Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med få undantag hade hvarje hemman inom en och samma socken egorna med andras sammanblandade, så att större och mindre jordstyckenj voro likasom kringströdda icke blott inom en, utan äfven stundom i andra socknar. Olägenheten häraf vöre nog allmänt insedd, men kunde ej utan särskild lagstiftning och Statens mellankomst afbjelpas. Genom utbyten kunde visserligen de spridda delarne i större egofigurer sammandragas, men detta folie sig icke heller så lätt, som man vanligen förmenade. Emellertid kunde mindre hemmansdelar, åtminstone hvad inegorne anginge, bestå endast af små jordlappar. Bland hundradetals exempel vore anförandet af ett tillfyllest. Det annexhemman, utgörande { mantal, som af förstnämnde motionären brukades, hade egor på 1G ställen öfver hela socknen och dessutom en liten äng uti en annan. Svårigheten att lemna jord ifrån delar, hvilka inom sig eller med hvarandra icke hade sammanhang, vore lätt insedd. Delta utgjorde en annan svår olägenhet och ett mägtigt hinder för utläggning af båtsmanstorpen. Men icke mindre än detta vore roteintressenternes åtskilda hemvist i flera socknar. Att härigenom mycken tid och arbete ginge förloradt, vore tydligt. Hade, efter många öfverläggningar och stridigheter, man hunnit till en öfverenskommelse om det blifvande torpet och förrättningsmännen gillat och antagit den erbjudna jorden, så skall arbetet derå börjas. Att verkställa detta medelst ackord, öfverstege många delegares förmåga, sedan arbetskostnaderna blifvit mer un fyrdubblade mot hvad de förut varit. Bristen på arbetare, medan stora odlingsföretag af bolag och enskilda förehades, gjorde att de få, som funnos att tillgå, blefvo så mycket mera dyrlegda. Derföre måste rotehållarne sjelfve öfvergifva sitt eget åkerbruk samt från spridda håll samla sig för att företaga sig det långvariga och besvärliga arbetet, sedermera köpa och lång väg forsla materiaiierna till byggnaderna, som de äfven sjelfve finge uppföra och fullborda, samt slutligen från egna magra åkerlappar borttaga och forsla spillningen ofta en mil och deröfver till båtsmanstorpet.
Fru O. arbetar mer än någon annan lyrisk artist och ställer sitt mål högt. Heder åt detta vackra sträfvande och tack för den möjliggjorda reprisen af ett operaliteraturens mäktigaste och noblaste mästerverk! Det ser ut som op. Fidelio vore nedlagd redan. Vi hoppas dock operan då och då likväl återkommer i repertoiren, äfven om mellanrummen mellan dess uppförande måste varda långa. Om Fernando ha meningarne hos musikestetici och operachefer varit splittrade, huruvida partiet skall anförtros en lyrisk eller en heroisk tenor. Herr Niemanns exempel, liksom från äldre tider Haizinger synas plädera för det senare, för det förra — gubben Rocco, som säger: hvilken rörande stämma. En blandning af båda delarne är våri förslag (som är — omöjligt). I adagiot en lyriker, i allegrot en heros. Niemann var bäst i allegrot, hos oss Max Strand-berg i adagiot. Tjusande klang här hans veka fagringsljufva röst och ej mindre fulländadt sjöng han det föregående reci-tativet. Jag förmodar, att han aldrig kan gå ut med allegrot, äfven vid bästa disposition, om ej ackompagnementet hålles mer piano. Vid premifcren var dispositionen ej de » bästa. Hr Hallén har kommit fram med rådet att imitera Niemann i fångelsearian, d. v. s. hans scenario. Vi — instämma med hr Hallén, Niemanns uppfattning är nem-ligen lika sann som poetisk och dessutom af en lysandft sceneffekt.Marcellina har i akt I ett fullkomligt primadonnaparti, som ej blef illa lottadt med frk. Karlsohn. Duetten med dess nätta filigrams öfverraskade oss mindre än det Betho-venianska sätt, hvarpå sångerskan sjöng C: moll-C: dur-arian. Frk. K. är ju också ofta anlitad kyrkosångerska. I canon pointerade hon bäst af alla imitationerna och underordnade sin stämma berömligt Fidelios, hvilket hon ej gjorde med frk.
Släp. Walda. Tölö. Hanhall. Onsala. Ölmevalla. Län. Fögderi. Socken. Hallands. Fjäre. Landa. Frillesås. Wärö. Warbergs. Stråvalla. Åhs. Torpa. Lindberg. Träslöf. Tvååker. Halmstads. Morup. Stafsinge. Skrea. Eftra. Steninge. Harplinge. Söndrum. Wapnö. Laholms. Snöstorp. Trönninge. Eldsberga. Laholms Landtförsamling. Skummeslöf. Karup. Tjerby. Christianstads. Norra och Södra Båstad. Åsbo samt Bjäre. Westra Karup. Houf. Torekow. Grefvie. Förslöf. Barkåkra. Höja. Ströfvelstorp. Ingelstads och Stora Köpinge. Jerrestads. Ingelstorp. Walleberga. Löderup. Fögderi. Socken. Christianstads. Ingelstads och Borrby. Jerrestads. Hoby. Nöbbelöf. Cimbrits. Gladsax. Willands, Gärds Rörum. och Albo. Mellby. Hvitaby. Raflunda. Maglehem. Åhus. Ljungby. Gualöf. Ifvetofta. Malmöhus. Luggude, RönneWälinge. bergs och Onsjö. Farhult. Jonstorp. Brunnby. Wäsby. Wiken. Allerum. Helsingborgs Landtförsamling Raus. Qvistofta. Glumslöf. Herslöf. Örja. Tofta. S:t Ibb (på Hven). Torna, Bara och Saxtorp. Harjagers. Westra Carleby. Hofterup. Barsebäck. Löddeköpinge. Borgeby. Fledie. Fjelie. Lomma. 5 Län. Fögderi. Socken. Malmöhus. Torna, Bara och Harjagers. Burlöf. Oxie, Skytts och Fosie. Wemmenhögs. Hyllie. Bunkeflod. Klagstorp. Tygelsjö. Gessie. Eskilstorp. Hvellinge. Stora Hammar. Reng. Magi erup. Trelleborg. Dalköpinge. Gislöf. Simlinge. Lilla Isie. Östra Torp. Hemmesdynge. Lilla Beddinge. Tullstorp.
Vi gå nu att söka nya former för representationens ombildning; möjligen gå vi att antaga klassvalsprincipen. DA torde Ilända att, vid tillämpningen deraf, vi skola finna lika många och lika stora brister. Ibland de fel, som man tillagt det nu förkastade förslaget, äro först att allmänna val icke varit den rätta idéen, hvarpå representationens ombildning borde byggas. Allmänna val äro dock den mest ideela principen för val till representanter.; ty det tyckes vara klart, att hvar och en, som erlägger sin gärd till Statens underhåll, som sjelf kan betala det skydd han af Staten får, borde hafva en viss rättighet att deltaga i landets representation och denna rättighet kan endast genom allmänna val, rättvist fördelas. Denna rättighet kan inskränkas i förhållande till hans ställning i samhället och med afseende på hans bildningsgrad men hans rätt att på något sätt deltaga i representationen bör icke kringgås. Detta är en irlée, som nu går fram i tiden och jag tror det är bäst att följa med och icke låta tiden gå framför sig. Vi kunna icke hin dra dess framfart, vi kunna ställa oss deremot, men vårt motstånd kan ej vara länge. För det andra har man förevitat förslaget såsom ett huf vudfel, som borde från alla sidor klandras, men som jag ej hort af någon här tagas i försvar nemi. att man i förslaget inrymt rum för bildning och förmögenhet. Jag tror att ingen vill bestrida bildningen rättighet att der finnas; men att deremot många missförstå förmögenhetens rätt alt göra sig der gällande. Förmögenheten i och för sig sjelf betyder intet — det år materien, den är af föga värde, i och för sig sjelf, då man betraktar ett lands krafter ifrån intellectuel synpunkt; men, Mine Hrr! den utgör just det konservativa elementet, man har sökt der inlägga, ty så länge verlden står, så finnes egoismens magt. Sådan är menniskans natur, att för sin egendoms säkerhet önskar hon de beslående förhållandernas bibehållande. Ehuru man insett huru oädel sjelfva den krassa förmögenheten d. v. s. penningen är, har man dock funnit nödvändigheten af att bibehålla den, emedan den innebär en konservativ magt, som står emot alla hastiga hvälfningar.
Majit att i Nåder pröfva förhållandet uti hvar» je serskildt fall af denne beskaffenhet, samt vidtaga det beslut, som med rättvisa och billighet står att förena. Hvilket Utskottet skolat vördsammeligen förklara, och får för öfrigt anmäla, att dess förra yttrande blifvit bifallet af Högvördig» PrästeStåndet den 19 sistledne Maji samt af Välloil. Borgare-Ståndet denx2i i samma månad. Stockholm den 10 Juni 1818. Riksens Högloft. Ständers Stats - Utskotts förnyade Utlåtande angående medel till T heat rens underhållande. Jbjfrer erhållen del af de hos Hoglofl. Bidderskapet och Adeln, Högvördige Präst - Ståndet samt Hedervärda Bonde-Ståndet gjorde anmärkningar vid Stats - Utskottets den 12 sisth Maji afgifne Utlåtande i fråga om medels anslående till Theatreos underhållande, och hvilke anmärkningar föranledt till ärendets återrexnitterande, får Utskottet nu aflemna förnyadt yttrande i detta ätnne-* Sleas-ZJtskottets Eetänkanden. 1835 Uti åberopade Utlåtande hade Utskottet förklarat, det Utskottet, ehuru inseende Theatrens nyttiga Inflytande och föremål i flere hänseenden, likväl trodde dess underhållande böra vara beroende af de tillgångar, som dertill kunna finnas, utan att öka de allmänna utskylderne, sorn Stats-Utgifterne kräfva, och ansåg följagtliger* ej mindre i anseende till beskaffenheten af det bidrag, Theatren erfordrar i dess nu varande skick, än ock med afseende på Pikets knappa tillgångar, sig ej kunna föreslå något ärligt Statsanslag af Pikets Hoglofl.
Uti den iS som nu blifver den 20, har Herr von Hartmansdorff förment sig finna tvetydighet, hvadan Utskottet till förebyggande deraf, ansett sig böra utförligare än hittills skett, uttrycka meningen i förra redactionen. Hvilket dock allt till Ridderskapets och Adelns vidare ompröfvande vördsamt öfverlemnas. Stockholm den 25 Julii 1823. På Riddarhus-Utskottets vägnar, C. G. Spens. N, Snoilsky. 238 Den l3 Augustt e, m, Törnyadt Förslag till Första Afdelningen af Riddarhus Ordningen • §. i På Riddarhuset eller vid Ridderskapetsoch Adelns sammankomster under Riksdag, åge hvar och en introducerad Ätt, efter den vid 180g års Riksdag stadgade nummerföljd, såte och stämma, på sått denna Riddarhusordning föreskrifver. §. 2. De personer hvilka af Kongl. Maj:t blifvit till Greflig eller Friherrlig värdighet upphöjde eller med Adelskap benådade, men inom tvenne år efter utnämnandet icke hafva sig till vinnande af Introduetion å Riddarhuset anmält, hafva all vidare rätt dertill, enligt Kongl. Förordningen den 8:d.e Maji 1775 Svarar mot 1 §. i 1818 års RiddarhusOrd; ning. Ändrad §. jemför 51 §. i RiddarhusOrdningen. Den 18 Augusti c, m, 289 och Kongl. Brefvet den 11 Februarii 1800, förlorat, så framt ej Kgl. Maj:t täckes, genom sår. skild Nådig Resolution, den försutne tiden åter, ställa } åliggandes RiddarhusDirectionen noga tillse , att hvad ofvanberörde Författningar så vål härom, som i öfrigt rörande Introduetioner stadga, varder noggrant iagttagit.
Hvarje ätt eger efter den vid 1809 års riksdag stadgade nummerföljd säte och stämma på Riddarhuset i enlighet med hvad här nedan föreskrifves. § 2. Den, som af Kongl. Majit varder till Greflig, Friherrlig eller Adelig värdighet upphöjd, bör inom två år derefter hafva anmält sig till vinnande af introduetion å Riddarhuset och de derför föreskrifna vilkor fullgjort vid äfventyr att förlora rättigheten att erhålla introduetion och följaktligen äfven, på sätt i Kongl. Förordningen den 8 Maj 1775 och Kongl. Brefvet den 11 Februari 1800 förmäles, alla med upphöjelsen åtföljande förmåner och rättigheter, så framt ej Kongl Majit täckes genom särskild resolution den försutna tiden återställa. Då introduktion begäres, åligger det sökanden att inför Riddarhus-Directionen uppvisa Konungens nådiga diplom i hufvudskrift äfvensom förete vederbörligt bevis, att han erlagt de i författningarne påbjudne introduetions-afgifter; hvarefter och sedan sökanden jemväl aflemnat afskrift af sköldebrefvet samt vapenplåt och fullständig biografisk genealogi öfver sin ätt, introduetion honom meddelas. § 3. Ej må någon upptaga annan ätts nummer, namn eller vapen. § 4. Alla de commendörs-ätter, hvilka tillkommit före den 6 Juni 1809, bibehålla det högre säte å Riddarhuset de nu innehafva; dock må icke någon ny sådan ätt bildas ej eller någon ätt ur sin ordning flyttas. § 5. Stamfader för en ätt är den, som till samma ätts värdighet först upphöjd blifvit, och ättemän hvar och en, som deraf sedermera är lagligen delaktig vorden och som sjelf ej innehar högre värdighet på Riddarhuset. Riddarhus-Utskottets Betänkande N:o 9. 5 Hufvudman är stamfadren och efter honom äldste ättemannen af den ättegren, som i hvarje led varit äldre, än någon af de öfriga lefvande grenarne af ätten. Äldre ättemän är den, som förr, och yngre ättemar. den, som sednare kan ärfva hufvudmannarätten. § 6.
Strax därpå befallde kaptenen den ena af sina kamrater att stiga fram och aflägga bekännelse. Hon kom leende. Hon stod käck och oförfärad och slungade ut sin synds och sin omvändelses historia bland de hånande. Hvar lärde den kökspigan att stå leende under allt detta hån? Det var några af dem, som kommit för att drifva gyckel, hvilka bleknade. Hvarifrån togo dessa kvinnor sitt mod och sin makt? Det stod någon bakom dem. Den tredje af kvinnorna steg fram. Hon var ett det vackraste barn, rika föräldrars dotter, med en blid, klar sångröst. Hon berättade ej om sig själf. Hennes vittnesmål var en af de vanliga sångerna. Det var som skuggan af en seger. Församlingen glömde sig och lyssnade. Det barnet var vackert att se, ljuft att höra. Men då hon tystnat, vardt oväsendet än förfärligare. Nere vid dörren byggde de en estrad af bänkar, stego upp och bekände. Det blef allt ohyggligare i salen. Järnugnen blef glödröd, slukade luft och flåsade ut värme. De ärbara kvinnorna på de främsta bänkarna sågo sig om efter utväg att fly, men det fanns ingen möjlighet att komma ut. Soldaterna på estraden svettades och sviktade. De ropade och bådo om styrka. Plötsligt for en fläkt genom luften, en hviskning nådde deras öra. De visste ej hvarifrån, men de förnummo ett omslag. Gud var med dem. Han kämpade för dem. I kamp på nytt! Kaptenen steg fram och höjde bibeln öfver sitt hufvud. Hållen upp, hållen upp! Vi förnimma, att Gud verkar ibland oss. En omvändelse är nära. Hjälpen oss att bedja! Gud vill skänka oss en själ. De föllo på knä i tyst bön. Några i salen deltogo i bönen. Till alla spred sig en spännande förbidan. Var det sant? Tilldrog det sig något stort i en medmänniskas själ, här, midt ibland dem? Skulle de få se det? Kunde det verkas något af dessa kvinnor? För en stund var hopen vunnen. Nu var den lika girig på underverk som nyss på hädelse. Ingen tordes röra sig. Alla flämtade af väntan, men ingenting skedde. »O Gud, du öfverger oss!
Jag instämmer i de åsigter Hr von Hartmansdorff uttalat, och tror att ärendet hör behandlas såsom PresteSt. redan beslutat. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla SlatsUtsk;s förslag i 11:te punkten, mom. litt. c). Ropades ja och nej. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, alt, då han af svaret å föreg:de propos. ej kunnat bestämdt förklara hvilken mening varit den öfvervägande, han ansåg sig nu böra framställa den andra begärda proposin, och hemställde alltså, om R. o. Ad. behagade bifalla Hr Rosenblads förslag, att R. o. Ad. måtte instämma i PresleSt:s röride u:te punkten mom. litt. c) fattade beslut. Bifölls. Den io Augusti e. m. Momentet litt. d). På begäran af Hr Rosenblad, bief PresteSlls beslut öfver detta mom. uppläst, af innehåll att Ståndet dels bifallit de af K. M. begärda iooo r:dr årligen för Allm. Barnbördshuset, dels bifallit, att, i enlighet med K. M:s nåd. propos., för Professor Cederschjöld personelt å allm. iudragn.- staten anvisas iooor:dr årligen, under villkor och förutsättning, att derigenom försvinna ej mindre de 566 r:dr 02 sk., lian förut från extra utgifls-fonden uppburit, ände ioorldr, som lill honom utgått af Carolinska Institutets stat och finnas inbegripna i de för institutets reglering nu beräknade tillgångar. Hr Rosenblad: Då den löneförhöjning Hr Ceder schjöld, såsom artis obstetricioe professor vid Carolinska Institutet, erhållit, i likhet med alla andra professorer vid samma institut, icke står i något saraband med de af Utsk. vitsordade utmärkta förtjenster, han ådagalagt såsom chef för Allm.
Detta sednare stadgande förutsätter naturligtvis, att någon skall på förhand pröfva och fastställa terminerne, men Utsk. har likväl icke upgifvit, huru denna pröfningsrätt skall tillkomma antingen det är bolaget eller någon embetsmyndighet. När Fullmäktige i Riksg:s-kont. en gång komma att tillämpa delta stadgande, torde hos Fullmäktige tvifvel upstå, huruvida de eller bolaget skola bestämma terminerne. Möjligen kan ock, i följd af denna otydlighet, bestämmandet ske af K. M., och då förfaller naturligtvis min anmärkn. Vid alla föreg:de tillfällen, då R. St. beviljat lån af 8 H. 16 242 Den 26 Juni e. ni. sådan beskaffenhet som detta, hafva R. St. alltid raedgifvit o. t. m. beslutat, att lånet skall på engång lyftas. Jag ser intet hinder emot intagandet i denna punkt af en så beskaffad föreskrift. Om således orden: ”eller vid vissa på förhand bestämda terminer”, uteslutas, är den anmärkte otydligheten undanröjd. Uti all lagstiftning vare sig för hvilket ändamål som helst, bör man, såvidt möjligt är, un danrödja alla anledmr till tvifvelsmål, huru och af hvem ett stadgande skall tillämpas. Utsk:s förslag är således ofullständigt och leder till en osäkerhet i tillämpningen, och jag anmodar Utsk:s här närvande ledamöter, att upgifva afsigten med den del af Utsk:s förslag, emot hvilken jag riktat mina anmärkn:r, samt huru de anse tillämpningen böra ske. Kunna de icke lemna en nöjaktig förklaring, nödgas jag anhålla om återremiss af förevar, punkt för att erhålla en fullständig och i alla afseemlen tydlig redaktion. Hr Hjärne, Harald: Afven jag förenar mig med dem, som önska bifall till Utsk:s förslag i denna punkt, men då jag på samma gång önskar en förändring i det af Gr.
Jag skall dock ej ingå i svar på hvad den siste Talaren i så många främmande ämnen ordat, helst det samma förut ofta blifvit yttradt och Den i5 Mars f. m. vederlagdt. Dock vill jag erinra, det han misstagit sig, då han sagt, att hampa införes från Finland mot nedsatt tullafgift; den kommer från Ryssland och tullen är ganska hög. — Det vidlyftiga och sakrika anförande, som Grefve Björnstjerna afgifvit, har jag ej riktigt kunnat följa och uppfatta. Jag beder derföre om förlåtelse, om jag misstagit mig, då jag tror mig hafva hört Grefven säga, att |:delar af Sveriges Jordbrukare eller innevånare äro sädessäljare. Sådant är åtminstone ej förhållandet i de Norra Provincerne samt Dalarne och i allmänhet Bergslagerne, der största delen af innevånarne snarare behöfva köpa, än kunna sälja spannemål. När man dessutom beräknar mängden af GårdfariHandlande och Fiskare, med hvilka det förhåller sig på samma sätt, så måste Grefvens calcul i detta afseende tåla mycken afprutning. — Grefven har äfven beklagat, alt ej bättre Stats-ekonorniska anstalter vidtagas, serdeles i afseende på bränvins-bränningen, och hav ansett de små bränvinspannorne böra afskaffas. Detta hör egentligen ej till förevarande ämne, och är redan vid annat tillfälle vidlyftigt utredt och omtaladt. Men jag får förklara, det jag ej gillar att beröfva Jordbrukaren frihet att använda sina varor på det sätt, han finnér för sig förmånligast. Jag har ej kunnat fästa mig vid Grefvens uträkningar och statistiska tabeller, men någon annan Ledamot härsta - io4 Den i5 Mars f. m. des torde kunna upplysa misstagen häri, då Talaren endast grundat sine uppgifter på förhållandet under sista quinquennium och ej tält om tiden från 1818 till 1823, som visar ett helt annat resultat. Man har sagt och beklagat, att Sverige ej kan concurrera med utländningen i spannemåls-export. Jag tror man först hör se till, att Sverige har tillräcklig production af spannemål till eget behof.
Prog. N:o 1. om Statsverket 1865. 21 kontant anslag att användas till kontanta numme&öner för hola eller en del af denna personal; att antalet till lönefonden indragna nummer vid en del regementen och korpser således kommer att jemnt motsvara antalet kontanta nummerlöner vid en del andra; att de till lönefonden indragna nummer inberäknas i regementets eller korpsens aflöningstillgångar, efter medelvärdet af befintliga vakansafgifter vid regementet eller korpsen, men de kontanta nummerlönerna, som tilläggas en del andra regementen och korpser, utgå efter medelvärdet af samtliga salunda till lönefonderna indragna nummer; att, med fästadt afseende derpå, att hvarje stambataljon bör hafva befäl för l£ fält bataljon, befälets antal, utom regementseller korps-staberna, beräknas till 20 officerare och 18 underofficerare på hvarje stambataljon; att, för vinnande deraf, de större indelta regementena, hvilkas kompanibefäl redan utgöres af 56 officerare och 56 underofficerare okas med 4, subaltern officerare; att samtliga öfriga regementen få lika antal kompanibelal som förenämnda regementen, men korpserna hälften af detta antal; att underofficerarnes antal inom hvarje grad i allmänhet blir vid ett regemeute: 8 fanjunkare, 16 sergenter och 12 furirer, samt vid en korps: 4 fanjunkare, 8 sergenter och 6 furirer, men vid ett fotgardesregemente: 8 fanjunkare och 28 sergenter, dessa sednare dock delade i två lönklasser; att nuvarande distinktionskorporaler må benämnas förste korporaler och sådana förordnas till ett antal af £:del af korporalerna på bataljon. att vice korporal vid stammen må såsom sådan åtnjuta årlig lön, men att han för erhållandet deraf bör hafva genomgått Lorporalsskola eller aflagt motsvarande kunskapsprof; att med den befälspersonal, som tillhör regementsoch korps-staber, ingen annan förändring vidtages, än att gardesregementena till fot erhålla tredje major i likhet med öfriga regementen, samt att Hallands, WesterNorrlands och Wermlands Fältjägare-korpser, äfvensom den tillämnade korpsen på Gotland, då de blifvit organiserade, få sina staber ordnade lika med öfriga korpser; att de korpser, som nu sakna regementsväbel, dermed förses; att civil-staten vid regementen och korpser, utom läkare och till intendenturen hörande personal, hvarom lärer få bestämmas i sammanhang med blifvande reglering af arméens sjukvård och iutendeutsväsende, må utgöras af en regementspastor, en regementsauditör och en regementsskrifvarc, hvar - 22 Bil.
— Med tillfredsställelse hade wäl Herrar Fullmägtige erfarit, att för de twenne sist framflutne ar, GeneralAssistance, Contoiret lemnat sa stor behållning, att ej allenast vfwanberörde rvitze ibland Kam>narstrifwarena bewiljade förhöjning af 25 proCent kunnat dem tilldelas, utan ock en gratiflcation af 20 proCent - 196» Den 2Z Julii. Cent utöfwer örliga Län, beloppet lemnäs ät Wär, deringsmänncn och Waktbetjeningcn, hwilkas förtjenst till behof af en sadan belöning warit af Ofwer.Commistarierne uti de örliga Beräitelsernc wicsordad. — Men da för något ar i framtiden Len händelse kan wara möjlig, att föga eller ingen Behållning wid General,Assistance-Contoiret öfwer, bliiwer, sedan Lönerne till en hwar af dest Embcts, och Tjenstemän, ester nu warande Stat utgalt, haf, wa Herrar Fullmägtrge ansett sig böra hos Riksens Höglostige Ständer förestå, det alla nedannämndc Tjensteman och Waktbetjente, hwilkas Löner pä Stat, under rn trägen och beswarlig tjenstgöring, aro otillräcklige för Jnnehafwarens nödtorftiga bergning, matte, ehwad utwidgning eller inskränkning General» ASsistance-Contoirets rörelse ma komma att undergå, hugnas med fa stor aflöning, som Riksens Hög, lofl. Ständer dem redan willkorligen utaf Werkets Veballning anslaget, och således följande Lön-förhöj, uingar pa Stat uppföras, att ärligen ulga, nemi.: wid Urläningen §öy 4 Kommarikrifware a Z7- R:dr för hwardera — N-dr iso: Wid Inlösningen För 2 Kammarskrifware a z?T R:dr för hasardera 7st — " wid Lörrvaringen och Wärde, ringen För en Warderingsman för pretiosa samt Guld och Silfwer, Panter sv:
Kommissionslandtmätares delaktighet i Civilstatens pensions! n rättning (164); N:o 105 af den 15 Februari 1845, angående (VamLida bestämmelser, i afseende på handelsoch sjölärlsförhållandena emellan S\erige och Norrige (251); N:o 109 af den 22 Februari 1845, i hvad denna skrifvelse afser Gott landspostens sättande i förbindelse med södra snällposlen (171); N:o 110 af den 22 Februari 1845, angående uppbyggande af ett ma gasin för kronotiondespanmål vid Mörbylånga köping (170); N:o 117 af den 22 Februari 1845, angående preskriptionstid för liqviderandet af åtskilliga, i Riksgäldskontorels räkenskaper balanserade, äldre skuldposter (174); N:o fi. St. Just. Ombudsm. Ernb.-Eerättelse den 15 IS ov. 1847. 73 N:o 142 af den 26 Mars 1845, angående utarrendering af den invid staden Nyköping belägna s. k. Lilla eller Tyska Kungsladugården (175); N:o 145 af den 26 Mars 1845, angående ränteförsäkrings-, lifränteoch lifförsäkrings-anstalters inrättande (179); N:o 156 af den 5 April 1845, angående Statsverkets s. k.