Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då man tager i betraktande det antal unge män, som på sednare åren aflagt filosofie kandidatexamen, är det uppenbart, att de nya lärare - 20 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 66. befattningarne icke kunnat allestädes besättas ined lärare, hvilka innehafva den bildning, som för ett ändamålsenligt bestridande af undervisningskallet är erforderlig och lagligen bestämd. Bristen på sådane sökande har blifvit så stor, att, enligt hvad ötatsråds-protokollet gifver vid handen, utaf 36 lärareplatser, som år 1863 tillsattes, endast 20 kunnat förses med vederbörligen examinerade lärare och ett nära lika stort antal eller 16 blifvit besatte med oexaminerade. När dertill kommer, att, i anseende till vikarie-arlvodeuas ringa belopp, vanligen endast yngre studerande kunna i do talrika vikariaterna användas, så visar det sig, att en ytterligare tillökning i antalet af lärare, som icke ega den bildning eller erfarenhet, hvilken för deras vigtiga kall erfordras, icke skulle lända till undervisningens båtnad. Den menliga inflytelsen af dessa förhållanden var redan vid sistlidna riksdag märkbar och Rikets Ständer uttalade på grund deraf sin önskan, att lärareplatserna måtte endast med fullt kompetente personer besättas, samt bestämde att tillsättningen af de då nybildade lärareplatserna först efter en viss tids förlopp skulle ega rum. Till följd deraf äro, på sätt nu i Statsråds-protokollet blifvit meddeladt, ett stort antal af dessa vid sista riksdag beslutade lärarebefattningar ännu icke tillsatta och komma först innevarande år att med innehafvare förses. Då vid sådant förhållande tillsättandet af nya lärareplatser måste, om ej väsendtliga olägenheter för undervisningen skola uppstå, tillsvidare så mycket som möjligt inskränkas, har det synts Utskottet i allmänhet angelägnare att de redan befintliga högre läroverken förses med tillräckliga lärarekrafter, äu att nya sådana läroverk skulle nu bildas.
Våga vi kalla ett sådant band onaturligt? Uppfostran, sjelfuppoffring, aktning, fördragsamhet, kraft i vilja och trohet i löften, äro dock inga tomma ord. De torde så temligen innefatta menniskolifvets högsta verkligheter. Hans afsked och dödssätt voro honom värdiga. ”Min älskade”, sade han med ett stilla sinne: ”jag kan lemna dig med glädje, sedan jag gifvit dig smak för Dygder. Följ henne framgent, och sörj icke öfver min bortgång”. En kort stund efter dessa ord gick han ur tiden: ”med en modig förtröstan på Skaparens nåd, och prisande i sitt sista ögonblick den Eviges makt, hvars herrlighet han sade sig snart få skåda”. En fästman af denna art, man säge eljest hvad man vill, träffas icke alla dagar. Han var värd, att sakna; och hon saknade honom uppriktigt. Derom vittnar ej blott det långa sorgeqvädet ”Öfver en trogen Vägledares död”, der hon ej kan finna ord nog många för sin erkänsla. Hon klagar äfven flerstädes, att vinsten af dygdens genomkämpade strid blifvit henne genom hans död beröfvad: såsom, i ett stycke kalladt ”Dygdens oförväntade belöning”: Min vän, som dock min trohet smakat, För ungdoms blickar lyste ej; När sinnet till hans önskan jakat, Har ögat likafullt sagt Nej: Hur plågsam var den långa tid Af ögats ock förståndets strid! Hvad hjelper nu, att jag har dämpat All lust för vårens gröna prakt! Hvad gagnar nu, att jag har kämpat Mot flärdens ondskefulla makt? Hon fick dock ändtlig se sin lust Uti min klagan, gråt och pust. Hon förnötte ett år med, att känna sig ställd i en ensamhet, en ödslig tomhet, som ej kunde fyllas. Af sina förra studier tillgrep hon än det ena, än det andra; och påminnte sig omsider, att hon ej ännu var kommen långt i kännedom af Fransyskan. En ung slägting, som dervid förut biträdt henne, måste afresa till Akademien, och alltså föreslå en annan handledare. Detta blef den obetydliga anledningen till en desto betydligare händelse.
För öfrigt har det blifvit anmärkt, att Utskotten ej serskildt fästat behörig uppmärksamhet på transporter med ångfartyg, hvilka ansetts böra begagnas, så ofta det sig göra låter, och emot hvilket fortskafiningssätt endast det conservativa nitet för det gamla synts utgöra något hinder; samt att ovilkorlig hemställan från Rikets Ständer till Kongl. Maj:t äfvenledes bordt göras derom, att båtsmän må i allmänhet vandra till fots, och endast trossen transporteras med skjuts, och att uppfordrings-terxniuerne för båtsmännen måtte förändras till den tid af året, då öppet vatten är. Slutligen har den förebråelse träffat Utskotten, att de med större uppmärksamhet, än som skett, hade bordt omfatta Riksdags-Fullmägtigen Gustaf Bernhard Appelqvists motion, angående rendes-vous-platser inom Blekinge Län, m. m. Inom Hedervärda Bonde-Ståndet hafva till en del samma anmärkningar som inom Borgare-Ståndet blifvit gjorda, hufvudsakligen innefattande, att en skrifvelse borde till Kongl. Maj:t aflåtas i bestämdare ordalag, än den af Utskotten tillstyrkta, och med uttrycklig begäran om den snaraste handläggning af ämnet, på det do missbruk, olägenheter och betydliga kostnader, som Förvaltningens af Sjö-Ärendena sätt att ordna det indeldta sjöfolkets transporterande nu ådrager landet, matie utan flerårig tidsutdrägt upphöra. Efter att hafva tagit kännedom om dessa anmärkningar, hafva Utskotten stannat i villrådighet., huruvida hvardera af dem borde serskildt 8 Stats• samt Allm.. Besv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, iVo 136. upptagas och hesvaras, enär de hufvudsakligen endast innefatta klander af Utskottens tillstyrkanden, samt då för öfrigt yrkanden om förändringar härutinnan väl blifvit framställda, men icke understödts af några skäl.
Hvarjemte Grefve Horn begärde votering. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken föreslog derefter följande voterings-propositlon: 30* 3o8 Den a6 Januarii f. m. Den som yrtar, att proposition skall varda framställd till instämmande uti Hedervärda BondeStåndetS' beslut, i afseende å de föreskrifter rörande Statsregleringens uppgörande, som Anders Danielssons Memorial innehåller, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, anses Ridderskapet och Adeln icke yrka berörde proposition. Herr Hjerta: Detta var i sanning ej hvad Grefve Horn begärde. Om hans förslag tages tili Ja-proposition, kunde den af Hans Excellence föreslagne Ja-propositionen blifva contraproposition. Grefve Horn: Jag har aldrig begärt proposition på annat, än mitt eget förslag, och förnyar nu denna anhållan. Friherre Cederström: Herr Grefven och LandtMarskalken har tydligt för Ridderskapet och Adela framställt motiverna til! sin vägran af proposition, och frågat, om Ridderskapet och Adeln yrkar proposition derå. Det kan således ej vara fråga om annat än flen proposition, som Herr Grefven och Landi Marskalken vägrat, och cj om Grefve Horns, sorn är på sidan af saken. Posse har dessutom begärt Grefve Horns motion på bordet. Grefve Frölich: Ehuru LandtMarskalken äger rätt att vägra propositioner, äger han dock ej föreskrifva, huru propositioner skola göras; sådan var emellertid den sats Friherre Cederström nyss yrkade. Jag har likväl aldrig hört Herr Grefven och LandtMarskalken vilja tillvälla sig en sådan rätt. Grefve Horns yttrande är ej någon ny motion, utan blott ett förslag till svar på en från ett annat RiksStånd inkommen skrifvelse. Jag instämmer fullkomligt med Grefve Horn, och anhåller, alt hans förslag mätte blifva det, hvarpå proposition skall blifva vägrad, om sådant skall ske; äfvensom att hans förslag måtte blifva föremål för Ja-propositionen. Herr Hjerta:
RICHARD. dem.) Nej, det är på ögonen, jag skall se det. (Ser henne in i ögonen.) Lilla Lisa! Får jag se! (Tar hennes händer, låtsas undersöka på dem med ett försmädligt leende. Sten springer fram till Richard, som släpper Elisas händer.) (Helena kommer med Sten inifrån vänster. Hon ser 67 STEN. i dag? God dag, farbror, hvad ska' vi göra RICHARD. God dag, Helena! Ja, hvad ska' vi göra! (Reser sig upp.) HELENA (kort). God dag! (Helsar på Elisa.) RICHARD. Har du sofvit godt i natt? HELENA. Ja, tack. (Tar en liten vattenkanna, som står vid fönstret, och STEN. Får jag gå efter vatten, mamma! HELENA (ger honom kannan). Kan du öppna dörrn då? STEN. Ja vars! (Ut till höger.) ELISA. Den är öppen. Den stod öppen, då jag kom. ämnar gå ut i fonden.) 68 HELENA. går natt. Jaså, jag bad Hanna stänga den i RICHARD. Ja, men jag öppnade den sedan igen. HELENA. Jaså. (Går och öppnar fönstret.) ELISA. på hela natten. Tänk, Helena, han har inte varit i säng HELENA. Såå! Varit ute och svärmat kanske? RICHARD. Ja! ELISA. Ja, det var sant, du skulle ju berätta. STEN (kommer in igen med lämnar Hvad ska' farbror berätta? ELISA. inte minns dem? Sina nattliga äfventyr. Eller kanske du vattenkannan fylld och den åt Helena). 69 RICHARD. Jo, nu minns jag. STEN. Har farbror haft äfventyr? Får jag höra! RICHARD (sätter sig igen). ställer sig bredvid hans stol. Elisa sätter sig på andra Jo, ser du, först, ja, först hoppar vi öfver. STEN. Hvarför det? RICHARD. Därför att det skulle du ändå inte förstå. ELISA. Inte jag heller? RICHARD (vänder sig halft emot henne). Nej, inte du heller. (Vänder sig äter mot Sten.)
Hon var skön, hon var rik, hon var intelligent, och det goda hjärtat lyste ur hela hennes väsen. Hvad under därför, att hon genast kringsvärmades af alla dessa salongens unga hjältar, som gå på eröfring, helst när bytet för pluringar med sig till segraren. Hon var saisonens mest strålande stjärna, och bland de riddare sans peur — alldeles sans reproche voro de ej alla —, som egnade henne sin hyllning, var det en, som de unga damerna, å sin sida för tillfället svärmade för. Han föredrog för sin del, tycktes det, Rosa, och i sin segerstämning öfver att få binda honom, den af alla medsystrarne så åtrådde och beundrade, vid sin char öfvertalade hon sig själf, att det var Dågot innerligare och varmare, än blott balsalens flarn och flirtation som närmade dem båda till och knöto dem vid hvarandra. Han tillhviskade henne en afton eller rättare en tidig morgonstund, då han efter en bal halp henne ute i tamburen på med ytterkläderna, att han älskade henne, att han ej skulle kunna lefva utan henne, och han sporde henne, om hon tillät honom gifva hennes föräldrar del af dessa hans känslor. Ett ögonblicks tvekan under stark rodnad, ett hastigt hviskadt, något nervöst » ja », en varm ömsesidig handtryckning, och löftet var gifvit och besegladt — detta löfte, som i sig innebär det återstående lifvets öde, det som innefattar hopp om sällhet och lycka, det som väl håller ibland hvad det lofvar, men äfven ej sällan sviker sig själf. Här var det åtminstone för den ena partens del gifvit i tro, och Rosa slumrade ej den natten. A c k, hon drömde ändå, och änglar sväfvade på Jakobsstegen upp och ned. Följande middag kom den unge mannen och friade hos föräldrarne. Han bar ett namn, hvilket intager mer än en sida i Sveriges krigshistoria, han ansågs tillhöra den rika grenen af sin gamla ätt, som lemnat mer än en medlem af svenska rikets råd, han var en ståtlig ung man, och kunde beräknas ha en lysande framtid för sig.
Föredrogos å nyo och gillades följande Stats-Utskottets den 15 dennes algi Ine, samt den 23 derpå följde pä bordet lagde, Betänkanden: 1) Angående sådane civile Embetsoch Tjenstemäns samt Betjentes uppförande på Allmänna IndragningsStaten, som vid afskedstagande hafva fyllt 70 år, och innehafva indeidte löner. 2) Angående Krono-Allmänningen Maglehems Kungs Ohra och Den dödas lott kallad i Christianstads Län. Företogs till pröfning StatsUtskottets så väl den 6 sistlidne April afgifne Utlåtande, angående Statsregleringen, i hvad sOm rörer RiksStatens 2:dra Hufvudtitel, som ock den 15 dennes meddeldte, och den 23 derpå följde på bordet lagde yttrande, i anledning af de vid nyss nämnde Utlåtande gjorde anmärkningar. Herr Manner stam, Johan• Jag anhåller blott att få föreslå en liten förändring i StatsUtskottets sednare Betänkande. Utskottet har nemligen tillstyrkt, att de ökade lönerne för JustitiseRevisionen skulle utgå af framdeles blifvande öfverskott på hufvudtitlarne. Men som sådant kunde förorsaka en längre tids utdrägt, och Expeditionen är i högsta behof, att snart komma i åtnjutande af de anslagne lö. Den 27 Maji. 485 nerne, får jag, till beredande af ett sådant ändamål, hemställa, om icke 2me ProtocollsSe. creterare-löner kunde af Ridderekapet och Adeln beviljas, och utgå af de först blifvande besparingar inom ardra Hufvudtiteln, hvarå jag anhåller om Hans Excellences Herr Grefvens och LandtMarskalkcns proposition.
§ 9 Då lån till jämngoda odlingar kommer i fråga och bidragen inte räcker till alla, får de som är beviljade lägsta summan av lånet Handlingar som befunnits behöriga men på grund av brist på tillgångar inte kan betalas ut, kan insändas följande år. Detta kan fortgå i 5 år, sedan behövs ny besiktning Artikel II Om prövningsgrunderna vid lånehandlingars granskning och Lånens bestämmande. § 1 Huvudgrunden vid prövningar om understöd är främst jämförelse mellan beräknad kostnad och vinst. Företräde lämnas till det företag som beräknas ge högsta produktion med minsta kostnad. § 2 De egentliga odlingslånen beviljas endast till odling av kärr, mossar, sanka och vattensjuka ängar samt stenbunden och skogbeväxt mark och avtappning av sjöar. I kostnadsförslaget upptas rothuggning, stenbrytning, dikning samt jordens bearbetning med plog, hacka eller spade. § 3 Först beviljas lån till större odlingsföretag, därefter för utflyttning på grund av enskiften eller storskiften och sist enskilda mindre odlingar. § 4 Med större odling menas minst 30 tunnland. § 5 Mellan 20 och 50 riksdaler på tunnlandet får utlånas beroende på svårigheten av odlingsföretaget. Aldrig över 50 riksdaler. § 6 Enskild person får inte mer än 2.000 riksdaler per år och sammanlagda summan får inte överstiga 6.000. Högsta lånesumman till mindre företag får inte överskrida 1.000 riksdaler. Köper någon egendom, där lån är beviljat, kan lånet överflyttas på nya ägaren som ställer säkerhet. § 7 Lån för utflyttningar på grund av enskifte och storskifte kan också ges till gamla bostäders flyttning och uppförande av nya, om odling förekommer. § 9 Lånerättigheten får inte utsträckas till redan verkställda odlingar. Artikel III Om betalningsvillkoren och vad för bankens säkerhet därutinnan är att iakttaga § 1 Räntan på lånen är 2 %. Återbetalning sker efter 5 år vid större företag annars efter 3 år. § 2 Som säkerhet utges skuldbrev med borgen som för egen skuld av två personer som en för båda och båda för en ikläder sig detta ansvar. Löftesmännens vederhäftighet bestyrks av befallningshavanden och deras underskrifter bevittnas av pastor i församlingen.
Det skulle dessutom säkerligen äfven för de skjutsskyldige medföra mera olägenheter, än gagn, om Konungens Befallningshafvande vid reglering i dessa fall voro bundne af så bestämda föreskrifter, att de icke kunde, efter sig företeende omständigheter, med tillbörlig omtanka om orternas fördel tillvägagå; hvartill kommer att, enligt hvad Utskottet har sig bekant, vederbörande embetsmyndighet, på anförd klagan öfver Konungens Befallningshafvandes beslut i dylika frågor, meddelat rättelse i sådane beslut, der skäl dertill ansetts vara förhanden; i följd häraf och då frågor om reglering i detta fall till beskaffenheten obestridligen tillhöra förvaltnings-myndigheternes och ej domaremaktens pröfning, så att den föreslagna öfverflyttningen deraf till denna sednare icke lämpligen kan ega rum, får Utskottet hemställa, 16 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N.-o 121- huruvida icke framställningarne i dessa delar niå lemnäs utan afseende.
Med anledning af Memorial N:o 102, innehållande ett föreslaget tilllägg vid Tryckfrihets-Förord ningens 2 §. 4 morn., angående utgifven skrifts confiscation i alla de bestraffningsfall, hvarom detta mom. handlar, får Constitulions-Utskottet ytterligare, för grundlagsenlig åtgärd, vördsamligen föreslå, att, såsom en nödvändig följd häraf, Tryckfrihets-Förordningens 4 §:s 3 morn. målle i dess början bringas till nedanstående lydelse: 3:o. ”1 alla de fall, der åtal, enligt 2 §.4 mom. samt 3 $.j genom allmän Åklagare anställes, ege m. m.” Stockholm den 20 Mars 1835. STOCKHOLM, i835, hos J. A. Wallbcs. Constitutions-Utskoltets Memorial N:o no. i N:o no. Ankom till Exp.-Utsk. d. 28 Mars* Memorial, till Ridder skåpet och Adeln samt Borgareoch Bonde-Stånden, i anledning af återremisserna på Memorialet N:o 99. Antaget af Presle-Ståndet, såsom hvilande till grundlagsenlig .behandling vid nästa Riksdag, har Constitutions-Utskottets Memorial N:o 9g, med förslag till en redactionsändring i 114 §• Regeringsformen, blifvit från de öfrige Riks-Stånden återförvisadt, med följande, för hvartderas gemensamma tankar förklarade, anmärkningar: af Ridd. och Adeln, att nämnde förändring icke är nyttig eller nödvändig; af Borgare-Ståndet, att det ogillar den föreslagna grundlagsförändringen, såsom hvarken högst nödig eller nyttig; samt af Bonde-Ståndet, att första perioden i 1 r 4 §• Regeringsformen bör försvinna och ur sista perioden ordet ”nja’" uteslutas.
Och han sade, att mina känslor vid det tillfället voro helt och hållet skilda ifrån svartsjuka; de voro någonting helt annat, emedan hans Celia omöjligen kunde blifva skyldig till någonting så fult som svartsjuka. Småleende sade Josef de sista orden, och då jag knappt ville tro detta smicker, kysste han mig till glömska af alltsamman. Att älska är ljuft, men hvarföre skall en så obetydande omständighet som den, att min älskling haft en annan qvinnas (sin kusins!) händer i sina, förorsaka obehag hos Celia? Det kommer deraf, att Celia icke är alls himmelsk, utan alldeles jordisk. O, måtte jag aldrig mer erfara sådana känslor! O, hvad jag är lycklig! Vår kärlek tillvexer och stärkes allt mer och mer. Och den har inga moln. I dag talade Josef med mig om ... Nej, jag vill anföra hans egna ord: Älskade Celia, nu äro vi redan, tror jag, så bekanta, att vi kunna tala om prosaiska saker. Jag hoppas snart få mig fullmakt på en stående befattning, hvarigenom jag kommer i tillfälle att gifta mig. Gissar Celia, hvem som skall bli frun? En ljuf förvirring intog mig, men hvilken glädje. Samma förvirring märktes hos Josef, som fortfor efter en paus: Ja, min celesta Celia, har du någonting emot, att vi i höst arrangera ett litet bröllopp? Ett helt litet, utan dans och särdeles ståt. Du må veta, att vår vän, som är din principale, har förbehållit sig detta bröllopp. Är icke ett enkelt bäst? Det som Josef vill, är det bästa. Om min bror Clinton äfven blir en af gästerna, så är allt bra. Sådant talade vi i dag. Och mitt hjerta darrar af sällhet, när jag anar all den lycka, som väntar mig. Jag gick slutligen så långt, att jag bannade Josef för det han låtsade räkna giftermål bland prosaiskt. Jag bevisade, att det var idel poësi och alls icke prosa, när man älskar hvarann. Josef var nöjd med mig och sade, att jag »bevisade« min proposition trotts så bra, som en välbeställd studentkandidat bevisar sin Euclides. Jag blef då så glad, att jag tog en kyss af honom, något som jag än icke vågat göra.
Hå härigenom omöjligen någon kollision mellan äkta och oäkta barn kan komma i fråga, ser jag icke att man, såsom den siste värde talaren yttrat, behöfver frukta någon inblandning af oäkta barn i familjen. Jag får för min del vördsamt anhålla om bifall till nyssnämnde, uti min motion framställda förslag. Gr. Mörner: Då den siste värde talaren utgår från den visserligen i sig sjelf vackra och ädla grundsats, att barn ej skola lida för föräldrars fel, kan jag omöjligen fatta orsaken, hvarföre han icke tillämpar denna grundsats äfven på de barn, som äro födda i hordom. Jag har endast velat påpeka detta såsom en inkonseqvens; men anhåller fortfarande om afslag å Betänk:t. Frih. Armfelt: Jag instämmer med Gr. Mörner uti att yrka afslag å såväl Utsk:ts Betänk, som Hr Dalmans förslag, emedan, hvad man än utgår ifrån, familjens rätt eller barnets rätt, nemi. att icke blifva straffadt för föräldarnes fel, en inkonseqvens genom dessa förslags antagande alltid komme att ega rum. Från den förra synpunkten, nemi. att äktenskapet utgör grunden för arfsrätt, kunna ju de oäkta barnen aldrig komma i fråga att ärfva; och man har i detta afseende sökt att till godogöra de oäkta barnen genom införande af den fria testamentsrätten. Utgår man återigen från den andra synpunkten, uppkommer den oriktigheten, att oäkta barn icke skulle få arf efter fader, som äfven efterlemnar äkta barn eller bröstarfvingar. För öfrigt synes det mig att, ehvad åsigt man än må hysa i fråga om oäkta barns rätt att taga arf, man väl icke borde önska bifall till en lagstiftning, som, så länge K. Brefvet den 17 Oktober 1778 fortfar att gälla, icke kan annat än föranleda de orimligaste inkonseqvenser. Hr Dalman: Gr. Mörner har beskyllt mig för inkonseqvens, då jag uteslutit från arfsrätt barn, som blifvit aliade i 28 Den 16 Oktober. hordom.
Man hade alltså icke väntat få höra sådane läror predikas inom mitt fädernesland, och jag är öfvertygad att vår Konung, uppfödd i frihetens grundsattser, alltid skall älska att följa folkets röst, och heldre vilja regera öfver ett fritt folk, än öfver usla slafvar och krypande tjenarej hälst det förra gifver styrka och kraft åt Hans Krona, då deremot de Sednare fördunkla Dess glans, Jag tillstyrker vördsamt proposition 20 Hl 12 17# Den i 3 April. till bifall å Statsoch BancoUtskottens i ämnet afgifne Utlåtandei1 Herr Tollj Florusj hade inlemnat ett' anförande, som upplästes, så lydande: Götha Canals tillvarelse, ett föremål för Rikets tillgångar till dess fortsättande; ett föremål för beräknandet af den skada, eller nytta densamma skall tillskynda Fäderneslandet; har Varit Önskad af våra förfäder, för redan mera än 2:ne Secler tillbaka, och nu tvekar Nationen, vid den sista åtgärden, till dess fullbordande; man kunde falla på den tankan, att den fordna uthållande kraften lemnat oss, och att vi häpnande vid besvärets fortsättande nedlägga verktygen för att hvila, och låta hvad som redan är gjort, blifva utan ändamål. Mina kunskaper kunna visst icke jemföras med flere af Götha Canals försvarare, eller tadlare; men endast det sunda förnuftet säger mig, att sammanbindningen af Östersjön och Nordsjön äger ett oberäkneligt värde för vårt fosterland, så väl i mercantilt som militairiskt afseende: hvad det första beträffar, så måste ju en redbar vinning uppstå, då man kan bestämma det dyrbaraste vi äga, tiden, att transportera lasterne, alldeles oberoende af vindarne, emellan a:ne stora haf; och tillika oberoende, af en möjeligen uppstående ogenhet bos våra grannar Danskarne, som i ett så - Den i3 April. dant fall, kan göra oss passagen genom •Öresund stridig*
Pro t. 1840 och 1811, 4 Sami, 1 Afd. 3 Band. 24 Häftet, 4 12 Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 5io. hvarföre de, vid den förut verkställde löne-reglering inom Kongl. Canzliet, icke kommit i åtnjutande af de dem tillkommande löneförmoner*, endast varit ett misstag, hvilket af Kongl. Maj:t från år 1838 väl blifvit rättadt, medelst anvisande af en serskild årlig tillökning, men som i alla fall för åren 1835—133y äfven borde dem godtgöra», dels summan vöre af ringa betydenhet, då deremot Amanuensernes göromål voro ganska trägna, serdeles efter det dem blifvit ålagdt, att upprätta Cataloger öfver Bibliothekets samlingar, dels ock, enligt hvad inom Preste-Ståndet blifvit yttradt, den ene af desse tjenstemän vore sjuklig och således desto meia i behof af det begärda anslaget. Då ifrågavarande anmärkningar icke innefatta några nya eller andra skäl, än som Utskottet redan, vid afgifvandet af sitt förra , af tvenne Riksstånd' gillade Utlåtande varit i tillfälle pröfva, anser Utskottet sig böra samma sitt Utlåtande vidblifva. Stockholm den ig April 1841. STOCKHOLM, Kongl. Ordens-Boktryckbriet , 1841. Stats-Utskotlcts Memorial, N',o 511. t N:o 511. Anb. till Exp. Utsli. den 4 Maj 1841, bl. 3 e. m..