningar.) |j|| |jj eu farliga seden att låta barn råda öfver (n&amp;M penningar utbreder sig allt mer och mer. Från eleverna i skolans högsta klasser har det onda utbredt sig nedåt, så att det numera är mycket vanligt, att till och med små gossar och flickor ha penningar, som de använda utan tillräcklig kontroll från föräldrarnes sida. Föräldrarne synas ej göra klart för sig, huru de, genom att gifva penningar åt sina barn, utsätta dem för allsköns frestelser. En del föräldrar finner det beqvämare att gifva barnen ett större belopp på en gång framför att gifva dem litet åt gången för förefallande utgifter. Andra finna intet afskräckande i att låta sina barn te sig som små herrar eller damer så tidigt som möjligt och förse dem derför med kassa och börs. Åter andra inse nog, att saken icke är så alldeles i sin ordning, men de vilja nu engång icke låta sina barn stå tillbaka för andras. En liten del af de penningar, barnen mottaga, användes till nödvändiga utgifter, till anskaffande af små skolreqvisita eller tillåtna ting, men de flesta penningarne förbrukas i — i regel utan att föräldrarne få vetskap derom — till snask, leksaker och dylikt, af de äldre eleverna till cigarrer och öl. På så sätt lära sig barnen att anse penningar som något, det der kommer af sig sjelf t och är afsedt att skaffa egaren njutningar af På intet vis är det derför min mening ett eller annat slag.
Efter ett sådant yttrande af Hr Gr. o. Landtm, bör jag vara villig att antaga samma åsigt, och ur då förvissad, att det icke blir mig afskuret att framdeles ånyo väcka den sednare delen af motionen, och afstår således nu helt och hållet derifrån. Uppå derefter framställd propus, biföll R. o. Ad., att Gr. Frölich finge återkalla sednare delen af sin ifrågavar. motion. Frih. Cederström, Jacob: Sedan icke mer än första delen af Gr. Frölichs motion nu är föremål för öfverläggning hos R. o. Ad., och motionärens önskan, sammanfattad, icke lärer vara någon annan, såsom jag tror, än att, genomett särskildt Ulsk., få ulredt, huru den fiuanciella lagstiftningen inom riket skall ordnas, för att blifva i ett enda sammanhang behandlad, och att detta icke skulle ske genom en provisorisk lagstiftning vid hvarje riksdag ; så ber jag få nämna, att, om också rätteligen så förhåller sig, synes mig att denna motion likväl egentligen hade bort inskränkas till anmärkn:!' vid de förslag till instruetioner för fullmäktige i banken, sorn af BancoUtsk. komma alt afgifvas. Det är bankens reglering och dess functioner, som bestämma linancernas reglering inom landet. Det är genom della verks ordnande, som penningeförhållandena enskilda personer emellan bestämmas, det är deraf som myntets beskaffenhet och varaktigheten af de capitaler, hvarmed enskilde kunna röra sig, jemväl fastställas. Jag bestrider det af Gr. Frölich föreslagne särskilda Utsk., emedan det skulle kunna komma att handla i strid emot hvad banken har sig af grundlagen ålagdt att göra. Jag bestrider jemväl detta en - US Den 4 September f. m. skilda Ulsk. af det skäl, att detsamma, utan särskild kännedom af banken, möjligen skulle komma att föreslå en detaljerad lagstiftning, hvilken, om den antoges, klefve rent af förstörande för della verk, och deraf skulle också blifva en följd, förstöring för de af rikets innevånare, som äga något och åter en välgerning för dem, som icke äga något, och en sådan lagstiftning anser jag oskicklig och skadlig.
På andra ställen kostar den stundom ända till 6 gånger så mycket; men livad som är säkert, är det, att tackjernsblåsningen lönar sig ganska väl. Det är val sannt, att skatten är den svåraste, som finnes, då man undantager skatten på koppartillverkningen, och att den är högre än skatten på stångjernssroidet; och från den synpunkten betraktad, borde den visserligen nedsättas; men den är till beloppet mycket olika. En del hyttor erlägga 22 ä 23 lisp. för dygnet; andra åter endast Gay; med ett ord, jag tror icke att man från den synpunkt, StatsUtsk. betraktat saken, kan komma till något säkert resultat; och då man med säkerhet känner, att tackjernsblåsningen under nuvar. förhållanden är en lönande handtering i Riket, tror jag, att man saknar skäl för den ifrågaställda eftergiften; hvarföre jag också anhåller örn återremiss å betänkandet. Hr Tersmeden: Hr Lagerhjelm har sagt, att 7 a 10 t:r kol skulle vara tillräckliga för tillverkningen af ett skepptd tackjern. Det kan måhända vara händelsen med de hyttor, som nyttja varm-apparnter , men dessa äro ej antagna vid bergsmanshy t torna , hvilka utgöra största antalet, och vid dem åtgå circa 18 t:r kol till skeppundet. Dessutom bör tilläggas, att jag beräknat kolen, sådana de stjelpas, hvilket äfven synes af det till 4 r:ch' P1' läst upptagna pris; då deremot [fr Lagerhjelms uppgift lärer afse sådana kolen fatade uppsättas på ugnen, hvilket gör en skilnad af3o å 4° proc., som antingen bör tilläggas på kolen eller å priset. Man har äfven uppgifvit, att malmen vid Grängesberget säljes för godt pris; det gör den visserligen; men det är en förmån, som endast de hyttor få tillgodonjuta, hvilka äro närmast derintill belägna; andra hyttor få betala det ganska dyrt. Vid Smedjebacken kostar ett lass Grängesbergs-malm mellan 3 och 4 r:dr och i Söderberke, i anseende till den större transportkostnaden, öfver 4 r:dr.
Preste-Ständets vägnar C. R. BLOMSTEDT. G. T. LJUNGGREN. å Vällofl. Borgare-Ståndets vägnar å Hederv. Bonde-Ståndets vägnar A. A. BERGER. S. P. ROSENBERG. På Lag-Utskottets Vägnar: å Höglofl. Ridderskapet och Adelns vägnar å Högvörd. Preste-Ståndets vägnar ERIC SPARRE. A. N. SUNDBERG. Bih. till B. St. Prot. 1859 k 1860. 4 Sami. 2 Afd. 16 Höft. 2 Sammansatta Statssamt, Allm. JBésv.- och Ekon.-Utskottets Memorial N:o 33. å Vällofl. Borgare-Ståndets vägnar å Hederv. Bonde-Ståndets vägnar L. R. KISTNER. PEHRSSON. På Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets vägnar: å Höglofl. Ridderskapet och Adelns vägnar å Högvord. Preste-Ståndets vägnar H. HJÄRNE. P. J. EMANUELSSON. å Vällofl. Borgare-Ståndets vägnar • ä Hederv. Bonde-Ståndets vägnar FR. HJERTSTRÖM. N. SVENSSON. Joli. Gust Broomé ,M 33. Alik. till Exp.-Utsk. den 27 Sept. 1860, kl. 12 midd. Memorial, med förslag till vote,rings-proposition i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, rörande. Utskottets Betänkande N:o £3, i fråga om skjutsningsbesvärets ordnande. Ifrågavarande
Banken ingifne Protocoll och Berättelser, rörande verkställde årliga revisioner öfver Låne-Contoirets i Götheborg styrelse och förvaltning icke upptagit någon enda emot Contoirets tjenstemän i berörde afseende gjord anmälan, och att ej eller under förflutne åren, hvarken till Fullmägtiges Expedition ingifvits någon dylik anmälan, eller Fullmägtige i öfrigt erhållit kännedom om något felagtigt förhållande i förenämnde hänseende af Låne-Contoirets tjenstemän, dels ock, Sivad beträffar det framställda förslaget, atl Directionen hädanefter borde emottaga låne-handJingarne, ombesörja deras ingifvande, medlens uttagande och dessas öfverlemnande till vederbörande lån-tagare, sig yttrat, att, utom det en slik förändring, i händelse den gillades, erfordrade en betydligt tillökad tjenstemanna-personal, densamma skulle för Discont-Verkets säkerhet kunna medföra de kännbaraste följder, emedan ingen kunde, såsom tjenstepligt, tillförbindas att ikläda sig ansvar för låne-documentets rigtighet, och Låne-Contoiret sålunda korame att sakna den säkerhet i detta afseende, som Contoiret, enligt 2l3 §. I mom. af Banco-Reglementet under den 26 Maj i836’, nu eger hos inlemnaren i de fall, då låne-documenterne finnas falska, hvilket Banco-Fullmägtige ausett vara desto vådligare, som, oagtadt all använd omsorg vid låne-handlingarnes granskning och pröfning, det hitintills visat sig, att documenter blifvit antigue, hvilka sedermera befunnits icke vara rigtige, i följd hvaraf Banco-FullmägtLgc ansatt sig böra hemställa, att Riksdags-Fullmägtigen Lars Rasmussons omförmälde framställning må förfalla.
En man, hvilken för sitt snille och sine kunskaper blifvit upphöjd till Adelig och Friherrlig värdighet , blifvit President för ett at Rikets Co.1 legiér, blifvit Commendeur af Kongl, iM j;ts Nfordstjerne Orden, hvilken såsom medlem at adla larda och vittra Academier och såsom Direcour af Landtbruks Acausmien , var i tillfälle att verka mera till allmänt gagn än mången anpan, och således ofelbart amåg sig högre rbetill förpliktad än mången annan, kan väl begära att hans kostnad må honom godtgö.tas, men ej att han må hugnas med uppfinoSrelön; och ej heller lärer det passa att en sadan mans namn ställes i bredd “med en Herr von Sjemen’s Det finns ingen mera som bär Friherre Edelcrantz’s namn. Såsom, medlem af Rodderskapet och Ad An anhåller jag om Betänkandets, återremitterande och får jag, i händelse att detta beviljas, för Utskottet framställa dep önskan, ait arfvingarnes anspråk, i händelse de icke grunda sig på ett ut i ofva dt premium och således på ett ingånget Contract, måtta Den 25 Junii f. m, jil! Siändernrs beslut framställas, under titel af anspråk på kostnadsersättning. Men Utskottets uppmärksamhet får jag derjemte underställa, om denna utbetalning, vare sig i följd att rättmätiga anspråk, på grund af contract eller blott en på grund af billighet beviljad kostnadsersättning, rätteligen bör kunna förås Magarinslnrättningen till Jast; om den icke snarare bör föras på 9:de Hufvudtiteln, och Magazinslnräitningen frän denna titel för kostnadsbeloppet godtgöras. Så har ju Utskotiet i den anmärkta frågan, pin den MagaEinslnrättningen tillhörande koppar, sorn blifvit begagnad till taktäckning af Hennes Kongl. Höghet Prinsessans Palais, ansett enligt med ordning, att Magaxinslnrättnin-. gen skulle få kopparens värde af en annan inkomsttitel sig godtgjord.