Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sålunda arbetar den sig fram tillräckligt långt för att kunna tillgodogöra sig gevärens hela skjutförmåga, hvilket med de moderna vapnen inträffar redan på 400 m. från fienden. Nu uppnår elden hela sin kraft; nu rycka de större reserverna fram, om möjligt på någon flygel, för att göra slag i saken. Nu kan det hända, att fiendens motstånd gifver efter på någon punkt, och att närmast denna varande^ del af främsta linien genast begagnar sig häraf för att sätta sig fast därstädes, och då böra vidstående trupper följa med och reserver genast finnas till hands att gripa in för att vidga den i fiendens främsta linie gräfda klyftan. Eljest torde väl regeln blifva, att främsta linien sliter så ut sig, att den icke förmår utföra stormlöpningen, utan att denna måste utgå från reserven, som sliter allt med sig. Under fortsatt eld från gevär och kanoner skrider allt samman rastlöst framåt, och trumslag och hornstötar bidraga att öka farten. Man går nu fram för att med bajonetten drifva fienden ur hans ställning, om än kulan ännu icke sagt sitt sista ord. Då den anfallandes infanteri sätter sig i rörelse till anfallets utförande, måste den försvarande bringa alla sina tjänstbara kanoner i verksamhet och bör söka att genom öfverraskning hejda angriparen, hvilket48 ETT FÄLTSLAG. lämpligen sker genom intagande af flankerande, ställningar,., till och med framåt. Hans infanteri träder småningom äfvenledes i verksamhet och förstärkes, allt eftersom ökad kraft erfordras. Kan den försvarande hålla ut under angriparens hastiga eld, blir det hans tur att med en öfverväldigande eld helsa den senares vidare framryckning. Nu är äfven tidén inne för ett motanfall, utfördt af den till hands varande reserven. I de flesta fall viker endera af de stridande, innan det kommer till bajonettanfall, men skulle striden verkligen gå så långt, söka båda parterna att bringa segern på sin sida genom framförande af nya reserver helst i motståndarens flank. Så regelrätt, som här blifvit förutsatt, förlöper dock ingen strid, utan bakslag och motstötar inträffa än här, än där, och striden drager därigenom ut på längden.
Han såg mången gång dit upp der han visste att Stina skulle vara, ehuru han ej kunde upptäcka mer än hennes klara ljusbruna ögon, som han visste voro tårfyllda. Han nickade flera gånger omärkligt åt henne, men sedan kapten kom var hvarken rast eller ro, och blott ett hastigt »farväl» hann nu Johan att säga sin maka, innan den lilla truppen satte sig i gång, för att afmarschera. Den arma Stina, huru hon nu grät! Hon följde tåget med ögonen, så länge blicken kunde upptäcka det, men sedan smög hon en omväg bakom höladan, och började att vandra hemåt. Dagen var imellertid långt framliden. Stina vankade än fort, än långsamt, utan att veta hvad hon företog. Hennes tankar voro döfvade af sorg, hennes kropp matt af hunger och ansträngning. Det var nästan nu mörkt när hon hann sitt ensliga hem, men huru tomt och öde var ej detta! Hon förmådde ingenting mer än att under tårar och snyftningar, och i stor hast sköta om de stackars djuren. Derefter kastade hon sig klädd på den bädd, som ännu var orörd sedan hon, då ännu icke allena och öfvergifven, hade lemnat den. O hvad de voro bittra, och ur hjertats sår flytande, de tårar som fuktade Johans hufvudgärd. Den icke någon gång gråtit sådana tårar, kan väl känna ömkan och medlidande för dem, men icke fatta hela vidden af dess malörts-smak. Det är saknaden i det stora hela, det är saknaden i sina tusende små delar, som här käns, biter och gnager och förtär sitt rof om ej snar hjelp kommer, derifrån all hjelp kom, nu och evigt. Men på denna långa Oktobernatt kom ingen hjelp, ingen tröst, ingen slummer ens öfver den arma öfvergifna unga qvinnan. Hon ropade på sin Johan, hon talade vid honom, men hvem svarade? Jo »klävitt! klävitt!» hånade en obarmhertig uggla. Stina drog täcket öfver hufvudet för att ej höra detta hemska, olycksbådande läte, men då hörde hon lika som en klockringning på långt håll för sina öron, och satte sig häftigt upp, lyssnade förfärad, men, då var allt tyst och mörkt som i grafven. Stackars
Med den anförda grundsatsen i dess djupt ingripande betydelse, synes det, vid sådana förhållanden, icke vara förenligt, att en med domare-embelet i högsta instansen så nära inlörlifvad, för detsamma oundgänglig och på dess funktioner så starkt inverkande befattning sorn Revisions-sekreterarnes, ställes i det beroende, som domare-embetets natur i allmänhet förbjuder. Den försigtighet, som afser att betrygga ovälden i domslutet, mäste ock vara nödig i anseende lill ovälden i den föredragning, på hvars tillförlitlighet domslutets läglighet måste hvila. I afseende på sjelfva sammansättningen af Konungens Nedre Justilie-Revision, i hvilken Juslitie-ärendena, enligt grundlagen, skola till föredragning och afgörande i Högsta Domstolen beredas, möter ock den betänklighet, alt, om Revisions-sekreterareembelet såsom fast befattning skulle försvinna, endast underordnade ordinarie embetsmål) komine ali i detta embetsverk qvarstå och sjelfva det i Regerings-förmen otvifvelaktig! mest afsedda leil a m o Is em briel öfvergå (ill ett tillfälligt uppdrag, som af icke någon enda fast anställd embetsman skulle bestridas Det ofördelaktiga inflytande på tillämpningen af ofvan omlörmälda maglpåliggande grundsats, sorn den föreslagna förändringen skulle medföra, sträcker sig likväl icke endast till kretsen af Konungens Högste Domstol. Äfven på Hofrätlerna skulle den sannolikt hafva en mindre fördelaktig inverkan, derigenom att elt ännu större antal af Expeditions-Utskottets Förslag till anderd. Skri/velse, N:o 123. 11 Hofrällernes domareplatser än för närvarande är fallet, skulle komma alt förvaltas af vikarier, och desse, i saknad af den vidsträcktare utsigt till befordran inom HolVätterne, som hittills varit beredd genom ledamöters afgång lill ordinarie Revisions-sekreterare, kunde i allmänhet endast såsom flyktigare sysselsättning emottaga sådana förordnanden, under förbidan af tillfällen att annorstädes söka ordinarie tjenst, då måhända ännu yngre och mindre erfarna personer skulle träda i deras ställe.
Sereft, to ib föreftåeitbe af fafligpetStoärbe elfer infontffBeräfniitg famt beraf Be Drbföranbe elter febantot i föerebitittg Bör afträba, bå fråga om Beftämmanbe af pattS egen BetoiditingSffplbigpet inom S3erebttittgen förefommcr. § 38. 33eioiduiitgöBercbuingenS förflag Bör, febitaft fjorton bagar innan örtens Ja^e* ringSfommitté fammattträber, afletttuaS, i ftab tid fDiagifiratcn ocp på lattbet tid fommunalftämmanS orbförattbe; ptoarefter, genom SdagiftratenS elter Bcmdtbe orb Bör bett inom orten Boenbe töcrebningSlebamot, forn, t egenffap af tjeitftcntan eder ittfcbb tebamot af Slatteringgfommittéen, ffalt toib bep fammanträbe fig inftäda, mcrattämnbe förflag bit mebföra. !53emillning§ 2:o -jpmarje annan, inom 33erebningöbiftriftet Bofatt perjon mare ffplbig att, fåmiba pan icfe be 2:ne näftföregåenbe åren beltagit i biffriftetS 33cmittninggberebning elter är af taga förfall pittbrab, emottaga förorbnanbe att mara orbföranbe elter lebamot t föerebningen.
Posse. Stjerneld. Utskottet', som, vid granskningen af de föreslagne beloppen, icke funnit något att erinra, har derföre skolat tillstyrka bifall till allt hvad i frågava rande förslag innehåller, med hemställan, om icke, till tidens vinnande, R. H. St:r skulle finna lämpligt, att, i afseende på verificeiingen af alla öfriga utbetalningar, hvilka utaf Riksdagskostnads-medlcn skola bestridas, uppdraga åt Utskottet, att meddela Herrar Fullmäktige i RiksgäldsContoiret föreskrifter, B e l ä n t a n d e n. 137 i likhet med dem, som, vid sisth Puksdag blefvo af dåvarande Ständer till efterrättelse stadgade. För öfrigt torde Utskottet få erinra, att den väckta frågan, huruvida Aflöningen till tjenstgörande vid EancoUtskottet skall utgå utaf Bankens medel eller utaf de allmänna medel, hvilka till Riksdags-utgifternes bestridande äro serskildt anvisade, ännu beror på R. H. Sitrs pröfning och afgörande. N:o 49- Utlåtande, angående uppförande af ett KronoMagazin vid MörbyLånga Köping på Öland. (U.-A.) Hederv. BondeStåndet har under d. 18 sistl. December till Utskottet remitterat ett Memorial af RiksdagsFullmäkligen Per Jonsson från Öland, deruti, med anmälan, alt i det för några år sedan på Statens bekostnad uppbyggda Magazin i Borgholms Stad, Ölands Norra Mots Innevånare aflemna deras Afradsoch KronoTionde-Spannemål, hvaremot andra hälften af Ön, eller Södra Mötet, bestående af 3:ne Härader eller i8£ Socknar, måste, utan afseende på de dermed förknippade svårigheter, transportera sådan Spannemål till Calmar Slotts Magazin, hemställes, att Södra Mötet, som med det Norra har enahanda skyldigheter i öfrigt, äfven måtte komma i åtnjutande af lika fördel och beqvämlighet eller att på
Hastigt förde hon de små flickorna till vagnen, ja, så hastigt, att de inte ens hunno ge sin lilla sjuke lekbror en afskedskyss. Madame förde graciöst några rosor, som hon nyss emottagit, till sina läppar; monsieur höjde åter sin hatt två tum — och så började vagnen att sänka sig. » A u revoir, aurevoir! » ljöd det uppifrån, medan näsdukarne fladdrade. Madame bugade sig behagfullt och viftade tillbaka. Då hördes helt plötsligt en flämtande barnaröst blanda sig i af skedsropen. » Mammi,- mammi, hvar är Hortence? Mammi — jag — vill — att Hortence kysser mig — mammi — jag vill, att Hortence säger mig farväl! » Lilla Hortence reste sig upp. » Mademoiselle Hortence sitter still, » sade guvernanten stelt efter att likväl först ha kastat en vädjande blick på madame. Men madame hade utmattad sjunkit tillbaka. Afskedstagandet hade varit för tröttsamt. Hon kastade inte ens en blick på den plats hon nyss förklarat sig komma att sakna i all sin tid — för öfrigt — den lille var ju inte » af värld ». Sköterskan hade skjutsat sin käre sjukling så långt ut på platformen, som det nästan var möjligt. Den breda fasta gestalten stod där så verkande skarpt belyst af solskenet; det var omöjligt att inte se henne. Ur den lilla grönklädda kuren började en liten näsduk att fladdra, ojämnt och förtvifladt som en sårad måses vinge, men ingen vänlig hand besvarade signalen. Sköterskan skakade sin knutna hand efter den sig allt mera sänkande vagnen på ett sätt, som tydligare än ord bevisade hennes italienska blod. Men tyst, vänta! Kanske ändå! Bredvid mig satt en kvinna, inte längre i sin första ungdom, klädd i en enkel röd kappa, på hvilken den ljusa hårknuten glindrade som guld. Hastigt kastade hon sig ned på golfvet, hukade i hop sig och började att med sin näsduk härma ett barns ojämna, ryckiga hviftningar, medan tårarne strömmade ned för de mjuka ännu rundade kinderna.
BELLMAN. VÄRDINNAN. BELLMAN. VÄRDINNAN. Ung jag känner mig som i den tiden, Då jag räknade blott sexton år; Mången dag se'n dess är dock förliden, Men jag mins det som det skett i går. Tusen artigheter då mig sade Hviskande hvar eldig kurtisör, Ord, som jag uppå mitt hjerta lade; Ty ett sådant tal man gerna hör. (Ser sig i spegeln.) Mel.: "Lik en fjäril, älskande det sköna". Icke fullt så skön som jag har varit, Finns dock af min ungdom vackra spår. Tiden mildt med kindens rosor farit Och jag lefver i min andra vår. TJUGONDEFÖRSTA SCENEN. VÄRDINNAN, KORPORAL SVÄRD, som kommit in under sista orden. Liksom jag: på mina kinder brinna Båd' Pioner och Förgät-ej-mig Som sitt regn, sin lifsluft skola finna I den nektar, som du skänker mig. Hvem har skickat bud på honom, Korporal Svärd? Man kan då inte vända sig förr än de äro i hälarne då en. Ursäkta Petronella lilla, men jag går dit hjertat leder mig, och jag ville bara fråga om det var bestämdt afgjordt mellan oss nu. Det är det visst inte... Jag skall säga honom, VÄRDINNAN. SVÄRD. VÄRDINNAN. SVÄRD. 42 Svärd, att jag är just inte så angelägen... Man kan jag nog få... Låter det så, kära Madam... Nå ja, hustru kan jag nog få... Lycka till! Var så god och gå dit ut, jag skall träffa en god vän härinne. Tjenare, så länge! Det är väl en äldre kund, än jag, som vill ha sin räkning uppgjord. Vi få väl talas vid sedan. (Han går ut, sjungande:) Adjö och farvell, min utvalda ros och min vän! Nu reser jag bort, kommer aldrig mer igen. TJUGONDEANDRA SCENEN. VÄRDINNAN, sedan LINDER. Det var för väl, att han gick sin väg... Han står ju mig alltid åter, om det ej blir något af på annat håll... Nu är jag i ordning...
Maj:ts Nådiga Proposition, angående upphäfvande af hvad nu stadgadt är om lagförklaringars utfärdande af Högsta Domstolen. S. D. Till Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten remitterades följande två anföranden, nemligen: l:o af Nils Jeppsson från Malmöhus Län, i anledning af Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Utlåtande N:o 5, i följd af Kongl. Propositionen och flere enskildes motioner, rörande folk-undervisningen; samt 2:o af Pehr Jonsson från Christianstads Län, i anledning al samma Utlåtande. S. D. Ånyo föredrogs och återremitterades Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 21, angående Tullbevillningen. Remitterades till Constitutions-Utskottet: l:o En af Riksdags-Fullmägtigen Sven Heurlin från Kronobergs Län i denna dags Plenum anmäld anledning till anmärkning mot Konungens StatsRåd; samt 2:o Stats-Utskoltets memorial N:o 256, med anmälan om anledning till anmärkning mot Stats Rådet samt Föredraganden lör Handelsoch FinansÄrenden. S. D. Föred rogos ånyo och biföllos Allmänna Besvärsoch EkonomiUtkottets Betänkanden: N:o 68, angående Elementar-Läro-Verkens organisation samt utvidgning af Frösö Skola i Jemtland; samt N:o 72, i anledning af väckt motion, att hälften af Ecclesiastik-staten måtte indragas. S. D. Ånyo föredrogos Banco-Utskottets följande Betänkanden, nemligen: N:o 51, om belåning af colonial-varor vid Handelsoch Närings-Disconlen i Götheborg Bifölls. Troi. Utdr. d. i Aug. 1840. N:o 52, i anledning af återremiss å Betänkandet N:o 26, Lades till handlingarne. N:o 53, i anledning af återremiss å Betänkandet N:o 28.
Då det icke på Fullmägtige kan bero, att bestämma sättet huru de ipedel, hvilka såsom förskott i och för åtagen leverance af ädla metaller lyån Banken utgifvas, skola af levei;anteurerue användas, lärer det ej eller kunna Fullmägtige till last föras, i händelse de på grund af ofvanberörde eontracter lemnade förskotter begagnats för uttagande af silfver från Banken: och den af Fullmägtige vidtagna åtgärd att contrahera om silfvers införskaffande torde sålunda böra pröfvas, oberoende af det sätt, hvarpå förskottsmedlen blifvit använde. Emedlertid visar det sig af de öfver metalliska cassans förändringar uti Banco-Fullmägtiges Expedition förde tabeller , att vid den tid då nu Banco-Utskottets Utlåtande, N:o 42. 3 ifrågavarande förskotts-summor utgåfvos, endast smärre silfverposter från Banken blifvit utlagne, hvaremot icke obetydliga inbetalningar å de hos Banken, emot pant af jern, upptagna lån vid samma tidpunkt egt rum. För öfrigt får Utskottet, under åberopande af de skäl, hvilka till Stöd för Utskottets i förevarande fråga uttalade åsigt äro anförda, härigenom förklara, att Utskottet så mycket mindre funnit sig af de erhållna återremisserna föranledt att frångå samma åsigt, som några andra skäl icke blifvit anförde, än de, hvilka förut varit under Utskottets pröfning; och linner Utskottet fördenskull anledning ej eller vara för handen, att förändra det yttrande orri ifrågavarande af Fullmägtige vidtagna åtgärder, hvilket förefinnes i 10 §. sid. 44 Utskottets Berättelse N:o 27.
Jag har blifvit förekommen genom det nu uppläste Memorial, jäg kan likväl icke undgå yttra, att jag finnér det högst besynnerligt, att man vill föreslå indragning af fyra Riddar» hus.Directeurers Honorarier. Det har varit en urgammal rättighet, och jag tror mig ej behöfva vidlyftigt utbreda mig öfver olämpligheten deraf', att indraga Honorarierne iör att derigenom öka Lönerne åt andra. Äfvensom jag föreställer mig, att Riddarhusets Tjenstemän icke vilja emottaga en Löne-tillökning, som på detta sätt skulle dem tillkomma. Om inga andra tillgångar gifvas till den törcslagne Löne* Den 4 April. tillökningen för bemälte Tjenstemän, anser jag densamma icke böra äga rum, och protesterar högeligen både nu och framdeles emot indragning af ifrågavarande Honorarier. Friherre Cederström, Jacob.- Då jag bade den äran att vara Fullmägtig i Banquen, yttrade jag den önskan att Riksens Ständers Fullmägtjge icke måtte hafva några Arfvoden. En dylik befattning bör val också vara ett utmärkande af förtroende och icke någon Pensions-Inrättning. Skulle likväl någon, i och för en sådan befattning, göra någon synnerlig upppoffring, kunde han, sedan hans åtgärder blifvit pröfvade, erhålla en lämpelig ersättning. Hvad nu angår frågan om indragning af Rid. darhus-Directeurernes Honorarier, får jag yttra den öfvertygelse att ändamålet att få värdiga Directeurer bäst skulle vinnas, om något Arfvode icke bestods. För min del kan jag ej eller finna det passande att antaga Directeurer för att åt dem anslå några ico R.dr, såsom Pension. Detta Honorarium, som i början utgeck i Rhenskt vin, skall ock hafva härledt sig ifrån den inkomst Källaren under Riddarhuset lemnade, men hvilken hyra nu mera upphört.
Utskottets förslag att pålägga en sådan arbetsbevillning redan vid 18 års ålder, då ynglingen ingalunda eger den utvecklade arbetsförmåga, som kan beskattas. Den bör åtminstone icke komma i fråga förr, än han blir myndig och uppnår laga ålder till äktenskap, och jag föreslår fördenskull i 15, 27 och 29 §§ den förändring; Arbetsfolk: mankön efter Jyllda 21 år m. m. Emot den föreslagna förändringen i 28 § får jag ock reservera mig, emedan den skall utan tvifvel föranleda dertill, att samköpare och landthandlare, så snart de besitta en hemmansdel, få drifva sin rörelse utan skatt till Staten, hvilket synes mig vara otillbörligt och en orättvisa emot städernas handlande. Hvad sednasle femårs-berättelsen från ett Landshöfdinge-Embete i Norra Länen innehåller, förljenar den största uppmärksamhet. Åf nuvarande stadgande hafva inga verkliga olägenheter blifvit föi*- sporda i detta afseende, hvarföre jag yrkar dess bibehållande, I afseende på Jastighctsbevillningen, uti 19 §, får jag anmärka, att, då bevillning af lön och följaktligen äfven af jord, som till lön är anslagen, utgår i progression för större lön ifrån 1 till 3 procent, så synes det vara billigt, att samma grundsats tillämpas på permille-afgiften för egande jordvärde; så att, när detta uppgår till ett visst högre belopp, t, éx. 20,000 R;dr, permille-afgiften höjes tili 2i ä 3 ll:dr, o. s. v, ■ Dessutom anser jag det icke vara obilligt, att Privatbankerna erlägga den bevillning, som uti 38 § af 1835 års Bevillnings-Stadga var ålagd al la Actiebolag, hvilkas utdelning öfverst'iger 6 för hundrade; samt äfven att försök borde göras lill en mera direct beskattning af capitalistens vinst, än som 33 § innehåller; och tillika att syskon och deras barn gerna kunde erlägga testaments-bevillning enligt 36 §.
H öfver väckt fråga om nedsättning utaf controllstämpelafgiften å guld-, silfveroch tennarbeten. 24:0 Nummerlotteri-medel. I sammanhang med denna punkt föredrogs StatsTJtsk:s, såsom bilaga till Utsk:s utlåt. N:o 54, afgifna särskilda utlåt, Lit. I, i anledning af väckta frågor om indragning af 392 Den 28 April e. m. K. Nummerlotteriet eller detsammas förvandlande till Classlotteri, jemte dermed sammanhang ägande frågor. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Jag känner alltför väl, hvilka vackra moraliska och philantropiska skäl kunna anföras till försvar för Utsk:s betänk, om nummerlotteriets afskaffande. Det år också icke mot dessa skäl jag vill rikta mina anmärkningar; men jag tror, att den förlust, staten skulle göra genom nummerlotteriets indragnning, är så betydlig, att frågan ej lättsinnigt bör afgöras, utan efter moget öfvervägande. Man säger, att inrättningen förleder många fattiga att derigenom göra sig olyckliga. Jag får då erinra, att nummerlotteriet bör mindre än andra spel förleda någon, emedan det linnes intet spel, hvari så många chancer ligga emot spelaren, i anseende till de lotteriet förbehållna rättigheter att förbjuda nummer o. d., som man nästan kunde kalla spelknep. Det är dessutom ovisst, om de penningar, som man vill bespara åt den fattige, skulle gå till sparbanken eller bagareboden, utan kanhända snarare till krogen. Det är nästan troligt, att större delen af deras penningar, för hvilka lotteriet är farligt, skulle gå till sednare stallet. Af alla spel är detta i moraliskt afseende det minst farliga derföre , att det mindre än andra kan väcka passionen, i anseende till den längre tid, som förgår mellan dragningarna; hvaremot, då spelarne med korten i handen sitta ansigte mot ansigte och ödet afgöres i ögonblicket, passionerna häftigare uppretas till obetänksammare företag. Det är nästan samma förhållande emellan dessa olika spelsätt, som emellan närvar, sätt att föra krig med skjutgevär och det fordna stridssättet, då man på nära håll slogs med blanka vapen.
Till beredande af nödiga tillgångar till pensionsinråttningen hade komiterade, med hufvudsakligt föranledande af Rikets Ständers oftaberörda skrifvelse, underdånigst tillstyrkt användandet af l:o den så kallade föringen, hvilken för åren 1845 —1854 i medeltal utgjort 15,589 Ridr 8 sk. 10 rst. banko eller 23,383 Ridr 78 öre R:mt; 2:o bidrag från handelsoch sjöfarts-fonden, till belopp motsvarande föringsmedlen, samt 3:o tillskott af tullmedlen till så stort belopp, sorn, efter det förenåmnda inkomster tagits i beräkning, möjligen kunde till fyllande af behofvet för inrättningen erfordras. Beträffande först föringen, hvilken, enligt komiterades förslag, vid hvarje års början eller, så snart kändt vore till hvad densamma under föregående året uppgått, borde af Generaltullstyrelsen tillhandahållas pensions-inråttningen, hade komiterade yttrat, att, om föringen blefve använd till pensionering, hvilket redan genom Kongl. 36 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 200. Maj:ts och Rikets Stånders sammanstämmande beslut förklarats böra ske, i håndelse en för hela riket gemensam pensionsinråttning för handelsflottans sjöfolk blefve organiserad, föringen sålunda skulle på ett fördelaktigare sått ån hittills komma de sjöfarande till godo.
Banco Lån, so/n till iståndsättande af Uddevalla Stads af brände publike Byggnader blifvit vid 1812 års Riksdag beviljadt. 104 Banco-Uts&ottets Betftnianden, Uti ett från Vallöf!, Borgare-Ståndet till Banco» Utskottet remitteradt Memorial, har Riksdags-Fullmägtigen fihr Uddevalla Stad, M. Bagge, anhållit, att, enar det vore alltför kännbart för nämnde Stads Borgerskap, att utgöra den årliga inbe-* talningen å det vid 1812 års Riksdag Staden beviljade Banco-Eån, stort 35,000 R;dr, hvilken inbetalning, beräknad efter primitiva beloppet tili 4 procent lanta och % procent Capital-afbetalning, uppginge för hvarje §r till 1,500 R:dr Banco, nämnde Rån, hvaraf nu i Capital funnes återstå omkring 21,000 R:dr, måtte, genom inbetalning fa nedsättas till jernnt 20,000 R:dr och sistnämnde summa ifrån innevarande års slut antagas såsom grund, för beräkning af den framdeles utgående Räntan och Capital-afbetalningen; förbehållande Motionairen derjemte för Staden öppen rätt, att under Riksdagens lopp få föreslå annan säkerhet för detta Rån, än den Banquen nu innehar, i händelse anledning dertill skulle finnas.; äfvensom, att, derest Städerne Norrköping och Borås skulle erhålla Rån i Banquen på förmånligare vilkor; än som blifvit Uddevalla Stad beviljade, sistnämnde Stad måtte få tillgodonjuta en lika förmån.
Anförarns öfverlägga om bästa sätter lil utförande af den asyftade Plan; och hwar och en fullgör sedermera sin skyldighet efter yttersta förmåga; hwilken som brister deruti, straffas efter omständigheterne med Embetets eller Benstens förlust pä längre eller kortare tid, kroppsstraff eller penningeböcer. Skulle sa hända , der Gud nådeligen afwarje, at framdeles någon ort af wart alstads Fäderneslands område warder af Fiende inkräktadt, kunna wäl Jnnewanarne derstädes icke förbjudas, at under sin wanmagr åtlyda Inkräktarens bud och befallningar; dock åligger der dem, at wisa deras trohet emot Konung och Fädernesland såmedelst, at de icke utan oundwikeligc lwang inaa uti något, som förnärmar Konungens och Fäderneslandets sanna interesse; hwadan det aligger hwar och en, men i synnerhet Konungens Förste Man och En betsmän i orten, at i sadane händelser deremot framställa kraftiga relnonstr^rioner och x»ot Stcr.