Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ex. Hr Frih. o. Landtm., att han hade lofvat omnämna förhållandet inför R. o. Ad. samt trodde sig nu hafva gjort det så fullständigt ämnet kunde påfordra. Då härefter II. Ex. Hr Frih. o. Landtm, till behandling anmälde del af Gr. Mörner, Carl Göran Dellof: aflemnade förslag till redaklionsförändring i 35 § Riksd.Ordn., förklarade Gr. Mörner att han återkallade detta förslag. Uppå sedermera framställd propos. förklarades Gr. Mörners ifrågavande förslag komma alt förfalla. Dernäst förekom och uplästes följande af Gr. Hamilton, Henning Ludv. Hugo, aflemnade förslag. ”Att i 66 § Riksd.Ordn. bör inflyta ett stadgande rörande det antal af ledamöter i Riksnämnden, som bör vara närvande för att beslut af Nämnden skall kunna fattas.” R. o. Ad. beslöt att såsom sin gemensamma tanke antaga delta förslag. Vidare företogs och uplästes följande, äfven af Gr. Hamilton, i fråga om 66 § Riksd.Ordn. aflemnade förslag. ”Att Const.Ulsk. bör taga i öfvervägande, huruvida äfven någon föreskrift må inflyta rör:de ärendernes behandling för det fall, alt Riksnärandens ledamöter, oaktadt två eller flere gånger ulfärdadt anslag, icke till beslutmessigt antal komma tillstädes.” Gr. Lagerbjelke: I afseende på de följder som upstått, då ledamöter utan laga förfall uteblifvil från sammanträden, finnes i en § sagdt, att derom kommer i riksdagsarbetsordn. att lagstiftas, hvarföre jag bekänner, att jag vid den hastiga upläsningen icke kunde finna hvartill detta förslag skulle tjena. Sedan H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, ånyo låtit upläsa ifrågavande förslag, yttrade Gr. Hamilton: Då någon ovisshet tyckes råda hvad detta mitt förslag åsyftar, då på ett annat ställe redan bestämmelser linnas stadgade för de fall då ledamöter, en eller flere gånger uteblifva från förhandlingarne, så får jag nämna, att mitt skäl derlill var, all del är alldeles nödvändigt all frågorna kunna afgöras.
Under denna strid på lif och död —• åtminstone ett småningom aftynande — om saftens, antingen flödande från aldrig tömda källor, eller deras uppdämning på obestämda tider, har nu dock till slut högtidligen förklarats och medgifvits vid det ändtligen öfverenskomna fredsfördraget, att saften vore, om ej ett absolut dödande gift, men genom öfverflödet och derifrån oskiljagtiga missbruket, långsamt tärande, förstörande, och att man således borde inskränka tiden för tillverkningen, och genom en, efter omständigheter, samt förekommande af insmugling, lämpad afgift, höja priset,' och derigenom göra det för den fattigare och arbetande — kanske mest consumerande klassen, mindre åtkomligt, samt derigenom mindre förstörande för helsa och moralite. De prisvärda afsigter, man sålunda antydt att gemensamt syfta till det af nationen och dess nykterhets-föreningar önskade målet, äro för omisskänneliga, att ej antyda en oegennyttig fosterlandskärlek och nitälskan för medborgares helsa och moralite, och man gladde sig åt den ljusare dagen, som förut varit skymd af bränvins-ångan och i turna ni Sedan man likväl börjat svalna oell sansa sig efter detta första glädjerus, och närmare besinna senare åtgöranden i den vigtiga frågan, såsom bibehållandet af de stora gift-kokerien med lika stora pannor, som förr bibehållandet af alla bränvins-snillets uppfinningar, såsom mäsk-värmare, 1 ectificatorer, konst-apparater, dubbla pannor, imkylare — och ho kan känna och uppräkna alla dessa ångans labyrinther, har man ovilkorligen måst göra sig den frågan: kan nu rimligtvis det först åsyftade och under striden solsta ändamålet vinnas, när man bibehåller samma utvägar, som förr just bidragit till de brån vins-syndafloder, som öfversvämmat land och släder? Deremot må livar och en, sann nationens representant, på sitt samvete, och i kraft af sitt vigtiga uppdrag afgifva.
Jag såg er icke för allt detta folket – sade mamsell Sara och klappade den gamla, allmänt aktade gumman vänligt på axeln. – Nå Gud välsigne mamsell – svarade Gunnars moder och återgaf klappningen, samt tog sedan vidare till orda: – Ja det hära blir annat till anständig hufvudprydnad för min tillkommande soneqvinna. Den kan ingen förmena henne att bära, och nytta har hon af den i all sin tid, för se: jag har här ännu mi’ mössa, som jag fick första gången jag gick till herrans bord, och Gud ske lof! jag fick berga både den och denna svarta kamlottsklädninga, när elden gick öfver oss, för båda delarne låg i skrinet, som Gunnar släpade ut, fast det brände i kläderna på ’en. Och se denna Lenas mössa är ju spingspångande ny, och så förskräckligt vacker och väl gjord, m. m. Bruden sade intet, och man vet icke med visshet hvad hon tyckte, men säkert är, att när hon sedan stod klädd, med den vackra nya mössan på det glänsande svarta håret, och med hennes starka färger och mörka ögon, såg hon ovanligt bra ut, fast något skarpt, något fräckt och oblygt låg i blicken och i hela hennes väsende. Alla berömde den nya «kostymen», och allt var nu åter godt och bra och bröllopslustigt. «Gunnar måtte säkerligen ha’ narrat mig med tiden,» tänkte mor Ingrid tyst för sig sjelf, när hon, vid afoch påtacklingen af Lena, såg denna annars så smärta piga, nu temligen «rondelette». Nu led tiden framåt middagen. Många bröllopsgäster voro redan komna, nu kom äfven kyrkoherden och ett par andra herrskaper från grannskapet.
Som den radikalare formen i hördlagstiftningen dock under sednaste riksdag rönt ett mera kompakt motstånd, har jag, för att åtminstone komma ett steg framåt i denna gren af vår lagstiftning, härmed velat hos Rikets Höglofliga Ständer framställa det förslag: att en Förordning måtte utfärdas, hvarigenom stadgades, att fast egendom, af hvilken natur som helst, den må vara ärfd eller förvärfd, hvilken försäljes å offentlig auktion, må hvarken vara börd underkastad eller kunna lösas af ränte-egaren. såvida kungörelsen om auktion varit införd i Lands - Motioner i Bonde-Ståndet 1862. 115 höfdinge-enibetets kungörelse saint provinsens tidningar minst 30 dagar före auktionen. Genom utfärdande af en författning i den syftning, detta förslag innehåller, har jag trott att ändamålet skulle vinnas ulan förnärmande af dens rätt, sorn, af verk lig härlek lill sina fäders jord, önskar åtkomma en anliörigs fastighet. — Hemställande jag till respektive Utskottets bepröfvande de vidare detaljbeslämmelser, som för ändamålets vinnande må anses erforderliga. — Mot detta förslag kan visserligen den invändning göras, att en säljare, genom stränga betalningsviikor, skulle kunna göra det för bördemannen omöjligt, att sjelf inropa den utbjudna fastigheten å auktion; men utom det att man svårligen lärer kunna stifta lagar, som icke kunna kringgås eller beröfva en säljare rätt att sjelf betinga betalningsvilkoren, linnes ock ett korrektiv mot svikligt förhållande derutinnan; ty allmänna lagen stadgar att såväl köpare som säljare äro skyldige med ed styrka, att dem emellan är så tingad och betaldt, som köpebrefvet innehåller. — Till förekommande af det sålunda befarade hindret, för bördemannen alt sjelf inropa en arfvejord å offentlig auktion, tar jag mig friheten föreslå ett ytterligare stadgande, lydande sålunda:
Vid Utskottets yttrande under 48 punkten, angående anmaningsbref, i fråga om lån uti Banko-disfcont-verket, lät Ståndet bero; och ansågs den af Utskottet å pag. 69 af Betänkandet, näst efter 70 punkten, gjorda framställning icke erfordra någon åtgärd. S. D. Föredrogs och bifölls Stats-Ulskotlels Utlåtande, N:o 153, med anledning af erhållna återremisser, i fråga om det af staden Christianstad begärda ytterligare låne-understöd. Den 19 Juni. Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogs och bifölls Stats-UIskottets den 17 dennes e. m. på bordet lagda Utlåtande, N:o 167, i anledning af Kongl. Majrts nådiga Proposition om beviljande åt staden Örebro, dels af ett anslag ulan återbetalnings-skyIdighet och ett amorterings-lån för verkställande af ny tomt-reglering derstädes, dels ock af ett byggnads-lån. Från Ilederv. Bonde-Ståndet. 3 S. T). Efter skedd föredragning biföllos Stats-Utskottels nedanföljande Utlåtanden och Memorial: N:o 123, i anledning af väckta motioner, angående förändradt användande af den till skolorne i städerne inom Lunds stift och provinsen Halland af Götheborgs stift utgående helgonskyld; N:o 149, i anledning af väckta frågor om förändrade beskattningsgrunder för mjöloch sågqvarnar, samt om ödesqvarnars befriande från grundskatt; N:o 157, med förslag till allmänna iakttagelser och föreskrifter för erhållandet och utbekommandet af statsbidrag till hamnoch kanal-bvggnader samt vägförbättringar och vatten-aftappningar; samt N:o 167, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om beviljande åt staden Örebro, dels af ett anslag utan återbetalnings-skyldighet och ett amorteringslån för verkställande af ny tomtreglering derstädes, dels ock af ett byggnadslån.
Deröfver har Öfversten Klingstedt hös Kongl. Maj:t i underdånighet sig besvärat , samt i underdånighet anhållit , ej mindre om den förordnade qvarstadens upphäfvaude, än om förlängning i den honom förelagda tiden, till åstadkommande af de äskade bevisen öfver den anmärkta afföri ilgens rigtighet; hvaremot Kongl. Directionen , uti underdånigt utlåtande af deri 7 Mars nästlidne år, i underdånighet andragit, huruledes Öfversten Klingstedt, som ifrån hinland hitsändt åtskilliga handlingar af mindre vigt, tillhörande dess Magasins - Förvaltning , äfven bordt hunna de i fråga ställe bevisen förete; men. att han, hvarken före eller efter den tid af 2§ år, som då framflutit sedan Revisions-Contoirets Anmärkning honom tillhanda kom, bevisligen yidtagit något steg till anskaffande deraf, hvar iö* 34* Den 17 Juli. före Kongl Directionen till Kongl. Maj:ts NaJ digi godtfinnande öfverleinnade huruvida någon , eller hvad vidare bevisnings-tid Öfversten Klingstedt förunnas kunde. Och i detta skick befinnes nu detta mål, beroende pä Kongl. Maj.ts Nätliga afgörande genom dess Högsta Domstol. Någon åtgärd dervid bar således icke på Stats-Utskottets Afdelning ankommit, men Utskotts Afdelningen har ansett sig åligga att låta detta anmärknings mål komma till Riksens Hög’ofI. Ständers kännedom; börandes Utskottets Afdelning dervid tillika icke lemna obemäldf det nit för Inrättningens rätt och bästa,' som Kongl. Directionen vid utredningen-, behandlingen och bevakningen af det samma sorgfälligt ådagalaggt. Riksens Höglofl.
Den 2Z Ianuaril. egen anmärkning, ftägan tvär, icke om inskränkning, ulan om ulwidqande af Jnqwarrerinqs-ffyldtghrken, hast full anledning, ait närmare söka förklara meningen of det unryck, « ProtocollsUtdraget för den 22 September, akt PrestcStändet tcke kunnat ingä uti ätägandet af Jnqwarterkngs-styldighet r Allmänhet pä Gärdar t Stäoerne för fia, sine Enkor ock), sina barn, hwilket efter den mening Gtä! dtt as klara ordalydelsen kunnat fatta, icke ens lemnar rä'M för det undantag Högwördige PresteStändet nu medgifwit; men ock, ä den andra sidan, att Högwördige PresteSröndets merbetörde sörklarande ef allenast synes werkellgen innefatta en vinskranktare sörblNdsfte än hwad i den citerade Förordningen är utsatt, ded icke andra Hus än Presterskapets, Embersoch publike Gärdar samt egne och ef dem kjelfwe bebodde Hu'S frän Jnqwcirterings-skyldighet fritages, utan äfrven fä mycket mindre upplyller hwad BorgareStändet äsyirar, som Srändet önska! denna ffyldrghekS allmänna och jemna utgörande, med undanlag af endast Presterskapets till publike Byggnader hörande Boställen, och Högwördtge PresteSrändet deremot ö.!weri i detta sitt sista anförande, behagat utsträcka ten äbercpade friheten kill sädane Hus som af Prcsteffopets Enkor och Barn och icke blott af den, Sjelfwe agas och bebos. BorgareStändet förmodar alltsä att Högwördige PrestcStändet lärer täckas finna dek Högloft.
Skarpskytteföreningarna uppkallade af fosterländskt nit och andra länders föredöme, borde ingalunda ryckas från den grund, hvarifrån de uppspirat, nemligen frivillighelens, men de Bih. till R. St. I Afd. 24 Haft. 1 2 Stats-Utskottets Utlåtande JW 67. borde bispringas i sina bemödanden och de mest trängande behofven för dem undanrödjas; hvarefter Departements-chefen i sådant hänseende vidare anfört, hurusom för verkliggörandet af tanken på en nationalbeväpmng fordrades, att hvarje vapenför man vore försedd med ett till krigsbruk tjenligt gevär; och det hade visat sig, att de fosterlandsvänner, som anmält sig villiga att bidraga till det stora ändamålet, äfven så uppfattat saken. För den mindre bemedlade vore det dock en ganska dryg utgift att anskaffa ett sådant gevär och om han äfven deruti understöddes af bättre bemedlade, komme dock under en tid hos många föreningar att saknas behöfliga målskjutningsgevär. Anskaffade, borde sådana gevär med all möjlig omvårdnad skötas och bevaras samt icke begagnas vid andra öfningar än målskjutning. Särskildt för exercis afsedda gevär borde följaktligen tillhandahållas alla föreningar, som det hos Kongl. Maj:t begärde, så långt förråden, efter beräkning af arméens eget behof, det medgåfve, och, för att i någon mån afhjelpa bristen på målskjutningsgevär, borde till hvarje förening, som deraf vore i behof, — och hvilket hufvudsakligen inträffade i landsbygden — ett sådant gevär utlånas för hvar tionde man, som i föreningen vore inskrifven, med skyldighet för vissa, af föreningen utsedda och uppgifna, personer att ansvara för gevärets återlemnande i godt skick. Detta antal gevär kunde synas otillräckligt, men då man med skäl egde påräkna, att de, som hade medel dertill, sjelfve skulle förskaffa sig gevär, borde behofvet för de öfriga i och för målskjutningsöfningarne kunna anses afhjelpt med det föreslagna antalet.
Sedan, i anledning af väckt fråga om anläggning af ny väg mellan Ofver-Torneå och Pajala socknar i Norrbottens län, undersökning beträffande denna vägs lämpligaste sträckning blifvit år 1853 på allmän bekostnad verkställd af Kommissions-landtmätaren O. Öhlund, som i sådant afseende upprättat tvenne alternativa förslag till väganläggning från Malarengi kyrkoby i Ofver-Torneå socken, der landsvägen nu slutar, till Pajala by i Pajala socken, nemligen dels i vestlig riktning genom den så kallade Soukola-trakten, dels ock utefter högra stranden af Torneå eif, samt Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i länet, efter det vederbörande blifvit inför Härads-rätten i orten hörde, genom Utslag den 31 December samma år förklarat ifrågavarande väg böra anläggas enligt det förstnämnda af ofvanberörda alternativ, såsom både kortare samt i öfrigt icke allenast beredande lättnad vid utforsling af ortens produkter och hemforsling af lifsförnödenheter, utan äfven befrämjande bosättningar och odlingar å stora ännu oupptagna kronomarker, så har Kommissions-landtmätaren, förre Kronofogden H. W. Hackzell, i egenskap af ombud för OIVer-Torneå och Pajala socknemän, uti en till Kongl. Majit ställd skrift, hvilken Kongl. Majits Befallningshafvande jemte åtskilliga deri åberopade handlingar och eget utlåtande till Kongl. Majit insändt, efter framställning af socknemännens oför - 20 Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition N:o 70. måga att på egen bekostnad verkställa omförmälda, för orten i så mångå afseenden nyttiga väganläggnings-företag, helst bemälde socknemän, som redan förut måste vidkännas en iner än vanligt tung väghållningsskyldighet, sistlidna år varit af en svår missväxt hemsökte, i underdånighet anhållit, att till den för ifrågavarande väganläggning af IO.5II m'l's långd erforderliga kostnad, som i Kommissions-landtmätaren Öhlunds af karta åtföljda förslag upptagits lill 33,466
LåneReglemente för RiksgaldsContoiret. j:sta Afdelningen. Allmänna, Bestämmelser. §• *• Få det att Rikets Gäld aldrig hädanefter måtte med Landets myntväsende förblandas, hafva Rikets Ständer ansett sig böra, med anledning af 72 §. RegeringsFormen, förklara, ”att Rikets Ständer äga allena rätt att genom Banken utgifva Sedlar, som för Mynt i Riket må erkännas.” Till följd häraf skall lvädanefler RiksgäldsContoiret aldrig kunna tillåtas att ulstäl - 122 Den 12 December f. m. la så kallade CreditSedlar, ej eller något Sedelmynt af hvad namn det vara må. §• 2. På det att Rikets gäld aldrig hädanefter måtte förblandas med Rikets Ständers Bank, hvilken för allmänna säkerheten och penningerörelsens lättande är inrättad, samt är ställd under en Styrelse, hvilken efter Lag skall vara en hvar med detta verk afhandlande person hädanefter ansvarig; hafva Rikets Ständer ansett sig, med anledning af 66 §. RegeringsFox'men, böra förklara, "att de städse genom särskild Bevillning skola tillskjuta de medel, somför betalande af Rikets gäld, till Ränta och Capital, oumbärlige finnas, så att Rikets Credit varder bibehållen och vårdad.” I följd deraf skall hädanefter RiksgäldsContoiret aldrig kunna tillåtas, att i Rikets Ständers Bank äga Creditivrätt. §• 3. Sedan Rikets Ständer sålunda, af omtanka för allmän och enskild säkerhet i Myntoch Bankväsendet, härmedelst för all framtid betagit sig en missförstådd rätt, att förblanda Bankens och RiksgäldsContoirets medel och tillgångar, hafva Rikets Ständer funnit nödigt förordna, att en hälft af Bankens årliga vinst, sedan den enligt Bokslut blifvit bestämd, skall föras på serskild Räkning för RiksgäldsContoiret, och Den 12 December f. m.
15 skaperne, man ej kunde fordra, att de borde deruti vara lika skicklige, som i deras egentliga läroämnen, hvarigenom denna undervisning måste blifva högst ofullständig, samt att rättigheten tili Reclors-arfvodes åtnjutande vore lika stor vid alla Gymnasier, antingen termins-penningar tillförne egt rum eller ej, hvarförutan en ledamot af Preste-Ståndel förment, att Utskottet origtigt upptagit innehållet af det åberopade Kongl. Brefvet den 21 September 1839, enär detsamma skuile såsom afslag för det af Leclorerne vid Gefle Gymnasium begärda Rectors-arfvode anfört endast det skäl, att en sådan ersättning icke kunnat tillerkännas Leclorerne vid de öfrige Gymnasierne. På grund af de inom trenne Riks-Stånd furekomne anmärkningar, och då Utskottet inhemtat, att löner för Lärare uti Natur-Vetenskaperne och lefvande språk finnas vid de fleste öfrige Gymnasier anslague, liar Utskottet funnit sig böra frånträda sitt i detta afseende afgifna yttrande, och får således tillstyrka Pvikets Ständer att, lill lön för en Lärare vid Gefle Gymnasium uti lefvande språk, må på Stat uppföras 300 R:dr och för en Lärare i Natur-Veleuskapei ne 150 R:dr, tillsammans 450 R:dr; hvaremot Utskottet, jemte meddelande af den upplysning, alt, enligt Kongl. Maj:ls till Stats-Contoiret aflåtne Skrifvelse af den 21 September 1839, alsia ge t å Leclorernes vid Gefle
Hvad realisationens verkställighet belräffar, tror jag visserligen ej, att Banken derföre behöfver en silfverf >nd motsvarande dess hela Sedelmassa, endast dess totala fond blifver användbar och dess rörelse alldeles Öfverensstämmande med grunderne för en rigtig Bank-rörelse En fullständig utveckling häraf nu skulle fordra för mycken tid och för långt leda oss från egentliga föremålet för denna discussion. Herr Tham: Om ördet banqueroufte tages i den vidsträckta bemärkelse Herr Grefve von Schwerin deråt gifvit, medgifver jag gerna att sådana banqueroutter ganska ofta och nästan hos alla Nationer ägt ruin. Banqueroutter genom metall-myntets försämrande torde dock oftast blifvit verkställda genom enväldiga Re - 788 Ben *6 F\thriurii. genters förordnanden, och högst sällan af constitutionella stater, eller folken sjelfva, om ej under eller efter revolutions-tillstånd och svåra krig samt derigenom uppkommande stor nöd. Nu då frågan är om en banqueroutte hos oss, eller om Bankens aceord med creditorer, genom inlösande af dess sedlar emot silfver efter nedsatt värde, så är detta en sådan banqueroutte, som uti Sverige några gånger förr varit gjord med ganska korrt bestånd för det derigenom stadgade mynt-värdet, hvilket genom nya sedel-operationer vid behofvets stund, åter blifvit förstördt; hvarföre då ådraga oss utländsk skuld för att bereda en förbättring i myntvärdet, hvilken är byggd på grunder som nu, likaså lätt som förr, kunna förstöras; vore det ej bättre att med tålamod afbida de säkra men långsammare verkningar, hvilka borde uppkomma genom publicitet i Bankens räkenskaper med dertill hörande stadganden, som försäkrade den emot försämradt skick.
Enär intecknade förbindelser blifvit till Committerade afleronade från Lånsökande, hvilkas af Committerade pröfvade och godkände requisitioner uppgå till minst Två Tusen Riksdaler och jemna »oo Riksdaler-tal, skola Committerade ega, att de erforderlige penningarne från Riksgälds-Contoiret utbekomma. é Morn. iV hvarje af Committerade lyftad summa beräknas och påföres Committerade Tre procents ränta ifrån den dag, under hvilken penningarne från Riksgälds-Contoiret utassignerasj i8<t Transsumt'. och komma Läntagare* förbindelser att förblifva onder Comfnitterades vård och redovisning, intilldess ett beviljadt Lån till fulla beloppet är utgifvet; men i den man detta eger rum och byggnaden blifvit brandförsäkrad, inskickas förbi ndetserne till Riksgälds-Contoiret; uti hvars räkenskaper hvarje Låntagare då får sitt särskildta Conto. 7 Mom. Nar sista afräknings-summan på ett Lån uttages, bitr häraf innehållas och godtgöra» samt å förbindelsen afskrifva*, så val den emellan hvarje uttagning upplupne räntan, »om räntan å hela Lånet, beräknad till d dn i Januarit mäst påföljande året, så att å alla till RiksgäldsContoiret inkommande förbindelser räntan ali-' tid förfaller till betalning vid årets slut elles den 31 December. 8 Morn. Skulle, af förekomne skäl och anledningar, Coramitterade, vid något tillfälle, finna »ig föranlåtne, att ihskränka den först beviljade Lånesumman, och den intecknade förbin*-’ delsen i följd häraf komma att innehålla ett större, än det verkliga Lånebeloppet, skall skillnaden afskrifvas på förbindelsen, innan den till lliksgälds-Contoiret inskickas.
Vid den afskedsfest, som ett par dagar före ministerns afresa härifrån Stockholm inom detta sällskap hölls för honom, ägnades äfven af d:r Josef Muller en tacksamhetens skål åt fru Millet. Och förvisso har äfven hon i rätt vida kretsar efterlämnat ett kännbart tomrum och ett kärt minne. Theodor Lindblom. Porträttet af madame Millet är utfördt efter ett kabinettskort af hoftotografen Selma Jacobsson i Stockholm, det af baronessan Pfusterschmid efter ett kort från boffotografen Adéle i Wien. Allt världens guld fyller icke så mycket i svalget mellan dem, som ha det bra, och dem, som icke ha det bra, som en enda droppe varmt människoblod. A. Kielland. Jag vet, att Ditt löjes Mig någon Men till det tjåll, Skall Att rymden bräckt sitt såg Blond, min, att nyss lilja, Där låg Eller, i sin trånga ej från hon slockna vek, nödgats mista. svept flydd ur vår krets Men städse, städse af en härlig likt blondhet, ... hon låg där smek, en gnista. sista, men så linne, världens svek. klo hon hon för blondhet, ... Göran blek. tycktes, i snöhvitt af dödens står den likna från blek. munnen en skymt, hon mig kista, men så af morgonvindens Bort Blond, skicka hon af henne jag en nunna, ut jag blondhet, ... af en härlig blicka, bin åstad. ett hopp sagodrottning Sådan ej själf får likt som lif hon trånar, lånar purpurblad. kyssar mun Där där jag aldrig dit jag af en härlig sorgsen Kände En af sina dog. Röjde, En glans genom Blond, landsflgkt, blomma ila till din Hon En i den spröda mitt men så rycktes, minne, blek. Björkman. * Förf., hvars fullständiga namn lyder Antonio de Castro Feijö, är, som bekant, vicomte de SotoMaiors efterträdare såsom Portugals representant vid de skandinaviska hofven. 1894 Amerikanism i kvinnouppfostran. nom den franska pressen har kvinnouppfostran under den senaste tiden varit ett ämne för debatt.