Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Qyma jfätslum i Lund sku le anstå - 980 T;r Att för nya Gymnasium i Wisby, som skulle påfordra 820 T:r, endast blifvit upptagne 280 T:r, och således till anslag uppskjutne 540: samt att för öfrigt Löne-anslagen för en del Gymnasier blifvit nedsatte: i Gefle *• 90: Carlstad - 12: oell Hernösand - * 66: f — 1 . ■ 1 , ,1., Tillhopa berörde 1,882 T:r 31 k:pr För Scholorne åter skulle erfordras 2151 T:r 16 K:pr Spannernål mindre efter Planen Nio 2, än efter Planen N;e 1, till någon deli Stats-Utskottets Betänkandenl g 47 följd deraf, att högre Lärdoms-Scholarne blifvit minskade ifrån 26 till endast 19, hvaremot dock i:ne lägre Lärdoms - Scholor, samt 8:ne högre och 1 lägre Närings-Schola i stället tillkommit, så att Scholornes antal i det hela gör endast 2 mindre, än förut; men hufvudsakligen blifver behofvet för Scholorne efter Planen N;o st mindre derigenom, att Scholas-Lärarnes, i synnerhet Rectorers, Con - Rectorers och förste Apo* logisters i Planen Nio 1 projecterade Löne an* slag, blifvit i allmänhet nedsatte. På det hela vinnes genom Planen N.o 2 i jemförelse emot Planen N:o i eh besparing af 4,039 T:r 25 K:pr Spannemål. I frågan huruvida denna besparing må, utan skada för Allmänna Undervisnings - Verkens förmåga att uppfylla deras vigtiga ändamål, kunna äga rum, måste Stats - Beredningen, 1 hvad som dervid beträffar inställandet af GymnasiiInrättningarne i Skåne oell på Gottland, samt förändringen af Scholornes egenskap i afseende på undervisningen, och förminskningen i deras antal, förbigå pröfningen deraf, såsom icke tillhörande Stats-Beredningens ämne; Men, hvad åter beräffar
Öfverlemnar Konungen åt Rikets Ständer någon Proposition rörande Grundlagar, uppdrage Ständerne genast, utan att förut derom öfverlägga, ät ConstitutionsUtskottet, att dess utlåtande afgifva, och för hålles dermed, som | i Regerings Formens 81 *$*. stadgadt är. Det är således icke 5G, utan 81 §., som härvid bör följas. 81 §. innehåller: Kill Konungen hos Rikets Ständer föreslå någon ändring i Grundlagarne, höre Han StatsRädet och öfverlemne sedan Sin Proposition, jemte StatsRådets tankar deröfver, till Rikets Ständer, som genast, utan att om denna Proposition förut öfverlägga , uppdrage Constitutions-Utskottet, att sitt utlåtande derom till Rikets Ständer afgifva. Tillstyrker Utskottet hvad Konungen föreslagit, hvile frågan till nästa Riksdag, dä Rikets Ständer skola sitt beslut derom fatta. Afstjrker Utskottet Konungens Proposition, då må Rikets Ständer genast kunna antin - 220 Den 6 April f. m. gen denna Proposition af slå, eller ock afgöra , att de vilja öfver densamma ä nästföljande Riksdag besluta; gällande i detta fall tre Stånds mening, och, om två Stånd stanna emot två, deras som beslutet uppskjutit. Kan väl en Grundlag yttra sig bestämdare, än då den i Riksdagsordningen bestämdt omtalar, huru det skall förhållas med en Kongl. Proposition, som ankommer till Ständerna, och dervid citerar en viss §. i Regeringsformen, hvari det lika bestämdt stadgas, att, om Utskottet tillstyrker Konungens Proposition, skall den hvila på hordet till nästa Riksdag. Jag för min del protesterar mot all annan åtgärd, än den, att lägga Konuugens Proposition på bordet till nästa Riksdag, såsom ett förslag, hvarom Rikets Ständer då må öfver| ' lägga och besluta.
Majit har i detta fall endast till Rikets Ständer öfverlemnat, huruvida något sådant bidrag må anvisas, derest, vid pröfningen af statsbehofven och deras förhållande till de tillgångar, som kunna påräknas, om-ständigheterne finnas sådant medgifva; hvaremot, uti en hos Borgare - Stats-Utskotlets Utlåtande, N-.o 156. 3 SUndet väckt, till Utskottet remitterad, motion, Herr Bergsten, C. A., yrkat, att till omförmälde båtled, hvarför skulle åtgå 38o,ooo R:dr, måtte af Staten anvisas 3oo,ooo R:dr, men det öfriga, utgörande 8o,ooo R:dr, bekostas genom enskilde bidrag; varande den upplysning leornad, att stångjern, tackjern och malm skulle å denna båtled årligen transporteras till belopp af 122,000 Skeppund, utom spanmål, tegel m. m. På enahanda skäl, som bär ofvan i irsta punkten åberopats, tillstyrker Utskottet, att ifrågavarande 3oo,ooo Rrdr icke måtte af Rikets Ständer nu beviljas. 4:o Uti en hos Bonde-Ståndet väckt, till Utskottet remitterad, motion, har J. A. Zetterberg från Stockholms Län anfört: att Kongl. Maj:t, genom Dom den 2g November i83g, i Nåder förklarat en del strandegare vid sjön Brunnsviken berättigade att, för erhållande af 200 tunnland odlingsbar jord, genom undanrödjande af hindren för sjöns aflopp vid lägenheten Ålkistan, sänka vattnet, emot skyldighet att lemna ersättning lill Haga Lustslott för kostnaden att antingen fylla dervarande canaler elfer dem uppgräfva, så att vattnet i dem bibehå lies vid enahanda djup, som det före sjöns sänkning egt. Då genom en sådan upprensning kunde förorsakas den olägenhet, att
Det var mig, som om de förra innevånarne lämnat någonting kvar efter sig, som jag ej visste hvad det var och som jag icke kunde få syn på, men som jag rent instinktlikt kände ligga i min närhet: i det sotiga taket, i de trasiga tapeterna, i den unkna luften, öfverallt och ingenstädes. De små mörka fönsterrutorna skelade på mig, slugt och ondskefullt, tycktes mig, som om de rufvade på hämnd, för att jag trängt mig in; och i de små låga rummen hade ett obestämbart Något dröjt sig kvar af de brännvinsstinkande orden och de blodstinna planerna. Jag sökte nu lufta ut allt detta. Jag satte hela gården i stånd, byggde om den del af ena längan, i hvilken jag själf skulle bo, och anlade trädgård. Så gingo hösten och vintern. Jag skötte min jord, studerade min vetenskap som förr och följde med tidens alla rörelser genom en vidsträckt korrespondens. Jag hörde det starka suset af jättefågelns vingar i den djupa stillheten omkring mig, och många aningens framtidsord, hvilka öfverdöfvats af stadens larm, sväfvade genom tystnaden som eftersommarens flygande spindelväf, som en knappast förnimbar sourdine-musik. Bland mina grannar fanns en, med hvilken jag var i släkt. Han satt på en liten gård med sin hustru och sin enda dotter. Hos dem tillbragte jag många af de långa vinterkvällarna, hvilka man på landet har så svårt att få till att gå. Vi sutto då inne i stugkammaren, ett litet rum, i allt inrättadt på gammaldagsvis. Väggarna voro endast till två tredjedelar af sin höjd beklädda med tapeter; så kom en träribba, som lopp rundt kring rummet, och inunder denna voro målade fyrkantiga fält. En bred tvåmanssäng, en pulpet, hvars öfra parti utgjordes af ett glasskåp, innehållande familjens få böcker, en soffa af alm med vaxduksöfverdrag, en slagklocka af ek med timtafla af metall, ett fyrkantigt bord af betsad alm och ett par gamla länstolar utgjorde möblemanget.
Detta erinras i anledning af Grefve Cronstedts anmärkningar vid Herr Lagerhjelms motion rörande det beskydd hvilket af Örlogsflottan lemnades. Äfven säges åtskillige ännu lefvande personer af Landarméens befäl har närvarande kunna vitsorda om så behöfdes att det var Skärgårdsflottan ensamt, som stridde i Svensksund, hvarmed kriget fick ett förmonligt slut. Jag har aldrig sagt hvarken det ena eller det andra af dessa saker och hvar och en känner för väl, utan att ens hafva varit med vid Svensksund, resultaterna af denna affair, äfvensom manga particuliariteter af så väl modighet 60m svaghet, så att inga vittnesmål härom behöfvas. Detta ger mig dock anledning till den reflexion att i politiskt afseende får man bedöma efter utgången men ej så i mi 1 itai risk, och derföre vågar jag föredraga den högst vackra och hedrande affairen vid Svensksund 17S9 framför den på samma ställe 1790, såsom militairiskt vackrare, ehuru Fredens lyckliga utgång myckat berodde af den sednare. Herr Coyet yttrar vidare: till förekommande af en origtig tydning, som kunde uppstå af jrmnförelse mellan Linieskepp och CanonSlupars mi litairiska nytta, nödgas han erhindra om det Historiska factum, att Svenska CanonSlupat både Den 19 Matt lim förstört och eröfrat fiendtliga SkärgårdsFregat-’ ter af 40 Canoner och att Engelska LinieSkeppet Africa i Sundet af några Danska CanonSlupar var nära att förstöias, om ejjen gynnsam vind uppkommit till desä räddning. Denna jetnnförelse är ej af mig gjord, ty den kan ej göras, emedan de ej kunna verka på hvarandra såsom här uppgifvits} jag har sagdt att aidrig Linieskepp tagits af CanonSlupar men väl attaquerats, jag har aldrig nämdt Fregatter.
Men nu först funno båda ord för hvad som låg dem om hjertat, och ljudet af klockan, som ringde till julotta på herregården, då sådan nu icke i kyrkan kunde firas, fann dem ännu lutande sina bufvuden tillsamman under tysta samtal. Annandag jul på eftermiddagen, innan ännu den tidiga skymningen inbröt, företogo sig de unga en spatserfärd utåt Pyhäjärvis vida, isbelagda yta. Det var temmeligen friskt och kallt, snön knarrade under de vandrandes fötter, vintersolen glittrade mot den mjella snön, och de unga vandrarne funno sig alla upplifvade af färden. „Se,“ sade Cecilia, „der i den lilla stugan, vid foten af den höga åsen, bor min gamla Vappo. Jag undrar huru gumman mår i helgen. Låt oss gå den vägen, så tittar jag efter henne.“ Förslaget bifölls. Cecilia inträdde först ensam. Vid brasan satt gumman, starkt belyst af dess sken. I stugan var eljest redan nästan mörkt. Hon läste så andäktigt i sin psalmbok, att hon ej varsnade Cecilias ankomst förr, än hennes dotterdotter, en liten flicka, jemte gumman, husets enda invånare, ropade: „mormor, ser inte mormor fröken?“ Gumman såg upp, och då hon blef varse Cecilia, for en skymt af fägring öfver hennes skrynkliga anlete och hon sade: „Gud välsigne dig, fröken, som ger julfröjd åt den gamla! Tack äfven för allt det goda jag fick till helgen.“ Cecilia satte sig på bänken och frågade vänligt: „hur mår Vappo nu i helgen? Har ni hvad ni behöfver, att ingenting fattas er? Har ni mjölk. Hur räcker maten för er ko?“ På en vink af gumman öppnade flickan dörren till ett litet skåp, som stod i ett hörn, och hvari tvenne bunkar med mjölk voro uppställda. Nu inträdde Johan och Margaretha i den lilla förstugan, och Johan yttrade i detsamma några likgiltiga ord. Men då Vappo hörde en fremmande röst, lyssnade hon och sade halfhögt: „hvem var det? Hvad sade han? Är kungen död?“
Stats-Utskottets Utlåtande N-.o 141. 8!) Jag öfverlemnar nu åt hvar och en att bedöma om det är värdigt ett Rikets Ständers Stats-Utskott att till Ständerna inkomma med slika uppgifter. Det stod ia fullkomligt i Utskottets magt att afslå motionerna utan alla skäl, eller ock att rent uttala det verkliga : — att eftersom Westergötland fått jernväg, så får det i afseende på jordbruket sköta sig bäst det kan; detta bade varit öppet spel, och emot detsamma bade varit mindre att anmärka. Emellertid anser jag det vara min pligt att icke släppa frågan, så länge äunu någon utsigt återstår; och jag vill då lägga Rikets Högloft. Ständer på hjertat, att den ort, som nu begär ett låneunderstöd blott till utförande af ett arbete, som, enligt gjorda beräkningar, skulle höja dess vattendränkta mark med 600,000 R:dr högre värde, än den för närvarande eger, är en af Westergötlands i ekonomiskt hänseende mindre väl lottade, som aldrig kan åstadkomma den behöfliga summan utan Statens mellankomst; och då icke brist på medel blifvit föreburen, eller Staten i verkligheten gör någon uppoffring, om man beräknar den högre bevillning, som framdeles komme densamma till del, så vågar jag ännu en gång anhålla derom: att Rikets Högloft. Ständer, med ogillande af Utskottets beslut, täcktes medgifva ett låne-understöd för ifrågavarande företag, till halfva kostnadsbeloppet eller 126,000 R:dr på vanliga vilkor. Men som arbetet utan olägenhet kan delas i 2 delar, enligt hvad undersökningsprotokollet gifver vid handen, så torde utaf förestående summa, under nästa statsregleringsperiod få lyftas endast 46,000 R:dr och under den derpå följande 80,400 R:dr, hvilket vore i öfverensstämmelse med undersöknings förrättaren Major Lilliehööks uträkning.11 Emot 49:de punkten, angående begärdt låneunderstöd för sänkning af Ifö-sjön : af Riksdagsfullmägtigen Per Nilsson från Malmöhus län:
Egen. domars wärdén och afkastning, med behörigt aseende ä deras mer eller mindre förmonliga läge, som ock att utröna och bedöma de Skatt, ffyldtges behällna Inkomst 14- I föl;d häraf böra Taxerigsmännen tillse, att, sä wida ej serffillta kände händelser och förbällanden gifwa anledning till undantag, inom samma Distiict, samma waru-wärdén mä följas: att lön och unde'hälls, kostnad för säda. ne personer, som för den Skatlffyldiges Nä. ringsfäng äro oundwikligen nödiga, mä, efter lika grunder fastställas; och ändteligen, att dä det, som ätgätt till den Skatlffyldiges egit, hans Hustrus och Barns samt öfrige till hus. hållet hörande personers underhäll, alltid stall upptagas säsom Inkomst; sä bör för personer af lika willtor och lefnadssätt, underhällskofina, den till lika summa beräknas; hwarwid likwäl iaktlages, att dä Skattffyldiqe med ringa för. mögmhet äga minderärige barn, af hwilka de icke kunna hemta nägot gagn, mä Barnens un. derhäll icke för högt beräknas, och att den, som pä egen bekostnad underhäller wanföre, swäs - 44 Den 11 Ockober. finte och bräcklige flägtingar eller andre perso, ner, som äro utur ständ att nägot bidraga till sitt uppehälle, mä, i följd af i. Art. 4. §. z. Mom. frän sin Inkomst göra afdrag för sädane personers underhäll. iZ.
Prop. N:o 1. om Statsverket 1862. tunnor från Arnäs kyrkoherberge, samt att Nådiga brefvet den 14 Juni 1826 tillägger kyrkoherden i Stensele 11 tunnor 10% kappar, uppfört beloppe aft kronotiondespanrnålen för nuvarande kyrkoherde i detta pastorat till 25 tunnor 26Y3 kappar fast mål, i stället för de af Domkapitlet beräknade 24 tunnor 16 kappar; äfvensom Collegierna vid alla de pastorater, för hvilka Domkapitlet uppfört dylik spanmål i löst mål, beräknat densamma i fast; hvarförutom, hvad ordinarie räntan beträffar, utaf Collegierna beräknats: för kyrkoherden i Åsele de 20 Rdr, som han uppburit från Ångermanlands norra fögderi, men of hvilka han, genom missförstånd om sin rätt, afstått 10 Rdr ät kyrkoherden i Wilhelmina, för kyrkoherden i Stensele 6 Rdr, i Sorsele 15 Rdr, i Jockmock 25 Rdr, och i Juckasjärvi 20 Rdr; hvaremot och då, enligt vunnen upplysning, något annat kontant anslag från Ångermanland icke utgått än omförmälda 20 Rdr till Åsele, deraf 10 Rdr syntes vara samme belopp, som kyrkoherden i Wilhelmina styrkt sig hafva intill och med år 1854 af kronofogden uppburit, men hvilka han, enär kyrkoherden i Åsele icke vidare lärer afstå större eller mindre del af berörda 20 Rdr, ej kan för framtiden påräkna, något kontant anslag från Ångermanland icke för kyrkoherden i Wilhelmina uppförts, utan hafva Collegierna ansett de 20 Rdr, hvartill denne sistnämnde eger rättighet, böra honom ersättas genom ett högre tillskott i penningar. Det förslag till ny stat, som Collegierna på dessa grunder uppgjort, är af följande lydelse: Bil. N:o 7 d) till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N.o 1, om Statsverket 1862. 17 Nuvarande löneförmåner. Ordinarie ränta i kontant. Kronotionde-spannmal. Råg. Belopp. Värde efter medelmarkegångspris 1851 — 60. Korn.
Genom det i förevarande motion åberopade stadgande i allmänna lagen, är uttryckligen föreskrifvet: att »alla, som i socknen bo, skola kyrka bygga och uppehålla och hvad dertill hörer, såsom klockstapel, kyrkomur, sockenstufva och fattigstuga,» Till följd af detta stadgande, hvars tillämplighet i afseende å den af Hedvig Eleonora församling här i hufvudstaden beslutade tornbyggnad och kyrko-reparation ingalunda kan vara undanröjd derigenom, att församlingen tillförene af det allmänna erhållit flerfaldiga understöd för sin kyrkas uppbyggande, åligger det således nämnde församling att i stadgad ordning utgöra de bidrag, som erfordras för verkställigheten af församlingens uti ifrågavarande hänseende fattade beslut. Någon olyckshändelse eller annan tilldragelse, som skulle kunna anses utgöra en skälig anledning för församlingens understödjande eller bispringande från det allmännas sida vid omförmälda byggnadsoch reparations-skyldighets fullgörande förekommer ej heller vid förevarande fall; och ehuru de kostnader, som oftanämnde arbetens verkställande kommer att för församlingens medlemmar medföra, visserligen äro ganska betydliga, synes dock utgörandet deraf, vid skeende fördelning på det ovanligt stora antal innevånare, hvaraf denna församling utgöres, icke böra blifva särdeles betungande, helst genom enskilda dispositioner tillgång till bestridande af en icke ringa del af dessa kostnader redan erhållits. Hvad beträffar kyrkans uppgifna egenskap af garnisonskyrka, torde Utskottet deremot endast behöfva erinra om hvad under denna Riksdag blifvit tillgjordt' lör att framdeles erhålla en sådan kyrka här i hufvudstaden. Utskottet, som således anser Statens medverkan för utförandet af de vederbörande kommun åliggande arbeten, hvarom nu är fråga, icke vara påkal - Slals-Ulsholtets Utlåtande N:o 240. 15 lad af några särskilda, till en dylik åtgärd föranledande, förhållanden, får alltså hemställa, att den om statsbidrag i sådant afseende gjorda framställning icke må af Rikets Ständer bifallas. Stockholm den 25 Januari 1858. Reservation: af Grefve Hamilton, M. H:o 340. Ank. till Exp.-Utsk. d. 27 Jan. 1858, kl. 1 e. m.
Det var dock annorlunda förr, ty i slutet af förra århundradet och i början af detta idkades studier i denna riktning rätt ifrigt i England och Frankrike, dalman i allmänhet haft blicken mera öppen för sjnkdomens psykologiska sida, medan man i Tyskland har haft sin uppmärksamhet riktad mera på de materiella, med sinnena fattbara sjukdomsorsakerna. Detta beror troligen till en del därpå, att många hysa en viss obenä- genhet för dylika forskningar med dessas kraf på en ingalunda ringa psykologisk insikt, hvarigenom man förmår intränga i dessa dolda, på djupet liggande orsaker, som så ofta undgå den ytlige iakttagarens öga, och som likväl medföra en sådan återklang inom organismen. En psykologisk analys af en lidande, af det sätt, på hvilket sjukdomen uppkommit, af själfva sjukdomen blir allt mer och mer af nöden. Den praktiska följden häraf skall blifva, att den sjuke, för att blifva kvitt sitt lidande, måste säras af den sakförståndige läkaren att begagna lig af sina själskrafter, vare sig för att kunna botas eller för att finna lindring. Detta är ej möjligt utan ett djupare studium af människohjärtat, dess lidanden, dess hemliga ängslan, dess oro, dess kval och ve. Allt detta kan läkarekonsten icke med en afvisande åtbörd se ned på, den kan icke längre försumma forskningar i dessa riktningar, en reaktion har också trädt i dagen just i och med den moderna suggestionsläran jämte dess praktiska konsekvens psykoterapien eller konsten att på rent andlig väg behandla och bota sjukdomar. I alla tider ha läkare användt psykiska medel vid sjukdomars behandling, men det är först genom en ende läkares snille, D:r Lié- beaulfc i Nancy, som en sådan behandling blifvit satt i system och en metod blifvit skapad, hvarigenom en psykisk behandling förmår utveckla alla sina välsignelsebringande verkningar. Det är denna psykologiska skola, som uppstått i Frankrike och som nu räknar talrika anhängare bland läkare i de flesta civiliserade länder — dess läror doceras praktiskt och teoretiskt vid universiteten i Paris, Nancy, Montpellicr, Liége, Wien, Ziirich, Charcow, Valladolid och Genua — det är denna skola, som lärt oss en praktisk förfaringsmetod vid sjukdomars behandling, jämte det den teoretiskt sökt förklara den verksamma mekanismen härvid.
St. beslutas, för alt aflöna den, som man ville kalla den sista länken af Statens embetsman, och hvarthän det skulle leda öfverlcmnar jag åt 11. o. Ad. sjelf att afgöra. Sverige består af 65,000 hemman. Om man endast antog en fjerdingsman för 20 hemman och man endast ville aflöna houom med 50 r:dr, hvilket icke torde vara förmycket, såvida man ifrågasätter att han bör anses såsom en Kronans embetsman; så uppstår för Staten en utgift af 150,000 ä 160,000 r:dr årligen endast lill fjerdigsmännernas underhåll. En värd 300 Den 20 November f. m. talare, nemi. den som först yttrat sig, har förklarat, alt fjerdingsmännens tjenst borde anses vara af krono natur och följaktligen till dem borde återlemnas de boställen, hvilka enligt R. St:s sista beslut blifvit indragne. Jag tager mig friheten anmärka, att största delen af fjerdingsmännen icke varit försedde med boställen, och enligt mitt förmenande skulle det vara högst orättvist, om man förklarade, att deras befattning är af krono natur, samt försåg en del med boställen och lemnade andra utan löner; och således blefve det en följd deraf, att löner mäste för dem anslås. De efter sista riksdagsbeslut indragne boställen äro uppskattade till ett sammanlagt belopp af något öfver 8,000 r:dr b:eo, och jag hemställer således, huru långt detta skulle förslå i aflöningsväg. En annan värd talare har anfört, såsom ett af de vigtigaste föremålen för fjerdingsmännens verksamhet, bcifrande af lönkrögcrier. Jag hemställer likväl, huruvida icke detta bestyr torde lika mycket och kanske ännu mera anses såsom ett municipalbestyr, än såsom ett kronobestyr. Den förste värde talaren har äfven anmärkt, att fjerdingsmän begagnas Vid boställssyner. Jag tror likväl, att vid boställssyner i allmänhet begagnas nämndemän, hvilka dock ofelbart måste hafva municipala tjenster.
- Meii sätter man på detta satt poesiens mål uti att p i nigot satt st ' lifket, sub specie aeternitatis~, så ar det en skadlig ensidighet att st3ngri. 95. in skaldef~iltasieii blott inom det hvardaglign nutidsiifvets trånga ramarken. Afven inom clein. det ar sant, kan den med den ratta siareblicken begåfvade skönja det evigas spår; men klarare framträda dessa, om ' inan skådar ut öfver verldshistoriens vidare rymder och pejlar djupet i dess inarkligaste gestalter. An i dag bör det så erkiinnas, att skaldekonsten hainågra af sina herrligaste och största uppgifter i att dana lefvande bilder af dessa för hela inenskligheten representativa personligheter, som på skilda sätt brutit danande in i slagtets utveckling. Ännu äro sålunda %t den, som dristar söka för fantasien väcka till i i f skuggorna ur minnets natt, skuggorna af desse; soin tänkt djérfvare eller kant mera varint, soin strafv ?t högre eller fallit djupare, än vi vanlige dödlige. - Dermed proklamera vi, ingen wlicentia poetica~, som skulle frigöra skalden frål '; det oeftergifliga krafiet att alltid stå på verklighetens fasta mark. Vi orda ej för någon romantisk ideallsril, utan blott för strafvanden liknande dem, som fullföljdes t. es. af Frankrikes störste realist, när han skref » Salammb&amp; och wTentatioii de s: t Antoine ». Så fattade, må dessa uppgifter vara svarare, an den vanliga .rnutidsskildringeiis, meii de äro ock i och ined det sainina af den art, att sjelfva strafvandet ditåt bör ursäkta inanget mi.sslyckadt försök, månget irrande misstag. Och det ar derför so111 vi, huru oföriiekliga an bristerna äro i T o r Nedbergs nya arbete, ej tveka att anse dess publicerande såsoin det ghiigna årets iniirkligaste och inest ininilesvarda vittra tilldragelse.