Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti begge de af Rikets Ständer vid nämnde Riksdagar uppgjorde lagförslag medgifvas de enskilde Bankerne rättigheten att utgifva egne tryckte eller graverade creditsedlar. Genom i835 års förslag godkändes Bank-associationer, så väl med solididarisk ansvarighet för alla delegarne, som med ansvarighet inskränkt allenast till beloppet af delegarnes tecknade actiesumma, hvilka sistnämnde föreningar i berörde Lagförslag kallades Actiebanker; hvaremot den vid sista Riksdag föreslagna Lag, på grunder, som af Rikets Ständer gillades, endast tillät stiftandet af Banker med solidarisk ansvarighet. De utaf Herr Biskopen Doctor Hedren sami Bengt Gudmundsson framställde förslag förutsätta åter håda ett emellan de enskilde Bankerne och Rikets Ständers Bank ingånget förlagseontract, enligt hvilket de förstnämnde emot i Riksbanken deponerad säkerhet, fingo, inom det dem beviljade creditiv, till rörelsens bedrifvande utgifna assignationer å Riksbanken. Utskotten, som ej kunnat undgå medgifva företrädet af en Bankrörelse, hvilken endast bednfves med Rikets Ständers Banks sedlar, framför en rörelse, grundad på de enskilde Bankernes hittills åtnjutna rätt, att utgifva egne creditsedlar, hafva dock, å andra sidan, jemväl måst taga i betraktande, att en sådan förändring i nuvarande Bankers rörelse icke vöre verkställbar utan en betydlig rubbning i hittills varande förhållanden, och att, då redan för närvarande allmänt klagas öfver brist på penningar och förlags-capital samt deraf härflytande stockning i allmänna rörelsen, aftynade näringar och en onaturlig nedtryckning af prisen på alla landtmannaproducter, en minskning i den redan nu otillräckliga penninge-circulationen, medelst indragning af nuvarande Privatbankers sedelstock, skulle medföra desto betänkligare följder, som det med skäl kan ifrågasättas, huruvida på omförmälde sätt organiserade Banker, — om sådane kommo att uppstå, hvilket icke eller torde vara fullt säkert, då vinsten af en dylik rörelse, den Riksbanken delade, måste blifva högst måttlig — skulle kunna fullt ersätta de nuvarande Bankerne; samt att
Tager man nu i betraktande, att, änskönt den allmänna rättighet att åtala tryckt skrift, som uti 1774 års Tryckfrihetsförordning var stadgad och medgifven, är vorden afskaffad genom 1812 års Tryckfrihetslag, hvilken i stället åt HofKansleren och JustitieKansleren uppdragit, att vaka öfver tryckfrihetens lagliga bruk, — har likväl icke genom Tryckfrihetslagens ofvanberörda eller öfriga föreskrifter, uti hvilka afvikelse!- från vanlig rättegångsordning i brottmål förekomma, blifvit förordnadt, att 1777 års Kongl. Bref ej skulle vidare, i fråga om tryckt skrift, tillämpas, men att deremot uti alla tryckfrihetsmål ulan undanlag, parlernes rättegångsförmåner uti allt hvad Tryckfrihetslagen ej uttryckligen annorlunda bjuder, förblifvit oförryckte, sådane de i allmän Lag och serskilte Författningar finnas utstakade; så visar sig ostridigt, att 1777 års oftanämnde Kongl. Bref, i 1812 års Tryckfrihetslag icke vidrördt, än mindre genom densamma uttryckligen upphäfvet, — jemväl efter det denna Lag utkommit, utan all inskränkning qvarstått i lagstiftningen, der utgörande en del af rättegångsordningen i mål, som angå brott emot Majestätet, samt förvarande åt den för slikt brott angifne en af dennes vigligare rättegångsförmåner; vid hvilket förhållande och då denna rättegångsförmån lika litet, som någon af de öfriga i Lag och Författningar utstakade, må i något fall af Domaren förbises, — jag finnér den anmärkta omständigheten, att HofKansleren beslutat åtalet mot Crusenstolpe, och JustitieKansleren deri förordnat Aktor, äfvensom hvad svaranderne derförutan audragit om Tryckfrihelsla - u 8 R. St. Just. Ombudm. Emb.-Ber. den 14 Jan. 1S40. gens innehåll, i afseende på med qvarstad belagd skrifts åtalande inom utsatt viss kort tid, samt rörande skyndsamhet med tryckfrihetsmåls handläggning i allmänhet, icke kunna på förevarande fråga ega något inflytande.
Ständer framhärda ctc. Justerades PleniProrocollerne för r-n ? De» eember eftermiddagen, famr för den 8 December. Kplästes följande: 1809 Äcs Riddorehus.UkEoktS ytterligare Projekt till en förnyad Riddarhus-Ordning. §. r. Pä Riddarhuset äger hwar och en imrodncerad A't genom dest huswudman Säte och Skämma efter den i Matrikeln stadgade ordning, först Grcswarne derefter Fr,herrarne och sedan de öfrige af Ridderffapel och Adeln. §. 2. Til! undwikandc af all irrnig Ättemannen emellan hrvilken för Ztttens Hufwudinan ansens ffall, förbliswec wid Den 16 December. tvid hwad för warit manligt, att ädste sonen och cskerhonom hans äldsta son, och sä man efter man, sä länge någon lefwcr, som ifrån äldste sonen härstammar, ättens huswudman sörlilifwa bör, men derefter närmaste Än-'man af äldsta qwarlefwande grenen och dest barn pä lika särr efter hwarannan. För de i sednare tider till Grefwelig eller Friherrlig -värdighet uphöjde Etter kommer Huswudmanna rättigheten för de yngre och icke till högre wär» Vighet uphöjde Ättegrenar att gä i rätt nedstigande ii» nea pä SwärLssisan frän den, hwilken nu huswudman är, men de öfrige Ättemän, af de till högre »värdighet r>phöj.de, att sta såsom expectanter, till dest deras ord, ning, i den högre »värdigheten inträffar. §. Z. Kan eller will Huswudman ej infinna fig dä Riksdag häll s stall, äge den dä rättighet som af ätten närmast är och ttllstädrs kommer, akt utan sullmagk säre ä ^irdöargiiset för Finttllen intaga, hwartill han wid dea i r6 § as denna Riddarhus-Ordning stadgade första ankckiulig sig personligen anmäla bör.
Svärds-orden f » » » af Kongl. Nordsljerne-orden . .( » » »af Kongl. Wasa-orden ./ » » Kommendörer af Kongl. Svärds-orden . .} » » » af Kongl. Nordstjerne-orden > 50: — » » » af Kongl. Wasa-orden . .) » » Riddare af Konung Carl XIII:s orden 40: — » » Riddare af Kongl. Svärds-orden » » Riddare och Ledamöter af Kongl. Nordstjerne-orden | af Kongl. Wasa-orden Fullmagter, Konstilutorialer och Förordnanden, hvarigenom em - beten, tjenster, eller beställningar med verklig lön vid civila, militära, ecklesiastika eller andra stater, af Kongl. Maj:t tillsättas, höra förses med stämpel af 6 R:dr samt dessutom till belopp, motsvarande 5 procent å hela lönen, när den utnämnde första gången tillträder befattning med lön, men vid befordringar till högre lön, blott å skilnaden mellan förra lönen och den, som erhälles. Då embete eller tjenst åtföljes af extra ordinarie inkomst eller sportler af ständig egenskap, böra äfven dessa uti löne-beräluiingen ingå. I detta fall, eller då lönen är underkastad förändring, beräknas stämpel-beloppet efter medeltalet af de sista fem årens, tjensten åtföljande och 12: — Förslag till Författning ang. Slämpelpappers-afgiften. till taxering uppgifna löneförmåner, för hvilka bevillning efter Andra Artikeln blifvit erlagd. Härvid iakttages, hvad särskildt militär-staterne angår, att ackords-ränta samt hästoch fourage-medel afräkrias, så att stämpel ålägges endast för den återstående löneinkomsten.
Vid besvarandet af hvad sålunda blifvit anfördt, får Utskottet först anmärka, att Utskottet redan uti Betänkandet N:o 43 yttrat sig öfver den af Herr Bagge här ofvan omförmälde fria åklagare-rått, aå att något vidare utlåtande härom för närvarande icke lärer vara af nöden J och får Uu 706 LagUt skot tets Bcttinkanden, skottet derjemte yttra, att, dä en allmän förändring af Styrelseverkens Organisation nu är föremål för Riksens Ständers särslnld» ta Utskotts öfverläggningsr, och dervid oundvikligen måsta afhandias om RevisionsSecreterarnesam; justiticeFördelningen af Konungens Cancelli böra som hittills förblifva under JustitireCancellerens förmanskap eller under något annat förflyttas, så torde Lagutskottet icke med denna fråga böra sig befatta. Vidare tror Lagutskottet att, då Kongl. Majrts Befallningshafvande, efter allmän Lag» och RevisionsSecreterarne, enligt 1Ö09 års CanceiliOrdning, böra för Ämbetsfel tilltalas, de förre inför HofRätt och de sednare inför CancelliRätt; och laga Domstol saledel för åtal emot desse Ämbetsmän finnes, utan att nödvändigheten af någon förändring härutinnan blifvit visad, saknar Utskottet all anledning att tillstyrka bifall till hvad Motionairen i dessa delar föreslagit.
Gå nu och köp bröd åt din mor, och behöfver du några skor lagade, så kom till skoflickar Sjöberg, så lappar han upp dem till tack för det han fått höra herr Bellman själf.“ En stund därefter hade Bellman aflägsnat sig, medförande ynglingen. Utkommen på den mörka gatan sade han: “Huru kommer det sig, att jag funnit dig sjungande på en krog? Jag har hitintills ansett dig för en stilla yngling, som icke besökte dylika ställen.“ Gossen teg. “Du vill icke säga mig orsaken. Nå, gör som du vill. Jag skall icke vidare spörja dig; men man talade om, att du hade en mor, som var utan bröd. Hvarför har du icke sagt mig det; jag skulle möjligen kunnat hjälpa dig och henne, om du haft förtroende för mig. Icke lär du ändå i längden förmå uppehålla dig med att sjunga och spela för halfrusiga kroggäster.“ Gossen böjde ned hufvudet, och en häftig snyftning gaf tillkänna att han grät. Bellman tvärstannade. “Hvad, min gosse, jag tror du gråter. Är du bedröfvad, så tala ut din smärta; med tårar vinna vi ingenting. Bort med all barnslig stolthet, då du har med Bellman att göra!“ Snyftningarna upphörde; gossen fattade poetens hand, mumlande: “Hvad ni är god! O, min Gud, hvad jag är lycklig, som af er blifvit behandlad med så mycken välvilja, och ändå, huru olycklig är jag icke!“ Åter hördes något, som liknade en snyftning; men den hämmades likväl genast, och sedan Bellman sagt ytterligare några uppmuntrande ord, berättade gossen honom sin korta historia. “Jaså, du sjöng för bröd? Stackars barn, det gör mig ondt om dig. Här har du några daler till i morgon. Hvar är det du bor?“ Gossen uppgaf gatan och huset. “Du behöfver icke komma och borsta åt mig i morgon, utan stanna hos din mor. Skaffa henne och dig mat och hoppas sedan på bättre tider.“ Då Bellman något sent på aftonen kom hem till sig, fann han en bjudning till en rik grosshandlare, den vi här vilja benämna Alm.
Hofrätten gjorda påstående, att Komministern Lundberg må förpligtas till utgifvande af dessa kostnadsbelopp. Å delosidan är jemväl underdånig klagan öfver Hofrättens utslag hos Kongl. Majit förd; och nådigt utslag afvaktas. Efter skedd angifvelse hos mig derom, att en tillförordnad särkild Domhafvande i Gottlands Norra härad, för inställelsen till handläggande af ett der anhängigt ärende, fordrat och låtit genom utmätningstvång hos Sakägaren uttaga resekostnadsersättning med 27 R:dr 19 sk. banco, dertill Domhafvanden förmentes icke hafva varit berättigad, har jag hos Kong). Svea Hofrätt låtit emot den sistnämnde anställa åtal, i följd af det genom handlingar utredda förhållande, att sedan angifvaren sökt dödande af en inteckning, hvarmed * mantal Thors i Bro socken var besväradt för en af Sutthoflska konkursmassan i Stockholm uppgifven fordran, och denna ansökning blifvit af Häradsrätten upptagen vid vintertinget år 1848, då Sökanden företett Kongl. Svea Hofrätts den 29 Juni 1847 gifna laga kraftvunna dom angående den af Handelsbolaget Dan. SutthofTs et C:o konkursmassa fullföljda talan efter vad emot Wisby Rådst.rätts dom uti Handlanden A. J. Ihres konkurs den 23 Nov. 1846, deri Rådst.rätten ansett »Dan.
om ändring' i nederlags-förordningen om ytterligare kontroller vid förtullningar om tullboms-bevakningen i Stockholm oru ändring i Seglatious-ordningen , „ „ i Förpassuings-stadgan . Tullkammaren i Kongelf, om förändring af deas område ..••••.. Tullmedlens ingående lill Riksgälds-Kontoret Svar på ålerremiss Tullmål, arfvode lill Rådstufvu-Rälterne, för behandling af Tullstalens enskilda Pensions-inrättning, Statsbidrag lill .. Svar på återremiss . ... „ antalet af pensions-lagare, samt vilkoren för erhållande af pension vid . Tumba bruk, angående Pappersmästare!! 1. R. Vllanders bibehållande vid honom tillagd spaumål „ om godtgörelse till Bruksförvaltaren för införande vid bruket af sättet alt från skäf befria ohäcklad hampa och lin m. ..’ Tvångsarbete för bristande laga försvar . Törneman, 1. A., Assessor, angående rättighet att å allmänna indraguingsstateu bibehålla lön Svar på ålerremiss 1 TT df, i iN:o u. Uddemantalsoch Vdderöks-kassorna, rättighet för rotehållare inom Helsingland att densamma disponera Ullander, 1, R., Pappersmästare vid Tumba bruk, om spaumål åt Ullereds sund i Wenern, segelled genom 23 2 C3 G c 2- — 3 n ja: » „\:o | sid. Ridd. 0. Adelil.
General-assistans-kontoret anställde tjenstemän, som endast på grund af erhållna förordnanden tills vidare innehaft och bestridt sysslor vid sagde verk, efter dess upplösning icke Vara berättigade till något så beskaffadt understöd af allmänna medel, som nu blifvit föreslaget för tillförordnade Kamereraren derstädes Grundén, anser Utskottet likväl de för honom förekommande behjertansvärda omständigheter icke böra lemnäs utan afseende, helst han, efter att under en längre tid hafva med hedrande vitsord tjenstgjort vid ett verk, hvars upplösning ännu ej var af Rikets Ständer beslutad, då han der först anställdes, icke erhållit någon annan befattning i det allmännas tjenst och, såsom motionären uppgifvit, är den ende ännu qvarlefvande bland de tjenstemän vid f. d. Generalassistans-kontoret, som vid detta kontors verkställda upplösning hvarken i nehade tjenst vid annat allmänt verk elier kom i åtnjutande af antingen pension eller expektans-lön. Utskottet tär derföre, under åberopande af ej mindre de utaf motionären anförda förhållanden, än de flera af Rikets Ständer under sednare riksdagar meddelade beslut i fråga om de vid indragna embetsverk anställde tjenstemäns pensionerande, tillstyrka, Stals-Ulskoltels Ullålande N:o 166. 23 att förre tillförordnade Kamereraren vid f. d. Generalassistans-kontoret, G. Grundén, måtte erhålla ett årligt understöd af Sex hundra R:dr R:mt, samt att detta understöd måtte till utgående från och med 1858 års början få uppföras å Riksgälds-kontorets pension s-stat. Stockholm den 20 November 1857. STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri, 1857. Stats-Utskottets Utlåtande Jtf 167. 1 N:o 167.
Efter många nätters späjande kommo vanerna till den slutsats, att det var asarnes hästar, bland hvilka några voro skinande, som nattetid utsläpptes att beta på de gräsbevuxna skanssluttningarna, sedan Sleipners ryttare återvändt från sin kringfärd, och att sannolikt äfven Sleipner då släpptes lös och betade bland kamraterna under den vakthafvande asagudens tillsyn. Denna slutsats var riktig. De planlade då en öfverrumpling och kommo en natt så plötsligt öfver väktaren, att denne ej hann fram till den betande Sleipner, innan en af vanerna svängt sig upp på hans rygg. Asaguden, som hörde vanernas spjut och pilar susa omkring sig, betäckte sig med sin sköld och vek ned emot fallbryggan. När han kommit öfver henne, öppnade sig Asgardsporten på glänt och drog på samma gång upp bryggan, samt slöt sig igen bakom den öfverrumplade väktaren. På detta sätt kom Sleipner i vanernas våld, och de egde den häst, som kunde sätta öfver vaferlågorna och Asgardsvallen. De andre asahästarne infångade vanerna icke. De skyndade därifrån i all hast tillbaka till lägret. Denna händelse var egnad att nedslå asarnes mod. Dock syntes förlusten för dem vara större än vinsten för vanerna. Ty hvad kunde en, eller, låt vara, några vaner uträtta, ifall de på Sleipners rygg kommit inom Asgardsmuren? Förmådde de hålla stånd mot asafadern och hans käcke söner? Säkerligen icke. När asarne en mörk och stormig natt stigit upp från dryckesbordet och gjorde sin vanliga rund mällan borgarne och Asgardsvallen, upptäckte de till sin öfverraskning Sleipner gå inne på gårdsplanen. De drogo däraf den slutsats, att han slitit sig lös, sprungit ur vanalägret och satt öfver Asgardsmuren, för att återkomma till sin spilta och sina kamrater. Samtalande härom återvände asagudarne till dryckessalen. Deras ord hördes af Njord från loftgången öfver Valhalls gafvelport, där han stod i nattdunklet under de bilder af ulfven och örnen, som pryda gafveln. Det var han, som på Sleipner sprängt öfver vaferelden och vallen.
Beträffande vidare den afgift, som för alla slag raffineradt socker må bestämmas, så torde, efter hvad jemväl sockerbruksidkarne i sin omförmälda skrift antagit, den å råvaran föreslagna tullsatsen, 8 öre, böra antagas utgöra 10 öre för hvarje härstädes raffineradt skålpund socker, och då är någon del af råvarutullen icke lagd på den qvantitet sirap, som jemte raffinad-sockret erbålles. Om också, på sätt sockerbruksidkarne uppgifvit, sirapen må vara att betrakta såsom ett affall, det der icke betingar högre pris, an hvartill det deri ingående råämnet, oförtuliadt, står fabrikanten, så visar det sig likväl, alt allt, hvarmed raffinad-tullen öfverstiger 10 öre per skålpund, utgör skydd för de" inhemska raffinaderierna. Då råvaran nemligen åtnjuter både nederlagsoch kreditupplags—rätt samt i följd deraf behöfver förtullas endast i den mån raffineringen fortgår, blifver räntan å erlagda råvaru-tullen icke af någon nämnvärd betydelse; och det af sockerbruksidkarne, i likhet med flera andra fabrikanter, såsom en härstädes synnerligen framstående olägenhet anmärkta förhållande, att våra långa vintrar och den derunder stängda kommunikationen nödgade till införsel på en gång af råvarulager för flera månader, torde vid närmare begrundande finnas vara af vida mindre vigt, än man söker tillmäta detsamma. Det är bekant, att råsockret, likasom flera andra kolonialvaror, årligen har sin hufvudsakliga marknad på produktionsorten vid en viss, af, skörden beroende tid, och att uppköp och skeppningar vid samma tid egentligen verkställas, ehvad varorna skola föras till Sveriges eller till andra, året om tillgängliga, Europeiska hamnar. Det upplag, som der eger rum, vare sig att fabrikanten sjelf tillika är importör eller att importen ombesörjes af handlande, tryckes alltid af ränta under upplagstiden, och den väsendtliga skillnaden för fabrikanter på olika orter blir då icke någon annan, än den rådande skiljaktiga räntefoten.
Ty äfven samhällslifvet är ett skollif, fast i större skala, och äfven det har sina tvänne stora ännu åtskilda bildningslinier, som ej heller utan samhällsvåda kunna med hvarandra förblandas. Det är den stora skilnaden emellan det enskilda lifvet och det offentliga, eller skilnaden emellan, å ena sidan, alla samhällets enskilda medlemmars inbördes personliga förhållanden under arbetsåligganden, sora, med naturtingen till föremål, bära prägeln af en verksamhet i det reala, och, å den andra sidan, den alla enskilda intressen förmedlande och ordnande samfundsmagt, som under formerna af Stat och Kyrka gör sig i alla allmännare förhållanden gällande såsom en andelig verksamhet förmedelst Ordets gerningar. Men all sådan skilnad de båda linierna emellan i det allmänna lifvet förbiser man nu vanligen, och väl äfven derföre vill man redan i skolan bortblanda densamma. Det försiggår i folkens kulturutveckling en daglig nyskapelse, dervid den reala bildningen visserligen, med dess äfven dagliga framsteg, tjenar såsom vägrödjande förelöpare. Men ensam för sig vore densamma blott ytlig och själlös. Också fordras derföre, på det alt deri måtte ingjutas anda och sanning, jemte Ordet ofvanifrån, som allena kan skingra det andeliga verldsmörkret, jemväl för det Ordets rätta användning ett mästerskap, som först erhålles på kristendomens bildningslinea. Och då Kyrkan, som i dess tjenst varit och är all den nyare rent humanistiska bildningens moder, upptagit till medel och vapen för det nya ljusherraväldets utbredande den fordom verldsbesegrande Romarens språk, samt ock detta, då det visat sig tjenligt för sin nya beskickning, blifvit i alla civiliserade länder den högre humanistiska kulturens universalspråk, så har det väl derföre med rätta äfven hos oss varit och bort vara i landets alla lärdomsskolor all lärdomens modersmål. Man vill nu deremot uttränga det språket eller para det tillsammans med flera andra, som alla skola inläras nära nog samtidigt. Och sådant må nu visst nödtvunget för ett litet foik, såsom vårt, behöfvas vid dess beröringar med de större, Allm.
Skeppare, inhemsk eller främmande, som. för trängande orsaker eller til! inhemtande af ordres för sin vidare resa, inlöper i Svensk hamn, der Sjöiullkammare finnes, må derstädes, utan skeppsumgälders erläggande, intaga förfriskmngar och anställa nödiga reparationer samt jemväl, under iakttagande af hvad 1:sta Kapitlet af Tull-stadgan af den 7 December I860 föreskrifver och efter behörig märkrullas afgifvande, lossa större eller mindre del af sin last och intaga fyllnad deri, utan att erlägga tull eller annan afgift för mera, än som lossas eller lastas; men för fartyget belöpande skeppsumgälder skola, med iakttagande af hvad ofvanstående 4 § föreskrifver, betalas, då lossning elier lastning eger rum. Dock må, under fart från en till annan utländsk ort, fartyg, utan sådana umgälders erläggande, kunna lossa så stor del af innehafvande laddning, som icke öfverstiger fjerdedelen af fartygets lasldrägtig het, för utrönande hvaraf fartygets skeppshandlingar må tjena till grund. Fartyg, inhemskt eller främmande, som i Svensk hamn intagit en del af sin laddning, må i annan Svensk hamn. der, enligt l.sta Kapitlet af Tull-stadgan, lastning får ega rum, inlaga fyllnad deri Då lossning eller lastning på flera ställen egt rum, erläggas dock, i öfverensstämmelse med nyss åberopade 4 §, skeppsumgälder endast å första lossningseller lastningsstället, derom bevis på passet meddelas. § 11 Skeppare vare skyldig att, på sätt i Irsla Kapitlet af Tull-stadgan är förordnad!, å märkrullan noga anteckna sitt förråd af lifsmedel, till mängd och beskaffenhet, vid den påföljd för uraktlåtenhet deraf, som berörda förordning bestämmer; och må det förråd, som för besättningens behof till begagnande om skeppsbord finnes nödigt, befrias från tull och andra afgifter i utlaslmngsorten. Till provision må, under sådana vilkor, jemväl kunna hänföras följande qvnntiteter Vin, Bränvin.
Om så blir förhållandet, följer derutaf, att landsh.embetet behöfver en bättre lokal än den, som nu finnes. Hvar och en, som sett embetsrummen, måste förvånas öfver rleras lika dåliga som otillräckliga beskaffenhet, ty landskontoret är ytterst inskränkt, så att knappast 4 å 5 personer kunna rymmas i detsamma. Sä är äfven* förhållandet med landscancelliet och, såsom Frih. Raab, A. C., anfört, finnes icke något tjenligt rum för landtmälerikontoret. Således anser jag den föreslagna delningen af Kalmar län ingalunda böra verka till bifall å Utsk:s förslag, utan tillstyrker tvertom återremiss. Ilr von Hartmansdorff: Om fråga vore, att flytta residenset lill midten af Kalmar län, vore enligt min åsigt, Frih. Raabs, C. A., tanke riktig. Men då han så synnerligen nitälskar för länets delning, skulle, i händelse hon komme att äga rum, Kalmar ju förblifva residens för den södra delen af länet. Utvidgning af landtstalens embetsrum vore i alla fall erforderlig synnerligast för landtmäterikontoret, hvarest ej mindre personer, som 399 Den 29 Mars. der mäste uppehålla sig, fara illa, utan äfven handlingarne genom rummets unkenhet skadas. Jag förnyar således min anhållan om återremiss. Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge de emot mom. lill. c. af 21 punkten gjorde anmärkn:r föranleda lill återremiss, ropades ja och nej; hvarefter Hr Landtm, tillkännagaf, det han trott sig finna att ja öfverröstal nej. d) För ombyggnad af de emellan hufvudstaden och Drottningholm befintliga broar; e) För nybyggnader och reparationer af de publika husen u än S:t Barthelemy samt iständsiittande af Kronans dervar. materiel m. m. och f) för uppförande af en större byggnad å den plats, som skiljer Carl XIlI:s torg frun operahuset. R. o. Ad. fann desse mom. af 21 punkten icke erfordra någon åtgärd.