Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då ej mindre under de diskussioner, som i anledning af Kongl. Maj:ts under innevarande riksmöte allfitna nådiga Proposition angående Statens jernvägs-byggnadcr inom Riks-Stånden förefallit, blifvit yttradt, att Statens jernvägar borde och kunde utföras för mindre kostnad genom förenkladt byggnadssätt, än äfven, under Utskottets behandling af frågan om medels anvisande för fortsättning af de påbörjade stambanorna, blifvit framställde särskilda anmärkningar i nyssberörde och öfrige ofvan anförde hänseenden, hvilka anmärkningar af Utskottet delgifvits Chefen för Statens jernvägs-byggnader, har Utskottet frän bemälde Chef till upplysning i ämnet fått emottaga 2:ne skriftliga anföranden med dertill hörande bilagor; af hvilka handlingar, deribland en promemoria rörande det vid Statens jernvägar antagne byggnadssystem med särskildt afseende å öfverbyggnaden och rörelse-materielen, finnes i sin helhet Utskottets Utlåtande JVs 86 bifogad, Utskottet i anledning af den nu väckta motionen ansett sig böra här meddela en kort sammanfattning. Vid första ordnandet af de för Svenska Statens räkning företagna jernvägsanläggningarnes tekniska och ekonomiska angelägenheter, och afgörandet, huru banornas öfverbyggnad borde utläggas, spårvidden eller afståndet emellan rälerna bestämmas, samt lokomotiver och vagnar eller den så kallade rörliga materielen konstrueras, hade, enär såväl den jernväg, hvars anläggning då var påbörjad inom grannriket Norrige, sora äfven en här i landet under byggnad varande jernbana, emellan Nora, Örebro och Arboga, hvilken sednare, åtminstone till någon del ansågs komma att utgöra en gren af våra framtida stambanor, och, likasom den Norska jernvägen, kunna komma att ingå i det jernvägs-system, som blefve gemensamt för Skandinavien, erhållit ett afstånd emellan rälerna af 4 fot 8V2 tum engelskt mått, — nämnde spårvidd, som af 18S1 års Jernvägs-kommitté föreslagits för Svenska jernvägs-byggnaderna i allmänhet, och äfven vid utläggningen af de flesta Kontinentens och jemväl Danmarks jernvägar antagits, blifvit för Sveriges stambanor bestämd.
Vi vela att i nästan alla frågor redan vid Riksdagens början motioner blifvit väckta. Skulle dä i anledn. af desamma nya motioner kunna väckas ang:de alla frågor hvaruppå någon Riksdagsmans tankar med anledn. af dessa motioner kunna falla, så skulle motionstiden i sjelfva verket vara obegränsad; och på annat sätt kan den ifrågav:de motionen icke sägas vara föranledd af ett redan uptaget ärende. Motionens tillkomst är således, efter mitt förmenande, olagligt, men äfven om motionen varit i rällan tid väckt och bifallen, huru skulle man finna en laglig form för begagnande af dessa engång importerade Norrmän? Icke kan det vara motionärens mening att man skall taga sin tillflygt till Riksakten för att i öfverensstämmelse med dess stadgande insätta ett lika antal Svenskar och Norrmän i det Serskildta Utsk. eller 24 af hvardera nationen? Slutligen om också en form för begagnande af de Norrske uplysarne skulle finnas, så kan jag för min del icke göra mig klart, hvartill de egentligen skulle användas, ty om de Norrska lagarna veta vi tillräckligt huru de äro beskaffade. Derom behöfves således ingen uplysning, och att af Norrmännen begära uplysning huruvida deras lagar passa för Svenska förhållanden torde vara att till dem framställa en fråga, hvilken väl ändock lämpligast bör göras till Sveriges egna söner. Jag vågar derföre anse motionen, så välment den än må vara, såsom både olaglig och otjenlig, samt anhåller vördsamt om R. o. Ad:s beslut att densamma endast lägges till handlingarna. Hr Cederschiöld, Rob. Theophron: Frågan huruvida den förevar:de motionen bör remitteras eller icke beror i min tanka derpå huruvida förslaget kan anses såsom ett nytt ämne 170 Den 16 Januari. ■ eller icke. Är det ett nytt ämne, så får motionen enl. 56:le 1 §:n Riksd.Ordn. nu mera icke väckas och kan således icke heller 1 remitteras, men efter mitt förmenande är det icke ett nytt ämne. | Med ett nytt ämne måste man mena och förstå någonting som 1 i och för sig sjelf innefattar ett ändamål.
Visserligen har den värde ledemoten sagt, att dessa Revisions-Kommissarier liro en slags domare, till följd hvaraf de i detta falla vore jäfvige. Men häremot förekommer, att den domsrätt de här vid lag utöfva är af alls ingen verkan, ty, enligt instruktionen, är vederbörande anmärkmsförfattaren ovilkorligen berättigad att fullfölja anmärkm på eget ansvar, hvarigenom just den fördel försvinner, som man genom borttagandet af andel för Kommissarierna i anmärkms proc:n velat bereda. Hr Gripenstedt torde således benäget finna, att om jag å ena sidan visserligen medgifver att Kommissariernas löneförmåner blifva förbättrade, så qvarstår i alla fall å den andra, orimligheten af det skäl som för indragningen blifvit anfördt. Jag läste för några veckor sedan i Post-Tidningen en promemoria, som en svensk tjensteman erhållit af Chefen för jern vägsbyggnaderna i Sachsen. Uti den anfördes, huruledes det var alldeles oriktigt och ändamålsvidrigt att aflöna tjenstemännen vid jernvägarne med fasta löner till betydligare belopp, samt att erfarenheten bevisat att den aflöning just är den bästa, som står i beroende af tjenstemannens upmärksamhet och nit vid utöfningen af sin syssla, hvarföre också detta slags aflöningssätt i nämnde land blifvit infördt. Undet det man i andra länder går så till väga, vill man hos oss upmuntra tjenstemännen till upmärksamhet och nit på det sätt, att man inför fasta löner, och borttager de inkomster som i ej obetydlig mån bero af tjenstemannens verksamhet och nit att upfylla sina pligter. Bättre hade då varit, om Regeringen i stället för att bestämma en fast inkomst af 3,500 Rdr för Revisions-Kommissarien, hade fastställt den fixa lönen till så stort belopp, att den tillsammans med sportlerna hade utgjort 3,500 Rdr, hvarigenom Kommissarien alltid haft en sporre på sig att upmärksamt följa revisions göromålen.
I anledning häraf nödgas jag vördsamt anhålla om återremiss, under hemställan till Utskottet att icke genom en för långt sträckt sparsamhet föranleda dertill, att för Kongl. Maj:t vid verkställigheten sådane betänkliga förhållanden framstå, att antingen hela regleringen måste uppskjutas, eller om den i verket sättes, den det oaktadt måste vid nästa Riksmöte blifva föremål för nya öfverläggningar, och derigenom Armeens Befäl ännu i fem år förblifva i osäkerhet om en tarflig utkomst. Utskottet har ansett, att de af Kongl. Maj:t i Nåder föreslagne g Generalslöner böra nedsättas för 6 FördelningsGeneraler från 7,000 till 6,000 R:dr, och för CavalleriInspecteuren, Generäl-FältTygmäslaren och Generalen för Forlification från 5,5oo till 4,5oo R:dr. Utan att yttra mig öfver lämpligheten af den föreslagne nedsättningen af FördelningsGeneralernes löner, anhåller jag, alt få fästa Utskottets uppmärksamhet derpå, att General-FältTygmästareoch FortificationsGenerals-tjensterne, äfvensom CavalleriGenerals-plalsen, äro för alla dem, 3o Den ai Maji f. m. som tjena inom dessa 3:ne Vapen, det enda och högsta mål, hvartill de kunna sträfva; och då en större vetenskaplig bildning är oundgänglig vid de förra, samt förutan en större och utmärktare skicklighet vid det sednare Vapnet, ifrågavarande tjenstebefattningar aldrig böra kunna uppnås, äro de af Utskottet föreslagne löner icke motsvarande hvad de, som tjena inom dessa 3:ne för Försvarsverket så vigtiga Vapen, med billighet, kunna förvänta. Den lön, som 1696 års Stat upptager för GeneralQvartermästaren, utgör 3,000 Daler, som, med beräkning af 2^ Daler på tunnan, motsvarar i,333f tunnor spanmål, hvilka, förvandlade till penningar, efter 6 R:dr tunnan, göra en årlig lön af 8,000 R:dr.
Derföre står stängselvitsordets vidsträckthet i allmänhet i omvändt förhållande till de större eller mindre spår, som i lagarne förekomma om stängsels rifvande. Sannolikt är äfven, att stängselvitsord i början endast sträckts till den händelse, då bvarne förut brukat att stänga sig emelian och -atp.maji i afseende på de tillfällen, då ingen mellanstängsel förut begagnats, blifvit vid den första regeln, eller att den, som ville hafva hägnad, lick anskaffa den sjelf; så vida eljest byarne icke kunde i godo öfverenskomma att stänga gemensamt. Men när lagarne sedermera upptogo stängselvitsord, var det endast i aker eller äng, och såsom regel för hägnadens upprättande gällde, att hvar och en skulle deri taga del till hälften. Då landtbruket sedermera utvidgades och befolkningen ökades samt de första enstaka hemmanen slutligen förvandlades till stora byar, uppkom ett annat förhållande. Det var dåmera icke enhet, som mötte enhet, utan en samfällighet, som mötte samfällighet. Och då delegarnes skyldighet i sådan samfällighet, Vaernalagb, emot den angränsande beräknades efter deras större eller mindre andel inom vasrnalaghet, ändrades den gamla principen för deltagandet i stängselskyldigheten, så att i 26 kap. 6 § Landslagen stadgades: »Mötas twe Bya i äkrom eller ängiorn eller androm äghadelom, wilia the sigh medh Garde skilia, ligger annar for meer, och annar för minna: Gärde then meer som for mera ligger, och then minna, som for minna ligger. Nu möter hiordvaller äkrom eller ängiom annars bysens: Halde tha then Garden uppe, som akra eller ängia ägher, och then vari saklös som Hiordhavald ägher. Möter Skogher äkrom eller ängiom annars by: Wari lagh sammu. 7 §. Mötas Hiordavalla twe, hvar af sinom by, tho at annar see minne än annar, tha ma klöf med klöf ganga, och hvarghin före androm intaka: Utan bolstadher annar vil vm sigh giärda.
Ständer böra hos Kongl. Maj:r underdänigst anhälla. att utländskt bränwin icke mä införas uran för Apothekens räkning i andra fall, än dä högsta nöden fordrar der, yttrade sig fölunda : ^Enär igenom bränwinebrännings-frägans förwandlande till bewillning och i följd af Högloft. Bewillningssamt Oeconomiä.UtskottenS tagne bestut, bränwinsbränningen hädanefter icke såsom hittills (kul. 1582 Den 24 November» skulle kunna i mistwäxt är förbjudas, till besparande af den nödwändigaste säden för de fattigas brödbchof, sä Mikror jag mig ingalunda kunna instämma med Uki tillstyrkande af en sadan åtgärd, hwarigenom Kongl. Majit skulle beraqaS rättighet, att riil molwägande af bränwinsbrännings specnlarionen hos dem som innehafwa Landels knappa säd«n!lgäng, anwända der enda återstående medel, tillåtelse af Utländskt bränwins införande, hälst man under de rwänne sista mindre ymniga, arén hast en ganska kännbar erfarenhet, att hela Östersjöns hamnar warit stängde för utförsel af spannemäl, under samma tid, da frän Westersjön bränwin till billiga priser kunde, kriget oaktadt; erhallas. Jag önskar derfö» xe sa mycket mera att Högloft. Utskotten godkände min anmärkning och tilläto ändring uti redactionen af denna mening, som hela förslaget derföruta» torde synas endast åsyfta höga spannemäls-priser till förman för Postessiongter och den förmögne hemmansbrukaren, men röja glömska af den fattige, som mäste köpa sin brödföda, och som likwist tycks hafira ett särdeles anspråk pg Riksens Högloft. Ständers hågkomst", Men uppä derom af Herr Grefrven och Orin föranden framstäld proposition, förklarade Högloft. Utskottens Ledamöter sig icke kunna bifalla någon annan ändring
Af Per Engman från Wester-Norrlands län, angående ändring af 21 Kap. 4 § Rättegångs-Balken. Att våra lagar under de sista tio åren i många afseenden blifvit mycket förbättrade, derom hoppas jag tankarne icke skola vara delade, likväl återstår ännu efter min tanke ett och annat lagstadgande, som behöfver rättas och ändras, om man skall kunna komma rättvisan så nära som möjligt. Ett lagstadgande, som obestridligen tarfvar ändring är 21 Kap. 4 § Rättegångs-Balken, hvilken för närvarande stadgar: “Häfver man Underrätts dom för sig, men tappar i Hofrätt, då bör kostnaden å båda sidor emot hvarannan qvittas." Att detta lagstadgande uti 86 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 58. sig innebär en uppenbar orättvisa tyckes vara något, som hvar och en, som haft rättegångar om hand i Rätterna, bör kunna inse; man har allt för ofta exempel på att ett mål behandlas vid 6, 8, ja ända till 10 ting i Häradsrätten, der tillika en mängd vittnen möjligen blifvit afhörde, så att kostnaderne ensamt vid Häradsrätten mången gång kunnat uppgå till flera hundrade Riksdaler och ehuru man har en rättvis sak, så händer det ej sällan, synnerligast om man har en ung, oerfaren eller vårdslös domare, att man ändock tappar vid Häradsrätten och derföre nödgas fortsätta till Hofrätten och möjligen till Kongl. Majit, för att få sin rätt. Denna kan man visserligen få efter nu gällande påpekade paragraf, men med förlust af rättegångskostnaderne både vid Häradsrätten och Hofrätten, ett förhållande, som nu vanligen eger rum. För att, derest man har en rättvis sak, kunna komma i åtnjutande af rättegångskostnaderne såväl i Undersom Ofverrätterna, vågar jag vördsamt föreslå, att 4 § af 21 Kap. Rättegångs-Balken må erhålla följande förändrade lydelse: Häfver man Underrätts dom för sig, men tappar i Hofrätt, då skall alla kostnader så i Undersom Ofverrätten den vinnande tilldömas, der ej domstolen i något mål finner sådana omständigheter vara för handen, att rättegångskostnaden må parterna emellan qvittas. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles.
§ 68 Vid varje Riksdag skall varje stånd för sig förordna om revisorer, som mellan riksdagarna enligt instruktion skall överse och granska Statsverkens, Bankens och Riksgäldskontorets tillstånd, styrelse och förvaltning. De skall vara 6 från varje stånd och skall sammanträda så ofta att varje revision omfattar två års avslutade räkenskaper. § 70 1: o Man kan inte vara revisor för flera verk samtidigt. 2: o Fullmäktige och Revisorer kan inte motta befallningar från andra än Ständerna och de njuter samma säkerhet som Riksdagsmän. § 71 De röstsedlar som används skall vara enkla, slutna, hoprullade, omärkta och fria från all tvetydighet i anseende till personers namn. § 72 Ingen expedition över Ständernas beslut får göras förrän de blivit uppsatta i Expeditionsutskottet och behörigen justerade och underskrivna i Ständerna. Från Ständerna utgående akter och handlingar undertecknas av lantmarskalken och talmännen allena, men riksdagsbeslut skall undertecknas av samtliga Ständer och beseglas. Expeditioner från utskotten underskrivs av den främste närvarande ledamoten. § 73 Uppstår tvister mellan Stånden i någon fråga, skall varje Stånds beslut genom protokollsutdrag remitteras till utskottet som haft befattning med frågan. Det skall försöka sammanjämka och genom nya förslag försöka lösa de skiljaktiga meningarna. Lyckas de inte förstärks utskottet, så att de blir 30 i varje stånd. § 74 De allmänna Stadgar och Förordningar som Konungen och Ständerna gemensamt beslutat skall endast underskrivas av Konungen. § 75 Om två Stånd står mot två Stånd vid besluten förfaller frågan och kan inte tas upp vid denna riksdag. § 77 Blir någon riksdagsman vid pågående Riksdag eller under resa dit och därifrån ofredad, straffas brottslingen enligt edsöreslagen. § 78 Riksdagsman kan inte straffas för gärningar och yttranden i Riksstånden utan att 5 / 6 av hans stånd medger det. Frikallelse från författaransvar som Regeringsformen anger gäller. Men om någon överfaller den andra med hugg och slag eller nyttjar vapen har han förverkat livet och skall utan att njuta Riksdagsmanna skydd överlämnas till domstol. Riksdagsman kan inte häktas för mindre förseelser eller för skuld.
Utlåtande i denna fråga, så lydande: »Då frågan om dispositionsoch jordeganderälten till de Halländska kyrkohemmanet enligt hvad Utskottet härofvan anfört, vid flere föregående riksdagar varit föremål för Rikets Ständers pröfning, torde det icke vara nödigt, att vid delta tillfälle meddela någon utförligare framställning af alla de förhållanden, hvilka lör ett noggrannt bedömande af denna fråga mäste tagas i betraktande, helst ett förslag af enahanda innehåll med det nu förevarande äfven vid de tvänne sistförflutna riksmötena varit hos Rikets Ständer framstäldt, men ej lyckats vinna afseende, och några nya skäl icke blifvit af motionären anlörda, som ej under frågans föregående behandling kommit under öfvervägande. Utskottet inskränker sig således till den erinran, att om, såsom motionären antagit, en del af de s. k. kjrkohemmanen egentligen äro att betrakta såsom kronohemman, och deras ål oer derför skulle anse sig hafva rättmätiga anspråk att föiväifva egande-rätt till desamma, de i sådant fall ega att i laga I? Sammansatt i Statssamt Allm. Bese.- o. Ekon.-Ulskottets Betänkande N:o 31. ordning väcka och utföra den talan, hvartill de finna sig befogade; hvaremot anställandet 8 Kronans sida af en allmän rättegång, för att komma i besittning af hvad som för närvarande utgör kyrkans obestridda egendom, icke vore förenligt med de i lag stadgade former för ärendenas behandling. Hänvisande i öfrigt till deri fullständiga utredning af detta ärende, sorn innefattas i Stats-Utskottets vid 1844—-1845 års riksmöte under N:o 182 och vid 1850—1851 års riksdag under N:o 527 afgilua Utlåtanden, får Utskottet hemställa, att förevarande motion ej må till någon Rikets Sländers åtgärd föranleda. Stockholm, tryckt hos Sam. Rumstedt, isea. Sammans. Statssamt Allm. Bese.- och likon.-Vtskellels Betänkande i\’;o 33. t JV:o Så.
Utsigten att kunna ställa den ifrågavarande tillfälliga krediten i sammanhang med vidare åtgärder för det Fmgelska amorteringslånets utförande; — den mindre kostnad, som denna kredit antagligen skulle förorsaka; — den menliga inverkan på statskrediten, som skulle blifva en följd af sex procent obligationers utsläppande i allmänna rörelsen; — dessa och flera skäl för den erbjudna kreditens antagande förtjena tvifvelsutan uppmärksamhet. Men utan uppmärksamhet kunna icke heller lemnäs de å andra sidan motiverade tvifvelsmålen om det Engelska lånets vidare framgång; — de antydda svårigheterna att på förhand beräkna hvad en tillfällig kredit i sjelfva verket skulle komma att kosta samt slutligen de betänkligheter, som den erbjudna krediten föranledde, ur synpunkten af att vara en blankokredit. Under sådana förhållanden och i saknad af några fasta jemförelsepunkter, synes valet mellan de tvänne nödvändigheter, sorn företrädesvis stodo till buds, icke hafva varit utan svårigheter och i hvilkendera rigtningen beslutet än fallit, torde detsamma kunna anses befogadt. Då Fullmägtiges pluralitet sålunda gaf företrädet åt Kreditbolagets anbud, finner Utskottet detta företräde berättigadt ur de skäl, dem pluraliteten för sin mening anfört och i svaret på Revisorernes anmärkningar vidare utvecklat; och då de åtgärder af Fullmägtige, dem Revisorerne i öfrigt klandrat, Bih. till R St. Brot. 1865 & 1866. 4 Sami. 1 Afd. 12 Häft. 10 74 Stais-Utskottets Utlåtande J/2 29. varit af pluralitetens nyssberörda uppfattning mer eller mindre beroende och alltså i sjelfva denna uppfattning, om densamma må anses rigtig, finna sitt försvar, har Utskottet skolat till Rikets Ständer hemställa, att de mot Fullmägtiges förfarande i afseende å det temporära lånets upptagande framställda anmärkningar, såsom nöjaktigt förklarade, måtte få förfalla.
Utlåtanden och Memorialer: N:o 318, i anledning af väckt motion, om ersättning af allmänna medel till innehafvaren af Hagshults stom för honom åliggande roterings-skyldighet. Bifölls. N:o 319, angående gratifikation åt herr Stats-kommissarien Kock. Bifölls. N:o 320, angående slutligt bestämmande af arfvodet för den hos Utskottet anställde Kamererare, samt gratifikation åt en extra Kanslist. Bifölls. N:o 321, i anledning af återremiss å Betänkandet N:o 270, i fråga om en fyranläggning å Gottska Sandön. Betänkandet N:o 270, och Utlåtandet N:o 321, godkändes. N:o 322, i anledning af Kongl. Maj:ts Proposition, angående pension å allmänna Indragnings-staten för tillförordnade Chefen vid Skogs-inslitutet, Hof-jägroästaren m. m. lsr. Ad. af Ström. Bifölls. N:o 323, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående särskilda anslag, dels för åtskilliga nödiga befunna byggnads-arbelen uti Kongl, slottet i Stockholm och Gripsholms Kongl, lust-slott, dels till uppförande af ett ridhus för Kongl, hof-stallets behof. Bifölls. N:o 224, i anledning af återremiss å Utskottets Betänkande N:o 277, angående ersättning till Wadstena krigsmanshusoch Amiralitets-krigsmans-kassorna. Betänkandet N:o 277 afslogs, och Utlåtandet N:o 324 lades lill handlingarne. N:o 325, i anledning af återremiss å Betänkandet N:o 278, angående förhöjning i kreditivet för arméens pensions-kassa.
Och då de under Revisionen ofta förmärkte flere olika Redogörelse - former, hvilka naturligen städse skola orsaka, om icke osäkerhet, dock långsamhet, villrådighet och hinder vid' révisionen, med förvillelser af flera slag, lika ofta i redan anförde måtto föran* ledt Den 9 Mars. ledt Deputerade till erinringar, syftande på angelägenheten att för framtiden utverka fastställelse af ett enda bestämdt sätt för Krigs-Redogörelsers författande, skulle Deputerade emotsäga den öfvertygelse erfarenheten stadgat och pröfningen bekräftat, om icke alla dessa i Protocollen antecknade erinringar här sammanfördes, i den önskan, att Riksens Högloflige Ständer behagade hos Kongl. Majtt i underdånighet hemställa, om den Nådiga befallning, att merbesagde Krigs-Redogörelseform för en framtid matte, hvad Hufvud-Styrelsernas Räkningar angår, inrättas eftef den Kongl. Krigs-Departementets 3 -djc Division, eller Kongl. Krigs Förvaltnings-Corhitéen, i dess samtlige detailer anordnat, samt hvad Commissariaten beträffar, efter den sorn yid Vestra Arméens Högra Flygell Commissariat blifvit följd, hvilket säkrast vinnes, örn, med erforderlig urskillning, blifvande Krigs administrationer anställa behörig jemförelse emellan dessa rediga Räkenskaper och de Redogörelse - formulairer, som finnas tryckta vid Kongl. Maj.ts Nådiga F'ält.Stats-Reglemente af den a 5 April 1796- Den verksamma omsorg och oalbrutna nit, hvarmed Kongl. Kammar-Rätten handhaft KrigsRevisionen, och de mångfaldiga ärender, sorn. utorn ordinarie göromålen blifvit i anseende dertill för samma Domstol förökade, utan annan förstärkning af ^Ledamöter, än den Kongl. Maj:t genom omförmälte adjunction i Nåder til. Den 9 Mars. tillägg?, samt den'utmärkta beredvillighet! hvarmed bemälte
I afseende pä sältet lör kommunikationsledens lillvägabringande, medelst kanal med lutande plan förbi de ifrågavarande båda forssa rive, har blifvit anlördt, att detta byggnadssätt väl icke förut varit (illämpadt i Sverige, men alt man dock genom erfarenheten från annat håll, der nämnde byggnadssätt vore begagnad!, hade visshet, alt detsamma vore användbart: och läge ett ytterligare skäl för bifall till framställningen deri, att de föreslagna kanalerna med lutande planer, hvilkas anläggningskostnad icke uppginge lill mer än J;del af kostnaden för kanal med vanliga slussar, skulle, till följd af deras billiga anläggningskostnad i förhållande till de stora fallhöjderna och kommunikationsledens längd, blifva en anvisning till efterföljd inom Sverige, med dess många och stora vattendrag, hvilka dock genom landets stupning pä liera ställen äro albrutna af strömfall. För ali ådagalägga betydenheten af skogsprodukter, som årligen från Norrbotten utlöras, halva (ill lidrets Ständer inleinnats olficiela handlingar, sorn styrka, att de s. k. skogsoch stubbe-örena, eller den afgift, som E. K. Majit och Kronan uppbär al innebyggarne i Norrbottens län för rättigheten alt å Kronans skogar afverka sågtimmer m. m., under år I8öl uppgått till icke mindre än 101,821 R:dr 17 öre, samt att tull värdet af de från Norrbottens län under samma år utförda varu-artiklar, hvilka hufvudsakligen beslode af trä jemte jern och tjära, utgjort 1,820.800 R:dr 33 öre.