Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Talmannens i Bondeståndet vägran af proposition på en inom ståndet af Bengt Gudmundsson från Hallands län väckt fråga om remiss till Bevillnings-utskottet af Särskilda Utskottets för behandling af bränvinsfrågan förslag till författning om bränvins tillverkning; och förklarades, med anledning af samma memorial, Bengt Gudmundssons berörde motion böra förfalla. S. D. Vid förnyad föredragning af Expeditions-Uiskottets förslag N:o 81 till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse till Kongl. Maj:t, angående transitohandel emellan Sverige och Norrige, godkändes samma förslag; dock med antagande af de utaf Höglofl. Ridderskapet och Adeln den 14 innevarande månad beslutade redaktions-förändringar. Den 31 Juli. Från Hedervärda Bonde-Ståndet. S. D. Efter skedd föredragning af Stats-Utskottets Utlåtande N:o 191, i anledning af erhållne återremisser å Betänkandet N:o 92, angående Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om de uti ordinarie räntan ingående persedlars omsättning och förenkling, biföll Ståndet de af Utskottet föreslagna förändrade stadganden för de särskilda länen, jemte hvad Utskottet i öfrigt, beträdande frågan, tillstyrkt; dock under förbehåll att de misstag, som möjligen i afseende på ett eller annat län kunnat ega rum vid beräkning af de nuvarande räntepersedlarnes belopp eller deras omsättning till penningar eller annan räntepersedel, varda rättade; Och beslöt Ståndet tillika, under förhoppning att, sedan de hufvudsakligaste svårigheter, som hittills mött den allmänt önskade' reformen, genom Utskottets sednare Utlåtande sytHes vara häfna, de öfrige Riks-stånden skulle behjerta denna för de jordbrukande klasserna så högst vigtiga angelägenhet, att, genom en deputation, vördsamt och vänligen inbjuda Med-stånden att i Bonde-ståndets förenämnde beslut sig förena.
Efter skedda utlottningar äro utaf dessa obligationer redan 79 obligationer å 1,000 Thl:r, 156 å 500 Thl:r, 131 å 200 Thl:r samt 260 å 100 Thl:r eller tillsammans 626 st. obligationer å ett sammanlagdt kapitalbelopp af 209,200 Thl:r redan förfallna till inlösen; utaf de ännu icke utlottade och förfallna 23,374 obligationerna, lydande tillsammans å 7,790,800 Thl:r, innehar Rikets Ständers Bank redan 5,142 st. å ett Stats-Utskottets Memorial N:o 3. 39 belopp af 1,055,500 Thkr; och kommer Banken att vid detta års slut, emot ofvannämnde god t Rörelse i Svenskt mynt, ytterligare erhålla 1,213 obligationer å tillsammans 510,500 Thkr. Yid hittills anställda 4 särskilda ntlottningar af de för en del utaf samma lån utgifna 240,000 st. premie-obligationer hafva 11,100 sådana obligationer blifvit utlottade och sedan de förfallit infriade, i den mån desamma äro för sådant ändamål hos låneöfvertagarne företedda. I början af nästa månad komma äfvenledes 2,750 st. premie-obligationer att utlottas, hvarefter dessa obligationer förfalla till inlösen den 1 Februari nästkommande år: varande för denna inlösens vederbörliga verkställighet erforderlig tillgång i Thalcr Preussiskt Courant redan anskaffad. Den för oftanämnde jernvägslån på föreskrifvet sätt bildade liqvidationsoch amortisscmentsfond, till hvilken det för detta lån med 1,406,000 R:dr årligen anvisade ränteoch amorterings-anslag skall ingå. hade redan vid 1860 års slut en samlad behållning af R:dr 636,768: 66. Denna behållning ökades under sistlidet år till „ 826,961: 31. Till följd af det i ej mindre Kongl.
Prop. N:o 1, om Statsverket 1862. brakande allmänhetens bifall, två dylika holländerier, om 2 tjurar och 20 kor hvart - dera, årligen i Skottland uppköpas, för att uppställas i de län, der sådana ännu saknades, äfvensom, till bibehållande och förädling af de redan befintliga Ayrshireholländerierna, ytterligare fyra tjurar om året af nämnde race; att önskligt visserligen vore, det någon kronan tillhörig egendom kunde, på sätt Styrelsen uti underdånigt memorial af den 31 December 1861 närmare antydt, ställas till Styrelsens disposition, ej mindre för att derstädes förlägga ett holländeri, sammansatt af olika utländska racer, till utrönande af dessas större eller mindre lämplighet för Svenska förhållanden, än ock för de utifrån köpta djurens uppställande tillsvidare för undergående af möjligen nödig karantän; men att då Styrelsen ej hade sig bekant, huruvida någon för ändamålet lämplig egendom skulle kunna härtill anvisas, och alltså för närvarande vore utur tillfälle att afgifva något detaljeradt förslag till organisation af en sådan anstalt, Styrelsen endast ansåge sig nu böra påkalla Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamket å behöfligheten af densamma; samt att då, bland medel till boskapsskötselns befrämjande, premier intoge ett utmärkt rum genom den gagnande täflan de framkallade, och Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse den 1 Mars 1843, i sammanhang med beviljandet af första anslaget till stamholländeriers inrättande, bland föremålen för detsamma upptagit »utdelning framdeles af premier», Styrelsen, vid sådant förhållande och enär, till följd af den stigande hågen för boskapens förädling, kreatur, som kunde vid premiers utdelande ifrågakomma, numera i många delar af riket förefunnes, ansåge tiden vara inne för användande af berörda medel genom öfverlemnande till Styrelsens disposition af erforderligt årligt anslag, för att, oberoende af de olika grunder och Osigter, enligt hvilka premier vid allmänna landlbruksmöten och de af Hushållnings - Sällskapen anordnade provinsmöten utdelas, prisbelöna utmärkta djur, med särskildt, fastän icke uteslutande, fäsladt afseende på köttproduktion.
Troget sitt följda, fcepröfvade system, loford ad e dess skriftställare, ända inpå den närvarande dagen, den klingande läran om handelsfrihet, under det dess Statsmän höjde tullen på nordiska trädvaror, missiverade Doctor Bowring till Tullföreningen, för att inom den bereda debou elie’ försina manufactur-varor och förbjöd införsel af jern-arheten från Preussen (åren 1839 och 1840.) Frankrikes historia är ännu lärorikare, emedan man der, tydligare än annorstädes, ser fluctualionerne i samhällets trefnad och belåtenhet, allt efter ombytta bandels-system. Också har detta fria land, med dyrköpt erfarenhet, kommit till sträng vård om sina näringar och just derigenom är consumentens rätt så väl bevarad, att pauperismen der finnes relativt mindre, än i de flesta andra länder, emedan han såsom producent icke lider af fiendtligt och onaturligt nedtryckte pris. De Tyska Staternas Handelsoch Tull-förening, detta det ljerda seklets storverk, visar oförtydbart, hvarthän ett folk kan komma, som gjort sig fullkomlig reda för samhällets ändamål och med oafvändt allvar går vägen dit. Dess spridda stater, fordom skådeplatsen för blodiga fejder, bekriga nu förenade sina mägtiga grannar, icke med vapen, utan med fridens industriella alster och täfla redan med England om öfvermagten. Bil. till Bevillnings-Vtskoitets Utlåtandej N:o 3o. Bi Dess Tulltaxa, med programmet af fullkomlig frihet att inoch utföra hvad vara som helst, utom salt och spelkort, gömmer dock derbalrom, såsom undantag, förbud till icke obetydligt antal. Men der behöfdes icke annat än ziifror, ty ordningsoch straff-lagar äro der systematiskt gifne och systematiskt tillämpade. Tackjern är der tullfritt lili införsel, anén gjutgods, finarbetadt, betalar icke mindre än io Ridr priet. p:r centner. Bomull är fri till införsel, men bomullsväfnader betala 5o priet, pir centner. Sådan är Tull-taxans ide', consequent genomförd.
137 stående kontant, eller ock 30 procent kontant och öfriga 60 procent uti räntebärande lätt säljbara obligationer. 7) Kominer icke teckning af enskilde till verkställighet, öppnas Banken under Rikets Ständers enskilda garanti, Ett belopp motsvarande 60 procent af grundfonden skall i obligationer af nämnde beskaffenhet nedsättas i Rikets Ständers Bank. 8) Allmänna Svenska Banken är skyldig att mottaga och i Rikets Ständers Bank nedsätta de depositioner af räntebärande obligationer, som framdeles skola komma att utgöra ett vilkor för de enskilda Bankernas sedelutgifningsrätt, hvaremot dessa Banker för sin rörelse erhålla allmänna Svenska Bankens sedlar utan annan ersättning än för kostnaderna. 9) Deremot tillförsäkras allmänna Svenska Banken rättigheten att ensam utgifva myntrepresentativer under förbehåll af de rättigheter, som tillkomma Rikets Ständers Bank till sedelutgifning, motsvarande metallisk valuta, och af de nuvarande enskilda Bankerna till sedelutgifning under deras återstående okrojtid. 10) Bankens kreditsedlar lyda å minst 5 R:dr R:mt samt inlösas vid anfordran med Svenskt silfvermynt eller Rikets Ständers Banks sedlar. 11) Sedelutgifningsrätten bestämmes till sammanräknade beloppet af: a) i kassa befintliga sedlar och metallisk valuta; b) metallisk valuta å utländska hufvudplatser för Svenska affärs-forbindelser, samt goda vexlar å dessa orter; samt c) i Rikets Ständers Bank deponerade lätt säljbara obligationer. 12) Utom de af Bankens egen rörelse beroende utvägar för bibehållande af den erforderliga vexlingskassan, eger allmänna Svenska Banken att från de enskilda Bankerna infordra sedlar, så att deras sedelrörelse minskas i lika förhållande som Bankens. Då omständigheterna medgifva tillökning sker den i proportionerlig! förhållande.
Oetober 1812 innehåller derom, att då sakegaren sjelf ej kan skrifva och således icke egenhändigt undertecknat besvärsskrift eller ansökning, som till Kongl. Maj:t samt Dess och Rikets Collegier och Embetsman ingifves, behörig fullmakt dertill skall vara bifogad, hör så förstås, att, äfven om sakegaren egenhändigt skrifvit och undertecknat besvären eller ansökningen, skall, då skriften ingifves af annan person, än sakegaren sjelf, dennes fullmakt för ingifvandet vara bifogad, vid påföljd att eljest någon pröfning af samma skrift icke eger rum; så har Höglofl. Ridderskapet och Adeln, på grund af deremot framställde anmärkningar, återremitterat samma Betänkande, hvilket åter är vordet afslaget af de öfrige Riks-Stånden, som beslutat: HögvPreste-Stundet: ”att Rikets Ständer skulle hos Kongl. Majrt i underdånighet anhålla om det förtydligande af Kongl. Kungörelsen den 1 Oetober 1812, att då sakegaren egenhändigt undertecknat besvär eller ansökning, som antingen till Kongl. Majrt eller till Collegier och Embetsman ingifves, någon serskild fullmakt för besvärens och ansökningens ingifvande icke må anses erforderlig.” J^äUofl.
Det kan ej fördöljas att en sådan åsigt ej blott är grundad på erfarenheten vid ifrågavarande läroverk, utan vinner fullt stöd vid betraktande af de fordringar på undervisning i de tre främmande lefvande språken, som nu gällande nådiga Läroverksstadga uppställer för ett högre fullständigt läroverk, och hvilka fordringar, om man sammanräknar lärotimmarne med skyldigheten att hvarje vecka rätta de 5 öfversta klassernas skriftliga öfningar, synes nödvändigt förutsätta läroverkets fördelning på 2:ne lärare, då nu lärare med den högre bildning, sorn tarfvas för undervisningen i de högre klasserne icke lärer erhållas, sä framt ej lektors löneförmåner dem erbjudas, men då tillika, om en lektor i läroämnet anställes och adjunktens undervisningsskyldighet derigenom kan återbringas inom dess naturliga gränsor, ingen svårighet kan blifva att finna sökande till adjunktstjeusten, så torde deraf finnas, att frågan om en dylik lektorstjensts inrättande vid läroverket är af den vigt, att derförutan det ofvanantydda skadliga tillståndet komme att fortfara och den nödiga undervisningen i främmande lefvande språk vid läroverket att för framtiden på ett betänkligt sätt äfventyr as. På dessa grunder vågar jag vördsamt anhålla det, med orubbadt bibehållande af läroverkets ordinarie lärarepersonal i öfrigt, Rikets Ständer besluta inrättandet af en ny lektorstjenst vid Hernösands högre elementarläroverk, med undervisningsskyldighet i främmande lefvande språk samt för ändamålet nödigt anslag till lön för densamma, enligt gällande allmänna grunder. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 28 November 1862, Pehr Staaff, JW 124. Af Herr Widell: Om ökadi mtal af lärare vid pedagogien i Falköping. ^ Staden Falköping är en kommun, som, till följd af sitt läge och andra gynnsamma förhållanden, årligen tillvexer uti industri, folkmängd och välmåga. Uti dess enklassiga pedagogi undervisades vårterminen detta år 31 lärjungar och antalet i början af innevarande termin utgjorde 26.
Genom bifall till Mats Perssons förslag, att å landet boende skeppare, då han undergått behörig examen, må, utan att vara borgare i stad , föra fartyg äfven å utländsk ort, skulle åt skeppare, som bo på landet, orättvist beredas en fördel framför de i stad boende skeppare , då enahanda frihet icke är för de senare föreslagen. Dessutom ingriper detta förslag uti den fö.rut på pröfning beroende allmänna frågan om näringsfriheten eller Borgerskapets uteslutande rätt till vissa yrken, och, under afbidan af en sådan pröfning, anser Utskottet sig icke, för detta serskilda fall , böra tillstyrka förändring af hvad Författningarne nu stadga. Detta gäller äfven om den föreslagna utsträckningen af de genom Kongl. Förordningen den 11 Febru - Allm. Besv.- och Ekon.-Ul skot tets Betänkande, N:o 10S. 25 ari i832, om Landtmanna-seglationen medgifne friheten ; derföre Utskottet hemställer, att motionen i begge dessa delar må förfalla. För pröfningen af Herr Hegardts motion, anser sig Utskottet böra upplysa, att esta §. af den i motionen åberopade Kongl. Stadgan den 28 November 1835 föreskrifver, alt varor, inhemska eller utländska, som från tullplats, hvarmed förstås stad, köping eller landlhamn , der ständig tullbevakning är anställd, afsändes antingen till annan tullplats eller tili ort, utan tullbevakning, skola i allmänhet, jemte fartyget, hvarmed de föras, förpassas, samt att, vid sådan sjöfart, äfven ballastadt fartyg i allmänhet bör med tull-förpassning förses; från hvilket allmänna stadgande doek gäller det undantag , att inhemska varor må, i fartyg under femton lästers drägtighet, kunna oförpassade föras från tullplats till hvilken ort som helst, inom det Sjötullskammare-dislrict, hvarunder afseglingsstället lyder; varande i 5:te §. af samma Kongl. Stadga böter bestämde till 10 Rdr för den skeppare, sorn afgår, utan att, der sådant, jemlikt 1 §., erfordras, hafva uttagit pass å fartyg och last.
Härad, så belyses af hvad förut underdånigst är anfbrdt, att både ordentliga redovisningar och de, på grund deraf, Kassan tillkommande belopp, genom Kronofögidarne sjelfve, blifvit direkte i Kassan aflemnade, och har i öfrigt aldrig 13 — 98 Läns-Styrelserna hittills haft någon befattning med dessa räkenskapers handläggning, men komma hädanefter att dermed åtgärda, i öfverensstämmelse med föreskriften i Eders Kongl. Maj:Ls nådigste Förordning den 9 Maj 1826, angående afgifterna till Wadstena Krigsmanshus, hvilken nådiga Förordning, på grund af Eders Kongl. Maj:ts nådiga Kungörelse den 14 November 1842, nu mera kommer ’1 tillämpliga delar” att belefvas äfven för Amiralitets-Krigsmans-Kassan. Att nuvarande Krigsmans-Kontoret ej åsidosatt dess pligt att bevaka äfven denna Kassans inkomst, som visserligen för det förflutna lidit intrång, genom uraktlåtenhet af nya åboer å rusthållet! att verkställa lagfart, hvarå åtal, tyvärr, icke alltid i behörig tid af kronoåklagarne skett, men hvilken olägenhet, genom Kongl. Förordningen den 10 Januari 1841, för framtiden synes vara förebygd, visar sig deraf att Kontoret, straxt efter undertecknads anträde till Kamreraretjensten och efter inhemtad kännedom om nyss underdånigst åberopade nådiga Kongl. Förordning af år 1826, redan under den 12 September 1842, lill Direktionen ingick med anhållan, att högst åberopade nådiga Förordning, rörande Wadstena Krigsmanshus enskilt, måtte blifva, genom Direktionens embetsålgärd, fastställd till efterlefnad äfven för Amiralitets-Krigsmans-Kassan.
Statsoeh Banco-Utskoltens Utlåtande N.o Si. räkning emottaga förenämnde Cassors obehöflige fonder, trott sig böra hos Rikets Ständer tillstyrka, det Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse gifva Kongl. Maj:t tillkänna, att, då lån för Handels-Disconterne komma alt upptagas, något hinder icke möter derför, att, i händelse Kongl. Maj:t så för godt finner, de af Nya Passevolanceoch Armeens Tross-Passevolance-Cassors medel, hvilka ofruktbara ligga, må emot ränta insättas på LåneBankens Upplånings-Räkning för nämnde Disconler. Stockholm den 23 Januarii 1835. Reservation. Emot detta beslut här Herr Helsingius sig reserverat. Ankom till Exp.-Utsk. den 24 Januarii 1835. Utlåtande, i anledning af väckt fråga om förändring i visse delar af Bankens Grundfonds Obligationer, m. m. Till Banco-Utskottets handläggning har Ridderskapet och Adeln remitterat följande derstädes väckte motioner nemligen: 1:0 af Herr Rosenblad, B., som omförmält, att Banken, lill bildande af dess grundfond, vid senaste Riksdag väl erhållit liqvid för en del af dess hos Stats-Yerket egande stora fordringar, med rättighet att, för silfverutvexlingens bestånd, deraf öfverlåta åt annor man, men att, i anseende till så väl de stora summor, hvarå dessa obligationer ställdes , som ock vilkoren för återbetalningen, desamma vore för dermed afsedde ändamål mindre lämplige; och har Herr Rosenblad, på sådan grund, föreslagit: ”att Banco-Styrelsen må berättigas att, vid förefallande behof, kunna utbyta större eller mindre del af dessa obligationer emot andre, lydande å lämplige summor, hvarå räntan är betalbar hvarje halft år, dock under vilkor, att uppsägningsrätten, på samma sätt som hittills, biifver Riksgälds-Contoret ensamt förbehållen, och alt den stadgade amortissemeuten
Den skiljaktighet i åsigter om beståndsdelarne af Sveriges sjöförsvar, som i en längre följd af år pågått och som ännu icke upphört, har icke föranledt någon rubbning uti detsammas beskaffenhet, utan har detta fortfarande grundat sig på ett fåtaligt antal linieskepp jemte några fregatter, såsom hufvudvapen, och ett äfvenledes inskränkt antal skärgårdsfartyg såsom bivapen, de sednare likväl utan tillhörande befäl, då det ansetts att linieskcpps-officern, just i följd af denna sin egenskap, äfven vore passande till befäl å skärgårdsfartygen. Det måste likväl falla sig för hvar och en klart, att så länge linieskepp skola betjenas af samma personal som kanonslupar och kanonjollar, de förre måste öfvervägande taga allas förmåga i anspråk i följd, dels af det storartade i så väl sjelfva tanken som utförandet af menniskosnillets snart sagdt djerfvaste skapelse linieskeppet, dels af den långa erfarenhet, som erfordras för att med fullkomlig skicklighet och förmåga sköta dessa skepp, dels af det hänförande i att få segla, som på sjömannen, af helt naturliga skäl, utöfvar en så magisk inflytelse, och slutligen äfven genom den förkär - Den 11 Mars e. m. 1«J3 kärlek som i sednare tider inom flottan herrskat, till det s. k. stora vapnets företräde och skärgårdsflottans betraktande såsom bisak. En följd häraf har äfven varit, att all öfning hufvudsakligen afsett den seglande flottan, under det endast en högst obetydlig tillfallit den roende. Orsaken härtill måste nemi., efter alla anledn:r, uppsökas uti den nyss åberopade satsen: att den personal, som kan föra linieskeppet genom sjön, tillika anses kunna föra kanonjollen genom skärgården. Denna hypothes låter mycket trovärdig och är det, hvad sjömanskapet angår, naturligtvis i fullt mått.
Då jag delat den öfvetygelse, att det för Banken gällande Domstols - pri vilegium kunnat nu upphöra > reserverar jag mig, på enahanda skäl, emot Statsoch Dag-Utskottens tillstyrkan till bibehållande af det Domstols-privilegium, sorn för Riksgälds-Contoiret eger rum 5 af Herr landegren'. De Höglofl. Statsoch Lag-Utskotten hafva, uti deras nu afgifne Betänkande öfver den af mig gjorda fram* ställning örn upphörande af den Rikets Högloflige Ständers Riksgälds - Contoir , genom Kongl. Kungörelsen den i5 Augusti 1790, tillagda förmon, att, lika med Rikets Högloflige Ständers Bank, begagna Kongl. Majlis och Rikets Svea Hof-Rätt, såsom dess forum privilegiatum, erkänt, att de uti Bancooch Lag-Utskottens Betänkande, N:o 69, anförda skäl för upphörande af Bankens rättighet, att, med egna käromål, draga sina vederparter från deras lagliga Domstolar, äfven voro gällande för upphörande af Riksgälds-Contoirets privilegierade forum, men, detta oaktadt , afstyrkt Rikets Högloflige Ständer att bifalla motionen, af det enda skäl, att allenast tvänne af Riks Stånden bifallit Banco1» och Lag-Utskottens ofvanberörde Betänkande, 4 Bil. t, Stats• o, Lag-Utsk. Utlåtande N;o 130. Enär jag ej kunnat godkänna en sådan behandling af det Ifrågavarande ämnet, måste jag ock deremot anmäla reservation. Såsom visadt är hafva de Högloflige Utskotten ej anfört några från sjelfva sakens beskaffenhet hemtade skäl emot den föreslagna förändringen, utan tvärtom erkänt framställningens rigtighef, så att, i detta hänseende, behof af vederläggning ej är för handen; och dessutom är frågan om rättsenligheten och nyttan af serskilda Domstolar tillräckligen utredd i Bancooch Lag-Utskottens ofvanåberopade Betänkande, samt Lag-Utskottets, under N:q 89, angående
Och ej blott derföre, att de, såsom sagdt vore, på ett nyttigt och förädlande sätt upptoge den lediga tiden om söndagseftermiddagen och minskade behofvet och frestelserna af förderfliga tidsfördrif, hade de anspråk på att fördragas, utan äfven af det skäl, att ax-betsklassen icke utan alltför känbar uppoffring kunde använda någon annan tid för dessa folknöjen, utgjorde deras obehindrade öfvande på söndagseftermiddagen snart sagdt ett vilkor för deras fortvaro och vidare utveckling till ett för samhället vigtigt, af statsmagterna erkändt och med deras uppmuntran understödt ändamål. Vid detta förhållande, och då dessutom uppenbart vore, att genom vägran att från Predikstolarne uppläsa kungörelser om dylika vapenöfningar på söndagarne samma öfningar icke kunde förebyggas, alldenstund så mångå andra utvägar funnes att härom sprida nödig kunskap; men en sådan vägran, i och för sig sjelf, och än mer när derför saknades stöd af lag, icke undginge att ägga och uppreta sinnesstämningen ej blott hos dem, som deraf omedelbart träffades, utan ock hos de många, som ifra för denna angelägenhet, och derföre möjligen kunde hafva till påföljd, att dessa i sig sjelfva oskyldiga nöjen råkade att urarta till trots, oordningar och de flera otillbörligheter, dem vice Pastorn S. omförmält, hade jag ansett det nit, bemälde vice Pastor sålunda trott sig hafva, till den goda sakens fromma, ådagalagt, tvärtom hafva medfört och alltjemt komma att medföra ej allenast de verkningar, jag nyss 93 antydt, utan dertill, i allmänhetens omdöme, skada ej mindre den sak, v. Pastorn S. velat främja än ock det embete, han beklädde, och förthy böra såsom obetänkt och otjenligt tillrättavisas; hvarföre mitt slutpåstående blefve, att Domkapitlet måtte, för hvad vice Pastorn S. i ofvanberörda måtto till last lage, tilldela honom sådan föreställning, hvarom det af mig förut åberopade Kongl. Cirkulärbrefvet den 7 December 1787 förmäler.