Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Besynnerligast synes dock denna § vara i medgifvandet, att andre hufvudlärarens undervisningsskyldighet vid seminarium, om han är folkskolans lärare, skulle få inskränkas, för hvad folkskolan af honom kräfde. Häraf skulle ju följden blifva antingen att seminariiundervisningen skulle stå tillbaka för folkskolans kraf, eller ock att en tredje hufvudhjelplärare behöfde anställas. I kapitlet om lärotidens anordning, skall, enligt 7 §, lärokursen vara 3 år, med utexamen och inträdesexamen hvarje år, hvaraf nödvändigt 3 slutna årsklasser uppkomma, såsom reglementet stadgar. Men då reglementet endast har två lärare för dessa tre klasser, så söker reglementets författare afhjelpa olägenheten med tillämpning af den så kallade Kylbergska anordningen för folkskolan i Thun, det vill säga på ett sätt, som är alldeles motsatt det sätt, som man ända hittills ansett vara lämpligt vid all undervisning inom skolor med flera afdelningar. Här skola första och andra klasserna samläsa för den ena hufvudläraren och tredje klassen ensamt undervisas af den andre. Man har hittills på, som jag tror, en rigtig pedagogisk grund ansett nybörjarne behöfva sin lärare för sig, men samläsuing med någon framgång, i brist på lärarekrafter, möjlig först med de mera försigkomne inom skolans högre afdelningar. Detta gör sig så mycket mera kännbart vid seminarium med 3 klasser och 2 lärare, som möjligheten att begagna eliternes eller tredje klassens elever vid samläsningen såsom monitorer, på en gång fördubblar lärarens kraft och gifver dessa monitorer den utbildning i förhörsoch undervisningsskicklighet, som de behöfva, för att icke med lång tjenstgöring vid folkskolan upptaga tiden för sig med innötande af snart lärda handgrepp, hvarförutan eliten, på sjelfva seminarium och under dess under - Motioner i Prés le-Ståndet 1862. 295 visning, såsom monitör för eleverne inom den klass, som han lemnat, får sjelf repetera samma kurs.
Med anledning af den framställning, som jag här hört under discussionen, aLt vi för närvarande icke äga något lämpligt straff att använda i utbyte emot spö eller fängelse vid vatten och bröd, af hvilka det ena är vanhederligt, och det andra skadligt för hälsan, har jag trott mig böra upplysa, att jag under ulöfningen af min befattning, såsom chef för correctionsväsendet, ofta som straff låtit använda enskildt fängelse i ljusa eller mörka rum, allt efter förbrytelsens beskaffenhet, och att jag alltid funnit den största verkan deraf, uttryckande sig uti en djup ånger hos brottslingen öfver dess begångna förbrytelser, hvaraf följt, att en del för beständigt, en del för en längre eller kortare tid, rättat sitt uppförande. Jag tror visserligen, att de annu bruklige kroppsstraff äro olämplige för förevarande fall; men jag kan icke neka, att något straff bör träffa den, som genom sig pådiktade brott, åstadkommer kostnader för Staten, alldeles onödiga besvär och embetsbestyr för Domstolarne, och utvägar till rymning ur redan ålagdt fängelse, och deraf följande oordningar och brottsliga handlingar i det fria tillståndet; jag skulle derföre föreslå, såsom en modification i Utskottets Utlåtande, att, så ofta det låter sig göra, falsk bekännelse bestraffas med enskildt mörkt fängelse från 8 till »4 dagar. Jag får för öfrigt nämna, att vid Den a3 Oc t olber e. ni. denna Riksdag flere motioner blifvit väckte om förekommande af allt för täta transporter med fångar, samt de dermed förenade kostnader, och att Lagutskottet, i anledning häraf, afgifvit ett förslag, sorn jag tror i det närmaste skall förebygga de olägenheter, öfver hvilka man klagat, och hvilka således, om detta förslag anta ges > hädanefter mera sällan skola förekomma. I öfrigt anser jag kroppsstraff i intet fall vara tjenligt, men tror uti det ifrågavarande enskildt mörkt fängelse vara det straff» sorn icke allenast skulle afskräcka fångar ifrån falska uppgifter, utan, sedan en sådan är gjord, äfven förmå honom att bekänna det verkliga förhållandet. Hans Excellence Herr Grefve Löwenhjelm:
JV2 3 omförmälda Kongl. Propos. till förändring af 61 § Reg.F., voterar, j Ja; den det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, vill R. o. Ad. först vid nästa Riksdag öfver sammet Kongl. Propos. besluta. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfall it sorn föijer:!. Ja — 103. Nej — 54. \ H. 11. o. Ad. åtskiljdes kl. 3 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck. Onsdagen den 1 Februari 1854. Plenum kl. 5 e. m. 1 Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att Gr. Sparre, Erik, ålerlemnat den pollet, lian såsom Fullmäktig för Grefliga Ätten 78 Hård, innehaft, oell således nphört att vara ledamot af LagUtsk., samt anmodade fördenskull Hrr Elektorer, att vid deras nästa sammanträde återbesätta den sålunda upkomna ledighet i bland Ståndets ledamöter i LagUtsk. Då härefter Hr Gr. o. Landtm., med tillkännagifvande, att i gårdagens Talmans-öfverläggning blifvit öfverenskommet att Talmännen skulle föreslå RiksStm, att Lördagen d. 11 dennes företaga val faf den Nämnd, som bör döma huruvida Högsta Domstolens ledamöter gjort sig förtjente att i deras kall bibe1 hållas, hemställde att detta val nämnde dag måtte få hos R. o. Ad. anställas, samt att dervid jemte det af grundlagen bestämda I antalet af 12 Ordinarie ledamöter må, likaspm vid föreg:de Riksdagar varit vanligt, utses 4 Suppleanter, lemnade R. o. Ad. dertill sitt bifall. I Företogs till afgörande StatsUtsk:s d. 25 och 28 dennes på bordet lagda Utlåt. JY2 21, i anledn. af R. Sius år 1851 församlade Revisorers berättelse, angule samma år verkställd granski ning af Statsverkets samt andra af allmänna medel bestående j fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren 1848 och 1840. ■ Den 1 Februari e. m. 263 Hr Gr. o.
Men i enlighet med Rikets Ständers derom gjorda hemställan har Eders Kongl. Maj:t förordnat, att der sådana skolor finnas, försedda med understöd af allmänna medel, Folkskolestyrelserna må ega föreskrifva, att i den fasta och den ambulatoriska folkskolan endast sådana barn böra emottagas, hvilka redan kunna hjelpligt läsa innantill, hvarjemte Eders Kongl. Maj:t anbefallt Domkapitlen att vidtaga tjenliga åtgärder lör ordnande af förhållandet mellan småskolan och den egentliga folkskolan på ett efter hvardera skolartens bestämmelse lämpadt sätt. Vid fördelningen af Statens bidrag till understöd för småskolor torde för framtiden afseende böra fästas derpå, om skolväsendet i allmänhet inom församling, som önskar sådant understöd, blifvit på ändamålsenligt sätt ordnadt; och då antalet egentliga folkskolor ännu på många ställen, äfven der undervisning inom dem meddelas endast åt mera försigkomne lärjungar, ej är för behofvet tillräckligt, samt beloppet af folkskoleafgiften tillsammans med församlingens deremot svarande tillskott otvifvelaktigt böra i första rummet utgå till aflöning åt lärare vid sistnämnda skolor, torde såsom vilkor för under - 44 Bil. N:o 7 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. stöds erhållande till småskolor böra fordras, att nämnde afgift jemte motsvarande tillskott af församlingen blifvit använd till examinerade lärares aflöning vid egentliga folkskolor. Redan vid sistlidne Riksdag hade Eders Kongl. Maj:t föreslagit Rikets Ständer, att de församlingar, som före 1858 försatt sitt skolväsende i ändamålsenligt skick, för framtiden måtte erhålla lika rätt till understöd, som de församlingar, hvilka först efter nämnde tid vidtagit åtgärder för skolväsendets utveckling; och, i enlighet med hvad Eders Kongl. Maj:t då yttrat, torde Eders Kongl. Majit äfven nu finna skäligt, att det understöd, Staten lemnar de särskilda församlingarne till folkskoleväsendets utveckling och förbättring, icke bör göras beroende af den tid, då åtgärden blifvit vidtagen, utan hufvudsakligen bestämmas med hänseende till vidden af de uppoffringar som för ändamålet göras.
Hvad i detta ärende förekommit har Stats-utskottet tagit i noga öfvervägande, och som af den hällne undersökningen inhemtas, bland annat, att, vid jemförelse emellan hennnans-innehafvarnes å Hven arbetsskyldighet och den, som åligger arbetshemmanen under boställena Hjelmshult och Årup, de förra befinnas vara i icke ringa mån hårdare betungade än de sednare, finner, med afseende äfven derå, att afkorlningen af 6 daler i öhemmanens ränta blifvil de arbe1 sskyldige beviljad såsom ersättning for deu jemlikt 1688 års kontrakt hemmanen åliggande dagsverksskyldighet, för 12 Slats-Utskolleli Utlåtande, N:o 107. befrielse hvaraf hemmans-inneliafvarne erbjudit en årlig spannmålsränta af 8 tunnor, hälften råg och hälften korn, Utskottet sig höra tillstyrka Rikets Ständers bifall å Kongl. Majrts högstberörda nådiga proposition och derjemte hemställa, att den, enligt merbesagde kontrakt, hemmansegarne å Hven medgifne afkortning af 6 daler eller 2 r:dr på hvarje ! mantal måtte hädanefter äfven varda dem förunnad. Stockholm den 16 Mars 1848. Ank. till Exp. Utsk. den 17 Mars, kl. 5 e. ni. Utlåtande, i anledning af väckt motion om optionsrätt för Klabböle och Sörforss byamän till arrende å vid deras strand belägna kronofisken i Umedelf. (I. A.) Uti ett hos hederv. Bonde-ståndet afgifvet och till Stats-utskottet remitteradt memorial, har Riksdagsfullmägtigen Gustaf Glad från Westerbottens län, under åberopande af Rikets vid 1845 års riksdag församlade Ständers den 5 April samma år aflåtna skrifvelse, N:o 155, deruti Rikets Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet tillkännagifvit, att, i anledning af hos dem gjord framställning derom, att
Hos H. R. o. A. har Hr Ribbing, A., och hos H. PrästeStändet H:rr Professorerne Geijer och Gravander samt H:rr Prostarne Nordin och Bromé yrkat, att så val Subalterner, som öfriga Befälet, med Boställen till bruk och besittning borde förses; tilläggande Herr Professor Geijer, att Boställens innehafvande och deras afkastning borde af sjelfva åflöningen vara oberoende och ifrån densamma ej afräknas; emedan de värderingar, sora skulle ligga denna beräkning Betänkandet), N:o 23g. 127 lill grund, voro högst osäkra och otillfredsställande håde i sig sjelfva och i förhållande till lefnadens olika dyrhet på olika orter, och följakteligen den likhet, som genom fördelningen skall tillvägabringas, långt mera skenbar än verklig oeh komme att föda mer missnöje än belåtenhet, samt emedan derigenom sönderslets det band, som fästade Boställsinnehafvaren vid sin jord, och gåfve honora trefnad och fördel af dess odlande, då han långt mindre än förr deraf finge njuta frukterna5 ty ett landtbruk, sorn han ej för egen räkning, utan endast såsom ett i den stora Löneregleringen lottägande inhyseshjon finge drifva, skulle för honom hvarken mer bli en omedelbar fördel eller en angenäm sysselsättning; och Verkningarne häraf på enskild lycka och moralitet inom Armeen bli ej de fördelaktigaste; hvaremot för begge det gamla Svenska Boställssystemet vore gynnande. Frågan om Subalterners förseende med Boställen har af Utskottet blifvit noga Öfvervägad, och Utskottet har härvid haft ledning af den erfarenhet, som föranledt nu gällande Författning om Subalternboställens utarrenderande, och enligt hvilken det visat sig, att Ynglingar, vid deras forsta inträde på den militäriska banan, antingen måst skuldsätta sig för att vinna medel och förlag att sköta ett mindre lönande jordbruk, eller utlemna sina Boställen till Arrendatorer eller Hälftenbrukare, ofta till förlust för dem sjelfve och skada för det allmänna, hvars jord blifvit vanskött.
Dom, dels i Nåder förklarat, att det väckta ersättningsanspråket icke finge ogillas derföre att arbetet med Författnings-samlingen ej kunnat fulländas inom den af Kongl. Maj:t derför bestämda tid, dels ansett det omstämda skadeståndet, i anledning af den uti denna sak förda talan, icke kunna Stjernsvärd tilläggas af det skäl, att han ej ådagalagt det han varit berättigad att, innan stämningen uttogs, erhålla någon af nyssnämnde titlar; så och ehuru Stjernsvärd, i afseende på tiden för sin ersättningsrälts lillgodonjutande, begått ett misstag, då han den 2 September 1850, och således innan ännu ens ett år efter arbetets upphörande tilländagått, uti den uttagna stämningen påyrkat utbekommande af totalbeloppet af den ersättning till hvars åtnjutande han för arbetet i sin helhet var berättigad; byste motionären likväl den förhoppningen, att Rikets Ständer, med tillämpning af den Nådiga Domen, skulle finna hans rätt att nu erhålla bela eller större eller mindre del af den ifrågaställda ersättningen vara beroende derpå, huruvida den tid nu tilländagått, inom hvilken han bordt bekomma stadgadt antal exemplar af alla de återstående titlarne, eller endast af flera eller färre bland dem. Till grund för frågans bedömande från denna synpunkt har motionären vidare andragit att, sedan Chefen för Landtförsvars-departementet, som genom Kongl. Brefvet den 8 Augusti 1844 fått sig ålagdt, att meddela ytterligare nödige föreskrifter i afseende på arbetsverkställighet, genom resolution af den 3 Januari 1845, under åberopadt stöd af högstberörde Nådiga Bref, gillat det till plan för arbetet i sin helhet af de 2 redaktörerne afgifna förslag, enligt hvilken plan arbetet i sin helhet komme att utgöras af 29 Titlar utom register, så hade arbetet, såväl till följd häraf som ock med stöd af Kongl. Maj:ts Nådiga Bref af den 20 November 1846 och den 17 September 1847 efter nämnde plan fortgått under loppet af fyra år.
Enskild medlem af kommunen, som åt kommunalstämmans eller Fullmägtiges beslut uti kommunens gemensamma angelägenheter ej nojés, eger rätt att, der han tilltror sig kunna visa, atl heslutet kränker hans enskilda rätt, eller alt det icke i laga ordning tillkommit, eller atl det står i strid med allmän Lag eller Förordning, eller annorledes öfverskrider deras befogenhet, som beslutet fattat, deruti rättelse söka genom besvär, som inom tretio dagar efter det klaganden af beslutet bevisligen erhöll del, dagen då sådant skedde likväl oräknad, böra till Konungens Befallningshafvande i länet ingifvas. Klaganden skall anses af beslutet hafva erhållit del den dag, då det enligt § 25 offentligen kungjordes. § 77. För alt besvären skola kunna till pröfning upptagas, bör klaganden bifoga ej allenast det öfverklagade beslutet, utan ock bevis, när detsamma kungjordes. Och åligger det honom derjemte, alt, inom fjorton dagar efter det tiden för besvärens inlemnande utgått, till kommunalstämmans ordförande ingifva diariiuldrag deröfver, att han sig besvärat. Försummar klaganden något af hvad i denna och nästföregående §§ är föreskrifvet, må beslutet kunna gå i verkställighet. § 78. Gå besvären derpå ut, att beslutet icke i laga ordning tillkommit, eller alt det står i strid med allmän Lag eller Förordning, eller annorledes öfverskrider deras befogenhet, som beslutet fattat, ege Konungens Befallningshafvande, der han finner skäl hesvären godkänna, beslutets verkställighet förbjuda. Grundas besvären derpå, att klagandens enskilda rätt blifvit genom beslutet kränkt, och varda besvären godkända, gälle rättelsen till förmån för den som klagat, och slånde beslutet i öfrigt, utan så är, alt det mot allmän Lag eller Förordning 25 linnes stridande, då Konungens Befallningshafvande ock om upphäfvande af beslutet i dess helhet må kunna förordna. § 79. Konungens Befallningshafvandes utslag i Ihy mål utgifves efter anslag, som två dagar förut skall vara å landskansliets dörr fästadt.
Erika (orolig). Birger (med stigande värma). Jag vill då samla allt mitt mod, och öppenhjertigt bekänna:... att jag älskar er att hela ert väsen, med en förundransvärd makt ingripit i min natur att ni, ni ensam, förmår rädda 16 mig från den afgrund, hvaruti min lefnad eljest slutligen skall störta mig att jag önskar er till Erika (ängestfullt). Birger. Nu är det sagt, Erika, ... och jag ser att ni bleknar. Ack ja! jag borde sjelf ha hustru och besvär er! att inte afslå mina böner. Gud det var, hvad jag anat. insett den galenskap jag begick, då jag kunde tänka, att ni skulle vilja bli hustru åt ert så simpel jag inte skulle låta er skämmas för mig, om ni karl som jag. Men ni bör likväl veta, Erika, att kunde besluta er till denna stora uppoffring. Jag har tänkt, i vinter läsa navigationen; och i stället att som nu lefva af äfventyr, vill jag bygga mig ett fartyg, hvilket jag sedan, som både redare och skeppare, sjelf skall föra på resor till Jutland: och föra på stommen af detta rucklet. Och sedan,... den. ett hus, så präktigt ni önskade det, skulle jag uppsedan blefve ni Fru, så god som någon i skärgårErika. eller vill jag bifalla. Inte derföre, att ni, som ni Nej, Birger, Denna er önskan, hvarken kan sade, skulle vara för "simpel" åt mig. Jag vet ju inte hvem jag är sjelf, ty Konsulns, hvarifrån jag kom, hade ju uttagit mig från Barnhuset, Kanske är jag ett barn af armodet, kanske ock af synden. Således är hvarje hederlig karl, som vill ta' den fattiga Erika till hustru, äfven god nog. Men det les hindrar mig att tänka på detta förslag. Det är är något annat, Birger, som både nu och framde 17 er vilda och syndiga lefnad som skrämt mig. Ni har alltid framstått för mig såsom en man, hvil ken omöjligt kunde vinna mitt förtroende, och för den jag inte känner sådant, kan jag ju inte heller älska. Birger. ven beredd, att inte anse detta såsom ert sista beslut. Erika. sista svar.
Revisorerne anmäla, hurusom den post 8,000 Rrdr Banko, hvarför, i enlighet med Kongl. Brefvet den 15 December 1837, Känsö karantänsplats med hus och byggnader blifvit af de under Konvoj-Kommissariatets förvaltning slående medel inköpt, och hvilken post varit under år 1844, likasom föregående åren, i räkenskaperna balanserad såsom en Konvoj-Kommissariatets fordran, blifvit, till följd af 1843 års Stats-Revisorers dervid gjorda anmärkning, genom Konvoj-Kommissariatets beslut den 15 Februari 1844, ur 1845 års räkenskap afförd, emot hvilken åtgärd, vid granskningen i Kammar-Rätten, blifvit anmärkt, att enär nämnde karantänsplals med hus och byggnader blifvit för Statens, af Konvoj-Kommissariatet disponerade, medel inköpt, derutaf måste följa, att inköpskostnaden, i stället för att afföras, borde — 328 — bland Konvoj-Kommissariatets tillgångar återupptagas i näst afgifvande redogörelse, och i hvilken åsigt Revisorerne äfven för sin del instämma. I anledning häraf får Konvoj-Kommissariatet underdåningst upplysa, att, sedan, i följd af ofvan åberopade nådiga! Bref, merberörde summa 8,000 R:dr blifvit på handelsoch sjöfartsfonden i nåder anvisad, att, utgå jör inköp genom Karantäns-Kommissionen i Götheborg, för Eders Kongl. Maj:ts och Kronans räkning, af åtskilliga, på Känsö belägna, aflidne Handlanden Gavins arfvingar tillhöriga, för karantänsinrättningens behof förut förhyrda och af densamma begagnade hus och lägenheter, var det naturligtvis icke Konvoj-Kommissariatet, utan Kajantäns-Kommissionen, som borde, såsom sitt inventarium, balansera samma bus och lägenheter, till ersättning för hvilkas köpesumma
Maits Pehrsson Irån Stockholms län liar, uti sin förut omnämnda motion, fästat uppmärksamhet derpå, att fartygsegare å landet blifvit genom missförstådd tolkning al stadgandet i 27 §, angående Skeppsredare och Farh/gsogare, ålagde bevillning för så väl inkomsten sorn röstetalet af deras fartyg, och således högre än skeppsredare i städerna ; och då Utskottet funnit nuvarande ordställning uti ifrågavarande stadgande kunna gifva anledning till tvetydighet vid tillämpningen, har Utskottet, till undanrödjande deraf, ansett samma stadgande endast böra. innehålla hänvisning till 1) §, som rörer bevillning af dylika personer i städerna, och hemställer, att en sådan redaklions-lörändring må af Rikets Ständer) godkännas. § 33. Jemte förmälan hurusom den beskattning, hvilken vore afeedd att drabba det rörliga kapitalel, genom stadgandet af 5 procents afdrag pä ränta, öfverstigande 5 för hundra pä är, icke i något fall motsvarade sitt ändamål och dessutom saknade all rationel grund, emedan Slaten i allmänhet girige miste om den inkomst, beskattningen afsåge alt bereda, har inom Vällofliga Borgare-ståndet Herr Sv.
Men för öfrigt fins det en sida af saken som framför allt måste beaktas, att nämligen de som låta de nyss omtalade ropen höras, kokettera med orden “ Reciprocity " och “ Fair Trade “, (i stället för frihandel, “ Free Trade “), hvilka ingenting annat äro, än andra namn för protektionism, ett ord som de icke hafva mod att uttala. Hvad som eufemistiskt blifvit kalladt “ Fair Trade “, har mera egentligt och riktigt beskrifvits såsom protektionism i en vacker förklädnad. De engelska skämtbladen, hvilka med få undantagfora talan för den allmänna sunda uppfattningen hos nationen, hafva tagit kraftigt itu med detta ämne. I ett af dem har man fått se John Bull konfrontera ett benrangel, klädt som arbetare med plakat i handen, hvarå läses “ Fair Trade “. “ Hallo Protection “, säger John Bull, “ jag trodde att ni var död “. “ Om förlåtelse, sir, jag är icke Protection. Jag är Fair Trade, jag, “ svarar benranglet. Emellertid göra frihandlarne rätt uti att vara på sin vakt och att icke alltför tryggt räkna derpå att Englands folk skulle vara ur stånd att missledas. Det är så mycket lättare för det vanliga förståndet att fastna på protektionismens skenbart antagliga sofismer, som frihandelns nationalekonomiska sanningar fordra en betydande filosofisk synvidd. För några år sedan framhöll nuvarande generålpostdirektören i ett af sina tal fullkomligt berättigadt, att huru klart än ekonomiens lagar äro på frihandelns sida, så skulle dess förfak-tare dock fått utstå en mycket hårdare strid, om icke i England protektionismens förtryck gjort sig gällande huf-vudsakligen i afseende på folkets föda. När menniskor svälta, ihjäl under strängheten af en särskild pålaga, uträttas ingenting af sofismer till dess försvar. Protektionismen uppfattades såsom en brödskatt, det var fråga om folkets föda. Nu är det fråga om “ intressen " och “ industrier " och det är mycket lättare att öfvertyga menniskor som icke äro nationalekonomer om de underbara ting som genom vexel-verkan skulle uträttas för den inhemska produktionen, än det.
Det är visserligen öfverensstämmande med den citerade $. af i Art., att i de Städer, der minst 3:ne Mästare idka ett. handtverk, Embete må kunna inrättas, om mästarne sig derom förena } men att denna tillåtelse skulle medgifvas endast af den orsak, att sådant förut varit vanligtoch idet endaändamål, att Kongl. Commerce* Collegium måtteblifva i tillstånd,att dervid hålla tillsyn, är en af Herr Grefve Posse yttrad förmodan, hvartill ej ringaste anledning förekommer hvarken i det underdåniga Förslaget, eller i det Betänkande, hvarmed detsamma är beledsagadt. Detta sednare innehåller, att frågor om tillstånd till Embetens inrättande skola hos|nämde Collegium anmälas; och att sådan anmälan bör ske, på det att Collegium måtte blifva i tillfälle att hålla hand deröfver, att någre emot Författningarnes afsigt stridan» • de samt till missbruk och origtiga begrepp ledande föreskrifter dervid ej må äga rum. Deraf följer således, att man ansett behofvet af en dylik tillsyn icke föranleda till handtverksembetens inrättning, men väl påkalla stadgandet af en viss ordning för deras tillkomst, i de fall då mästarne sjelfve åstunda slike Embetens inrättande. Då man lemnar någon uppmärksamhet åt de föremål, som likmätigt den föreslagne Författningen, skulle tillhöra desse embeten, bstragtade som särskildte Corporationerj så synes man utan svårighet kunna finna skälen till Förslaget om deras bibehållande; och om det å ena sidan skulle kunna anmärkas, att desse skäl ej äro af någon stor vigtjså lärer det < likväl å den andra böra medgifvas3 att denna Den 7 April f /». anstallt blsfve åtminstone fullkomligt oskadlig under de förändrade för en skälig näringsfrihet gynnande omständigheter, hvilka skulle blifva lika naturliga som säkra följder af den föreslagne Författningen, hvars hufvudsakljga föremål ibland annat är att utstaka arbetarens och mästerskaps sökandens rättigheter och skyldigheter på ett sätt, 6om kan trygga honom emot orättvis behandling och ensidigt förfarande å handtverksambetene och Mästares sida.