Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid de för år 1882 förrättade mantalsskrifningar antecknades folkmängden af mankönet till 20,654 och af qvinkönet 21,677, tillsammans 42,231 personer. Ibland dessa äro omkring hälften mantalsskrifna. Folkstocken har, sedan min sista underdåniga Femårs-Berättelse, ökat sig med 2,760 personer. Folkets bildning har på den korta tiden af fem år icke kunnat undergå någon stor förändring, dock synes bränvinsförtäringen vara i märkligt aftagande. Flere måttlighetsföreningar äro äfven i Länet ingångne. Menigheten befinner sig för det närvarande till största delen i fattiga omständigheter, hvartill de inträffade svåra missväxterne och den öfverdrifna roteringen hufvudsakligast bidragit. Derigenom att hela folkmassan blifvit försatt uti ett närmare samband med administrationen genom municipalstyrelser i hvarje socken, hvar grunden blifvit lagd till möjligheten för Jemtlands uppkomst och förkofran, och hvarje upplyst och välviljande mans krafter har derigenom uppkallats att medverka till allmänt väl. Landsh. Femdrs-Berdttelse för Jemtlands-Ldn. 1 På detta sätt beredes en närmare kännedom om landet. Beskrifningar äro upprättade öfver alla socknar: en kommnnication är öppnad emellan administrationen och municipalstyrelserna, som synes böra till ömsesidig upplysning och biträde äga rum: föremålen lör Länsstyrelsens verksamhet blifva tillika föremål för allmännare deltagande och fullkomnande, och under ett vänskapligt utbyte af meddelanden, upplysningar, råd och biträden, banar sig styrelsen på detta sätt väg till det förtroende för dess åsigter, hvarförutan den åsyftade nyttan af de mest ändamålsenliga förslag, sällan kan tillvägabringas. Dessa 5o Municipalstyrelser utgöra med Kongl. Hushållningssällskapet ett organiskt helt, och genom hvarje dess ordförande äro de i beständig brefvexling med förvaltnings utskottet. Hvarje i ekonomiskt afseende lidande medborgare lemnäs härigenom tillfälle att framställa sitt tillstånd och sina behof, och det är denna noggranna kännedom af bristerna sorn synes böra föregå; ty utan en sådan kunskap kunde botemedlen hafva skadligare följder, än sjelfva de svårigheter man ville afhjelpa.
Sedan frågan nu inskränkt sig till formen, vill jag ingå ej i discussion om hufvudsaken, utan blott åberopa, hvad Hr Rosenblad yttrat. Hvad formen beträffar, vill icke heller jag bestrida upptagandet af H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedts motion, då den blifvit af så många gillad; men för min del anser jag den stridande emot den form, sorn vid åtskilliga tillfällen varit iakttagen, och som man yrkat böra hållas i helgd. I alla fall tillåter jag mig att fästa uppmärksamhet på hvad man kan vänta sig för resultat af remiss af ifrågavar. motion. StalsUtsk:s nu föredragna svar på Frih. Palmstjernas, motion torde vara en vägledning i detta fall, och jag tror ej, alt vi haft minsta nytta af remissen å denna motion. StatsUtsk. har svarat, att det ej kunde upptaga Frih. Palmstjernas motion, då Utsk:s förut afgifna betänk, i samma ämne ännu är oafgjordt. Samma förhållande äger rum med den motion, H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt väckt. Den rörer 3:dje punkten af StatsUtskts betänk. N:o 3g3, som blifvit bifallen af 2tne Stånd, nemi. R. o. Ad. samt BorgareSt., och afslagen af PresteSt. BondeSt:s beslut erinrar jag mig icke; men det säkra är, att R. o. Ad. bifallit denna punkt, och StatsUtsk. kan således svårligen behandla denna motion, som blifvit väckt i samma Stånd, der Utskts förra betänk, blifvit bifallen. Da öfverläggning här förevar om tiden för markegångssättningen, bestred jag dess framflyttande till våren, hvilket jag hufvudsakligen gjorde derföre, att markegången bör sättas före den tid, då kronouppbörden sker, och icke efteråt.
Med dessa ord förde han den främmande till Birgers rum, hvarest herr Stråle i hast iordningställde sin något illa medfarna drägt. Under tiden frågade han Erik, hvem det unga fruntimret var som kallat honom vid namn? "Min värds syster", svarade Erik undvikande. "Men se så, morbror, stig in till fruntimren och tillfredsställ deras och min nyfikenhet angående den förskräckliga händelsen på landsvägen." Vi öfverhoppa presentationerna, hvarvid intet nämdes om förlofningen, äfvensom herr Stråles berättelse om förloppet vid röfvarnes anfall samt hans och de två karlarnes räddning genom Ros' modiga mellankomst. Efter några utrop af förvåning och fasa samt glädje att "allt slutats så väl" inbjöd tant Betty med landtlig artighet den ärade gästen att efter så mycken skrämsel och ansträngning hålla tillgodo ett glas "varmt". Herr Stråle, en jovialisk, gammal ungkarl, tackade fryntligt för inbjudningen och bryggde sig en rätt stadig toddy, drack och hade snart så intagit båda damerna till sin fördel att tant Betty, då hon efter den händelserika dagen ändtligen kom i säng, sade till Aina: "då alla svenskar jag hittills träffat äro så hyggliga karlar, så är det väl bara prat hvad pastorsadjunkten (som sannolikt var fennoman) brukar säga, nämligen att svenskarne 'kuggat' Finland." Aina åter var rätt belåten dermed att hennes fästmans morbror varit så vänlig emot henne. Då kunde han väl icke heller ha något emot deras förlofning. Efter intagen landtlig qvällsvard åtskildes sällskapet och lade sig till hvila icke utan att dock egna ett visst deltagande åt den frånvarande Birger, som begifvit sig af för att hålla vakt öfver fruntimrens på Ojala nattro. "Den vakten gör han gerna", hade tant Betty yttrat, hvartill herr Stråle svarat ett menande "jaså". I öfrigt tycktes den främmande herrn helst undvika att tala om ändamålet med sitt oförväntade besök hos sin syster och sin myndling Jenny. Vid kaffebordet.
— - Har Säkert är ock, att äfven inom detta område ett du? — Ja o. s. v. — Nå, hur är det med godt resultat i hög grad är beroende af, huruvida lärarinnan äger de nödiga kvalifikationerna, prosten? Har han sporrar? — Nej, gode och bland dessa sätter jag i främsta rummet vänner, svaras det. — Det var skada, sä- tålamod samt kärlek till de unga. ger frågaren, viljen I såsom jag, så sala vi Dessa barn, som hon skall bibringa de första samman till ett par sporrar åt honom. — kunskapselementerna, komma i regeln från hem, Sedan sattes en tenntallrik i gång bland där man ej kan tala om uppfostran i egentlig mening. De kunna väl vara ganska olika, dessa gästerna: den gick bordet rundt; en hvar hem, sämre och bättre äfven i moraliskt hänlade sin penning därå, och slutligen stanseende, men den uppfostran, som där kommer nade den fyllda tallriken framför prosten. barnen till del, består egentligen blott i förälFrån brudgummens hem bröt man alltså drarnes föredöme och blir därför oftast bristfällig. Det åligger därför lärarinnan ej blott att på morgonen upp till brudens. Ofta tog undervisa barnen i skolans ämnen, utan äfven, sig detta bröllopståg ståtligt ut. Främst om hon rätt uppfattar sitt kall, att följa deras utveckling i moraliskt afseende samt att söka redo brudsvennerna och sedan spelmännen, leda dem in på rätta vägar, på det att känslan hvilka ofta lämnade tåget och sprängde upp af godt och ondt redan nu må slå djupa rötter på höjder och backar, där de läto sina ini barnens själ och hennes handledning sålunda strument ljuda och för all nejden förkunna, fullständiga och stärka den » uppfostran », som de njutit i hemmet, om den är god, eller bota hur långt det led med brudgumsfärden. Efter spelmännen red brudgummen m e d bristerna, om den är dålig. sin fader på vänstra och prästen på högra sidan; och efter dem drog hela det långa * följet af män, två och två, samt till sist En bröllopsdag i Norden för tre hundra år sedan. För Idun skildrad af A. U. Båäth. MiMfen festliga dagen börjar med niorgon&lt;fts&amp;o mötet hos brudgummen i hans hem.
Lag, för att få sin fordran godtgjord, blott den enda utväg, alt, efter det fastigheten blifvit utmätt, deri söka införsel och med egendomen pantvis lagfara, men han egde ock, sedan utmätning och dermed förenad införsel för sig gått, en i Lag stadgad förmonsrätt för sin fordran,så att, om annan fordringsegare derefter ville nr samma fastighet njuta betalning, kunde denne fordringsegare blott göra anspråk på det belopp, hvarmed fastighetens värde öfversköt den fordran, hvarföre utmätning först skett. Den tidsutdrägt och de omvägar, som erfordrades, innan borgenär på förenämnde sätt hunnit blifva förnöjd, hade likväl inverkat ofördelaktigt på allmänna förtroendet; och för att afhjelpa denna olägenhet, med°bt införande ef ett 33 Lag-Ulskollles Betänkande N:o 53. skyndsammare liqvidationssätt, hade blifvit stadgadt i io § af Kongl. Förordningen den 28 Junii s 7*)S, alt borgenär, som hvarkenåstundade införsel i fast egendom, hvilken skulle gå i mät, eller ville, genom lagfart, pantvis dertill förvärfva egande rätt, icke kunde betagas alt fa den utmätte egendomen, utan föregången lagfart, offentligen försåld till sitt förnöjande. Alt Lagstiftaren skulle, då han genom ett sådant stadgande beredde borgenär tillfälle att, med större skyndsamhet än förut egt rum, kunna utbekomma dess fordran, velat betaga borgenär förmonsrätten lill betalning, det trodde Molionairen icke böra förmodas, enär ett sådant sy fä ternåi aldrig blifvit af Lagstiftaren anlydt; Men likväl hade fordringsegare, i följd häraf, kommit alt gå miste om den i 17 Capitlet i3 §•
(Lika lydande med 139 § i 1841 års Reglemente.) Enär, i anseende till samtidigt inträffade förfall för flera Fullmägtige, göromålens oafbrutna gång sådant fordrar, eger Fullmägtiges Ordförande att, Bifi. till fl. St. Bör lill StaU-JJttkotlets Memorial, N:o 313. under tiden, i den af hvarje Riks-Stånd bestämda ordning, inkalla erforderligt antal Suppleanter. § 4. (Lita lydande med 140 5 i 1841 års Reglemente.) Innan Fnllmäglig sin befattning tillträder, skall lian, vid Fullmagtiges sammankomst, aflägga och med sitt namn underteckna följande ed: ”Jag —■ utsedd och förordnad att vara Fullmägtig i Rikets Ständers RiksgäidsContor, förpligtar mig härmedelst att, vid denna mig anförtrodda befattning, ställa mig till noggrann efterrättelse, så väl Rikets Grundlagar, som det för Riksgälds-Contoret gällande Reglemente samt öfriga, rörande detta Verk, af Rikets Ständer meddelade föreskrifter; och skall jag doldt och förtegadt hålla hvad vid Contorets förvaltning förefaller, som tyst vara bör, så sannt mig Gud hjelpe till lif och själ!” § 5. (Lika lydande med 141 § i 184! års Reglemeute.) Kommer Fullmägtig i den författning, att han icke kan vara Riksdagsman och Ledamot af Utskott, skall han genast sin befattning såsom Fullmägtig frånträda och ledigheten efter honom, i föreskrifven ordning, återbesättas. § 6. (Lika lydande med 142 § i 1841 års Reglemente.}.
BondeStåndet af RiksdagsFulImäktige Anders Danielsson från Elfsborgs Län och Casper Wijkman från Upsala Län i ämnet gjorde anmärkningar, hvilka hufvudsakligen innehålla, att de ifrågaställdte bidragen till Arme'ens PensionsCassa, såsom i synnerhet ämnade att bereda Generalitetet och den högre TjenstemannaPersonalen större Pensionsbelopp, så mycket mindre böra medgifvas, som ingen Inrättning finnes att från nöd och bekymmer trygga den af beständigt ökade skatter utarmade Jordbrukaren; hvarjemte blifvit anfördt, att de jemt stegrade Löne-an - Stats-Utskottets språken, Embetsmanna-fordringar och förhöjda Pensions-belopp efter tjenstetidens slut ieke grunda sig på en i ett motsvarande förhållande stigande välmåga hos de Skattdragande; att R. Sl:r ej blifvit rådfrågade hvarken vid de nya Militair-organisationernes införande eller vid den nya Pensions-regleringen samt således ej eller äga del uti tillskapandet af den möjligen för stora EmbetsmannaPersonalen inom Milita!— ren eller befinna sig i tillfälle; att bedöma, huruvida tillökningarne i Pensions-beloppen äro af behofvet påkallade eller icke; samt ändteligen att berörde Gassa, ehuru egande betydligt bidrag af Staten, till sin förvaltning är så oberoende att den ej är R. St:rs granskning underkastad. Då ändamålet, att, medelst de af K.
Men äfven under dessa förhållanden, de mest idealiska en hustru under nuvarande lagstiftning kan tänka sig, förblir han dock så till vida välgöraren, som han hvarken af lag eller sed kan känna sig skyldig till att låta hustrun få del af innehållet af hans enskilda utgiftskonto. Andre män söka komma från den för de fleste husfäder irriterande penningfrågan genom att hvarje månad anslå en bestämd summa åt — hushållet. Det torde ibland hända, att den är så pass riklig, att hustrun däraf äfven kan bestrida mera personliga utgifter, utan att bedraga sitt hushållskonto och familjens magar; men i många fall drifves ett dylikt husligt bedrägeri, som mannen finner bekvämast för sig att låta gå opåtaldt, då här ju, i värsta fall, finnas hotell och värdshus, där hän kan taga sin skada igen. » En aflönad hustru. » — Ja, det klingax mycket, mycket illa; men existerar dock ej själfva saken under olika skyddande förklädnader? — För några år sedan bevistade undertecknad » Föreningens för gift kvinnas äganderätt » årssammanträde i Stockholm och fann då med förundran, att den manlige ordföranden hade stor möda att få någon af fruarna att yttra sig i den kinkiga penningefrågan, ehuru åtskilliga af de närvarande damerna väl kunde anses som denna förenings dåvarande stödjepelare. Alla voro vi så trogna mot vår — kvinnliga natur, att vi, af fruktan för att någon skulle kunna fatta en mindre fördelaktig tanke om våra egna män, envisades att låta männen afhandla och skildra vår ställning, och det dels i ganska mörka färger, medan vi sakta hviskade vid hvarandra. » Säg då något, goda ni! » andades min ena okända granne in i mitt öra, då ordföranden ännu ifrigare än förut uppmanade dem af oss, som förtjänte kontanta pennin ningar, att säga, om detta i det hela gjorde en hustrus ställning bättre. » Ack, min man och jag förvara bådas våra förtjänta slantar i samma låda! » hviskade jag i hennes öra, öfvertygad om att en ' allmän diskussion, som skulle fotas på ett rent personligt förhållande, ej kunde föra till något gagn.
Svea Lif-Gardets Cassern» Sedan Ståts-Utskottet, den 18 sisth Jnlii’ afgifvit Utlåtande, i anledning af Kongl* Majtts Nådiga Remiss njjj)å Befälhafvarens för Konungens Lifoch Hus-Trupper underdåniga Memorial, med tillstyrkan till den af Secuud Chefen för Konungens Svea Lif-Garde gjorde underdåniga anhållan, om bidrag af Staten till reparerande af Regementets Cassern, och anmält det arne Stånds Ledamöter inora Utskottet ansett sig böra tillstyrka, alt de 14,000 Rrdr, som Compagnie-Cheferne af egne medel utgif - 768 Stats-Utskottets Be tänk an den, vit till reparation och inredning af sjelfva fastigheten, Loi de af Stats-Verket Regenienlet godtgöras, hvaremot Ledaraöterne af de arne andre Stånden funnit StatsVerket icke höra vidkännas kostnaden till reparation å de Regementet tilldeldte Hus och Byggnader, ulan ansett sådant böra bestridas af Regementet, enligt dess eget åtagande, och af de från Stockholms Stad för Manskapet erhållande Inqvarteringsmedel; Sä har hos Högloflige Ridderskapat och Adeln anmärkning blifvit gjord vid berörde Utlåtande, sorn ansetts föranleda lill ärendets återremitterande, att af Utskottet vinna förnyad handläggning; men sorn, enligt ankomne Protocolls-Utdrag, Högvördige Preste-Ständet, Välloflige Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet den i nästkommande Augusti bifallit sednare alternativet uti Utskottets Betänkande och frågan enligt 6g §. i Regerings-formen således är afgjord, ty får Utskottet såclafnt endast vÖrdsamligen anmäla, och derjemte vid den gjorde anmärkningen, att Regementet, då det einottog Gassern, utgjorde 1,200 man, men sedermera blifvit reduceradt till endast 800 man, hvaraf syntes följa, att med den min - dre Stats-Utskottets
Bland svenska fabrikat må särskildt rekommenderas: Extrait végétas af Zeivertz, Göteborg, och Kosmetiskt hårvatten från Sundberg, Stockholm. Ebba rodnade och bleknade om livart annat. » Axel? » stammade hon och darrade nervöst. » Hur kan det komma sig; har han återvändt för att bosätta sig här, eller är han endast resande? » » Han har kommit hit » i affärer » och återvänder till utlandet redan nästa vecka, » svarade friherrinnan. » Gudskelof, » suckade Ebba och lade handen på hjertat för att bekämpa den sinnesrörelse, som nyheten åstadkommit. Men plötsligt spratt hon åter till. » Han kommer väl icke hit, till oss / » utbrast hon. » Jo, redan i morgon; jag kunde omöjligen afböja visiten. » » Min Gud, så.du säger, mamma! Jag är alldeles förvirrad. Mitt mod sviker mig och all min säkerhet är som bortblåst. O, min Gud! Jag känner på mig, att jag icke kan återse honom. » Ebba sjönk samman och dolde hufvudet i sina händer. » Du älskar honom således ännu? » frågade friherrinnan. » Nej, ack nej, det är icke detta, alls icke detta! Han kommer säkert för att anklaga mig, för att njuta af sin triumf. Ack, det är detta, jag ej kan uthärda! Ack, mamma, förstår du icke det förödmjukande i min ställning? Hur kunde du tillåta » snyftade Ebba. » Jo, jag förstår, men att spjerna emot tjenade till intet. Doktorn är icke lik sig sjelf, sådan vi lärde känna honom för några år sedan. Då föreföll han mig rent ut sagdt obehaglig med sin öfverlägsenhet. Men nu, hvilken hjertlighet, hvilken innerlighet! Hur vördnadsfullt var icke hans uppträdande mot mig! Och när han talade om dig, kommo tårarne honom i ögonen! Han kunde inte beherska den glädje han kände öfver att få återse mig och höra mig bekräfta, att allt var sig likt som då han lemnade oss.
Jag öfversätter! CHRISTINA. Läs litet för mig? OLOF. Jag tror inte att du förstår detta! CHRISTINA. Förstår! Är det inte svenska? MÄSTER OLOF 109 - OLOF. Jo, men det är för omaterielt för dig. CHRISTINA. Omaterielt! Hvad är det? OLOF. Du skulle icke förstå mig om jag sade det, men om du icke förstår hvad jag läser för dig, så förstår du hvad som menas med omaterielt. CHRISTINA (tar ett halffärdigt sticktyg). Läs du medan jag stickar. OLOF. Hör noga på och förlåt mig om du får tråkigt! CHRISTINA. Jag skall förstå dig; jag vill det! OLOF (läser). "Materien tänkt i sin abstraktion från formen är det fullkomligt predikatlösa, obestämda, åtskilnadslösa. Ty icke af det rena icke-varandet, utan blott ur verklighetens icke-varande, det vill säga ur varandet såsom möjlighet, kan något uppkomma. Det möjliga varandet är lika så litet icke-varande som verklighet. Hvarje existens är derför ett förverkligadt möjligt. Materien är således för Aristoteles ett vida positivare substrat än för Plato, som förklarar henne för ett rent icke-varande. Häraf inser man huru Aristoteles kunde uppfatta materien i motsats mot formen som en positiv negativitet". CHRISTINA (kastar ifrån sig arbetet). Håll upp! Hvarför skall jag icke kunna fatta detta? Har icke jag samma själsförmögenheter som du? Jag blygs inför dig, Olof, att du skall ha en sådan stackars hustru, som icke begriper hvad du säger; nej, jag skall hålla mig till mitt sticktyg, jag skall städa och damma i ditt arbets MÄSTER OLOF - rum, jag skall åtminstone lära mig fatta önskningarne i dina blickar, jag skall bli din slafvinna, men aldrig, aldrig skall jag förstå dig! Ack, Olof, jag är dig icke värdig, hvarför tog du mig till hustru? Du öfverskattade mig i ett ögonblick af berusning. Du skall ångra det och vi båda skola bli olyckliga! OLOF. Christina! Lugna dig, min vän. Sätt dig här hos mig! (Tar upp stickningen.)
Och som den af Konung och Ständer högtidligen antagne och bcswurne Regerings - Form af den 6:te Junii innevarande är i betz 90 § uktrpckcligen fbrmär; Att hwarken Regerings - eller Do, mare magterneS beslut, Resolutioner och Ut. slag eller cnskilte Medborgares eller LorporationerS förhällanden kunna under Riksens GländerS eller deras Utskotts äfwerläggningar och pröfning uti något annat fall eller pä något annat sätt, än Grund-lagen bokstafligen söreskrifwer komma i fräga, med ben tilläggning i ro? att LoniingenS beslut i mål, som rö, ra enskilte personers eller LorporationerS rättigheter och angelägenheter ej kunna enS nämnaS, ännu mindre nägon Riksens StänderS pröfning underställas; sä öfwerlemnar jag till Herr Grefwe» och Landt-Marskalken' samt Högloft. Riddcrskapet och Adeln, om ej all öfverläggning ä detta ställe, i ett ärende af sädan beskaffenhet som det före» warande, är stridande mot Constitutioncn. I öfrigt fär jag gifwa tilkänna, bet jag är sinnad att läka detta till Protocollet gjorde anförande serskildt frän trycket utgä. Under upläsandct af detta diktamen och wid de ställen deraf, hvarest Bilagor äberopa§, hade Riddarhus - Den 22 September. 73r Hus-Ziscalen Kongl. Sec'-etcrarcn Ifire, pä Hans Excellcnces anmodan upläst följande: Afskrift. b.itk. Stormägtiqste Allernädigste Konung! Sedan i anledning af Estwer - virecteuren ^ 6r6vvs8mölifen8 mot slutet af är 1807 dels deröfwer anförda underdäniga bcswär, ask han af General-Tull, Arrcnde-Socictetens Fullmäktige för anmärkte EmbctSfcl blifwit frän tjenstgöring tills widare afstängd, dels gjorde anmärkningar mot Tullwerkets förwaltning i flere hänseenden, Kongl.
Bland de stadgade förändringarna var äfven den, att öfver-inspectors-tjensten skulle helt och hållet indragas, samt dithörande göromål öfverflyttas på landtmäteri - fiscalen och öfver-ingenieuren; likväl öfverlemnade K. M. till öfverdirecteuren för landtmäteriet att hos K. M. göra anmälan, dä tjensterne efter nya organisationen borde träda i verksamhet, då K. M. förklarade sig vilja definitivt reglera lönerna för dessa sistnämnda tjenster. Sedan dåvar. öfverinspector hunnit en ålder af öfver 65 år, verkställdes denna anmälan af öfver-directeuren d. 6 Juni 1834? och bifölls af K. M. d. 20 Febr. 1836, likväl med det förklarande, att då tillgång icke var för handen att verkställa ofvanberörde lönereglering, ville K. M. derom till R. St. aflåta nådig propos. StatsUtsk. har ock i afseende på dessa tjenster föreslagit en förhöjning, lämpad efter hvad K. M. framställt, om också understigande det belopp, som för tjenster af rnotsvar. vigt och trägenhet blifvit vid förut verkställda regleringar ansedt såsom norm, och på fullständigt utvecklade grunder i öfver-directeurens åberopade skrifvelse af d. 6 Juni i834 för dessa tjenster tillämpad. Det är icke min mening att, så framt StatsUtsk. och R.
Af Johannes Samuelsson från Jönköpings Län, hvilken ansett, att genom de låga tull-afgifterna i nuvarande taxa å victualie-varor boskapsskötseln undertrycktes, och derföre föreslagit, att alla fetalieeller viclualie-varor af hvad namn de vara måtte, såsom boskaps-kreatur, smör, ost, m. m., äfvensom lyx-artiklar och öfverflöds-varor borde antingen till införsel förbjudas, eller beläggas med en införsels-tull, motsvarande 5o procent utöfver varans värde. Af Anders Johan Sandstedt från Jönköpings Län, som, i betraktande af den skada, som tillskyndats staten i det hela och isynnerhet landtmannen derigenom, att boskapskreatur och victualie-varor få mot en allt för låg tull Irån främmande orter till riket införas, hemställt, att införselstullen å victualie-varor och boskaps-kreatur måtte, serdeles hvad Finland beträffar, förhöjas med ett till verklig egenskap af skydds-tull lämpadt 16 Be villnings-Utskottets Betänkandej N:o 12.