Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af sådan beskaffenhet är den presentationsrätt, som för tillsättande af stadens borgmästare och råd samt sekreterare nu är så väl genom Kongl. Försäkran för Rikets Borgerskap och städer den 23 Februari 1789, som 31 § Regerings-Formen, jemförd med Resolutionen på Städernas Besvär den 16 Oktober 1723 § 1, m, fl. städernas "rätte" borgerskap (och således med uteslutande af de s. k. kontingentborgare) tillförsäkrad; och då ordet borgerskap här ostridigt utmärker de burskapsegande inom kommunen, samt denna det rätta borgerskapet förbehållna rättighet är genom grundlag bekräftad, hafva Kommitterade, som ansett det icke tillkomma sig att deruti föreslå någon ändring, uti en allmän sats under 4 §, jemförd med § 10, undantagit sådana angelägenheter från den befogenhet, som eljest skulle tillkomma kommunalstämman.” — Förutom den af Kommitterade åberopade 31 § Regerings-Formen, torde äfven 14 § Riksdags-Ordningen förhindra antagandet af nu ifrågavarande §§; — antages 4 § på sätt Utskottet föreslagit, så har nemligen hvarje medlem af stadskommunen, hvilken till Staten erlägger 1 R:dr bevillning, erhållit borgarerätt, samt, till följd derutaf, äfven valrätt till Riksdagsman inom Borgare-Ståndet. Jag vill visserligen ej motsäga att en sådan förändring vore önsklig, — synneidigast om 3 punkten i åberopade 14 § derjemte förändrades så, att valbarheten till riksdagsman äfven utsträcktes i förhållande till den ifrågasatta valrätten, — men vågar dock betvifla, att detta kan vinnas med Bill. Ull B. St.
Denna härleder sig från Gustaf III:s tid. Om vi nämna, att ett blomsterställ (nytt, skänkt af Oscar I I till kronsilfversamlingen) representerar ett värde af 10,700 kronor, och att samlingen bland mycket annat består af två mycket stora, två medelstora och tvä mindre skålar, åtta fruktskålar och fyra bonbonnierer, förstår en hvar, att denna servis äger ett ovanligt högt värde. En hvar, som besöker det kungliga slottet, har tillfälle att se ett par pjäser af denna servis. Vi hafva nämnt därom, då vi beskrefvo drottningens matsal. Till kronsilfret hör vidare silfver servisen i rococostil. Utom mycket, som måste förbigås, I konditoriet, I DU N 424 I kungliga matsalen eller i galleriet två trappor upp, ställda på det artistiskt dukade bordet, belysta af elektriskt ljus, te de sig naturligtvis ännu ståtligare. Vi sade nyss, att vi skulle tala om vapenduktyget. Detta löfte skola vi nu infria, i det vi nämna några ord om köket. består den af sexton mycket stora skålar i olika mönster, åtta kandelabrar, sexton fruktställ, Linnemagasinet sextio ovala och femtio runda fat af olika storlekar, sex dussin tallrikar, soppskålar, Dess förestånderska benämnes oldtfru. Hon legymkastruller, saltställ, bordsilfver af olika har öfverinseendet öfver det hela, verkställer alla sorter, däribland tjuguåtta dussin af en sort. inköp och gör alla utbetalningar. Hennes medHvad hans majestät konungens enskilda hjälperska är linneförvalterskan. Vid linnemagasilfverförråd angår, så är det lika rikt, om vi sinet äro för öfrigt anställda sju kvinnliga också icke anse oss böra ingå i någon specifitjänare samt tre husknektar. kation däröfver. Att linneförrådet är både stort och dyrbart, Vi skilja också där mellan en guldoch en behöfver ej sägas. En husmoder är ju alltid silfverservis. Gruldservisen utgöres af den brasilistolt öfver sitt linneskåp. Förvisso kan linneanska, med brasilianska vapnet. Denna servis har förrådet i kungahemmet med stolthet visas.
De af Rikets Ständer direkt beviljade bidrag till föremål, som blifvit af Ständerne bestämda, äro följande: Brobyggnad öfver Umeå eif invid staden Umeå. Kostnadsberäkningen för denna anläggning uppgår till 86,000 R:dr R:mt och Rikets Ständer hafva såsom bidrag anvisat 512,500 R:dr, att utgå med 55,000 R:dr i egenskap af lån och med 27,500 R:dr såsom anslag utan återbetalnings-skyldighet. Sedan plan för byggnaden blifvit af Kongl. Maj:t i Nåder fastställd den 18 Januari 1861, och Styrelsen för Allmänna Vägoch Vattenbyggnader den 11 derpåföljande Febr. å Kongl. Maj:ts och Kronans vägnar antagit kontrakt om anläggningens utförande och fullbordande genom i orten utsedd Direktions försorg inom den 1 Oktober 1864, så blef arbetet påbörjadt och har med nit och drift fortgått, så att det nalkas sin fullbordan. För byggande af hamn vid staden Grenna, kalkylerad att erfordra 114,679 R:dr Runt, afsatte Rikets Ständer ett statsbidrag af 75,000 R:dr, hvaraf halfva beloppet, eller 37,500 R:dr, skulle utgå såsom lån och andra hälften i egenskap af anslag utan återbetal ningsskyldighet. Plan för denna anläggning blef af Kongl. Maj:t i Nåder gillad den 3 Mars 1860, och den 25 i samma månad antog Styrelsen för Vägoch Vattenbyggnader det utaf HamnbyggnadsDirektionen afgifna kontraktet om företagets utförande och fullbordande inom d. 1 Oktober 1863. Arbetet har sedermera, med rättelse efter fastställda planen, bedrifvits och fortgått på ändamålsenligt sätt.
Maj t blifvit sålunda disponerad, nemligen: för uppförande af bro öfver Rörvikssund i sjön Åsnen af Kronobergs län R:dr 19,001: — hvaraf utbetalts 3,501 R:dr; för uppförande af kajbyggnad vid Borgholms hamn på Öland » 6,500: - hvaraf utbetalts 3,000 R:dr; för hamnanläggning vid Röhälla färjeplats på Öland » 20,000: — af hvilket anslag utbetalts 7,000 R:dr; för ombyggnad till stenbroar af 3 bristfälliga träbroar inom Åhre socken i Jemtland » 6,499: — hvaraf är utbetaldt 5,199 R:dr; för uppförande af en brobyggnad af jern vid infartsvägen till staden Engelholm och denna vägs förbättring » 8,000: — Tillsammans Utaf de vid sednaste riksdag till Kongl. Maj:ts nådiga disposition, för understödjande af myrutdikningar och vattenaftappningar inom de sex nordligaste länen samt Elfdals, Fryksdals och Jösse härader i Wermlands län, anslagna medel, 300,000 R dr, äro, enligt härom till Fullmäktige aflåtne nådiga bref, följande belopp anvisade för nedanuppgifna 5 sjösänkningsoch andra vattenaftappningsföretag, nemligen: för utdikning af åtskilliga myrer inom Lima och Transtrands socknar i Stora Kopparbergs län R:dr 5,000: — Transport: 5,000 R:dr 5,000: — » utdikning af Degeroch Holmmyrerne vid Täfteå by inom Säfvars socken af Westerbottens län » 6,000: — hvaraf utbetalts 2.000 R:dr; » utdikning af Håns by inom Wemdalens socken af Jemtlands län omgifvande myrer » 1,800: — » sänkningen af Mjö- och Källträsken inom Sangis och Seivits byars områden i Neder-Kaiix och Neder-Torneå socknar af Norrbottens län - » 10,000: — R:dr 24,000:
Då denna fråga första gången inom Bevilln.Utsk. förevar, var jag af den tanke, alt det var skäl alt bibehålla sparbankerna vid rättigheten att icke lemna bevilln.afdrag ; men inom Utsk. funnos tvänne personer, som voro directeurer för sparbanker, och hvilka förklarade , det de ansågo denna rättighet icke medföra någon vinst för sparbankerna, emedan säkre låntagare icke kunde erhållas, med mindre utlåningen antingen skedde mot fem proc. eller med tillgodonjulande af bevilln.- afdrag. Detta nämner jag icke för alt motsätta mig det stadgande, som Utsk. i föira betänk, föreslagit, i händelse sakkunnige personer skulle finna det nödvändigt, utan blott för att förklara orsaken till Utskrs förslag i sednare betänk., efter en ledamot sagt sig icke kunna fjnna något skäl hvarpå Utsk. grundat sitt beslut. Hvad fatligcassorna angår, så funnos inom Utsk. äfven åtskillige ledamöter, som voro directeurer i sådana cassör, och hvilka upplyste, att den ifrågavar. rättigheten icke var af någon fördel för dessa cassör, emedan de icke kunde med säkerhet utlåna sina penningar till den höga räntan af 6 proc., med mindre bevilln.afdrag agde rum; men att rättigheten deremot medförde den olägenhet, att då ■4? Den 7 Octo ber e. m. de beviljade lån till lägre ränta än 6 proc., så gjorde revisorerne anmärkn:r emot ett sådant för bål la tule. Äfven trodde de, att fattigcassorna skulle mindre än sparbankerna vara i behof af att icke lemna be v i lin.-afdrag, emedan faltigcassornas, förvaltning icke medförde så stor kostnad som sparbankernas. De trodde således, att det var en ren vinst för fattigcassorna att förlora rättigheten alt utlåna mot 6 proc., utan alt medgifva bevilln.afdrag, helst directionen derigenom undgick den ledsamheten att blottställas för revisorernes anmärkntr. Hr Eden hjelm:
Då det i 5:te mom. af §. io4 intagna stadgande om rättighet för tjensteman i Banken, som erhåller befattning vid någotdera af Låne-Con - Banco-Utskottets Utlåtande, N:o ic)3. toren, att uppbära hvad af dess vid Banco-Verket innehafvande lön kan öfverblifva, sedan skälig ersättning blifvit den tillerkänd, hvilken under frånvaron varit förordnad att bestrida hans tjenstebefattning inora Banken, egentligen endast till fördel för Banco-ombuclen kommit i fråga att tillämpas; men Banco-ombuden, enligt Utskottets förut åberopade Betänkande, JNT;o 38, kommit i åtnjutande af förhöjde löneförmoner, under vilkor alt afstå hela deras i Banken innehafvande eller framdeles erhållande löneinkomster, har detta stadgande blifvit uteslutet från den af Utskottet i stället för sistberörde mom. föreslagne punkten 12, Då Utskottet ansett, att pensions-regleringen för enkor och barn efter de tjenstemän och betjente vid Banken underlydande Verk och Inrättningar, hvilka icke äro delegare i Banco-statens Enkeoch PupillCassa, bör, på sätt i 1835 års reglemente §. 107 är antydt, tillvägabringas och att tillskott böra ske af tjenstemännen och betjente för de utgående pensionerne, så att dessa icke endast drabba Banken, har Utskottet, för det i åberopade §. antydde ändamål, föreslagit den utväg, sorn i senare delen af punkten i3 finnes upptagen. Stockholm den 1 Juni 184a - N;o ig3. Arik. till Exp.-Utsk. den 2 Juni 1841, kl. 3 e. ra, Utlåtande öfver en väckt fråga om jörändrad reglering af Banco-Fullm ägtiges dispositions-rahling JS:o 2.
Lag-Utskoltels Betänkande, N:o 127. 27 § Döljer Stats-Minister för Utrikes Ärenderna, eller den StatsRåds-ledamot, Konungen i dennes frånvaro tillkallar, för Konungen bevisligen någon af Konungens embetsman eller fremmande Magters Sändebud, till följe af deni uppdragne kall, meddelad vigtig underrättelse i frågor, som röra krig, fred eller förbund emellan Riket och annan Stat, miste han embetet. Sker det af bevisligt upsåit att Konungen och Riket skada, straffes han efter 4 Cap. Missgernings-Bolken. § 8. Från Konungen utgående expeditioner och befallningar skola vara f örsedde med den Föredragandes contrasignatiori och instämma med deröfver förde Protocoll; s' er annorlunda genom någon Föredragandes åtgärd, miste han embetet, utan att någon tid kunna deruti åter insättas, eller till annat embete inom Stats-Rådet förordnas. Uragllåter han, att till Stats-Rådets Protocoll göra föreställning emot sådant Konungens beslut, hvilket han finnér stridande emot Regerings-Formens bokstafliga föreskrift, och, oagtadt Konungens ändock fortfarande yrkande, alt ett sådant beslut skall utfärdas, lian ej då utöfvar sin rättighet och pligt, alt contrasignationen derå vägra, vare lag samma; likasom om han embetet återtager, förr än Riksens Ständer hans förhållande pröfvat och gillat.
Jag vet, att de gifvas, som af sitt eget ädla sinne förledas till den tro om mängdens, att smädelser föga verkan äga på allmänna opinionen. Att vederlägga denna mening fordras väl ej annat än vår dageliga erfarenhet. 308 Riksdagen 1812. Jag vet, att rykten gifvas genom förtjenster och nationens högtidligt yttrade röst uppsatte på den höjd, der smädelsen ej når dem, men denna afvundsvärda lott är ej och kan ej vara mängdens. Det anfall, som ej når det fulländade ryktet, krossar det påbegynta, och så visst utmärkt förtjenst allona kan fordra förente landsmäns försvar, så visst äger hvarje ostrafflig medborgare anspråk på lagens. Allt hvad den smädade kan i högsta anspråk hoppas är, att de som ej äga tillfälle till beskyllningens undersökning suspendera sitt omdöme. Men hvad värde har väl ryktet, då dess beskaffenhet af hvarje libellist kan göras till ett problem, hvars upplösning man skall utleta i ögonen på den man möter. Är det så en nation lifvar den anda, som skapar hjeltar, embetsman och författare? Men skulle jag ock till den grad låta mina önskningar och mitt hopp företräda verkligheten, att jag trodde oss ha hunnit till den dag, som ingen af oss upplefver, att mängden med ovilja möter smädelsen, att allmänheten, opartisk emellan anklagaren och den anklagade, åtminstone uppskjuter sin dom, tills den äger grund för den samma, och emedlertid häldre friar än fäller, är den smädade ändå åtminstone af författaren förolämpad, och detta är redan nog att berättiga honom till lagens skyddande mellankomst. Hittills har jag låtit leda mig af den känsla om rätt och orätt, som är oss alla medfödd, och har derföre tryggt kunnat följa den, så länge jag blott haft att anmärka det jag anser som orätt i den nu gällande lag. Men att föreslå förbättringarne dertill fordras lagkunskap; den äger jag icke; det är således blott förslagsvis, och med yttersta misstroende till mig sjelf, jag går att underställa Ståndet mina tankar.
Anledningen till denna betydliga skillnad i kostnaden igenlinnes i den olika beräkningsgrunden, då nemligen, i det förra afseendet, siafvarne upptagits till ett pris, motsvarande den, efter en räntefot af 8 procent capitaliserade inkomsten af slafvarnes arbete, och i del sednare fallet blifvit beräknade de pris, som vid slafvarnes försäljning å ön vanligen erhållits, och hvilka, enligt Utskottet meddelad upplysning, ehuru vanligen för en fullväxt slaf betydligt öfverstigande 100 Piastrar, dock äfven understundom, i synnerhet då slafvens friköpande varit i fråga och andra speculanter, af sådan orsak, afhållit sig ifrån att uppdrifva priset, nedgått till 70 å 60 Piastrar och derunder. Utom den betydliga besparing, som, genom vidtagande af denna sednare åtgärd, således skulle vara att vinna, finnas äfven andra ej mindre vigtiga omständigheter, som gifva åt densamma ett ökadt företräde. Slafvarnes försättande i frihet på en gång och i massa skulle nemligen medföra en total och hastig rubbning uti alla förut varande förhållanden inom ön, hvaraf flere olägenheter och måhända äfven vådor kunde inträffa; och för slafvarne sjelfva, hvilka förut i deras, helt och hållet af sina egare beroende, ställning, ej kunnat förvärfva sig de vanor och egenskaper, som erfordras för att, i det fria tillståndet, bereda sig utkomst, skulle, så framt ej förberedande åtgärder vidtogos för betryggande af deras framtid, möjligen efter sitt frigifvande, med deras medfödda anlag för lättja och lösdrifveri, komma att befinna sig i en olyckligare belägenhet, än dessförinnan.
Härmed förenade ffg Wällofl. Vorgarc-Siändets Lfrige härwarande Ledamöter, utom Herr Rödman kreLn och Herr Grosshandlaren L-mreslon , hwilka instämde med de andra z Rcspcckive Stäubcns Ledamöter llti bet Bcflut härom, Höglofl. Ulffottcts Betänkande, utwisar» lflt kupra. Lx sstotocollo L. 6. Ingman. Utdrag af Protocollct hällct uti Riksens Höglofl. Ständers Bcwillnings - Utö skott wid Riksdagen i Stockholm d. inte September 1809. < S. O. Följande anföranden ingäfwos och up» ästesr Memo - Den 2g September 947 Memorial! Naturliga begreppet säger mig oskrpmtadk att tzN wänn ista kör kunna chara förutan alt sadant som förstenar namn af öfcherflödswaror i hivad bemärkelse . som häldst. Men som af forntidens alster blifwit äkffillnad gjord emellan förmögnare-, wälmäcnde, medel, !,ättigt förmögne, och behöswande folk, och densia sktljaktighet undfält wcdcrkagne namn af olika Matzer eller Ständ, i afseende .pä- ben c.na delens företräde i förmögenhet och härkomst, framför deN andra, hwartill kommer storsta antalets ojämförliga intrader, i anseende till Verns höga börd, fönvärfwade förtjenster, befordrande till större eller Mindre Smbckcn Med hwilka ärlig Lön och andra Inkomster Leo följäkstge, som öfwcrstjuta det belopp, hwilket bör ritgä till bet nödwändiga i gemensamma husbälls-lefnaden, och till nägot nyttigt behof anwändas. Sä anffaffar en dylik förmögm nian sig kostbarheter af ätstillige stag; » dertill har hast ock räd och lägenhet.
Grefve von Schwerin, Fredrik Bogislaus: Om Riksdagen slutas i år, behöfves ej den proposition Herr von Hartmansdorff yrkat; och vill det synas mig, att Herr von Hartmansdorff sjelf så tror. Räcker den inpå nästa år, så uppstår ett annat förhållande; men intet är, sorn hindrar Rikets Ständer att då, i afseende på Bevillningens början, besluta, att den skall utgå från början af i83o, samt all särskildt förordna om i83o års öfverskott. Fråga om en sådan proposition synes ej böra väckas, utan så vida Riksdagen icke slutas detta år. Hvad det förbehåll angår Friherre Palmstjerna omtalar, så blef det framställdt i StatsUtskotlels första Betänkande. Utskottet tänkte sig då den möjlighet, att inga utvägar skulle finnas till bestridande af det extra anslag Konungen äskat, samt att löneförhöjningarne kunde komma att dröja ännu 3 eiler 3 år. Ett förbehåll är en proposition in petto. I det sednare Utlåtaudet 344 Den i6 O c tober f, finnes intet förbehåll gjordt. Utskottet har afstått derifrån, och är derom ingenting mera att säga. Utskottet liar sjelf låtit det förfalla; och jag anser någon proposition icke behöflig. Herr Hjerta: Jag förenar mig lill alla delar i hvad Grefve von Schwerin anfört. Enär likväl ett så dråpligt tillfälle för mig erbjuder sig att, i händelse Herr von Hartmansdorffs begäran skulle vinna bifall, erhålla den Contra-proposition, att Statsregleringen ej måtte börja förrän 1834» då nästkommande Ständer kunde afhjelpa hvad närvarande beslutat, så synes bäst deruti hela oformligheten att ingå i en sådan pröfning, sorn den, hvarom nu är fråga. Herr Rosenblad, Bernhard: Fullkomligen instämmande med Herr von Hartmansdorff, finner jag ej hans begäran olaglig; men jag skulle anse all farhåga försvinna, om Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes till afslag framställa det förbehåll, som första Betänkandet innehåller, och hvilket
Det närvarande förhållandet måste emedlertid, i — 8 — följd af sakens natur, kännbarast drabba den mindre bemedlade jordbrukaren. Arbetslönernas pris, olika under olika tider af året och i särskilta delar af Länet, omvexla, efter allmännaste beräkningen, mellan 32 och 4° sk. Banko för ett mansdagsverke på egen kost — under sommartiderna ända till 44 san,t för qvinsdagsverke it>—20 ä 24 sk. Banko. En dränglön med inberäknade klädespersedlar uppgår till omkring 100 R:dr Banko. Näringar. Jordbruketj som af ålder varit och ännu är denna orts hufvudsakliga näring, fortfar att, i allmänhet, idkas efter enahanda metod: det vill säga med åkerjorden till ena hälften besådd, den andra liggande i träde, samt med ständiga ängar och betesmarker. Hvad som kan anmärkas såso.n skiljaktigt från förra tider, är dock en, äfven hos allmogen, tilltagande håg för odling och rödjning, samt omtanka att genom noggrannare brukning och dikning öka jordens bördighet. Vexelbruk träffas väl på ett och annat ställe i trakterna omkring hufvudstaden, der bättre tillgång på gödsel-ämnen sådant föranledi; men på få ställen i Länets öfriga delar, hvartill den kortare arbetstid, klimatet medgifver, höga dagsverks-priser, och en allt mer och iner tilltagande brist på stängselvirke i de trakter, der jordbruket är invånarnes egentliga yrke, äro de verkande orsakerna. Produktionen af råg, hvete och vårsäd slår i samma inbördes förhållande som förut; så att råg-sädet utgör det hufvudsakliga. Efter nedsatt beräkning på de grunder, som i delta ämne stå att finna, utgör årliga utsädet af hvete 3,790^ tunnor, råg 29,120^? t:r, korn 14>47§^g t:r> ^ia^ra 4,971^ t:r, blandsäd 3,o53A t:r, ärter 2,918V t:r.
Skrifvelse, N:o 40. oarbetadt, och hvalfisk-, oarbetadt, klufvet eller spjelkadt; bernsten, rå och oarbetad; bilder, till den del de förut icke åtnjutit tullfrihet, nemligen andra slag än konstnärsarbeten; blod, oxoch andra kreaturs; bokstafsstämplar samt boktryck eller stilar, förslitne och obrukbare, eller stilskrot; bolus, hvit och röd samt terra sigillata; brunsten; cautschuc; drefmat eller gammalt och i stycken af högst 2 famnars längd sönderhugget tågvirke; dun, alia slag; emalj, i massa; fiskskinn, oberedda; fjäder, ospritad; fjell, hvalfiskeller ossa sepiee; foglar, lefvande; frö, rofoch rapsatsamt de under rubriken andra slag hänförliga, ej specificerade frösorter; färgmossa, alla slag; gips; glasgalla; granatäppieskal; hampa, ohäcklad; horn, oarbetadt eller raspadt; hvalraf eller spermaceti; hår, nemligen borst, har-eller kanin-, mennisko-, samt alla andra ej specificerade slag än hästhår eller tagel samt nöthår; jord, polér—; kopparstick, estamper och litografiska arbeten; marienglas; murklor; muskus eller desman; näfver; perlemor, oarbetad; russinstjelkar; sand, fin eller perlsand; skafgräs; sköldpadd, oarbetad; tonkabönor; trippel; samt, af trädvaror, virke, oarbetadt, sågadt eller tillhugget, följande slag, nemligen alm, ask, bok, björk, ek och andra ej specificerade sådana trädslag, som växa inom landet, samt buxbom, ceder, ebenholtz och pockenholtz, äfvensom furuoch grantimmer, otillhugget eller sågblockar.
Det utbildar sig då, som man öfverallt ser i våra, D en 22 Januari f. m. 347 som i andra länders gränseorler, der prohibitivsystemet råder, ett demoralisationssystem, att förakta lagstiftningen i allmänhet; och det enda sältet alt verksamt hämma det onda, som genom lurendrejeriet uppkommer, det är att borttaga den vinst, sorn lurendrejaren skördar på sitt yrke. Jag vågar derföre hemställa, om icke, i stället för dessa nu föreslagna förändringar, hvilka icke skulle leda till ändamålet, utan endast verka ondt, Ständerne skulle vilja ingå lill Konungen med en skrifvelse af följande innehåll. Gr. Lagerbjelke uppläste derefter följande: Enär, efter hvad erfarenheten nogsamt visat, en högst betydlig oloflig varuinförscl till Riket äger rum, dels genom lurendrejning, dels genom tullförsnillning, hafva R. St. tagit delta ärende i noggrant öfvervägande och dervid funnit, att de ang:de tullbevakningen gällande stadgar och författningar väl i flere delar torde tarfva jemkning och förbättring, men att orsaken till ifrågavar. betänkliga förhållande till en väsendtlig del jemväl bör sökas deruti, att de uti tulltaxan förekommande förhud och höga tuIlafgifler göra den olofliga varuinförselu så lönande, alt, genom conliscationer uppkomne förluster, idkeligen ersättas och öfvervägas genom den vinst, som skördas vid de tillfällen, dä den olofliga införseln lyckas, och hvilka tillfällen äfven en fullkomligare tullbevakning icke torde kunna hindra att någon gäng inträffa. PA grund häraf fä R. St. hos E. K. M. i und. anhålla, att E. K. M. täcktes för Rikets näst församlade Ständer, genom aflåten nådig propos., föreslå, så väl de förändringar uti nu gällande stadgar och författningar ang:de tullbevakningen, hvilka E. K.
För den af Hr Grin så ifrigt förordade konseqvensens skull är det derföre alldeles nödvändigt att R. o. Ad. jemväl ingår i pröfning af tulltariffen och deröfver fattar sitt beslut. Det är visserligen möjligt, att om R. 8t:rs beslut ang:de tolagen blifver stridande emot det som R. o. Ad. på f. m. fattat, så kommer R. o. Ad:s beslut ang:de såväl tullvärdes-kolumnens borttagande som ock sjelfva tullsatserna att få vidkännas åtskilliga förändringar, men lika litet som det för en stund sedan var följdriktigt att upskjuta pröfningen af frågan om tullvärdes-kolumnens uteslutande ur tulltaxan i afvaktan på R. Stms beslut ang:de tolagen, lika litet är det nu följdriktigt att för sådan orsaks skull upskjuta pröfningen af tulltarifferna. Jag vill gerna, så vidt jag förmår, handla konseqvent. Nu har jag lärt mig detta utaf Gr. af Ugglas och jag hoppas, att R. o. Ad. fått samma lärdom samt derföre företager tulltariffen till pröfning. Hr F1 a c h, J o h. Fredr. Philip: Jag kan icke föreställa mig, att R. o. Ad. fattat sitt beslut ang:de tolagen under annan förutsättning än att detta beslut äfven skulle blifva R. Stms. I annat fall inser jag icke, huru det nyss fattade beslutet kunde vara riktigt konseqvent, och när dertill kommer, att R. o. Ad. före behandlingen af tolagsfrågan beslöt, att Betänk, skulle punktvis föredragas, så kan jag för min del ej finna annat än att detta beslut måste lända till efterrättelse och att vi således måste öfvergå till och besluta om tulltariffen, allt under samma förutsättning, eller att R. o. Ad:s beslut blifver R.