Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har nu korlligen genomgått de efter mitt förmenande falska premisser, som Hr von Hartmansdorff har begagnat, för att komma till den konklusion, som i min öfvertygelse är falsk. Jag har icke något vidare att tillägga, rhen är öfvertygad att flere talare ännu skola upträda emot Utsk:s Betänk., och hoppas att detsamma méd stor pluralitet skall komma att afslås. Hvad beträffar Hr Dalmans motion, så motsätter jag mig återremissen deraf, och är för öfrigt öfvertygad derom, att om den återkommer tili Utsk., så skall den aktningsvärda minoriteten inom Utsk. nog lyckas att göra sina åsigter gällande, och äfven denna motion blifva afslagcn. Den 4 Februari e. m. 361 Hr Hjärne, Haral d: Jag har redan uti ett föreg:de plenum, då Hr Dalmans motion remitterades, varit i tillfälle att i fä ord yttra mig om Doktor Sandbergs motion. Jag sade då att den var grundad på en orättvisa, som icke var påkallad af någon nödvändighet. Jag har sedan denna tid, genom underrättelser från flera håll, vunnit ytterligare bekräftelse på min då yttrade öfvertygelse om saken. Man kan icke bestrida, alt icke Utsk. har haft starka skäl att fästa mycken upmärksamhet vid Doktor Sandbergs motion, dels på grund af det kända förhållandet, att skörden förlidet år var mindre god, dels på grund deraf, att man börjar mer och mer få underrättelse frän åtskilliga orter inom landet derom, att stora tillrustningar skeafbränvinsfabrikauter, för alt möjligen kunna tillvägabringa en ovanligt stor bränvinsfabrikation under April månad.
– Jag måste se hvad det är, – sade prostinnan, sedan hon lyssnat en stund utan att kunna höra det minsta, ty nu var allt tyst, – det kan ju vara någon som hastigt blifvit sjuk och är ensam utan hjelp. Mamsell Lovisa, hvars medlidsamma hjerta något besegrat hennes vidskepelse, gjorde inga fler invändningar, utan försökte till och med hjelpa prostinnan, som med ljuset i handen lyste öfverallt på väggen, för att finna en dörr in till det rum, som kanske låg bredvid deras; slutligen fann hon verkligen en sådan bakom spiseln, nästan gömd af den mängd torkadt björklöf, som var stucket bakom densamma, men den var läst innanför på andra sidan, och kunde, oaktadt de båda qvinnornas förenade bemödanden, icke öppnas. Och ehuru mamsell Lovisa, hvars nyfikenhet efterträdt hennes förskräckelse, försökte upptäcka någon springa att titta genom, var äfven detta fåfängt. Slutligen sedan de båda fruntimmerna tysta lyssnat en stund, utan att förnimma ett enda ljud mera som störde nattens lugn, och sedan de uttömt sig i gissningar och förmodanden om anledningen till dessa hemska och besynnerliga ljud, som så plötsligt upphört, började de båda ganska starkt känna sömnens allsmäktiga inverkan återkomma. Åskan hade nu helt och hållet upphört, allt var lugnt och tyst, och prostinnan lade sig åter helt trött efter resan och den oroliga natten; mamsell Lovisa drog in sina dynor och satte sig på golfvet nedom sin matmors säng, fullt öfvertygad att icke kunna somna efter alla de förskräckelser hon haft denna natt; – men – sedan hon en stund tänkt på gamla Greta derhemma, som skulle sköta hushållet medan hon var borta, på alla de oredor, som möjligen kunde inträffa, på den slarfviga Ingrid, ankungarne och kalfvarne, började alltsammans slutligen hvimla om hvartannat i hennes hufvud; ankungarne bleknade allt mer, och Ingrid, Greta, lill-Petter och kalfvarnes gestalter blefvo allt mer dunkla och fantastiska, och sedan hon nickat hit och dit en stund, sjönk hon ned på sin provisionella bädd och somnade.
Förbjuder man nu en sådan inrättning, så följer deraf, alt icke mera på en gång införes i landet, än som erfordras för landets nödvändiga behof. Uppstår brist på varan, så må jag väl påstå, att denna bl ist ej är så landsförderflig, att icke den gerna må kunna äga rum. Följden blir, att det som finnes qvar fördyras, och det anser jag välgörande för landet, emedan deraf uppstår en minskning i förbrukningen. Kunde man komma till det lyckliga målet alt fördyra en mängd utländska varor, som vanan mera än det verkliga behofvet gjort till nödvändighetsartiklar, så skulle vi möjligen kunna uppnå den lyckliga ställning, som vi afundas många andra länder. Hr von Hohenhausen har tillkännagifvit huruledes i ett land, der man låtit den liberala tull-lagstiftningen ruinera sig, slutligen kommit till sitt förnuft igen, och delta förnuft ledde lill det beslut, att credilupplagen skulle upphöra. Hvarföre skulle icke vi kunna följa detta exempel? Jag tillstyrker återremiss af betänk, i denna del, viss derom att Ulsk. skall taga det i närmare öfvervägande. Frih. Raab, Adam Christian: I motsats emot den si ste värde talaren önskar jag, att denna del af betänk, icke måtte återkomma lill Utsk. Denna fråga gick, såsom Hr Printzenskjöld ganska rikligt sagt, igenom i Ulsk. utan svåra strider, derföre att Hr Printzenskjöld icke var der närvarande. Om vi återfå della betänk., så fruktar jag deremot, att, sedan vi nu återfått Hr Printzenskjöld, der skulle uppstå svår kamp derom. Emedlertid tillhör det mig att lägga några ord till försvar för delta betänkande. Man har klagat deröfver, att Utsk. gått så knapphändigt förbi frågan; men jag hemställer till Hrr:na om, då detta betänk, i allt fall är så långt, det hade varit lämpligt alt ännu längre utbreda sig i ämnet. Vi hade kanske då fått vänta på betänk, ännu 8 eller 14 dagar. Jag tror, altman bör hålla Bevilln.Utsk. räkning derför, alt Utsk. gått så knapphändigt som möjligt igenom dylika frågor.
De särskilda, räkenskaperna vidfogade redogörelserna för stuteripersonalens pensionsfonder upptaga dessa fonders behållning vid revisionsårets utgång pa följande sätt; å fonden för stuteriets tjenstemän samt desses enkor och barn R:dr 30,996: 93jj> å dito för stuteriets stallbetjente, deras enkor och barn » 485: 54. ,9S :S78 iil •sall i tellotabn iin Ilårimbrio ätf ib'l § 4. Revisorerne hafva vid granskningen af denna räkenskap inhemtat, i afseende på landtbeskällares tillhandahållande, att vid denna stuteri-inrättning fortfarande följes ^en af öfriga stuterier i riket, såsom både kostsam och mindre ändamålsenlig, redan frångången method, nemligen att till landsorterne utsända så kallade vandringshingstar, och att under revisionsåret hafva varit utskickade 35 dylika hingstar, för hvilka jemte deras — 157 - medföljande vårdare sammanlagda transportoch underhållskostnaden uppgått till 9,208 R:dr 69 öre. Revisorerne känna visserligen icke anledningen till detta förfaringssätt, men föreställa sig, att om hingstarne icke vidare sålunda kringskickades, utan i stället, såsom det vid öfriga stuterierna lärer tillgå, antingen afyttrades till hingstföreningarna mot någon skälig rabatt, eller ock öfverlemnades åt enskilde personer med skyldighet att ansvara för kreaturens behöriga vård och underhåll, men med rättighet att uppbära mflytande språngafgifter, så skulle stuteriet befrias från den icke obetydliga utgiften för dessa djurs underhåll. § 5. ° i: •• f ' Jfctfl . t ..T I den balansrelation, som finnes redogörelsen bilagd, upptagas de från förutgångna revisionsår balanserade osäkra fordringarnes belopp till sammanlagdt 1,742 R:dr 71 öre, Utan att på något sätt visas om och hvilka åtgärder till dessa fordringars indrifning blifvit tinder året vidtagna. § 6.
Och Sechania, Jehiels son, af Elams barn, svarade, och sade till Esra: Si, vi hafve förtagit oss emot vår Gud, att vi hafve tagit oss främmande hustrur utaf landsens folk; men här är ännu hopp derom i Israel. Så låt oss nu göra ett förbund med vårom Gud, så att vi utdrifve alla hustrur, och dem som af dem födde äro, efter Herrans råd, och deras som frukta vår Guds bud, att man må göra efter lagen. Så statt nu upp; ty det hörer dig till: Vi vilje vara med dig; var vid en god tröst, och gör så. Då stod Esra upp, och tog en ed af de öfversta Presterna, och Leviterna, och hela Israel, att de skulle göra efter detta talet. Och de svoro det. Och Esra stod upp inför Guds hus, och gick in uti Johanans, Eljasibs sons, kammar. Och då han ditkom, åt han intet bröd, och drack intet vatten; förty han sörjde öfver deras öfverträdelse, som i fängelset varit hade. Och de läto utropa i Juda och Jerusalem, till all fängelsens barn, att de skulle församla sig till Jerusalem. Och hvilken som icke komme innan tre dagar, efter öfverstarnas och de äldstas råd, hans ägodelar skulle alla tillspillogifvas, och han afskiljas ifrå fångarnas menighet. Då församlade sig alle Juda män och BenJamin till Jerusalem, innan tre dagar; det är, på tjugonde dagen i den nionde månadenom. Och allt folket satt uppå gatone inför Guds hus, och bäfvade för detta ärendes skull, och för regnet. Och Esra Presten stod upp, och sade till dem: I hafven förtagit eder, i det att I hafven tagit främmande hustrur, på det I skullen ännu föröka Israels skuld. Så bekänner nu Herran edra fäders Gud, och görer det honom ljuft är, och skiljer eder ifrå landsens folk, och ifrå de främmande hustrur. Då svarade hela menigheten, och sade med höga röst: Ske såsom du oss sagt hafver.
De hafva dervid att fästa afsrde i första rummet å penuinge-efterfrågan, och. i andra rummet å Statens förlust. Skulle det visa sig, att man efter den nu bestämda räntan ej blir af med penningarne, så måste naturligtvis räntan nedsättas för att skydda Staten mot den ännu större förlust som skulle upkomma om penningarne läge räntelösa. — Hvad nu detta förslag beträffar, så innehåller den en gång lemnade föreskriften, att ränta och provision skola förskottsvis afdragas. Det torde då ej vara något att ondgöras öfver, att Fullmäktige kunna tvifla huruvida de ega rätt att för ett lån, lemnadt på år, taga räntan och provisionen i flera repriser. Det är för att kunna gå billigare tillväga som de begärt denna förklaring, och jag finner således icke något skäl hvarföre Betänk skulle af B. o. Ad. afslås. Hr Carleson: Till svar på den siste talarens yttrande får jag förklara, att jag alldeles icke ondgöres öfver Utsk:s framställning och att det ganska litet bekymrar mig hurudan Utgången än må blifva; men det har förefallit mig, på skäl jag anfört, såsom vore det ifrågav:de förslaget öfverflödigt, emedan det beslut som är föreslaget att fattas, inbegripes i det af R. St:r redan förut fattade och af K. Det har aldrig i sistnämnde beslut intagits att räntan för det afslutade lånet skulle afdragas för hela tiden lånet är beviljadt, utan endast att vid lånets beviljande skall ränta och provision förskottsvis betalas. Dessa blifva väl förskottsvis betalade om de först erläggas för 6 månader och efter den tidens förlopp för följande 6 månader. Om det af BankoUtsk. nu före - skrifter som lemnats alldeles tillräckliga. D e> n 9 Mars. 435 slagna beslutet innefattas i det förra, och R. o. Ad, samt de öfriga Stånden just på sådan grund afslå ifrågav:de Mein., synes mig deri ligga cn anvisning så tydlig som R. St:r kunna ge Fullmäktige, att K. M:s och Ständernas i delta ämne redan fattade beslut bör förstås såsom BankoUtsk. ansett det böra förslås, men trott det böra förklaras.
FÖRSTA AKTEN MAGNUS. hägn! Bergsmän från Dalarne, min huldhet och mitt BÖNDER. BÖNDERNAS TALMAN. gifvit, Bondens lås och lada fridlöst, åker och teg i Herre, hell och hyllning! Herre och Konung, som landslag och lofven förvar tagit mot herrarnes hof och klöf, Konung och BÖNDERNA. Hell och hyllning Konung och herre! MAGNUS. med lag och med lydnad! Utvalde af Sveriges Allmoge, frid och lycka, TRÄLARNE. TRÄLARNES TALMAN. Fridsfurste och Frälsare... Trälarne, o Konung, har Du återlöst! Hell på knä. MAGNUS reser sig, förtviflad. Dig, förmätne. Herren Din Gud skall Du tillbedja, Ve, ve! Icke så! Hädare! Må himlen icke höra FOLKUNGA-SAGAN. icke mig, fattig syndig menniska! Gån i frid och frihet. sätter sig. ERIK stiger upp. Min konungslige faders stora verk äro fullbordade! Svenska kronans dyraste klenod Skåne är åter Riddare, Klerker, Köpstadsmän och Allmoge! införlifvadt med moderlandet, utan svärdsslag, med från urminne lika många som landskapen och derför söndrande och söndrade, äro nu samlade och är en som riket är ett! förenade i en enda rikslag, så att hädanefter lagen Bergsmän i Dalarne, som i sin lofliga näring godvillig öfverenskommelse. Landets lagar, förr och varit betungade med hinderliga pålagor kunna åter der utan huld och skydd prisgifna åt landsvägsriddares mummel se framtiden an med trygghet. Rikets menige bön rofferier landsvägsriddares och borgbänglars lyfter handen som om han bjöde tystnad. ERIK fortfar. MAGNUS och köra, och sjelfva skörda där de sått! bönderna, säger jag, kunna åter i ro ärja FÖRSTA AKTEN Trälarne, sedan vår store stamfader Birger Jar
Län ifrån äldre tider och innan detta Län under Svensk lydno kom, samt äfven sedefrftera, städse oklandradt egt den rättighet att med tre Daler silfvermynt tunnan sin kyrkotionde-spanBih. till R, St, Fröt. IS 45, 4 Sami. '2 Afd, 20 Haft. 3 18 Statssamt Allm. Besv. o. Ekon,-Utskottens Utlåtande, N.-o 105. mål betala och denna urgamla förmon blifvit, genom Kongl. Resolutionen på Presterskapets i Bohus Län besvär vid 1723 års Riksdag af Kongl. Maj:t under den 8 October samma år ytterligare stadfästad, Kongl. Maj:t, som ansåge, att med kyrkotionde i Bohus Län borde förblifva vid hvad förr vanligt varit, helst Provincen, i anseende till sin ringa sädes-afkastmng, tarfvade att på nämnde sätt blifva lindrad, funne både med rättvisa och billighet öfverensstämmande alt ändra och upphäfva den öfverklagade §. 8 uti Högstberörde Resolution på Presterskapets besvär, samt i Nåder bibehålla allmogen i Bohus Län vid den förmon att då och framdeles, emot Tre Daler silfvermynt tunnan, få deras kyrkotionde-spanmål inlösa; hvaremot det ålåge försa ml ingarne i detta Län att, för kyrkornas underhållande och reparerande, när det fordrades, draga sådan försorg, att icke något i den delen eftersattes af hvad lag i thy mål bjöde; och har Kongl. Maj:t derefter, genom Nådigt Bref af den 18 Juni 1817, ytterligare fastställt om förmälde uti Kongl. Resolutionen den 22 Mars 1770 meddelade föreskrift. I anseende lill de sålunda upplyste förhållanden samt enär bifallandet af motionärens förslag skulle betaga allmogen i Bohus Län en rättighet, som den af ålder egt, kunna Utskotten icke tillstyrka ifrågavarande motion, hvilken alltså torde förfalla. Stockholm den 4 April 1845. STOCKHOLM, Lundberg & Camp, tgjfj. Statsoch Lag-Utskottens Betänkande, N;o 106.
Besvär öfver Konungens Befallningshafvandes beslut i frågor om anmälan till bränvinsbränning, tillåtelse till bränvinsförsäljning i minut, äfvensom angående omflyttning eller indragning af värdshus, spisqvarter eller andra näringsställen, så 68 B evil bi.-, Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 1. viii i städerne som på landet, anföras hos Kongl. Maj:t genom Civil-Departcmentet inom den tid, som för besvär öfver Konungens Befallningshafvandes beslut i polismål stadgad är. Förbrytelser emot denna Förordning böra, så i stad, sorn på landet, vid allmänna domstolarne åtalas och afdömas, med undantag af frågor om oloflig bränvinsförsäljning i de städer, der Poliskammare finnes, och i hvilka dylika frågor uti hittills vanlig ordning behandlas. Då den tilltalade skriftligen anmäler sitt erkännande af förbrytelsen, må personlig inställelse undvikas. Åklagare, som besvärar med oskäligt åtal, vare skyldig gälda kostnad och skada. § 66. Af denna Förordning bör alltid ett exemplar finnas å hvarje ställe, der försäljning af bränvin i minut eger rum, i försäljningsrummet anslaget, vid bot af 10 R:dr. § 67. De i denna Förordning alsalia afgifler och höler skola i bankomynt beräknas. Hvad i denna Författning förordnats, skall tjena till efterrättelse ifrån och med början af år 1852, ifrån hvilken tid hittills gällande föreskrifter i ämnet komma att till kraft och verkan upphöra. Form ulär tili HiitningN* neli Stamp! ii»$£,'s-l)eYis a brtiininshräniiiiigs-redjihaiien !Vso Enkel i med fast ] panna ] med löst brö: öst Dubbel ) (utan ) Conisk ) batt med 00 tums ångCylindrisk j rör Enkel (rektifikations-apparat, ] flistad vid hatten, att sät Dubbcl )tas eme^an Pannan 0CI) (afkylnings-redskapen. Mäskvärmare. Med (utan) ång-apparat. koppar 00 00 B C1-’ r; sc < g « ±
HofRätten, sedan dit inkommit ej mindre ett skriftligt yttrande af Kullander, det han, för sitt lidande, blifvit fullkomligt förnöjd, så att upprättelse å hans sida icke äskades, än äfven uppgift på Kongl. Majit och Kronans kostnad för Kullanders underhåll i häcktet tre veckor, genom Utslag den 10 Novemb. 1837 sig utlåtit och funnit HäradsRättens omförmälda förvandlingsbeslut stridande mot tydliga stadgandet i 1 1 punkten af Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807, hvarför och då afseende icke kunde ' fästas å hvad tillförordnade Domhafvanden till sin ursäkt uppgifvit, Kongh HofRätten, med stöd af 1 Kap. 12 § RättegångsBalken, dömt honom att. böta 6 Ridr 32 sk., samt att derjemte utgifva 2 Ridr 41 sk. 8 rist. i er( 56 ) sättning för det fångtractamente, Kullander erhållit under de 21 dagar, som han obehörigen varit häcktad.
Det nämndes också af samma värde talare , att på vestra sidan af ön skall finnas en hamn. Den förtjenar dock icke detta namn, emedan den ligger öppen för hafvet. Den är icke skyddad för några stormar, och äfven då hamnen är på läsidan, äro bränningarna der så svåra , att man, när hafvet är i uppror, icke kan lägga till med en liten båt, utan att riskera, att den blir sönderslagen. Också vore det, som jag förut nämnt, i anseende till strändernas beskaffenhet, omöjligt att der bygga någon säker hamn. Då jag var på denna ö, omtalade dervar. disponenten för mig, att han, då nordostliga vindar blåst, icke kunnat lägga till ön på 8 dagars tid af fruktan för bränningarne. Jag har anmärkt att fångarne, då hafvet lägger sig, kunde komma till Gottland; men de kunde äfven begifva sig dit, fastän hafvet ej vore tillfruset, ty samma disponent omnämnde, att man på drif-is från Bottniska viken stundom kan från Sandön spatsera till Gottland, hvarimellan afståndet icke är mer än ungefärligen Engelska mil, hvaraf 6 utgöra en Svensk mil. Då nu drif-isen icke sällan tillpackar sig så, att man öfver den kan gå till Gottland, synes säkerheten för fångarna rymning icke vara särdeles stor; och dessutom kunde, i läll, 36 Den ii Mars f. m såsom år i838 liände, ett sä I Iska p af 3oo Ryska sk ä I Ilsk are landstego på Sandön, det blifva lätt för fångarna att undkomma. Hvad åter angår öns odling, så har Hr af Grubbens nämnt, att der borde sättas potates, och det är redan der brukligt; men det är lika ändamålslöst, som allt annat jordbruk derstädes, ty regnet sjunker djupt ner i jorden, emedan ingen fast grund finnes, om man vill borra sig aldrig så djupt ner. Jag såg der en brunn, som var 4° eller åtminstone 3o alnar djup, men som dock på botten hade lika mycket flygsand, som det högre jordlagret. Jag kan således ej inse lämpligheten af att dit transportera fångar, och hade mycket mera att om öns beskaffenhet anföra, hvarmed jag dock icke nu vill uppehålla.
Alt ingen jemförelse kan uppställas emellan afgifter, som R. o. Ad. för sina Den 19 Maj f. m. 207 egna ledamöter beslutar, och afgifter, som Svenska folkets representanter besluta, det lärer väl vara klart och således icke heller behöfva alt lill besvarande upptagas; men det synes mig alldeles tydligt, att 0111 inom landet finnes en afgift, som bestrides till hälften af Kronan eller statsverket och till den andra hälften af rolehållarne, så blir detta alldeles icke en bevillning, utan, om J viljen nödvändigt nyttja ordet beskattning, så blir det en beskattning till motsvarande belopp, och till det belopp, sorn i annat fall skulle utgå af statsmedel. Det blir i alla fall ieke fråga om att ett eller flera Stånd skulle kunna undandraga sig deltagandet uti en afgift, hvilken efter 7 1 §:n Reg.F:n angår den allmänna bevillningen och dess fördelning, men alldeles icke sådana afgifter, som till bestämda och gifna föremål utgå, när behofvet är erkand!; ty då måste R. St. bestämma om de afgifter, som utgått till nämnda behof, böra nedsättas, förhöjas eller blifva oförändrade; derföre kan likväl icke en sådan afgift få namn af bevillning , lika litet som den kan erhålla en sådan benämning, derföre att den beräknas efter samma grunder, som bevillningen utgår. Hr von Hartmansdorff: Då ett Utsk. påstår, att en afgift är bevillning, så borde det väl hafva någon bättre grund för sitt påstående, än den klena, som finnes anförd i betänk. N:o 483 (pag. 6), der det står : ”Äfven i sådant fall anser dock Utsk. denna fråga icke genom tre Stånds sammanstämmande beslut kunna anses afgjord, enär omförmälda i likhet med tullafgifterna utgående och på desamma grundade afgift oslridigt, lika med sjelfva tullafgifterna, utgör en bevillningsafgift.” Hela grunden är sålunda, att uppbörden af handelsoch sjöfartsafgilten är lika med den af tullafgifterna. Andre talare hafva förut anmärkt, huru olämplig en sådan jemförelse är. Jag skall söka ytterligare visa det.
Ej heller får auklions-anbud, som enligt 10 eller 14 §. för hvartdera slaget af handel antages, i stad understiga 600 eller på landet 300 kannor. §• 19- Mom. 2. Då Utskottet icke ansett sig böra frånkänna gäslgifverier den urgamla förmån, att åt sina innehafvare medföra rättighet att, om de så önska, få utskänka bränvin, hade Utskottet, efter min tanke, ej bordt ställa en sådan, icke åt person, utan åt egendom, medgifven, rättighet i beroende af en tillfällig egares beslut att nedlägga rörelsen. Jag har derföre yrkat, att §:n måtte lyda, som följer: Har gästgifvare å landet uppsagt eller förverkat sin rättighet till bränvins-utskänkning, må densamma icke kunna för gästgifveriet åter förvärfvas, så länge det af samma person innehafves. Uppsägning, som sålunda skett,' må dock icke utgöra hinder att för - 6 Bil. N:o 2 till Särsk. Vtsk. Bet. N:o 13. ▼larfva rättighet till bränvins-utskänkning, på sätt i 15 §. omförmäies. §• 24. Utskottet har i denna paragraf föreslagit förbud för al! bränvins-försäljning vid ting, mönstringar, mantalsskrifningar m. m. Obestridligt är det en ovana att supa vid måltider, dricka punsch på eftermiddagen o. s. v., och väl vore om denna ovana kunde utrotas. Jag hoppas, att så skall småningom ske, derest lagstiftaren räcker handen åt sedoläraren. Jag fruktar likväl, att målet icke vinnes, om den förre går alltför långt framom den sednare och söker alt med lagens hammare bryta gamla ovanor, hvilka endast långsamt och på den moraliska vägen kunna utrotas. Så häftigt gingo ej våra bröder Norrmännen till väga i Bränvins-försäljnings-Iagen af den 6 Sept. 1845, icke ens i tillägget till samma lag af den 19 Augusti 1848. Till och med på marknader är bränvins-försäljning ännu tillåten i Norrige.
Bassewitz fördes redan på två musköter döende ur handgemänget, och Daldorff, veteranen, som i så många strider midt bland stupade drabanter blödande frälsat konungens lif och som under hans ögon fört sina småländska ryttare mot Holofzins dödar, låg på sin utbredda kappa med likblek panna. Skotten kastade sitt plötsliga ljus öfver de huggande och korsade värjorna och öfver de skugglika, kämpande soldaterna. Vid skenet från ett fältstycke igenkände drabantkorporalen Baumgarten slutligen konungen och lyfte honom på sin häst och omgaf honom med de tillbakaslagna svenskarna. Då trängde ett ihållande och häftigt trummande till konungens öra, och när han forskande vände sig åt sidan urskilde han på afstånd i gryningens dager en trumslagaregosse, som med pinnarna i handen ännu stod kvar, vänd mot fienden. Bredvid honom låg en officer på ryggen med båda armarna rakt utsträckta. Den stora galonerade hatten satt ännu ståtligt och förnämt på hufvudet. Halsduken af fransyska blonder pöste i blåsten rödfläckad, och rundt det uppslitna rockskörtet blänkte om hvartannat i den daggiga ljungen konfektsbitar och silfverslantar. – Hvem är den stupade? – frågade konungen. Ryttmästare Ridderstadt svarade: – Det är en tapper krigsman inför Gud men som många människor smädat ... Det är en af ers majestät omhuldad vän ... Det är Grothusen! När Ridderstadt hade svarat detta, gick han själf tillbaka in i handgemänget och ljöt döden. Det var mörkaste vinternatt, när konungen ändtligen i sin sexroddareslup lämnade det under styckekulor och bomber rykande Stralsund. Düring, som så outtröttligt delat kungsridtens mödor, hade utanför stadsmuren fallit i sitt blod, men hans bror satt vid styret på aktersätet.