Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Frestelsen var så stor: jag håller dig för andra gången kär i honom, och du har aldrig lärt mig att neka dig något. Att vara din hustru föll sig alltid så lätt — lättare än att vara din sons moder. Men var lugn — min kärlek är stor nog. Jag viste blott icke rätt hvad jag gjorde. Och du skall alltid hjelpa mig — skall du icke det? » Gerhard kysste henne och tyckte att hans hustru var sjelf så söt, som den » sötaste sockerbit. » Ack, om männen alltid ville göra sina anmärkningar så vänligt och hustrurna alltid upptaga dem så ömt och förståndigt! Då skulle mången liten » sockerbit » försötma den malört lifvet så ofta blandar i äktenskapets sällhetsbägare 1 Ur en frus erfarenheter. |) vilket herrskap har icke gjort rätt oangenäma erfarenheter vid förluster genom tjenstfolks oskicklighet eller rättare ovarsamhet vid handhafvandet af husbondfolkets tillhörigheter! Jag vill här icke tala om skadegörelsen å det i dylikt bruk varande husgerådet, ty om också husets allt i allo skulle kasta litet oaktsamt med kärlen eller köksan och huspigan vid sina många bestyr i den gröfre hushållningen icke vara så försigtiga med en del sköra saker som önskligt vore, så skall ej ett humant husbondfolk fästa så mycket afseende vid en trasig tallrik eller en något bucklig kastrull. Men om det talrika tjenstfolket i en af våra dagars på stor fot lefvande familjer med högt stegrade fordringar på elegans och smak icke skulle iakttaga nödig försigtighet vid behandlingen af de ofta dyrbara lyxartiklarne, på t. o. m. konstsaker, då är herrskapets förtrytelse berättigad. Men — äfven med de häftigaste förebråelser blir — tyvärr — skadan icke godtgjord, och den, som i alla händelser får bära den är herrskapet. Och det är betjeningen ganska likgiltigt, hvad skada den åstadkommer exempelvis å en marmorskifva eller en sevresservis, då den vet, att husbondfolket hvarken skall eller kan afdraga priset för dyrbarheterna å dess lilla lön.
St. ett eller flera af de lill deras handläggning förekomna mål vara af den betydliga omfattning, att såväl löi bereda nde gransk ningen i Ulsk., som pröfningen hos RiksSl.-n skulle upplaga en längre lid, så alt, eller öfriga riksd.göromålens afslulande, endast dessa skulle komma att återstå oalgjorda; då må, efter sammanstämmande beslut af alla fyra RiksSttn, oell sedan Konungen dertill leinnat bifall, viss dag utsättas inom ett år efter R. Sits åtskiljande, då de, så framt ej urtima riksdag dessförinnan sammankallas, skola .sammanträda till riksdagsfol (sättning, hvarvid ingen annan R. St. tillkommande rätt kan ntöfvas, än behandlingen af hvad som, jemte nyssnämnda dag, bär blifvit uti riksd.beslutet uppgifvet och bestämdt. Fj må likväl till sådan riksdagsfortsutlning bii ask jutås den fråga, som i någpn män förer Konungens rpdgjfvares ansynrighet, granskningen af allmänna medels förvaltning, riksslatens reglering eller någon bevillning; belopp eller fördelning, än mindre något härom viii sjelfva riksdagen (attadl beslut upphäfvas eller förande'S; ej heller beredda grundlligsföi ändringar till afgörande upplagas, men väl beslut efter behörig utål bet ning faI las om vid riksdagen föreslagna grundlagsförändringars framställande till antagande eller förkastande vid nästa riksdag, likasom belydligafe förändringar uti skattläggningseller indelningsverken för liela Riket eller större delar deraf, må under riksdagsfortsättning kunna sä t sk i lil t pröfvas och afgöras, dock ulan alt de deraf orsakade ändringar uppföras i rjksstaten förrän vid nästa riksdag.” ”Då riksdagens åtskiljande till fortsättning å utsatt dag, på sätt ofvanfönnäldt är, beslutes, uppdrage R. Ståt del eller de Utsk., hvilka under riksdagen börjat att handlägga målet eller målen, att dermed under mellantiden fortfara, så att fullständigt ulaibetadl betänk, och förslag i livart och ett ämne rnå kunna Uti RjksSttn föredragas å riksdagsfortsättningens andra sammanträdes-dag.
» Det är makalöst härligt att lefva. » Och så sjöng han sakta, för att icke störa aftonens ro eller kanske m e d en erfarenhet, s o m något dämpade jublet, m e n m e d en stämma, som g ö m d e på m y c k e n ödmjuk tacksamhet: » Ja, den första jag får min semester » «Ora det skulle knipa någon gång, så tänk på mig! » Efter middagen gick hon och plockade i h o p de ankomna presenterna. » Tala inte mera om det. » Följande vecka släpade sig trögt fram. Pappa gick in till sig, så fort han ätit — han tycktes icke alls h a någon lust att vara häst åt Arne, o c h lill-Otto sträckte fåfängt armarne efter h o n o m. E n m o r g o n, när Ester gick o c h dammade i hans rum, sade h o n plötsligt: » Men sjung litet, Otto, du brukade ju alltid. » H a n afbröt henne. » Jag tror, att jag är litet hes. » » Nå, m e n hvissla då — det brukade du också. Det är så tomt, förstår du » » Kära gumman, det är j u obildadt, » sade han och försökte skratta. Men h o n tyckte, att i hennes hjärta satt liksom en liten knif o c h sargade fram o c h tillbaka. När fjorton dagar gått, sade han helt plötsligt vid middagsbordet: » Skicka flickan öfver gatan efter en butelj vin, Ester. Du kan ju ta den på räkning. En gång är ingen gång. » » Nej, Otto, det gör jag inte, » sade hon fast. » Jag tar inte medvetet första trappsteget nedåt. » » Gör du inte? » sade han m e d en underligt skarp blick, som nästan skrämde henne. Men på eftermiddagen satte h o n sig på Arnes lilla stol bredvid h o n o m, där han låg på soffan. H a n hade skickat återbud till lektionen i matematik. » A r du sjuk, älskade —? &gt; sade hon. » Nej, visst inte. Inte alls. » » Men återbudet » » A h, det är bara så tråkigt ibland — att arbeta. » » Säg mig, hvad det är, älskling? » H o n stack armen under hans hufvud.
Men angripare, som förtjena motstås, äro icke de, som med oskäl och ovett öfverfalla oss sjelfva; sådane må lemnas å sido, med tystnad och medömkan: utan de, som antasta Religion, Öfverhet och Grundlag, kränka goda seder, samt göra pasquinader af personers heder och välfärd. Kritiken bör eljest föga eller intet befatta sig med eländiga och ömkliga auctorer. De ha skrifvit lappri: men dermed ha de intet gjort skälmstycken. Har hon ingen annan orsak, än att få dem att stå vid dörren och skämmas, så bör hon lemna dem i fred. ”Men”, säger någon härvid: ”skall hon ej tukta sådana, hvad har hon då att göra”? Men, min vän: ha vi då inga andra böcker, än eländiga? Här äro ju också goda, förträffliga! Hålle sig vid dem: der gifvas alltid fält att vända sig uti; de ha nog felat på några ställen; men deras fel kunna rättas till många hundrade, ja tusende läsares rättelse, om de skärskådas på ett sätt, som ingen förnuftig, hvarken auctoren sjelf eller någon annan, stöter och förtörnar. Man ser, att således äfven den vettiga Kritiken aldrig saknar ämnen att klandra. Men hon klandrar aldrig så, att hon genom bitterheten motverkar sitt syfte. Lika sorgfälligt undviker hon, att bedraga sig och hugga i vädret; sig sjelf till skam, och likväl möjligen sitt föremål (på någon tid) till skada. Hon bör vara bindande och öfvertygande; så att man, då man gifver sig ut på djupet att rätta andra, har dertill utmätt sin styrka, och är sjelf ren från det man hos andra lastar. Främmande äro för henne ensidighet, agg, afund, hämd. Lika foglig och behaglig, som oveldig, men ingalunda efterlåten, bör hon, då nödvändigheten så kräfver, vara stark och genomträngande: dock utan glupskhet och grälighet; så att hon icke anser ett mygg för en elefant, eller gör en loppa till ett vildsvin. Det motsatta felet är, att lukta af smickran och lycksökeri.
Sarfmar bile läggaS emellan grannars ålrar, bå gånge l;alft bile å ^tuarbcraS åler. 2Bib änbait för åler, bile l)tuar af fttt". ^millet beflut 28t uti uttberbåntg flrifroclfe ben 14 ©ccember fiftlibne år l;oS ålongl. 5U?aj:t anmält; odj l)ar betfamma unbcr ben 27 februari inucluaranbc år bitfmtt af Äongl. SWajtt t 9Mbcr faftftällbt. §• 42- (Sfter bet 28i, för 28år bel, bcflutat ett författning, Ijmartgcnom, nteb änbrtng af 20 lap. 6 § 23pggntitga Stn 9iåbtga ftabfaftelfe. §. 43. S änbamåi att förebomma bjurö mtffjanbimg, fiafmc 23i, för 28 år befi, bes flutat ett författning, pmarigettom, meb embring af ftraffbcftåmmcifcu i 22 bap. 2 § 23t)ggninga S ituberbånig fbrtfmcife af beit 22 Siugitfii fiftiibne år fia fm e 23 i fio-3 Äongi. 9??aj:t aufiåftit om utfärbaitbe af författning, bc(3 angåettbe uubcrfiåffct af be filt o, font, enligt 2(5 bap. 2 § '23t;ggutnga jpanbefö Sj må någon mara borgare t tmänitc ftaber tiffiba.
Kronprinsens och Kronprinsessans förmälning, vidblef Ridderskapet och Adeln sitt förut i ämnet fattade beslut samt lades förevarande utlåtande till handlingarne. S. D. Föredrogos och lades till handlingarne Stats-Utskottets nedannämnde den 28 sistlidne Juni på bordet lagda memorial: N:o 174, i anledning af erhållen återremiss å utlåtandet N:o 137; N:o 175, i anledning af erhållen återremiss å utlåtandet N:o 133; samt N:o 193, i anledning af återremiss å utlåtandet N:o 142, angående ett lån för den nya tomtregleringen i Christianstad. S. D. Föredrogos och biföllos Stats-Utskottets nedannämnde den 28 sistlidne Juni på bordet lagde utlåtanden: N:o 176, i fråga om boställsrum för Departements-cheferne; N:o 177, angående begärdt statsanslag för upprensning af Ljusne eif mellan sjöarne Or och Warpen; N:o 178, i anledning af väckt motion, angående anslag till reseunderstöd för Fabriksoch Handtverksarbetare; 350 Prot.-Utdrag den 2 Juli 1851.
Coliecteurer vid NumerLotteriet 1: — Sockenskrifvare — 36. Gerningsmän och öfrige på Landet, som, af Konungens Befallningshafvande försedde med Antagningsbref, ej ega Löner och här förut icke äro nämnde — 24. Förordnanden och Antagningsbevis för Städernes Betjente, Gevaldiger, Uppsyningsman, Lin-, Hamp-, Tjärn-, Brådoch Jernvräkaré, Packkusoch Vågkarlar, Stads - 118 Exp. Utsk. Förslag till und. Shrijv. Fullmagter : tjenare, Parmmätare, Mätare, Jernbärare, Vindragare, Åkare, Timmeroch Murkarlar, Fiskare, Packare, Politiae-och Execulions-beljente, Extra-Ordinarie Stadsbetjente med deras vederlikar , som ej äro Borgare, då de hafva Lön på Stat af Ätta och en Tredjedels Riksdaler och derutöfver, Fem Procent af Löneinkomsten ; men med ringare eller ock utan Lön Musicanter och Dansmästare, Förordnande för Om någon beställning med Lön på Stat tillsättes genom General-eller andra Ordres, anses dessa lika med Conslitutorial. Då Vi, eller något Verk, eller Embetsman utnämna någon lill beställning af den beskaffenhet, att Lön på Stat dervid ej åtföljer, eller först framdeles kommer att åtnjutas, hvarunder förstås Tjenstegrader i Armeen, belägges derom utfärdad Fullmagt eller Öppet Bref med Slämpladt Papper till Fem procent af den Lön, somf.åtföljer dylika eller med dem jemförliga beställningar. Enär någon, som förut varit eller är i Kronans tjenst, tillägges hö - Exp. Utsi-. Förslag tilt und. Skrifa. N:o Tio. 119 Fullmagter: gre namn, heder och värdighet af Embete eller Tjänst, charteras de derom utfärdade Öppna Bref och Fullmagter till dubbla beloppet emot hvad föreskrifvet är för Fullmagter å lika beställning i verklig tjenst, eller, der sådant ej kan ega rum, å sådana Embeten eller Tjenster, som medföra lika värdighet.
För masugnar, hamrar, sjelfständiga qvarnlägenheter och sågverk har ock en jemförelsegrund emellan dem och jordmantalet blifvit fastställd; och som, under den period af vår ekonomiska lagstiftning, då på landet förbuden mot skattskyldig jords minskning och öfverdrifna klyfningar af hemmanen ännu voro gällande, och de s. k. stadsmannanäringarne, med undantag af vissa slags handtverk och sednare äfven fabriksoch manufakturanläggningar, fingo endast i städerna idkas, nu nämnda industriela företag, som dock tillika för sitt bedrifvande alltid förutsatte innehafvande af fast grund, voro de hufvudsakligaste näringsarter, hvilka jemte jordbruket på landet idkades, men den öfriga befolkningen inom kommunerna dels på ett eller annat sätt stod eller ansågs stå under berörda iästigshetsinnehafvares patronat, dels i öfrigt, var anvisad på egen arbetsförtjenst inom kommunen och dessutom utgjorde en jemförelsevis ringa del af folkmängden, så ansågs den hvarken i allmänhet vara till röst i soknestämma berättigad, eller till kommunalutskylder förpligtad i andra fall, än då utskvlderna afsågo kyrkan och dermed sammanhängande behof, i hvilka fall dess bidrag företrädesvis utgingo i arbetsbiträden eller dagsverken efter matlag, och, i fråga om fattigvårdens behof, uti vissa af soknestämman bestämda personela afgifter. Dessutom är att anmärka, att det skattefrihetsprivilegium, som från XXIV fordna tider tillkom den s. k. ypperliga frälsejorden, äfven i fråga om kommunalutskyIder i åtskilliga afseenden gjort sig gällande. En nyare tids uti den ekonomiska lagstiftningen så för landsbygden som stadsmannanäringarne införda nya grundsatser hafva emellertid icke kunnat undgå att äfven på kommunalväsendet och förpligtelsen till kommunalutskylders utgörande utöfva inverkan.
Uppkommer fråga om Gonlractets rätta Den 5 Januarii. förstånd, af orsak, att meningen icke linnes nog klart uttryckt, tolkar det. Egentligen kan väl ej sägas, att, i föreskrifne fall, publike Auctoriteter hafva egen eller direct nytta eller skada af sådana, deras Domares åtgärder; men ansvaret inför Styrande Magten, och fördelen att kunna tolka otydligheter utur en annan synpunct än den andra Contrahenten, försätta dem onekligen i egenskap af Parter, och ådagalägga nödvändigheten af en neutral Tertius Interveniens för frågans afgörande. Det är ovedersägligt, att Mål af klar beskaffenhet, eller der denna genom reciproct begifvande är erkänd af Executorn, kunna med slut afhjelpas. Icke heller kan egentligen sägas, att Stämnings-rättigheten inför Laga Domstol, är en Part i något fall absolut betagen. Men för att så väl upphäfva alla tvifvelsmål derom, som ock att förekomma Preliminaire frågor rörande rätt Domstol, tager jag mig, af hvad anförd t är, anledning till vördsam hemställan, om nödvändigheten af förklarande: Att då tvist uppstår om uppfyllandet eller tolkning om Contract eller Afhandlingar, ingångna å ena sidan å Kongl. Maj:ts och Kronans vägnar af publike Auctoriteter, och å den andra af enskilta Personer eller Associerade. Saken bör genom Stämning incamineras hos vederbörligt Forum Contractum, som i dessa fall kunde constitueras vara Rikets HofRätter, Ridd. o. Ad. Prot. II B. 55, 56 434 Den 5 Januarii. hvarifrån, i händelse af någondera Partens missnöje, dylika Mål höra i laglig ordning Konungens Högsta Domstols pröfning kunna underställas. Jag har förutsett det inkast, att ämnet kan anses utgöra en vigtig del af det under handläggning varande, vissa Committerade uppdragna LagArbetet. Men detta är af en omfattning att fordra mycken tid, hvaremot det aldrig är för tidigt, att med all sorgfällighet omskansa Personlig och Egendomsrätt.
B et sin k a nilen* det i anledning af förekommen fråga om Lane. rätt uti Rikets Ständers Bank för Allmänna Brandförsäkrings-Verkét, kommer att affattas, re-' serverade sig Herr Lagman Noraus, Herr Råd, man Lundgren, Herr Brukspatron Bjuhr, tillika ti ed Herrar Leffler och Nilsson; hvarvid de t vänne förstnämnde begärde att deras under ofverl! ggningarne afgifne yttranden, tillika med H err Commerce-Rådét Santessons denna dag uppläste, inom Finance-Beredningen yttrade, särsk 1- da tanka, måtte Betänkandet åtfölja; och voro dessa yttranden,’som härefter intagas, af följande lydelse, nemi gen : 1:0 Herr Lagman Notsel Jag anser att ett Creditiv uppå Riksens Ständers Bank af en limiterad Summa af 200,000 R:dr Bancoi bör Allmänna Biaridförsäkrings-Inränningen beviljas. Jag kan icke föreställa mig att någon förlust för Banken derigenom kan upkommn, eller att detsamma kati inverka på Bankens Financiella st: Aning; Brandförsäkrings-Fonden har fullkomligt säkra Hypotheker att erbjuda, och kehöfver ic! e på längre tid än högst ett år, och icke vid : ndre tillfällen än större olyckshändelse;, ålita ett sådant Creditiv. Foluiens fordringar uppsägas till inbetalning efter sex må.. cadei ®ta t* - Dt slotte (s Bet ätnkanäetu 97 Bader och den årliga insättningen af delcgrarne limnar äfven »alra tillgångar att påräkna. Man kan lika litet föreställa s’g att Dirertionen, bestående af ^Ledamöter, dels utnämnda af Korg!. Maj:t, dels af DelPgarre utvalde, lättsinnigt skulla anlita ett sådant Creditiv, som att fråga någonsin skul’e kunna uppstå att eftergifva den rätt 1.11 återbrtalnir g för hvilken fullgod säkerhet är lemnad, och sorn på den inskränkt! tiden af högst ett år behöfver uppskjutas.
Att närmare bestämma ordningen för de i 7 punkten föreslagne utvägars användande än som redan skett, eller att Låne-rörelsens förminskning är den, som i sista rummet bör tillgripas, vågar Utskottet ej heller tillstyrka, då Banco-Styrelsen alltid bäst måste vara i tillfälle att kunna bedöma, när den ena eller andra af de öfrige utvägarne är tjenligast att använda. Och har Utskottet alltså funnit skäl förblifva vid dess i y punkten gifne tillstyrkan, med allenast den jemkning, att Bankens egande Inteckningar icke må kunna försäljas, utan allenast förpantas. Vid punkterne: 8: att, af alla de uppgifne utvägarne till den etforderlige proportionens underhållande, Låne-rörelsens förminskning är den, som i sista fianco-Utskotlcts Utlåtande N.-o 16. 5i rummet bör tillgripas, och det endast då Bunkens säkerhet sådant ovilkorligen fordrar ; samt g: att bestämmandet af hvilken eller hvilka, bland de för proporportionens vidmagthållande tillåtna medel, må för tillfället begagnas, bör vara helt och hållet öfverlemnadt åt Banco-Styrelsen, som dervid icke lärer underlåta att afse både Bankens egen fördel, och det som dermed står i nära samband, industriens ostörda förkofran ; är allenast anmärkt: af en Ledamot, att, när man försl i 8 punkten bestämt ett vilkor, hvarunder försigtighels-målten skola begagnas, sä stöde föreskriften i q punkten ej väl tillsammans med sann logik , hvarföre S punkten borde utgå, och af en annan Ledamot, att 9 punkten borde förtydligas genom tillsättande af orden i öfrigt, efter ordet ”vidmagthållande Utskottet, som anser af vigt, att den i 8 punkten framställde satts bestämdt ultryckes, lill lugnande af de öfverdrifna farhågor man i allmänhet hyser för indragning af Låne-rörelsen, kan ej bifalla uteslutandet af denna punkt, men erkänner ett förtydligande af g punkten i följd häraf kunna erfordras, hvilket Utskottet ej heller'skall underlåta att iakttaga.
Jemle del Rikets Ständer medgifvit, att det sammanlagda belopp, Femtusen sexhundra Riksdaler, som för underhållande af Navigationsskolan här i Stockholm och till aflöning för de vid samma skola anställde lärare blifvit, under åren 4 849 och 1850, utaf Kongl. Statskontoret förskottsvis utbetald t, må detta Verk af Riksgäldskontoret ersättas, hafva Rikets Ständer till nämnde Navigationsskola, för innevarande år, å Riksgäldskontoret anvisat ett belopp af Tvåtusen åttahundra Riksdaler; hvilket alltså bör, enligt Kongl. Majrts nådiga föreskrift, utbetalas. § 89. Till a flödande af lärare och underhåll af elever vid det å Kongl. Flottans varf i Carlskrona numera befintliga skeppsbyggeri-institut, äfvensom till andra för samma institut erforderliga utgifter, hafva Rikets Ständer beviljat ett årligt anslag af Tretusen trehundratretliotre Riksdaler 46 sk. att, på sätt Kongl. Maj:t behagar i nåder föreskrifva, från Riksgäldskontoret utgå under den tid, den vid innevarande riksdag uppgjorda statsreglering kommer alt omfatta. § »O
Collegium erinrar härvid, att äfven öfrige Länens jordeböcker för berörde tid upploge hemmanen under de titlar, hvartill dispositionen af dem och deras räntor till och med före reformationen och den derpåföljde reducliou iöranledt. Sålunda förekomme, jemte skatte-, frälseoch krono-, äfven kloster-, canicke-, nonne-, preste-, kyrkom. 11. hemman, och, ehuru desse slags hemman redan genom Konung Gustaf Ls reduction blifvit till Kronan indragne, fortfore de likväl att i jordeböckerne oförändradt upptagas under de gamla titlarne intill år 1725, då förändring med jordeboken vidlogs. Lika litet sorn i Sveriges gamla provinser kyrkorna skulle kunnat tillvinna sig de i jordeböckerne under titeln ”kyrkohemman” upptagne hemman, lika litet syntes det kunna lyckas kyrkorna i Halland, hvarest under nyssberörde benämning alla de hemman funnes upptagne, af hvilkas räntor något utgått till kyrkorna, med lydlig annotation hvad och huru mycket af jordeboks-persedlarne tillhörde kyrkan, hvaremot, för de hemman och lägenheter, som af kyrkorna med fri disposilions-rält innehades, sådant funnes serskildt annoleradt; 3:o Malmö Recess af den 18 September 1662. Det förklarande, som, eller uppgifl i Preste-Ståndets underdåniga skrifvelse, skulle i nämnde handling linnas meddeiadt, förekomme emedlertid icke uti Recessen, men igenfunnes i de Kongl. Commissariernes i anledning af Ståndens serskilde besvär och desiderier gifne resolution, hvars 9:de punkt, uppå presterskapets i Halland ingifne besvär, lydde sålunda: ”De benelicia, soni af serdeles benådning och förmedelst Kongl.
Bil. N:o 3, till Bevilln.-Utskottets Skrifvelse, N:o 6. 13 Förbrytelse mot § 6 straffes med böter af 16 R:dr 32 sk. och förlust af varan. Har under dessa förbrytelser bränvin blilvit i parti eller minut såldt af den, som icke eger rättighet till sådan bränvinsförsäljning, plikte förbrytaren derför särskilt, såsom här ofvan i hvarje fall är stadgadt. § 28. För försummelse att iakttaga föreskrifterna i § 15 mom. 2, vare bot 10 r:dr hvarje gång den åtalas. § 29. Den, som, enligt § 9, i stad idkar försäljning af bränvin till förtäring på stället, vare, utom de här ofvan i hvarje fall stadgade böter, för alltid förlustig sin försäljnings-rättighet, då han tredje resan pliktfälles för öfverträdelse af denna förordning eller af de ordningsstadganden, som, med stöd af nämnde §, blifvit af vederbörande embets-myndighet meddelade. § 30. 1 fråga om åtal för oloflig bränvins-försäljning ansvare mannen för hustruns åtgärd, såsom hade han sjelf gerningen begått, änskönt hon förebära skulle, att förbrytelsen utan hans vilja och vetskap tillkommit. För oloflig bränvinsförsäljning, som med husbondens tillåtelse eller vetskap verkställes af hans lagstadde tjenstehjon eller andra af hans husfolk eller i hans arbete antagne personer, skall husbonden ock ansvara, såsom vore förbrytelsen af honom sjelf gjord. § 31. Beträdes någon under den tid, han är under tilltal för oloflig bränvins-försäljning, med fortsättning af sådan förbrytelse, skall han, för hvarje gång han lagföres, plikta det belopp, som för den olofliga bränvins-försäljningen, efter dess särskilda beskaffenhet, blifvit bestämdt. § 32. Den, som försäljer bränvin olofligen, äfvensom den, hvilken med behörigt tillstånd idkar försäljning af bränvin till förtäring på stället, ege icke rätt till utbekom mande af fordran för bränvin, som han på räkning eller kredit utlemnat. 14 Bil.