Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ansiktet hade blifvit så infallet; det var som ett lidande barns ansikte med en vuxen människas ögon. Dessa ögon föreföllo onaturligt stora och deras allvarliga uttryck hade blifvit ännu mer fördjupadt. Luften i rummet var frisk men med en stickande nyans af karbol. På ett bord vid hennes hufvudgärd stodo några små flaskor och låg en uppslagen bok. Det var Thomas a Kempis: »Om Kristi efterföljelse». Klockan var icke mer än elfva på förmiddagen. Sköterskan hade aflägsnat sig ett ögonblick, efter att ha rensat såret och anlagt ett nytt förband. Nu kände sig den sjuka bättre. Den dofva värken, som aldrig lämnade henne, förnam hon som en lindring i jämförelse med den brännande, slitande värk, som tycktes härleda sig från det friska köttets häftiga reaktion emot det frätande giftet. Men som en blytyngd låg tanken på döden öfver hennes sinne. Hon hade nog ofta förr haft aningar, gränsande till visshet om att hon icke hade lång tid att lefva; men aldrig hade vissheten trängt henne genom märg och ben så som nu. Vid sin lefnads morgon och vid dess middagshöjd hade Maria sett döden som man ser hafvet på afstånd, lik en blå strimma vid horisonten. Hon visste nog, att därborta var gränsen för hennes vandring på jorden, men aldrig hade hon som nu stått ansikte mot ansikte med själfva oändligheten. Det var som om det helt plötsligt blifvit afton och hon helt plötsligt befunnit sig vid stranden; den blåa strimman hade utvidgat sig till någonting skrämmande stort och hotfullt mörkt; hennes blickar flögo spanande framåt: ditut gick hennes väg, där skulle hon sjunka utan att lämna efter sig ett spår. Och allt hvad hon förnummit af lycka på jorden skulle försvinna ur hennes medvetande som gyckelbilder i en dröm vid uppvaknandet. Uppvaknandet? Ja! Uppvaknandet till lifvet — visserligen; men drömmen hade varit så skön! Hon tänkte på döden med lugn resignation, och ändå med en ångest, som väl närmast gällde skilsmässan från Casimir. Dock trodde hon icke att denna skilsmässa skulle vara evigt; men en skilsmässa skulle det ju bli, i alla fall, och det var som om hon i själfva saligheten skulle ha en känsla af tomhet, därför att han icke var med.
Genom Protocolls-Utdrag, af den 3i sistlidne Januarii, har Högloflig» Ridåerskapet och Adeln till Utskottet remitterat en af Herr Rosenblad Bemhardj vackt motion, deruti, jemte erinran, att en af de delar uti 1800 års Baneo-Reglemenle, der förändringar minst kunde undvikas, vore 4 Art. 2 Afdeln., innefattande stadgande» i gemenskap med Bankens Sedeb-otgifning, Motionairen ansett de dit hörande stadganden kunna indelas i 3:ne Classen: 1:0. Sådane sorn vore helt och hållet beroende af Kongl. Maj:ts bifall til Rikets Ständers beslut om införande af så kalladt courant-mynt; q:o. Sådana, på hvilkas uppgörande definitiva beslutet i denna fråga kunde anses ega mycket inflytande; och 3:o. Sådana, sorn vore helt och hållet oberoende af detta beslut. Under förutsättning, att stadganden af första Classen icke kunna komma i fråga att ens vidröras, förrän sjelfva hufvudfrågan är afgjord, har Mo' tionairen ansett till a:dra Classen höra frågan om de blifvande sedel-valeurerne, i afseende hvarå icke något mera hitintills blifvit bos Rikets Ständer afgjordt, än om SkilliRgs-sedlarnes bibehållande under samma förbehåll som vid sista Riksdag.
En fråga af den vigt, som den närvarande, vinner otvifvelaktigt derpå, att den från olika sidor belyses, och jag får derföre anhålla om några ögonblicks upmårksamhet, för att få framställa de anledningar, hvarför jag kommit till samma slut, hvari StatsUtsk. stannat. För det första har det ingifvit mig någon tvekan, huruvida den föreslagna åtgärden vore ekonomiskt klok och om den derföre borde bifallas. Vi hafva på sednare tider gått mycket framåt på frihandelns bana, och då en af detta systems första satser är att man köper hvarje vara, der den fås för bästa priset, så synes det mig icke vara skål att producera, till ett enormt pris, en vara, som vi kunna få för bättre pris. Det har dessutom synts mig, att vi i detta fall icke behöfva hysa någon så stor fruktan att blifva lemnade utan ekvirke; ty det är mig bekant att t. ex. i England icke förekomma några statens ekplanteringar, och om detta land, som snart sagdt helt och hållet beror af ek, för att vara herre på hafvet, med ett visst lugn kan åse att ingen ek der genom Statens försorg updrages, så tror jag att äfven Sverige kan göra det Jag vill icke derföre bestrida, att man ej kan plantera ek i Sverige; men jag hyser dock någon tvekan dervid. Professor Fries säger i sitt arbete »Botaniska Utflygter», sedan han redogjort för de olika våxtperioderna och visat huru aspen tillhörde den första, tallen den andra, hvilket tråd undanträngdes af eken, som i sin ordning undanträngdes af boken.
Utskottens Betänkande, eller att tillstyrka upphäfvande af all Inrikes-Tull - Bevakning, kan jag för min del ej instämma.j Tull-Intraderne äro denna Riksdag äfven ansedde oumgänglige för Statens behof, hvarjemte Riksens Ständer tillstyrkt en ökad Import-rättighet emot Tull-afgiften, och under sådant förhållande, förefaller det mig oväntadt, att detta medel till Bevakande af Statens Inkomster och förekommande af Tullförsnillning skall undanrödjas, Vöre det ej allmänt erkändt, att Rikets Kuster äro för vidsträckte att kunna fullkomligen bevakas, så skulle jag äfven deruti in - 102 B evillnings-ZJt skottets stämma, att den ifrågavarande Bevakningen kunde umbäras; men då detta förhållande ej lärer bestridas, finnér jag det ganska betänkligt att alldeles upplösa den närvarande ganska inskränkta Inrikes-Tull-Bevakningen, utan att föreslå något annat i dess ställe. För detta vidsträckta Rike, anser jag i sanning Tolf Bevaknings-Tull-Kammare i Städerne och Två på Landet vara högst behöflige, äfvensom att desammas befattningar med Inrikes-Tull-Förpassningen måtte återställas. Såsom liufvudskäl för ifrågavarande indragning, anlores den vinst af besparade omkostnader, som derigenom skulle uppkomma; men jag tror deremot denna besparing skulle blifva högst obetydr lig, lieldst de nu, i och för denna Tull-Bevakning anstälde Tjenstemän, förmodeligen ej kunna lorafskedas, utan att med detsamma pensioneras. Högst olämpligt skulle jag anse det vara, att pensionera ifrågavarande Tjenstemän, och åt andre Ämbetsmän upp-, draga någon af deras nödiga befattningar, hvilka derföre förmodeligen ej kunde blifva lönlöse, Lika med hvad flere värde Ledamöter inom Utskotten under målets afgörande behagat yttra , anser jag reciten till förevarande Betänkande nog omständelig, och tror den med fördel kunnat varit förkortad, så att densamma i likhet med hvad vanligen är öfligt, endast i korthet intagit Motionärernes anföranden, Till denna anmärkning föranlåtes jag
— En underrättelse, s o m säkerligen i n o m musikaliska kretsar skall väcka tillfredsställelse, är, att Edvard Grieg hitväntas, för att den 28 o c h 31 dennes å k. teatern dirigera tvänne konserter. Något helgjutet konstverk företer dramat e j; snarare är det ett brottstycke af ett konstverk, o c h författaren lämnar åt åskådaren ö p p e t att fullfölja den konflikt, han af hugger i stället för att af sluta. Men huru som helst är » Stigare-Mats » m e d fel och förtjänster ett intresseväckande stycke, o c h hvad författaren här g e n o m goda ansatser lofvat, torde han tvifvelsutan k o m m a att infria i k o m m a n d e alster. H r D. hvars porträtt vi här presentera, är född 1868 o c h hans borgerliga yrke är järnvägstjänstemannens. Det börjar arta sig till godår för den svenska dramatiken. Nya o c h gamla originalstycken tränga sig fram på teatrarnes spellistor i allt större antal, m e d a n m y c k e t utländskt kram får maka åt sig, o c h publikens gamla f ö r d o m mot svensk dramatik börjar bytas i ett intresse, som lofvar att bli något annat än blott o c h bart en smakriktningens tillfälliga nyck. Men så hafva också nere af de framträdande unga dramaturgerna visat sig äga både idéer o c h temperament, o c h det ej minst viktiga: förmågan af kraftig dramatisk formgifning. I den lilla falangen af unga svenska teaterförfattare, s o m ännu ej helt brutit igenom, torde h r Ernst Didring, hvilken för ett par år sedan lyckligt debuterade å Vasateatern m e d treaktsskådespelet &gt;Midnattssol », vara en af de löftesrikare. Hans nya treaktsskådespel » Stigare-Mats », s o m för några dagar sedan hade sin premiére å Dramatiska teatern — det har förut gått öfver landsortsscenen, m e n då i mindre genomarbetad form — gaf ett glädjande vittnesbörd härom.
Der hypnotiseras man mildt af gashettan, medan man stirrar på de i rundel galopperande hästarne, som blifvit alldeles skelögda af att beständigt springa i krets. Till sist har man tidskrifterna, de nybakade studenterna och de första ostronen, som det är rent af spännande att taga itu med. Om man nu efter en sinnenas hvirfveldans på aftonen vill nästa förmiddag tillbringa några mindre upphetsande timmar, erbjuda sig ju åt alla håll utflygter i en leende natur, till exempel till den lilla vänliga zoologiska trädgården, der man kan dricka chokolad och inandas den friska doften af vilda djur och söta äpplen. Eller också beger man sig ut i skogen och förvärfvar sig på en rask spatsertur aptit till en frukost af fiskfilet och manbara tuppkycklingar, att intaga i en af de näpna restauranterna, der man sitter på balkongen och nyser och ser bladen ett efter annat hvirfla ned i sin tallrik. O, det är vackert och dystert; vederqvickt och rörd rullar man i skymningen tillbaka till den vinkande upplysta staden, de vimlande boulevarderna, de strålande ka Ur Dagm » Krönika. 51féerna och varietéerna, för att ånyo störta sig ut i det festliga tumlet. Intet under att kejsaren af Ryssland alltid väljer september, när han reser på besök till Köpenhamn. Också försäkras det bestämdt, att hans majestät efter sin vistelse der förklarar, att han ingenstädes befinner och roar sig bättre än i sina höga svärföräldrars residens. Och tillfredsställelsen är då ovilkorligén ömsesidig. Har sommaren varit fuktig, Tivoli trist, har den på Kongens Nytorv stoltserande köpenhamnaren en ledsam augustiafton vid anblicken af byggnadsställningarna vid teatern, den tomma östergade och de sex paren turistskor på trottoaren framför d ’ Angleterre, känt hos sig något tvifvel om, att han verkligen promenerade sin odödliga själ i verldens centrum — den höstdagen då Der-jawa kastar ankar på redden och saluten rullar, vet han ånyo Europas blickar vara riktade på sig. På Toldboden stiger tsaren i land och inspekterar det danska gardet. På Toldboden står den köpenhamnska pressen och inspekterar tsaren.
Vore hon deremot bibehållen och finge användas antingen till comrnunal-inrättningar eller allmänna företag, såsom strömmars upprensning, sjöars och kärrs aftappning, vägars omläggning m. m., hvarigenom arbetsförtjenst bereddes den fattiga; så hemställer jag, örn icke både Piiket och den enskilde blefve dermed bättre belåtne. När fråga är om fattigförsörjning, anser man alltid de penningar vara bortkastade, som för intet gifvas åt den fattiga; men att deremot allt, som gifves honom i form af arbetsförtjenst, är vinst både för honom och för det allmänna, ålårme icke förhållandet är detsamma här, att de fördelar, sorn kunde tillskyndas menigheterna genom ökad arbetsförtjenst eller ökad afsättning, äro myckel större, än de som nedsättningen i skyddsafgiften skulle medföra. Jag kan således icke anse henne vara riklig i sak; än mindre är hon det i form. Har det väl någonsin handt, att ett Bevilln.Utsk. föreslagit bevillntns nedsättning till större eller mindre belopp, innan Utsk. ännu känt statsbristsumman ? Det skulle ju kunna hända ätt hon blefve så stor, att ingen eftergift kunde äga rum. — Utsk. har äfven tillstyrkt, att de i hevilla.stadgans 2;dra art. 17, 26 och 3i §§ för arbetsfolk bestämda särskilda afgifter måtte alldeles upphöra. Det är med dem ungefär samma förhållande, som med dem jag förut nämnde. I hänseende till de sednare har Bevilln.Utsk. lika litet som i afseende på de förra uppgifvit beloppet, som Utsk. vill efterskänka ; Sländerne sakna således bestämd ledning för deras D e n ag M a j. jo3 beslut om den summa, sorn är i fråga. Utsi:» ordförande vet förmodligen, huru mycket det gör. Jag fattade icke, eller minnes icke, om han uppgaf huru mycket denna eftergift skulle gö'ra utafhela den nedsättningssnmma 527,071 r:dr, han omtalade. — Utsk. har föreslagit, att afgiflen för utdelningar utöfver 6 för hundrade! utur actiebolag malte nedsättas till 5 proc.
Det är otvifvelaktig!, att den siste värde talarens anmärkning är mycket grundad, och jag tillstyrker för min del älerremiss af detta betänk., och i händelse Ulsk:n icke äro i tillfälle att upplysa hvilka fördelar, som Hr Ramströms skolinrättning medfört, Utskm då mätte förändra sitt utlåt, på det sätt, att de 3000 r:dr, som här äro i fråga, måtte lemnäs lill K. M:s nåd. disposition, för den händelse Hr Ramström kan inför K. M. ådagalägga, att den af honom inrättade skola eller lyceum har haft den framgång, att K. M. finner skäligt att lemna honom ifrågavar. gratilication. Hr Silfverstolpe, Fredr. Otto: Jag är hufvudsakligen förekommen af Frih. Cederström. Jag anser, att formen af det beslut, som Statsoch Ekon.Utskm här föreslagit R. St. att fatta, icke är riktig. Sverige är en monarkisk stat, i hvilken Konungen är styrande och icke R. St. Jag tror icke det är rätt, att R. St. företaga sig att på en gång besluta om anslagen och tillika disponera dem, utan att K. M. dermed får någon befattning. Om således R. St. anse det billigt alt åt Adjuncten Ramström, som på ett ganska förtjenstfullt sätt förestått en skola först i Upsala och sedan i Stockholm, lemna en gratilication för de mödor, han egnat åt undervisningsverket, så skulle jag tro, att det rätta vore, att R. St. öfverlemnade den summa, som R. St. för honom tillstyrkt, till K. M:s nåd. disposition, att, i fall K. 51. genom anställd vederbörlig undersökning linner honom förtjent af den gratification, som R. St. ansett lämplig, densamma må genom K. M:s nåd. försorg till Ramström utbetalas, pä sätt R. St. föreslagit. Då nu öfverläggningen förklarades vara slutad, hemställde H' Ex.
Af Herr Grefve Ehrensvärd, A.: ”Emot Utskottets med 12 roster inot 8 fattade beslut att, i motsats till hvad sorn föreslagits af den afdelning, hvilken handlagt detta ärende, icke tillstyrka borttagandet af den i sista mom. af § 6 stadgade inkomstbevillning för arrendatorer af sadan Kronan tillhörig läst egendom, för hvilken bevillning enligt § 2 icke utgöres, får jag härmed vördsamt afgifva min reservation. Efter min åsigt bör ifrågavarande stadgande ur Bevillnings-förordningen uteslutas och kronoarrendatorerne derigenom i beskattningshänseende försättas i lika ställning med arrendatorer af enskilde personers och allmänna inrättningars jordegendomar. Det är väl sannt att Kronan såsom egare icke utgör och ej heller lämpligen bör erlägga fasfighetsbevillningen; men denna omständighet synes mig dock icke innefatta giltig anledning att i stället lägga skatten på arrendatorerne och allraminst under form af inkomstbevillning. Ty genom detta stadgande päbjudes tillämpningen af ett uppskattningssätt, som i afseende ä andra fastigheter icke ansetts användbart, eller beräkning af den årliga behållna afkastningen. De skäl, som för beskattningens fortfarande åberopats, eller den längre tid kronoarrendena omfatta samt den arrendatorerne tillerkända optionsrätt, synas mig icke heller tillfredsställande. Genom Kongl. Kungörelsen den 12 Juli 1860 är arrendetiden numera från 30 inskränkt till 20 år, och dä tillgodonjutandet af den förmän optionsrätten innefattar elier att vid arrendetidens slut förre arrendatorn får arrendet bibehålla mot den afgift, som högst bjudes, i allmänhet lärer kunna påräknas äfven af enskildes arrendatorer, kan väl svårligen påstås att någon väsendtlig skilnad förefinnes mellan Kronans och enskildes arrenden. Rikets Ständer hafva dessutom ifrågasatt huruvida icke förändrade grunder borde bestämmas för utarrendering af Kronans egendomar.
Saiiimantoradet inleddes med uppliisandet af årsoch revisionsberattelseriia. Arsberattelsen redogör för det förberedande arbetet för hemmets bildande, och för dess verksamhet sedan det den 1 jan. Af densaniina fralnggr a t t hemmets gästfrihet genast tagits lifligt i anspråk, antalet af dess peiisioniirer liar nämligen uppgått till 17, daraf 5 af utländsk nationalitet; af dessa h.afva 5 emottagits för hela innevarande varterinin och 1 2 liafva vistats i hemmet från 8 dagar till längre tid. Alla liafva uttalat sin belåtenhet med den komfort, trefnad och prisbilligliet de funnit inom hemmet. Ansökningar om mottagande så val för närniaste tiden som för soinmar. och och liöstinånaderna, ' t. o. in. så långt fram i tiden som för nästkommande år liafva inkommit. Hemmet liar afven visat sig vara af stor betydelse för de unga schweiziskor som vistas i Stockholm. D e liafva ofta infunnit sig dar på kortare besök, samt liafva i förest %iidariniian fiiniiit en inoderlig vän, soni. med råd och d i d - stått dem bi. D e liafva äfveii regelbundet livarannan söndags e. in. samlats i lienimet, livillcet siliinda bör kiniiiia blifva en föreiiiiigsplats för dessa, ofta isolerade oc !i l h g t från sitt hemland boende unga flickor. E t t enkelt saiiikviiiii anordiiades den 9 inars af styrelsen för lieininets pensioniirer, iiagra deras vänner in. fl. personer. livarvid fil. d: r fröken Ellen Fries 1iö11 ett ined stort intresse ål~ördt caiiserie öfver, En resa till Nordkap, lirarjiiinte sång utfördes af en iiiiisilcalskariiina. Antalet af föreningens medlemmar # r f. n, 326. Af revisionsberättelsen, som för öfrigt redogor för förva.1tiiingen af liemmets räkenskaper iinder okt.-dec.
Rikets Ständer hafva detta ärende i öfvervägande tagit, hvarvid Rikets Ständer icke lemnat utan uppmärksamhet den prydnad, som den till uppförande i nåder föreslagna byggnad skulle för hufvudstaden medföra, men då Rikets Ständer icke kunnat förbise, dels att, om äfven försäljningen medgåfves af de dertill föreslagna Kronans hus, samt den förväntade köpeskillingen derför komme att till det fulla påräknade beloppet erläggas, en betydlig brist i de för denna nybyggnad alsedda tillgångar likväl skulle uppstå, hvilken af andra statsverkets medel beböfde fyllas; dels att General-landtmäteri-kontorets bus, hvars försäljande i nåder förslagits, eger, såsom fristående vid en öppen plats, ett för sitt ändamål högst fördelaktigt läge, och således, i Rikets Ständers tanke, icke kan utan mehn afyttras, dels att de tillgångar, som påräknats af köpeskillingen för försålda f. d. hofbageri-egendomen samt af besparingar på 7:de hufvudtiteln, äro alltför ringa, för att Staten i beräkning derpå skulle begynna en så betydlig byggnad, som den ifrågavarande, samt slutligen att staten redan inlåtit sig i stora och kostsamma byggnadsföretag, hvilka medtagit dryga anslags-summor samt erfordra till sitt fortsättande och fullbordande ytterligare för statsverket betungande anslag, hvilka ock af E. K. M:t blifvit utaf Rikets nu församlade Ständer äskade, hafva Rikets Ständer, på dessa skäl, ansett sig icke kunna bifalla E. K. M:ts i högstberörda proposition gjorda nådiga framställning. Hvilket Rikets Ständer få i underdånighet anmäla: framhärdande &c. Stockholm den 18 Januari 1851. Expeditiom-Utskottets Förslag till und, Skrifvelse, N:o 4. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 8 Jan. 1851. Preste-Ständel den 8 Borgare-Ståndet den 8 Bonde-Ståndet den 15 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående medels anvisande till fortsättning af fästning sbyggnaden vid Carlsborg inner. år. (Stats-Utsk.
Enligt momentet 14:0 af de nu gällande bestämmelserna bör för utbekomna låneunderstöd till sjösänkningar och andra vattenaftappningsföretag efter fem års förlopp från slutet af det år, hvarunder lånemedlen först utbekommits, årligen erläggas åtta procent å hela den lyftade lånesumman, hvaraf ränta godtgöres efter fyra för hundra af obetalda kapitalbeloppet och det öfriga utgör afbetalning derå; varande derjemte i mom. 15:o stadgadt att, om återbetalning ej å bestämd tid verkställes, låntagaren skall vara pligtig att för det till liqvid förfallna oguldna beloppet erlägga fem procent årlig ränta intilldess betalning skor. Då Utskottet anser, att det understöd, som lemnäs till vattenaftappningar för beredande af odlingsföretag, numera, sedan hågen för dylika företags utförande inom alla delar af riket synes vara tillräckligt väckt, hufvudsakligen bör afse, att, utan synnerlig uppoffring från Statens sida, tillhandahålla den del af det för vattenaftappningars utförande erforderliga kapital, som icke af vederbörande sjelfve torde kunna anskaffas, men ingalunda att genom en alltför låg ränta eller genom en för långt utöfver behofvet utsträckt räntefrihet tillskynda låntagaren särskilda fördelar; har Utskottet funnit räntefriheten i allmänhet icke böra utsträckas utöfver tre år, inom hvilken tid dylika arbeten i vanliga fall torde kunna antagas vara fullbordade; äfvensom Utskottet ansett, att räntefoten bör höjas från fyra till fem procent samt räntan för underlåten inbetalning bestämmas till 6 procent. I öfverensstämmelse med hvad sålunda blifvit anfördt, får Utskottet härmed hemställa: Stats-Utskottets Memorial N:o 142. 95 att Rikets Ständer måtte fastställa följande stadganden att framdeles intagas uti det reglemente för Riksgälds-kontoret som vid innevarande riksdag kommer att utfärdas, nemligen: §•
Öfver hufvud måste den nordamerikanska arbetarlagstiftningen karaktäriseras som i hög grad bristfällig och outvecklad. Hvad de fullvuxna männen angår, finns valfri tio timmars normalarbetsdag i fem stater och obligatorisk tio timmars normalarbetsdag i tre stater. Sex stater ha valfri åtta timmars normalarbetsdag. I två stater äro åtta timmar laglig arbetsdag vid offentliga arbeten. Den värkliga dagliga arbetstiden är för närvarande i de flesta amerikanska hufvudindustrier 10 timmar; 11 timmar förekomma i flera; 12 timmar i jämförelsevis få. Antalet årliga arbetsdagar synes i det stora flertalet fall vara genomsnittligt 300. Åtskilliga näringar med 270, 250, ja 220 dagar och mindre förekomma dock. Eftersom statistiken är mycket osäker, kunna dessa siffror blott gälla som antydningar. I Österrike och Schweiz. I Österrikes fabriksmässigt bedrifna anläggningar får arbetstiden (minus hvilostunderna) ej öfverstiga 11 timmar om dygnet, i bärgvärken får den ej öfverstiga 10 timmar för någon arbetare. De dagliga hvilostunderna måste uppgå till minst 1½ timme. Söndagsarbete är förbjudet, då det ej är en oafvislig nödvändighet. Öfver hufvud tillstädja dessa lagar mycket talrika undantag. Vetenskapliga iakttagare hafva fällt följande yttranden om dessa arbetarskyddslagar. I det stora hela måste resultaten af denna nya österrikiska arbetarskyddslagstiftning betecknas som gynnsamma—så långt erfarenheten hittills räcker. Lagbestämmelserna beträffande arbetstiden blifva på det stora hela efterlefda; genomförandet af desamma har icke i någon väsentlig mån värkat störande; och fabriksinspektören för Reichenbergdistriktet anmärker, att arbetarnes förtjänst i allmänhet förblifvit oförändrad, äfven då arbetstiden förkortats. I allmänhet synes den lagliga elfvatimmarsdagen i Österrike allt mer och mer blifva bruk; däremot lämnas, synnerligen inom de mindre industrierna, den lagligen påbjudna söndagshvilan ännu ofta utan hänsyn. I Schweiz har arbetarskyddslagstiftningen anor ända från sextonhundratalet—då det gällde att skydda de med hemindustri sysselsatta arbetarne mot skriande missförhållanden. Intill 1874 var hithörande lagstiftning kantonernas ensak; sedan dess faller den under det Schweiziska förbundets gemensamma lagstiftning.