Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvita: alla ej specificerade, genom sjelfva väjnadssältet jamorterade, skola, utan åtskillnad, i anseende till orten, hvarifrån de införas, draga 1 R:dr 12 sk. införselstull 1fc, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej, vinner Nej, w stadgas, att artikeln, då den inkommer directe från Ostindien, skall på3 R:dr värde, bära 24 sk. lull per W. Förstärkta Stats-Ulskottets Memorial, N:0 499, 21 Voteringen liar utfallit med 3o Ja och 8g Nej, hvarigenom eontrapropositionens innehåll blifvit godkändt. Sex tiondeåttonde voteringen, enligt 331 punkten. Den, som gillar ULskotlets åsigt, att den under Väfnader: Bomulls-, med blandning till större eller mindre del af lin förekommande rubriken andra slag, skall, utan afseende å orten, hvarifrån varan ankommer, vid införsel vidkännas de afgifter Utskottet derå i allmänhet föreslagit, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, kommer vid denna rubrik alt tilläggas, att, då sådane varor införas direcie från Ostindien, införselstullen icke skall vara högre än io procent af värdet. Som voteringen utvisat 35 Ja och 84 Nej, så är den uti contra-propositionen införde bestämmelse antagen. Sex tiondenionde voteringen , enligt 34ö punkten. Den, som godkänner Utskottets förslag, att å rubriken, ’’Varor, sorn icke kunna hänföras under någon af de i Taxan upptagne bestämmelser’', bör antagas a5 R:dr införsels-tull för too R:dr värde, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, kommer denna rubrik att åsättas 33 R:dr 16 sk. införsels-afgift för hvarje 100 R:dr varuvärde. Voteringen har utfallit med 5g Ja och 60 Nej, i följd hvaraf den uti contrapropositionen intagne tullbestämmelse är vorden gillad.
I England hade den vunnit så mycket förtroende , att den kallades Engelska frihetens sköld. En menniskas välfärd , anförtrodd åt tolf edsvurne välkände män, syntes icke underkastad serdeles älventyr af förföljelse eller väld. Den oskyldige skulle med tillförsigt lemna sitt öde i deras händer, och endast brottslingen bäfva för deras dom. Icke gerna kunde man befara misstag, då $ LagUtskoitelt Betänkande N:oråf, fem sjeuedelars sammanstämmande menlngsi* fordrades för den anklagades fällande; och skulle än de edsvurne någon gång irra sig, hvilket högst sällan kunde inträffa, så återstode för den fällde möjligheten att vinna nid ho® Konungen, Utskottet har tagit denna Motion i öfvervägande. Och som , utom det att Juryinrättningens företräde framför ansvarige Do» mares på laga bevisning grundade pröfning Sr en fråga, hvilken hvarken af rättslära^ eller af erfarenheten ännu torde vara nöjaktigt besvarad,det hos oss nu brukliga bevisnings» och rättegångssättet i brottmål så väsendtligen ingår i systemet af nu gällande Brottmålslag , att det icke utan total förändring af denna Lag kan borttagas och af ett annat bevisningsoch rättegångssätt ersättas; så enär det förslag till ny Brottmålslag, hvarmed dera tillförordnade Lag-Cornitén redan länge varit sysselsatt, innan kort lärer vara att förvänta, och det ämne, Motionairen nu bragt å bane, utan tvifvel kommer att blifva ett bland de vigtigaste föremålen för Rikets Ständers öfverläggningar vid granskningen af omförmälde förslag, får Utskottet, sorn, vid detta förhållande, anser sig icke böra fälla uagot omdöme öfver nämnde inrättnings lamp? lighet eller olämplighet, nu endast iegVttkotttls Betiinkandt M:o 88. 9 tillstyrka , alt frågan må för närvarande förfalla, Slockholm den 31 Julii 182g. Antom till Exped.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att, då vid olika delar af§:n särskilda anmärkn:r blifvit gjorda, R. o. Ad. torde fiuna, att särskilda propostr äfven borde göras å §:ns 3i6 Den ii Mars. särskilda delar. Emot §:ns första punkt, som slutar med ordet ”redovisa,” hade ingen anmärkn. blifvit gjord, och hemställde Hr Landtm, nu, om 11. o. Ad. behagade godkänna denna första punkt. Hopades ja. 1 afseende på den andra punkten, som börjar med ”Till” oell slutar med ”ålderman”, hade Hr von Rosen yrkat, att den skulle utgå; Hr von Hohenhausen hade föreslagit att den skulle erhålla följande lydelse: ”Då behofvet för särskildta tillfällen det fordrar, äger han från hvarje gård inom roten kalla nödigt biträde;” Hr Landtm, finge likväl först framställa propos. å Utsk-.ns förslag, hemställande alltså, om R. o. Ad. behagade bifalla Ulsk:ns förslag i ofvannämnda andra punkt. Ropades nej. Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg denna punkt böra utgå. Ropades starka nej, blandade med ja. Uppå derefter framställd propos. biföll R. o. Ad. Hr von Hohenhausens nyss upplästa förslag. Hr Landtm, yttrade, att i afseende på sista punkten hade Hr von Hohenhausen och Gr. Spens föreslagit ett tillägg vid slutet, så lydande: ”Tillsyningsman äger enahanda lätt att afsäga sig sitt uppdrag, som i 17 §:n är ålderman medgifven.” Hr von Hohenhausen: Jag ändrade detta ord på grund af Gr. Spens’ anmärkn. att tillsyningsmannen borde äga ”dylik rätt” till afsägelse ifrån sin befattning, som åldermannen i 17 §:n 4 morn. medgifven är. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att ordet ”enahanda” då skulle utbytas emot ordet ”dylik.” Hr von Hartmansdorff bemställde, om icke det vore bättre alt nyttja ordet ”lika.”
Man ville åstadkomma likhet i rättigheter hvarest en sådan likhet icke finnes och aldrig kan, med hopp om framgång, tilIvägabringas, emedan sådant strider emot rättvisans fordringar och saknar stöd för sig uti sjelfva samhällsbegreppet. Och det är en icke ringa inkonseqvens af det Högloft. Coust.(Jtsk., att det velat liksom med Adlig sköld benåda alla ofrälse, med Kongl, fuilmagt försedde personer, endast de innehafva en ringa jordlapp, under det att samma Utsk. icke gifvit enahanda företrädesrättighet åt rikets högsta och mest uplysta ofrälse embetsman, hvilka icke ega någon jord. Sannolikt komma skickligare talare än iag att upträda med anmärkn. emotifrågavartde 2:dra mom. af 12 §, hvarföre jag skall upskjuta allt vidare yttrande intilldess jag får erfara deras tankar i detta ämne. Ilr Bråkenhjelm, Pehr Reinh.: Till någon del förekommen af föreg:de talare, tager jag mig friheten att till en början vända mig emot den ädle Frilen, som öpnade diskussionen. Emot honom får jag anmärka, att jag föreställt mig, att de der granna theoriernes tid hade varit förbi. Jag har mig bekant, hu - Den 27 Maj f. m. 197 ruledes efter de Statslivälfningar som föregått hos andra Europeiska nationer, en mängd förslag blifvit dels vid Universiteten och dels vid folkmöten i hufvudstäder upgjorde lill ombildning af nationalrepresentationen. Så inträffade t. ex. i England efter år 1(564, att inför Parlamentet, förekommo icke mindre än 20 serskilda projekter från Oxford, London och Edingburg; men icke destomindre qvarstå de gamla Lordernes bus och ”ilie hoose of Commons” i hufvudsakligen lika skick som år 1664, hvarföre hvad än hvarje Engelsman må tro på, icke är det på sådana projekter. Han talar icke om rättvisa och rätt, när fråga är om politik. Politiken, medgifver han, följer belt andra lagar än Rätten.
Maj:ts nådiga disposition för nu ifrågavarande ändamål, dels hvad som var återbetaldt eller kunde vid förestående liqvider ytterligare inflyta utaf 1830 års undsättnings-kreditiv, dels de sedan början af November månad 1841 erlagde, samt under en stadigvarande spanmålstull vidare ingående lullafgilter för importerad utländsk spanmål, och dels ett serskildt, å Riksgäldskontoret anvisadt, kreditiv af 100,000 r:dr , hvilket skulle få lyftas, när de för öfrigt anslagna 16 Stats-Utshottets Utlåtande, N:o 21. tillgångarne voro otillräckliga, och hvilket borde af först inflytande lullaf* gifter återbetalas. Sedan ej mindre sistnämnde, i början af år 1846 lyftade kreditivsumma, än äfven det till undsättningar under samma år, utaf mindre kreditivet, jemväl anordnade belopp af 350,000 r:dr, dels under sistlidet och dels under innevarande år, till Riksgälds-kontoret återbetalts, så utgjorde, enligt Utskottet meddelad upplysning, den å Räntekammarns räkning N:o 5 i Rikets Ständers Bank, den 6 i denna månad innesLående och till ytterligare undsättningar disponibla summa r:dr 195,712: 17. 5. hvartill bör läggas del belopp, som ännu icke blifvit till Statskontoret inlevereradt af de undsättnings-medel, som vid detta års uppbördsstämma skulle af vederbörande menigheter återbetalas, och hvilket återstående belopp, väl icke kan bestämdt uppgifvas., men lärer förslagsvis kunna beräknas utgöra minst 30,000: samt tullafgifterne för den under nästlidet år till riket emot tulls erläggande införda spanmål 3,838: 11. — utaf de under sednaste åren, emot menigheternas gemensamma ansvarighet, utgifna undsättningslån skola återbetalas vid uppbördsslämmorna för innevarande års kronoutskylder 462,158: 6. 11. och för nästa års 22,866: 10. 4. 435024- 17 3 Efter afdrag af den i Kongl.
Panternas vård och alla de anstalter, sorn fordras till en sådan Närings bedrifvande, absorbera den del af räntan, som öfverskjuter den vanliga. Jag tillstyrker åtérremiss, på det Ridderskäpet och Adeln må komma i tillfälle, enär betänkandet återkommer, att understödja den åsigt, sorn Herr Hjerta i sin reservation framställt. Dea förändring, som Utskottet förslagit, att lånerörelsen, jemte creditivets begagnande å 2 procent äfven som husens utan hyra, skulle Öfverlämnäs ät ett Bolag, kan jag icke gillaBolaget skulle kanske begagna de detsamma öfverlåtne förmåner till utförande af andra speculationer, än att bispringa penningebehöfvande arbetare med lån, och emedlertid,-under åberopande af sitt monopol* neka andra att utlåna mot pant, Jag hoppas, att i den mon, som sparbankerna komma i gång, också hågen hos de lägre klasserna, att i kläder och husgeråd lägga sina besparingar, försvinner, och i och roed detsamma behofvet att pantsätta, enär sjukdom inträffar eller arbetsförtjenst tryter. Att denna håg hittills va. iit rådande hos de lägre klasserna hareina goda skäl; erfarenheten har gjort dem försigtige; de äro icke så starkt begifne på Lotteriet och Hazardspel, sorn man anklagar dem före. De veta, att då de lägga sine besparingar i det så kallade Ren 3 Or. t o it fr f. m. g t gångbara myntet, siarö sediarne, som <!e erhålla, blott Lottsedlar i det stora StatsBancoLotterief, på hvars dragningar få vinna och mängden förlorar. Herr von Hartmansdorff: Grefve von Schwerin har nyss leninat oss den historiska upplysningen, att grunden till Ässistance-inrättningen var åsyftningen af en from stiftelse. Således torde hvad en annan ädel Grefve här anmärkt öm den mindre göda afsigten dermed förfalla, oberäknadt att, i fall det anses för ögonblicket nyttigt, att inrättningen fortfar, roan icke lärer böra återgå till den fordna bevekelsegrunden för dess upprättande.
1523 b61jo * le man dettn far-. storelseverlr, men stndeus in~inicipalstjlrelse, som tyclres hafva. haft mera. blick for clet lconstniirlign, motsntte sig swlcen och viidjade till Carl Y, bedjnnde honom Beslsydda ett verlz, 11vars make aldrig skulle .kunna hterngpfijras. Priisterna voro envisa; forgafves utfiirda.de magistraten ett farbud vid lifsstl * aff fBr hvnlje innlm-e ntt rifva ned en sten frdn ~ n o s k h - kejsarens ntslag kom oc11 gef priisterskapet rakt att forfara, soln de onskade. Och si blef detta. besynnerliga tilltag utfordt att midt inne i den lhga, dunkla lnoskbn uppfora en hog hvalflfd katolsk kyrka i spansk sen-gotik - i och for sig verk', ligen rncl; er, men hiir alls iclre pfi sill plnts, SB inScket merit som klninpiga stodjeiniwar p i sidornn mist nppfiiras, hvilka med sina tnnga massor verka i hiig p.ad s t ~ t a n d e Lland (It! Inftiga moriska arlu&amp;mm. Hvad mail lyckligtvis haft nog pictet ntt skonn 81- xnbernns ~ a l l r a heligaste&gt;&gt;, det lilla kapell eller niche, wEZ Blihrabs knllndt, diil. koran forvarades. Den viigg, hvaryii inghgen till denna lleliga plats behlner sig, iir snarare ett guldslnedsarbete iin ett arkitt.1iturverk.
§. till stöd för en större rätt hos Utskottet, än hos Ständerne, har man dessutom icke ens följt denna §:s ordalydelse-, ty* der står uttryckligen : ”Ständerne eller deras ”Utskott”, och det måste då vara klart, att om afgörande-rätten icke tillhör Ständerne, så tillhör den icke heller Utskottet} hvaraf åter skulle följa , att Constitutionen skulle hafvä gifvit rätt att göra anmärkningar, men likväl förbudit både Ständer och Utskott att dem afgöra, och det utan att gifva någon annan Auctoritet, som kunde afgörande - rätten utöfva. Efter att alltså hafva förvissat oss, det någon emot 107. §' b vanliga ordaförstånd stridande anda Den 03 Maji. 145 anda icke finnes i 9c. §., så sökom då denna anda i sista puncten af 2. Mom. i 107.$. Denna punct lyder sä här: '‘''Under Riksens Stan. ”ders ofverl ägg n ingar derom, skala icke Ko ”'lingens beslut kunna ens nämnas, ”ännu mindre någon Riksens Ständers prof”ning underställas.” Man besinnar alltför litet hvarthän man kommer, om man påstår, att Anmärkningar emot StalsRådets underdåniga tillstyrkanden icke skulle kunna göras , utan att Konungens beslut skulle vidröras. Elter antagande af ett sådant begrepp, skulle ovilkorligen ett af två inträffa, antingen , att tillåtelsen till anmärkningars framställande, äfven de mäst va AnsvarighetsLagen , ett bedrägligt gyckel, utan ändamål, eller också, att StatsRådet s;od 1 ansvar blott för de underdåniga tillstyrkanden, som Konungen icke gil at, det vill säga, de sorn fått ingen verkställighet, och följaktligen medförtingen skada för Nationen, men ingalunda för sådana tillstyrkanden, sorn gått i verkställighet, och möjligen varit af största skada.
Beggedera äro så nödvändiga för samhällets rätt förstådda interesse och utgöra ett så oumbärligt skydd mot hierarkiens och svärmeriets anfall, att den verldsliga makten ej kan åsidosätta dem, utan att med den högsta oklokhet upprifva grundvalen för sitt eget bestånd; och för den sanna, fria, upplysta, allvarliga religiositeten är samhällets skydd åt dessa två grundelementer af gudaktighet och andans frihet så uppenbarligen nödvändigt, att den yttre ordning och enhet i kyrkostyrelsen, hvarförutan svärmeriet och samvetstvånget lika litet kunna från ingrepp i de troendes fred afvärjas, måste erkännas för det helsosammaste vilkor, hvarunder sjelfva samvetsfriheten kan åtnjutas. — 41 — Att under sådana förhållanden denna frihet kan i samma mån blifva fullkomligare och religiositetens allvar mera ostördt, som ordningen är bättre upprätthållen, än något sådant låter sig göra genom den mycket omtalta friheten till söndring inom församlingen, eller hvad sektifrare kalla religionsfrihet, det bör utan all svårighet falla den tänkande i ögonen. Under det allt, hvad som från predikstolen förkunnas och i allmän undervisning meddelas, noga öfverensstämmer med den vedertagna läroboken, behöfver deremot kyrkan ingalunda fordra, och den evangeliska kyrkan fordrar ej heller, att hvar och en, som vill erkännas för dess medlem, skall tro och bekänna denna lärobok, såsom ofelbar och oföränderlig. Vår kyrka utestänger från denna gemenskap ej någon, som erkänner sig öfvertygad om ofelbarheten af Christi Ord, änskönt han förstår dess mening annorlunda, än de symboliska böckerne den tolkat. Utan tvifvel skall den beskyllning för irrlärighet, som jag redan fått uppbära, komma att hämta förnyad näring från denna sats; och det är sannt, att så länge man förblandar den i kyrkans tjenst nödvändiga renlärighet med den, som fordras hos hvarje kyrkans medlem, man ej kan annorlunda än såsom en villomening förstå grundsatsen om hvarje christens frihet att bestämma sin tro efter egen forskning i den heliga urkunden. Men också förblifver det omöjligt att i kyrkan införa någon verklig religionsfrihet, så länge man icke gjort den nödiga skillnaden imellan dessa olika arter af renlärighet.
Lika med hvad StatsContoiret i underdthet yttrat vid framställandet af detta förslag, anser Utskottet ett sådant åtskiljande hafva varit det lämpligaste sättet att kunna tillvägabringa en ordentlig liqvid öfver hvad som i undsättningsväg åtgick. Och, då bägge fonderna af Ranken blifvit försträckta samt böra dit återgå, synes det Utskottet likgiltigt å hvilkendera fondens räkning de inflytande medlen insättas. Naturen af ett undsättningslån, helst så betydligt och så vidsträckt begagnadt som det ifrågavarande, är den, alt detsamma, genom låntagares Betänkan c! en, N:o 208. 347 iråkade obestånd och flerfalldiga omkostnader, måste vidkännas afkortningar och således icke kan till sitt fulla belopp åter ingå. Att detta äfven blir fallet med senast begagnade SpannmålsCreditivet tar Utskottet för gifvet, ehuru det ej nu kan bestämma skillnadens större eller mindre belopp. Men att känna det verkliga resultatet af denna undsättnings-anstalt anser Utskottet vara af vigt till stadgande af omdömet rörande frågan om sådana anstalters vidtagande för framliden. Det rätta är således, efter Utskottets åsigt, att CreditivFondens räkning utan alla serskilda bidrag, uppgöres och afslutas. Efter hvad nämndt är, har K. M:t nu, till minskande af de förluster berörde fond, efter all sannolikhet, får vidkännas, anvisat det belopp hvarmed 1826 års Kronoräntors lösen öfversteg kostnaden för den för Staternas behof införskrifna Spannmål. Denna utväg kan visserligen vara rigtig, betraktad som en calculationsgrund vid uppgörandet af CreditivFondens slutliga ställning; men Utskottet, som hyser den öfvertygelse att det är vigtigt att bestämdt känna verkliga förlusten af denna undsättnings-anstalt, tillstyrker B. Strr: att hos K.
Indelta Arméens utredning 74,744: 81. Förrådens diverse behof 33,500: 98. Beklädnadshjelp för Underofficerare 13,169: 3. Sängkläder och servismedel 10,395: 98. Mediciualoch instrumental-attiralj 1,000: — Byggnader och reparationer 4,297: 98. Försträckning mot ersättning 44,417: 84. Balans till år 1862: Kontant behållning Skålp. Godt handgevärsoch styckekrut, Svenskt, 38,810: 47. Störtadt eller reparabelt krut 157: 16. I den till 41,000 centner bestämda qvantitet godt handgevärsoch styckekrut, som, enligt Kongl, brefvet den 10 December 1842, ständigt bör finnas i upplag, har, enligt hvad föregående revisionsberättelser omförmäla, en brist länge förefunnits. Denna brist, som vid 1860 års slut uppgick till 3,005 centner 30 skålpund, har likväl under revisionsåret nedgått, så att den vid samma års utgång utgjorde endast 1,658 centner 83 skålpund. § 2. Enligt Krigsvetenskaps-akademiens redogörelse, bland verifikationerna till extra utgifterna intagen, hafva utaf de berörde Akademi anvisade statsmedel, nemligen 2,000 R:dr af nämnde anslag å fjerde hufvudtiteln och 300 R:dr af enahanda anslag å femte hufvudtiteln, jemte den från föregående år reserverade behållningen, 36 B:dr 97 öre, eller tillsammans 2,336 R:dr 97 öre, utbetalts 2,148 R:dr 54 öre; hvadan behållningen vid revisionsårets slut utgjorde 188 R:dr 43 öre. § 3.
I. anledning af Revisorernes yttrade åsigt, att det arfvode, som Eders Kongl. Maj:t, genom Nådigt Bref af den 9 Mars 1838, tillagt dåvarande Stats-Rådet m. m. Friherre von Schulzenheim, med 333 Rdr — 307 — )6 sk. i månaden, för bestridande af Stats-Ministerns för Utrikes Ärendena embete under April och Maj månader, ehuru Herr Friherre Stjerneld, med befrielse från aftjenande af begrafningshjelps besparing, uppbar Stats-Ministerslönen undei berörde 2tne månader, bort af StatsMinisterslönen utgå , anser Stats-Konloret sig böra upplysa, att den Nådigst beviljade utgiften anvistes och utgick af besparingen å dea i Stat anslagna lönen för Stats-Ministern vid Utrikes Ärendena, hvilken besparing dertill lemnade full tillgång, och att Herr Friherre Stjerneld, genom Eders Kongl. Maj:ts sedermera Siats-Kontoret meddelda Nådiga Bref af den 5 Oktober samma år, väl befriades från begrafningshjelps aftjenande å stats-ministerslönen, men under vilkor, att den af Herr Frih erren å ansia jet till Minister-Staten inneha fda expeklanslön af 1,000 Rdr Banco årligen från den tid, han stats-ministerslönen tillträdde, upphörde och indrogs, samt att, i händelse Herr Friherre Stjerneld skulle, såsom innehafvare af Stats-Ministersem betet, med döden afgå, någon begrafningshjelp ej komme att af Slats-Yerket till Herr Friherrens sterbhus utbetalas. Revisorernes anmälan, att, under revisionsåren, från a:dra Hufvudtitelns besparingar fortfarande utgått: till tillförordnade Sekreteraren i Stats-Kontoret zjoo Rdr, för Riksboksluts-arbetet 1,200 Rdr, till VexeiKontrollörerne i Stockholm och Götheborg 1,200 Rdr, till vice Presidenten i Kommerse-Kollegium m. m.
Men dess beredande fordrar dock alt afse, att ej enskild rätt och vigtiga nationella intressen vid verkställigheten förnärmas. En förändring, utan ersättning., i rättigheten af till enskilte mot vissa skyldigheters utgörande öfverlätna augmentsränlor vore ett förnärmande af enskild rätt. Lika är förhållandet med de vederlag och förläningar, dels Konung och Ständer gemensamt, dels fordne Konungar, med dem tillkommande laglig rätt, gifvit presterskap, skolestater, fromma stiftelser m. 11. och som vid upprättandet af 1809 års grundlag utgingo utom riksstaten, samt således rätteligen icke tillhöra de utgiftsposter som kunna underkastas förändring vid hvarje riksdag. Den indclte officerscorpsens löner äro i allmänhet så små och belastade med så stora afdrag, att de icke tåla förminskning i någon nu ägande förmån. Jag tillstyrker således, för min del, väl bifall till förslagets hufvudgrundsals, men under uttryckligt förbehåll, alt derigenom icke förnärmas någon lagligen beståndande rätt, icke minskas indelta officerscorpsens ägande löneförmåner och icke rubbas hufvudgrunderna af vårt palladium, indelningsverket, och om för vinnande af delta dubbla mål någon uppoffring å statens sida kan erfordras, tror jag det löna mödan. Ilr Cederschjöld, Rob. Theophron: Jag har anmält mig endast för att yttra mig öfver den formella delen af frågan. Det liar blifvit anmärkt så väl af Hr von Hartmansdorff som af Frih. Cederström, att ett fel emot formen blifvit af Regeringen begånget, ithy alt vederbör, embetsverks utlål:n icke blifvit infordrade öfver comiterades betänk. I anledn. häraf har Frih. Hamilton invändt att om fel vore begånget, så borde anledn. till anmärkn. emot K:s rådgifvare för Const.Utsk. anmälas. Hr von Hartmansdorff har härå svarat, att genom en sådan åtgärd skulle det åsyftade ändamålet icke vinnas; och Hr Gripenstedt har af detta svar tagit sig anledn. fästa R.
Motgången hade något qväst Lena, hon var hvarken så ond eller så pockande, som förut, men rustade som fyra, för att med flit och arbete och omtanka taga igen den grufliga förlusten hon ansåg sig gjort. Mor Ingrid satt väl och spann, men det gamla modershjertat följde sonen öfver allt, och led och qved med honom, fast det ej syntes utanpå. Elin arbetade, som en liten myra, om dagarne för Lenas nytta, om nätterne på en klocksnodd och en urdyna åt Gunnar, som hon ville gifva honom när de skiljdes åt, till ett evigt och oskyldigt minne af sig. Ingen kan tänka sig mera än den, som vet det, huru mycken möda, huru många tårar och hur mycken sömnlöshet ett sådant arbete kan kosta en qvinna, men äfven hvilken vemodig glädje, och icke utan sina stora behag, det förmår skänka henne. «Detta skall han se, detta skall han bära, när jag icke mera fins, och derigenom skall han bevara minnet af mig och min kärlek» tänkte hon – och arbete, och vaka och till och med tårar kännas lätta och ljufva, ty hon vet ej att skall jag säga ut det – att bland hundrade sådana arbeten blifva åtminstone de nittionio kastade i en skräpvrå, eller bortgifna, eller likgiltigt förstörda, eller – Gud vet bäst hvad, ty Han räknade en gång de goda meningar, och i dem låg dock kärlek, ofta så verklig, så ren, så oändlig kärlek, att Gud väl någon gång, här eller der, återgäldar den arma. Men denna klocksnodd och denna urdyna skulle hvarken glömmas, föraktas, bortskänkas eller förtrampas af liknöjdhet. Ack! ett helt annat öde väntade dem. Abraham gick hvar dag fram på dagsverke, och sade hvar qväll: – Olle och de a’re säger att de’ va’ husbond’, som va’ mästare för den stora stölda, och och att patron sagt ’et, men jag säger att de’ va’ lögn.