Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit förblifver Rikets Ständer, med all Kongl. Nåd och Ynnest, städse välbevågen. CARL JOHAN G. af fK°ttei'stedt. N:r QO. Uplästa hos Samtl. Riks-Stånden d. 7 April 1S18- Protocoll hållit inför Konungen i StatsRådet, på Stockholms Slott, d. 4 April 1818. Närvarande: Hans Excellence, Jtrstitiaa Stats*Ministern, Herr Grefve Gyllenborg. Hans Excellence, Stats-Ministerri för Utrikes Arenderna, Herr Grefve von Engeström. Hans Excellence, Stats-Rådet Herr Grefve Rosenblad. Hans Excellence, Stats-Rådet, Herr Friherre Fleming. Hans Excellence, Stats-Rådet Herr Friherre Lagerbring. Undertecknad Hof Cantzler. Stats-Rådet, Herr Friherre Cederström. Herr Friherre Skjöldebi and. Grefve Mörner. Undertecknad Hof-Cantzler uppläste ett j på Kongl. Maj.ts Nådiga befallning, författadt Förslag till en Nådig Skrifvelse från Kongl. Maj:t till Rikets Ständer, om Riksdagens ytterli; are förlängning, sådan den, vid detta Protocoll innes bilagd; Och blef densamma, på Stats-Rådets Ledamöters underdåniga tillstyrkande, af Kcprgl. Konungens Nåd. Propositioner. 269 Maj:t i Nåder gillad, och skulle, af TTnderteknad Hof-Cantzler coritrasignerad, på vanligt sätt, till Rikets Ständer öfverlemnas. In fidem G. af TFtatterstedt. Kongl. May.ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer om Riksdagens ytterligare förlängande. Gifven Stockholms Slott den 4 April iéi8.
af inalles 1421|j mantal, af hvilka osålde eller oskatte 58||| och försålde eller skatte 83fg| mantal, vill det synas Revisorerne, som skulle denna kyrka af sina hemman erhålla större inkomst, om utarrenderingen skedde med iakttagande af de i Kongl, förordningen den 17 Juli 1847 för utarrendering af kungsoch kungs-ladugårdar samt kronohemman stadgade grunder. Konsistorierna. Dessas räkenskaper hafva för revisionsåret blifvit granskade t Kongl. Kammarrätten dels med, dels utan anmärkningar. Af samma anledning, som i sist afgifne revisionsberättelse finnes uppgifven, hafva Revisorerne ansett det ej vara behöflig! att öfver ifrågavarande räkenskaper upprätta särskilda tabellariska sammandrag. § 1. Vid granskningen af Linköpings Konsistorii räkenskaper, har det ådragit sig Revisorernes uppmärksamhet, att såväl Gymnasii emeriti-kassans räkning som instrumentet öfver dess lånehandlingar endast äro försedde med redogörarens underskrift; och då god ordning synes fordra att Konsistorii ledamöter verificera riktigheten af alla under dess tillsyn stående räkenskaper, hafva Revisorerne velat detta förhållande anmäla. § 2. Af Westerås’ Konsistorii räkenskaper inhemtas, att betydlig kontant behållning under revisionsåret funnits inneliggande hos redogöraren för emeriti-kassan. Sålunda var 184 - denna kassas inneståeude behållning den 3,0 Juni 1857 4,838 Riksdaler 5 sk. 7 r:st. och den 31 December samma år 3,327 Riksdaler 19 sk. 6 r:st. Revisorerne anse det icke med god ordning och hushållning öfverensstämmande, att allmänna medel till så betydligt belopp räntelösa hosredogöraren förvaras. § 3. Direktionen öfver Stockholms stads undervisningsverk. Dess räkenskaper hafva i Kongl. Kammar-rätten för revisionsåret blifvit granskade med anmärkningar, och innehålla i afseende på inkomster och utgifter följande Debet. Balans från är 1856 Tillgångar Uppbörd: Stockholms stads undervisningsverks fond: — Hyresdito 533: 16: — f. d.
På grund af hvad sålunda är vordet anfördt, och med erinran att hvarken beloppet af vexlar, vare sig å Hamburger Banko, Preussiska Thaler eller Pund Sterling och ej heller depositioner i silfver och guld å utrikes orter inräknas i det för me talliska kassan fastställda minimum af Tio Millioner R:dr R:mt i silfver, har Utskottet skolat tillstyrka: l:o ;att såsom Bankens metalliska kassa jemväl får anses och beräknas, icke allenast beloppet af redan uppköpta, ännu ej remitterade vexlar å Pund Sterling och de dylika vexlar, som kunna komma att uppköpas, utan äfven det guld, som genom vexelköp blifvit eller blifver hos kända och säkra handelshus eller bankinrättningar i London för Bankens räkning ned satt, samt det guld, hvilket är under transport från utrikes ort till Banken; och Banko-Utskottets Memorial N:o 31. 3 2:o att vid bokföring i Bankens räkenskaper Pund Sterling beräknas till 17 R:dr per Pund; kommande Utskottet, i händelse af bifall härtill, att, i sammanhang med de reglementariska föreskrifterna för Bankens styrelse och förvaltning, föreslå i följd häraf nödiga förändringar i och tillägg till berörda föreskrifter. Stockholm den 24 Mars 1865. Reservation: af Herr Riks-arkivarien Nordström: »Frågan om inberäknande| i Bankens! metalliska kassa af vexlar på Pund Sterling är utan tvifvel af alltför stor betydelse, att kunna annorledes än såsom principfråga betraktas och behandlas. Ornyntadt guld, dock ej till högre belopp än en tiondedel af Bankens metalliska kassa, äfvensom Svenska och Holländska dukater till ett visst pris (Reglementet 1860, §§ 103, 109, lil) få väl redan deruti inberäknas, och sedelutgiimng derpå grundas; men attfc utgifva sedlar på andra, än på silfver lydande, till liqvid icke förfallna vexlar, har hit tills varit förbjudet, och det af det bestämda och logiska skäl, att myntstandarten i riket är silfver.
Brefvet af den 6 April 1813, olämpligen voro förenade inom samma Brigader, ty Infanteriet förlorar att commenderas af en CavallerieGeneral och Cavalleriet att commenderas af en InfanterieGeneral. Allt detta torde bevisa att jag är fullkomligen ojäfvig i frågan, så mycket mer som den verkställdes på en tid då jag sjelf var ÖfVersteLieutenantj commenderande ett Regemente, och således sjelf var i casus att derpå förlora. Sedart jag sålunda framställt Historiken åf den ifrågasatte organisationen, öfvergår jag till sjelfva ämnet, nemligen: huruvida nämnde organisation kan vara mer eller mindre nyt* tig eller skadlig i så i militairiskt som oeconomiskt afseende. Det gifves vissa principer för en Armées Organisation så allmänt erkände i alla länder och i alla tidehvarf, att näppeligen någon, åtminstone ej någon sakkunnig möjligen kan Sätta dem i fråga* Bland dessa principer räknas: Bil. till Ridd, Oi Ad. Pr. I Band. 47 Dun 24 Febriiariii 1:0 Att befordran bör medföra större befäl och större lön, förutan hvilket den ej är befordran. 2*o Att en Armées organisation i fredstid bor likna, så mycket som möjligt, dess organisation i krigstid , så att Arméen kan träda i fält utan att då omskapas, 3:0 Att en controllerande authoritet (Inspectern) är nödvändig, som äger tillsyn öfver att en och hvar uppfyller sin pligt så i militairiskt sorn eeconomigkt afseende. 4:0 Att Inspecteuren mäste vara ständigs ej tillf ätlig, ty blott i förra fallet kan han se och bedöma huruvida de under dess tillsyn stående troupper tilltaga eller aftaga i disci-1 plin, ordning och öfning. Dessa principer så allmänt erkände i Eu^ Topas samtliga Arméer, med undantag af den Turkiska, voro det ej i Sverige för några år sedan. 1:0 I stället att med befordran erhålla större befäl, inskränktes den äldsta Generalens verkningskrets till ett Regemente, liksom den yngsta ÖfVersiens.
SDe i cgenffap af lån anfiagna ftatöBibrag, tillfantmanö 730,000: — 3:o. §ör jentmägöBpggnaber od) jernmägömateriel Bemiljabe anflag 6,060,000: — 4:o. görfiagötoiö Beräfnab foftnab för påBpggnab odj för» änbring af SRifetS ©tänberö od) f. b. ^»eBBeffa Ijufen, jemte 6e Still Betädanbe af benna utgiftöfuinma Rafina SBi an»ifat: l:o. SBibrag af ©tatöaertetö infomfter för 1867, enligt pmab ofmait Blifait uppgifmet 2,209,740: — 2:o. Slnbet i Sftiletö ©tänberö 33anfö fcbatt 1863 årö Början upplupna »inft 3:o. ©alpeterfonbenö Behållning 3,400,000: — 600,000: — 3RiföbagS — Sen fjär efwan uppgifna utgiftöfumman öfwerftiger fålebeö infomftBeloppet meb . gfcmt Sft:br 4,535,428: 38.
Uplästes och godkändes nedannämnde från Exped.Utsk:t inkomne förslag till R. St:rs underd. skrifvelser till K. M:t, nemi.: N:o 114, ang:de allmänna vilkor och stadganden i afs:de pä de under denna riksdag beviljade statsbidrag till väganläggningar och vägförbättringar, samt hamnbyggnader och vattenaftappningar med flere arbetsföretag; N:o 115, aog:de utbyte af f. d. förarebostället vid Södermanlands reg:te '/4 mantal Wreta, emot kronoskattehemmanen Kroberga Vestergården l/2 och Östergården '/4 mantal i Nyköpings län; N:o 116, ang:de up.hörande af dagsverksskyldigheten för de onder Roma klosters kungsgård hörande Nährs-och Skenholmarne; N:o 117, angrde förändring i nu gällande lagstadganden ronde äktenskapsskillnad; N:o 118, ang:de tillsättning endast på förordnande af rektor vid högre elementar-läroverk; 282 Den 25 A n g n s t i f. tn. N:o 119, ang:de förbud mot begagnande af s. k. elgdrag, samt om förändring i vissa delar af föreskrifterna rör:de rofdjursjagt; N:o 120, ang:de utarbetande af förslag till ny sjölag. Anmäldes och bordlädes följande från Utsk:n inkomne Utlåt:n, Betänkm och Mern., nemi. från StatsUtskottet: N:o 159, i anledn. af RiksSt:ns skiljaktiga beslut uti åtskilliga frågor, rör:de regleringen af utgifterna under RiksStatens 2:dra, 3:dje, 4:de, 5:te, 6-.te och 7:de Hufvudtitlar; N:o 160, i anledn. af gjorda framställningar ang:«le statsanslag, låneunderstöd eller räntegaranti för föreslagna jernvägsanläggningar, äfvensom i anledn. af väckt fråga om inlösen för
Och de med honom enahanda talan förande Ledamöters gf Hedervärda Bonde-Siandet Memorial, angående det missbruk, som i Skåne skall äga rum, i anseende till åtskilliga Tiondegifvares anslående hvardera till flera Tiondetagare af Academie!§taten i Lund, anser Utskottet sig böra vördsam ligen - Den i6 Majt Jigen nämna, att det af dessa Riksdags-Fullmäg. fige öfverklagade förhållande strider emot inne. hållet af 3 §• i Kongl. Förordningen den 22 Juli 1803, hvilken Förordning i denna omständighet länder till underrättelse, utan att något nytt upplifvande deraf torde behöfvas; och får Utskottet slutligen anmäla, att i sammanhang med förevarande Mål, fråga blifvit uti Utskottet Vackt, örn icke en viss vigt å hvarje tunna Tiondeoch Afradsspannmål borde utstakas; men att, sedan Utskottet blifvit underrättadt, att Riksdags, mannen Olof Bruhn från Malmöhus Fän till Hedervärda Bonde Ståndet ingifvit ett Memorial, rörande Spannmålens vägande, hvilket redan skall blifvit till Oeconomie-Utskottet remitteradt, har Utskottet ansett sig böra uppskjuta med allt yttrande häröfver, intill dess att Riksdagsmannen Bruhns nyssberörde Memorial kan komma under granskning. En Ledamots särskildta yttrande bifogas. Blifvandes allt detta till Höglofl. Riksens; Ständers eget närmare ompröfvande vördsaraligen öfverlemnadt. Stockholm den 3 Maj 1815. Rå Höglofl. Ridderskapets På Högvörd. Prest* och Adelns Ledam, Ståndets Ledam. På Vällofl. BorgarePå Hederv. Bonde - vägnar A. Lantingshausen, vägnar Bryn. Hesselgren. Ståndets Ledamöters vägnar And. Fredin, Ståndets Ledamöters vägnar Nils Mansson• M. M, Rosbeck, Ut - Den I fi Maj. Utdrag af Protocollct, hållet uti Riksens Högloft.
svarade med att slå henne ett slag i ansiktet. Något 17 GUNBORG. inte förstå betydelsen af ett sådant spörsmål. RUDOLF. sådant i ett så fint och känsligt ögonblick. Uff, tala inte om det. Jag vill inte höra talas om en sådan styggelse, säger jag. (Rusar ut.) ASP (skrattande). rätt har han i sak. Jo, den är ett brushufvud med besked. Men GUNBORG (till Vendla). heter! (Vendla står som förstenad.) Nå, lägger du det vid dig till på köpet. Det kunde jag ändå aldrig tro. Kom! Vill du nu erkänna, att han kan prata dumAtt kunna tänka på, att komma med något Ja, det har ni rätt i. Något så rått, som att mot dörren till höger, men kommen till dörren, släpper hon hon glömt på bordet.) (Lägger ömt armen om henne och drar henne med sig henne plötsligt samt vänder om och hämtar vinbuteljen, som ASP. lite vin? Å, fröken Gunborg, vill ni inte bjuda oss också (Gunborg går efter Vendla utan att svara.) MINA (till Asp). ofvanpå det här? Leffler. Hvad säger ni om att gå ett slag på Holmen Mycket gärna. (De gå, möta Rudolf i dörren.) RUDOLF (inträdande). Hvar är fröken Vendla? FRU SANDSTRÖM. har ni lugnat er lite nu? Det var fasligt, så hett. RUDOLF (skamflat). där hetlefrad af mig. bli kär i. Ja, det är så förargligt, att jag ska vara så Men undra på att jag tog Hon har gått in till sig. Nå, käre herr Rudolf, vid mig en flicka, som man just var på väg att FRU SANDSTRÖM. Verkligen! RUDOLF. sötaste, älskligaste och så se henne så där liksom trampa i smutsen. FRU SANDSTRÖM. Nej, ni är verkligen allt för orimlig. RUDOLF. vi karlar lefver. Men det är inte hon själf, det är Gunborg, som satt i henne allt det där. Om jag bara kunde få tala vid henne ensam. Men nu är söka få ut henne hit, fru Sandström? Tala om tänka på sådana saker, som hur
Då kom en vindstöt för-ifrån, som kastade öfver storseglet och ref hatten från hennes hufvud. Strax därpå kom en annan kåre och kammade af sjöarnas toppar, så att en hel liten skur af stänk stod in öfver snäckan. Fröken Lisen hade redan flyttat upp sina fötter, ty vattnet i båtens botten skvalpade uppåt spanten. Lotsen hade snabbt halat an skoten på andra sidan och lagt snäckan bidevind. H a n såg nästan strängt allvarsam ut. Vindstötarna samlade sig till häftig bris, som pressade båten, så att de båda måste flytta sig högt till lovart. » Fröken! » » Ja! » » Kan fröken ta rodret — jag blir tvungen att refva — » » A ' det farligt, » frågade hon blek. » Inte ännu — men vi få skynda oss. » Hon lydde ögonblickligt och knep så godt hon orkade fast om rorpinnen. P å hans tillsägelse firade hon ut storeskot och lät båten arbeta sig fram för focken ensam, medan han energiskt sysslade med att få ned seglet och rulla ihop dess underkant. Sjön, som nu drefs framåt från alldeles nytt håll, tornade upp sig krabb och toppig och dånade, så att lotsens ord knappt hördes. Gång på gång slet blåsten seglet ur hans händer och ref upp, hvad han rullat ihop. Hon kunde icke hjälpa honom, ty hela hennes energi måste samlas att hålla i rodret. Ännu mörkare blyfärgad hade himlen blifvit i lovart. Hvita kammar af skum kommo nu i långa, brutna rader på vågornas ryggar och höjde sig, som om de ville se öfver hvarandra. Båten satte djupt ned i vågdalarna, och i de ögonblicken syntes endast spetsen af fyrtornet. Hon, som satt vid rodret, förstod nu, att det var fullt allvar. Men hon skötte sin post utan nödiga frågor eller rop. Hennes blickar sökte oupphörligt honom, för att hon skulle kunna genast fatta och följa hans minsta vink. » Fall — fall! » ropade han skarpt och häftigt och slet med detsamma ned seglet i båtens botten, » nu kommer lugn! H å l l fast seglet, fröken — fort, fröken! » Handlöst kastade hon sig fram öfver toften och ned på seglet, som hon med all kraft tryckte ned under toften vid mastbänken.
Slä liders Fullmägtige uti deras penningevcrk som med Lånens ingifvande får befattning, att iakttaga det Allmännas af lånens fördelning beroende rätt; Hafva äfven Utskotten, vid förnyadt skärskådande af ii ninet, funnit en sådan anstallt öfverflödig, och möjligen kunna leda till ökade kostnader antingen för det Allmänna Penningeverket eller den Stad, som emot tager Låne-understödet, hvarföre Utskotten hemställa att denna del af Utskottens lörsta förslag må anses såsom derifrån utgången; Men i stället förbehållas Fullmägtige uti Riksgälds-Contoiret, hvilka, enligt Rikets Ständers nu mera fattade beslut, komma att anslagen till de Lånesökande utgifva, rätt att, när som heldst, låta, på sätt dem tjänligast synes, undersöka, huruvida de för dessa Låns beviljande af Rikets Ständer föreskrifne vilkor, ej mindre af de Lånefördelande Corn mitteer ne sjelfve, än af dem som erhålla Lånen, varda iakttagne, somt meddela nödige föreskrifter till skyndsam rättelse af de missbruk, som vid eli sådan undersökning möjligen 334 Stats -U t s ko 11 e U Betänka adea. lunde röjås. Anmärkningar hörande till de uti 4;de och 5:te punclerne innefattade förslag hafva ej blifvit gjorde, men i afseenda på dea särskilda ansvarighet sorn i 6:te puncten föreslås, höra till viss tid åligga Committeen samt Magistraten i Borås, är föreslaget, att i stället särskild, till vederhäftigheten behörigen godkänd, borgen borde af hvarje låntagare allemnas.
Det är ju dock möjligt att jag misstar mig häri, ty det fins verkligen andra bevis i författarens arbete på en inkonseqvens, som nog äfven kan ha varit enda orsaken till detta. Så säger han t. ex. på sidan 73, del I, om skildringen af det äktenskap, som framställes i » Otur », och hvilket är olyckligt derför att qvinnan hade » månggiftesinstinkter »: » Det vore önsk-värdt att skildringen behandlat ett sällspordt undantagsfall. Ännu, fruktar jag dock att man ej kan säga så vara verkliga förhål-landet, utan snarare att författaren tagit under behandling en rätt vanlig casus ur de olyckliga äktenskapens skara ». Men tjugu sidor derefter heter det: » Det är blott undantagsvis som en vesterländsk flicka är klent utrustad i hvad » om hör till en-giftesinstinkter ». Hur är det nu ni vill ha det, hr Robinson, äro våra flickor i allmänhet anlagda för engifte eller för månggifte? Ty inte vill ni väl förklara saken så att det i ena fallet är tal om en fru och i det andra om en flicka. Frun har väl ock en gång vant flicka, och månggiftes-instinkterna ha väl ej kommit med fra-skapet. I så fall blefve verkligen eder uppfattning af äktenskapets sedliga betydelse sorglig. Detta är nu ett exempel på inkonseqvens, ett annat ligger nära detta. Der är det fråga om mannen. Då säger förf., sid. 65, del I, sålunda om Theodor Wennerström som han förklarar vara en engiftesnatur: » Han är låwigtifrån ensamt. Men han tillhör ooh hana likar komma nog äonu i flere mansåldrar tillhöra fåtalet. » Men sid. 94 har han verkligen blifvit ensam, ty der förklaras en man med engiflesinstinkter Tara lika sällsynt som sagornas fogel Fenix, och som vi veta ▼ar det jn just en utmärkande egenskap hos denna egendomliga fogel att alltid vara den ende af sitt slag. Det vore verkligen roligt att veta hvem signaturen Robinson anser vara denne fogel Fenix bland de annars så förderfvade männen. Men se så der går det, när man skall till och kritisera eller förutfattade meningar och bara får gilla det som går efter dem.
Rikets Ständer, som sökt i denna del uppställa ett system, hafva derföre ej kunnat undgå att besvara den fråga: huruvida alla de brott, som i del Nådiga förslaget omförmälas, böra inrymmas i systemet eller med andra ord höra till den lag, hvarom fråga är; och dervid har uppmärksamheten i lörsta rummel fästats vid de stadgande!), som förslagets 29 § 1 mom. innefattar. Samma .stadgande!), hvilka hufvudsakligen återfinnas i 1 § af Handels-balkens 8 Kap. jemte E. K. M:ts Nådiga stadga den 31 Januari 1855 om mått och vigt, iiro nemligen blott gifna till förekommande af oordning och osäkerhet i handel, och äro således närmast hänförliga lill de rörande polis eller allmänna bushållningen meddelade föreskrifter; men det tillhör icke ifrågavarande lag alf befatta sig med försummelse att iakttaga dylika föreskrifter eller ens med underlålenheter i allmänhet, der icke annans rätt uppsåtligen förnärmas; i följd hvaraf Rikets Ständer i sill förslag ej heller upptagit något stadgande i omförmälda syftning; och då den, som bedrager annan genom begagnande af veterligen oriktigt mått, icke blir enligt förslagets föregående bestämmelser, strafflös, har 2 momentet synts helt och hållet obeliöfligt. Det mäste nemligen här tagas i öfvervägande, att ett uppräknande af de särskilda brott, som ligga inom gränsorna för ifrågavarande lag, ej är, äfven om det vore möjligt, af nöden, derest de kunna hänföras under någon allmän bestämmelse, såvida sådant icke påkallas för tydligheten och undvikande af tvifvel och missförstånd om hvad fortfarande skulle komma att gälla af hvad lagen redan bjuder. Det är ock, på sätt till en början blifvit antydt, detta sednare förhållande, sorn vid förevarande lagstiftning föranledi en omständighet, hvilken i betydlig grad kunnat undvikas, derest icke nödigt varit att tillse, det den lag, som stiftas, passar in uti det befintliga lagsystemet. Af omförmälda orsak återfinnes ej heller i Rikels Ständers förslag något stadgande, motsvarande det Nådiga förslagets 34 §.
Att klaga öfver brist på enskddt Credit, sedan den genom allmänna åtgärder blifvit störd, och för de flesta omöjelig att bibehålla, förefaller mig lika obilligt, som att klaga öfver att ett barn icke kan gå, sedan man sjelf låtit taga foten deraf. För mig är det ofattligt, att Friherre Wirsén anser närvarande ptnningeolägenhet benta deruti, att mynt qvantitet en, genom enskildt a medborgares omtanka och besparing icke kan åkas. Hvad kan hindra mig att oberoende af Rikets mynt, förskaffa mig, genom mine producter, metalliskt mynt från andra länder? Det mynt jag på detta sätt erhåller behöfver ju ej sammandraga det till qvantiteten fixerade Representativa myntCapitaletj men fortfar närvarande Statshushållningsprinciper i förening med den Financeplan som Friherre Wirsén här tyckes år Den ii April' f. m. *39 syfita, fruktar jag att Sveriges förmögenhet på ett fortfarande sätt undergräfves, såsotn det titan uppehåll skedt alltsedan år 181 a. Om jag misstagit mig uti Talarens rätta mening, sä må sådant ursäktas mig emedan på somliga ställen uttrycken äro något invecklade!, och tyckas afvika från den enkelhetsom bör utgöra Financernas ElementJag kan icke dela med Friherren den öfvertygelsen, att en tillökning af en enskild förmögenhet gerom arf eller förtjenst, icke verkar, annorlunda än antingen genom en ökad Consumtion af främmande Producter som för behållningen införes, eller ock i en generel men ostadig för. bättring af hela myntmassans q va litet j jag tror att både större Och fördelaktigare område för dess verksamhet är öppet, om förmögenhet nerlägges uti industrieusa företag, hvilkas förkofran skola mer bidraga till stadgadt mynt, än de bäst utarbetade Financeplaner. Vid uppgörande af förberedande medel till en grundelig
Coll. af den 3 Febr. 1819 förordnat, alt denna hushyra skulle upphöra, samt till inköp af boställshus åt Biskopen i Götheborgs Stift anslagit en summa af 16,000 R:dr, att utgå af Allmänna ArbetshusFonden med 10,000 R:dr, så snart dessa medel blefvo disponibla, samt de öfrige 6000 R:dr anordnas af StatsVerkets öfverskott på intraderne, för hvilken förstnämnde af Allm. ArhetshusFonden utgående summa 5 procents årlig ränta borde komma Fonden tillgodo af de i nämnde Stift inflytande besparde Pastoralier. K. M:ts Befallningshafvande i Götheborg, som erhållit K. M:ts Nåd. uppdrag, atti samråd med Biskopen om ofvannämnde inköp gå i författning, hade derefter hos K. M:t i underd. anmält, att han gemensamt med Biskopen träffat aftal om inköp till förenämnde ändamål af ett nybygt hus i Götheborg emot en summa af i3,5oo R:dr Banco samt anhållit om Nådig stadfästelse å det mellan säljaren å ena samt Konungens Befallningshafvande och a38 Stats-Utskottets Biskopen a andra sidan afslutade KöpeContract; Oelj som K. M:t i anledning häraf, under den i Mars 1820 i Nåder funnit godt, att till det afslutade KöpeContractet lemna Nådigt bifall, samt anbefallt K. Gomm. Coll. att till Konungens Befdides i Götheborg disposition inom den 1 derpåföljande April af ArbetshusFondens tillgångar anordna y5oo R:dr B:co, så blef till underd. åtlydnad häraf berörde summa till Konungens Bef:hde utbetald; hvarjemte K. M:t under ofvannämnde dag i Nåder gifvit K. Coinm. Coll. tillkänna, att K, M:t anbefallt K. StatsC mtoiret, att fy 11— naden i Köpesumman af öfverskottet å StatsVerkels inkomster utbetala.