Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr kolen van kotsniisin, Fullmagtkg Herr Bertmecien, kslar R.sinf>olä; R. S. O. Af. Tredje Lintzen: Herr Lisell, jsalaan ^xsi, Major. Herr von Lmclienström, Lalomon, Bergs-Rad. Herr Ocleneranrr, ^okan, Hof»Ratts-Rad. Herr von LckulrLnlaeim, Öaviä, krokeLor, R. N. O. Herr von Koseniisin, d<ils, Landshöfdinge, R. N. O. Herr von kskr Olof, Onvo/e, R. N. O. I Bewillmngs-Utffottet. Af Första Lintzen: Grefwe Lraias, Fullmagtig Grefwe k.e>veniiaupt, Olar. Grefwe ksllinZ, kär, Msjor. Friherre knoge, Oari, Ofverste, R. S. O. Friherre kobbina, Lsngt, Major, R. S. O. Friherre Os 6eer, Oarl, Kammarherre, Oom. af W. O. Sk. K. Friherre vennelin, Lamuel, Bergs-Rad. Friherre Haoir, 'kåge, Landshöfvinge, RS. O. Friherre Larpelan, ^odao kreärie, fandöhöfdinge. Oom. S. O. Af Andra Lintzen: Herr Lonäe, Oart kkilip, Major» R. Herr von 2eloav, Okrili., Major. Herr krinrsnsttvlst, Oart, Oapikaine. — i Herr 3noilsscv> Fullmägtig Friherre I.s§srdjslke, Kammar-Junkare. Herr Kneikälä, Larl OonilLnrin > Lg^irains, R. S. O. Herr krytr, Hnäers ^fodsn, Ls^irgins. Herr SljLrnci-anr? Fullmägtig
Så formvidrig jag anser den rättighet vara, som Utsk. tagit sig, att i sitt slutliga jemkningsbetank. framställa nya förslag, hvilka, såsom förut okända, icke kunnat ingå i de meningar, som skulle sammanjemkas; ,å oförklarlig förefaller mig också, ej mindre den besynnerliga motsägelse, som förefinnes emellan Utsk:s omdöme och förslag, i frågan angtde städernas särskilda representation, än den lika besynnerliga huldhet för städernas innevånare, som visar sig i förslaget derom. Sedan Utsk. sjelft, pag, 13, påmint om sin i mein. N:o 38 vttrade öfvertygelse derom, ”alt en särskild stads representation i ett land, der städerna icke äga io:delen af befolkningen, icke låter sig försvara’ ; förklarar Utsk. ytterligare ”sig betvifla gagnet af en konstgjord skilnad emellan stad och land”, men slutar likväl med att på samma sida föreslå, det städer och större köpingar må, för riksdagsmannavalen, bildas lill särskildta fiån landet afsöndrade dislricter.” X)å man påminner sig. att lörsiäi kla Const.Utsk, hade genom votering beslutat samfällda val, utan något undantag för städerna; så vill det synas att förslaget i denna del innebär en Den i j April f. <n.
Om åter man inskränker sig att önska en återremiss å betänk., läggande någon vigt på den af en reservant föreslagna utvägen att bos Konungen anhålla 0111 en närmare undersökning, så må jag bekänna, att jag, i fall Statslltsk. efter återremissen skulle stanna i en sådan mening, icke, det oaktadt, skulle säga, att intresset för frågans utgång kunde eller borde vara särdeles lifligt, såvida man endast holle sig till frågan om biskopslönerne och en indragning af prebenden. Det skulle först då kunna väcka intresse, om man antydde derpå, att inga s. k. regala pastorater vidare skulle finnas, ty skillnaden emellan regala och consistoriella pastorater är det stora hindret för alt med hopp om framgång kunna yrka på reformer i hvad som rörer kyrkan; men att borttaga denna skillnad vore ett medel att tillvägabringa concessioner af dem, som hafva så kraftiga privilegier som PresteSl. i nuvarande slund. Denna fråga om hiskopsembetenas indragning är en uppslagsända, hvilken varit ifatlad för längesedan; i början bemöttes den med ett visst hån af de resp. Stånden, och att den nu af denna riksdags StatsIJtsk. blifvit upptagen och allvarsamt ventilerad, synes mig utmärka ett tidens tecken, att fastän frågan må vara uppfattad i en oriklig och ofullkomlig uppslagsända, den likväl till sini kommer att taga hela kärfvan med sig. Del är för den händelse att B. o. Ad. finner sig vilja följa med tidens tecken, och som ett litet tecken dertill återremittera frågan, jag hoppas att StalsUlsk. skall fullfölja den utväg, som nu är öppnad, nemi. att föreslå en und. anhållan om frågans utredning i sin helhet; och för en sådan möjlighet har jag tagit mig friheten alt yttra dessa ord. Hr Åke rman:
Jag hemställer till hvar och en, som läst StatsDtsk:s ifrågav:de Utlåt-, huruvida der igeiifinnes något vilkor för Gefle-Dala-bolaget att icke vidare begära något nytt statsunderstöd. Med vilkoret, som Gr. Mörner åsyftar, eller stadgandet att bolaget ej vidare skulle få stats-understöd, förhåller det sig så, att i alla kontrakter, som upgörns med sådana bolag, hvilka af statsmedel njuta understöd, brukar i i § stå, att detta bolag icke eger anspråk på att erhålla något vidare understöd för utförande af det arbete, som i de följande §§ finnes närmare specificeradt; och, på sätt Gr. Mörner redan omförmält, finnes äfven detta vilkor stadgadt för Gefle Dala-bolaget. Men jag hemställer till R. o. Ad., hvad det vilkor, som ännu har gällande kraft, har att göra med denna fråga? Det är tydligt, att detta bolag icke eger något anspråk på att få hvarken det nu beviljade eller något annat lån; men det oaktadt hafva R. St:r vid denna Riksdag, på enskild motionärs framställning, och till följd af de talande skäl, som för lånets beviljande förefunnos, medgifvit detta lån, och vid sådant förhållande frågar jag eder, mine Hrr, om raan icke bör fästa sig vid hvad R. St.:r sålunda beslutat, hvilket återfinnes pag. 7 i de indragna raderna der det står: Utsk. får således, med tillstyrkande af Hr Grapes motion, tillstyrka och föreslå: »att R. St:r, för fortsättning och fulländande af arbetena å jernvägs-anläggningen mellan Gelle och Fahlun, måtte bevilja Gefle-Dala jernvägs-aktiebolag ett nytt lån å 600,000. Rdr Rmt, under nedanstående vilkor och förbehåll:» etc. — Här finna vi upräknade de förbehåll och de vilkor, som för lånet äro stadgade, och om äfven Gr. Mörner inför så mycket som möjligt af de föreg;de motiverna i Exped.Utsk:s Förslag till skrifvelse till K. M., så har det på frågans praktiska lösning icke det ringaste inflytande.
Till stadgandet i 3 mom. 20 §, angående ansvar för föräldrar, stjufföräldrar eller fosterföräldrar, som befalla eller tillåta sina under femton år gamla barn att bettla, har, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers vid sisthållne riksdag ailåtna underdåniga förslag, blifvit yrkadt det tillägg, att enahanda ansvar skall ega rum för dylikt förfarande af andra personer med de under deras vård ställda barn. Utskotten, som erkänna riktigheten af det föreslagna stadgandets syftning, tveka dock att tillstyrka detsammas antagande, enär Utskotten befara, att ansvaret att, i omförmälde fall, varda såsom försvarslös behandlad skulle föranleda ökade svårigheter för fattigvårds-styrelserna att kunna förmå mindre bemedlade personer att i sin vård mottaga värnlöse barn. Utskotten tillstyrka derföre, att berörde förslag icke må lill någon åtgärd föranleda. Utskotten öfvergå nu till granskning af de här ofvan omförmälda motioner, som angå föreskrifter rörande kringstrykande och försvarslöse personer; varande i sådant afseende anfördt: l:o. Af Herr Hedenstjerna W.\ att i riket funnes en mängd kringvandrande personer, tillhörande en serskild folkstam, under benämning Zigenare eller Tattare, hvilka saknade all kristendomskunskap, sedlighet och laglig sysselsättning. Dessa personer, Hvilkas antal alltmer ökades och hvilka ofta bland sig upptogo brottslingar och rymmare, voro merändels födda af kringstrykande föräldrar och hade aldrig haft stadigt hemvist eller varit någonstädes mantalskrifna. Familjfadren, hvilken benämndes vanligen korgbindare, väfskedsmakare eller vallackare, erhöll under någon sådan benämning pass, om ej annor - Lag* samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N
Hon stod stilla och betraktade honom. Nu, då ingen sjelfbeherskning höll ansigtsuttrycket i spänning, kunde hon se, hur förändrad han blifvit under denna tid af ängslan och slitning. Han hade magrat, och kring de slutna läpparne hvilade ett smärtsamt drag, som skar henne i hjertat. Det var den första pröfning, han burit ensam, utan henne. Hur blek han blifvit! Hon såg det med oro. Hur skulle han med sitt känsliga, inåtvända sinne vandra genom denna hjertlösa verld? Älska och svikas – liksom hon. Och hon sjelf skulle göra början? Tår efter tår stal sig utför hennes kinder, och i deras varma ström smälte hennes sjelfviska förtviflan. Hon knäppte samman händerna och såg upp mot himlen, som ljusnade af morgonens första strimma. »Om icke för hans skull, så för vår», hade han sagt. Ja, – för deras! Hon sjönk ned vid sängfoten och lutade hufvudet emot sina sammanknäppta händer. Och så grydde dagen – den långa dagen. FADER OCH SON. Fader och son. Der satt han således på den skånska gästgifvaregården, med armarne stödda emot det brunmålade furubordet och hufvudet lutadt i händerna, så nära det mål som synts så fjerran under år och långa färder, så nära, att endast en natt och en half mil skilde honom derifrån. Han såg ej på de torftiga möblerna, kände ej den fuktiga luften, ty välkända gestalter drogo tysta förbi hans inre syn; han höll generalmönstring med det förflutna. Hur underlig han kände sig till mods! Han, som lik en bekymmerslös vildfogel ilat kring land och haf, fri och lycklig fast han hvarken egt hem eller familj; han som blifvit bortskämd af mängdens stormande bifall; han som så ofta qvarlemnat saknad utan att sjelf känna den, han ville nu smyga sig till sin faders hjerta, så stilla att han ej måtte störa dess tysta sorg, så allvarlig, att det måtte se sig förstådt, så blid, att han måtte bli en påminnelse om den troget begråtna. Var det honom icke som om en af hans barndoms käraste sagor nu skulle stiga fram och blifva verklighet?
Jag anhåller derför om propos. derpå och är glad deröfver, att Hr Rosenblad, så vidt jag förmått undanrödja hans sednast yttrade tvifvelsmål, redan ingått derpå. 392 Den 3o Juli e. m. Uppå derefter framställd propos. biföll R. o. Ad. den af Gr. Grönli jelin föreslagna redaclion, så lydande: att på Bancostyrelsens bepröfvande beror att, efter tagen kännedom af de till cassacreditiv sig anmälande inrättningars omfång och verksamhet, bestämma till hvad belopp en hvar af dem må cassacreditiv erhålla; dock åt. ingen association eller privatbank i och för span n må 1 sbe 1 fi ning större cassacreditiv än i5o,ooo r:d r b;eo, samt åt ingen hypotheksinrättning mer än 3oo,ooor:dr b:co, utom hvad den kan tillkomma f r å n a f b e t a 1 n i n g a r på Bankens fastig h e t s b e 1 anin g. Gr. Cronhjelm: Jag vågar hemställa, om icke, i ren conseqvens af det på f< m. fattade beslutet, R. o. Ad. behagade inbjuda de öfriga Stånden att jemväl instämma i R. o. Adis beslut i denna punkt, såsom ägande sammanhang med det ämne, den då beslutade inbjudningen angår. R. o. Ad. beslöt, uppå derom framställd propos., den af Gr. Cronhjelm föreslagna inbjudning. d) att cassacreditiv beviljas uppå en tid af högst ett år åt sådana associationer och p riv alba liker, Sorn med spannmålsb el åning sig befatta; från riksdag till riksdag åt h y p o t h e k s föreningar och vanliga privatbanker, samt på högst ett år åt andra bolag och enskilda personer. Frih. Ehrenborgh: R. o. Ad. torde finna nödvändigheten deraf, att denna punkt blir omredigerad i öfverensstämmelse med R. o. Ad:s förut fattade beslut och att privatbanker ej här böra nämnas, enär creditivrält för dem ej blifvit beviljad. Gr.
I öfverensstämmelse med Rikets sednast församlade Ständers beslut och reglementets 160 §, hafva utaf reservationerna å anslaget till ackords-förskolt och ersättningar, under år 18al till Riksgälds-kontoret öfverlemnats en summa af 20,000 S/ats-Utskoftets Memorial, N:o 3. 39 R.dr; varande det, enligt samma §, till Riksgälds-kontoret anvisade belopp, 30,000 R:dr, utaf reservaliouernu å anslaget lill emeriti-löner vid Elementar-läroverken, äfvensom behållningen vid 1851 års slut, 4,053 Kalr 29 sk. 4 rst., af anslaget till godtgörande af indelning s-brist i Jemtland, inberäknade uti de besparingar, sorn i oivannämnde för år 1850 upprättade öfverskotts-liqvid blifvit Riksgälds-kontoret tillgodoförda. Beträffande deremot den till kostnader för Myntveikets nya lokal begagnade köpeskillingen för den så kallade hofbageri-egendomen vid Regeringsgatan härihufvudstaden, hvilken köpeskillings belopp, 16,066 R:dr 32 sk., eldigt reglementets 161 §, borde, i den mån detsamma vore eller blefve disponibelt, genom Kongl. Statskontoret till Riksgälds-kontoret öfvcrlemnas; så har Kongl. Maj:t, medelst Nådigt bref af den 21 sisth September, underrättat fullmägtige, att Myntverkets tillgångar för närvarande icke medgåfve denna summas iubetalning till Riksgälds-kontoret.
26 Kungsgatan 26 knnnn lariminnor och med dem liksta !cla erhklla inackordering under Juni, Jnli och dugusti far langre, e h r kortare tid. Sjukskoterskor med goda betyg iifver genoinghngna llirok~~rser och utofvad driaktisk verlcsamhet fimas anm&amp;lda Fredrika-Brerner-Fiir bpnclets Byr&amp;, 54 Drottninggatan., 1 tr. Allm. Afveqt pm * soner, som 4cke &amp; PO mecUemmzar af E16~bzcncZet,. 7i %c / nnm blifva delegnm - 4 clensmnm.~. " agnusson STOCKHOLM. Nulbrta och Svarta Kliidningstyger iden och Ylle, Bomullsvaror, Rapptyger och Schalar. AfdeZnimgen for &amp; egen fabrik eonfeetionerade artiklar, in&amp; tad efter utlandskt monster, erbjuder ett storartadt ur~al af fikrdiggjorda, Bornenadoch Sci ' ZZskc~pskZtid9~i~~gu~ BZusZif ocla KjoZar, Beg-, Ridm9 BeZociped0. G y mrvlustikczrakte9; Morgona~ocka~ och Uqzde~kjoZa9a m. m. Rosalie Olivecrona fodd, Roos. Borta Gr nu den sista af de tre banbrytnnde och ledande kvinnor, hvilka med ofverlagsen forlnlga och varmt nit bidragit till en sund och normal utveckling: %f de nya samhallsformer, som andrade socia.la och ekonomiska forhalanden kraft for den svenska kvinnan. Rosalie Olivecrona har for alltid nedlagt sin penna, som hon Bfven under sista h e n fort med talang, sakerhet och kvinlig takt.
Det skulle nemi. sannolikt mötas med ogillande, om i skogrika trakter, der fällandet af träd ej förut ansetts såsom någonting vanhedrande, om också såsom en lagstridig handling, en person med ens derför blefve stämplad såsom tjuf. Hvad nu slutligen sjelfva straffbestämmelsen angår, skulle jag vilja föreslå, att R. o. Ad. behagade antaga den 3:dje §:n Den 17 Juli. 527 med den förändring, att efter fängelse införas orden »från 6 månader till 1 år.» H. Exc. Hr Frih. De Geer: Så till vida är jag ense med Gr. Sparre, att jag ej, i likhet med Utsk:t, vill antaga en skarpt begränsad skilnad emellan] stöld och åverkan,] i afseende å sjelfva beskaffenheten af dessa brott. K. M:s Propos. utgår ock från den grundsats, att åverkau och stöld äro likartade brott, hvarföre vid bestämmandet af straffen för båda, afseende fästats dels på det tillgripnas värde och dels på brottets återupprepande, äfvensom för de svårare graderna af skogsåverkan samma straffbestämmelse blifvit stadgad, som för första resan stöld. Att upphäfva ali skillnad emellan dessa brotts behandling i lagen, skulle ännu strida alltför mycket emot det allmänna föreställningssättet, och det skulle kunna hända att om lagen satte alldeles samma stämpel af vanheder på dem båda, då komme det val att anses något vanhederligare än hittills att åverka skog, men på samma gång mindre än förut vanhederligt att stjäla. Det vigtiga synes vara, att tillräckligt stränga straff stadgas för åverkan, och om detta, såsom jag tror, är iakttaget såväl i K. M:s som Utsk:ts förslag, så synes mig att man desto heldre kan låta bero dervid, att åverkan blifvit behandlad såsom en särskild art af brott, sorn icke heller skogskomiténs, af Gr. Sparre förordade, förslag konseqvent genomfört den åsigten att tillgrepp af skog bör betraktas helt enkelt såsom annan stöld. Den som t. ex. tager näfver, löf, ris, gren eller vindfälle, skulle icke, enligt komiténs förslag, betraktas såsom en vanlig tjuf eller snattare.
J)å dessutom det ordentligaste och bästa manskapet befordras till under-officerare och derigenom får sin utkomst; så kan man icke på dessa befordringar till civila platser bygga några förhoppningar till förbättrande af manskapets nuv:de ställning. För öfrigt tilldelar man sådana civila befattningar företrädesvis åt personer, hvilka, så att säga, ifrån början äro vana vid denna tjenstgöring. Det gifves dock tider, då sjelfva den militäriska tjenstgöringen icke lägger några hinder i vägen för soldaterna att förskaffa sig enskild arbetsförtjenst. De få då gå ut och söka sig arbete och förtjenst, hvar de kunna sådan erhålla. Somliga tider är denria förtjenst ganska god, andra åter mycket dålig. 1 betraktande häraf har jag kommit till den åsigt, att det enda lämpliga sätt, som finnes att åstadkomma en väsendtlig förbättring uti nuv:de för dessa soldater ogynnsamma förhållanden, är att söka förskaffa dem en ständig och jemn sysselsättning. En sanning är, att dessa karlar äro ganska mycket upptagna; men emellan vaktdagarne, som vanligen inträffa högst hvar fjerde dag, aldrig oftare, hafva de dock oftast ett par dagar alldeles lediga; och under denna tid bör man väl söka bereda dem tilllälle att i möjligaste måtto förkofra sig. Redan förut bar jag omnämnt, huruledes manskapet erhåller en högst ojemn arbetsförtjenst. Den naturliga följden deraf är, att manskapet aldrig kan veta, om eller huru mycket det kan komma att förtjena och att det aldrig tager vara på en sådan tillfällig förtjenst. En sådan osäkerhet rör:de beloppet af arbets-förtjenster skulle icke ega rum, om icke karlarne städse voro nödsakade att sjelfva skaffa sig sysselsättning. Helt annorlunda skulle, elter mitt förmenande, förhållandet blifva, om soldaterna alltid på sina fridagar hade bestämdt arbete, och om karlarne städse finge sin vissa gifna betalning derför. Jag kan icke föreställa mig annat än att manskapet derigenom skulle vänja sig vid ett ordentligt lif, så väl utom som inom tjensten.
Att bland delägarne i det tvistande skifteslaget de, som önskade lägga hinder i vägen för den i fråga varande skiftesförrättningens fortgång, hade i sin makt alt för alltid denna fortgång afböja, derest de af ett lika beskalfadt förfarande a 11 Licl kunde beräkna enahanda utgång, har förefallit mig ostridigt vid eftersinnande deraf, att hvilken landtmätare som helst komme att lägga hand vid deras skifte, det alltid stöde dem öppet alt söka sak med denna landtmätare och få honom såsom deras vederdeloman jäfvad, så länge deras sålunda anställda rättegång med honom fortfore, samt att derefter, i händelse öfrige delägarne afbidade slutet af denna rättegång och då hoppades få förrättningen fortsatt, någon af landtmätarens vederdeloman holle sig färdig med anställande af en ny, hvarigenom förrättningen åter afbröles — och detta allt så länge, som utgången af försöket blefve enahanda med den nu inträffade *). *) Lika uppenbart är, att om annan landtmätare åter förordnades i den jäfvades ställe, vägen till enahanda förfarande med honom stöde öppen. 38 B. St. Just. Ombudsm. Enib-Berättelse för är 1848. Det har icke synts mig tvifvelaktigt, hvad verkan på skiflesvei kels fortgång i hela Riket skulle uppkomma från della sätt att göra landtmätare overksama, och att prejudikatets följder, i läll det loges lill allmän föresyn, således kunde blifva menliga nog, äfven om de icke utsträcktes utöfver sitt närmaste föremål, jäf emot landtmätare. Men jag har ej kunnat inse, huru med domare och tjenstemän i allmänhet skulle kunna annorlunda förfaras, än med skiftesmän, då lagens föreskrift i 13 Kap. 1 § Rättegångsbalken är alldeles enahanda med den föreskrift i 3 Kap. 10 § Skiflesstadgan, hvarefter tili prejudikatet är dömdt om landtmätarens jäfvighet.
BoildeStandet biföll det yttrande Alls wänna Beswärsoch OecvnomiMfloltet usj ProtocollsUtdrag d, r2 sistlidne Sept. afgifwit, i anledning af Herr Capitainen och Riddaren Grefwe IvI. l)ohnL8 Memorial, om rättighet till inkvartering i Staderne, äfwen för de tjenstgörande Militaire personer svin der hafwa egne hus; och flulle öfrige RiksStänden mördsamt och manligen härom underrättas, Ut supra, Lx krotocollo 8, L. S. D, Föredrogs Riksens Ständers Allmänna Beswärsoch OeconomieUkflotls d» ? knnewarande mä - Den 4 November. Z9r mänad, angående SockneMagaziners allmänna inrättande, aflätne Betänkande, som af BondeStändet gillades, med förbehåll: att den Magazinssond, som för ytterligare spannemäls inköp ian wara umbärlig icke mä, utan Församlingens bifall och samtycke, till något ändamål, som icke med Magnius inrättningen äger sammanhang, anwändas; h>»i ket wördsamt och wänligen skulle genom PrvtocollsUtdrag de öfrige NiksStänden meddelas. Ut supra. Lx krotocollo 8. S. D. Wid ytterligare föredragning af All. manna Beswärsoch OeconomieUtskottets d. 25 sist. ledne Sept., uppläste och pä bordet lagde Betänkande angående Strömmingsfiske wid Rikets stränder och Skärgärdar, stadnade Ständet i det beslut, att Betänkandet utan förändring ej kunde antagas, utan skulle ärendet med de härstädes gjorde anmärkningar till Utskottets ytterligare handläggning återremitteras; hwarom de öfrige Resp. Ständen skulle wördsamt och wänligen underrättas.
Nov. på bordet lagde mern. ånyo bordlagda: N:o 10, rör:de StalsCtsk:s anmärkn. i fråga om de år 1841 fastställda löningsstater för Kammarcoll. och Kammarrätten; N:o II, ang:de StatsUlsk:s anmärkn., i afseende på fortfarande utbetalning af f. d. Stats-secrelerarne Glips och von Hartmansdorffs löner; N:o 12, ang:de SlalsUtsk:s anmärkn. i afseende på f. d. Just.- cancelleren Nerman beviljade undantag från förfallningarne om begrafningshjelps aftjenande; N:o 13, rör:de Statslllsk:s anmärkn. i afseende på en åt befälhafvande Amiralen i Carlskrona anslagen represenlalionskoslnadsersättning; N:o 14, röt:de StatsUlslcs anmärkn. emot pensionering åfelt Statsråd, som icke i 5 år delta embete innehaft; N:o 15, ang:de af Riksdagsfullm. M. Pehrsson yttrad anmärkmsanledn. i anseende till medgifvandet för Finska och Åländska fartyg att ytterligare i 3 år användas till inrikes transport af trävaror och tjära frän de Norrländska länen; N:o 16, ang:de af Riksdagsfullm. Carl Ersson yttrad anmärkn:s-auledn. i afseende på behandlingen af skedda auetionsanbud å vissa till Strömsholms kungsladugård och stuteri hörande lägenheter; N:o 17, ang:de StatsUlsk:s anmärkn. i frågan om afskrifning af ett från Handelsoch Sjöfartsfonden till Direetionen öfver segelfarten emellan Wenern och hafvet ulbetaldt lån; samt N:o 18, ang:de fullbordad granskning af de i Statsrådet förda prolocoll. Gr. Gyldenstolpe, Anton Gabr.:
Han ingjuta samdrägtens, wishetens och mcnnistokärlekens anda i »vära öfwerläggningar och i wära beslut; mä »vi snart kunna äterrvända til de stilla bygder der wi, nedböjda pä wära fäders grifter, fä tacka den Allsmägtige, sorn unnat dem en ostörd hwila i Sweriges fria Jord, och osi at i utöfningcn af wära fredliga yrken fä afwagta den stund, dä wi i »vär ordning nedkallas, at njuta grafwens lugn wid sidan af bern »vi älstat, tröstade af hoppet ak wära efterkommande stola räkna lyckligare dagar - 3o Den Z Maj. gar ärr denwi öfwcrlefwat. Til bekräftelse pä desia tankesätt räcker Ridderffapet och Adeln det Heder warda Bonde-Ständet en trofast och pälitelig hand, och innesluter sig i desi wänssap och wälwilja. Desin tal blefwo med det utmärktaste bifall afhörde, och uppä gjord proposition, bestöts, at de skulle ej allenast i Ridderffapet och Adelns krotocoll intagas, utan äfwen serffildt warda trpckta. Herr Laron och Landtmarlkalken frägade om Ridderffapet ock Adeln i frägan om tryckningen af denna Riksdags Lrotocoiler bedagade bifalla, at likasom wid flera Riksdagar öfligt warit, Riddarhus 8ecreteraren mätte updragas, at derom foga behörig anstalt; och at sedan et Riddarhusutskott blifwit föroronadt, hwarje afffrift deraf, sorn til tryckning lemnades, blefwe, til B-cktryckarens säkerhet, med Utffottets päffrift försedd. Bifölls. Upläsningen af Riddarbus-Ordningen fortsattes til och med flutet af den, som af Konung Lusrnl ^.cloipg är 1626 blifwit utfärdad.