Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utsk:n hafva föreslagit, att säkerhetshandlingarne skulle uti landtränteriet eller annat allmänt förvaringsrum nedläggas uti cassakista med särskildta lås, dertill directionen samt ett af Konungens Bef:h:de utsedt allmänt ombud hafva livar sin nyckel. Jag vet icke huru detta skall tillgå. Först och främst har man på många ställen intet annat förvaringsrum än landtränteriet. Jag skulle derför önska, att de orden ”eller annat allmänt förvaringsrum” mätte utgå, särdeles om R. o. Adis beslut i första §:n blefve gällande, enl. hvilket privatbankerne skola hafva sina hufvudconlor uti länens residensstäder. Jag anser det vara af vigt, att handlingarne förvaras uti landtränteriet, emedan jag tror att någon verklig säkerhet hvarken de jure eller de facto gifves på något annat ställe. Dessutom hafva Utskm föreslagit, att ett af Konungens Bef:- h:de utsedt allmänt ombud skulle hafva ena nyckeln till cassakistan. Jag frågar då: hvem skall han då utse till ett sådant ombud, eller huru skall lian kunna skapa ett sådant, om ingen vill åtaga sig bestyret? Jag kan icke tänka mig, att han sjelf hör förvara den ena nyckeln och infinna sig hvarje gång cassakistan behöfver öppnas. Dertill är hans tid för mycket upptagen, och dessutom bör han icke ställa sig i personligt ansvar för de emoltagna handlingarna, hvilket likväl hlelve händelsen, om han sjelf eller ett ombud å hans vägnar skulle förvara nyckeln; men då ansvar måste gifvas, så ser jag ingen annan offentlig person än landträntmästaren, som ansvaret kan tillkomma. Han är dessutom alltid tillgänglig. Min öfvertygelse är således, att landtränteriet är det enda ställe, der handlingarne böra förvaras, och att landträntmästaren bör hafva ena nyckeln till cassakistan; i öfverensstämmelse hvarmed jag yrkar, att sednare hälften utaf i mom. of 6 §:n måtte erhålla följande lydelse: ”hörande de nedsatta medlen jemte de sålunda godkända säkerhetshandlingarna i landtränteriet nedläggas uti cassakista med särskildta lås, dertill directionen samt landträntmästaren hafva hvar sin nyckel.” Hr Aminoff:
Herr Grefven och handt-Mar skalken yttrade, att som tvänne Ledamöter, efter det Hern LandtMarskalken förklarat den af Herr Cederschjöld ifrågaställde proposition vara stridande emot Grundlagens ordalydelse, och således icke kunna af Iierr Landt-Marskalken meddelas, likväl yrkat berörde proposition, ansåg Herr Landt-Marskalken vid sådant förhållande det vara dess ovilkorliga pligt inhämta Ridderskapets och Adelns tanka, och finge Herr Landt-Marskalken således hemställa huruvida Ridderskapet och Adeln yrkade den af Herr Cederschjöld begärte proposition. Ropades starka Nej, blandade med Ja. Herr Lefren'. Jag för min del skulle tro, att sedan Herr JjandtMarskalken så tydeligen utredt, att bokstafliga föreskriften uti 107 §. RegeringsFormen skall leda oss, det icke är skäl att yrka den af Herr Cederschjöld föreslagne proposition. Herr Grefven och LandtMarJkalken förklarade, att som det varit för honom svårt, att tillförlitligen utröna Ridderskapets och Adelns pluralitet, ansåg Herr LandtMarskalken sig böra å nyo framställa den af honom nyss gjorde proposition, hvilket ock af Herr LandtMarskalken Verkställdes. Ropades åter starka Nej, jemte några Ja. 4*58 Den io Julii e. m. Hvarjemte Herr Berghman, Amhrojius Magnus, begärde votering. Friherre Cederfirom'. Enär den af Herr Cederschjöld begärde proposition ingalunda är enlig med formen, hemställer jag, om ej Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes begagna dess rätt, att vägra framställningen af berörde proposition. Herr Grefven och LandtMarJkalken förklarade, det han icke ägde att vägra proposition, förrän Ståndets pluralitet densamma yrkat; och ehuru, efter hvad Herr LandtMarskalken nyss tillförlitligen erfarit, Ståndets pluralitet icke yrkat den ifrågaställde propositionen, kunde likväl, då votering blifvit begärd, Ståndets beslut ännu icke anses vara till fullo fattadt. Friherre Boije:
Hvad den andra punkten angår, medger jag, att jag dermed är föga belåten; men då jag tror, att den skall göra ringa ändring i nuvar. förhållande, vill jag ej motsätta mig densamma, isynnerhet sorn jag tror, att ganska få gesäller kunna betala skjutslegan. Deremot instämmer jag med Frih. Cederström i fråga örn 3:dje punkten deruti, att det vore hårdt för de provinser, hvilka rättigheten att till hufvudstaden afsända hummer, ostron och fogel lemnar en näringsgren, att ej få åtnjuta samma rätt, som hvarje enskild man har att med skjuts afsända sin koffert. Jag begär således bifall å de 2:ne folsta punkterna, men afslag å den tredje. Ilr Hjärne: Då jag inom Utsk. handlagt denna fråga, tror jag mig böra framställa de skäl, som der togos t: 1 grund för tillstyrkandet. Hvad de 2:ue första punkterna Den ij November e. m. angår, bar redan Gr. Horn, ehuru han ej inom Utsk. eleitagit i ämnets behandling, och jemväl Frih. Boye utvecklat den åsigt, hvarifrån Utsk. utgått, och jag får således i fråga om dessa punkter endast förena mig med nämnda värda le-, damöter; men beträffande 3:dje punkten nödgas jag förena mig med Frih. Cederström. Utsk. liar icke, såsom Frih. Cederström trott, gjort afseende endast på dem, som äta, utan jemväl på dem, sorn fiska ostron och hummer samt skjuta fogel, och trodde sig derföre finna, att det skulle föranleda till större kostnader för säljarne af dessa varor, att de ej framdeles skulle få fortskaffa? med gästgifvarskjuts; men å andra sidan fann Utsk., att fortfarandet af en sådan rättighet ej consequent kunde tillstyrkas, då Utsk. föreslagit skjutsentreprenader, emedan forslingen af dessa varor kunde borttaga större delen af det hästantal, som för resandes fortskaffa nde beräknades.
Årligen beredes tillfälle för ett visst antal Bondsöner, att öfver Sommaren vistas i Dahlarne och taga fullkomlig 8 kännedom om det bättre jordbrukssätt, som i trakterne omkring Hedemora och Fahlun idkas. Tvänne Bondsöner hafva ock vunnit platser såsom Rättare-Lärlingar vid Landlbruks-Institutet på det härifrån alltför aflägsna Degeberg. Att således jordbruket under de sednare åren skridit framåt, fastän (i anseende till Allmogens förtroende för sina ärfda vanor och sin mindre verksamhetsförmåga} med små steg, kan ingalunda betviflas. I de trakter af Länet, der skog finnes, är ock förhållandet em lian åkeroch ängsmarken vida bättre än på slättbygden. De naturliga ängarnes afkastning är ganska svag och osäker, emedan de sakna fullt ändamålsenlig skötsel, och äfven hander ofta, att fodertillgångarne, i stället för att komma åkerbruket till godo, införas till Städerne och borlsäljas, för att vinna en ögonblicklig penninge-inkomst. De förståndigare bland Allmogen göra dock hedrande undantag jemväl från detta förhållande, och man ser således, i vissa trakter, ofta ängsplöjningar och Timothei-land, fastän hvar för sig af mindre vidd, emedan man icke kan umbära det kreatursbete, som genom dem lider intrång. Betesmarkerne äro på slättbygden högst inskränkta, svaga och ovårdade, men i skogs-orterne tillräckliga. Stallfodring är icke bruklig. Allmogens dragare och boskapskreatur äro små och svaga, ty flere underhållas än som kunna underhållas väl, och dragarne blifva förr begagnade till ansträngdt arbete, anderas kroppsbildning och styrka ärofullt utvecklade. Häst-afvelns förbättring fortgår likväl. Inom Länet äro 5 Rusthålls-Nummer vid Kongl. Lif-Regementels Dragon-Corps vacante, för hvilka ägarne underhålla Esqvadrons-Hingstar. Några heskällare från Strömsholms Stuteri äro ock placerade på Upsala Universitets Ridstall; och genom betäckningar af desse har den ädlare Hästracen under 5 år vunnit en tillökning med a48 föl.
På grund af det anförda tillstyrker jag för min del, att Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla, det Kongl. Majit må täckas uppdraga åt sakkunnige män, att, sedan de angående helsovården nu gällande polis-stadganden blifvit öfversedda, afgifva underdånigt förslag till de förändrade eller fullständigare föreskrifter härom, som af omständigheterna linnas påkallade, äfvensom att i de delar af helsovården, som icke egna sig för lagstiftning, utarbeta en lättfattlig afhandling, innehållande för ändamålet lämpade anvisningar och råd åt allmänheten, samt alt Kongl. Maj:t, sedan berörde uppdrag blifvit fullgjordt, ville, efter pröfning af kommitterades förslag, utfärda ny allmän författning, angående ordnandet af sundhets-anstalterna och i sammanhang dermed låta offentliggöra samt på tjenligt sätt hland allmänheten sprida den särskildt utarbetade afhandlingen i ämnet.” Häruti instämde Herr Björnstjerna, J. M., Herr Henschen och Herr Berglund. Af Riksdags-fullmäktige Petter Jönsson, Lars Rasmusson och Anders Medin. Herr Doktor Nordlander, Herr Prosten Millén, Herr Lektor Sondén och Herr Bodell tillkännagåfvo, alt de icke uti beslutet deltagit. STOCKHOLM, tryckt hos N. Marcus, 1857. Staissamt Allm. Besv. och Ékon.-Ulskollets Utlåtande Jr? 17. 1 M 17. Ank. till Exp.-Utsk. d. 24 Aug. 1857, kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning af våckt motion om förflyttning af skyl digheten att fortskaffa resande frän elt enskildt åliggande till ett Statens bestyr, samt all i sådant afseende ett stats-anslag af minst 3 millioner R:dr måtte anvisas och ställas till Kongl. Maj:ts disposition. Uti en tios Högloft.
Sedan ifrån Utskottets Plenum blifvit öfverlemnade Presteoch Borgare Ståndens anmärkningar vid Constitutions-Utskottets från sista Riksdag hvilande Betänkande om förbättringar i Tryckfrihets-lagen, blefvo dessa anmärkningar genomgångne på samma sätt som de från Ridderskapet och Adeln förut inkomne, så att först företogs från 1 Högvördige Preste Ståndet: Doctor Hedréns anförande att :2 I 1 § 2 mom. införes Periodiska skrifter i stället för Veckoskrifter. 1 § 4 mom. förändras mot slutet på detta sätt: Om HofCanzleren är på samma ställe der Boktryckaren sig befinner. 1 § 5 mom. Af Boktryckaren väl kände, i Sverige boende, bofaste och vederhäftige män. Periodiska Skrifter för Veckoskrifter. 1 § 7 mom. Ordet icke i sista meningen flyttas ned till näst framför företer. 2 § 2 mom. Ordet tydligen går ut. 3 § 1 mom. Orden klart uttryckt gå ut. 3 § 2 mom. samma ord gå ut. Sanningar sättes i stället för sanning. 3 § 3 mom. Orden klart uttryckt gå ut. Böterna synas van passade, hvadan här föreslås samma straff som 1 Cap. 1 § MissG Balken bestämmer. 3 § 9 mom. Ordet tydligen går ut. 3 § i slutmeningen bibehålles ordet Domstolen i stället för Nämnden. 4 § 2 mom. Föreslås denna redaction: 1 Stycket fr. o. m. orden Sedan ifrän t. o. m. orden såsom förenämdt är återfinnes i C. U. M. 1810—1815, sid. 357 ff. 2 Jämför utskottets plenarprotokoll den 10 juni, ovan sid. 166 och där i not given hänvisning! Den 10 Juni 1812 171 Trenne timmar förr än något Dagblad eller Periodisk skrift till försäljning eller till spridande på hvad annat sätt sorn häldsi utgifves, skall deraf altid ett exemplar öfverlemnas i Stockholm till HofCanzlern och i hvarje annan ort till hans förordnade Ombud. Detta bör ske kl. 6 om morgonen, så att utgifningen kan kl. 9 begynnas. Emot slutet föreslås:
Dessa ömmande förhållanden hade äfven blifvit af Konung och Ständer behjertade, då det år 1823 beslutades, att en vattenledning från Lyckeby till Carlskrona skulle på Statens bekostnad anläggas, emot det att staden åtoge sig en årlig afgift af 1,500 R:dr B:ko till vattenledningens underhållande, men då innevånarne vägrade att ingå på detta vilkor, afstannade företaget sedan dock 3,595 stycken gjutna jernrör blifvit anskaffade för en summa af 78,600 R:dr 35 sk. 2 r:st B:ko och upplagda i Kronans förrådshus på Skeppsvarfvet; — och denna fråga hade sedermera hvilat, till dess Cholera-farsoten år 1853 härjade i Carlskrona, då bristen på helsosamt vatten, enligt hvad Läkarne allmänt antagit, utgjorde en hufvudsaklig orsak till den stora dödligheten och den ovanliga häftighet, hvarmed farsoten rasade i denna eljest friskt belägna stad. Den oafvisiiga nödvändigheten att på ett eller annat sätt anskaffa helsosamt vatten gjorde sig sålunda å nyo gällande och föranledde Kongl. Maj:ts Befallningshafvande att den 15 September 1855 sammankalla stadens innevånare, för att öfverlägga om möjligheten och sättet för vattenledningens tillvägabringande, hvarvid de förbundo sig att, i fall vattenledningen blefve på Statens bekostnad anlagd, årligen utgöra den af Rikets Ständer vid 1823 års Riksdag bestämda afgift, 1,500 R:dr B:ko, samt förklarade sig beredvillige att medverka till minskning af kostnaden för ifrågakommande jord-ersättningar, så att alltanspråk på dylik ersättning, såvidt stadens enskilda rätt rörde, helt och hållet frånträddes, hvarjemte staden åtog sig att söka uppgöra med arrendatorerrte af lägenheter på stadens egor, angående det skadestånd, hvartill de, i anledning af vattenledningens anläggande, kunde finnas berättigade.
Jag anhåller, ali ingen af Ståndets ledamöter mätte så missförstå min mening, som skulle jag önska, alt Revisorerne mätte använda deras tid företrädesvis pä de små och obetydliga räkenskaperna, sä att de derigenom skulle försumma granskningen af hvad sorn vigtigare vore. Delta har aldrig varit min tanka; men det är emot den grundsatsen, att R. St. skulle kunna genom särskilda beslut befria sine Revisorer från vissa räkenskapers granskning, sorn jag uppträda Om R. St. toge sig denna frihet i afseende pä kyrkoräkenskaperne vid denna riksdag, så kunde de förfara sammaledes med andra räkenskaper en annan riksdag, och slutligen på detta sätt undergräfva både Riksd.Ordn. och inslructionen för R. St:s Revisorer, hvilken instrucliou är meddelad helt nyligen, d. 17 April 1841, samt underskrifvcn bland andra äfven af Frih. Palmstjerna. Denna iiistruction börjar sålunda: ”För alla medel, af hvad beskaffenhet som helst, ordinarie eller extraordinarie, som genom allmänna bidrag tillkommit” etc. Sålunda kunna R. St:s Revisorer icke undandraga sig den ilrågavar. skyldigheten, förr än deras iuslruction blilver ändrad. Jag yrkar ingalunda, att Revisorerne skola förspilla liden med småsaker, men jag yrkar, att R. St. icke skola medgifva dem alt taga sig friheter, sorn förfaltningarne icke tillåta. Frih. Cederström: Kyrkoräkenskapcrnc äro visserligen af underordnad egenskap för R. St:s Revisorer; men Hr von Hartmansdorff har rätt i hvad han yttrat, oell för min del skulle jag icke tro, alt Revisorerne behöfva kasta bort mycken lid på desamma, enär hela besväret inskränker sig till all tillse huru många tunnor kronotionde linnes bokförde oell huru många linnas i rikshufvudboken upptagne. Hvad Revisorerne för öfrigt beträffar, sä kunna R. St., såsom varande deras principaler, derest de skulle linna att Revisorerne icke fullgjort, hvad dem enligt af R.
Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet har Hedervärda Bonde-ståndét remitterat två i förestående ämne af riksdagsmännen Anders Olsson från Jemtlands län oeh Johan Johansson från Orebro län väckta motioner, i hvilka anförts, att, då den öfvertygelson gjort sig alltmera gällande, att de Svenska tjenstera anneus antal vöre, i förhållande till rikets folkmängd och matcriela krafter, alltför stort oeh jemväl vida större, än som för ärendenas gång erfordrades, det icke kunde vara otjenlrgt att ånyo väcka den, under flera föregående riksdagar behandlade frågan om landsfiskals-tjensternes indragning, hvilken fråga alltid grundats på det hufvudsakliga skäl, att dessa tjerrster ansetts obeliöfliga sedan examinerad krono-betjening kunde öfverallt i riket påräknas för utförande af de åtal, som kunde tillhöra landsliskalerne; och hade desscs obehöflighet, enligt motionärernes åsigt, bäst ådagalagts derigenom, att justitise-kansleren, med lands-fiskalcrs förbigående, förorduat särskilda åklagare i ett par uppgifna större brottmål. På dessa skäl och då lands-fiskalerne icke hadö någon lön, utan måste lefva af böter och beslag jemte reseoch traktainents-kostnads-ersättning, hafva motionäreme föreslagit, att lands-fiskals-befaltningarne måtte indragas; hvarjemte riksdagsmannen Johan Johansson hemställt, att sjelfva benämningen “lanus-fiskal* finge ur instruktionen för justitise-kansleren utgå; och har den erie motionären, riksdagsmannen Anders Olsson■ särskildt erinrat, att' sedan Rikets Stander år 1841 hosKongl Majit i underdånighet gjort framställning. 14 Allm. Best - och Ekon-Utskottets Betänkande, N:o 30. om sådan indragning, någon verkställighet deraf under den sedermera förflutna långa tiden ej följt. Angående behandligen af frågan om lands-fiskals-tjensternes indragning ifrån år 1841 intill sednaste riksdag, innehåller Allmänna Besvärs-och Ekonomi-utskottets vid samma riksdag afgifna utlåtande
Det inkast torde väl häremot göras, att om än detta vore en tillgång, fordrar det en längre tid, innan den kan begagnas5 detta inkast är grundadt i anseende till de" skogar, hvilka Bruks-ägare hafva rättighet ätt lösa till skatte, emedan mångå undersökningar äro dervid nödvändiga, som likväl kunna undvikas vid de egentliga så kallade RecOgnitions-skogar, som skola genom offentlig Auction till den mestbjudande försäljas. jag åberopar mig hvad Herr Landshöfdingen och lommen, deuren Friherre af Wetterstedt i underdåRidd. och Ad. Prot. Den 22 Maj. Den 2 2 Maj. nigt Betänkande till Konungen i detta ärende föreslagit. Remitterades till StatsUtskotfet. Herr Land tMar skalken anmälte och företedde ett ProtocolisUturag af denna dag, från Högvördiga PrestStåndet, om ConstifutionsUtskottets hörande upplysningsvis angående upptagandet af de hvilande Grund* lags-trågorna j hvilket ProtocollsUtdrag befanns till nnehåll och ordalag lika lydande med BorgareStåndets. Föredrogs å nyo LagUtskottets den ti dennes på Bordet lagda Memorial, om förändring i stadgandet om original-skuldsedlars uppvisande vid fråga om Lagsökning. Herr Stråle, Nils Wilhelm. Uti det nu upplästa Betänkandet har Lagutskottet föreslagit, att den som hos Konungens Befallningshafvande söker utbekomma beloppet af en skuldsedel, må äga, att dervid endast förete en af trovärdiga personer bestyrkt afskrift deraf, men att, på det vederbörande Embetsman måga med säkerhet kunna bedomina, att hufvudskriften vederbörligen blifvit charterad, den rättsökande bör, jemte afskriften och chartan dertill, äfven bifoga den charta, .hvarmed sjelfva reversen bör beläggas.
Då nu fråga är att lemna dessa personer betydliga löneunderstöd från Statens sida, så vet jag icke hvarföre man ej skall vid samma tillfälle begagna den rättighet Staten mätte äga, att för ett visst måttligt pi is få den nytta af dem, som man påräknar. De herrar landshöfdingen, hvilka yttrat sig i ämnet, hafva fallat Hr von Hartmansdoffs yttrande så, som vore hans mening, att de skulle uppgöra taxan. Det var icke meningen. Jag tror att hans mening var, att förhållandet skulle blifva hädanefter, som hittills, med dem, som tillhandagå med biträde i fråga om aftappning af någon mark o. s. v. Jag får således, för min del fullkomligen öfvertygad om nyttan och gagneligheten af Hr von Hartmansdorffs förslag, tillstyrka att detsamma mätte antagas; ty om det öfverlemnas åt K. M. att bestämma afgifterna och sättet huru de skola beräknas och utgå, så blir det troligen det mest lämpliga, och vi behöfva icke bekymra oss med att uppgöra något förslag lill dessa bestämmelser. Gr. Posse, Fredr. Salomon! Jag skulle fullkomligen instämma med Hr von Hartmansdorff i frågan om nyttan af företaget, om jag kunde redogöra för mig sjelf, huru normen för en sådan taxa skall vinnas. Att utsätta ett visst dagtractamente är alltför obestämdt. Jag har icke fattat Hr von Hartmansdorffs mening så, som skulle det åläggas Inndshöfdingarne att uppgöra taxan. För min del tror jag, att de, som behöfva vettenskapsmännens biträde för ifråga v a r. undersökningar, sjelfve äro i tillfälle att bedomina hvad arfvodet skäligen bör utgöra, och lättast kunna om beloppet med vedel bör. träffa öfverenskommelse. Jag tillstyrker derföre, att godtgörelsen för dylikt biträde må få bero på enskildt godvillig Öfverenskommelse. Hr Edenhjelm, Gillis:
Herr Prosten Forslind, deruti understödd af Herr Contracts - Prosten Sifvertson, Herrar Professorerne Gravander och Geijer jemte flere Ledamöter af det Högvördige Preste-Ständet, har yttrat den öfvertygelse, att Befälet borde bibehållas vid brukandet af deras Boställen, serdeles i Subalternoch Under-Officersgraderne, emedan Staten, derförutan, icke för närvarande kan så aflöna dessa tjenstemän, att de af tjensten kunna ega sin bergning; men då, jemlikt Kongl. Brefven af den 20 Februarii 1805 och den 4 Octobc-r 1806, blifvitförordnadt, att, vid Indelta Cavalleri-Regementena, endast de Boställen, hvilka de trenne Regements-Officerarne, Öfversten, Ofverste-Lieutenanten och PremierMajoren, Utom deras Stabs-säten, innehafva i egenskap af Compagni-Chéfer , samt så beskaffade spridda, meri till en enda Indelningshafvare anslagne hemmansdelar, hvilka icke kunna af Indelningshafvaren under sambruk tagas, böra , till vinst för allmänna hushållningen och landtculturen, uppå längre tid under arrende Upplåtas, samt vid Indelta Infanteri-Regementena en lika anstalt är föreskrifven i afseende å Subaltern-Officerärnes, Auditeurernes, Regementsooh Bataillons-Presternes, RegementsFältskärers och Barberares Boställen, hvaremot Regements - Offlcerarnes, Capitainernes, Stabs Capitainernes - Ståtssamt Ö* c.-Zink. till.
Då Rikets Ständer, med bifall till Revillnings-Utskottets betänkande N:o 9, hufvudsakligen bibehållit nu gällande grunder för postbevillningens utgörande, och tillika godkänt det, under förutsättning af nämnde grunders vidblifvande, utaf Stats-Utskottet i utlåtandet N:o 88 gjorda förslag att af Postmedlen upptaga Statsverkets inkomst till 115,000: och Postverkets omkostnader till 485,000: — —• torde sammanräknade beloppet böra här utföras med 600,000 4:o Harta-SiffUtafa*afgiften. Denna afgift har, enligt från Riksbokssluts-kontoret meddelad uppgift, för år 1849 uppgått till 625,337 Rdr 24 sk. 8 rst.; och ehuru Utskottet, i saknad af specifika uppgifter öfver hittills för fullmakter vid Militär-staterna erlagd Karta-sigillata, icke kunnat till siffran beräkna den nedsättning af detta belopp, som, åtminstone under närmast följande år måste uppkomma, i följd af Rikets Ständers beslut om förändrade bestämmelser angående kartering af dylika fullmakter, anser Utskottet sig likväl kunna med säkerhet antaga, att total-inkom Transport 5,132,000: — —• 4 Bevillnings-Utskottets Betänkande, N:o 29.
På desse skål, och då 33 §. i 1805 års SkogsOrdning medgifver all den rättighet till Skog och Mark, som utan våda för Landet och det allmänna, skäligen bör Jordegaren tillkomma , kunna Utskotten icke tillstyrka bifall till den för Frälse och Skattehemmansegare yrkade fria dispositionsrätt öfver deras hemmans Inoch Utegor, samt Skog och Mark, utan anse Utskotten, att härutinnan bör förblifva vid hvad I805 årJ SkogsOrdning foreskrifver, Beträffande åter den ifrågastähde rättigheten till begagnande af de pä Skattehemmansegor växande Masteträd och Ekar, så enär I805 års SkogsOrdning icke annorlunda inskränkt Skattemåns disposition öfver Master och Spiror eller så kallade Storverksträd, ån att de ej må fällas utan föregången hembjudning till Kongl. Maj;t och Kronan, sorn efter öfverenskommelse med Jordegaren bör erlägga betalning för träden, om de för Kronans behof åstundas, och Jordegaren i annat fall får använda dem för egen räkning, derest de till full mognad Lagutskottett Bttånkanden, 725 kommit' så och då bibehållandet af denna Kronan, vid upplåtandet af dess Jord till Skatte, fötbehållne och genom aldre och nyare Forfattningar förvarade rättighet, är af särdeles vigt för Kronans Skeppsbyggerier3 och ett val beräknadt användande af dessa träd jemväl är af nöden, för att åt enskilde bereda tillgång på Skeppsvirke, deraf ett ökadt behof snart borde inträffa i följd af den utvidgade Communication inom Landet, som, genom löretagne