Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herre Gud hvad jag känner mig lumpen och låg! Det är icke af äregirighet jag blifvit sådan, det är af den förestående kampen om dagligt bröd. Hvad detta mitt och ditt kan demoralisera. Är det underligt att så många äktenskap bli olyckliga! När den egna fördelen kan tränga sig in till och med mellan två literaturkompanjoner, som ha så litet sammanblandade intressen som han och jag. – Åh, jag kunde gömma ansigtet i mina händer och snyfta så halsbrytande! Om man skall vara så usel, hvarför kan man då inte blunda för det? Du kära gamla bok, jag känner mig så vilsedrifven, jag är en sådan stackare. Det fins ingen menniska på jorden, som jag kan trygga mig till. Ingen som jag håller af. De usla brödbekymren förqväfva allt godt. Jag har ingen annan än dig. När jag känner det som om bröstet ville sprängas, när jag sitter tårlös och afundas dem som få gråta ut, då har jag ju ingen annan än dig. Och jag behöfver bikta för någon; visa mig så futtig och låg som jag är, afkläda mig stassen och luta mitt hufvud mot något. Du är då liksom ett lefvande väsen. Det gör sinnet mindre tungt. Ensamheten faller mindre tryckande ned öfver mig. ”Det er det store triste, at en Menneskesjæl altid skal være alene.” Ja – det är det store triste 241 Jag är så trött till kropp och själ. – Mitt lif för ett enda vänligt ord! Här går jag bland dessa främmande menniskor, som kallas min familj. Hvilket hån! Det kallas att jag har man och barn: jag har intet. Jag har mindre än intet, ty jag har band som binder mig vid tomma skuggor, vid afdöda förhållanden. Jag saknar den juridiska rätten till frihet. Jag är en fånge på hedersord. Är han min man; han, som mumlar mellan sina tandstumpar att jag bestulit honom? Är han min man; han, som gläds då det går mig illa, som våndas i harm i vanmäktig gammalmansharm hvar gång jag får ett erkännande ord? Är han min man, han som från första stund spridt ut mina få förtroenden?
Majit destomindre för godt funne bifalla ifrågavarande underdåniga ansökning, som statsregleringen då redan blifvit uppgjord och inga medel för detta ändamål anvisade. Med föranledande häraf och med hänsigt dertill att hvarje löntagare borde utbekomma sitt statsanslag oförmiskadt, och icke endast med silfverbeloppet utan äfven med myntvärdet bibehållet, helst när detta sednare under 180 å 170 år så betydligt sjunkit emot varuvärdet, har motionären föreslagit, att det lönebidrag som nu, enligt gamla staten, med 20 ä 50 Rdr årligen utgår till vissa af hufvudstadens Kapellaner hädanefter måtte förunnas dem i silfvervärde, på sätt i ofvatiomförmälda underdåniga ansökning blifvit hegardt, samt derjemte, af välvilja för de ofvannämnde 4 hufvudstadens Komministrar, hvilka hitintills icke åtnjutit lön af statsverket, hemställt att äfven desse måtte i afseende på löneförmåner blifva behandlade i enlighet med sina vederlikar; anseende motionären dessa framställningar desto heldre förtjenta af Rikets Ständers bifall, som genom den föreslagna löne tillökningen, uppgående inalles lill 563 Rdr 16 sk., endast en obetydlig utgift komme att tillskyndas statsverket, hvaremot icke blott en förtjent uppmuntran kunde beredas desse illa lönade kyrkans tjenare, utan äfven en billig ersättning dem lemnäs för den förlorade dubbla tjenstårs beräkningen.
I afseende härå har hos Rikets Ständer blifvit anmärkt, att man vid detta påbud naturligtvis afselt den dåvarande tidens förhållanden och lefnadsvanor, men atl, då numera en stor förändring i dessa afseenden inträffat, detta laghud icke passade in med nuvarande förhållanden, till följd hvaraf dessa påbjudna bönestunder, i den form under hvilken de ännu funnes qvar från en längesedan förfluten lid, icke vidare tjenade lill att uppfylla det ändamål, man med dem alsell. Sådant hade förhållandet visat sig i hufvudstaden, hvarest höner dagligen hållas i enlighet med olvanberörda föreskrift, men, enär 20 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, lS:o 112. morgonbönen hålles å en timma, klockan 8 f. m., som vore alltför tidig lör folkets närvarande vanor, tycken och arbetsordning, samt aftonbönerna, allt efter årstiden, inträffade klockan 4, 5 eller 6 e. m., eller långt innan dagens arbetsbeslyr kunde anses vara slutade, så hade följden blifvit den, alt dessa bönestunder icke vidare besöktes. Dertill komme, bland annat, den verkliga olägenheten af dessa föreskrifna bönestunder, att prestmannen af desamma förhindrades att verka der. hvarest hans biträde mera påkallades och behöfdes. Enligt hvad erfarenheten i hufvudstaden visat, syntes det, som om införande af bibelförklaringar, förenade med aftongudstjenst, pä en af veckans dagar skulle hafva mera utsigt för sig att verka välsignelserikt till församlingsmedlemmarnes andeliga tillväxt och förkofran; ty när kyrkorna vid de anbefallda bönestunderna vanligen stöde tomma, så vore de deremot vid de frivilligt åtagna bibelförkla ringarne vanligen ganska talrikt besökta. Om också icke i alla rikets större släder enahanda förhållande härmed egde rum som i Stockholm, så funnes dock städer, der man icke allenast insett gagnlösheten af bönegudsljensterne, utan älven vidtagit åtgärder för att icke detta arbete måtte ske förgäfves.
Sl:r skulle aflåta en underd. skrifvelse till K. M., lör att erhålla en utredning af ämnet, vill jag, i fall det förslag, som han Iramställt, kan innefattas i de motioner, som blifvit väckta, icke mottsätta mig det Den 4 Juli f. m. 323 samma, men jag har egentligen begärt ordet för att yttra mig om det beslut, som borde fattas ang:de den författning, som skall gälla till nästa riksdag. Med afseende härpå liar jag i den motion, jag vid denna riksdags början väckte, yttrat: »Slutligen lår jag tillkännagifva, att, under förutsättning det vederbörande, hvilkas intressen bero på höga minuteringsoch utskänknings-afgifter, icke motsätta sig billiga inskränkningar uti den rätt, städerna hitintills egt framför landet att försälja bränvin jemte åtskilliga andra varor, vill jag icke denna riksdag borttaga från städerna den dem i 24'de §:n af ofvannämnda förordning förunnade särskilda rätt till f:delar af de afgifter, hvilka för minutering och utskänkning i stad utgå, men att jag, i annat fall, ernar understödja och biträda det bär redan väckta förslaget ang:de stads likställighet, redan nästa statsregleringsperiod, med landet i afseende å nämnde aTgilters fördelning.» Sedan jag afgaf min motion, har Rorgare-St., som representerar städerna, i afseende på näringsrätten gått mina önskningar till mötes på ett sätt, lör hvilket jag vill betyga detta Stånd min tacksamhet, och hvilket, elium det, enligt min öfvertygelse, icke skall lända till annat än städernas fromma, likväl kommer att hos innevånarne i många städer väcka betydliga farhågor och måhända äfven, under öfvergå; gstiden, föranleda partiela lidanden. Under sådana förhållanden vill jag icke att man vid denna riksdag skall förfara hårdt emot städerna, utan anser jag, att de under denna statsregleringsperiod böra få bibehålla de medel, de hittills åtnjutit. Jag hemtar ett ytterligare skäl till denna min åsigt derutaf, att jag icke vill grunda ännu en institution på inkomster af bränvin.
Ex. Hr Frih. o. Landtm, lillkännagaf att anslag blifvit utfärdadl till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. 47:de och 48:de punkterne. Hr von Hartmansdorff: Dessa punkter, såsom ägande sammanhang med deD, ang:de lånekonloret på Gottland, hvilken punkt blifvit af R. o. Ad. återförvisad, böra likaledes behandlas, hvarföre jag anhåller om återremiss. Frih.Palmstjerna: Afven vid fördelningen af dessa 3,000,000 r:dr, anser jag den proportion böra iakttagas, hvarom jag förut nämnt, nemi. alt lånekont. i Malmö tillagts för litet, men lånekont. i Götheborg deremot mera än vederbör. Enl. min åsigt bör förstnämnde lånekont. tillkomma § af hvad Ulsk. föreslagit för lånekonl. i Götheborg, i och för ifrågavar:de lånerörelse. R. o. Ad. biföll ifrågavar. punkters återremitterande. 49:de punkten. 448 Den 16 April f. m. Bifölls. Utsk:s näsl efter 49:dc punkten afgifna yltande, rörande Wisby sparbanks rättighet, enl. Banko-reglementets 189 och 211 §§, blef härefter upläsi och lagdt till handliogarne. Den i afseende på denna punkt af Frih. Stjernstedt afgifna vid LJtskrs betänk, fogade reservation uplästes på begäran af flr von Hartmansdorff, som derefter yttrade: Jag anser räntans nedsättning endast vara en onödig förlust för Banken. De s. k. inrikes vexlarne äro icke annat än Diskontlån under en annan form. När för desse lån betalas 5 proc., hvarföre skall då icke samma ränta erläggas för vexeldiskonteringen? Såsom Frih. Stjernstedt sagt i sin reservation, är räntenedsättningen för vexel-diskontering att betrakta såsom ett praemium för inrikes vexlars införande. Att genom praemier framkalla denna rörelse, tyckes efter erfarenhetens vittnesbörd vara fruktlöst.
»Du vill göra det Gud förbjudit.» Då kvinnan hörde hans röst, satte hon båda händerna för ansiktet liksom för att dölja det. Men kung Olaf visste hvem hon var. Fraset af hennes kläder, formen på hennes hufvud, glansen i ringarna kring hennes armar hade redan sagt honom, att det var drottningen. I första ögonblicket hade Astrid kämpat för att göra sig fri, men hon blef hastigt stilla och sökte förtaga kungen den tron, att hon velat döda sig. »O kung Olaf, hvarför smyger du dig sålunda öfver en stackars kvinna, som gått ned till älfven för att se hur månen speglar sig i vattnet? Hvad skall jag tänka om dig?» Astrids röst ljöd lugn och skämtande. Kungen stod tyst. »Du hade kunnat skrämma mig så, att jag störtat i älfven,» sade Astrid. »Trodde du kanske, att jag ämnade dränka mig?» Kungen svarade: »Jag vet ej hvad jag skall tro. Gud skall upplysa mig.» Astrid skrattade till och kysste honom. »Dödar man sig, då man är lycklig som jag? Dödar man sig i paradiset?» »Jag förstår det ej,» sade kung Olaf på sitt stillfärdiga sätt. »Gud skall upplysa mig. Han skall säga mig, om jag är skuld till att du velat begå en sådan synd.» Astrid gick nu fram till honom och smekte hans ansikte. Den vördnad hon alltid känt för kung Olaf hade hittills af hållit henne från att visa honom hela ömheten i sin kärlek. Nu omslöt hon honom med ens med ett hårdt famntag och kysste honom otaliga gånger. Därpå började hon tala med en röst, som var ljuf och kvittrande. »Hör nu, hur starkt min håg är fästad vid dig,» sade hon. Hon förmådde kung Olaf att taga plats på en uppoch nedvänd båt. Själf lade hon sig på knä framför hans fötter. »Kung Olaf,» sade hon, »jag vill ej längre vara drottning. Den som har någon så kär som jag dig, kan ej vara drottning. Jag ville, att du skulle draga långt bort i skogen och låta mig vara din trälkvinna. Jag skulle då få tjäna dig hvarje dag. »Då skulle jag laga din mat, bädda din säng och vakta din stuga, när du sofver.
Väl erkände kommitteen, att bränvinsbränningen bäst egnade sig för landsbygden och att den kunde bedrifvas i förening med jordbruk, utan att någondera näringen åsidosattes, nlen kommitteen kunde ej underlåta att fästa uppmärksamhet å de förluster, som, i fall ett högre jord värde lades till grund för rättigheten till fabriksbränning, skulle drabba alla dem, hvilka, dertill af hittills gällande förordningar föranledda, redan anlagt och nu innehade brånvinsfabriker på mindre egendomar eller jordlägenheter, och hvilkas anspråk på skydd för innehafda rättigheter och deraf beroende ekonomiskt bestånd skäligen fordrade afseende. Kommitteen trodde ock, att ett fabriksbränneri, grundadt på uppköp af råämne och bränsle i sin omkrets och anlagdt på i delta afseende tjenliga ställen, kunde gagna både den större och den mindre jordbrukaren fullkomligt lika mycket genom Knngf. MajUs Nåd. Proposition, N:o 26'.\ 23 det aTsiittningKti] 1 fiille, den öppnade för deras produkter, som idkandet af egna brännerier med inbördes taflan alt, under monopoliets skydd, undersälja hvarandra, skulle göra det. Det vore således med full öfvertygelse, att förslaget i denna del stödjer s ig på rättvisa mot den enskilde och fördel för det allmänna, som konimitteen i underdånighet föreslagit, att rättigheten till idkande af bränvinsbränning såsom fabriksrörelse måtte, oberoende af i linehof vande ford, upplåtas åt hvarje väl frejdad svensk medborgarey som uppfyller de för denna rörelse stadgade vilkor. Härvid hade kommitleen i första rummel ansett nödigt att utstaka ela gränser, hvarunder och hvaröfver dylik bränvinsbränning ej må sträckas.
Endast på grund af den uppstegring i priserna på Spannemål, som nu nyligen tillkommit, och ej i följd af någon farhåga för inträffande hungersnöd, har Herr Mitander funnit sig föranlåten, till hemställningen om Bränvinsbränningens inställande 2 å 3 Månader; Och har slutligen Herr Schwan emot Utskottets Betänkande anmärkt, att Utskottet deruti väl omnämt de lägre priser å Spannemål, som strax efter Skörden i en eller annan Province tilläfventyrs ägt rum, men deremot med stillatigande förbigått de närvarande högt uppdrifua Sädespriserna. Utom hvad af ofvannämde Herrar Stånds Ledamöter således blifvit anfördt, hafva inom Högh Ridderskapet och Adeln, Herr Friherre Wrangel, Hemning, och Herr Friherre Sparre , Sirtten, samt inom Vällofl. BorgareStåndet, Herrar Malmberg, Tunell och Schwan, A. L., till de Respective Ståndens Protocoller afgifvit särskilta yttranden i frågan; med hvilkas upptagande Utskottet likväl, enär desamma fullt instämma med Utskottets Betänkande och endast åsyfta ett ytterligare utredande af de skäl, hvarpå detta grundas, icke tror sig böra öka vidiöftigheten af detta utlåtande. Allt hvad uti de nu uppräknade Memorialer och anföranden, emot Utskottets Betänkande i den enkla frågan om Husbehofs - Bes v. oth Ekon. TJtsk. P,e!änkanden. zy Bränvinsbränningens momrntella inställning, är vordet anmärkt, har Utskottet noga granskat och öfvervägat. Efter Utskottets åsigt föranleda de till besvarande af fyra särskilta frågor: 1:0 Plar förlidna årets skörd varit aE sådan beskaffenhet, att den gif vi t missväxt och följaktligen kan hänföras tili de gällande orsaker af tillstundande Hungersnöd, hvilka Riksens Höglofl.
En bergselementar-skola, stiftad af Bergmästaren i orten med anslag af Bruks-societeten, har, under stiftarens förestånderskap, varit öppen alla de ifrågavarande åren och begagnad af 53 elever, deraf 2:ne från Ryssland, 2:ne från Finnland och en från Norrige. Undervisning har varit lemnad i bergsvetenskapen och dess förberedande studier, i linear-ritning och i skogshushållning. Då ganska många af denna skolas elever redan användas med fördel i näringarne, synes undervisningen ändamålsenlig. Af hemälde Bergmästare är äfven för flere år sedan inrättad en så kallad grufvedrängs-skola, i hvilken han sjelf bestridt lärare-befattningen och der undervisning blifvit meddelad uti grunddragen af geometri, arithmetik och grufvebrytningskonst. De elever som derifrån utgått, äro nu till största delen anställde såsom uppsyningsman eller så kallade skjutare, och hvarvid de fleste ådagalagt insigt i yrket och duglighet, samt alla ett hedrande uppförande. 27 Hälsovården uti Länet, så vidt dermed afses omsorgen att bola och hämma srnittosamma sjukdomar, beslrides af 2:ne ordinarie Provincial-läkare, hvilka äro stationerade den ena i Carlstad och den andra i Philipstad samt af 2:ne extra Provincial-läkare, som hafva sina stationer den ena i Arvika köping och den andra i Fryksdahls härad. Dessutom är anställd inom Näs härad en läkare som häradsboerne, enligt sins emellan uppgjord öfverenskommelse aflöna, och Uddeholms bruks-bolag har för sina verk antagit bruksläkare. Inom Länet finnas 2:ne lazarettsoch kurhus-inrättningar, med särskildte läkare, nemligen i Carlstad och Philipstad, och utgöres distriktet för den senare inrättningen, eller den i Philipstad, endast af Fernebo och Nyeds härader, men för den förre eller den i Carlstad af hela öfriga Länet.
Besv. o, Otc, Ut sk. Uti, N:»45. det likväl icke med något fog af billighet kan begäras, att Revisorerne och Stats-Utskottet, med sina mångfalldiga och högst vigtiga göromål, skola medhinna, att i detail följa hvarje Embetsyerks eller Embetsmans förvaltnings redogörelser, med lika uppmärksamhet, som den autoritet, hvars tid och verksamhet hufvudsakligen böra åt en dylik granskning vara egnade; dd att det svårligen låter tänka sig, det Constitutions-Utskottet skall kunna finna någon giltig anledning till klander af de beslut, som af Kongl. Maj:t blifvit fattade öfver anmärkningar emot högre Embetsman och Collegier, enär dessa anmärkningar, ehuru väl grundade de äfven kunna vara, likväl sällan eller aldrig äro af den klara och ostridiga beskaffenhet, att ett tillstyrkande af deras nedläggning kan under något vilkor hänföras till sådana förseelser, hvilka, enligt grundlagen, äro åtal och ansvar underkastade; äfvensom den händelsen möjliligen skulle kunna inträffa, att ett hos Kongl. Maj:t af Kammar-Rätten i unnerdånighet anmäldt anmärknings - Bil. t. Lagsann Alim.Besv.o. Oec.Vish BStl, ATro 45- 19 mål korarae att hvila hos vederbörande föredragande, och sålunda genom tidsutdrägt råkade att åt glömskan alldeles öfverlemnas, då detsamma, såsom icke synligt uti något Stats-Råds-Protocoll, naturligtvis ej kan komma till Constitutions-Utskottets kännedom; hvadan således controllen i denna väg öfver ifrågasatte anmärkningsärendens behöriga hailda läggning icke synes mig vara tillfyllest görande; samt t) att, fastän det icke egentligen kan .sägas, att Kongl. Maj:ts Beslut, det åtal i anledning af en anmärkning bölske eller ej, innefattar pröfning af sjelfva anmärkningsfrågan, det likväl synes vara mindre lämpligt, att en sådan preliminair pröfning uti högsta instancen eger rum; Altså anser jag mig böra med understödjande af Motionen i denna del, vördsammast tillstyrka Rikets Höglofl.
När bolaget vpplöses, eller råkar i konkurs-tillstånd, vill Konungen, uppå anmälan derom, genom allmän kungörelse förelägga en hvar, som någon den enskilda Bankens kredit-sedel innehafver, att, vid förlust af all betalningsrult, sedeln till inlösen i samma Banks hufvud-kontor uppvisa inom Fern år från kltngöre/sens dalum; börande kungörelsen under hvartdera af de fern åren lvu gånger frän predikstolarne uppläsas», röstar jä; den, det ej vill, röstar nej; Vinner Nej, kommer, i enlighet med Ridderskapet och Adelns samt Preste-Ståndets beslut, 2 mom. i 23 § att lyda sålunda: »När bolaget upplöses eller råkar i konkurs-tillstånd, vill Konungen, uppå anmälan derom, genom allmän kungörelse, förelägga en hvar, sorn någon den enskilda Bankens kredit-sedel innehafver, att, vid förlust af all betalnings-rätt, sedeln lill inlösen i samma Banks hufvud-kontcft uppvisa inom Tvä år frän kungörelsens datum; börande kungörelsen under hvartdera af de tvä åren tvä gånger från predikstolarne uppläsas.» Omröstningen har utfallit med 39 ja och 60 nej; Och enär Nej således vunnit, hafva Rikets Ständer beslutat i öfverensstämmelse med Ae/propositionen. Hvilket allt Förstärkta Banko-Utskottet skolat för Rikets Ständer tillkännagifva. Stockholm den 23 November 1834. STOCKHOLM, TRYCKT UOS JOU. BECKMAN, 18U. Banko-Utskottets Memorial, N:o 92. Ank. till Kxp.-Utsk. d. 27 No v. 1854, kl. 8 e. ra. Memorialmed anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga betslut öfver Memorialet N:o 81.
Utskotten, som ansett, att i sammanhang med Landtmannens, af ålder åtnjutne slöjdefrihet» so>m i sista Momentet af denna författning omförmåles, äfven dess lika naturliga och i äldre författningar grundlagde, samt i de sednare allt Iner och mer utvecklade frihet till Handel med sjne JProducter, lämpeligen kan och bör bcstånf’ LagUtslottcts Betdnkandett. 55 *nas, har, i enlighet dermed, föreslagit RedaclioJien al nämnde Moment, mert funnit mindre låmpeligt, alt, pä sätt Committerade föreslagit, dervid specificera vissa rudimqterier, och derefter gära undantag för andra, utan funnit det gåra tillfyllest att bestämma, det under nämnde frihet skall begripas alla sädana produeter och tillverkningar, som Landtmän sjelfve kunna äStadkomma, med undantag endast af guld och silfver, vid hvilkas forarbetande särskilde föreskrifter ega ruin. Genom detta stadgande torde ock de Motioner anses nöjaktigt befvaradc, uti hvilka yrkas en obehindrad rått, alt, vid hvilka årstider som hcldst, få lill Slåderne införa alla slags Land tmanna-produeter. S;o HatidelsOrdningen. I. Artikeln.
Jag skulle våga föreslå en annan proposition. Revisorernes rättighet att lemna föreskrifter kan elern icke enligt Grundlagen förvägras. Då de således äga att afse säkerheten och nyttan för Banken, kan det deni icke bestridas, att då de år 1825 sammanträda, förordna, att Discontfonden hör så, eller så utlånas. Nu är frågan, om sådant skall ske genom Fullmäktige eller Revisorerne. Jag anser lämpligast att ej ställa dem emot hvarandra. Jag anser äfven häst, att creditivet för hvarje Låne-Contoir bestämmes, men att jemkningen uppdrages åt Revisorerne, hvarföre jag anhåller om proposition derå. Herr von Francken^ August: Jag instämmer fullkomligen med Herr Hjerta deruti, att det är Revisorernes rättighet, att när som helst besluta förändringar i afseende på Banken; men som min önskan är, att Fullmäktige deremellan måtte få bestämma dem, samt den af Herr Grefven och Landt - Marskalken framställde proposition blifvit med Ja och Nej besvarad, så får jag anhålla örn votering. Herr Munck af Rosenskjöld begärde äfven votering. Grefve von Rosen: I händelse af votering, anhåller jag att i contrapropositionen mitt förslag mätte intagas, det jemkning ej må äga rum förr, än ett år efter Discontrörelsens början. Den 7 November f. m. Grefve von Schwerin: Revisorerne hafva visserligen rättighet att lemna föreskrifter och anbefalla förändringar; men icke, derest ej Riksens Ständer dem dertill särskildt berättiga, hvad creditiven angår. lalla fall, om än Fullmäktige lemnäs öppet, att göra jemkningar, utan inväntande af Revisorernes beslut, kunna de senare naturligtvis sedermera gifva föreskrifter, som rätta misstagen, om några misstag skett. Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Det har af flere värde Ledamöter blifvit yttradt, att Revisorerne blifvit i Grundlagen berättigade, att gifva föreskrifter för Bankens administration. Jag anser mig derföre skyldig förklara, att jag ej kan deruti instämma. Uti 68 §. Riksd ags-Ordningen står nemligen: "enligt af Riksens Ständer utfärdad Instruction."
K A N tant Maria ha haft af » att j a g har fästmö, Piano lilla, ljud fullt o c h gladt. AF bad gick kände hörde lopet. H Hans. blygsel emot h o n o m och flydde u p p på mitt rum. » Jag Mamma-raring, du kära lilla! Säg mig, spelar jag litet illa, — eller spelar jag riktigt b r a? Ser mamma, nu du kritiker skall vara o c h kritisera m i g vådligt bara. K ä c k kritik kan jag godt fördra! Nu skall jag vara en stor musiker o c h m o r skall vara en stor kritiker. Låt stickningen nu " helt beskedligt hvila. VAD mig. kom af dörren. Folksånger sjunger j a g många gånger. Om ljusa nätter m e d skönhet i, — o m ett trolleri, m e d älfvor, tomtar o c h poesi. MAR öfver går eget h e m? — Tonerna sväfva på lätta vingar, sväfva kring mig i vida ringar. EFTERSOMMAR. när det vi k o m m o in, så skär ljusa håret lätt krusigt. m i g n e d för att innerlig den månkunna se bättre, Hon och Jag men hon, satte sig u p p i sängen o c h m i g m e d stora blå ögon. IDUN _ 1899. FRÅN SAGOSPELET PÅ SKANSEN. MUNKARNES OCH NUNNORNAS TÅG. Då tag tog d e n lilla i m i n a a r m a r, k y s s t e h e n n e g å n g på gång o c h svarade » Nej, älskade sakta: liten, det lades ett hals, Så och par är små runda barnaläpparne bara din nya armar o m min trycktes mot och hon innan täcket var omstoppadt, hade somnat. När sina jag reste mig upp, tog Hans mig i armar. en för första U NDER gången lång, innerlig kyss. PÅ SEPTEMBERS stigarne på Skansens höjder röda möttes våra läppar i där stjärnegnistrande en mörk eldtungor ur flod af räcka fram sina björkarnas löfverk 4. DE BÅDA ÄLSKANDE » FA HVARANDRA&gt; I SLUTSCENEN bänkar SKANSEN.