Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Yid öfvervägande af hvad sålunda i detta ärende förekommit, hafva Rikets Ständer väl ieke kunnat undgå att instämma i den af Rikets sednast församlade Ständer uttryckta åsigt, det kommissarien, assessoren Törneman, som i Krigs-kollegium vunnit befordran, efter det allmänna magazins-direktionen upplöstes, icke eger någon lagligen grundad rättighet att å allmänna indragningsstaten uppbära större eller mindre del af den expektans-lön, han å f. d. allmänna magazins-direktionens stat innehaft; men då, enligt hvad ofvan blifvit anfördt, Törneman genom sin, efter bemälda direktions upplösning, i mera än 20 år oafbrutet fortsatta och ännu fortfarande tjenstgöring i och för magazins-ärendenas slutliga utredning, hvilken tjenstgöring, i följd af Törnemans under tiden vunna befordran till kommissarie, blifvit mera trägen och ansvarsfull, förhindrats att odeladt egna sig åt tjenstegöromålen inom ordinarie embetsverk och såmedelst bereda sig en mera tryggad framtida utkomst, hafva Rikets Ständer i detta förhållande, jemte Törnemans vid handläggningen af utredningens-ärendena ådagalagda, af Kammar-rätten vitsordade, nit och pålitlighet, funnit sig ega giltig anledning att, med ändring i så måtto af Rikets sednast församlade Ständers af afseende på assessoren Törnemans pensionering meddeldta beslut, berättiga Törneman att från och med år 1850 å allmänna indragniugsstaten uppbära en årlig pension af 777 r:dr, dock utan spanmålsförhöjning, med iakttagande, att, i händelse Törneman, efter pensio - Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N:o QQ. 163 nens tillträdande, skulle genom befordran till annan tjenst komma i åtnjutande af högre lön af allmänna medel, än som då af honom innehafves, omförmälda å indragningsstaten anvisade belopp, i mån deraf, minskas eller alldeles upphör. Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. M. i underdånighet anmäla.
Från HanUnder år 1857 hafva af de från Banken utgifna äldre Låneken utgifna banko-obligationer (förr kallade Låne-banko-attester och Låne-bankorantebärande kapitaler) tvenne blifvit infriade, den ena å 44 R:dr 9 sk. 5 rst. 6 udjm m. J3anp0 aicd 4-1 procent och den andra å 16,666 B:dr 32 sk. sam - 55 Rikets Ständers Bank. Götheborgs L&ne-kontiir. Malmö Låne-kontor. Wisby Låne-kontor. Någon obligation för inlemnadt silfver (så kallad silfver-sedel) eller någon realisations-obligation har under nästlidne år icke blifvit i Banken till inlösen företedd, utan balanserades ännu vid nämnde års slut beloppet af sådana obligationer med 268 R:dr 11 sk. Banko af förra slaget och 225 Ralr Banko af det sednare. Af obligationerne för 1830 års upplåning utestodo fortfarande 125 R:dr Banko. 56 Afbetalning d Riksgäldskontorets skuld till Banken. Inom linien balanserade fordringar. Länet till Kongl Myntverket. Läneoch kreditiv-röreisen. § 40. I öfverensstämmelse med § 136 af 1854 års Banko-Reg-lemente, hafva vid slutet af år 1857, 22 stycken af Rikets Stunders Riksgälds-Jcoritor till Banken utfärdade obligationer för i SOS och 180.9 årens krigskostnader å 4,000 E:dr Banko hvardera blifvit infriade, jemte det ett års ränta a 4 procent blifvit godtgjord å Bankens fordran hos Riksgäld s-kontoret vid 1856 års utgång.
De lystringsorden hade äfven för » Edelweiss » blifvit verksamhetens A och O. Huru vänligt öppnade hon ej sin dörr på vid gafvel för mången i tvifvel famlande, som dristat söka tillträde hos damen med det utsökta, intagande sättet att vara, lockad måhända af det han försport om hennes hjärtegodhet, hennes glänsande begåfoing, hennes märkliga rön på det psykiska området (jfr hennes i det föregående omnämnda bok!). Huru träget flög ej hennes penna öfver papperet, dag efter dag, till besvarande af de bref från nära och fjärran — ofta afhandlande tillvarons lifsfrågor — som, hvar hon än vistades, hopade sig på hennes skrifbord! Huru underbart förbereddes hon ej för sin lefnads viktigaste handling — stiftandet af Edelweiss-förbundet — genom en lad af i ett dvallikt, hälft medvetslöst tillstånd af henne undfångna visioner, af hennes vänner upptecknade praktfulla symboliska ordmålningar, i hvilka ej sällan en Fra Angelicos oskuldsfulla trosglöd förmäles med en Rafaels eller en Michael Angelos sublima tankeflykt! » Edelweiss-förbuodets » bestämmelse har redan kortligen angifvits i pressens minnesrunor öfver detta förbunds stiftarinna. Det är enligt stadgarne afsedt att bilda » en kärntrupp af personer, som öppet och oförskräckt erkänna sig vilja tjäna Gud — d. v. s. det heliga, det sanna, det goda ». Medlemmarne samlas » blott för att strida under Kristi baner med » kärlek och renbet » till lösen och » nästans lycka min sällhet » till valspråk. » Förbundets värde skall framdeles — det säger sig själft — uppskattas efter frukterna af dess verksamhet. Ännu har det ej kunnat träda fram inför offentligheten. Tager man tillbörlig hänsyn till förbundets — ej minst i vår tid — högeligen bebjärtansvärda syfte — hvilken ärlig vän till Kristus och hans » Ijufliga och glada bådskap » till en andligt nödlidande mänsklighet skall då kunna annat än instämma i ett hjärtevarmt: välsignelse öfver den ädla stiftarinnans verk!
Så förehafves den så ^kallade Hammarssjöns uttappning; Helgeåns igenvallning och kanalisering till Åhus; aktieteckning till en jernbibanas anläggning till stambanan vid Hessleholm; hvarförutan Långebrobyggnaden nyligen blifvit fulländad och kyrkan undergått en ganska betydlig reparation; hvilket allt kostat och kostar dem årligen oerhörd^ summor. I följd af hvad sålunda blifvit anfördt, vågar jag vördsamligen föreslå: det täcktes Rikets Höglofliga Ständer, behjertande denna ömmande angelägenhet, bevilja 100,000 R:dr till afhjelpande af ofvantydda brister, och utvidgande medelst tillbyggnad, af läroverkshuset i Christianstad, efter den plan, som är eller kan blifva godkänd. Ritning och kostnadsförslag jemte öfrige nödige ansedde handlingar skola af stadens representant blifva aflemnadc till Höglofliga Stats-Utskottet, dit jag anhåller, att denna motion må blifva remitterad. Stockholm den 26 November 1862. J. Ternström. Motioner i Preste-Ståndet 1862. Af Doktor J. A. Säve: Om till 75 öre förhöjd, tillverJcningsskatt a bränvin samt om utskänknings ställenas stängning under sönoeh helgedagar. Uti en detta år tryckt och, som jag förmodar, äfven läst bok: “Religion och religiositet i deras förhållande till kyrkans dogmer", förekommer ibland andra till en del lika opålitliga uppgifter, den för Preste-Ståndet säkert oväntade underrättelsen, “att bränvinsbränningen i riket, som år 1829 bedrefs genom 170,000 pannor med en sammanräknad kannervmd af (blott) 3,483,456 kannor, enligt sednast officiella meddelanden år 1861, uppgår till 14,007,114 kannor tillverkade i 508 större och mindro ångbrännerier, utom flera millioner kannor insmugladt bränvin", i följd hvaraf göres kyrkans presterskap den beskyllningen, att icke nog hafva motverkat denna skadliga handtering och deraf uppkommande följder.
Af ven andra hamnbyggnader, t. ex. Cimbritshamn, hafva förutom låneunderstöd fält särskildta förmåner under pågående hamnbyggnad, nemi. ökade statsanslag af de tillgångar som pä sednaste riksdag blifvit anslagna och afsedda såsom tillgång för hamnbyggnader i allmänhet, hvilket i förbigående sast icke varit händelsen med den deraf i stort behof varande Wisby stads hamnbyggnad. Warbergs hamn har visserligen äfven fält några förmåner förnyade, men vid jemförelse med Westerås, håde med afseende på hamnarnes behöflighet och Städernes egen förmåga, sä finnes all billighet tala derför att R. Sl. bevilja det begärdia läneanslagel af 15,000 r:dr under de vilkor som här blifvit framställda, och jag får således anhålla om Hr Gr. o. Landtm:s propos. derpå. I anledn. häraf erinrade Hr Gr. o. Landtm, att 69 § R.F:n icke medgäfve RiksStm, alt dä eli frän SlatsUtsk. afgifvet förslag rörde riksg:s-konl:s utgifter första gängen förekom till pröfning, deruti besluta förändringar. Hr Rosenblad, Bernh.: Jag vill gerna erkänna hvad Hr von Hohenhausen här anlydt, utan att uttryckligen omnämna det, nemi. att ifrån 1840 har man i allmänhet, vid sådana här anslags eller lånefrågors behandling, ingalunda förfarit efter några vissa antagna grundsatser, utan mera efter de så kallade sympatierna, d. v. s. att de som haft de bästa vännerna hafva baft största framgången; men det har likväl antagils i allmänhet sä7 H. 14 illo Den 25 Juli. sorn en grundsats, hvilken jag skulle anse borde följas alltid, nemi. att vid sådana frågor som dessa, Staten träder emellan för | af kostDadssumman dels i anslagsdels i låneväg, efter omständigheterne, och kommunen vidkännas den återstående | deraf.
Man borde icke med skäl kunna fordra, alt de öfverdrilna skyddstullar, som derigenom bestämdes, ännu längre skulle bibehållas på allmänhetens bekostnad. Åtskilliga mindre väsendtliga anmärkningar kunde väl återstå att besvara. Men då, såsom jag tror mig hafva visat, de hufvudsakliga anmärkningarne icke lörljena något afseende, bör jag icke upptaga 11. o. Ad:s tid med behandling af underordnade frågor. Jag hyser den fasta och innerliga öfvertygelse, att den alslutade traktaten skall landa fäderneslandet, och till och med den Svenska industrien, till stort och mångfaldigt gagn, och jag röstar således för rent och obetingadt godkännande af denna traktat. Hr Ridderstad, Carl Axel Soldan: (Detta yttrande har af talaren icke blifvit till protokollet aflemnadt.) Gr. Mörner, Carl Göran: Under denna öfverläggning har kommit i fråga, hur det förhåller sig med K. M:ts rätt att förändra tullbestämmelserna, och det har blifvit sngdt, alt från år ]809 denna rätt blifvit både godkänd och utöfvad. Jag anhåller att med en återblick påo förhållandena under denna tid få visa huru derunder tillgått. St:r en skrifvelse till K. M:t, hvari omnämndes, alt då vid afharidl »gen med utrikes makter och handelstraktaters afslutande ofta vore oundvikligt att å vissa varor förändra Stora Sjötulls-afgifterne, men dessa såsom upptagne bland dem, hvilka enligt 60 § 11. F. hade egenskap af Bevillning, icke fingo ökas utan bifall af R. St:r, hvaraf skulle löija, att ingen rättelse uti Stora Sjölullstaxan torr, än vid nästa riksdag kunde ega rum. ehuru mycket en sådan rättelse kunde påkallas under den långa tiden af 5 år, ville II. St:r tillåta K. M:t att med ett belopp af högst 50 proc. utöfver taxan höja tullsatserne å de varor, som större sjötullsafgifler lämpligen kunde påläggas, men att då härmed icke åsyftades en tillökning af Statsverkets tillgångar, K.
K:dr nedgått till 331,666 R:dr 32 sk.; så, ehuru Justitiekanslers-embetet icke kunnat, lika med förklarandernp, antaga den tolkning af nyss anförda § i reglementet, att inrättningens fond endast borde oförminskad bibehållas vid det belopp af 213,587 R:dr, hvartill densamma uppgick år 1825, då reglementet utfärdades, och att således Direktionen skulle, under nyssnämnde vilkor, hafva ägt befogenhet att, tili årliga utgifters bestridande, jemväl använda donerade kapitaler, när bestämdt förbud deremot ieke funnes i gåfvobref eller testamente uttryckt, ansåg dock Justitie-kanslers-embetet f. d. Direktionens förfarande i denna del egentligen endast hafva påkallat rättelse i administrativ väg, hvilken ock blifvit åstadkommen, samt fann ordalydelsen af nämnde § icke vara så klar och bestämd, att. för densammas tolkning eller tillämpning på sätt som skett, laga åtal, med hopp om bifall till ansvarseller ersättnings-påstående, kunde anställas, helst icke ringaste anledning förekommit till misstanke om medlens användande till egennyttiga eller andra ändamål, än sådana, sorn varit för inrättningen såsom gagneliga ansedda, samt dessutom vid granskning af handlingarne det visat sig uppenbart, att den anmärkta kapital-minskningen, på sätt den nuvarande Direktionen, uti dess den 8 Mars 1852 i ämnet afgifna underdåniga utlåtande, jemväl vitsordat, förnämligast haft sin orsak uti en i förhållande till tillgångarne alltför stor uttryckning af Barnhusets verksamhet. Vidkommande sedermera uppförandet af den nya tvätthus-byggnaden, så hade utaf Justitie-kanslers-embetet blifvit anmärkt: att, fastän Kongl. Maj:t, den 24 Juli 1846, i nåder förklarat sig förvänta, det
( Svenska Rådsinstruktionen står, åtminstone stod det i den, på hvilken Axel Oxenstjerna och Jakob De la Gardie aflade ed, att Svea Rikets Råd ej allenast skola bevaka Konungens rätt inför folket, utan ock folkets rätt inför Konungen, och nu är, enl. min öfvertygelse, verkligen Svenska folkets rätt i fråga. Hvilken är val den urkund, som bestämmer förhållandena emellan Sverige och Norige? I första rummet är det RiksAkten. Hvad innehåller dä RiksAkten? En § säger huru Norska män kunna i InterimsRegeringen styra Sveriges Rike; en annan g säger huru Norska folket, som är mindre än hällten af det Svenska, kan sätta en för Svenska hjertan och Svenska tänkesätt främmande furste på thronen; en tredje § säger visserligen huru Konungen kan börja ett gemensamt SvenskNorskt krig, men Noriges grundlag ler åt denna §, ty den förbjuder Konungen att utan Storthingets samtycke använda Noriges trupper till annat än Noriges försvar. Sh(t Deri 28 December: Kan det väl varaför sådant, som Sverige upoffrat Pommer» och begäret att återvinna Finland, fosterjorden för ett så varmt, så troget, så tappert folk? Detta är omöjligt och de män, som undertecknade RiksAkten. trodde sig väl underteckna en småningom försiggående sammangjut ning af Svenska oell Norska folken till ett enda folk. Men deras tro biel' gäckad oell RiksAkten står qvar med upoffringar å Sveriges sida, rättigheter å- Noriges. Det är således hög tid för Sverige att tillse om icke någonannan urkund finnes, sorn tillerkänner det äfven några rättigheter, och en sådan urkund finna vi i sjelfva Noriges grundlag. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 PROTOKOLL, HÅLLNA IIOS I1ÖGL0FLIGE RIDD ERSK APET OCH ADELN, VID Lagtima Riksdagen i Stockholm ÄK 1862-1863. Sjette Häftet. - ex»*-.— STOCKHO LII, Tryckt hos E. Westrell, 1864. Lördagen den 1 Augusti 1863. Plenum kl. 1 e. m.
Sedan f&rorduas: ”Är lian Le”damot i ett eller flere Utskott, anmäle sig ”först derstädes till ledighets erhållande, och ”gifve sådant derefter i sitt Stånds plenum ”tillkänna, hvarest., om ledigheten be vilbas, nytt val till Utskotts Ledamot genast förrättas." Der står ej val lill Suppleant , der står ej, att en person skall väljas, sora några dagar skall inträda i den bortrestes Den 12 Janna lii. ställe, utan der står, att en person skall inväljas till UtskottsLedamot, det vill säga, för att förblifva i Utskottet under hela Riksdagen, så vida lian ej får laglig anledning att gå derifrån. Utur denna åsigt förenar jag mig i Herr Grefvens och LandlMarskalkens framställning» Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: I ConstitutionsUtskottet har äfven samma förhållande ägt rum, att Ledamöter af BondeStåndet begärt ledighet, och att Suppleanter inträdt i deras ställe. Men ConstitutionsUtskottet har dervid fästat det vilkor, att Suppleanten skulle uppvisa ProtocollsUtdrag från Ståndet, att han är af Ståndet utsedd, att vara Ledamot i Utskottet. Utskottet har trott detta vara nödvändigt för att förekomma, att det ej skulle blifva alltför stor skillnad i inflytande Stånden emellan inom Utskottet, ty, då de öfrige Stånden ej hafva Suppleanter, skulle BondeStåndet alltid blifva öfverltigset vid voteringarne, om Suppleanten genast kunde utan omsvep inträda, så snart en ordinarie Ledamot tillfälligtvis aflägsnade sig. Hvad för öfrigt angår 'Jg §. Riksdagsordningen, så fruktar jag att det ligger en motsägelse i densamma. Der står nemligen: ”Utan gilli ande skäl md ej långöre ledighet än af tvä, högst tre, veckors ”tid beviljas.” Én ledighet förutsätter väl rättighet att åter kunna inträda i sinefunc - 3i8 Den t2 Jnnuarii. tioner.
Hvad dernäst beträffar Herr Hallenborgs anförande om Passevolancen för de Skånska Regementerne, så tror jag hans tydning af det åberopade Kongl. Brefvet är lika oriktig, som hans farhåga öfverflödig, att desse Rotehållare icke skulle blifva delaktige af det beslut Rikets Ständer komma att fatta. Då någon tid icke bestämdes för de Skånska Regementernes sednare antagne MötesPassevolance, kunde icke eller sägas, att den, vid någon bestämd tid, skulle tilländalöpa. Deremot, och då de icke finnas bestämdt undantagne i den Kongl. Propositionen, lärer all fråga förfalla, attde icke skulle innefattas i den generela propositionen och sålunda få dela de beslut, som Rikets Ständer angående frågan i allmänhet fatta. Det är ock af samma värde Talare anmärkt i frågan om Kongl. Prefvet den 7 November 1827, att Socknestämmorna skulle blifvit begagnade för att, genom den enfaldiga Allmogens förledande, komma till beslut, som vore emot deras sanna fördel stridande. Dertill gifver det Kongl. Brefvet ej någon anledning. Det innefattar nemligen: att sedan tiden för Contracterne tillända - *7* Den i3 Mars f. m. lupit, skulle desamma icke förnyas, utan samma förhållande i afseende på indelta Soldatens underhåll vid möten och mönstringar vidtaga, som före 181a ägt rum; Rostoch Rotehållare likväl obetaget, om de så åstundade, att anmäla sig hos Konungens vederbörande Befallningshafvande till Passevolance-afgiftens erläggande under de återstående 2:ne åren. Det bar således icke blifvit förordnadt om några sammankomster, hvilket också, i min tanka, bade varit oriktigt. Herr Hjerta har anmärkt, såsom icke rätt bandladt af Konungens Rådgifvare, att de framställt alternativa förslag.
Inventarier, Skepps-: 1 stycke 1 16 nya, ej specificerade, icke hänförliga till husgerådssaker eller beklädnadspersedlar . 100 R:dr v. b brukade å förolyckade eller sjöskadade ut1 100 R:dr af 1 ländska fartyg } auktions\ Insekter, tullfria såsom Naturalier. Instrumenter, handtverks-; se Verktyg. Ipecacuanha, hänföres under Apotheksvaror. Jalapparot, hänföres under Apotheksvaror. Jean; se Väfnader, bomulls-. Jern, Gjutgods till Machinerier och delar deraf; sc Redskap och Machinerier. 14 Förslag till Tull-Taxa. ■ Qvantitet för Tullberäkn. Inf. Tull. lill ivard e. Banko. R:dr sk. r. Jern: gjutet: - R:dr sk. r. G * Tackoch Barlast ... 1 skepp. stäp. v. 1 — 32 Bomber och Kulor, champlunerade till visst mått och renfilade, Kanoner, Stycken, Nickhakar och Mörsare, stämplade' och borrade, samt finare och gröfre Lavetter 1 skepp. stäp. v. G 9 Kanoner, Stycken, Nickhakar och Mörsare, ostämplade och oborrade
Ilr Cederschjöld, Robert Theophron: Jag hör icke till ileras antal, som ifra' för dödsstraffets användande; Jverlom tror jag, att det icke kan utur någon rättsgrund försvaras, men jag vill, alt Konungens person skall hållas i helgd, och att hvilket våldförande som Deist å det höga föremålet skall beläggas med det största stralf som lagen bjuder. På denna grund skall jag aldrig med min röst biträda den mening, alt lindrigare straff än dödsstraff må följa på våld å Konungens person, så länge ett sådant straff qvarstår i vår lag. Helst skulle jag likväl önska, att delta brott icke komme att omnämnas i den nya lagen, likasom det icke finnes nämndt i nu gällande lag. Jag föreställer mig icke, alt det är möjligt och knappt tänkbart, alt en förnuftig menniska skulle kunna begå ett sådant brott, och den vansinnige skulle derigenom endast bereda sig ett rum på dårhuset. Beträffande Frih. Boyes råd till LagUtsk., att låta denna motion hvila, får jag, i min egenskap af ledamot i Lag Utsk., förklara, att jag icke ämnar följa detta råd, derföre att jag icke anser mig äga rättighet dertill enligt grundlagen. Det är LagUtskts skyldighet att besvara alla ärender, som tillhöra dess handläggning, så fort tiden medgifver. Frih. Cederström, Anders: Innan jag går att yttra mig i hufvudsaken, vill jag. fästa uppmärksamheten på hvad Hr Cederschjöld sagt. Han nämnde bland annat, att våld å Konungen icke skulle finnas omnämndt i vår nuvar. lag. 4 cap. 1 §. Missg.b:n innehåller likväl ett stadgande i afseende derå, då det heter: ”Förer någon afvog sköld emot Riket eller gör någon våldsgerning å Rikets Konung” etc.; och alt våld å väre framfarne Konungar existerat, derå lemnar oss historien, tyvärr, vittnesbörd. Med hänsigt åter till hufvudsaken, får jag yttra, att då Gr.
Jag anser således Hr Munck af Rosenschjölds förslag till gemensam tanke hafva bestämdt företräde och instämmer med honom. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att, i afseende å Konst.Utsk.-ts förev:de Mern., blifvit yrkadt, dels af Hr Munck af Rosenschöld m. fl., att Mem:t skulle till Utsk:t återförvisas, med förklarande såsom R. o. Ad:ns gemensamma tanke, att 13 § Riks.Ordn. borde undergå en sådan ändring, att de ordinarie lärare vid elementar-läroverken, som ega presterlig befordringsrätt, komme att gemensamt med kyrkoherdarne välja riksdagsmän inom PresteStit, och dels af Hr Printzensköld, att R. o. Ad. såsom sin gemensamma tanke måtte förklara, att Ståndet, som erkände riktigheten af den åsigt, att lärare vid eleraentar-läroverken och läkare borde erhålla representationsrätt inom PresteStåndet, ansåge denna rätt böra dem beredas sålunda, att de, Den 30 Juni. 310 såsom särskilda valklasser, komme att sända riksdagsmän till nämnde RiksStånd; och ville H. Exc. först framställa propos. å Hr Munck af Rosenschjölds förslag till gemensam tanke, samt, för den händelse att detsamma ej komme att antagas, sedermera göra Hr Printzenskölds förslag till föremål för R. o. Ad:s beslut. Härefter framstälde H. Exc. propos. å bifall till Hr Munck af Rosenschjölds ofvanberörde förslag till gemensam tanke och, då dervid svarades många ja jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Sedan Hr Printzensköld anmält sin reservation emot det sålunda fattade beslutet, åtskiljdes R. o. Ad. kl. omkring 10 e. m. In fidem, O. Brakel. Lördagen den 30 Juni 1860. Plenum kl. 10 f. m. Justerades 5 prot.utdrag för den 27 dennes e. m.
Derföre borde icke någon kastskilnad i bildnings-sättet söndra samhällsmedlemmarna, utan uppfostran vara gemensam för alla vid skolor, gymnasier och universiteter. Öfver allt borde militära lärare finnas, i de lägre läroanstalterna, såsom folkskolor och pedagogier, för gymnastik, bajonettfäktning, marsch och handgrepp; vid gvmnasierne tillika för mål-skjutning samt kompanioch bataljonsmanövrer medelst stångexercis, om antalet af lärjungarne icke annat medgåfve. Vid folkskolorne kunde en korporal, vid pedagogierne en underofficer, vid gymnasierne en suballernofficer och vid universileterne en kapten eller regementsofficer från närmast belägna regemente eller kår mellan mötestiderne mot arfvode, användas såsom lärare. Vid sistnämnde läroanstalter borde tillika, jemte den praktiska undervisningen, de nödvändigaste theoretiska militärkunskaper meddelas de studerande, som hade håg och lust att dem inhemta. På detta sätt skulle nationalförsvaret i behofvets stund ej sakna tjenliga ämnen till officerare och underofficerare och de ynglingar, hvilka ville uteslutande egna sig åt krigsyrket eller visade bestämda anlag för detsamma, skulle, efter inhemtade allmänna humanistiska kunskaper, kunna vid Carlberg-Marieberg vidare praktiskt och theoretiskt utbildas i de högre militära vetenskaperne för tjenstgöring till lands eller sjös efter hvar och ens olika lust eller fallenhet. Huru många af Carlbergs nuvarande högre klasser borde för detta ändamål bibehållas, likasom på hvad sätt Mariebergs och Carlbergs läroanstalter kunde förenas och möjligen förenklas, öfverlemnade motionären till sakkunnigare dotaljorganisatörers pröfning och afgörande, hvarvid äfvenledes borde noggrannt utredas om ej en särskild läroanstalt i närheten af och i samband med någon af flottans stationer vore ändamålsenligare än den nuvarande vid Carlberg för utbildande af befäl för sjöförsvaret.