Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
§ 2 Har de inte blivit straffade för stöld och söker pass skall befallningshavande pröva, om det begärda passet må utfärdas. § 3 Är personen gift kan han inte förpassas ur länet med mindre än att hustru och barn följer med. Annars skall han bevisa att de har sin bärgning under hans frånvaro utan att ligga församlingen till last. § 4 De gifta personer som nämns i § 2 och inte är lösdrivare, men tillhör de arbetande klasserna och inte är bofasta kan inte förpassas utom länet utan att kyrkorådet styrker vad som sägs i § 3. § 5 Är den ort, där någon av ovannämnda personer vistats, misstänkt för venerisk eller koppsmitta, bör, innan pass utfärdas ett sundhetsbevis företes, som lämnas utan avgift av läkare. § 6 Med pass för allmoge, som behöver söka sin utkomst med arbetsvandring till avlägsna orter, gäller som förr, att prästbevis är tillräckligt. § 7 Befallningshavande bör pröva om de personer, som vanligtvis utfärdar pass, bör göra det även nu. I städer, där landshövding inte residerar, äger magistraten rätt att utfärda pass, men med skyldighet att genast underrätta befallningshavande. § 8 Passet för sådana personer som här nämns, skall innehålla namn, ålder, utseende, frejd, ändamålet för resan, varifrån han kommer, vart han blivit förpassad, resvägen och tiden för resan. § 9 Avviker han utan laga skäl från den bestämda resvägen, skall han häktas och med fångskjuts återsändas till den ort han kom ifrån. Är han lösdrivare, erhåller han aldrig mer pass. § 10 Så snart ett pass blivit beviljat, skall avskrift sändas till befallningshavande i det län, dit personen blivit förpassad. § 11 Övrigt som stadgas om lösdrivare och i anseende till pass i allmänhet kommer att förbli gällande: Stockholm den 18 maj 1824 CARL JOHAN Kungörelse angående Brännvinsbränningen och därmed gemenskap ägande ämnen. Stockholm den 19 maj 1824 Ständerna har anmält att åtskilliga av de beslut rörande jämkning av brännvinsbränningens avgifter behöver ses över. Vi har därför utfärdat en helt ny författning om grunderna för bränningsrättigheten, avgifterna, tillverkningen och försäljningen.
Handeln sträcker sig mest lill viktualier och är, liksom handtverkerierna, obetydlig. — Invånarne, hvilkas hufvudsakliga näring är åkerbruk af vanlig sädesproduktion samt potatesodling jemte boskapsskötsel och fårafvel, sysselsätta sig ock med befruktningar af 'varor till ojch från Stockholm samt omkring Mälaren belägna städer. Barnaundervisningen sker i en pedagogi, tillräcklig för behofvet. Tillförseln är ringa och måste vara det, då ingen afsättning finnes. Maricejred belägen vid Mälaren och har föga rörelse för både handel och handtverkerier, hvaremot jordbruk är hufvudnäringen. Äger en skoia för barnaunder visningen. Trosa. Denna vid Östersjön belägna stad har till hufvudnäring strömmingsfiske, som betydligt nog idkas på fem särskilda i hafvet belägna skär. Den insaltade strömmingen afsättes om sommaren i städer vid Mälaren och om hösten i Nyköping och Norrköping. Stadens handel, i en enda persons band, består egentligen uti att förse skärgården med lin, hampa, salt, viktualier och något specerier. — Konstfliten är ej obetydlig hos fiskesidkarne medelst förfärdigande af den redskap, de behöfva. För barnaundervisningen finnes en pedagogi. I länet finnes en köping, Malmköping kallad, anlagd på Kongl. Södermanlands regemente tillhöriga rusthållet Malma i lilla Malma socken af Willåttinge härad, sju mil från Nyköping och tre mil från Eskiltuna. Denna köping, hvarest drifves någon handel samt handtverkeri, lyder under landsrätt i justitiemål och till polisen under Landshöfdingen, Kronobetjeningen och en der i sednare tider tillkommen ordningsman, som invånarne sjelfva löna. — Der är ock samma regementes mötesplats. För tomter der erlägges till regementet tomtören. För öfrigt äger köpingen föga inflytelse på landsorten. Nyköping i Lands-Kansliet den 6:te Juli 1844. G. E. FRÖLICH. G. Engeström.
Den värde talaren har äfven sagt, att tolagen icke är samma afgift som tullenJag skulle dock tro, att naturen af en afgift icke bestämmes af ändamålet, hvartill den användes; men deremot är det ett factum, att tolagen är en all - Den 10 Maj f. m. 36y män afgift, lill hvilken alla medborgare conlribtiera, enär den utgår af alla exporterade råämnen och bland impörtartiklarna af så allmänt consumerade varor som salt och socker. Gr. v. Fersens sammanställning af tolagen med fattigförsörjningsafgifterna är icke heller riktig; ty de sednare äro communalafgifler, sora bestämmas på sockenstämma, hvaremot tolagen icke kan af commiinerna sjelfva regleras, utan måste underställas StatsmagteVnas beslut. Gr. v. Fersen har vidare åberopat den §. i Riksd.Ordn., eller 44 §■> SOD1 talar om Utsh:s skyldighet att återskicka motioner, sorn icke höra till dess behandling; men denna §. föreskrifter endast, huru återsändandet skall ske, när frågan icke rätteligen tillhör det Utsk., till hvars behandling den blilvit remitterad, hvaremot den icke gifven Utsk. rätt att återskicka hvilken motion som helst, och således kan den åberopade §. här icke komma i fråga såsom stöd för Utskrs åtgärd, helst min motion måste anses såsom rätteligen tillhörande Bevilln.Utsk., med hänseende både till sjelfva frågans natur och det sätt, hvarpå begge Statsmagterna förut behandlat slika frågor. Ty att R. St. betraktat saken från denna synpunkt har jag redan visat med sista riksdagens exempel, och örn man vill efterse, huru Konungen ansett den, finner man, på sätt Hr Lagerhjelm redan upplyst, att alla handlingar rörrde tolagen, som från Konungens Bef:h:de inkommit, jemte CommerceCollegii utlåtande deröfver blifvit af Konungen öfverlemnade till granskning af Tullcommitte'en, hvars arbete, om det så tidigt blifver färdigt, kommer att öfverlemnas till Bevilln.Utsk. Hvad åter den omständigheten beträffar, att BorgareSt.
”Huru?” utbrast Rudolph och en stråle af hopp bröt fram i hans blick. ”Skulle du väl kunna förlåta mig?” ”Hvad har jag att förlåta?” sade Elisabeth sorgligt; ”sjelf har jag varit den brottsligaste af oss båda.” ”Nej, det har du ej. Var det ej jag, som, lik en orm, inträngde i ditt hem och spred der olycka och tvedrägt mellan hjertan, skapade att vara förenade och värdiga hvarandra? Var det ej jag, som förrådde alla pligter af vänskap, tacksamhet och ära, som röfvade sällheten från mitt lifs räddare, dref honom i landsflykt, som förvillade hans maka, och blef hans barns mördare? Är det ej på mig all denna förfärliga skuld hvilar, jemte din rättvisa, ehuru grufliga förbannelse?” ”Har jag förbannat dig? O, då har det skett i en mörk och olycklig stund,” sade Elisabeth snyftande. ”Skulle du ej nu upprepa den?” ”O nej, nej!” ”Tack Elisabeth!” sade Rudolph full af salig glädje. ”Du har lyftat en centnerbörda från mitt hjerta, ty tro ej att jag eljest trängt mig fram till dig. I fyra långa år har jag irrat kring din boning utan att våga visa mig för dig, ty minnet af din sista förvirrade blick skrämde mig; men döende af längtan efter ett förlåtande ord från dina läppar, har jag dock ej kunnat helt och hållet slita mig lös från din närhet, ty jag hoppades på den saliga stund som nu är inne. O Elisabeth! Jag har gjort dig mycket, kanske ohjelpligt, ondt, men du skulle likväl icke hatat mig, om du kännt all den gränslösa kärlek, jag burit till dig. Nej blif ej ledsen, se ej så sträng, så hotande ut! Jag talar ju blott om hvad som varit och huru jag älskat dig så, som ännu ej en qvinna blifvit älskad; ja ännu — ännu men jag skall ju icke tala derom. Blott för att få din förlåtelse kunde jag förmå mig att ännu engång framträda inför dig och väcka smärtsamma påminnelser hos oss båda. Det är sista gången och innerligen tackar jag dig för den tröst du gifvit mitt hjerta!
Emedlertid har nu inträffat, att, oaktadt försök »blifvit gjordt, att till den i Stockholm inrättade navigationsskolan få använda de »af Grosshandlanden Rydberg testamenterade medlen, det hinder derför mött, att »den Direktion, sorn jertulikt testamentet, ägt att disponera öfver Rydbergska do»nationsmedlen, förklarat, att, då Direktionen beslutat använda dessa medel i an»nan rigtning, än som blifvit afsedd med den af staten inrättade navigationsskolan, »nemligen till undervisande af unga personer i det praktiska af sjömansyrket, för »de delar, som tillhöra jungman, matroser, båtsmän, med flere, äfvensom i följd »deraf vidtagit anstalter för inrättandet af en praktisk sjömansskola, Direktionen, »mod orubbadt bibehållande af grundfonden, ämnade, att, i den mån tillgångarne »medgåfve, allt mera utvidga stiftelsen uti den antydda praktiska rigtningen,j men »deremot ansåge sig icke kunna, ulan ett i laga form tillkommet domslut, till »staten afträda, och för andra föremål, än som efter Direktionens uppfattning, bäst »med testators afsigt öfverensstämde, använda större eller mindre del af fonden.» »Då nu Stats-utskottet, oaktadt den fullt utredda omöjligheten, att för den »i hufvudstaden inrättade navigationsskolan kunna disponera någon del af de Ryd - Siats-Utskottets Utlåtande, JU 87. »bergska donationsmedlen, likväl icke tillstyrkt mera än ett års anslag till skolans »vidmakthållande, befarar jag, att efter detta årets utgång, Direktionen öfver »samma skola nödgas, i brist af medel till lärarnes aflöning, inställa undervisnin»gen. Stockholms stad har dock, i förlitande på helgden af Rikets Ständers be»slut, att, emot tillhandahållande af nödig lokal, få åtnjuta det stadgade anslaget »till skolan, låtit med högst betydlig kostnad anskaffa och iordningställa en sådan »lokal. Att anslaget, då det först beviljades, endast bestämdes att utgå för viss »tid, var naturligt, emedan det dij icke kunde beräknas längre än till den näst»följande statsregleringen.
D), blef af Ståndet, med ändring af förut fattadt beslut, godkändt. S D F öredrogs ånyo Stats-Utskottets Utlåtande, JU 153, angående regle ringen af utgifterna under Riks-statens nionde Hufvudtitel. Härvid förekommo: Med ogillande af Utskottets yttrande lemnade Ståndet sitt bifall till hvad Kongl. Maj:t föreslagit rörande uppförande på Riks-statens nionde Huf vudtitel af ett särskildt årligt anslag till Kongl, theatems och Hofkapeilets pensionskassor. Ståndet, som ogillade Utskottets yttrande, beslöt för sin del, att ett årligt anslag af 10,000 R:dr, under nästa statsregleringsperiod ställes till Kongl. Maj:ts disposition, för att användas till understöd åt sådane efter 1808 och 1809 årens krig qvariefvande landtvärnsman, som kunna anses vara af dylikt understöd i behof och dertill för (jente, hvarvid bör iakttagas, att det fattigunderstöd, som desse personer inom kommunerna tilläfventyrs åtnjuta, icke får förminskas. Bifölls. Punkten 7, i förening hvarmed jemväl föredrogs det till pröfning ännu icke förehafda momentet litt. k) af det för slog till underdånig skrifvelse, som blifvit framstälrit uti Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, M 118, i anledning al väckta motioner, rörande undervisningen i elementar-läroverken och dermed sammanhängande ämnen Preste-Ståndet biföll Stats-Utskottets i förevarande 7:de punkt gjorda hemställan, och biel såsom en följd häraf Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets förslag uti förberörda mom. litt h) af dess Betänkande, JV° 118, förkastadt. Punkterna 8 till och med 24 Biföllos. Utskottets hemställan afstogs, och biföll Ståndet hvad Kongl. Maj:t rörande pension för Öfverfältläkare», Doktor Fr. Bågenholm, i nåder föreslagit. Biföllos.
Och mellan hvarje rad dallrar ett lättrör.dt hjärtas medkänsla med människornas stora och små sorger. Det hvilar öfver det hela en atmosfer af elegant grace och modern förfining, som man annars är van att möta blott hos franska författare, — och kanske hos deras danske efterbildare. Man saknar blott något af den sunda kraft, som alltid skulle rädda känsligheten från känslosamhet. Och förf. har långt flera färger på sin palett för den vemodiga sorgen, än för den friska glädjen. Välgörande är dock den humor, hvarmed förf. stundom vet att försona det hvardagliga. I det hänseendet är t. ex. den första skissen en verklig liten pärla. Förf. har kallat sin samling » Med sordin », och vill väl därmed antyda, att band här lagts på tankarnes skärpa och på de starka känsloutbrotten. Såsom karakteristik af de meddelade skisserna förefaller oss denna titel sann och betecknande. Men om namnet därjämte skall betyda, att förf. själfvilligt användt sordinen och alltför väl kunde spela med fullare ton, så kunna vi ej annat än önska sordinen bort och hoppas, att förf. en gång vill säga sina tankar och sjunga sina känslor fullt och fritt ut. Det är sannt, att den måttfulla begränsningen är den sanna konstens kännetecken, men denna är ej liktydig med ett afstående från det stora och det starka eller ett inskränkande till det lilla och matta. Skulle ej » Rust Roest », som nu öfvat sin pensel i ett stort antal delikata miniatyrer, kunna våga sig på en större duk och ett större ämne? Det är en fråga, som säkert trängt sig på fler än oss vid läsningen af dessa i sin art ypperliga novellskisser. Ett filosofiskt arbete, som icke utgått från akademiska kretsar, är en sällsynthet i vår literatur. Än mera, då det röjer det allvar och den själfständighet, som ej rättvisligen kunna frånkännas » Tsätaliit-ordens vishetslära » af Aug. G. Zethreus (Stockholm, del I 1889, del II 1891, O. L. Svanbäcks boktr, aktieb. Kr. Om den ståndpunkt, hvarifrån förf. utgår, kunna följande citat ur andra delens förord gifva en föreställning:
Domkapitlet, var väl tydligen ej annorlunda att förstå, än att om återkallelsen aldrig skedde, också ingen embetsutöfning någonsin skulle tillåtas. I sjelfva verket var således afsättningen redan vilkorligen ådömd, och således en straffdom fälld, till hvars meddelande Domkapitlet hvarken såsom tryckfrihetseller reiigionsdomstol var behörigt. Genom detta nyare prof af religionsfrihetens behandling äfven hos högsta Domaremakten, anser jag således någon förändring icke hafva röjt sig uti lagskipningen stillstånd, hvad detta ämne beträffar. Jag vet icke, hvad som kan uträttas med påminnelser om skiljaktigheten imellan lagen och denna lagskipning. Hvad jag tror mig kunna inse, är att lag utan efterlefnad icke gagnar, ja gagnar mindre, än dess borttagande skulle göra, enär af en missförstådd lag ej annat är att vänta, än att den mäste missbrukas. Har den upplysta menniskan behof af religion; så har religionen hos menniskan behof af upplysning. De religiösa begreppen öfvergifva oss, om de icke lyfta sig till jemnhöjd med den bildning, vi innehafve. Utan frihet att tänka i religionen är detta omöjligL. Och utan frihet att yttra sig går tankens frihet förlorad. Det är derföre, som den förra bör, skyddas och som den hos oss blifvit skyddad af en Tryckfrihetslag. Men är meningen af denna lag — så som lagskipningen förstår den, ty en annan mening än den, som förstås och tillämpas, är onyttig — är lagens mening sådan, att denna frihet icke må utöfvas af dem, som undervisa i församlingen och folkskolorna, att nemligen prest (och förmodligen också folkskolelärare, om än icke prest) ej må frän trycket utgifva sina tankar i religionen, derest de icke fullt öfverensstämma med kyrkans läroböcker; må då lagen begripligen 64 R. St. Just. Ombudsm.
Men som Husaren härigenom blott bekommer 3 tz. rst. i gage, dä den wärfwade Soldaten undfår z tz. 6 rst. sä har blifwit yrkat inom Högloflige Ridderstapet och Adeln samt uti del Wallost. Borgare - Ständet, att Manstapet wid Mörnerska Husar»Regmentet mätte ätnjuca enahanda gage, som Soldalerne wid de wärfwade Regementerne, hälst Husarerne stola hafwa icke blott lika trägen Garnizons tjenst som Soldaterne» utan ock en ännu granlagare och beswärligare tjenst. Den iy Zebruaril. göring i anseende rist. hästMrseln, jämte flere styldigheter, som äligga en C ur a lien st framför en ^ I »fanterist. — Wid e.'t sädank fdrhallande sinner Skats-Ukflot'et sig alltsä ägaanledning au rist Riksens Högloflig S^-inders egir ombepröswaude wördfammeligerr hemställa, det Manstapet wid Mörnerffa Husar-Regemente' marke undfå enahanda gage med Sotdatcrne irstd A!rille! ie Rrgemenueme, elter z §. 6 rsi. pa man om dagen, dork ark derwid iagttages, hivad SkålsUtstottet i desi förra Belänkande föreslagit, i afseende pä beräkningen och liden, m m.
Hr von Köchs förslag, att anslag skulle lemnäs endast till bandelen Charlottenberg-Arvika, samt att man borde låta anstå med arbeten å den öfriga delen af nordvestra stambanan, synes mig häremot kunna med fog invändas, att U. St:r genom ett sådant beslut skulle allt för litet gå vårt brödra - Den 20 December. 507 folks rättmätiga förhoppningar till mötes. Då man är öfvertygad, att den nordvestra stambanan skall blifva ett af de kraftigaste medlen att ytterligare förbinda Svea och Nore samt att väcka en liflig anda för de både ländernas allt närmare anslutning till hvarandra, då måste man äfven anse det ifrågasatta till vägagåendet alltför lamt och matt, samt önska ett kraftigare behjertande af denna vigtiga angelägenhet. Vidare torde det icke heller vara lämpligt, att till den nya representationen, vid dess första uppträdande, hänskjuta en fråga, som utgjort ett häftigt tvistefrö inom den provins, densamma närmast berör. Jag tror, att It. St:r mycket väl kunna, och äfven böra, fatta ett beslut i frågan, samt att, sedan en mängd sifferuppgifter och kalkyler, som för närv:de äro under tryckning, kommit till R. St:rs kännedom, insigten skall klarna derom, att R. St:r böra omfatta den af K. M:t tillstyrkta södra rigtningen för nordvestra stambanan. Om den norra rigtningen bragtes till stånd, måste oundgängligen bibanor till densamma anläggas, och som dessa 'icke kunde tillvägabringas utan genom lånebidrag från staten, blefve en oundviklig följd, att statsskulden komme att ytterligare förökas. Således eger den södra rigtningen, jemväl ur sparsamhetens synpunkt, företrädet. Jag anser, att R. St:r, för befrämjandet af syftemålet för föreningen med Norge, böra vid denna riksdag fatta beslut om nordvestra stambanans kraftiga fortsättande samt för sådant ändamål bevilja anslag, ej blott till banan Charlottenberg-Arvika, utan jemväl till bandelen Christinehamn-Carlstad, derest icke den mellanliggande delen af väg kan, i anseende till financiella skäl, nu jemväl utföras. Hr Linroth:
Utskottet bade vidare, å 50 sidan, föreslagit, att ett reservations-anslag af 20,000 R:dr för hvartdera af nästkommande tre år måtte å Riksgälds-konloret anvisas att, stäldt till Kongl. Maj:ls Nådiga disposition, användas till löneförbättring åt lärare vid sådane stadspcedagogier, uti hvilka undervisningen vunnit en högre grad af utveckling, äfvensom, under samma vilkor, åt läraren vid padagogien i Avesta, samt att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj.-t i underdånighet begära att vid nästa Riksdag erhålla den utredning, rörande ifrågavarande slags skolor, hvarom vid sednasle Riksmöte underdånig framställning af Rikets Ständer gjordes. Vid föredragning af della Utskottets yttrande har Ridderskapet och Adeln detsamma ogillat, Presle-slåndet åter bifallit förslaget med den ändring, dels att reserva lions-anslaget höjdes från 20,000 R:dr till 30,000 R:dr, dels att efter orden "löneförbättring åt lärare vid”, skulle tilläggas orden "äfvensom utvidgning af”. Borgare-ståndet Bih. till S. B t. Prot. 4856—1858. i Sami. 4 Afd. 3 Band, 29 H«/1. 2 10 Stuts-lits kitt tets Mnmorial iV;o 491. fattat samina basini, som Prestp-slåndet, blott mod don skiljaktighet i redaktionen att efter orden ”amandas till löneförbättring”, skulle införas orden ”enligt ofvan stadgade grunder’', samt Boude-ståndel i allo godkant Utskottets framställning; hvarförutan Presleoch Borgare-sländen. hvar för sig. inbjudit Med-stånden att deras beslut biträda. Bonde-släiidet har antagit
Ej må beslut fattas, någon åtgärd vidtagas, eller befallning i ÖfverStyrelsens namn meddelas Verkets Embetsoch Tjenstemän, utom vid Fullmäktiges sammankomster; och bora, i afseende på förvaltningsåtgärder af den natur, att besluten skola grunda sig på för handen varande omständigheter och förhållanden, i anseende till hvilka sistnämnde, Fullmäktiges åsigter och deras, som skola granska åtgärderne, kunna vara skiljaktige, skälen till de fattade besluten uti Protocollet anteckuas och omständligen utredas. ( 77 ) §• i4°* Uppkomma under öfverläggningarne skiljaktiga meningar, afgifver en hvar bland Fullmäktige serskildt sin röst, skriftligen eller mundtligen, hvarvid rösterne beräknas på sätt 67 §. af R.O. bestämmer, och saken afgöres efter de fleste rösterne. Yttras flera olika meningar, jemkes beslutet efter dem, hvilka närmast med hvarannan öfverensstämma. §. »4i. Den Fullmäktige, sora, fastän han är närvarande, ej serskildt afgifver sin röst, eller ock, efter påbegynd ventilation uti ett ämne, bortgår, anses hafva bidragit till det beslut, som vid en sådan sammankomst fattas. §. 142. Skulle, emot förmodan, så inträffa, att samtlige Fullmäktige för ett RiksStånd på en och samma gång äro bortreste, eller af sjukdom hindrade, eller ock, af samma orsaker, närvarande Fullmäktiges antal ej stiger till Atta, må, i händelse ärendena icke tåla uppskof, det vara de öfrige Fullmäktige tillåtet att dem afgöra. Angående Betjeningen vid RiksgäldsContoiret. §• i43- För Fullmäktiges Expedition och Canzli bestås:
Enligt hvad Utskottet inhemtat, äro hufvudsakligen samma skäl, som vid föregående tillfällen blifvit i denna fråga förebragta, men icke vunnit afseende hos Rikets Ständer, ånyo upprepade uti ofvanberörde tvenne motioner, hvarjemte motionärerne nu åberopat den vid sednaste Riksdag beslutade förändring i afseende å vilkoren för bränvinstillverkning samt yrkat att Statens betydliga inkomst af bränvinsafgiften borde användas till nedsättning af andra skatter; — men då nämnde statsinkomst blifvit till fyllande af andra behof påräknad och äfven vid innevarande Riksmöte kan antagas blifva till hela sitt belopp erforderlig för statsutgifternas bestridande, samt Utskottet anser frågan om vilkoren för briinvinstillverkningen, som numera hufvudsakligen utgör en fabriksnäring, icke stå i ett sådant sammanhang med frågan om eftergift af grundskatterna, att denna omständighet kan innefatta någon giltig grund för motionärernes ofvanberörde framställning, får Utskottet, med afseende jemväl å Rikets Ständers tillförene i detta ämne yttrade åsigter, hemställa, att förevarande motioner icke må till någon åtgärd föranleda; —• samt b) af Riksdagsfullmäktigen A. Jansson från Wermlands Län, hvilken anfört, hurusom inom Philipstads bergslag förekomme en beskattning af så ovanlig beskaffenhet, att en sådan troligen icke i någon annan ort af Riket egde rum, bestående uti en serskild afgift dels för hvarje hemmansegaren tillhörigt kreatur, nemligen 4 skillingar för en häst, 3 sk. för en oxe, 2 sk. för en ko o. s. v. och dels för utsädet, så att för en fjerding utsäde skattades 6 rst.; Och då denna beskattning, enligt motionärens åsigt, vore serdeles obillig, samt icke något skäl funnes, hvarföre Philipstads bergslag skulle mer än andra orter dermed betungas, har motionären hemställt, att denna s. k. kreatursskatt, som för hela bergslagen skulle uppgå till omkring 400 R:dr b:ko, måtte hädanefter få helt och hållet upphöra.