Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man har vidare sagt, att det vore förunderligt ptf, under dylika förhållanden, bruksegare icke lägga ned deras rörelse; men det är naturligt, att, när dp ep gång lagt sig lill verkstäder oph inrättat dem för jerpförädling, hvarigenom de kunna tillgodogöra sig deras rudimaterier, dp äfven begagna dessa verkstäder och fortfara med tiHyerkpingen; men jag hemställer, om det är skäl, att den näring, spm Stålpe depua punkt och sorn är af dep vigt, alt yi likväl måste medgifva, afl, yi må hysa så mycken fiendskap som helst för bruks-, egare, deras rörelse likväl äy den, sorn hufvudsakligen indrager silfver i Hanken och sorn förskaffar de flesta af yåra belmf, pm icke säger jag, det äy Stafsekonamiskt rätt, att Staten, så yidf möjligt är, lindrar skatterna å densamma, och tillser, ptt de drabba henne i möj|igpste måtto rättvist; peli spm grundskatten drabbar handteringens idkare orättvist, anser jag, aB den bör Den 22 Mars e. m. 407 borttagas, och bevillning efter den inkomst eller behållning, sorn af bandteringen upstår, bör benne påläggas. Uti sitt sista yttrande bar Hr Bildt sagt, att, om man sammanräknar de skattebidrag jernbanfdteringen utgör, upgå de endast till 5 proc. Det vore roligt att veta, hvilken grund för denna beräkning Hr Bildt följt. Ilan malte hafva beräknat dessa 5 proc. å tillverkningens bela belopp, hvilket är en stor skilnad emot 5 proc. af den behållna inkomsten, som är den skatt, hvilken drabbar andra näringar i vårt land. Gr. Mörner har icke velat medgifva, att de privilegier bruken fordom baft, numera till större delen bortfallit. Jag hemställer likväl, om det icke är förhållandet. Fordom var det ett privilegium för bruksegare, ali tackjernet jfrån en viss Bergslag endast fick säljas till vissa bruk. Detta uphäfdes år 1835.
Inrättning m. m. matte ril sick ändamål anwändas, samt i Riks-Staten fa sin särskilta timi, kunnande likwäl medlen, som i L>tats-Lomoiret inflyta, äfwen til andra allmänna behof anwändas, men med wilkor, at hwad Lots-kon6en j sadan händelse förskjuter, wid annat tilfälle dit ersättes, ock imedlertid beräknas såsom defl fordran hos Stats-Werket. 2:0. At til Sjö-OKartos-Werkets förbättring, och pejlingars anställande, af Lots-medlen ärligen mä anfläs 2,600 R:d. z:o. At Styrelsen öfwer hela Lotsoch Bak - Den 27 Mars. noz Inrättningen anförtros ät sävane Man , hwilka Eder Kongl Maj:r, med kännedom af deras bepröfwade kunffaper och erfarenhet uti Navigation och Handel med flere dit hörande ämnen, i Räder finner för godt dertil förordna; hwarwid Riksens Ständer underdänigst sa frambära den u».derdaniga önskan , at LKelen för Sjö-mätnings-Lor^sen mätte blifwa Ordförande uti denna DirecHon, i hwilket fall ät honom kunde anflaS en ärlig Lön af LotsI^onäen af I,2OO N:d. i et för alt; ak Ledamöterne mätte blifwa twänne Sjö-Oklicerare och twänne Handlande eller andra Skepps-Reddare, för hwilka sistnämnde likwäl ingen Lön bestas, samt at Afiönings-Stalen för Ledamöterne jemte virection8 Betjening aldrig mätte öfwerstiga 1,202 R:d. om äret. 4:0.
Men en dag var han hemma på den ordentliga matstunden om middagen, och alla husets hjon voro samlade i stugan. Gunnar satt ensam fram vid bordet och åt. Elin hade för länge sedan aflagt den vanan att äta ur samma fat, som han, ty hon hade trott sig märka att det förtröt Lena, utan nu satt hon på sin lilla pall, med sin lilla lerskål i knäet, och delade rundeligen till lille Gustaf af sin spis. Abraham satt som vanligt borta i sitt hörn vid dörren. Mor Ingrid i sin vrå, och Lena rustade i spisen, då och då ätande ur sjelfva slefven, som hon rörde i grytan med. Åskan hade småmullrat hela förmiddagen, men nu mulnade det förfärligt, stugan blef på en gång nästan alldeles mörk, och när man just skulle förvåna sig deröfver, slog en förfärlig och mångdubbel blixt in genom alla tre fönstren, och den allra skarpaste knall ledsagade den. Fönsterrutorne sprungo ut åt ena sidan, och rummet fylldes genast af qväfvande rök. Hvar och en trodde att åskan slagit ned i stugan, och den grufliga förskräckelsen lät Elin följa blotta naturhågen, och hon kastade sig handlöst, likväl med Gustaf i armarne, i Gunnars famn. – Gunnar! Gunnar! Vi dö alla! – ropade hon. Gunnar tryckte henne ett ögonblick till sitt hjerta, men släppte henne genast, och sade sanningsenligt: – Förfäras icke så, Elin lilla; darra ej så illa, käraste mor! Nu är faran öfver. Åskan slog nog ned här straxt utanför, i något träd troligen, men detta fasliga regnet gör snart slut på ’na. Och det regnade förfärligt: hagel och regn smattrade som eld rundt omkring och öfver stugan. Ingen dristade att se ut eller gå till fönstret ens, ännu mindre att gå ut, utom Gunnar, som ej motstod att gå ut på gården och se sig om, samt hemta in några hagel, väl icke alldeles så stora, som Statstidningens hönsäggs dimensioner, men fullt så stora, som valnötter. När han kom in med dem, förvånade sig i synnerhet Elin, som aldrig sett så stort hagel, och Gustaf bad att få dem och fick dem äfven, men blef rädd när han fick känna huru kalla de voro i den lilla varma handen.
Att under närvarande förhållanden upphäfva denna rättighet, och genom uppsägning påtruga Obligations-innehafvaren sitt capital efter numerairen i Sedlar, skulle Banco-Ut - Baneo-Utskottets Utlåtande N:o 81. 25 skottet vilja anse lika hardt och obilligt, som det, å en annan sida, tyckes vara ett öfverdrifvet anspråk, att Banken evärdeligen, vid anfordran, skulle såsom Lån tillhandahålla oafkortade Capitalet, utan att derföre njuta någon högre ränta, än som vid upplåningen blifvit betingad. Sådant skulle nödvändigt leda derhän, att utlåningarne klefve ståendej i stället för temporaira_, hvilket vore tvärtemot både deras ändamål och benämning. För öfrigt må erinras, att detta slags Lån blifva meddelade utan någon skuld-förbindelse, endast efter påteckning uppå Obligationerne, hvilka sedermera qvarstanna i egarens hand; och deraf bördå, enligt Utskottets tanka, följa, att såsom Lån ej kan utgifvas fulla Capital-beloppet; tj i slikt fall vore Sedeln infriad, och Låntagaren kunde godtyckligt undandraga sig både Lån-Capitalets och räntans liqviderande. På grund af hvad sålunda blifvit kortligen utredt, finnér Utskottet sig ej ega skäl att frånträda, utan vidblifver i allo dess Förslag, så väl om fortfarande LånrätLighet för Lån-Bankens Obligationer, till högst qq procent, som ränteberäkning å 5 för hundrade, Banco-Ulskottets Utlåtande Avo 82. med iakttagande af samma method, som för Bankens öfriga utlåningar är eller varder fastställd.
Under redogörelseåret 1860 hafva vid denna sjukvårdsanstalt blifvit vårdade 620 personer, deraf från föregående året qvarliggande 42, samt under året intagne 578, och hafva af dessa under året såsom tillfrisknade eller obotlige utgått 534, aflidit 24 samt till följande året qvarlegat 62. Göteborgs och Bohus län. Sjukvårdsanstalter. Läkarepersonal. Kreditanstalter. 25 Inrättningens utgifter under samma år stego inalles till 13,503 R:dr 30 öre. Fördeladt på underhållsdagarne visar beloppet en medelkostnad af 66 öre för hvarje sjuk dagligen. Kurhusafgiften för länet var åren 1856 och 1857 bestämd till 5 sk. banko, år 1858 till 16 öre samt åren 1859 och 1860 till 17 öre. Det nya länssjukhus i Uddevalla, hvarom år 1847 beslut fattades, blef år 1851 fullbordadt och är på fullt ändamålsenligt sätt orclnadt. Vid Göteborgs hospital, hvars bestämmelse icke är uteslutande för detta län, vårdades år 1860 inalles 98 sinnessjuka, deraf 66 qvarliggande från nästförflutne år och under året intagne 32. Under samma tid utskrefvos såsom friska 18, förbättrade 2, obotlig 1, och dogo 8. Inrättningens utgifter uppgingo under berörde år till 17,942 R:dr 8 öre. I förhållande till underhållsdagarnes antal utgjorde medelkostnaden för hvarje sjuk. dagligen 62 öre och för året 226 R:dr 92 öre. Ar 1855 utgjorde denna medelkostnad 601 öre dagligen och 224 R:dr 34 öre årligen. Det inskränkta utrymmet af denna mer och mer anlitade inrättning har hittills icke medgifvit en ändamålsenlig behandling af de sjuke, men sedan uppå Kongl. Maj:ts nådiga framställning Rikets Ständer anslagit erforderliga medel för hospitalets utvidgande, är utsigt för handen, att inrättningen varder försatt i än damålsenligare skick, i hvilket hänseende förberedande åtgärder äro på vederbörande Öfverstyrelse beroende.
Behofvel af en snar förändring har vid innevarande riksdag blifvit ytterligare framhållet, och förutom de skäl, hvilka tillförene i ämnet blifvit anförda, hafva anmärkningar företrädesvis blifvit rigtade emot det anbefalda upprepandet af eder, som en gång tillförene blifvit af samma person aflagda, hvarjemte det ansetts vara icke allenast öfverflödigt, utan, såsom ledande till edens ringaktande, skadligt, att den, som vid sitt första tillträde af embete eller tjenst aflagt föreskrifven trooch huldhetssamt tjenstemanna-ed, sedermera vid alla tillfällen då han, efter vunnen befordran, skall öfvertaga en embetsförvaltning, som är likartad med den förra, ehuru af högre grad, nödgas ånyo ikläda sig samma förpligtelse, likasom hade den förra då upphört att ega gällande kraft. Ännu mera förnärmande för den helgd, som 14 Expedilions-Utskoltets Förslag till underd. Skrifvelse, i\:o 142. måste bevaras åt den högtidligt och muntligt aflagda embetseden, sjnes den föreskrift vara, enligt hvilken det åligger läkare att åt meddelade embets-ullålanden gifva ytterligare bekräftelse genom en upprepad skriftlig edsförpligtelse. Då uti alla stadganden om upprepade eder synes ligga ett misstroende till edens verksamket, och dess betydelse otvifvelaktigt skulle höjas, om, med undanrödjande af detta skenbara misstroende, edernas antal inskränktes, hafva Rikets Ständer ansedt det vara önskvärd!, om en sådan förändring snart kunde till vägabringas, hvarigenom dels en gång aflagd em betsed blefve gällande för alla offentliga sysslor af hufvudsakligen enahanda beskaffenhet, dels ock läkare, i likhet med Statens embelsoch tjenstemän, finge, på grund af deras muntligen aflagda läkare-ed, åtnjuta det vitsord, dem såsom sådane tillkommer, utan vidare skriftlig förpligtelse.
För att förebygga att ändamålet med detta undautagsstadgande icke skulle helt och hållet förfelas, föreskrefs, i sammanhang dermed, att Theologie lektorn icke finge förordnas till Rektor, helst dennes verksamhet ansågs så magtpåliggande och besvärlig, att med visshet kunde antagas, att syftemålet med prebendets bibehållande skulle gå förloradt, om kyrkoherdens göromål förenades med Rektorns. Detta oaktadt, har nu Kongl. Majit föreslagit, och Utskottet för sin del godkänt, att nyssberörda förbud lör Theologie lektor, såsom prebendarius, att emottaga förordnande såsom Rektor måtte upphöra; men då dermed ock skulle förfalla den grund, som föranledt prebendets bibehållande vid lektionen, får jag afstyrka bifall till det nådiga förslaget i förmodan, alt om det visar sig, hvad som är mera än sannolikt, att de göromål, som lektionen påkallar, utgöra hinder för ett ordentligt upplyllande af kyrkoherdens pligter, Rikets Ständer må hafva att vid en kommande riksdag motse förslag om prebendets skiljande från lektionen; hvarefter något hinder för Theologie lektor att mottaga förordnande som Rektor icke förefinnes.» Häruti instämde: Herrar G. H. Stråle, A. A. Berger, L. Wistelius, Alfr. Grenander och L. B. Kistner, vice Talmannen Anders Eriksson, samt Riksdagsfullmägtige Malts Pehrsson från Stockholms, Jonas Andersson från Östergötlands, Erik Ersson från Gefleborgs, Per Nilsson från Malmöhus, J. G. Bjerkander från Skaraborgs och Daniel Danielsson från Jönköpings län. Vid 69;de punkten: (angående Folkskolorna.) Af Doktor Arrhenius. Vid mom. ä): Af Kiksdagsfullmägtigen Jonas Andersson från Ostergötlands län: »Då jag icke kan gilla de skäl, hvarpå Utskottet grundat sitt, med anledning af Sven Stals-Utskottets Utlåtande N:o 139. (Fortsättning.) 71 Rosenbergs inom Bonde-Ståndet (under N:o .393) väckta motion, afstyrkande beslut, så anser jag mig skyldig att härför med några ord motivera min åsigt.
Hr af Sillén, Lars Gabriel. Banko-Utskottet: att inträda under den ordinarie ledamoten 2,082. A. Hr Mannerskantz, Carl Axel, beviljade 14 dagars ledighet från och med denna dag räknad; JU 1,502. A. Hr von Utfall, Fullm. Hr af Sillén, Abraham Wilhelm Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottet: efter Jtä 60. Gr. Mörner, Carl; JU 77. Frih. Rehbinder, Fredrik Wilhelm. Serskildta Utskottet: efter M 126. Gr. von Platen, Baltzar; M 331. Frill. Adlercreutz, Carl Gustaf. Rid dar hus-Utskottet: efter JVe 60. Gr. Mörner, Carl; JYs 370. Frih. von Paijkull, Johan Gustaf. Öpnades jemväl Hrr Elektorers listor vid val af Suppleanter i Utsk:n; och hade dertill blifvit utsedde i Banko-Utskottet: efter M 2,010. Hr af Geijerstam, Johan Henrik; M 1,502. AHr von Utfall, Fullm. Hr af Sillén, Abraham Wilhelm. Serskildta Utskottet: éfter JVa 1,149. Hr Hjärne, Harald; JVs 655. Hr Gyllenadler, Fullm. Gr. Mörner, Axel Edvard Knut. Hr von Francken, Georg Wolfgang, upläste en sålydande motion: I 37:de § Riddal h.-Ordn. stadgas alt R. o. Ad. vid hvarje Riksdag skall in pleno utse en af sju Ledamöter bestämd Riddarh.- Direkt. genom val serskildt till Ordf:de jemte Suppleant och serskildt lill öfrige Ledamöter jemte trenne Suppleanter; delta val sker i öfverensstämmelse med föreskriften i 33:dje §:n sålunda, att ena vallistan bör innehålla de 2:ne namnen på Direkt:ns Ordfide och dess Suppleant, och den andre sammanlagde antalet af ordinarie Ledamöter och deras Suppleanter.
Riksgäldskontoret förblifver under Riksförsamlingens styrelse, förvaltning och inseende; och emedan Svenska folket genom sinn representanter åtagit sig ansvar för den gäld, som kontoret ombesörjer, åligger Riksförsamlingen, sedan vederbörande utskott öfver kontorets tillstånd och behof sig utlåtit, att genom bevillning tillskjuta de medel, hvilka för betalande af denna gäld, tiii ränta och hufvudstol, oumbärliga finnas, så alt rikets kredit varder bibehållen och vårdad. De till riksgäldsverket hörande och dit anslagna medel må icke under någon förevändning, eller med hvad vilkor som helst, derifrån ryckas, eller användas till andra behof, än Riksförsamlingnn bestämt. Allt förordnande, som deremot strider, vare kraftlöst. Ej må något Konungens ombud i Riksgäldskontoret bevista fullmäktiges sammankomster oftare, än då fullmäktige åstunda att med sådant ombud öfverlägga. § 68. Sveriges rikes Rank förblifver under Svenska folkets egen garanti och dess representanters vård, så att den ostörd må kunna förvaltas af de fullmäktige, som Riksförsamlingen dertill förordnar, efter de ordningar, stadgar och reglementen, hvilka redan gälla eller af Riksförsamlingen fastställas; egande Riksförsamlingen allena rätt att genom Ranken utgifva sedlar, som för mynt i riket må erkännas. Dessa sedlar skola vid anfordran efter deras lydelse, af Banken med silfver inlösas. § 69. Inga nya pålagor eller utskrifningar af manskap, penningar eller varor, må, utan Riksförsamlingens fria vilja och i stadgad ordning gifna samtycke, påbjudas, uppbäras eller fordras. § 70. Konungen eger ej makt att fordra någon annan gärd till utförande af ett uppkommet krig, än det sammanskott af födande varor, som uti en landsort kan blifva erforderligt till krigsfolks underhållande under tåg, när de serskilda orter, der detta tåg sker, icke förmå trupperna med nödigt uppehälle förse. Denna gärd skall dock genast med penningar af statsmedlen de levererande betalas efter fastställda markegångspriser och med förhöjning deruti till hälften af deras belopp. Konstilutions-Utskollels Memorial, JYI 7. 17 lopp.
Lagerbjelke yttrat, utbekomma länet. Det var endast om detta misstag jag ansåg mig böra uplysa. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Hr Sandströmer: Några af de talare, som efter mig haft ordet, hafva visserligen vederlagt de talare, som yrkat bifall till Utsk:s Betänk., men jag anhåller dock, att dertill få lägga ytterligare några ord. Några af de talare, som yrkat bifall, hafva sökt visa de vådor, som för Riksg:s-kont. skulle upkomma genom frånträdande! af den antagna grundsatsen, att städerna skola ikläda sig kollektiv förbindelse för de län dem beviljas, och de hafva äfven framhållit de olägenheter, som upkommit derigenom att lån blifvit inlemnade emot inteckning i de serskilta egendomarne, hvilken af Riksg:skont. skolat bevakas. Jag ber dock att få fästa upmärksamlieten derpå, att så beskaffade lån varit byggnadslån, hvilka lemnats lill understöd för dem, som upfört hus i de nedbrunnas ställe, och fått tillåtelse att till Riksg:skont. afgifva sin enskilda förbindelse. Om något sådant är här icke fråga. Det kunde möjligen hafva blifvit det, då byggnadslånet beviljades, men här afses endast ett lån till understöd för sådana utgifter, som tillhöra stadens innevånare gemensamt, såsom tomtereglering och hvad dermed eger samman - Den 1 Mars f. m. 23 liang. Ilandlingarnc utvisa nemi., att sedan större delen af gamla staden nedbrunnit, ansågs det nödvändigt att företaga en ny reglering af tomterna, hvilket naturligtvis medför betydliga opikostnader. Det första kostnadsförslag upgick till icke mindre än 72,000 R:dr, men sedan åtskilliga jemkningar vidtagits, hvilka jemväl vunnit K. M:s stadfästelse, har kostnaden blifvit nedsatt till det belopp, som utaf Betänk, inhämtas.
Jag sökte förgäfves i cancelliet alla dagar att få taga kännedom om detta betänk.; men det inkom icke förrän i går. Jag har ett ytterligare skäl till min begäran, nemi. det, alt betänk, i de öfriga Stånden icke lärer förekomma förr än om Onsdag. I min hemställan vill jag likväl göra den modifikation, att såvida Ståndet så för godt finnér, hela betänk, må föredragas nästk. Lördag, med undantag af de punkter, som angå elementar-läroverken, hvilka jag önskar mätte kunna få uppskjutas till nästa Onsdag. Hr von Troil, Sam. Gust.: Då riksdagen är så långt framskriden och det torde vara af vigt alt så fort som möjligt få afgjorda de frågor, som hafva afseende på statsregleringen, så skulle jag för min del tro, att det icke vore skäl att längre än till nästa Lördag uppskjuta med della ärende, utan anhåller alt detsamma då måtte fä föredragas och afgöras. Jlr Tersmeden: Mitt hufvudsakligaste skäl är det, althar är en bordläggning verkställd, utan att betänk, har blifvit lagdt på bordet, hvarigenom Ståndet har varit urslåndsalt alt taga kännedom om betänk., hvilket likväl måste vara meningen med bordläggningen. Hr von Troil: I detta fall har det tillgått presist såsom vid alla andra bordläggningar, nemi. sålunda, att när cancelli-exemplaret inkommer, så bordlägges betänk., men alt deremot tillräckligt antal exemplar för R. o. Ad:s medlemmar sällan förr än några dagar sednare äro all i Ståndets cancelli tillgå. Under sådana förhållanden hemställer jag, att betänk, måtte om Lördag föredragas. Hr Tersmeden: Jag får äran upplysa, att det icke har tillgått så, som Hr von Troil anfört, ty cancelli-exemplaret inkom först i går. Jag tror att bordläggningen tillgick sålunda, att en enskild ledamot framlemnade sitt exemplar, men sedan återtog detsamma, så att betänk, icke fanns på bordet förr än i går. Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr.:
Förflyttningar på Pensions-Stat. §.6. (Banco-Fullmäktiges Berättelse, §§. 19 och 20.) Som Utskottet, efter tagen kännedom af Banko-Fullmägtiges Protocoller, angående de i ofvanstående §§. af Fullmägtiges Berättelse omförmälde förflyttningar på Bankens Pensions-stat funnit flere talande skäl, hafva till stöd för desse åtgärder förekommit, torde desamma böra at Rikets Ständer godkännas. Bankens Ställning. §• 7- (Banco-Fullmäktiges Berättelse §. 22.) Utom det att Öfversigter af Bankens bela ställning efter hvarje års Bokslut, blifvit upprättade och med allmänna tidningarne utdelade, hafva vid så väl Rikets Ständers Revisorers Berättelser af åren 18/fi och i843, som Banco-Fullmäktiges till Utskottet afgifne Berättelse, Sammandrag af Bankens Räkenskaper under de sednare åren öfverlemnats; hvadan Utskottet trott det vara utan ändamål, att här framlägga någon zifferuppställning, rörande Bankens af Utskottet nu granskade Räkenskaper för år i843; hvaremot och då något Sammandrag öfver Discont-Inrättningarnes rörelse under nämnde år icke är vordet till Rikets Ständer aflemnadt, ett sådant, enligt hvad §. 43 här nedan vid handen gifver, blifvit denna Berättelse bifogadt. Fex Ungsoch Cassa-rörelsen. §. 8. (i843 års Rev. Ber. pag. 10—i3 och Banco-Fullm. Ber. §. 24.) Uti Rikets Ständers sednaste församlade Revisorers Berättelse 0111- förmäles, hurusom, med anledning af det större anlitandet af Bankens Banco-Utskottets Utlåtande, N\o 27.
I dag är tendensen i tänkesätten den att öfverse lagens öfverträdelse!’, en annan tid kan komma, då man, inträngande alltför djupt i afsigtens dolda vinklar, blir förföljare i stället för domare. Desse missbruk, följder af godtycket, ett ord, hvilket i ett constitutionelt samhälle aldrig med liknöjdhet höres, och som i rättsfrågor minst borde gälla, dessa missbruk böra ej helgas till lag. Jury-inrättningen är ock biand mycket annat i så måtto haltande, att den beta - Den 25 J a n u a r i i f. ro. täger möjligheten att pröfva en brottslighets olika gradationer, emedan Juryn, bunden af framställningen, måste ofta antingen döma till elt för högt straff, eller fria från ett förtjent mindre, en verklig orimlighet i lagskipning. Jag tilldelar ej våra Domstolar ofelbarhet. Denna tillhör ej någon mensklig inrättning. Men omgjordad af alla de förmer, alla de controller, som tillhöra vårt rättegångssätt, hvarigenom den oskyldige lemnäs allt möjligt skydd, närmar sig dock Doinaremagten det ideal af den högsta rättvisa, som man önskar realiseradt, då den ena medborgarens handling måste underkastas andra medborgares offentliga bedömande till befrielse eller bestraffning. Det är sant, att tryckfrihetsmål måste betraktas ur en olika synpunkt med vanliga brottmål, och att deras behandling i visst afseende derefter bör inrättas. Med fästad uppmärksamhet å hvad Professor Cederschjöld på denna grund anfört, skulle jag, oaktadt allt hvad mot Juryn kan invändas, finna mig föranlåten att yrka dess bibehållande, om icke tillfredsställande correctiver funnos, som mägtigt böra inverka på Domaren, att, vid pröfning af tryckfrihetsmål, sorgfälligt skydda tryckfriheten, såsom en af Nationens dyrbaraste rättigheter. IdofRätterne utgöras nemligen af flere medlemmar, hvilka, oberoende af hvarandra, äro pligtige att afgifva raisonerade utlåtanden, hvar 58 H. Vö Den 25 Ja nu nr i i f. m. igenom en inbördes control! uppkommer.
Trädgårdsskötsel och fruktodling bedrifvas blott å större egendomar, äfvensom i granskapet af städerne; dock vill det synas, som om allmogen började inse vigten af fruktträdsplantering. Odling af humla till afsalu idkas egentligen blott inom Dalskogs socken af Nordals härad, samt södra delen af Kinds härad. Föremål för odling äro, af sädesslag, förnämligast råg och hafre, i mindre mån korn, hvete och ärter. Odlingen af råg och vid större jordbruk äfven hvete har likväl i väsentlig mån tilltagit, men hafre är bland Elfsborgs län. Spanmålspriser. Boskapsskötsel. Mejerier och Hoiläcderier. 9 allmogen fortfarande hufvudsädet. Jemte den allmännast förekommande så kallade Larsmässerågen, odlas efter potatessäde ett slags senråg, som likväl anses mindre gifvande. Afven vårråg och vårhvete användas, ehuru i mindre skala. I de delar af länet, som angränsa Göta eif, odlas mera ärter samt bönor, mindre hafre. Lin trifves öfver allt inom länet, men odlingen deraf har, till följd af den stigande förbrukningen af bomull, betydligen aftagit. Inom Wäne och Marks fögderier, i södra delen af hvilket senare drällsväfnader tillverkas till afsalu, förekommer likväl odlingen af denna växt till icke obetydlig myckenhet. Spanmälspriserne hafva, ehuru, med afseende å länets vidd, betydligt omvexlande inom de särskilda or o terne, i medeltal utgjort: uti Wenersborgs, Alingsås och Åmåls städer med angränsande och närbelägne härader: för Hvete 20 R:dr, Råg 15 R:dr, Korn 11 R:dr, Blandsäd, $ Råg och § Hafre, 9 R:dr 67 öre, Hafre 7 R:dr, Ärter 16 R:dr, samt för Borås och Ulricehamns städer med grannskap: för Hvete 22 R:dr, Råg 16 R:dr, Korn 12 ä 13 R:dr, Blandsäd 10 R:dr, Hafre 7 R:dr, Ärter 16 R:dr.