Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
295 den ej medföra en påräknad fördel, då redan så lång tid är förliden; men då Ordföranden af MagazinsDirectionen, Herr Landshöfdingen Baron Fock, med kännedom om Landets tillgångar af Landets Spannmål, framställt flere talande skäl, föranledande till sådana åtgärders vidtagande, hvarigenom en befarad Spannmålsbrist kan aflägsnas, och ehuru i det Län Konungen Nådigt anförtrodt mig Styrelsen, utsigterna ej äro af den beskaffenhet, att, då omtänksam hushållning iagttages, ingen serdeles Spannmålsbrist bör befaras; så instämmer jag gerna med förbemälte Herr Landshöfdinge och de flere af Ridderskapets och Adelns värda Ledamöter, som anse nödigt att genom minskad Bränning förvara de Sädestillgångar, hvilka utan ett sorglöst och obetänksamt förslösande böra användas såsom egenteliga födoämnen, och ej som nu sker till ett uppenbart missbruk af rättigheten, att endast till Husbehof afverka Säd till öfverflöd af Bränvin. Herr Mannerstam, Johan: Allmänna Besvärsoch OeconomiaeUtskottet har, på ett så tydligt och öfvertygande sätt, och ifrån så rigtiga synpuucter framställt vigten och fördelen af en fortfarande Husbehofs Bränvinsbränning, att jag icke föreställt mig det någon motsägelse skulle äga rum. Jag hade icke uppkommit på Riddarhuset då Friherre Fock talade, och har således icke haft tillfälle afhöra de skäl, som han emot BränvinsBränningens fortsättning anfördt. Jag begärde ordet i anledning af Herr Skjöldebrands uppläste 296 Den 24 Januarii• Yttrande. Det innefattar ibland annat en tanka, sorn jag icke delar, om Allmänna öfvertygelsen i afseende på nu gällande Författning om Bran vinsbränningen 5 likasom'jag icke instämmer uti Herr Skjöldebrands förundran öfver Utskottets tillstyrkande. För min del tror jag ater alt om OeconomiasUtskoltet tillstyrkt Brännings inställande, skulle sådant snarare hafva uppväckt en allmän förundran.
Till följe af Konungens befallningshafvandes kungörelse rörande markegångssättningen, voro nu socknemännen efter derom skedd pålysning, samlade, för att utse en deputerad till priskourantens uppgörande å Gärde gästgifvaregård i Brunflo socken den 18 uti innevarande månad kl. 9 f.m. hvarvid socknemännen fattade det beslut att i berörde afseende förena sig om samma deputerad, som Liths socknemän utvälja, förklarade Häggenås församling sig fullkomligen nöjd med hvad denne fullmägtig dervid gör och låter. § 2. Utsågs bonden Lars Pärsson i Österåsen att gemensamt med deputerande från Kyrkås och Föllinge söka få någon nedsättning dels i föreslagna dagsverken, dels ock å priset på en del materialier i brandsyne instrumentet å skedd brandskada hos nämndemannen Erik Ersson i Hölje. § 3. På gifven anledning och anmodan tillfrågades församlingen om den ville deltaga med Greninge, Mårdsjö m.fl. byamän uti kostnaden för uppmätningen och kostnads förslags uppgörande å landsvägs uppbrytande och anläggande från Häggenås, öfver Långkälen, Greningen öfver till Stugun eller Ytter-Ammer i Ragunda, hvarvid Norderåsens, Norra Nybyggenas och en del i Utbygdens hemmansegare svarade bestämt nej, för allt deltagande i berörde kostnad. De öfrige socknemännen medgåfvo dock att deruti deltaga med 12 sk. riksgäld på röken, hvilka penningar sockenskrifvaren Jonas Jonsson anmodades uppbära och redovisa, och skulle detta sammanskott återfås, i händelse något stats-anslag beviljas till nämnde vägs upptagande. In fidem N. S. Edlund Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protocoll, hållet vid allmän sockenstämma med Häggenås socken uti dess sockenstuga d. 31 oct. 1847. § 1. S.D.
Att försaka är visst icke rätta vägen till likgiltighet. Sist var jag bara på trots ett beläte som han icke fick det ringaste lifstecken ur, hur mycket han än försökte. Och i dag längtar jag så att jag kan bli tokig; längtar efter hans vänlighet, som jag stötte tillbaka i Onsdags. Och jag längtade hela dagen i går, kunde ingenting göra annat än bara längta, – ja jag har icke varit riktigt lugn allt sedan vi skildes med det kyliga handslaget. Så käns det efter det man spelat kall! Efter den qvällen, då jag icke höll emot, längtade jag icke den ringaste smul, utan kunde helt gladt gå på teatern, fast jag visste han skulle komma. Jag är i den grufligaste ängslan att han icke skall komma i qväll. Jag är halft sjuk af det. Och det var jag också i går. Åh, om jag bara finge se honom igen en enda gång, varm som förr! Jag är så rädd att ha förderfvat något med mitt träbildsexperiment. Om han tar mig på orden och låter mig sköta mig sjelf! Åh, herre Gud, om han aldrig, aldrig mer ! Nej, nej, nej! Det må gå hur det vill, men det experimentet upprepar jag icke. Jag vill icke spela komedi. Det är dåligt och lågt. Jag vill vara sann och naturlig, så får han tröttna när han vill; jag skall icke söka hålla honom qvar med konstlade medel. Jag vill låta honom gå när han är trött på mig, jag skall icke lyfta ett finger för att hålla honom qvar, jag skall icke bli bitter, icke svika, hämnas, förråda. Han skall vara mitt vackraste minne; tiden skall läka såret han slog, och arbetet utfylla tomrummet. Är jag icke stark nog och stor nog att våga vara god och sann? Älskade, – som menniska är du så mycket mindre än jag, men som författare så mycket mer. Jag beundrar dig för denna underbara, härliga stil, som jag förstår bättre än någon annan. Jag förstår dig sjelf. Jag förstår till och med dina svagheter. Jag vill hålla af dig sådan du är, visa det så länge jag får, och sedan draga mig tillbaka med något af en moders ömhet för det barn som hon icke belastar med någon efterhängsen ömhet, men som hon i sitt hjerta följer med kärlek, när det går sin egen väg.
Grefvens sals är således en gång gillad af Ståndet, och behöfver icke gillas ånyo. Om den skulle utsträckas så långt, som Hr Grefven föreslagit, hvad blefve följden? Jo den, att om 3:ne Stånd, borgare, bönder och det 5:te Ståndet förenade sig alt utesluta håde adel och prester, så skulle icke en enda af dessa inkomma i något ötsk.; eller om de 3 andra Stånden förenade sig derom, att icke inlåta i Ulsk. någre ledamöter af de 2:ne återstående Stånden, så blefve desse äfven alldeles uteslutne. Kan det vara väl betänkt, att uppgöra så vidsträckta rymder för ränker och hvarjehanda olagliga försök håde att störa samdrägten mellan de särskilda medlemmarne af en riksförsamling och äfven alt vålla stor skada för ärendenas behandling. — Jag afslyrker det gjorda förslaget. Gr. Mörner: Hå de stränga anmärkn:r, som Hr von Hartmansdorff mot mig riktat, kan jag egentligen icke svara annat, än att då borde aldrig inom den andra kammaren omröstningar per capita äga rum, emedan då, vid sjelfva besluten, sådane sammansättningar kunna inträffa, som llr von Hartmansdorff förespeglat, hvilket måste vara vida farligare, än då fråga är om alt välja ledamöter i Utsk. Då Hr von Hartmansdorff icke ansett något betänkligt vara i denna del, skulle jag tro delta ännu mindre böra vara förhållandet, dä fråga är att utse personer med sakkunskap till ärendenas behandling. Detta trodde jag var någorlunda axiomatiskt. Att få en hel cohort af personer, som ingenting förslå, men som troget votera för uniformen, det leder lika litet inom ett Utsk. som å andra ställen till reda bland ärendena. Detta har kanske besannat sig mera än en gång, och ett propagerande af en sådan ordning, der den icke är nödvändig, skulle jag tro vara ett stort misstag. Det är redan nog vådligt, all Ulslcs förslag, om det antages sådant det nu betinnes, skall sönderbryta landet, utan att man bör, genom all låta det i denna del oförändradt qvarstå, göra denna påföljd alldeles säker.
Utskottets upp märksamhet har derjemte blifvit fästad derpå, att, då befintliga vägar från Nordmarks och norra delen af Wedbo härader, omfattande sjöarne Stora Lee, Lelången och Vestra Silen, vid den närmast nedanför dem liggande sjön Laxen lemna vattendraget, hvadan trafiken från och till förstnämnde härader ej af ett från Wenern utgående kanalarbete har egentlig fördel förrän detta arbete nått sjön Laxen, så skulle det, för att skyndsamt bereda ett för det hola gynnsamt resultat, Stats-Utskottets Utlåtande N:o 141. 37 vara af vigt om den del af statsbidraget, som Rikets Ständer bevilja att under nästkommande statsregleringsperiod utgå, blefve bestämd till så stort belopp, att dermed kunde åstadkommas en mora fristående och för sig sjelfständig del deraf, hvilket kunde ske, derest vid denna riksdag anvisades 550,000 R:dr och vid nästkommande återstoden. Utskottet, som icke förbisett giltigheten af de skäl, som tala för ett sådant förfaringssätt, får derföre hemställa: 31:6. att Rikets Ständer måtte för seggelleds öppnande from, Hattefura vid Wenern förbi Köpmannabro genom sjöarne Akelången, Rogvarpen, Laxsjön och Lelången till stora Lee samt anläggning af en jernväg af 2,350 fots längd vid Håfveruds bruk bevilja ett statsbidrag af En million Riksdaler, deraf 200,000 R:dr såsom anslag utan återbetalningsskyldighet och 800,000
Så talade hon – och talade ur botten af det fulla, rena, ännu icke remnade hjertat, och jag teg, nickade ett bifall, som verkligen var ett bifall, men kände en aggande smärta inom mig att icke ändå dela hennes tanka om vänskap, ty jag älskar henne, denna äkta älskeligt ljufva varelse, jag beundrar henne nästan, jag trifves tillsammans med henne, jag ville ofta och länge se henne, men – min vän är hon dock icke. En sådan kan jag ej mera få. Hjertat är förnagladt, dertill finns ej mera någon ingång. Men allt nog – om du, om de få som jag ännu älskar som vänner, om de skulle grymt ryckas från mig – då, ja då kanske, flydde jag till hennes bröst och sade: »Här är jag! – der är du! – och en vänskap, blek som döden och med förgråtna ögon, höjande sig likt en vålnad ur de älskades grafvar, står emellan oss, räckande oss hvar sin hand. Skola vi fatta dem?» Men från detta bevare mig himlens Gud! Jag vet, det är en ryslig egoism att vilja dö först, men jag motstår icke det syndiga begäret. J andra hafven mera styrka än jag. Jag förmår allt, men icke sakna hvad jag en gång af fullt, odeladt hjerta älskat. Det är just hvad jag alldeles skulle duka under för. Om min ankomst till eget hem vill jag ej tala. Du vet det: lifvet är långt, men njutningarna deraf äro korta och få. En sådan bestods mig dock en Augusti-afton. – Nu går allt åter sin jemna snäckgång. Ytan på den lugna stilla källan är åter spegelklar. De vida ringarne, de många krusiga små vågorna efter det ikastade sandkornet äro åter jemnade. Jag står och ser deruti. En mjeltsjuk, oförnöjd – evigt hemlängtande – varelse med sorgliga drag, stirrar emot mig ur dess botten. Jag flyr förskräckt derifrån! Kan det vara jag .. Stamfrun. Adelgunda var en af dessa sköna skapelser, som utgå ur den store Mästarens hand, och hvilka han säkert betraktar med samma faders-fröjd som Pygmalion sin Galathéa.
Ekonomisk eller privilegii-fråga kan den heller icke vara; utan är deremot en anslagsfråga, nemi. huru stor del af bränvinsutskänkningsafgiften skall anslås åt städerna. Således anser jag att Preste-St. i laga ordning fattat sitt beslut och dervid gått alldeles grundlagsenlig! tillväga. Jag har endast velat hafva detta antecknadt till protokollet, såsom varande min åsigt i förev:de afseende. Gr. Snoilsky, Gustaf: 1 motsats mot den siste värde talaren anser jag Preste-St. i detta afseende hafva begått en grundlagsvidrighet; men majoriteten inom Exped.-Utsk:t var af den åsigt att detta Utsk. ej borde granska R. St:rs beslut, och då dessutom faktum är, att 3 Stånd fattat likartadt beslut, kunde Exped.-Utsk:t icke annat än upptaga frågan till den behandling, som af detsamma beror. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. blef det ifråg«v:de skrifvelse-förslaget af R. o. Ad. godkändt. Den 19 November. 209 Upplästes och godkändes Exped.-Utsk:ts skrifvelsu-förslag: N:o 171, ang:de fribrefsrätt för pastorsembetena i riket; N:o 172, ang:de förändrad anordning af bönegudstjensterna i städerna; N:o 173, angide förändring af lagens stadgande om ränta; samt N:o 174, rör:de undervisningen i elementarläroverken och dermed sammanhängande ämnen. Föredrogs och bifölls Stats-Utsk:ts den 18 dennes bordlagde Mern. N:o 224, med förslag till stadganden i reglementet för Riksgäldskontoret ang:de de med ordinarie statsregleringen gemenskap egande utgifter, de å Riksgäldskontoret anvisade kreditiver, samt utgifterna för riksdagsoch revisionskostnader, aflöningar och förvaltningskostnader m. m. Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Stats-Utsk:ts den 18 dennes bordlagde Utlåt.
Jag är då öfvertygad om, att man ej skall säga, att den öfverdrifna importhandeln dertill varit skulden, utan förvissad är jag, att man som skäl derför skall framdraga den omständighet, att de hastigt upblomstrande näringarne inom landet hafva upslukat alla möjliga peuningetillgångar. Nya utländska lån beslutas, och så fortgår det från Riksdag till Riksdag, intilldess krediten är slut, de storartade narin - Den 22 Februari, 609 näringarne hopfallit som såpbubblor, och slutligen myntvärdets försämring framkallar en ny realisation. Då först, om ej förr, skola nationens ögon öpnas för vådan af det följda systemet, och lyckligt Sverige, om vi då icke äro så intrasslade i skulder och förpantningar, att vi, lika med flera andra länder, icke mer äro så oberoende att vi kunna göra en återgång. Jag tror mig nu hafva visat, att Hr Lefréns förslag kunde, under ett skyddssystem, förete ganska lyckliga resultater, under det att detsamma i nuvjde förlnn, efter miu upfattning, är utan nytta, ty hvad Hr Lefrén ena dagen skänker åt Banken, det kommer andra dagen importören till godo. Ett sätt, på hvilket man skulle kunna til! någon del förebygga de stora olyckor, som genom denna myntutskeppning förr eller sednare ovilkorligen komma att inträffa, är enligt mitt förmenande det, att så småningom söka minska den öfver den reela valutan så betydligt öfverskjutande sedelstocken. Derföre vågar jag föreslå, att, enär Regeringen bestämdt förklarat, att för jeruvägsarbetenas fortsättning ej mera än 20 mill. utländskt lån erfordras, och då R.
Om hypoteksbankens obligationer komma att ställas på en hög räntefot och en kort amorteringstid, behöfves icke någon föreskrift om deras uppköpande, ty då är det med riksbankens intresse öfverensstämmande, att tillegna sig dem. Stadgandet behöfves således endast för den händelse att obligationerna icke blifva begärliga. Den siste värde talaren har äfven yttrat, att Utsk:t velat uttrycka den tanke, att Bankofullmäktige icke egt rätt att utan R, St:rs hörande ingå transaktionen med JRiksg.-Kont. För det första har jag mig icke bekant, att Utsk:t haft en sådan afsigt, till hvilken åtminstone jag icke kunnat upptäcka något spår i Betänk:t; och för det andra tror jag, att nationen måste vara särdeles tacksam emot Bankofullmäktige för det de, sedan lånet länge och väl varit förgäfves utbjudet, deltogo i lånet och dermed visade, att de hade tillit till de Svenska obligationerna. Detta B.ankofullmäktiges åtgörande kan icke annat än stärka landets kredit och mäste derföre hafva varit mycket välbetänkt, Det har åberopats, att den sista K. Förordn. om räntans frihet skulle försämrat jordbrukarens ställning och Den 26 Maj e. m. i91 försvårst möjligheten för honom att erhålla lån. Detta anser jag vara ett misstag. Det är litet hvar bekant, att friheten att betinga sig hög ränta icke gäller för inteckning i fast egendom, utan endast för andra förskrifningar. Den ränta, som nu i form af provision betingas för försträckning mot inteckning, utgick lika väl förut som nu, och deri kan jag således icke finna något skäl till att nu mera än förut bispringa jordbruket, Hufvudsakliga skälet, hvarföre jag motsätter mig detta förslag, består deri, att jag tror, att riksbankens reservfond bör hållas så rörlig som möjligt samt att dess användande icke bör på förhand vara bestämdt. I en reservation liar blifvit intaget hvad Bankofullmäktige i detta afseende yttrat.
Hans ”vackra ungdom” hade, nästan alltigenom, helt annat att tänka på, än ”frierier till Venus’ döttrar”. Väl voro honom de ljufva känslor, som väckas af qvinliga behag, ingalunda främmande. Åtskilliga ”kärleksdikter” lemna de omedelbara bevisen; och motsatsen skulle, vid en själs-beskaffenhet som hans, vara otänkbar. Man läse den varma och ömma, sin ”Elisandra”-förebild långt öfverträffande visan: Gudinna, som din täcka orden, Likt solen pryder himlens hvälfda blå (m. m.); den strax derefter följande, till och med af en smula galanteri smakande, som börjar: ”Alla Nymphers Princessinna”; herdevisan ”Celinde gick sörjand’ och sökte sin hjord”; sången till ”den dejliga Iris”; det skalkaktiga stycket ”Varning till Psyche”. Alla dessa, och flera som kunde nämnas, låta förnimma, hvad i alla fall hans brudqväden, ja sjelfva hans ”andeliga” dikter skulle förråda: huru tillgänglig denna själ, så känslig för himlens skönheter, jemväl var för jordens. Mellan dessa och honom ställde sig dock den till engla-renhet luttrande skickelse, att hans lefnad blef nästan blott en ständig sjukdom, eller ett till grafven långsamt rörande krankhets-tillstånd. Det ansatte honom svårast alla vårtider, och höll honom slutligen alltjemnt vid sängen. Sjelf hade han förvärrat det genom tidig och mycken medicinering. ”Braka läkedom” – säger han i sina Sedeläror – ”för nöd skull, och icke för någon vana. Vilja läkarens första försök icke anslå, så lägg dig ingalunda ut på djupet med honom: ty då har du ju säkert prof, att all hans grund består i gissning. Bättre är, att du låter ankomma på Naturens hjelp, än att du med Läkaren ingår ett lifs och välfärds vågspel. Lär af mitt olyckeliga exempel, att, hvarest hastig läkedom ej hjelper till helsan, der gör långligit läkedomsbruk sjukdomen obotelig”.
Så vida jag ratt fattat Herr Baron Staéls yttrande, och afsigten dermed varit att afstyrka det någon anstalt må tagas, sorn hindrar anläggare af Saltpeterlador att på förmonligaste satt afsätta den öfver eget behof tillverkadelåaltpetern; så forenar jag mig så mycket mer i Herr Baronens tanka, som Saltpetertillverkningens aftagande, under de sednare åren, förnämligast kan ti 11 - skrifvas det nedsatta pris, hvartill Saltpetern fått lösas af de jordbrukare, hvilka försummat att skaffa sig egen tillgång. Föredrogs ånyo OeconomieUtskottets, den 14 dennes på Bordet lagda, Betänkande, af den 6 föregående, om Folkoch Arbetsscholors inrättande i sammanhang med Allmänna Fattigvården. Herr Silverstolpe, Gustaf Abraham: Som jag, genom min motion, gifvit anledning till det Betänkande, hvilket nu blifvit upp - 747 Den 17 Juli. J. m. läst, anhåller jag att dervid få nämna några ord. Jag har haft det missödet, att Utskottet deri upptagit mitt förslag annorlunda än jag det gjort. Deraf följer klart att de omdömen deröfver, som af Utskottet blifvit fällde, icke drabbamina ideer sådana som jag uppgifvit dem, utan sådana sorn de af Utskottet blifvit fattade. När jag härå Riddarhuset gjorde min motion, angaf jag sjelf att jag trodde den behöfva närmare utvecklas, när den af behörigt Utskott skulle pröfva-s. Jag begärd* derföre och erhöll tillstånd att till Uiskottet inlemna nödiga upplysningar. Detta har jag gjort. Jag har ditlemnat ett förslag, som förut till Kongl. UppfostringsCommittéen var ingifvet, och som innehöll hela uppställningen af hvad min motion omfattade. Jag utgick ifrån den idee, att våra lärda Scholor ej kunna drifvas till vederbörlig fullkomlighet , så länge de måste vara af amphibisk egenskap, att till en ringa del arbeta på vetenskapliga studiers spridande, och till en sida, på de egentliga folkkunskaperna.
S. D. Då Statssamt Allmänna Besvärsnrh Oeconomie-Utskottens Utlåtande, N:o 70, med anledning af Kongl. Majrts Nådiga Skrifvelse , angående Directionens för Dykerioch Bergnings - Compagniet uppgifna vilkor för vidare fortsättning af dess befattning med Dykerioch Bergnings-anstalterne i Riket, nu å nyo föredrogs, fann Ståndet för godt att detta Utlåtande bifalla. S. D. Vid förnyad föredragning af Statsoch Banco - Utskottens Utlåtande, N:o 13, i anledning af väckt fråga om ökade åtliga »rfvoden , så väl för Fullraägtige i Banken Trot. Utdrag den 7 October 1829. och Riksgälds - Contoiret, som ock Directeu»erne vid Låne - Contoiren i Götheborg och Malmö, samt för Banco-Ombuden och öfrige Tjenstemän vid dessa Line - Contoir, fann Ståndet för godt att detta Utlåtande bifalla. S. D. Vid fortsatt föredragning af Statsutskottets Utlåtande, Nio 239 , öfver gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande, N:o 132, angående regleringen ai utgifterne under Riks-Statens 3:dje Hufvudiitel, stannade Bonde-Ståndet i följande beslut: I uste punkten, såsom redan af Stånden bifallen, lades Betänkandet till liandlingarne; Vid i2Me punkten, angående Staten för Lif-Gardet till Häst, beslöt Ståndet, att vid 1823 års Statsreglering i denna del må förblifva, endast med den förändring, i afseende på anslaget till hästarnes skoning, som vid i8-de punkten bestämmes; i3:de punkten, angående tillökning för Kron-Prinsens Hussar-Regemente, var redan, i anledning af Utlåtandet N:o 102, bifallen, hvadan senare
Län begära: l:o att Magistraten i Gefle måtte anmodas erinra Vågmästaren, att vid anteckning i den journal, som årligen af Under-Styrelsen tillsändes Magistraten, af det jern och andre vågförde effekter samt tackjern, som under loppet af det följande året å Vågen till pantsättning i Banken uppväges och i förvar ställes, noga iakttaga hvad å första sidan af samma journal och i UnderSty relsens cirkulär till Magistraterne, författningarne likmätigt, blifvit föreskrifvet samt att efter årets utgång och sedan alla de deruti antecknade effekter blifvit relaxerade, journalen till Banken äterskicka; och 2:o att samma Magistrat måtte förständigas, att, på sätt Magistraten, för sin egen och Bankens gemensamma säkerhet kunde finna lämpligast, för framtiden vidtaga sådane åtgärder, hvarigenom denna säkerhet bäst betryggades och det kunde blifva möjligt att med lätthet förrätta inventering och besigtning af de å Gefle metall-våg stående, hos Banken belånte, jernoch andre vågförda effekter samt att Kongl. Majrts Befallninghafvande framdeles ville meddela Fullmäktige underrättelse om de åtgärder, lill hvilka berörde framställning föranledt. 38 Berättelse af Banko-Fullmäktige. Å denna skrifvelse har något svar ännu icke till Fullmäktige inkommit. På grund af föreskriften i sednare delen af 160 §, hafva Fullmäktige årligen utsett ett ombud, att deltaga i den anställde inventeringen å Stockholms Jernoch Metallvåg, hvarvid, enligt de till Fullmäktige inlemnade berättelser, någon anledning till anmärkning icke förekommit. § 47.
BevillningsUtskottets Utlåtande N:o 2, 5 Deremot är Utskottet mindre i tillfälle att bedöma, huruvida de nedsättningar i tull, hvilka för varors införsel hit till riket blifvit såsom godtgörelse genom Handelstraktaten bestämda, äro större än att de olägenheter, som efter fleres mening skulle deraf kunna härflyta, må uppvägas utaf lördelarne af sjöfartsfördraget, och af de tull-lindringar, hvilka för införsel i Frankrike af artiklar, som ansetts blifva föremål för export dit från Sverige, jemväl genom handelstraktaten betingats; men om också, enär de till förmån för Frankrike i berörda afseende gjorda eftergifterna redan på förhand kunnat beräknas till ett belopp, som så betydligt öfverstiger det af Rikets