Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I enlighet med då fattade beslut utfärdades Kongl. Förordningen angående handelsboks vitsord den 6 Oktober 1848. Derigenom skedde i förut gällande lagstiftning den väsendtliga förändring, att ordentligen förd handelsbok förklarades endast ega det vitsord att den, som söktes, var pligtig med ed sig fria, der han ej hellre ville öfverlåta åt handlanden eller den, som boken fört, att fordringens riktighet edeligen sanna, eller ock Rätten, i anseende till särskilda orsaker, funne skäl, att edgången åt handlanden eller bokfö raren uppdraga. Derjemte antyddes tydligare än hvad förut gällande lag gaf vid handen, att det endast var i afseende å fordran för borgade varor, som handelsbok egde något vitsord. I öfrigt meddelades föreskrifter dels om utskrifning af handelsräkningar, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med 1798 års åberopade författning, men med tillägg att om dessa föreskrifter ej fullgjordes, handelsboken förlorade det vitsord, som den eljest tillkom, dels angående klander af sålunda utskrifven och kommunicerad räkning; hvarjemte förklarades, att författningens stadganden skulle lämpas jemväl till den, som drefve »bergsbruk, fabrik, verkstad eller annan till beredande eller förädling af råa ämnen gjord inrättning.» Emellertid visade sig snart, med handelns och industriens allt snabbare utveckling, äfven den sålunda antagna lagstiftning icke vara tillfredsställande. Man fann nemligen, att der saknades ej mindre närmare bestämmelser i afseende å hvilka borde anses för sådana köpmän oell industri-idkare, hvarpå lagen syftade, än äfven föreskrifter om sättet, hvarpå bokföring borde ske, — ja, sjelfva skyldigheten för köpmän och rörelse-idkare att hålla böcker var ej annorlunda uttalad än genom konkurslagens straffhot för den händelse att en i konkurstillstånd försatt köpman eller annan rörelse - Lag-Utskottets Betänkande N:o 25. 5 idkare befanns icke hafva fört ordentliga böcker, eller fört falska sådana, eller sina böcker förstört. Och i fråga om det vitsord, som borde ordentligen förd handelsbok tillkomma, anmärkte man en brist deruti, att lagstiftningen icke gjorde skilnad på transaktioner köpmän emellan inbördes och affärsförhållanden emellan köpmän och andra.
Hon ser hans ögon, de klara blå, De stråla likt stjärnor tvänne. Hon ser hans öppnade läppar små, Som glädtigt le emot henne. — Och solen skiner, och vaggan går; Hon kysser gullgult och lockigt hår Och börjar sakta att sjunga, Den väna drottningen unga. » Sof, sof, sonen min, Långt från oss är fadern din, Fjärran i det helga land Svärdet för med modig hand. För sin Gud han strider Nederlag ej lider. Sof, sof, sonen min, Trofast vakar moder din, Här vid vaggan ser jag två Ljusaste Guds änglar stå, Ifrån höjden komna, Hjälpa pilten somna. Sol ", sof, sonen min, Flyg i drömmens ängder in. Dröm om himmel, klar och blå, Dröm om fagra blomster små. Dröm dig i Guds rike Änglabarnens like. » y I 179 I D U N 1897 Och gossen, vyssad i modersfamn, Snart slutit ögat och domnat. Hon hviskar sakta sin älsklings namn, Då ljuft och roligt han somnat. » Mitt kungabarn, du min sol, min skatt, Må Herren skydda från storm och natt Och för allt ondt uti världen Min gosse på långa färden. » Därute susar den ljumma fläkt Och lärkor jublande sjunga, Och väna blomster, dem solen Väckt, För vinden sakta de gunga. Därinne sitter med sonen kär Den unga drottningen, hvit och skär. Hon smeker sitt barn och drömmer, Och hela världen hon glömmer. Märta Gran. • * Familjer i uniform. En liten individualitetsfråga. » - J" &lt; n utvecklad individualitet » — det hålla vi ju styft på i våra dagar, och vi finna det skäligen enformigt att umgås med personer, som äro ett eko den ena af den andra. Det finns t. ex. familjer, där alla medlemmarnas sätt att tänka, tala och handla är ett. Det behag och den m ö j - lighet till utveckling, som ligga i att få en fråga mångsidigt belyst genom att diskutera den från olika synpunkter, äro för medlemmarna i en dylik enhetsfamilj okända. Och det händer ytterst sällan någon af dem att bilda sig en mening, som ej sammanfaller med de öfrigas.
Det är allmänt kändt, att, uti ett land, der man hört talas oin en öfverbefolkning, och huru det Svenska folket lefver blott af potates och svälter för öfrigt, detta härrörer afen felaktig lagstiftning, genom hvars förändring det likväl numera blir ganska svårt att åstadkomma ett motsatt resultat. Jag vill icke dermed hafva sagt, att det varit sådana orsaker, som gifvit anledn. till förhållandena uti Skåne. Utan att neka att olägenheterna af hemmansklyfningen äro ganska stora, vågar jag likväl påstå, att de ej kunna afhjelpas genom en sådan författning som den nu åsyftade. Jag hemställer dessutom, mine herrar! 0111 en person, som ansåge sig orättvisligen hafva blifvit (råndömd sin jord, någonsin skulle kunna gä in pä alt sadan t varit rätt - iSS Dea 5 Sep tern be v e. m. vist, huru lian skulle kunna anse det billigt, att lian, som ärligt köpt eller på annat satt förvärfva! sin jord, skulle nödgas afstå densamma, derföre att lagstiftaren liar sagt, att den är för liten ål honom. Då intet skäl, grundndt på sundt förnuft, kan för en sådan lagstiftning anföras; så måste ju denj som en sådan lag träffar, anse den ganska orättvis. Jag håller mycket troligt, alt det vore bättre att låta en sockennämnd bestämma hvad som fordras lill besuttenhet, än någon annan åtgärd, hvilken den vara må. Jag tror ej att någon åtgärd kan upptäckas, som kan vara bättre i detta fall, och alla måste i min tanke vara dåliga. Frih. Cederström: Det var Hr Coyets yttrande och hvad lian uppläst i ämnet, sorn gaf mig anledn. att begära ordet. Det ur ej någon ovanlighet alt i della ämne finna fördomarna kringgå förståndet. Detta hafva de gjort hela vägen igenom, och de göra det, som vi nyss bort, annu. ] stället för att i rältsväg köpa sig till den jord, sorn lagligen försåld är, vill man genom lagstiftning låta tilldömma, sig densamma. Hvad är väl detta, mine herrar, för en slags åtkomst? Vore det icke lika rätt alt löfva sig till densamma?
Låter någon bruka sig till biträde vid uppgörande af aftal om envig, eller till vittne vid sådan strid; varde straffad med fängelse från och med sex månader till och med två år. Om nödvärn. § 33. Varder man af annan med våld eller hot så öfverfallen, att fara är för lif eller helsa, eller sker våld eller hot, för att någon till otukt tvinga, eller olofligen beröfva någon hans frihet; då ege man rätt till nödvärn och vare saklös för ali skada, som man deri gjort, der man ej sträckt värnet längre, än till farans afvärjande nö digt var. § 36. Emot den, som begår inbrott eller eljest olofligen och med våld tränger sig in i annans rum, hus, gård eller fartyg nattetid, eller, ehvad det är natt eller dag, Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition .1? 39. söker föröfva rån, eller sätter sig til! motvärn emot den, som sitt värja eller å bär gerning återtaga vill, må ock det våld brukas, som nöden kräfver. § 57. Rymmer fånge eller häktad person, eller sätter han sig till motvärn emot fångvaktare eller annan, som honom från rymning hindra vill, eller emot föreståndare eller uppsyningsman vid straffinrältning elier häkte, då denne honom till ordning inom inrättningen eller häktet hålla skall, eiler sätter sig någon, som häktas skall, till motvärn emot den, som eger häktningen verkställa eller dervid biträder; då må ock det våld brukas, som till rymningens förekommande, ordningens bibehållande eller häktningens verkställande nödigt är. Lag samma vare, der annan, än fånge, häktad person eller den, som häktas skall, sätter sig med vald eller hot emot den, som rymningen hindra, ordningen bibehålla eller häktningen verkställa vill. % dB. Finnes någon i fall, som i 53, 56 elier 57 § sagdt är, hafva gjort större våld, än nöden kräfde; pröfve Domaren, efter omständigheterna, om han för uppsåtlig gerning eller blott såsom för vållande straffas bör.
Jag tror visserligen, att stadens styrelse skulle med upräckta händer emottaga ett anbud, så fördelaktigt för staden, och så alltför medgörligl å vår sida, som det nu ifrågaställde; men då R. o. Ad. otvifvelaktig!, enl. min åsigt, blefve på aflalet lidande, tillstyrker jag Ståndet vördsammast, alt det måtte behålla platsen och icke tillåta, alt man tränger sig oss inpå lifvet, samt att man skiljer från oss på delta sätt en del af tillhörigheterne till den besittning, vi äga uti detta solida och i ådel stil n[iförda palats, hvilket, jemte dermed åtföljande tomt, sä väl ål torget som åt strömmen, blifvit såsom gåfva åt R. o. Ad. lemnadt af vår store Konung, Gustaf II Adolf, och således utsör 6* 84 Den 22 Augusti. elt i alla afseende!) värderikt minne af denne oförgätlige Konungs välvilja för Rikets R. o. Ad., i förflutna, nämnde och kommande tider. I följd af dessa mina åsigter, oell med stöd af hvad i ämnet anfördt blifvit, anhåller jag, del R. o. Ad. måtte förklara Riddarh.- Utsk:s förevande Mern. icke f. u. böra till någon åtgärd föranleda. Hr von Hartmansdorff, Au g.: lag finner visserligen Riddarh. -Ulskts Mern. ofullständigt; men anser deremot icke det förutseende, Utsk. genom sakens framställande ådagalagt, hafva varit opåkallad!. Det är R. o. Ad. nogsamt bekant, alt man länge funnit, att en enda bro öfver Norrström icke är tillräcklig för rörelsen emllan norra förstaden. samt den egentligen s. k. staden. Det behöfves icke mera, än att denna bro blifver bristfällig och måste islåndsältas, för att afbryta gemenskapen mellan stadens förnämsta delar. Della förhållande tvingar till en annan brobyggnads anläggande. Alt föra den öfver Helgeands-holmens vestra ända, såsom man föreslagit, har befunnits i flera hänseenden olämpligt, hvarefter man har kommit till del slut, att bron bör sträckas från den s. k.
Men jag hoppades att, sedan jag wunnit den nämnde herrns wälwilja, han skulle bereda mig tillfälle att, utan att wäcka serdeles uppseende, inhemta de underrättelser och undersöka de förhållanden, som woro mig nödiga att känna. Jag tog godnatt af min Hindiah, sade henne att hon följande dagen skulle åtminstone hela förmiddagen wara ensam och då ställa wår nya boning i ordning, och gick derefter till sängs. Följande morgon begaf jag mig ut i staden. Jag beslöt att gå till fots, och igenknäppte min rock ända upp till halsen. Så snart jag kom ut på gatan, föreföll mig sjelfwa luften rysligt tung och qwäfwande. Den egna Ryska lukten stack mig obehagligt i näsan, då en stark patrull med påskrufwade bajonetter marscherade förbi. Jag såg mig om, för att finna ett spisqwarter. Wid Gustaf Adolfs torg hade Operakällaren och Castenhof blifwit förwandlade till kaserner, den förra åt ett kompani Uralska Jägare, den sednare åt en pulk wilda Buschkirer. Slutligen blef jag warse i hörnet af Regeringsgatan den gyllne inskriften: ”HOTEL IMPERIAL” Jag inträdde. Onekligen woro drägterna rikare och mera varierande i Stockholm, än fordom. Det war Asien, som hade inträngt på Sweriges område, och der utbredde sina seder, kanske, om det blifwit ohämmadt, till slut sin bildning. På hotelet, wid det stora bordet, sutto gäster i de mest sällsamma gestalter. Bredwid en Engelsk köpman i den enkla, gula frisrocken, satt en brokig kossack-hetman i glittrande guldgaloner. Bredwid en ung sprätt till jurist satt en ännu mera sprättig Cirkassisk officer. Min uppmärksamhet fästes förnämligast på en äldre, temligen korpulent gestalt, med ett par plirande, qwicka ögon, som tycktes njuta af den Italienska wärdens utsökta rätter. Mannen war kännare af rätterna, men också menniskokännare.
Beträffande åter frågan om Morgongdf~ va\ så ehuru, i fall Utskottets, i Betänkandet N:o 68, gjorda förslag lill ändring och upphäfvande af Allmänna Lagens stadganden om giftorätt och arf efter Landsrätt, varda antagne, och qvinnans arfsrätt och giftorätt således komma att blifva sådane de nu äro efter Stadsrätt, det af sig sjelft följer, att med Morgongåfva äfven alltid kommer att förhållas efter Stadsrätt, finner dock Utskottet det vara, till förekommande af misstydning, gagneligt, att den del af 3 §. i y Cap. GiftermålsBalken, sorn i den förutsatta händelsen blifver öfverflödig och utan betydelse, värr der borttagen; hvarföre Utskottet tillstyrker, att, i sammanhang med de i Betänkandet N:o 68, furealagno Lag-: 44 2L,cg-U/sAo.'/€.'s Utlåtande N:o 125. förändringarne, 3 i 9 Cap. GiftermålsBalken måtte erhålla denna lydelse : Morgongåf va skall tagas af mannens enskilda lott i boet. Dur hustrun förr ciri mannen; vare dd Morgongdfvan ock död. Har hustrun, der hon mannen öfverlefver, barn efter honom, tage dä ej eller Morgongåfva. Antom till Exped. Utskottet den 31 October 1829.' Betänkande öfver RiksdagsfuIImägtigen Herr P. Winbladhs motion om stadgande, att den, som i tvistemål är af Underrätt fälld till Viteseller Ensaksböter, skall, om han vill hos Öfverrätt söka ändring, nedsätta böter ne eller derföre ställa godkänd borgen, vid äfventyr, att hans talan eljest LagZhsiöttets Betänkande N:o 125^.' 45 icke v arder af Öfverrätt till pröfning upptagen. Af den anledning, atti 5g punkten af Kongl.’ Förklaringen ilen ?3
Och tjenstemäns aflönande anslagna räntor och kronotionde måtte, så fort ske kan, till statsverket indragas på det sätt, att de i sammanhang med den öfriga kronouppbörden af kronofogdarne uppbäras och levereras; att härvid likväl iakttages, dels att för de embetsoch tjenstemän, uti hvilkas fullmakter och konstitutorialer serskildt förbehåll ej blifvit gjordt , förändringen först vid deras afgång från tjensten träder i verkställighet, så vida de icke sjelfve, derom hvar för sig serskildt hörde, förklara sig nöjde, att löneförändringen försiggår, dels att samma grund tillämpas i fråga om sådan andel af allmänna inrättningars och stiftelsers anslag, som af deras tjenstemän innehafves; samt att de indragna ränteoch tiondeanslagen, med tillägg af forsellön å spanmål, utr landtränteriet af löntagarne eller deras ombud uppbäras efter ingången af Maj månad. Hvad åter angår frågan om indragning af de till stater och korpser anslagne boställen, så enär Rikets Ständer i skrifvelse ]N:o 233 af den 24 Maj 1843 beslutat, att boställen borde orubbadt förblifva under vederbörandes egen disposition, samt ett boställe ostridigt bäst skötes och vårdas, om nu gällande författningar äfven framgent komme att i afseende härå tillämpas, har Utskottet ansett sig böra tillstyrka, 21.-o alt Rikets Ständer icke måtte bifalla den ifrågaställda indragningen, utan låta förblifva vid sist församlade Ständers beslut. Utskottets här ofvan gjorda hemställan, i afseende å den uti ersättningen för indelda ränteoch tionde-anslag ingående forsellön å spanmål, skulle af Rikets Ständer bifallas, blefve häraf en följd, att statsverket i sådant afseende finge vidkännas en ny årlig utgift.
Ris eller Paddv medgifven, samt en tull al 2 öre skålpundet, torde finnas fullt tillräcklig såsom skydd förden inhemska tillverkningen af risgryn, hafva Rikets Ständer ansett nämnde tullsats böra bestämmas å risgryn, äfvensom å den härmed närmast jemförliga artikeln rismjöl. Artikeln Guano inbegripes nu under "spillning-affall och span," till följd hvaraf någon särskild uppgift rörande införsels-qvantiteten deraf i Tull-specialcrne icke förekommer. Enär likväl en sådan uppgift för Landlbruks-slatistiken är af synnerlig vigt, hafva Rikets Ständer af denna anledning ansett artikeln Guano böra särskildt i luförseis-tarifen upptagas, dock, såsom hittills, tullfri. För Gummi, alla slag, ej specificerade, har, såsom ett för näringarne och i medicinen behöflig!, ämne, af E. K. M:l föreslagits lulllrihet, samt för Harts införsels-tull af 1 öre skålpundet; men då, efter hvad Kommers-kollegium och General-lull-stvrelsen erinrat, åtminstone vissa slag af dessa artiklar äro till utseendet så lika, alt tullfrihet lör den ena möjligen kunde gifva anledning lill villrådighet och tvister vid tullbehandlingen, hafva Rikets Ständer ansell enahanda lullbeslämmelse för dessa båda artiklar böra antagas, samt att Expeditions-Utskottets förslag till underd. Skrifvelse N:o 164. 469 införsels-tullen såväl för Gummi, aila slag, ej speciiiceradl, som för Haris, må bestämmas till 1 öre skålpundet.
Då vid sådant förhållande ifrågaslällde stadgande ej lärer kunna anses såsom något skydd emot osedligheten; då för dess bibehållande annat skäl icke blifvit anförd t, än det, som hemtals från förutsättningen om ett sådant skydd; då skyldigheten alt söka Konungens tillstånd, medför onödig 15 Lag-U tskottits Bttiinkamli j IV.-o 23. omgång och borttager en icke obetydlig del af åtskillige Embetsmäns tid, som kunde användas till mera gagn för det allmänna; och då stadgandet följaktligen i verkligheten blott gör olägenhet och skada; får Utskottet vördsamt tillstyrka, att genom utfärdande författning mätte förklaras, att 2 Ca/:. 3 Giftermål-Bni ken, om förbud för syskonebarn att taga hvarannan till äkta, utan att Konungen gifven der lof till, upphört att vara gällande, dock utan att någon förändring härigenom skett i Jagens stadganden i 13 Gap. / Rättegångs - B al ken, om fäf emot. d mara och i ty Gap. y samma. Balk, om fäf emot vittne: , i hvit ka fall det kummer alt förblifva, vid hvad hittills jöreskr/Jvet varit. Hvad åter angår rättigheten för de i 5 och 6 §§. af Giftermåls-Balkens 2 Cap. omnämnde besvågrade personer, att, utan Konungens lof, knyta äktenskaps-förbindelser; så, ehuru numera medgifvet är, att ej eller dessa förbindelser äro i religieust och moraliskt hänseende olillåtlige, anser likväl Utskottet betänkligt, att helt och hållet lossa alla band i förevarande fall. Då 18 i o års lagstiftare förvandlade det ovilkorliga förbudet emot omförinälde förbindelser, till ett vilkorligt, gåfvo de, enligt Utskottets omdöme, tidens förändrade tänkesätt all den hyllning, dem tillkommer. — Förhållandet emellan en person och hans brodersons eller systersons, faderbroders eller moderbroders enka är icke lika det, som råder emellan syskonebain.
Riksgäldscontorets styrelse uppdragna utredning af Götha Canal-holags och Malmö f. d. Discont-inrättningar. — W:o 46. i anledning af väckt fråga om förändring uti några stadganden, rörande uppbördssättet uti Stockholms stad. V. B. 348. A. 358. —- N:o 47- ' anledning af sökt afskrifning utaf det Cail Johans församling i Götheborgs och Bohus Län af choleracreditiv-medlen beviljade lån. V. B. 348. A. 358. VI. E. 262. — N:o 48. i anledning af väckt motion 0111 införandet i Sverige af ett ordnadt statsskulds-systeme. V. B. 348. A. 358. N:o 49- angående den vid sista Riskdag för esk r i f11a upplåning till anskaffande af erforderliga medel för Fyroch Båk-inrättningarnes upphjelpande. V. B. 348. A. 35g. — N:o 5o. angående väckt fråga om kronoparken Wahraskogens upplåtande till lastageplats. V. B. 348. A. 35g. VI. E. 262. — W:o 5i. i anledning af Hr N. W. Stråles förslag lill bildandet af en ktigsfond, genom upplånade medels insättan - ( *54 ) de i enskilta Dauker oell Uypotheks-im älttiingar. V. B, 348. A. 35y. StaisUtskotlels Memorialet', Belänkanden oell Utlåtandens — N:o 52. i (rugn om oiölespassevolanee-afgiflens framtida Utgörande eller sti esk i 11» medels anvisande till bestridande af de kostnader, hvartill densamma är afsedd. K3j3. XXII. E 38i. — N:o 5 !. angående regleringen af utgifterna under Riksstatens fjerde liufvlidi itel.
Utsk. anser: l:o Att, sedan Konungariket Norriges postförbindelse med utlandet under den del af året, då sjöfarten är öppen, befordras nästan uteslutande med ångfartyg, den s. k. Norrska utrikes posten icke borde genom Sverige befordras ulan full ersättning af Norrska postverket för derigenom uppkommande kostnader. Uppå öfver-post-direktörs-embelets derom gjorda und. framställning, biföll K. M., genom nådigt bref af d. 11 Maj 1847, att lill minskande af kostnaderne för Norrska utrikes posternes förskaffande genom Sverige, den för deras befordran med Oclober månads ingång år 1846 inrättade snällpost och hvars årliga kostnad var beräknad till 8,200 r:dr, fick indragas, men alt enär upphörandet af särskild Norrsk utrikes post öfver Sverige skulle förorsaka en högst betydlig afsaknad för de Svenske korrespondenterne uti alla de utåt rikets vestra kust belägne orter, hvilka alltsedan år 1815 för utrikes och sedan år 1831 äfven för inrikes bref under 8 lod fått sig af samma post begagna, berörde post skulle åter försättas i det skick, hvari den före d. 1 Oct. 1846 var, och för hvilken kostnaden endast uppgår till 4,100 r:dr b:co årligen. Inkomsten af transito-portot för den Norrska utrikes brefvexlingen lemnar, äfven sedan den om sommaren befordras på ångbåt, ej allenast full ersättning för sistberörde kostnad, utan ock ett årligt öfverskott, hvadan den ytterligare indragning, som Utsk. föreslagit, skulle leda till förlust för postverket i st. f. vinst. 2:o Att minskning uti den för paketer inrättade, med förlust för postverket förenade, postgång emellan Stockholm och södra orterne lämpligen torde kunna äga rum under den årstid, då ångbåts-kommunikationen oafbrutet fortgår. Sjelf inseende detta, genom ångbåts-kommunikationernes utvidgande, inträdda förhållande, har öfver-post-direktörs-embelel i und. hemställt till K.
Jag hade hoppats, att ett sådant yttrande ej skulle hafva blifvit fäldt härstädes, aldraminst af en man, som tillhört de tre andra Ståndens pluralitet, i meningen att lån hör göras; ty om något godt icke kan komma från denna Representation, och hon dock låtit sig bevekas att besluta det ifrågavarande lånet; så är ju den klara slutsatsen deraf, alt hela lånet icke duger. Det torde ock vara händelsen med mångå af de beslut, hvartill de rådande under innevarande Riksdag förmått än det ena och än det andra Ståndet. — Jag kan icke säga, hvilken procent är tjen 1 i gast att såsom rabatt bestämma i hänseende till lånetillgången å främmande orter, men i egenskap af Riksdagsman är det min pligt, att akta Statens medel, och att följakgtligen tillse, det den 202 Den i Mars e. ni. icke här förlorar, genom alltför betydliga alding der ule. Herr Munck af Rosenschöld: Sedan Ridderskapet och Adeln bifallit lista Punkten, eller att lånet må upptagas mot 4 proccnls ränta, och med vilkor, att uppsägning icke får ske på io år, så förenar jag mig med Herr Rosenblad deruti, att 10 procents rabatt är för mycket, och att maximum bör bestämmas till 8 procent. Jag tror, att lånet är ganska nyttigt för landet, och kan icke ingå derpå, att i frågan om dess beslutande Ridderskapet och Adeln blifvit öfverröstade af de öfrige Irenne Stånden. Ridderskapet och Adeln återremitterade väl Utskoltes första Betänkande, men många, som voterade för återrrernissen, gjorde det aldeles icke derföre, alt de voro emot sjelfva lånet, utan emedan Kongl. Majlis snnction i afseende på myntbestämningen hade blifvit med lånefrågan förknippad; åtminstone var detta händelsen med mig. För min del tror jag, att allmänna rörelsen mycket väl behöfver detta lån; men att det i allmänhet kommer att verka mindre an man tror, ehuru Capitalet af somlige anses så stort.