Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så har prebendeväsendet uppkommit, Då nu fråga är om en förändrad organisation af Domkapitlen, torde på denna mycket gamla anordning afseende böra göras och med en för våra tidsförhållanden afpassad tillämpning af densamma något i eller nära stiftsstaden beläget pastorat af Konungen bestämmas till hvad jag skulle vilja kalla kapitel-pastorat, hvilket borde sökas och tillsättas enligt dess beskaffenhet såsom regalt eller konsistorielt, dock så, att tillika för kompetens uppställdes några särskilda vilkor, t. ex. desamma, som för första klassens pastorater, med tillägg af fordran på pastoral-erfarenhet; hvadan ock, då vid sådant pastorat skyldighet att på kallelse i Domkapitels-göromålen deltaga vore fästad, hvarje sökande redan på förhand visste, att detta besvär medföljde pastoratet och att lian, om han erhölle detsamma, måste de dermed förenade kapitel-ledamotsåligganden fullgöra.“ För egen del instämmer jag fullkomligt i denna mening och föreslår således, att ett kapitelpastorat mfed nu bcskrifne ansökningsvilkor utses i hvarje af de sex stift, der det för uppgifna ändamålet är behöfligt och domprostar finnas. I de fyra stift åter, 232 Motioner i Preste-Ståndet 1862. N:o 115. der desse tjenstemän saknas och der således ytterligare en kapitularplats återstår att fylla, torde tillsvidare och intill dess domprost-embeten äfven der hinna inrättas, hvilket vid den förestående regleringen af biskoparnes löner lätt låter sig göra, ännu ett kapitel-pastorat böra utses, såvida det icke skulle befinnas lämpligare att under besagda mellantid Konungen bland elementar-läroverkets lektorer på dessa ställen tillförordnar den femte kapitel-ledamoten. För öfrigt mäste, vid inträffad ledighet, jäf eller förfall adjunktionsrätten hädanefter såsom hittills vara Domkapitlet medgifven, äfvensom lektorerna vid läroverket förbundna att, då de tillkallades, i Domkapitlets förhandlingar deltaga.
Händer så, att fadren själf af svaghet för sina barn låter draga sig öfver på deras sida och litet smått gör gemensam sak med dem — så där helt oskyldigt och i tysthet —, då är allt förloradt, och hemmet framter anblicken af grusad familjelycka; makarna sins emellan har därvid äfven uppstått ett svalg, som icke mera öfverstiges. En och annan kvinna har ju lyckats öfvervinna en styfmoders alla svårigheter, lyckats förvärfva sina styfbarns genkärlek, förtroende och tacksamhet för ett välsignelserikt hem och den riktning, hon gifvit deras lif, hvilket måhända annars skulle ha blifvit förfeladt, och hon står segrande vid målet; i sanning en stor personlighet, värd all ära. Återigen att hon strandat, att hennes sårade sinne slutit sig för dem, som ständigt mötte hennes ärliga sträfvanden med misstro eller förakt, att hon till sist som en främling betraktar dem, och att öfver hennes blödande hjärta lagt sig en isskorpa, som aldrig smälter, det, tro vi, vara det vanliga. förloppet. Men hafva vi då ens rätt att bryta stafven öfver henne?! Därför I äldre, tanter och mostrar, om I verkligen älsken barnen, lemnen dem, huru påkostande det än kan kännas, åt styfmodren; hon är nu blifven deras naturligaste uppfostrarinna och närmaste anhöriga. Därmed främjen I deras bästa. Sägen ej, som vi nyligen hörde berättas: » Lilla Sigrid är nu hos moster och får dricka så mycket kaffe hon behagar: här missunnar ingen. » Trä- den tillbaka och utsån ej splitets och misstrons sådd i deras unga hjärtan! Oeh må utanför stående personer akta sig, att inkasta en brand i andras hem genom ett beklagande, som ej är på sin plats. Att för de barn, hvilka själfva kanske nä- rapå äro styfmodrens jämnåriga, inträda i ett underordnad t förhållande till henne, kan ju vara svårt nog; men den uppväxta sonens eller dottrens plikt är och förblir dock i alla fall att hedra sin faders hustru och icke möta ' henne med camaraderie, än mindre med förolämpningar. Detta är enda möjliga vä- gen för att ett godt förhållande mellan henne och dem skall kunna uppstå.
Frih. Cederström: Jag anhåller vördsamt att få fästa Ståndets uppmärksamhet derpå, att PresteSt. uti denna fråga icke har antagit BorgareSt:s inbjudning, såsom fallet var med föregående betänk., och att således, om R. o. Ad. skulle instämma med PresteSt., R. o. Ad. komme att fatta ett mera rättsenlig! beslut. Man instämde med BorgareSt. vid förra betänkts föredragning derföre, att PresteSt. der hade antagit BorgareShs inbjudning. Frih. Sprengtporten: I sjelfva saken är det likgill26 Ii. aoa Den i a Juni c. m. tigt, om R. o. Ad. antager BorgareStts eller PresleSt:s beslut; men jag får dock erinra, att PresteSt. bärliar uteslutit premisserna af intet annat skäl, än alt Ståndet ansåg det vara öfverflödigt att bär åter intaga dem, då Ståndet åberopade dess beslut i förra frågan. Jag skulle icke hafva gjort denna anmärkning, om det icke vore anmärkningsvärdt, att Frih. Cederström tillstyrker R. o. Ad. att nu utesluta premisser, som R. o. Ad. i förra frågan redan antagit. Uppå derefter framställd propos. blef BorgareStis inbjudning af R. o. Ad. antagen. Frill. Cederström, Anders: Jag anhåller alt få re-, servera mig mot R. o. Adis så väl i denna, som i förra frågan fattade beslut. Då R. St. vid 1810 urs riksdag beslöto, att all jord af hvad beskaffenhet som helst, som icke var med ordinarie roteling belagd, skulle extra roteras, så lan jag icke deltaga i den åtgärd, som blifvit en följd af den princip R. St. vid sednare riksdagar etablerat, att all oprivilegierad jord, som ieke var med ordinarie rotering belagd, sedermera skulle med sådan rotering beläggas, emedan sådant är en orättvisa, som, om man följer samma rättsgrund, lan leda derhän, att framdeles all privilegierad jord blir belagd med ordinarie rotering.
Ridderskapet och Adeln Redactionen af Riksens Ständers wid 1809 och igio ars Riksdag siadgake förftag till en Instruktion för StatsBancooch Riksgälds-Contoirets Itevisorcr, med de af ofwanbemälde Utskott föreftagne bestämningar. Ut illers. Lx krotocollo, 0. Lllverstolpe. Ut, Den z Junii. 44? Utdrag af Protocollet, hället hos Häglof!. Riddcrskaper ock 2ldeln, wid Urtima Riksdagen i Orebro den Z Junii 1312. S. D. Instämde Högloft. Ridderssapet och Adeln med Hederwärda Bonde-Srändet i dess förftag, att ett serjkilkt Utssotk af tre Ledamöter frän hwarie Ständ matte tillsattas, för att utreda de ifrän förra Riksdagarna uppskjutna twist iva frågor mellan Bonde-Ständer och de öfrige Stånden och deröfwer med sitt Betänkande inkomma. Ut supra. klx krotocollo, 6. Lilversolpe. Utdrag af protocollet, hältet hos Häglof!. Ridderskapet och Adeln, wid Urtima Riksdagen i Orebro den z Junii 1812. S. D. ^fler förnyad föredragning af 2:ne hos Ridderssapet och Adeln af Herr Schmitterlöw, Henning Christian, ingifne Memorialer, innefattande de twänne förftag att en jämkning i Extra Noteringen mätte tillwagabringaö, samt att derefter berörde Rotering mätte för stadigtvarande förklaras, beftöt Högloflige Ridderssapet och Adeln att den förra af dessa frågor till utlärande af Allmänna Beswärsoch Ekonomie Utskottet hänwisa, och att den sednare frägan skulle förblifwa hwilande tili dess Ut. skottets utlåtande öfwer den förra, till Riks-Stånden inkommitUt supra. Lx krotocollo, 6- Lllverstolpe. Ut, 444 Den z Junii. Utdrag af protocollet, hållet hos högloft.
Melchior ser ånyo stjernan och ber sina kamrater akta på hvar den stannar. Tredje akten. Melchior hälsar Maria och frågar, om detta är barnet samt af hvad familj det är. Maria svarar, att det är af Davids hus, ”Men på jorden uthan fadher, I himmelen uthan modher.” Magerna frambära sina skänker. Maria tackar dem för den stora äran, de bevisat hennes son, och önskar dem lycklig resa samt salighet efter döden. Melchior önskar henne och barnet lycka och god hälsa. De anträda sedan sin 200 mil långa hemresa. Fjerde akten upptages af åtta (8) rimmade rader, i hvilka Magerna förtälja, att de äro sömniga, hvarpå de lägga sig att sofva. Femte akten. Engelen bjuder dem i sömnen gå en annan väg hem, emedan Herodes vill förgöra barnet. — Sc. 2. Då de vakna, berätta de för hvarandra, att de haft samma dröm, och besluta att icke återvända till Herodes; ”ty som jagh märker, är han en Räff” tillägger Balthasar. Sjette akten. Herodes, förgrymmad öfver magerna, som svikit honom, befaller Knagehals att förgöra alla svennbarn i Bethlehem, som äro tre år och ”thes fornedan.” — Sc. 2. Engelen berättar detta för Josef i sömnen och bjuder honom fly till Egypten. — Sc. 3. Josef berättar detta åter för Maria. Maria. ”Ach, Jagh bedröfvade Quinna! Hvar är migh nu goodh rådh finna, Ty Herodes, Tyrannen, wist Achter dräpa min son medh list, Och menar uthi snaran fåå Ibland the menlöse Barn små, Hvilket gåår migh högt till hiertat. Aff sorgh, iagh snart är försmäch tat. Ack käre son och lille Siäl Jagh för grååt ey kan tala väl. Wij måstom J Landsflychtigheet Nu resa, uthi Elendheet, Ther ingen oss bekiender är Och bland Hedningar wistas ther. O, hvilken een bedröflig tingh, Een frälsare hålles så ringh, Ey få boo hoos sina Fädher.
Utskottet ansett förhöjning eller sänkning i pris å varor icke bestämmas af sältet, alt med större eller mindre Ziflertal uttrycka penningens värde, utan att helt andra orsaker aro dertill bidragande; samt slutligen tillagt den anmärkning» att om någonverklig olägenhet skulle blifva en ovilkorlig och nödvändig påföljd af Riksgäldssedlarnes indragning, så vore i och med detsamma sagdt, att utgifningen af desse sedlar albing skall upphöra, enär enahanda orsak måste i alla tider åstadkomma enahanda verkan. På grund häraf, hade Utskottet tillstyrkt hvadRikets Ständer jemväl bifallit,- 1:0 att med samma dag som Banken öppnas för utvexling af Silfver emot Bancosedlar, ali tillverkning, af Riksgäldssedlar skulle inställas. 2:0 att de vid berörde lid i-förråd varande och utelöpande Riksgäldssedlar skulle uti RiksgUldsContordis Cassör på vanligt sätt få utoch invexlas, så länge de icke äro förslitna. Utaf RiksgäldsContorets granskade räkenskaper inbemtas; att, oberäknad aflöningen till Tjenstemännen, hvilka med Creditsedelrörelseu cga befattning, har kostnaden för papper, tryckning, stämpling, skäring,. numereVing, signermg och contrasignering m. m._, varit ganska betydlig. Den. uppgick lör år 1828 till B:co Ridr 11,729: 19, —r „ 1829 „ 8,229; 28, 4. „ i83o - - „ 14,p65: 9, i. „ r83x „ 11,582: a8, 11. „ i83a „ 16,120: a5, 6. Tillsammans B:co R:dr 62,627: 14, Huså' att i medeltal, sedeltill verkningen medfört, utom aflöningen, en årlig, utgift af något utöfver 12,000 Rdr.
St:s Const.Utsk., ingalunda finner mig befogad att här ingå i den aldraringaste förklaiing i afseende på Frih. Cederströms gjorda angifvelse och dess åsyftade åtal; emedan jag anser liela företaget vara af en sådan beskaffenhet, att åtlöje! troligen lärer vara det enda, som kan komma att drabba Hr Frihtns framställning. Angifvelsen är i högsta måtto förnärmande mot de R. Sits afdelningar, hvilka här af Frih. Cederström blifvit rubricerade såsom handlande i den mest brottsliga syftning, hvilken inom samhället kan tänkas. Om Frih. Cederström så kunde ställa till, att Justilie-cancelleren kunde finna sig befogad att på Konungens och på Regeringens vägnar väcka åtalet och att i sådant hänseende begära R. St:s begifvande att dess medlemmar ställdes under tilltal, hvilket måste föregå innan något åtal kan äga rum, så kunde möjligtvis den rolighet uppstå, att ett elier tvänne Stånd kunde lemna sitt bifall dertill, och att således möjligtvis R. o. Ad:s ledamöter, samt ledamöter af ett annat Stånd, blefvo ställde under tilltal, hvilket deremot de 2:ne andra Stånden i och för sina ledamöter helt och hållet bestridde. Jag tager mig då friheten hemställa till R. o. Adis sunda omdöme, huruvida, under så beskaffade förhållanden, en framställning af denna natur kan anses annorlunda än såsom en af dessa bedröfliga tilldragelser, hvilka understundom kunna uppstå inom vår fyrdelning, då det obestridligen är hvar och en ledamots rättighet att häst honom godt synes tala om hvad han behagar. Frih. Cederström har föreslagit R. o. Ad. att 384 Den 26 Maj. infordra Statsoch Const.Utskms prot. Jag kan icke inse till hvad ändamål; men troligen skall det ske, för att i R. o. Ad:s plena undergå en revision och sedermera i följd af denna revision undergå vidare handläggning, möjligtvis för att efter Frih. Cederström.1; åklagareåsigter och juridiska begrepp från R. o. Ad:s plena remitteras lill lagligt åtal.
M. af Lehnberg. t" KojgLM^t underdånigst, med utlåtande öfver Rikets Ständers år .‘('t, församlade Revisorer* Berättelse angående granskning af siats-Verkets ^ i ,7 manna, fonders räkenskaper, styrelse och förvaltning under åren i834 och 1835! 53 — Stormägtigste, Allernådigste Konung! Genom Nådig Remiss har Eders Kongl. Maj:t behagat infordra Styrelsens öfver. Fängelser och Arbets-Inrältningar i Riket, underdåniga utlåtande öfver Rikets Ständers år 1837 församlade Revisorers afgifne Berättelse i hvad den rörer samma år verkställd granskning af Styrelsens räkenskaper och förvaltning för åren 1833, 1834 och 1835. Till underdånig åtlydnad häraf får Styrelsen, sedan infordrade, men genom vederbörande tjenstemans under tiden inträffade, sjukdom fördröjda upplysningar nu Styrelsen lillhandakommit, den nåden alt i den ordning hvartill förenämnde Berättelse föranleder, Dess utlåtande i underdånighet afgifva i de delar deraf, som derföre kunna göra föremål.
N:o 12, i anledning af väckt motion om rättighet för Brandstods-Co miteen inom Luggude Härad att utmätningsvis uttaga obetalda Branstods afgifter. Ståndet pröfvade, att detta ärende bör öfverlemnas till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet. N:o 13, öfver väckt motion om inskränkning i Gårdfarihandlandes rättighet alt utbekomma fordringar för utborgade varor. Bifölls. N:o 14, öfver Herr Lars Hjertås motion om rättighet för parter alt deras till Domstol ingifne handlingar återbekomma. Återremitterades. N:o 15, i anledning af väckt motion om förändrade föreskrifter, i afseende på låns erhållande ur Rikets Ständers Binks och andra Pubika Cassör. Ärendet fanns tillhöra Banco-Utskottets handläggning. Prot. Utdr. d. 8 April 184°• 207 N:o 16, öfver väckt motion om upphälvande af Lagens stadganden, angående qvalificerade dödsstraff. Återremitterades. och N:o 17, öfver väckt motion om ändring i 2 Cap. 13 §. Kyrkolagen. Bifölls* Från II eder v. Bonde-Ståndet. S. D. Remitterades till StatsUtskottet: Kongl. Maj:ts sedan den 1 dennes på hordet hvilande Nådiga Skrifvelse, angående frågan om lindring uti den hemmansegarne uti Jemtland åliggande roteringsoch rustnings-skyldighet, jemte de i i nledning deraf denne dag afgifne yttranden. S. 1). Föredrogs och bifölls Banco-Utskottets Utlåtande N:o 8, i anledning af väckt motion om rättighet för Bankens gäldenärer att i LandtRänterien få erlägga ränta och capital-afhetalningar å innehafvande fastighetslån. S. D. Föredrogs och bifölls Lag-Utskottets sedan den 4 dennes hvilande Utlåtande N:o 5, i anledning af väckt fråga om ändring i sältet för Nämndemäns väljande. S. D.
Han hade varit så säker på hustru sin, och nu ville hon ej veta af honom. Det var löjligt, tyckte de. Då kapten Lennart hörde, att de skrattade, rusade han efter dem och ville slå dem. De sprungo undan och kastade sig upp i åkdonen. Han efter, men i sin ifver snafvade han öfver en sten och föll omkull. Han kom upp igen, men förföljde ej vidare. En tanke slog honom i hans förvirring. I denna värld sker intet utan Guds vilja, intet. »Hvart vill du föra mig?» sade han. »Jag är en fjäder, drifven för fläkten af din anda. Jag är din kastboll. Hvart vill du föra mig? Hvarför stänger du för mig mitt hems portar?» Han vandrade bort från sitt hem, troende, att detta var Guds vilja. Då solen gick upp, stod han på höjden af Broby backar och såg ut öfver dalen. Ack, icke visste då dalens arma folk, att deras räddare nalkades. Icke hade någon fattig eller bedröfvad sammanbundit kransar af sent vissnande lingonris och hängt öfver sin kojas dörr. Ej lades på de trösklar han snart skulle beträda blad af doftande lavendel och blommor från åkerrenen. Ej lyfte mödrar sina barn på armen, för att de skulle få se honom, där han kom. Ej stod kojornas inre putsadt och fint med den svarta härden dold af doftande en. Ej arbetade männen då med ifrig flit på fälten, så att hans blickar måtte fröjdas åt ansad åker och väl gräfda diken. Ack, där han stod, sågo hans ängsliga blickar, hur torkan härjat, hur skördarna voro förbrända, och hur folket knappt syntes bry sig om att reda jorden för det nya årets skörd. Han såg upp mot de blå bergen, och morgonens skarpa sol visade honom de brunbrända trakter, öfver hvilka skogseldarna gått fram. Han såg vägkantens björkar, nästan förstörda af torka. Han förstod af många små tecken, af mäsklukten, som han kände, då han gick förbi en gård, af de nedfallna gärdesgårdarna, af den ringa mängden hemförd och huggen ved, att folket ej skötte sig, att nöden var kommen, och att människorna sökte sin tröst i liknöjdhet och brännvin.
Man kunde kanske vara i tvekan, huruvida det icke nu vore skäl att stanna vid Upsala och låta den återstående delen af frågan hvila; men då jag nu icke kan komma till annat resultat än att, om jernvägen drages till Sala, denna väg vid nästa riksdag kommer att fortsättas till Gefle—Fahlu-jernvägen och dymedelst äfven tillskynda Westmanland en väsendtlig fördel, får jag för min del förklara att jag gillar de beslut, som Rorgareoch f!onde-St:n lättat, samt att jag med min röst kommer att biträda det förslag, som af Gr. Taube blifvit framstäldt. Gr. Taube, Henning Adolf: Det är egentligen med anledning af några anmärkningar som jag begärt ordet. En värd talare har nemi. framhållit, att om hans sytem skulle antagas för de nordliga jernvägarne, så blef hela skillnaden en million. Jag får lästa uppmärksamheten på att det väl icke är tänkbart att en bana skulle stanna i Upsala, ty R. St:r kunna väl icke frångå den grundsats, som blifvit uttalad, att stambanorna skola fortlöpa genom provinserna, och om vi stannade med banan i Upsala, hvad är den då annat än en bibana? Besluta vi icke att den skall gå till Sala, så är det klart att den måste framdragas till Gefle. Om nu äfven den vestra banan skall anläggas mot norr, är det gifvet att denna million kommer att fördubblas minst 10 å 12 gånger; således måste denna besparing blifva en sak, som går till mångfaldigt högre. Man har äfven sagt att Norrland skulle få en längre omväg genom att gå öfver Upsala, och jag medgifver alt det blir en mil längre, om vägen går direkte från Sala; men då Sevalla är uttryckligen nämndt, så försvinner denna genväg och vinsten blir då blott 9,000 fot. Att de enskildta intressena äro bäst bevakade genom jernvägens dragande öfver Upsala, är bevisadt, bland annat, deraf, att inom de andra Stånden dessa provinsers representanter på det varmaste förfäktat den östra sträckningen.
Antom till Exp.-Utsk. den ii Mars kl. i e. m; Betänkande_, i anledning af gjorde motioner om Lands-Fiscalstjensternes upphörande. Genom Remisser af den io, 12 och 17' dennes, har Hedervärda Bonde-Ståndet till Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets handläggning öfverlemnat: i:o ett memorial af Riksdags-Fullmägtigen från Jönköpings Läll Anders Pålssony deri lian yrkar, att Lands-Fiscalsbefattningarne, såsom onödige för Staten och för Allmogen skadliga och betungande, mätte afskaffas. Då dessaTjenstemän icke hafva någon lön, utan skola lefva af den andel i böter, som deni i egenskap af åklagare tillfaller, men hvilken, efter hvad Saköreslängderne upplysa, alltid skall befinnas ringa och •betydlig, så uppkommer, i Anders Pålssons tanka, häraf den menliga följd, 4 Allm. Best).- och Occ.-Utsk. Bet.
Det är derföre ett folk värdigt att främja sådana äkta förbindelser och med glädje i hoppet om en lycklig framtid inom hofvet så väl som i den Svenska odalmannens hydda, der ock söner för Thronen upvuxit sådane som den förste talaren vetat omnämna, jag för min del vill bifalla Utsk:s Betänk. Frih. Stael von Holstein, Fabian Willi.: Då den af Frih. Cederström väckta motionen här förevar för remiss till Utsk. yttrade jag några ord för bifall till motionärens förslag; och jag har hvarken af de skäl Utsk. anfört, eller dem jag nu hört framställas hemtat någon anledning att frångå min öfvertygelse i detta fall. Utsk. har hufvudsakligen instämt uti hvad en talare vid motionens remitterande yttrade, nemi. att det skillle vara en misshushållning att ingå på den af motionären framlagda principen. I detta afseende får jag säga, att ehuru jag anser det vara en representants pligt att hushålla med Statsmedel, bör det dock icke ske med uppoffring af principer. Dessutom ber jag att få erinra dem Den 21 Mars f. m. dem om att (let viii är en möjlighet, att de personer, som skulle erhålla särskild hofhållning, kunna falla ifrån och anslagen derigenom blifva indragna; men det kan äfven hända att deras antal ökas och då skola äfven dessa förses med egen hofhållning. Här har derjemte blifvit anfördt, att den i förra fallet förespeglade indragningen sällan ägt rum, när den bordt ifrågakomma, och vid sådant förhållande förfalla, enligt mitt förmenande, Utsk:s skäl till en obetydlighet. Här har blifvit yttradt, att hvad Grundlagen stadgar rörande Lifgeding icke kunde tillämpas på »anslag lill särskild hofhållning», enär med ordet Lifgeding menades ett Län — detta tror jag att vi alla veta — i annat fall hade det varit stridande mot Grundlagen att framställa en propos. i förevarande syftning. — Men om det således icke kan förnekas, att proposm icke strider mot Grundlagens bokstaf, så vågar jag dock tro, att andan och meningen af förutnämnda stadgande är, att icke alla af det Kongl.
»Jag genomlefde så mycket i verkligheten, att fantasien fick hvila sig», heter det i en anteckning. Hvad hon upplefde? Troligen en hvardagshistoria men som grep fatt i henne med näbbar och klor. Anteckningarna från denna tid tala om en enformighet, hvars små händelser likväl, brutna genom hennes känsliga sinne – som likt en konkav spegel återgaf allt förstoradt – verkade än som »solsken», än som den mörkaste förtviflan, hvarur sjelfmordsfantasierna redan nu skymta fram. Följande anteckningar äro karaktäristiska: »En lycklig dag. Saknade intet annat än klassisk bildning. Läste i »Det skönas verld» och blef missmodig emedan jag icke hör dit. Strålande solsken. Herrligt samqväm med Shakespeare och stickstrumpan. Hvad Richard den 3:dje är stor. Stor i sjelfva sin elakhet! Hvad tänker Bäckström! Jag är rädd för Richard den 3:dje, scenen med Anna skrämmer mig. Ack om jag kunde glömma att jag väntar bref. Ovissheten plågar mig, så jag är färdig att krypa ur skinnet. Hvarför skall jag hoppas. Med nedan anförda bref hade nemligen Tardif den 4 April åter anmält sig som rådhungrande supplikant hos Bäckström – och svaret dröjde. Först kan ni ej begripa hvad jag är för en gynnare, som vågar tillsända er en hel lunta skräp, och när då ett dunkelt minne börjar vakna, talande om en viss Tardif, då mulnar ni. »Återigen!» utropar ni och – der ligger alltsammans i er papperskorg. Ja, så kan det gå, men jag ber er: låt mig icke bli sannspådd, och än mer: blif icke ond på mig! »Men hvad vill ni då egentligen?» hör jag er otåligt fråga.