Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
12 §. 2 morn. anser jag böra erhålla denna lydelse: ”Actieeller loltbref må icke belånas i den Bank, der de äro utgifne, och ej heller i någon annan enskild Låneoch Sedelbank.” Jag anser det nemligen vara vådligt att tillåta desse credit-associationer, att intrassla sig med hvarandra. Förtjena Bankerna förtroende, så uteblir detta icke i afseende å deras actie-och lottbref, och i sådant fall bör de senares innehafvare icke hafva svårt, att hos enskild man eller i publik Gassa erhålla ett tillfälligt lån emot hypothek af actieeller loltbrefvet. J allmänhet är alt önska, det ingen annan gör sig tili delegare uti ifrågavarande Banker, än den, som kan undvara det insatta capitalet. i5 $. Häruti bör, på sätt Herr Grefve Frölich uti dess reservation föreslagit, jemväl intagas, alt Revisorer skola utses till förrättande af den granskning, som bör föregå nästa ordinarie Bolagsstämma. iy §. I likhet med hvad Herr Grefve Frölich i dess reservation föreslagit, anser jag, att ett tillägg till denna §. kan och bör ske, som gör hela 4 Gap. öfverflödigt, och torde detta tillägg kunna erhålla följande lydelse: ”Ställe sig ock Directionen och Bolaget till noggrann efterrättelse allt hvad denna Lag föreskrifver och hvad Kongl. Maj:t i öfverensstämmelse dermed kan finna nödigt att, vid privilegiets utfärdande, förordna, vid äfventyr, att eljest hafva Bankprivilegiet förverkat.” 18 $' Under förutsättning, att Lagstiftningen i förevarande fall hufvudsakligast bör afse allmänhetens säkerhet emot förluster genom enskilde Bih. till R. St.
53 lätthet som på detta sätt vinnes, att på vår långa kust, med möjligaste hastighet flytta stridskrafterna dit behofvet kräfver, skall det erfordras ansträngningar, vida utöfver landets tillgångar, att försvara det. Om, såsom sig hör, och äfven är görligt, någon del af dessa ångfartyg kan passera Götha kanal, så hildas derigenom det samband emellan båda kusternas försvar som ytterligare skall förminska de, i motsatt fall, icke obetydligt större kostnader, hvilka dertill skulle erfordras, utan att man till utförandet af detta försvar behöfver att anlita den enskilda ångbåtstrafiken, hvilken vid ett krigstillfälle samt med de förändringar i handelns gång, som våra lokal-förhållanden då ofelbart koinme att framkalla, säkerligen icke ens skall blifva tillräcklig att motsvara de anspråk, som, i det sednare afseendet, då vid denna trafik skola fästas. Dessutom skulle de enskilda ångfartyg som i öfrigt kunde finnas användbara till skärgårds-krigsfartygens, bogsering, icke vara tjenlige att armeras, hvarigenom en af de vig tiga fördelar, sorn med dessa fartyg äro afsedda, skulle uppgifvas. För så vidt nemligen icke någon af de hufvudsakliga egenskaper såsom bogserings-fartyg, hvilka dessa borde ega, derigenom förloras, så finnes lätt, att, med Sveriges knappa tillgångar, det vore ganska misshushållande, att icke draga all möjlig fördel af de i försvaret nedlagda penningar, samt således äfven, då sådant låter sig göra, så konstruera och bestycka dessa bogseringsfartyg, att de vid behof, såsom krigsmachiner kunna till fiendens skada användas. Utom den, såsom jag förmodar allmänt rigtiga grundsatts, hvarpå denna åsigt är byggd, kunna äfven fall inträffa, då, vid behof af synnerligen hastiga operationer der de egentliga skärgåds-krigsfartygen icke nog hastigt kunna frambringas, man med fördel må kunna begagna en afpassad styrka af dessa mindre armerade och lättrörliga ångfartyg till en vigtig positions anfall eller försvar.
107 fattningar varda ändrade, den underdåniga skrifvelsen till Kongl. Maj:t torde erhålla följande lydelse: ” — alla provin cer} samt derefter och på det den i allo må uppfylla dess för Landtbruket välgörande ändamåli Nåder vidtaga de ändringar i densamma^ sorn pröfvas nödige och icke rubba sådana hu fond gria ider, hvilka angå egentliga egande-rätts förhållandens såsom delnings grunda råskillnad och taxerings och hvilka äro af natur att lämpligast tillhöra Civil-Lagen: hvarigenom Ständerne blefvo tryggade, att man förblef vid de godkände grunderne; — hvaremot å en annan sida åter yrkats, dels att den underdåniga skrifvelsen borde innefatta begäran, att Kongl. Maj:t ville låta Skiftes-Stadgan till sin, kraft oeh verkan upphöra, intilldess de af Utskotten föreslagna åtgärder blifvit vidtagna, dels att densamma hvarken vore nödig eller motsvarande det dermed åsyftade ändamål, emedan de Autoriteter, från hvilka upplysningar komme att infordras, troligen vore Kgl. Maj.ts Befallningshafvande, hvilka utan tvifvel rådförde sig med vederbörande Landtmätare, som, efter ali sannolikhet, förklarade den nu gällande SkiftesStadgan vara i alla afseenden fördelaktig och tillämplig, deraf följden alltså blefj att i o8 Lagsamt Allm. Besv. o. Occ. Utsk. Uti.- N:o 4.1. Kongl. Maj:t 1 Nåder ansåg densamma icke tarfva några förbättringar.
Jag finnér derföre nödvändigt, att försäkra RiksgäldsContoiret om större vinst, än den Utskottet föreslagit, och anser C)6 procent af summan böra vara det lägsta, som får antagas. Man har sagt, att, om man ville lånet, borde man bevilja de vilkor Utskottet föreslagit, men jag tror, att 96 procent äro tillräckliga, när Preussen erhåller gg procent, och vi hafva beviljat 3 procent endast för transporten af silfret från Tyskland hit, hvilket måtte vara tillräckligt, då jag påminner mig, att Herr Rosenblad, i frågan omBankens silfveruppköp, på detta ram upplyste, att transporten af silfver från Hamburg lill Stockholm endast kostade f procent. Man skall dessutom komma ihog den skilnad, som bör Den 3 Mars c. m. 185 vara emellan sådana lån, som PiiksgäldsContoret upptager i afsigt att endast i låneväg utlemna, och sådane, hvilka oundvikligen måste upptagas för oundgänglige behof, såsom Landets försvar. Rikets Ständer hafva väl beslutat att upptaga ett lån till undsättning för skuldsatte landtbrukare, men meningen dermed har icke varit, alt folket skall betala dessa skulder, utan tvertom måtte väl ett oefte rgi fl i gt vilkor vara, att Staten kommer skadeslös ifrån denna mäklare-åtgärd. Förhållandet skulle vara annorlunda, om lånet vore oundgängligt till landets behof; man vore då tvungen alt upptaga detsamma till och med med 5o procents rabatt, om det ej kunde fås för bättre pris. Den till de årliga behofven afsatte summa af 3,ooo R:dr i silfver utgör endast en och en half procent per mille af sjelfva lånesumman, och det är alldeles exempellöst, att någon Lånebank med så ringa fördel verkställt låne-operationer. Jag anhåller om proposition derpå, att lånet icke må upptagas till mindre än c)6 procent af förskrifningen. Herr Rosenblad:
StatsUtssott.tts vfrvarrnämde ProtocollsUtdrag, jom ssulle d.tza RsssdagsFullmäknge fys-as hafwa utsträckt sikt yrkande utöjwer hwgd dem tillhör, dä de yrkat, icke blott att de Län, som Götheborgs St d enskildt lcmnadt, utan att olla Län utan undantag mätte, sika mch de af StockhottnS Stats Handrss^Socistet kemnade, genast merbetalas. Och fom Ständer sann, att inst'änkandet as en Riks» dagsFullmäkctgs befattning till endast den orts enst-'ta angelägenheter, hw^.rs innebyggare han representerar, icke är med ett sädant Ombuds egenkeliga bestämmelse och ändamälel.of hans tittchrordnande förenligt; avisa onsäg Ständer sig böra förklara, att SkskSUtssotteks i förenämde afseende om Herrar 8sntesion8 och ^ä-ilms förhällande yttrade tan» ka icke kunde af Ständer gillas. Detta ssulle genom Utdrag as Protokollet de R"'pecl!ve M-DStänden samt Höalost. StatsUtt ffoliet wördjamt och wänltgen tillkännagrfwas. Ikc fribirg. S D Som, widgranssningen asRcksensHögf. Ständers StatsUkssvtts, i Memorial of d. sists. December meddeite utlätande uppä Höalost.
Riksdagsordningen, rörande Propositionen om Statsverkets tillstånd och behof. 22 Konslilulions-UlskoUels Memorial A:o 2. Reaeriiisrs-Formeii. 59 Efter Rikets oell Statsver kets tillstånd och behof läte Konungen till Utskottets öfverläggning framställa hvad Staten kan tarfva utöfver de ordinarie Inkomster, och hvilka behof genom Bevillningar böra fyllas. Efter Rikets och Statsverkets tillstånd och behof late Konungen till Utskottets öfverläggning framställa hvad Staten kan tarfva utöfver de ordinarie Inkomster, och hvilka behof genom Bevillningar böra fyllas. Honungens framställning härom hor jemväl åtföljas af förslag rörande sättet, huruledes sådant lämpligast ske kan. Ifiksdags-Oruiiingcii. 8 27. l:o Propositionen, angående Statsverkets tillstånd och behof, hvaraf Stånden hvartdera ett exemplar tillställes, öfverlemne Konungen antingen vid det tillfälle, då Riksdag, enligt föregående § öppnas, eller å Riks-salen annan dag, der Honom så godt synes, eller ock omedelbart till Riksens Ständers Stats-Utskott, inom fjorton dagar vid Lagtima Riksdag, och inom en månad vid Urtima, efter dess öppnande. Riksdagens början räknas alltid från den dag, då berörde Proposition af Riksens Ständer eller nämnda Utskott emottagen blifvit. Och som Riksens Ständer, jemlikt Regerings-Formens 55 §, ej äga, att i Konungens öfvervaro något besluta, må ingen rådplägning härom å Rikssalen hållas. l:o Propositionen, angående Statsverkets tillstånd och behof, hvaraf Stånden hvartdera ett exemplar tillställes, och som åtföljas bör af förslag, rörande sättet att genom bevillningar fylla hvad Slaten kan tarfva utöfver de ordinarie inkomsterne, öfverlemne Konungen — Rikssalen hållas. (Anm. I händelse det under N:o 14 framställda förslag tili ändrad lydelse af Riksdags-Ordningens § 27 mom. 1 skulle antagas, kommer den del af momentets lydelse, hvarom här icke är fråga, att derefter rättas.)
Det är af detta skäl äfven jag instämmer i anhållan om den förändring, att i stället för ordet ”bö r” må införas ordet ”(å r.” Det är dock af vigt alt icke detta stadgande helt och hållet utgår, ty i de församlingar, der det blott finnes få prester, och de af åtskilliga tjenstegöromål äro så upptagna, att de måste hafva något biträde för att alla barnen skola erhålla undervisning i catechesen, är det nödigt att, så länge catheches-läsningen är genom andra lagar föreskrifven, densamma icke blir försummad. Hr von Hohenhausen: Min önskan instämmer äf ven deruti, att den föreslagna förändringen af §:n må blifva Den 17 Februari f. m. antagen, men den utförliga utveckling af skälen dertill, sorn nu af Gr. Hamilton blifvit framställd, gör, såsom mig synes, obehöfligt att ytterligare med nya skäl understödja antagandet af förändringen. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller att denna § måtte få förblifva oförändrad sådan som Utsk:n honom föreslagit. Del första ordet, som Gr. Hamilton ville hafva förändradt, var ordet ”bör.” Det sknlie således icke längre blifva ett åliggande utan blott en tillåtelse alt lasa catechesen utantill i folkskolorna. Om allmogen, som skickar sina barn i skolan, funne att man icke fordrade, utan blott tillät cateehes-läsning, så skulle den troligen anse denna föreskrift knappast vara gifven på allvar. Jag är visserligen af deras mening, som tro att cateehes-ultydningen ej bör öfverlemnas åt personer med den ringa bildning, som en lärares i en folkskola, mrn deremot tror jag det vara nödvändigt, att, innan den religionsundervisning, som af kyrkoherden eller någon annan prestman bör meddelas barnen, man fäster catechesens ord i deras minne, på det att läraren måtte hafva något barnen bekant att stödja sig på vid den undervisning han dem meddelar. Jag skulle icke vilja blott på eget bevåg yttra denna mening så bestämdt, om jag icke bort henne flerfalldiga gånger yttras af en s& utmärkt religionslärare som aflidne Erkebiskopen Wallin.
Vid förnyad föredragning af Förstärk, ta Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens den 24 dennes under N:o 218 afgifne, samt den 25 derpåfiiljde e. m. på Bordet lagde Memorial angående frågan om sättet till Extra RoteringSr skyldighetens utgörande; fann Ridderskapet och Adeln, att samma Memorial borde till Ekonomie Utskottet öfverlemna®. S. D. Vid förnyad föredragning bilölls StåtsUtskottets den 11 dennes under N:o 604 afgifne, samt den 7 derpåföljde e. m. på Bordet lagde Utlåtande, i anledning af väckt motion, dels om föri höjning i Eönen för Justitiae-OmbudsmannsÄmbe^ tet, dels ock, angående den rang, som JustitiaeOmbudsmannen, sedan han ifrån Embetet afträdt, må tillgodonjuta. S. D. Prof. Utdr, d. 39 Nov. 1333. 353 Från Wälloflige Borgare-Ståndet. S. D. DS 1111 ånyo föredrogs Hedervärda läonde Ståndets Protocolls Utdrag för den ajite dennes angående underdånig skrifvelse till Kongl. Majit med framförande af Riksens Ständers önskan, om Hennes Majit Drottningens Kröning, blef i sam inanhang dermed Protocolls-U draget öfver Högled. Ridderskapets och Adelns denne dag i sam ma ämne fattade Beslut, jemväl uppläst; Hvarvid Borgare-Ståndet fanh för godt instämma i Beslutet om en sådan underdånig önskans framförande från Riksens Ständer, men ansåg, lika med Högloft. Ridderskapet och Adeln» det böra till Kongl. Mäjits Nådiga välbehag att till den höga Kröningen utsätta tid; Och skulle Expeditions Utskottet anmodas inkomma med Förslag till underdånig Skrifvelse härom, hvilken sedermera bör genom stor Deputation till Kongl. Majit öf verlemnas. i» / . Bihang till RSt.
Stockholm den 28 Mars 18*9. STOCKHOLM, Eiméas och Granbergs Tryckeri, 182g. LagUtskottets Betänkande N:o 4C. i •Ankom till Exped, Utskottet den i April igay. Betänkande öfver Herr Frihem Carl Hermelins och RiksdagsFullmägtigen Herr P. Lindqvists Motioner om ändring af 5 i 23 Cap. ÅrfdaBalken, samt bestämmande af ansvar för Förmyndare, som åsidosätter den honom åliggande redovisningsskyldighet. Då erfarenheten skall visat, att de i 03 Cap. ÄrfdaBalken gifne föreskrifter, angående Förmyndares redogörelse för barna-arf, till ej allenast de Omyndiges utan ock andra Medborgares skada och förlust > ofta åsidosättas , samt den tillsyn Lagen It Domaren , såsom Öfverförmyndare, uppdragit, icke berättigar denne att med erforderlig kraft tillhålla För» myndare, att fullgöra den dem aliggände redogörelse , utom i det fall , då myndlings skyldeman i sådant ändamål anlitar Domarens biträde, har Herr Friherre Carl Hermelin lios Höglofl. Ridderskapet och Adeln, i Me« Bih, till Rikt-St, Fröt. 1818 och 18ig, 7 Sami, i lT.le Haft, % LagTJtsköttets Betänkande N:o 46. m<?ria], som till LagUtskottet blifvit remitteradt, väckt fråga om stadgande af ”ändamålsenliga garantier för fullgörande af hvad redan är i lag stadgadt om sättet för Föri myndares redovisning-skyldighet f i hvilket afseende Herr Friherren föreslagit:
Ridderskapets och Adelns vägnar: G. A. Sparre. C. J. ron Hermansson. Carl Oxenstjerna. A. Leijonhufvud. G. Odencrantz. P. A. Tamm. På Högvördiga Preste-Ståndets vägnar: E. S. Ödmann. J. C. Billingdahl. Pehr Ahlqvist. O. H. Schröder. C. J. Holm. J. G. Klingvall. På Vällofl. Borgare-Ståndets vägnar: Mar t.T. Morsing Th:n. G. Zander. Palander. J. Cronius. M. Areschoug. Claes Hentzell. På Hedervärda Bonde-Ståndets vägnar: E. Norberg. J. J. Hutberg. Peter Pehrsson. A. Nilsson. J. Kihlblom. Anders Ericsson. M. G. von Schantz. BILAGOR. — 22 — Capital-Slut öfver Manufactur Debet. Balance jr ån år 1836; Skulder: l;o Till Rikets Ständers Bank: «) å Depositions-Afdelningens Räkning N:o 8, Kongl. CommerceCollegii stående eller tillökta Discontlån emot 3 procent ränta 89,101: 5: 4. b) å Depositions-Afdelningens Räkning N:o 5 af Kongl. Commerce-Collegii Creditiv för Manufactur-Disconten (B:eo R:dr 910,898: 42 sk. 8. r:st. emot 3 procent årlig ränta), begagnadt Capital . 819,324: 4. 4. Obetalda Räntor derå till d. 31 Dec. 1836 12,462: 8.2. Tillis En utelöpande Assignation för 2:o Utelöpande Attester öfver insatta medel å Depositions-Afdelningens Räkning N:o 5 3,951:42. 8. Vinst och Förlust.
Direktionen fann sig föranlåten till följe af penningeefterfrågan;“ att, i protokollet för den 22 April 1862, § 2 lydde sålunda: “Som penningetillgången blifvit något båttre, beslöts, att personer, som icke åro aktieegare, skola tillsvidare för beviljade lån betala 6 procent samt 1 procent bokföringsafgift, allt pro anno räknadt*', samt att det i sistnämnda protokoll innefattade beslut hade, jemte det, som i det förra rörde omsatta lån, sedermera blifvit tillämpadt, så att icke aktieegare för nytt lån erlagt inalles 7 procent och för omsatt 8 procent, och att den s. k. bokföringsafgiften ej blifvit särskildt bokförd, utan sammanslagen med räntan under ett konto. Efter hvad sålunda förekommit och enär 15 § af det för Norrbottens låns Filialbank gällande Reglemente innehåller, att räntan å lån, som från Filialbanken utgifvas, må bestämmas med hänsigt till förstråckningens beskaffenhet, penningetillgången och efterfrågan, under iakttagande af hvad lag och författningar stadga, men genom den vissa låntagare affordrade särskilda afgift af 1 till 2 procent, i sjelfva verket skett en förhöjning af räntan ända till 8 procent, förståndigade Fullmäktige Direktionen att för framtiden vid Filialbakens förvaltning ställa sig berörde reglementsföreskrift till noggrann efterrättelse och således icke under någon form påföra vederbörande låntagare högre ränta ån den i lag bestämda; hvarjemte Fullmäktige genast förordnade ombud att å Rikets Ständers Banks vägnar granska Filialbankens förvaltning och räkenskaper för det löpande råkenskaps-året, i hvilket afseende ombudet, som anmodades tillse, att Fullmäktiges nu meddelade förständigande blefve behörigen f - 35 — iakttaget, jemlikt § 25 i det för Filialbanken gållande reglemente, egde att når sorn helst hafva tillgång till Filialbankens alla räkenskaper, verifikationer och öfriga förvaltningen rörande handlingar. § 39.
Värde af jordegendom, hvarför inträde vunnits. Rrdr Runt. Af delegare uttagne amorteringslån till belopp af R:dr Runt. 1836 1845 1846 1847 1849 1850 1851 2,640 2,910 1,998 1,197 4,505 47,203,391,03 48.665.276.16 16.069.870.16 14,700,428,7 5 26,269,689 12,626,143,73 18,135,350 . 16,691,903,25 3,816,150 7,174,090 5,997,045 11,341,775 Elfsborgs läns, Dalslands, Göteborgs och Bohus Summa 75,782,456,98 Anmärkningar: 1) Hypoteksföreningen å Gotland, som erhållit reglemente år 1853, var vid periodens slut ännu ej i verksamhet. 2) Då Hypothekskassan för Bruksägare, stiftad år 1833, är fotad på helt andra grunder än ofvanstående Hypotheksinrättningar, har den ej ansetts böra i tabellen upptagas. 3) Enligt den af Finans-Komitén gjorda beräkning (1859), skulle det skuldbelopp, som då tyngde den Svenska jorden, uppgå till omkring 280 millioner R:dr. Försäkringsanstalter. 79 till jordbrukets och näringarnes förkofran. En annan verkan af berörde låneanstalter visar sig i stegrade egendomspriser, ökad konsumtion och en lifligare företagsamhet i flere rigtningar, ej minst bland den jordbrukande klassen, samt deraf föranledd stegring i behofvet å arbetskrafter, i priset å arbete och dymedelst afven en stor förbättring i arbetsklassens vilkor.
»Käraste – hvad är det? »Åh, Börje», hon satte sig upp på soffan och skakade till af vedervilja, – »åh, sådana händer»! Hon såg ned på sina egna, liksom skulle de burit spår efter det som väckt hennes afsky. »Händer?» upprepade han förundrad och ogildande, »var du generad af att ta dem i hand?» »Kära Börje, blif inte ond. Jag kan inte hjelpa det», sade hon afbedjande, i det hon sträckte ut sin hand för att blidka honom. Han tog den icke och svarade ej. Han kände ovilja. Denna pjunkighet väckte hans förakt. Det fans icke ett enda tillfälle, då han utbetalade en större aflöningssumma, utan att man tackade honom med handslag. Och han visste hvilken dödlig förolämpning det skulle vara att dra sin hand tillbaka. Det sårade honom att Marianne känt någon hemlig lust att göra det. Han sjöd af harm. »Jag skall låta bli sådant hädanefter», sade han med mulen röst. Hvilken dåre han varit, som gladt sig åt att med ett enda slag kunna framkalla en vänlig stämning mellan henne och folket på gården! Han hade glömt att hans icke var hennes och hennes icke hans. Men han förnyade ett löfte, som han gjort en gång förr: det skulle finnas ett område för hans arbete och ett annat för hans hustru; han skulle veta att dela sig mellan båda. – Hans var icke hennes och hennes var icke hans. Redan dagen efter fick Börje tillfälle att tala med sin gamla hushållerska. Allt sedan Mariannes visade likgiltighet för middagsmaten hade nämda dignitär gått och tuggat på ett hemligt missnöje med sin nya ställning i huset. För henne var detta både en allvarlig och vigtig konflikt. Att vara hushållerska och icke få gå till frun och fråga om allting, det ansåg hon så ytterligt skeft och abnormt, att hon på allvar började fundera på att flytta för halfår, något som hon icke gjort mer än en gång förr i hela sitt lif. Det framstälde sig för henne så många olösta problem och obesvarade frågor, att det gick rundt i hennes hufvud, synnerligast som hon icke hade någon att förtro sig åt, då hon icke kunde gå till mor Sjöholm förr än nästa söndag.
Af detta stadgande synes obestridligen följa, att då Kongl Maj t, genom den uti nu föreslagna 5 § åberopade nådiga domen af den 11 Januari 1859, förpligtigal Riksgälds-kontoret att, ehuru då mera än 100 förflutit, sedan de s. k. lottsedlarne utfärdades, så till kapital som ränta betala den del af dessa förbindelser, för hvilka innehafvarne framställt yrkande om liqvid, så måste Riksgälds-kontoret hafva skyldighet att, om och när de ännu utelöpande förbindelserna företes, desamma på enahanda sätt infria Åliggandet att betala ränta lärer icke kunna försvinna hvarken derigenom, att Riksgäldskontoret uppmanat vederbörande innehafvare, att uttaga sin fordran, elier derigenom att i den klandrade § utsattes att för bindelserna endast intill nästa riksdag skola inlösas. Utskottet anser dessutom, att det vore Svenska Staten mindre värdigt, att, utan i laga ordning utsatt särskild preskriptionstid, söka vinna befrielse från skyldigheten att gälda de ännu utelöpande få förbindelserna, sedan högsta domaremagten förklarat andra lika lydande förbindelser böra af kontoret infrias. På alla dessa skäl anser sig Utskottet böra vidblifva sitt, i denna del, utaf två Riks-Stånd gillade förslag 1:0) I fråga om det vid sislförflutne riksdag beviljade lån för jernvägen mellan Borås och Herrljunga, har uti den af Utskottet föreslagna § 76 blifvit intagna de stadganden, som, enligt Utskottets åsigt, böra lända till efterrättelse. Ifrågavarande lån blef af Rikets sednast församlade Ständer bestämdt till högst 1,700,000 R:dr eller två tredjedelar af det belopp, 2,550,000 R:dr, hvartill anläggningskostnaden för jernvägen då var beräknad.
Resultaterna häraf uppenbarade sig icke allenast i Frankrike, utan i hela den civiliserade verlden, hvilken i större eller mindre grad måste följa den stråt, Fransyska revolutionen i detta afseende utstakat; den beträdes, nolens volens, af de enväldigt styrde, liksom af de constitulionelt styrda samhällena, det är en trollring, ur hvilken ingen Styrelse, trots alla besvärjelser, kan förflytta sig. Den sak democratien förfäktade, var länge rättvisans och mensklighetens, segren blef äfven deras, och der striden ännu fortfar, är utgången icke mera tvifvelaktig. I många Europeiska samhällen har democratien fulländat sitt värf, och är det endast att befara, att den, genom sin öfverdrift, tillintetgör det goda den redan åstadkommit. Lagen, uppgjord i allas intressen, tillämpas lika på alla; Statens embeten och samhällets förmåner i allmänhet tillgängliga för den fattige som för den rike; de sociella ojemnheter, som ännu i detta afseende förefinnas, ligga i samhällstillståndets natur, och kunna svårligen afhjelpas, så framt icke de communisliska satserne med agrarisk lag skulle införas; något af de lägre classernes förtryck af de högre är blott undantagsvis tänkbart, det understödes icke mera, hvarken af lagar, seder eller bruk; den nöd, som ännu drabbar de arbetande classerne, är oberoende af den politiska lagstiftningen, den är en följd af tidens industriella riktning. Hvad som tilldragit sig i det feodala Europa, saknar visserligen sin fulla motsvarighet i Sverige; men det Europeiska samhället är all likna vid en familj, der ingen ting kan hända den ena medlemmen, som den andra icke har mer eller mindre känning af. Så hafva äfven vi erfarit dyningarne af striden; begreppen hafva dock mera än sakerna förmått bana sig väg hit. Då landet aldrig var eröfradt, voro feodalismens olägenheter och följder till en stor del okände; striden mellan aristocratien och democralien saknade således samma orsaker och samma ändamål, och var i följd deraf mindre häftig.