Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skaren skattar, samt för Fahlu Bergslag efter fjerdeparlö Gcufwodelarne. Annorlunda än genom ordmlelig omröstning med siutne sedlar, af Borqerstapet, eller af det samma utsedde Eleckorer, mä Riksdags r Fullniägtig icke kallas. Götheborg ägc rätt att sända Tre. Städerne af första Classen Twa, Norrköyinq, Carlscrona, Gefle; och af andra Cl,»flen: Uosala, Malmö, Calmar, Westerwik, Westerås, Uddewalla och Wisby hwardera Twä, samt alia de öfrige Städer jämte Fahlu Bergslag, hwardera en Fullmägrig. Bliswer någon Stad kill andra eller sörsta Classen uoflytråd, »jule ock rätt att sända kwenne Fullmägtige. Alla Städer af de 2:11c högsta Classerne ware förbundne akt sända minst en Fullmägtig; men af de öfrige kunna Twä högst Tre, der dem sä godt synes, sörena flg om en Person, hwilkcn dock mäste wara till Riksdagsman wald för den Stad, der han sjelf Magistrars Person eller Borgare är. Ingen mä för Städerne till Riksdagsman urses, som ej minst Tre ar warit Magistrats Person eller Borgare i Staden, ej eller någon för Fahlu Bergslag, som icke lika tid warit derstädes brukande Bergsman. §. 15- Allmvgen i hwart Härad wälje efter Hemmantalet till Riksdagsman af Bonde,Stander, en inom Häradet boende Krono,- Krono>Skatte-> eller FrälseSkatte-HemmanSägare, hwilken icke tillförene hört till annar Riks,Ständ eller någon ordinarie beställning j Rikets tjenst innehaft. Wilja flere Härader förena sig om en Fullmägtig,' ware sädant dem obetagit. §- i? Dm IZ December. 79Z §. 17 Uti Riksdagömannawalen nia icke någon EmbetS eller Tjcnsteman med sin Embetsmyndighet obe, hörigen werka, gör han det. miste sysslan.
M. begärt ett lika belopp, sorn Högstdensamme sjelf hade såsom oförmäld Kronprins och som icke lärer vara för mycket. 2:ne reservationer hafva äfven medföljt detta betänk.: en af Hr Schartau och en af Hr Norin. Den förre af dessa Hrns reservationer går derpå ut, att 75,000 r:dr årligen skulle för H. K. H. vara tillräckliga; den andra reservanten eller Hr Norin anser det anslag H. K. H. redan uppbär för närvar, vara tillräckligt, samt att, i händelse af förmälning, ett anslag af 50,000 r:dr borde kunna förslå. Dessa Hrr hafva visserligen i sina reservationer yttrat, att de funnit auledn. härtill af K. M:s nåd. propos. Deremot hafva de framställt sitt nedprutningsförslag i ett högst elegant skrifsätt ooh smickrande ordalag. För min del skall jag bjuda lill alt smickra något mindre och försöka om det icke är möjligt att hålla sig till saken helt enkelt. Jag är icke medlem af StatsUtsk. och kan således icke veta, hvad som inom Utsk. blifvit sagdt och huru Utsk.kommit till den slutsats, hvaruti Utsk. nu stadnat; men jag är således tvungen att antaga, att de anföranden, som åtföljt sjelfva remissen, gifvit anledn. härtill. Jag vill då närmare skärskåda sjelfva halten af dessa anmärkmr. Man har sagt, att man icke borde låta förleda sig'till anslags beviljande deraf att vår nuvar. Konung hade ett lika stort anslag såsom Kronprins, ty, säger man, skillnaden är stor: det fanns då endast en Svensk Prins, då vi nu deremot hafva flera. Något dylikt i sin syftning hafva äfven reservanterna påpekat; men jag vill hemställa huru fort grundade skäl i detta afseende kunna finnas, då här nu icke är någonting begärdt för de öfriga Prinsarne och vi icke heller veta hvad som i den vägen kommer att begäras framdeles, då det lärer blifva kommande Ständer förbehållet att besluta i den vägen och hvar dag äger sina omsorger; men att på sådant sätt motivera R.
Maj:ts Nådiga Proposition angående förändradt sätt för amortering af Landshöfdinge-ackorden: XL 115 N:o 151. angående ersättning för sådana af Stats-Koutoret förskottsvis bestrida utgifter, för hvilka Stats-anslag ej blifvit beviljade: XI. 115. N:o 152. angående disposition af medel, som influtit för skedd 70 — E — expropriering af jord från den Landshöfdingen i Stora Kopparbergs Län på lön anslagna Kungsgården Noret: XI. 1)5. Expeditioner till Kongl. Majit, Rikets Ständers: — N:o 153. angående begrafningsoch öfrige kostnader, föranledde af Högtsalig Hans Majit Konung Oscar Iistes dödliga frånfälle: XI. 115. — Nio 154. i fråga om löneförhöjning för år 1S57 åt de vid storskiftet i Stora Kopparbergs Län samt afvittringen i WesterNorrlands, Westerbottens och Norrbottens Län anställda Landtmätare: XI. 115. — Nio 155- rörande Båtsmäns tjenstgörings-skyldighet: XI. 115. — Nio 156- om förändring i vissa delar af Kongl. Förordningen den 27 November 1857 angående vilkoren för försäljning af bränvin och andra brända eller destillerade spirituösa drycker: XI. 116, 144. — Nio 157. i anledning af ifrågaställdt ytterligare låneunderstöd för kyrkobyggnaden i Christinehamn: XI. 218. — N;o 158. angående anslag till uppförande af åtskilliga nya byggnader vid Ultuna Landtbruks-Institut: XI. 218. — Nio 159. angående anslag af allmänna medel åt Kamereraren Carl Sandberg för fortfarande vård och kompletterande af åtskilliga utaf honom gjorda samlingar i Kameral-väsendet: XI. 218. — N:o 160. angående inskränkning af rättigheten att börda jord å landet: XI. 219. — N:0 161. angående ny lag om tioårig preskription och om årsstiimning: XI. 219.
iAlt äkta en man efter hjärtats val, ^Det är att sätta allt sitt kapital uppoch afslirifningsräkning. [Men tar da en make blott för hans börs, 2) å har du begärt dig själf i konkurs £Med ty åtföljande efterräkning. Hj. Cassel. I DU N 1894 För de fattiga små barnen. Vi hysa den varmaste tillförsikt att våra läsarinnor i år som tillförene skola behjärta den bön, vi låtit utgå för lduns små skollofskolonister. Det är icke gåfvans storlek, som är det väsentliga, utan hjärtelaget, i hvilket den gifves, och de minsta bidrag mottagas med varm tacksamhet. För dem, som föredraga att välja denna form för sin goda gärning, står det äfven öppet att genom rekvisition af en värdefull skrift gagna kolonisaken, och erhålla de därigenom också direkt ett litet utbyte för sin skär / '. Som vi redan tidigare omnämnt i Idun, höll förlidet år en varm hjärtad ungdomens vän, prosten och kyrkoherden K. Fr. Karlson i Nyköping, i sin egenskap af tillförordnad inspektor vid därvarande högre allmänna läroverks terminafslutning ett i högsta måtto behjärtansvärdt tal till ungdomen och enkannerligen hemmen och mödrarna, i hvilket han allvarligt behandlade flerehanda oarter, som florera inom skollifvet och demoralisera vår uppväxande ungdom, vårt framtidshopp. Den erfarne ungdoms vännen utgick därvid från tvänne uppsatser, berörande samma frågor, som varit offentliggjorda i Idun. Det tankedigra anförandet väckte bland åhörarne en välförtjänt uppmärksamhet. Under rubrik: » Några ord från en skolkateder » har prosten Karlson låtit i broschyrform befordra sitt anförande till trycket för att än vidare kunna sprida de behjärtansvärda orden till svenska hem. Enhvar af våra läsarinnor, som är moder och uppfostrarinna, borde göra till en samvetssak att taga del af det lilla häftet, som omgående fritt tillsändes de af våra prenumeranter, som insända 30 öre i frimärken och rekvirera detsamma från lduns expedition, Stockholm. Inkomsten är oafkortad anslagen till lduns skollofskoloni.
H9. effiib famma tillfälle forn Sebamöter utfeS till ©täberneé £aperingö*Som* mitteer, jfola ©uppleanter utroäljaé till minft en trebjebel af Ijroarje §apertngö* manna*Slaf. §. 120. 3 ©täberne ombptaé årligen ^aperingömäntten, på bet fatt, att en trebje* bel l)roarje år utgår, ber fåbant meb antalet öfroerenéjfämmer, men eljejl f)älf* ten; meb iafttaganbe beraf, att, i §af)lun odj ©ala, borgare odj SSergämän meb froarannan alternera; be roäljanbe lifroäl obetaget, att åter infalla be afgåenbe. #ärroib ertnraé bocf, att bet afgåenbe antalet jfall roara i förbål* lanbe till perfonalen inom froarje Staf, famt att be $apering$män jfola afgå, åt froilfa en fåban befattning tängfla tiben roadt uppbragen. Se, f>roilfa er* f>ålltt flefta röfterne, jfola, genom Sftagijtratené förforg, få tibigt beröm unber* rättaé, att, i fänbelfe några affägelfer inträjfa, ©uppleanterne må funna tillfalla^. § 121. 6froer*©tåtfållaren odj $onungené Q3efallningé^afroanbe jfola, på amttä* lan af «£)anbelé*Sollegium i ©tocfljolm famt Sölagijlraterne i be öfrige ©täber*. 83i&. tilt st, ©t. $rot. 1834 & 1835.
Den 4 April f. m. 31 Frih. von Schulzenheim, David: Det sammanhang den nu förevarande frågan eger, dels med en redan afgjord, dels med en, som snart kommer på R. St:rs bord, föranleder mig att derom yttra några ord. Då jag slutade mitt anförande angående Franska traktaten med att förorda det förslag, hvartill Bevilln.-Utsk:t kommit, påpekade jag, att den tid skulle snart instunda, då vi måste afgöra, huruvida grundlagens bud blifvit öfverträdda eller icke, och jag tog mig dervid friheten erinra om det Napoleonska uttrycket, att man bör tvätta sitt orena linne inom familjen. Denna tid är nu inne, Mina Hrr! F.n Konungens rådgifvare har här uttalat några grundsatser, hvilka jag måste upptaga till besvarande. Jag behjertar det obehagliga i denna rådgifvares ställning, då han mäste svara, icke allenast för sig sjelf och för systemet, utan äfven för en frånvarande broder i embetet; af detta skäl och då jag önskar att till sjukbädden icke måtte framtränga några flera anledningar lill smärta oell sorg, skall jag ej vidröra den sistnämnde rådgifvarens embetsåtgärder, utan hufvudsakligen fästa mig vid några andra punkter, beträffande hvilka jag är öfvertygad att en kommande riksdag skall gilla mina åsigter. Systemet är icke angripet i sin helhet, utan i allmänhet endast i en punkt, men denna punkt är sårbar, och tyckes svår, nästan omöjlig att försvara. Flera andra sårbara ställen finnas dock, och jag kan derom säga detsamma, sorp en snillrik Fransysk tänkare Feuillide säger, då han talar om la plaie secréte de la France. Om samhället verkligen är sjukt, fruktar jag, att man icke kan påstå, att sjukdomen kommit utifrån, att den blifvit importerad, att smittan hitförts från andra länder, utan man måste erkänna, att den uppkommit inom landet. Frågan blir då, om man kan beskylla de lägre graderna inom samhället att hafva vållat sjukdomen, och om man icke måste söka orsakerna hos de högre klasserna, från hvilka smittan nedträngt till de lägre schikterna i pyramiden.
På detta sätt hafva de herrligaste skogsförråder, som fordom utgjorde hemmans eller Byelags förnämsta styrka och Värde, blifvit sköftade, oell Socknar, som fordom voro beryktade för sina ymniga och outtömliga Bokskogar, äga blott minnet öfrigt, klagande pa förbrända stenröset!> der all vegetation är för mansaldrar förstörd. Denna allmänt utbredda och begagnadeliushållsmethod bär från det närbelägna Småland lockat till orten en mängd lösa personer, som deri funnit sin nällng> under defe både de och ortens egna innebyggare, missledda af detta raiakliga sätt till bergning, antingen ingått tidiga och oförsigtig® äktenskap, eber ock fört ett osedligt lefnadssätt nied lösa Qvinnspersoner, som, i följd dessa förhållanden, tillströmmat orten. Att den folkmassa, sorn under l?eSS^ f&rhållanden tillkommit, skall finna sig i förlägenhet, helst efter föregånget miss yex tår och på en tid, då krän vins-bränningen, den så allmänt tillitade naringsutvägen, är förbuden att utöfvas, är ganska naturligt. Men ännu bär likväl det onda icke hunnit den höjd, som är att befara; ännu bär den jordbrukande Bonden någon utsigt ofver att kunna fortsätta detta hushålls-sätt, som redan är införlifvadt med den närvarande Generationen, hvilken således knappast förmår tänka sig ett annat. Han är derföre mån om att förvara åt sig god tillgång på arbetare till skogsröjning om vårarne, Potatoes-plockning om höstarne samt till bränvins-bränning och skogsfällning om vintrarne. Det är häruti man hör söka grunden lill hans benägenhet att antingen hos sig skattskrifva och söka försvara tjenare, som han ej stän• digt gagnar, eller bereda deras skydd med verkliga eller tillställda afhandlingar om köp af jord, torplägenhet, arrenden eller backstugor.
Så ljöd det en susning genom luften. Marguerite Alströmer såg hastigt upp. Därnere i kulissen stod fru Hall och tog sig förskräckt åt hufvudet, som blifvit träffadt af den stora lagerkransen. Den höga, konstfullt uppsatta coiffyren, som i afton väckt så mycken beundran och afund, hade på ett betänkligt sätt blifvit rubbad. Fru Christina vardt mörkröd af vrede och hötte med händerna åt sin son och ropade till honom: – Ditt ogagnsdjur! Det var som om denna moderliga tillrättavisning gifvit gud Amor impulsen till en idé. Han stod fortfarande kvar på altaret, och från denna imponerande plats sträckte han ut tungan åt Marguerite Alströmer, och de små händerna, som nyss hållit lagerkransen, placerade han framför den lilla trubbnäsan i den mest oförskämda och tydliga position, som imagineras kunde. Gud Amor sträckte ut tungan åt den gudomliga Celinde! – Huset John Hall räckte lång näsa åt huset Sahlgren och Alströmer! Herr Hall skyndade till och fällde ner förhänget och gjorde sålunda ett hastigt slut på unge Johns första uppträdande i det offentliga lifvet. På contoiret. Herpel svängde contoirsstolen ett halft hvarf för att kunna kasta en blick in i principalens rum, till hvilket dörren stod på slänt. Jo, herrn var därinne. Han stod vid den höga pulpeten och skref. Herpel klef ned från sin stol, tog den väldiga kassaboken under armen och knackade på dörren. – Kom in, Herpel! Är det något han vill? sade herr Hall och fattade gåsfjädern, som satt instucken bakom örat. Jag skall blott skrifva dagens namn och datum, 19 maj 1785. Nu är det gjordt, sir han. Hvad är det han vill, Herpel? – Jag ville förhöra mig med herr grosshandlaren, på hvilket konto jag skall uppskrifva de 25,000 riksdaler, som – Herpel harklade sig. – Som jag hade äran att låna konungen, menar han. John Hall såg fundersam ut.
Jag i strumporna strax. – »Hvar är det?» – »Jag vet inte.» – »Så spring och fråga väktaren.» – (Hon sprang.) – »I möllan.» – Jag lyfte på gardinen. Högt, högt uppe syntes ett rödt sken och ett helt fyrverkeri af gnistor, allt bakom de mörka granarne, som stodo så lugna och högtidliga. Hej! Kläderna på; vinterkappa och en ylleschal om hufvudet, och så ut i köksträdgården. Rök, som svepte förbi mig i ett långt, tjockt, rullande moln, grått, brunt, violett, svart; ett knastrande dån och så gnistor, stora eldflingor, som seglade fram i ett jemt tåg, spridde sig mot himlen och regnade ned. Och hög, gråblå sommarhimmel, och kall, lugn nattluft, och alla buskar våta efter regnet. Och jag ensam i den vilda växtligheten derute! Och långt, långt borta fälten belysta af ett underligt hvitt sken, som kom dem att synas snöbetäckta. Klockan var två. Skrik af menniskoröster hördes svagt genom knastrandet. Annars var allt tyst, dödsstilla. Gud hvad det var vackert! Men jag kunde ju inte bli stående der. Marsch upp på torget för att se, hur Hörby-boarne bära sig åt, när deras by brinner. En efter en springer i lunk mot brandstället, väktaren går ännu omkring och tutar, skriker på vatten. Ett par grupper af välklädda fruntimmer stå jämrande på torget. Jag träffar på mina värdinnor från föregående qväll. »Ska’ vi gå dit och se?» – Ja, det ville de. Upp till Ola Håkans trappa. Röken är åt det hållet. Och jag ville se elden på nära håll. Se menniskorna. »Ska’ vi gå upp omkring stationen? Vinden ligger ifrån der.» – Ja, det ville de. Igenom gränden och så vidare! Upp förbi stationen och till nya skolhuset. Qvarnen hade störtat in, men tre hus stodo i brand. Vi voro alldeles ur vägen, der vi nu befunno oss, kunde gå så nära, att värmen kändes; och all rök låg åt andra hållet.
UtUnta medel: till Börsoch Brobygg nads-Direktionen .. 2,535: Förskotler: till diverse personer . 1,000: 178,820: 33. io. Revisorerne hafva äfven granskat räkenskaperna för Carolinska Medico-Kirurgiska Institutet och Veterinär-Inrättningen i Stockholm; hvarvid ej heller någon anmärkning ägt rum. Vid besök å Carolinska Institutet, den urte nästlidne November, befanns allt i utmärkt god ordning. De i i84i års Revisions - — 119 — Berättelse omförmälda reparationer voro nu fullbordade och Samlingarne uppställda. Revisorerne förevisades ritning öfver en erforderlig’ tillbyggnad, för inrymmande af Institutets Bibliothek, de, genom föreståndarnes nit, årligen sig ökande dyrbara Samlingarne m. m. Och är alltså i denna del uppfyldt hvad Rikets sist församlade Ständer önskat. Revisorerne kunna ej underlåta att vitsorda angelägenheten deraf, att medel, vid en kommande Riksdag, anslås för hvad som erfordras till denna Inrättnings bringande i ett fullkomligt, dess vigtiga ändamål motsvarande, skick; hvaribland äfven böra räknas de löner, som för Läkarne vid Barnhuset samtStockholmsStads oehLäns Kurhus blifvit ai Revisorerpe, vid relationerna om nämnde Inrättningar, förordade. X \,7: \ Kongl. Tull-Verket. Räkenskaperna, granskade i Kongl. Kammar-Rätten för begge åren med anmärkningar, utvisa: Debet ar 1810. år 1841. Balans från föregående året: — Diverse Verks medel . , . , 2,496:45. Balans till följande året: Öfverlevereringar och Skulder. , 664:3i. 8. 719:35. i. Balans från föregående året: Öfverlevereringar och Skulder . Afkortningar, bestående uti institutioner, Beslagaie-andelar, Exportpremier m. rn. nemi.: af Sjötullsmedel „ . Fyroch Båkmedel , Konvojmedel „
Oberäknadt inskränkningen i konsumentens rätt mäste förbudsbestämmelsen för nyssnämnde artikeln flanell medföra en Bevillnings-Ulskoltets Belänkande, JW 3. 65 en annan olägenhet, som Utskottet icke bör lemna obemäld. Det har hos Utskottet blifvit styrkt, att vid fråga om förtullning af ett parti ullgarn, som angifvils såsom kamullsgarn, ej allenast praktiskt sakkunnige personer stannat i motsatta meningar om varans egenskap af kamullseller kamullsgarn, utan äfven att lecknologiska institutet uti derom afgifvet utlåtande förklarat sig icke kunna med någon bestämdhet slita tvisten. När sådan villrådighet kan uppstå i fråga om särskiljandet af garnsorterna, måste tillämpningen af en från dessa hämtad tullbestämmelse å väfnaden blifva ännu vanskligare ocb en dylik tullbestämmelse alltså förkastas. Jemte det Utskottet således uteslutit nu stadgade införselsförhud för vissa ylleväfnader, har Utskottet, i fråga om redaktionen för denna artikel och tullsatserna derå, närmast följt Herr Rosenblads, från Herr Murens föga afvikande motion, och sålunda under rubrikerna ovalkade och valkade sammanfört de nu förbjudna jemte andra till sammansättning och form samt under allmänt bekanta namn ej kända väfnader, hvilka ansetts hvarken böra eller utan fara för misstag vid lullbebandlingen kunna serskildt specificeras; hvarvid Utskottet, för alt icke höja tullen å den för inhemska näringar hehöfliga artikeln siktduk af ylle, hvilken såsom inbegripen under nu varande rubriken »andra slag», dragit 24 sk. införselsafgift, serskildt upptagit denna artikel med oförändrad tullsats. I afseende å den af motionärerna under rubriken valkade väfnader gjorda klassifikation af »tvåskaftade» med 1 R:dr 32 sk. och »flerskaftade» med 2 R:dr införselstull per skålpund innefattar Utskottets förslag den hufvudsakliga afvikelse, alt alla valkade ylleväfnader äro upptagne till gemensam tullsats af 2 R:dr skålpundet.
Stuts - Register. 43 Stats Utsko'tets Betänkande, angående tillökning i anslaget ät Academien för de fria Konsterna m. m., V. j 54. ang. sådana f. d. Konung Gustaf Adolph till höriga medel, som till Riksgälds-Contoiret skola öfverlemnas, V. 166. i _ äng. några vid Boutredningen efter Högstsa lig H. M. Enke Drottningen Sophia Magdalena förekomna frågor, V. 173. ang. gjorda anmärkningar vid dess Betänkan de, rörande Bytesverket, V. 206. ang. hvad som rörer Riks-Statens första Huf vudtitel, V. 222. _ — ang. Bevillningen för Dannemora Bergslags Jern-tillverkning, V. 357. _ _ äng. Löfås Silfververk, V. 362. ang. Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om Stats-Verket i hvad som rörer Riks Statens andra Hufvudtitel, V. 386. _ ang. Söderhamns Gevärs Factories betjening och arbetare, V. 393. ang. det åt Vester samt Norrbottens Läns invånare meddeldta Lån af 50,000 R:dr Banco, V. 406. ang. Stats Verkets inkomster och deras be räkning i Riks-Staten ifrår; nästkommande års början och påföljande år intill nästa Riksdag, v. 511. ang. sättet, att controllera de till Riksgälds Contoiret från Länen inkommande Summariska Redogörelser för allmänna Bevillningen och öfriga Riksgälds-Contoirets Fonder , V526. __ äng. yrkad ersättning för Bohus, Carlstads och Elfsborgs Läns invånares besvär och lidande under sista Fälttåget, V. 591, ang. Slottsbyggnaden på Kungsöhr, V. 593. _ ang. Lösens erläggande till Kronofogdar^e för påskrifter ä Utmätnings Resolutioner, V. 594. Stats - 44 Register. Stats-Utskottets Betänkande, angående Lånförbättring för Lands-Stats.betjeningen, V. 5:95. ang.
Hvem kan ej uträkna att våra kassor i allmänhet skulle hafva lika, om ej större behållning af sina kapitaler, förvandlade i 4j proc. obligationer, än de nu ega med 5 proc. ränta för den utlånta delen af dem, sedan alla förvaltningskostnader afgått? men den byråkratiska öfvermakten i vår representation gifver ett allt för fast stöd åt det s. k. Kamrerare-intresset, för alt väga påräkna hos oss att våra penninge-egande verk skulle räcka en broderlig band åt vära penningebehöfvande näringar. Man må ej i allt fall tro att de utländska Hvpolheksföreningarnes obligationer endast egas af innebyggare inom det land, der Föreningarne äro stiftade, eller alt icke andra länders penningar mottagas tacknämligen i betalning för deras obligationer. Föreningarne negociera äfven der utländska lån: sä t. ex. gjorde Hertigdöme! Nassau 1840 ett utländskt amorteringslån å 3 mill. Florine!' (3,250,000 r:dr b;co). Det är kapitaler, som erfordras bos oss, för tillgodogörande af våra resurcer. Sakrias kapitalerna i landet, är bättre alt vi läna dem af ulländningen, för ali dermed öka vår produktion till ökad export, än att vi skola låta resurcerna blifva obegagnade. Det är en verklig lycka för vårt land, en lycka, som vi ega framför de öfriga Europeiska Staterna, all vi ännu bär ha så mycket alt göra, — en lycka alt en mill., nedlagd på förbättringar åtminstone i vår modernäring, jordbruket, kan anses fördubbla sig, d. v. s. användes så all den med dubbla summan ökar värdet af den jord, hvarpå den nedlägges. Det är en lycka för oss, emedan del vänder omtankan åt nyttigt arbete, och gifver arbetsförtjenst ät vår tillvexande befolkning. Må vära maktegande