Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Grefven medgifver ganska rättvist, att Coursen grundas på Nationernes inbördes skid - 38 Den 4 April, der, och att öfvervigt i produetion är det rätta med, let för en Nation att skaffa sig en fördelaktig VäxelConn; men jag söker förgäfves möjligheten att förena dessa sanningsfulla yttranden med Herr Grefvens hela öfriga system, tillförsvar och befrämjande af den öfverdrifna Importation, som till större delen härleder sig från oinskränkta Nederlags friheten, i följd både af dess e. gen natur och af dess i detta Land pröfvade förderfliga missbruk, hvarigenom just sjelfva möjligheten till inhemska produetionens rätta tillväxt blifvit helt och hållet iöthindrad oeh motarbetad De bevis för den olantliga lmportationens allmänna nytta, som Herr Grefve Rosen hämtar af några betydliga förtullningsartiklar, sorn år 1812 utskeppades från Götheborg, kan jag icke godkänna, dels emedan det icke är bestyrkt, att hela det uppgifna utskeppade qvantum af berörde artiklar verkligen afgeck till Utrikes Orter, dels emedan handels. conjuncturen år 1812 gjorde ett särskildt och ganska ovanligt undantag i afseende på utskeppningen till Ösfersjö-hamnarna. Jag fruktar, att det skall blifva ganska svårt att i Nederlags-platsernas historia uppleta mångå dylika exempel, Af Herr Grefvens anmärkning mot hvad jag yttrat angående TullCredit, som lockat till starkare införsel af främmande varor, synes, att min mening icke blifvit rätt fattad. Till det ämne jag vidi ört, hörer alldeles icke hvad Herr Grefven yttrar om den annorlunda beskaffade korta tullcredit, som General-Tull» Directionen lärer hafva funnit särskildta omständigheter göra både oundviklig och för Statsverket nyttig år 18x0, då kriget emot England rörklarades, och då så ofantliga varu-qvantiteter från Nederhgs-platseina nästan på en gång förtuliades, att det föga var möjligt att i sådan hast anskaffa de betydliga summor, som till sådan förtullning erfordrades.
Kammar-Rätten, efter i ämnet anförde besvär, ålagt alla dem af allmogen inom Neder-Calix socken, hvilka egde jord, att utgöra full bevillning efter l:a Artikeln; hvarföre, sedan frågan vidare genom besvär blifvit dragen under Kongl. Maj:ts pröfning, med erinran af de klagande, hurusom Rikets Ständer vid sista Riksdag, med hänsigt till inom Westerbottens, Norrbottens och Jemtlands län inträffade svåra missväxter, bifallit fortfarandet af den lindring i bevillningen, som för dessa orters invånare vid den föregående Riksdagen beviljats, Kongl. Maj:t, som funnit Kamrnar-Rättens öfverklagade Utslag vara grundadt på ordalydelsen af omförmälde § i 1841 års Bevilinings-förordning, af förekommen anledning till den förmodan, att, vid redactionen af Bevillnings-förordningens ofvan åberopade §, något misstag om verkliga innehållet af Rikets Ständers, rörande ifrågavarande lindring i beskattningen, fattade beslut, möjligen egt rum, till Rikets Ständer öfverlemnat att, genom en i närvarande fall på dem allena ankommande förklaring, bereda utväg för de skattskyldige att återfå, hvad tilläfventyrs blifvit dem förmyeket till betalande ådömdt och affordradt; och hafva, vid föredragning inom Bevillnings-Utskottets Betänkande, if.-o 11. Jlederv. Bonde-Slåndet af högstberörde nådiga skrifvelse, Johan Jacob Rutberg från Norrbottens län, Lars Bygdén och Olof Nilsson från Westribottens län, samt Anders Olofsson från Jemtlands län sig i ämnet yttrat.
Stånders samt Allmänna Ekonomioch BesvårsUtskotts Utlåtande öfver Riksdags-Fullmågtigen Petter Anderssons från Halland Motion, om bidrag af Allmänna medel till Linförådlingens befrämjande inom Hallands med flere Lån. XJTd ett till Hedervärda Bpnde-Ståndet ingifvet Memorial har Riksdags-Fullmägfigen Petter Andersson, från Hallands Län, under yttrad öfvertygelse, om de vigtiga fördelarne för landet, af en utvidgad Lin-odling och förbättrad Linförädling, samt nödvändigheten af deras synnerliga upphjelpande i de orter, der, såsom i Halland samt Elfsborgs och Bohus Län, antingen ett mindre lönande åkerbruk och saknaden af Skogseffecter till afyttriug eller särskildt inträffade oför - Stats-Utskottets Betänkanden, n83 delagtiga förhållanden orsakat en allmännare fattigdom och förlägenhet, hemställt att då, till förmån för Calmare, Kronobergs, Jönköpings, Blekinge, Skaraborgs och Carlstads Län åtgärder redan blifvit vidtagne till Linhandteringens befrämjande, i det af Statsmedlen så väl pensioner blifvit anslagne för att vid det af Herr Öfverste-Lieutnanten Rappej å dess Egendom Gårdsby, inrättade Linförädlings Institut förskaffa undervisning åt personer från sistnämnde Län, som ock Premier tilldelade dem inom samma Län, hvilka i Linhandteringen förvärfvat sig en större skicklighet, samt nu mera ett dylikt Institut å Thorstorps Egendom i Hallands Län, genom egarens, Kammarjunkaren Wo/frats försorg, för 3:ne år sedan, blifvit organiseradt och redan visat sitt fördelagtiga inflytande på den närmast om gifvande orten, men fara är att denna nyttiga Inrättning snart skall upphöra, om ej ett bidrag af Staten mellankommer, det måtte ett årligt anslag för så lång lid, som kan anses erfordras, af Statsverket beviljas till formerande af Pensioner till lika belopp, som vid Gårdsby Institutet erläggas, för att åt 6 å 8 Elever från Halland, 6 från Elfsborgs Län och 6 från Bohus
Noriges åberopade lagstiftning, likasom lagarne hos andra kristna folk, visa likväl att denna lära ej ovilkorligen kräfver en sådan inskränkning — ett sådant sönderslitande af de band, som, enligt naturens lagar, förena barn och föräldrar; och man lärer derföre förgäfves deri söka ett stöd för underkännandet af oäkta barns ifrågaställda rättigheter. I -olika lagar finnér man emellertid olika uttryck åt samma rättigheter. De flesta hafva dock tillagt oäkta barn, icke, såsom i Norige, arfsrätt, utan eljest en rättighet till större eller mindre lott i föräldrars qvarlåtenskap; och denna princip låg till grund för det beslut, som i detta ämne vid sista Riksmöte fattades. T sjelfva verket är dock här mera skillnad till namn än till sak. Den som har rätt att i följd af blodsbandet få en del af eller all den egendom, som fader eller moder efterlemnar vid sin död, han tager arf efter vårt begrepp; och den rätt, som omförmälda lagar medgifva, är således ej annat än arfsrätt. Det är äfven en sådan förmån, som rättvisa och mensklighet, dessa lagstiftarens osvik - Lag-Utskottets Betänkande M 18. 3 liga ledstjernor, påkalla, och som följaktligen måste medgifvas, såvidt sådant låter sig förenas med i öfrigt bestående samhälls-förhållanden, hvilka ej utan våda kunna rubbas. Då man emellertid gör sig den fråga, om denna arfsrätt må oinskränkt medgifvas eller i hvad mån den bör inskränkas, finner man, hurusom motionärerne ej påyrkat någon dylik rätt efter fader, och ej eller efter moder, i händelse hon efterlemnar äkta bröstarfvingar eller i läll att det oäkta barnet är afladt i hordom eller skyldskapseller svågerskaps-Ied, hvari äktenskap ej må ega rum; Och utom det att Utskottet således häraf är begränsadt, anser Utskottet betänkligt att gå längre, än hvad sålunda är vordet föreslaget. Sådant vore stridande helt och hållet emot sist församlade Ständers beslut och jemväl till en del emot hvad Lag-beredningen tillstyrkt.
Hvad åter angår frågan rörlde disposition af den del af räntevinsten, som kommer att till allmänna föremål användas, så torde det tillåtas mig att nu ytterligare få fästa uppmärksamheten derpå, att frågan om sältet för dessa medels användande, i enlighet med hvad Hr Lagerhjelm och Hr von Hartmansdorff föreslagit, nu icke kan grundlagsenlig! afgöras; ty det betänk., som är för R. o. Ad. föredraget, handlar blott om huru stötande! af bankens behållna räntevinst bör till allmänna behof från banken aflemnas. Rörlde sättet för den aflemnade delens begagnande, lära R. St. således icke , emot grundlagens ordalydelse, kunna besluta, innan vederbör. Utsk. sig derom yttrat. Vid sådant förhållande anser jag derföre nu öfverflödigt att framställa de särskilda anmärkn:r, hvartill Ilr von Hartmansdorffs yttrande i detta hänseende eljest, enl. min åsigt, gifvetflerfalldiga anledningar. Jag vill dock härvid fästa uppmärksamheten derpå, att Ilr von Hartmansdorff sjelf numera, ehuru han ansett räntevinsten böra på länen fördelas, likväl raedgifvit, att en jemkning af beloppen emellan länen borde ske, utan afseende å deras folkmängd. Huru denna jemkning skulle af R. St. kunna ti 11— vägabriugas på annat sätt, än medelst pröfvandet och bedömmandet af de behof, som i hvarje län lörefinnas, kan Den 21 November e. m. åtminstone jag icke inse. Slutligen anhåller jag få tillägga, alt, efter min oförgripliga tanke, bankens egentliga verksamhet för industriens och välmågans befrämjande inom landet består denili, att banken upprätthåller värdet af det mynt, som den utgifvit, och ju mera ändamålsenligt banken i delta hänseende verkar, ju mer fördelaktigt oell naturligt anser jag detta verk bidraga till national välmågans förkofran. Hr Lagerhjelm, Pehr: Jag hemställer, om icke, i afseende på discussionen , vi kommit till den punkt, att R. o. Ad. kunde fatta sitt beslut ronde del första af Utsk:s förslag.
För att bringa den saken lill jemvigt behöfves ingen grundlagsförändring; det är en privilegiifråga, som kan behandlas och afgöras vid samma riksdag, som den väckes. Jag tror således icke, alt den omständigheten, att någon sådan fråga för närvar, icke är väckt, bör komma i betraktande vid ifrågavar. ämnes afgörande. Man har sagt, att den majoritet ioom detta Stånd, som förliden gårdag afgjorde frågan om ordförandeskapet i Utsk:n, borde, för att vara conseqvent, äfven afslå detta förslag. En sådan conseqvens kan jag för min del alldeles icke godkänna. Hvarföre jag voterade emot denna förändring, jag tillstår det, var att jag föredrog det stadgande som finnes, framför obestämdhet och osäkerhet. Hade ett grundlagsbud funnits, som hade åt något annat RiksSt:s ledamöter uppdragit ordförandeskapet i Utsk:n, skulle jag, af samma skäl som i går bestämde mig, äfven hafva röstat emot förändringen af ett sådant .stadgande. Den visshet, som man under flera riksdagar förut vunnit, skulle jag anse vara mycket alt föredraga framför den ovisshet, som en förändring skulle hafva medfört. Det var alldeles icke derföre, att efter nuvar. grundlagsbud ordförandeskapet i Ulsk:n är R. o. Ad. förbehållet, som jag voterade emot förslaget, utan derföre att grund - 494 Den 26 September f. nr. lagen nu bestämmer ordningen för dessa ordförandeskaper så, att de icke kunna blifva ett ämne för partistrider vid riksdagens början. Således ligger icke för mig uti denna omständighet någon anlcdn. alt afslå livad som nu är i fråga, och under åberopande af de flera skäl, som af andra talare blifvit yttrade, anhåller jag, att R. o. Ad. icke måtte denna gång afgöra denna fråga så, alt det kunde anses vara endast enskild fördel, som kommit i betraktande. Gr. Gyldenstolpe, Anton Gabr.: Jag är af deras åsigt, som önska bifall till förslaget. Det är ingalunda för att tala i saken, som jag begärt ordet, men jag hav ansett, alt hvar och en bör få hvad honom med rätta tillkommer.
Alt allmogen under 57 år från i822 lill 1858 ökat sin inköpta jord med 29,800,000 R:dr Runt eller 800,000 R:dr årligen, hvilket, om ock gäld härvid vore åsamkad, visade ett lyckligt välstånd. Ilär synes Kongl. Kammar-kollegium hafva varit inspireradt af den tanken, alt man fordrade någon eftergift i de cnera, som vidlåda jorden genom grundräntorna; i annat fall skulle denna omständighet icke åberopats såsom skäl mot tillståndet alt få afbörda grundräntorna genom erläggande af lösen till Staten. Att jordegarne under tidernas lopp vunnit eftergift af åtskilliga skaller, såsom: salpetergärden, djeknepenningarne, lagmansoch häradshöfdinge-ränlan jemte åtskilliga mindre utskylder. — Jag hemställer dock om icke många andra utgiftstitlar på jorden blifvit så betydligt förhöjde, att desse små eftergifter icke kunna vara så särdeles mycket att lacka för? I allt fall borde den omständigheten icke lägga hinder i vägen för lösningsrättens beviljande. Bland de servituter, som direkt taga jordbrukarens lid och arbete i anspråk och från hvilka, enligt Kongl. Maj-.ts här ofvan citerade nådiga yttrande, jorden i första hand borde frigöras, namnger Kongl. Kammar-kollegium ”skjutsning och väghållning”. Ingen kan neka alt icke sådant vore rätt och billigt; men sisla riksdagens erfarenhet gifver vid handen huru lätt delta låter sig göra; skulle man vänta med grundräntans friköpande tills dessa servituter voro skiljda från jordbruket, så fruktar jag man finge vänta länge nog, och alt afstå från yrkandet om grundräntornas Motioner i Bonde-Ståndet 1862. 659 bapitalisering lör all ensamt arbeta på servituternas afskafiande, vore, enligt mångas förmenande, icke välbetänkt. Härförutan åberopar Kongl. Kammar-kollegium: att om jorgegaren lånade penningar lill grundräntelösen, vore hans ställning lika, och om han af egna mede! inbetalade detsamma finge han minskad intresse-inkomst.
Ytterligare hafva två rum måst förhyras för läroverkets räkning och vaktmästarens två boställsrum till läserum användas. Genom medel, som landstinget anslagit och staden sannolikt kommer att ytterligare anslå, har åt läroverket, hvilket ej förmår bekosta hyresafgifterna, beredts möjlighet att under åren 1866 och 1867 bestrida dessa afgifter, men det är ej troligt att hvarken landstinget eller staden i sådant afseende beviljar vidare anslag. Stadsfullmägtige i Christianstad hafva uppdragit åt sakkunnige personer att uppgöra ritning till nybyggnad af läroverkshus. Enligt byggnadsplanen skulle en del af nuvarande byggnaden qvarstå och denna del inrymma i öfra våningen rektorsbostad och i den undra vaktmästarens rum, jemte flera lärorum. Hos bemälde stadsfullmägtige har motion blifvit väckt att fullmägtige ville, sedan uppskattning till fulla värdet af berörda del skett, anslå ett mot samma värde svarande penningebelopp, såsom bidrag till nya byggnadens uppförande. Om denna motion af fullmägtige bifalles, kan staden anses hafva tillöst sig ifrågavarande byggnadsdel och såmedelst fullgjort sin skyldighet att bekosta embetsrum för läroverkets rektor. Kostnaden för nya byggnaden skulle, enligt uppgjordt förslag, uppgå till 76,959 Riksdaler 27 öre Riksmynt, ett belopp, som den djupt skuldsatta staden Christianstad, hvilken för nyss anlagda jernvägen till Hessleholm måst öka sin skuld med icke mindre än 600,000 Riksdaler, ej förmår utgifva. På grund af hvad jag ofvan anfört, vågar jag ödmjukast anhålla, att Rikets Ständer, behjertande det stora behofvet för staden Christianstad, af ett ändamålsenligt läroverkshus och stadens oförmåga att detsamma bekosta, täcktes dertill bevilja ett anslag af 75,000 Riksdaler Riksmynt. Denna min motion torde remitteras till Stats-Utskottet, der för frågan nödiga handlingar skola företes. Stockholm den 11 November 1865. C. Bohmansson. 86 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
Med afseende åter å den utaf 1853 års Revisorer gjorda framställning derom, att särskild underdånig berättelse angående skiftesoch afvittrings-verkens fortgång mätte, före hvarje stats-revision, till Kongl, Maj:t afgifvas för att Revisorerne tillställas, har Kongl. Maj:t, genom nådigt bref den ' 27 Januari 1854, anbefallt Ofyer-direktörs-embetet vid Landtmäteriet att lemna Rikets Ständers Revisorer del af de underdåniga berättelser, som för hvarje år till Kongl. Maj:t afgifvas och derefter till Landtmäteri-kontoret återställas. Dylika berättelser hafva ock för revisions-åren blifvit Revisorerne tillhandahållna; men då dessa berättelser, hvilka afgifvas från de olika Läns-styrelserna, endast innehålla detalj-uppgifter för hvarje socken eller distrikt inom länet, med underrättelse t. ex. om längden af utstakade rågångar och skifteslinier, antalet af uppmätta tunnland m. m., men icke lemna någon sådan öfversigt af det hela, att arbetets resultater för hvarje län kunna deraf bedömas, anse Revisorerne sig hafva skäl att förnya den utaf sednast församlade Revisorer framställda önskan, att en särskild berättelse i omförmälda hänseende måtte, i likhet med hvad för åtskilliga andra allmänna verk och inrättningar iakttages, varda uppgjord och till Kongl. Majit öfverlemnad för att Revisorerne delgifvas. Honffl. Landtbruks-Akademien. Dess räkenskaper, som icke undergå granskning i Kongl. Kammar-rätten, redovisa iakomster och utgifter sålunda: Debet. år 1852- år 1853- Balans från föregående år: Uppbörd: Credit. Balans från föregående år: Balans till påföljande år: Då dessa räkenskaper, såsom ofvan nämndt är, icke revideras i Kongl. Kammar-rätten, hafva Revisorerne häraf hemtat anledning att förskaffa sig upplysning om Landtbruks-akademiens uppkomst och beskaffenheten af de medel, hvilka till denna Akademis inrättande och underhåll blifvit anvisade.
Till grund för markegångs-sättningen kunde Rikets Ständer, med syftemål att söka befordra någorlunda jemna och stadgade pris, isynnerhet å spanmålen, taga uppgifter å spanmålsprisen i orterna och deras medelbelopp, infordrade, på sätt Kongl. Majrts under den i5 Januarii 1831 till Kammar-Collegium aflåtne Nådiga Skrifvelse stadgar. I afseende på dessa uppgifter har Kongl. Maj:t i högstberörde Skrifvelse förordnat, att Kongl. Majrts Befallningshafvande, hvar för sitt Län, till Kammar-Collegium skola insända, först vid årets slut, uppgift på de pris, sora under höstmånaderne i handel enskilde emellan, så väl som å städernas torg, allmännast va^ rit gängse i olika trakter af Länet och hvad belopp rätteligen kan anses hafya Kongl. Maj:ls Nåd.
Bil. till B evillnings-Ut skottets Utlåtande> N:o 3o. utbyta det skydd, som förädlings-yrkena hittills haft genom införsels-förhud, emot ett skydd uti inför sels-afgifter. Men alt della endast är ett tomt föregifvande, visar sig genast, när frågan om controllerne uppstår; ty i stället att yrka eller åtminstone medgifva de conlroller, som äro absolut nödvändiga, i fall meningen är, att skydds-afgifterne verkligen skola utgå och icke endast paradera på papperet i Tulltaxan samt bedraga den oerfarne läsaren med skenet af ett skydds-system, under det att verkligheten är: smugglings-}riket i så arbeta de, hvilka ifra för införsels-förbudens afskaffande, äfven lika, om icke ännu mera, nitiskt för borttagandet af alia controllör; änskönt tydligt är, att, i följd af dea vida större lättheten att lullförsniila, än alt lurendreja, utan förstärkta, kraftfulla conlroller och deras alfvarliga handhafvande af en vaksam Tullstyrelse, allt så kalladt skydd genom tullafgifter endast blir ett tomt ord, hvilket i verkligheten upplöser sig, 6åsom nyss nämnts, uti en oförsynt, obegränsad smugglingsfrihefc. Jag reserverar mig emot majoritetens beslut att tillstyrka upphäfvande af de i nu gällande Tulltaxa under rubriken Väfnader existerande införsel-förbud. Skälen, dels här ofvanföre, dels uti min, Utskottets första Betänkande, följagtiga reservation utvecklade, äro i korthet: att införandet af ändamålsenliga, förstärkta tull-controller böra tillvägabringas, så vidt det ej ovillkorligt skall leda till förstöring af den ännu varande inhemska industrien. Äfvenledes får jag reservera mig mot beslutet till den föreslagne redaclionen å en del helsiden-väfnader, såsom tvetydig.
Deremot får jag anmärka, först beträffande de af Hr von Hartmansdorff omnämnda svårigheter i afseende på brandstod och andra allmänna inrättningar att hvad brandstoden beträffar så har Gottland, som är vida mindre än något af de länen skulle blifva, haft den första allmänna brandstodsinrättning i riket, och den fortfar ännu oafbrutet och utan alla svårigheter. I andra delar kan det visserligen hända att större fördelar vinnas genom större län, der flere kunna deltaga i hushållssällskaper och dylika inrätt ningar. Likväl är äfven på Gottland det äldsta hushållssällskap i riket sliftadt på Gustaf TII:s födelsedag den 24:de Januari 1791; men jag går nu till hufvudsaken. Hvad som bör tagas i betraktande, men som dock icke är den vigtigaste anmärkmn, är den dubbla kostnaden för tvenne länsstyrelser, äfvensom för residensbyggnadens uppförande, hvilken senare kostnad efter all anledn. blefve större i Döderhultsvik än i Westervik, emedan på sistnämnde ställe händelsevis finnes uppfört ett stort stenhus, som man för närvande icke vet hvad man skall göra med och som således torde kunna fäs för bättre pris, än något annat som kulle byggas. Flere hufvudsakliga olägenheter skulle likväl uppstå af länsresidensets förflyttande till Döderhultsvik. Ehuru denna köping har en hamn, så har dock handeln sin vanliga gång på Calmar. Dess läge är vida förmonligare, dess afstånd ifrån Oland och den mest sädesbärande delen deraf också betydligt närmare än ifrån Döderhultsvik. Länets innevånare såväl på fasta landet som pä Oland hafva således vida större intresse af en stundlig beröring med Calmar än med Döderhultsvik, och man vet huru stor lättnad det är att kunna uträtta ekonomiska affärer, på samma gång som man har mål hvilka förekomma i landskansliet. Efter hvad i sednare tider försports om de särskilta förhållan dena i de socknar som äro belägna söder om Calmar och mot gränsen af Blekinge, så synas verkligen vara af stort behof påkalladt att tillsynen der må kunna vara på närmare håll.
Herr Landt» ”Marskalken föreslog derföre, att Utskottets ”förevarande Memorial kunde tills vidare "hvila på bordet, samt Utskottet emedlertid meddelas Ridderskapets och Adelns ön”skan, det Utskottet måtte till Piidderska"pet och Adeln inkomma med närmare upplysning om innehållet af Grefve Posses ”nyssberörde anmärkningsskrift." ”Uppå derefter af Herr Grefven och "LandtMarskalken förnyad proposition, be"slöt Ridderskapet och Adeln, det Consti”tutionsUtskottets ifrågavarande Memorial ”borde tills vidare ytterligare hvila på bor”det, hvarjemte Ridderskapet och Adeln ”fann nödigt gifva ConstitutionsUtskottet ”tillkänna Ridderskapets och Adelns önskan, ”det Utskottet måtte till Ridderskapet och ”Adeln inkomma med närmare upplysning ”om innehållet af Grefve Posses till Utskot» "tet ingifne anmärkningsskrift.” Hvarefter Hans E.rcellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att då behandlingen af sådane anmärkningsfrågor, hvilka, enligt 29 §. Riksdagsordningen, blifvit i Ståndens plena väckta, borde vid deras slutliga afgörande bedöm» mas efter den föreskrift, hvilken ordalydel - 9* Den 17 J u I i i f. m. sen i 107 §. RegeringsFormen innefattar, "att om ConstitulionsUtskottet skulle an’’märka, alt StatsRådets
Under förutsättning af Rikets Ständers bifall till hvad Utskottet sålunda yttrat, skulle 190 §:n blifva af följande innehåll: 4:o. lianko-Ulskollels Memorial N:o 33. y 4:o. Följande tillfälliga, föränderliga anslag, hvilkas årliga belopp icke kan på förhand bestämmas, må än vidare utgå, nemligen: a) För hvarje l,000:de annullerade och förslitna sedlar å valörerne från och med 10 R:dr till och med 8 sk. Banko samt å 10, 5 och 1 R:dr R:mt, som blifvit af Kommissarierne granskade, öfverkorsade, uppräknade och förseglade, 1 R:dr 35 öre. b) För hvarje l,000:de sedlar af valörerne å 500, 100, 33;r, 16|R:dr B:ko samt å 1,000, 500, 100 och 50 R:dr Runt: Kommissarie-underskriften . R:mt R:dr 3: — Kontrasignation » b 2: — c) För hvarje l,000:de sedlar af valörerne under lGf R:dr B:ko samt under 50 R:dr R:mt utöfver det antal, hvars expedierande kan medhinnas af vederbörande i Sedel-kontoret: Kommissarie-underskriften . R:mt R:dr 2: 50. Kontrasignation >> » 1: 50. Stockholm den 2 November 1857. llih. lill 11. St. Ank. till Exp.-Utsk. d. 14 Nov. 1857, kl. 3 e. m. Memorial, med anmälan om Riks-Slundens beslut i anledning af Utlåtandet N:o 47. I berörde Utlåtande hade Utskottet förklarat sig icke ega skäl tillstyrka Rikets Ständer att vidtaga någon åtgärd, i anledning af väckta motioner om anskaffande af ny byggnad för Rikets Ständers Bank.