Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nidderlkapet och Adeln funnit, af samma - Den ro Augusti. szi ma skäl SpannemalS-handeln förut blifwit frigifwen, äfwen »ned rättwisa och billighet öswerensstämmande, att till Utskottens förslag lemna sitt bifall, Heder, »värda Bonde - Ståndet jemwäl gilladt nämnde för, enade Utskotts Betänkande, »nen Högwördige PrestStåndet funnit-Betänkandet icke böra till afgöran, de företagas förr an Särskildta Utskottet med sitt Utlätande i »nälet inkommit, och Borgare - Standel Utskottens yttrande förkastat. Uti Särskildta Utskottet hafwa olika meningar härutinnan uppstött. Ledainöterne af Högloft. Ridderskapet och A, deln saint Hederwärda Bonde-Standet hafwa fun, nit Lagsaint Allmänna Beswärs, och EconomieUlskottens Betänkande byggdt pä goda grunder. De anse den af besia Utskott föreftagne utwidgning uti Landtinannens handelsfrihet »vara af'högsta wigt, för att bereda honom den förmånligaste afsättning pä sin wara, och icke underkasta honom det twäng, att fa föryttra henne blott pa ett »visit inskränkt område och, i följe deraf, för ett merendels ringare pris, än en widsträcktare handel skulle leinna honom. Nämnde Ständs Ledamöter hafwa derföre welat, lika »ned de förenade Utskotten, förestå, att, med an, bring af 1 §. 2 Moin. samt 2 §. j 6 Cap. Han, dels,Balken, feinke de Särskildte Författningar, sorn härmed äga gcmenskap, Jordbrukande Landtman, i likhet med hivad Kongl. Breswet till Commerce, Collegiuln ben ro Maji 1790 och Kongl. Collega derpå grundade Kungörelse den z» Maji samma ar innehålla, ma äga frihet att sälja, köpa och acer lill andra i Stad eller pä
Sedelstocken får derutöfver utgöra . 30,000,000: - Summa R:dr 57,436,928: 71. § 7. Gemensamt med Fullmäktige i Riksgälds-Kontoret hafva Banko000^ Kan»iFullmäktige anställt val, såväl vid nästlidne års utgång af ledaDirektionmot i Götha Kanal-Direktion för innevarande år, som i sistförflutna April månad af ett ombud att, å Bankens och Riksgälds-Kontorets vägnar, deltaga i revisionen af Kanalverkets räkenskaper. I det förra uppdraget bibehölls Herr General-Majoren m. m. J. Kléen och till det sednare utsågs Herr Grosshandlaren F. A. Sedan jemväl den 4:de och sista afbetalningen å det år 1858 stauUne för Svenska Statens räkning i Hamburg upptagne lån af 12,000,000 tondmR:dr R:mt blifvit af Riksgälds-Kontoret verkställd, hvarigenom, jem Rewisorerne» Berätt. ang. Bankoverket. 2 10 likt Rikets sednast församlade Ständers beslut, för Banken inträdt skyldighet att, under åren 1861 och 1862, till nämnde Kontor inbetala 6,000,000 R:dr af de Statslånefonden tillhörande medel, med 750,000 R:dr n ar tredje månad; så äro, vid slutet af Mars och Juni månader detta år, till Riksgälds-Kontoret aflemnade å hvardera terminen 750,000 R:dr eller tillsammans 1,500,000 R:dr, hvadan af ifrågavarande medel ännu återstå att leverera 4,500,000 R:dr. Af dessa R:dr 4,500,000: — voro den 14 sistlidne September till utlåning anvisade: genom Banko-Diskon t-Verket . 2,569,000: — „ Vid slutet af Augusti månad voro utlånade: vid Banko-Diskont-Verket 2,362,385: 59.
Till dess annorlunda derom stadgadt blifver, gälle i afseende på deras antal och förläggning den Förtekning, som efter af (Generalpoststyrelsen) i underdånighet afgifvit förslag, af Kongl. Maj:t nådigst kan blifva godkänd och faststäld. ningar att misstro underslef. I dessa begge §§., äfvensom i de efterföljande är förutsatt, att en särskilt tillförordnad Postkomite afgifver förslag till den Postordning,kurslistor, Instructioner med flere i förbindelse med Postordningen stående förordnanden, som efter i StatsRådet förutgången granskning, af Kongl. Maj:t kunna blifva godkända och till efterlefnad faststälda. För den händelse att ÖfverPostdirektionen, eller, sorn detta embete här benämnes, General-PostStyrelsen deremot skulle få sig detta förtroende uppdraget, är nämda Embete, vid förekommande tillfällen, här i parenthes uppfördt. 3:o Till efterrättelse Kurslistorne böra för Inrikes Brefpostupprättas med hänsigt 170 Den 21 Jan 11 ari i. gången tjeno de kurslistor , Kongl. Maj:t, efter af den tillförordnade Postkomiteen (Generalpoststyrelsen) underdånigst afgifna förslag, i nåder kan förgodt finna att fastställa. För Utrikes Brefpostgången lände till efterrättelse så väl dessa kurslistor, för så vidt inrikes postgången dermed står i förbindelse, som de särskilta stadganden eller med främmande makter afslutade konventioner, som äro eller kunna blifva med afseende härå nådigst faststälda. att genom en kombinerad postgång förena de begge föremålen, beqvämlighet och skyndsamhet för den brefvexlaremöjlig besparing för postverket. De böra, allt efter som ändrade förhållanden fordra och medgifva, erhålla nya förbättringar. Flere nya postkontor torde af behofvet påkallas. Deras inrättande torde dock till besparing i kostnaden kunna, efter graden af deras oumbärlighet, fördelas på flere år. Flere gamla postkontor lära ock böra till beqvämligare ställen förläggas.
Då tillika det är mig bekant att en del af Rikets Södra Provincer, icke allenast vanligen skörda Sädesförråder, vida öfver Brödbehofvet, utan äfven i följd af Åkerjordens beskaffenhet och cn något förlängd Sommar, kunna påräkna rika Skördar af Jordfrugter, hvilka ofta äro sveksamme på de Norra Provincernas TrädesJord, erkänner jag äfven, att, i sjelfva bestridandet af rättigheten att förädla egna Producter, ligger en slags naturlig orättvisa, och att det alltid skall blifva svårt utfinna en BränvinsFörfattning, passande både för den Södra och Norra delen af Sverige; men till det stora StatsLrverkets sambanÖsgång och bestånd hörer, att, vid hotande närvarande eller framtida faror, den ena Provincen räcker den andra handen, likasom troligen Rikets Södra Provincer lära önska, då frågan förekommer om afhjelpande af den Penninge-förlägenhet, Disconlernes fall ådragit dem, och, hvaraf Den 34 Januarii. 285 Rikets Norra Provincer hafva ganska ringa känning. Om Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet, i dess första Betänkande hade upplyst verkliga förhållandet af befarad Sädesbrist i flere Rikets Län och Hufvudstaden, innan öppet vatten och möjlig tillförsel, bör man icke tvifla att ju samtelige RiksStånden skulle erkändt be~ hofvet utaf inställelsen af Bränvinsbränningen och sjelfva de från Sädesrikare Orter komne Representanter skulle troligen funnits bered villige till en Patriotisk uppoffring af enskilt vinst, för nödställdte Sambällsbröders frälsning.
Hvilket allt vördsam, ligen hemställes til! Riksens Höglo!!. Ständers bepröfvande; hvarvid Utskotten tillika skolat anmäla, att Högvördige Präst-Ståndet deri 55 Sisth April samt Hedervärda Bonde-Ståndet den 21 i samma månad bifallit Utskottens förra ut. låtande. Stockholm den 8 Junii 1818- N:r agb*. Riksens Högloft. Ständers Stats - Utskotts Utlåtande öfver gjorde Anmärkningar vid Utskottets Betänkande 3 angående Riks Hufvud-Bok-slutet. Cxenom Protocolls-Utdrag af den 5 och 6 i denne månad hafva Högvördige Prestlandet och Hedervärda BondeStånder återremitterat Stats-Utskottets, under den 28 sisth Maij, angående RiksHufvud - Bokslutet, afgifne Betänkande, tillika med inom bemälle Stånd dervid storde Anmärkjiingar. 1 anledning häraf har Stats - TJtskot tet tagit detta Ärende uti ytterligare öfvervägande; och, hvad först angar; den gjorde erinran, att Riks-Hufvud-Böcker efter de bada omförmäldte methoderne böra uppgöras och afs'utas icke för .e?^a> utan för jtne på hvarandra följande StatsUtskottets Betänk anden. år; så får Utskottet dervid upplysa, att Kungh Maj.t väl uti Nådigt Bref af den 24 Januarii 1816 lörklarat, att Riks-Hufvud-Boksluts-Arbetet efter Stats-Commissarien Widegréns methode borde i verkställighet sättas till och med för år i8M> uren, enär, enligt Riksens Hoglofl. Ständers Beslut och underdåniga Skrifvelse af den 2 sistledne Februari, bemalte Herr StatsComrnissariens för Riks-Hufvud-Boksluts-Arbetet uppburne 3:ne års Förskott icke komroer att godtgöras eller beräknas till afdrag, förrän .jule och påföljande årens Riks-Hufvud
Vexelbytet dervid kan ej utveckla annat än ömsesidig kärlek. Ynglingen har att, lära sig sina kurser, men hvilka af läraren erhålla högre intresse och betydelse: läraren har att studera ynglingens mottaglighet, hans inre öfvergång frän knopp till blomma, frän blomma till frukt, hans väsendes hela utvecklingsgång. Icke den bundna, endast den fria Jäsningen sätter ynlingasinnet likväl i tillfälle att. utveckla sig, enligt sin egen inneboende natur. Under samtal med gamla skoikarlar har jag ej hört någon enda röst höja sig emot de äsigter, jag här uttalat. Man har erkänt, att den nuvarande ärsläsningen i mer än ett afseende är otillfredsställande; att rnethoden är öfverlefvad, att en stor och genomgripande förändring vore af nöden, att vexelundervisning»- Motioner i Borgare-Ståndet 1862, ,JVi‘ 242. 471 methoden, eller — kanske rättare — fri kursläsning borde införas, såsom det enda medel att pä en gång sopa bort mer än ett ondt, sorn nu läder vid skolväsendet. Detta har man från flere än ett håll öppet och rättfram tillstått. Meri man har tillagt, att en sådan förändring nära nog är omöjlig, emedan Iärarne äro obekante med den nya methoden, emedan de sjelfve icke blifvit uppfostrade i den, utan i den ganda samt emedan det icke häfver sig sä lätt att bryta medgamla häfd vunna vanor. Det må vara. Men om det nu är en obestridlig sanning, att en förändring, sådansom den här infrågasatta. vore för det uppvexande slägtet gagnande och nyttig, nära nog oundvikligt påkallad, att erfarenheten erkänner den gamla methodens oduglighet och ilen nyas företräden; eger väl då den sålunda mot förändringen anförda argumentationen någon så bindande vigt, att man derför bör likgiltigt slå armarne i kors och låta skolväsendet förblifva vid hvad det är? Jag kan icke inse det. Skolans uppgift att, motsvarande mensklighetens och tidens kraf, uppfostra, det vexande slägtet, är också dess ändamål.
Uti detta nådiga Utslag synes ligga den förutsättning, att målet skulle fått annan utgång, i fall de vid afgörandet gällande författningar om cholerafarsoten »varit utfärdade före åtalet» (rätteligen före den åtalade händelsen). Om så förhåller sig, och följaktligen meningen är, att af redan förut i ämnet utfärdade författningar kunde väntas mera skydd mot hemfredens störande, i anledning af cholera; så är grunden till trygghet härutinnan ökad genom Kongl. Förordningen den 13 September 1854, som stadgar att deh dittills medgifna rättighet för städer, byar och orter att från sig afhålla landväga resande och vägfarande, som ankomma från ort, der cholera linnes, skall upphöra, samt till följd deraf icke allenast rörelsen på allmän landsoch farväg skall vara fri och obehindrad, utan ock alla spärrningar och karantäner mot cholera i det inre af riket förbudna — (ehuru härigenom dock icke är alldeles — 28 — klart, att samma förbud gäller äfven mot spärrande af den ort eller det hus, hvarifrån man befarar spridande af en redan der befintlig cholera). Man får dock icke glömma, att både denna nådiga Förordning och de efter åtalet (eller åtalade händelsen), men före Kongl. Maj:ts nådiga Utslag den 25 Nov. 1853 utfärdade författningar, hvilka deri antydas hafva kunnat förorsaka annan utgång af målet, handla endast om cholera, och att genom dem tillämpningen af 1813 års Kongl. Cirkulär skulle förebyggas endast vid förhållanden, som från denna sjukdom härrörde. Om således före förstnämnde författningars utfärdande kunnat från 1813 års Kongl. Cirkulär hämtas stöd för en sådan makt som Konungens Befallningshafvande i förevarande fall utöfvat, i anledning af cholera; så är denna makt, vid fråga om andra smittsamma sjukdomar, icke undanröjd dermed, att den särskildt för cholerasjukdomen upphört. Kongl. Cirkuläret af den 25 Augusti 1813 är nemligen icke upphäfvet genom choleraförfattningarna, och handlar om smittsamma sjukdomar och farsoter, hvilka funnos före choleran.
(Fall wiD fPröfningö*£mmitteen wara ttärwaranDe. kamererare;] wiD D fw c t > © t a t b a 11 a r e > (S m b e t e t i kronomppbörDS* ärenDen kall, utan rojträttig!)et, på fått od) i änDamål ll4§angåenDe SanDS* kamererare!] fiaDgar, wiD ?]3röfningé^ommittecn wara tillftäDc»; äfwenfom kronomppbörDö^onimi^arierne, till nöDiga upplpSningarS meDDclanDe od) lättg> Detna» föranDe, böra tillftäDeöfonima. £)fwer>©tåtf)ållaren utfätter tiDen till fjköfningö^ommitteeiv» fammanträDe, od) gälle allt, font tillämpa'» fan, bwaD om ^röfningö^ommitte i lanDéorterne blifwit förorDnaDt. §• 121.
» Det är bra hårdt, » skrifver hon med af102 Uppgif s a erseende härpå, » att jag skall vara hindrad af andra saker från att vara hos min dotter, när hon läser sin aftonbön. » Lik visst behöllo hon o c h hennes gemål högsta ledningen af barnens religiösa uppfostran i sina händer och hade j ett vakande öga på alla de ytterligheter, som den tiden drefvo sitt spel inom den engelska kyrkan, så att de ej fingo utöfva något inflytande på de kungliga barnen, som under dessa förträffliga föräHrars ögon tillväxte i ålder o c h goda egenskaper. Drottning Victorias l y c k a räckte blott några och tjugu år. Prins A l b e r t dog i blomman af sin ålder, ej mer än fyrtio två år gammal. (Forts.) Trånga skodon. ^Y^Tti H. Andersens sagor förekommer en Y^HfJ om den lilla sjöjungfrun, som älskade ^ * 3^ den undersköna prinsen, o c h som, för att blifva honom hehaglig, lät hexan befria sig från den ominösa fiskstjerten; men till gengäld för denna gunst skulle bland annat hvarje steg, som hon tog, förorsaka henne stora plågor. H m! Nutidens damer o c h sjöjungfrun hafva här vid lag en stor likhet med hvar andra. H v a d prinsen beträffar, nom denna gång. så utelemna vi ho» I n g e n vet hvar skon klämmer utom den som går med den, » säger det gamla ordspråket; men emot dess riktighet vågar jag opponera mig och påstår, ait en uppmärksam iakttagare eller iakttagerska, med hjelp af den erfarenhet, som vi, gunås, alla mer eller mindre innehafva i denna delikata sak, snart skall utleta le point sensible. Se blott på denna unga d a m!
Oansedt det kan vara likgiltigt huruvida en eller annan punkt af detta underliga betänk, bifalles eller icke, får jag dock fästa uppmärksamheten på det mindre väl betänkta, att upphäfva snällposlerna och göra denna inrättning beroende af beting. Så länge gästgifveri-inrättning i Sverige existerar, måste väl en postiljon vara lika berättigad lill gästgifvarskjuts, som hvar och en annan medborgare. Så länge det kan tillåtas att transportera ostron och hummer med gästgifvareskjuts för gurmandernes i Stockholm räkning, så länge må det ock vara tillåtet alt med gästgifvaresk juts föra posten, på hvilkens fördröjda ankomst en massa af medborgares välfärd kan vara beroende. Jag öfverlemna!' dock till R. o. Ad. att bedomina, huruvida det kan vara lämpligt att låta ostron och hummer iG Den 5 Ma j. förtskaffas med gästgifvareskjuts, men förbjuda alt postföringen på enahanda sätt utgöres. Gr. von Platen: Jag är glad att på de skäl, som den siste talaren anfört, kunna anhålla om bifall till hvad Utsi.:n föreslagit. Frih. Cederström har nemi. ansett att enahanda förhållande borde äga rum med dem, som fara med snällposten, som med dem, hvilka fara med gästgifvareskjuts. Detta är just min öfvertygelse; men derföre vet jag icke luiru man kan föreskrifva, att den som skjutsar snällposten skall färdas efter en timme på milen, då alla andra resande nödgas använda i i timme på hvarje mil. Man säger, att den som skjutsar snällposten erhåller 4 sk* högre betalning för hvarje mil, just derför att en kortare tid skall användas på densammas framforslande. Det är godt och väl, ifall den skjutsande vill ingå derpå; men vill lian det ej, så ser jag icke huru han skall dertill kunna tvingas. Jag anhåller om bifall till förslaget. Man har talat om att snällposten skulle upphöra: det vore ledsamt, emedan denna post är af mycken nytta och hör derföre fortfara; men det är Staten, som bör betala dem som sysselsätta sig med något så nyttigt, som fortskafFandet af nämnda post.
Jag utber mig fä erin. dra, att jag icke andragit annat, an som jag fann förloppet uti gärdags Plenum, och önffar endast rättelse deruli. Grefwe Lövenhjelm, Larl ^xcl. Jag underställer Högloft. Rioderffapct och Adeln, hurudane följderne ffulle blifwa, om man den ena dagen formligen fattade ett bestut, och den andra ffulle det upprifwa. Ingen ordning, ingen säkerhet ffulle dä mer existera. Om förledne gärdag, under justeringen af proposstionerne rörande hufwud-titlarne, någon oordning förmärktes, sä torde Högloft. Ridderffapet och Adeln erindra sig, att wi sjelfwe dertill wörö ordsaken derigenom, att understundom en del Ledamöter moro samlade inom och omkring ffrankek, att andras uppmärksamhet derigenom betogs, att en del innan saken war till ända brag!, utgingo sör att hämta sig vokerings-sedlar, i ranke att omröstning war desinitift beslutad. Det är likwäl ostridigt, att saken »verkligen stukades genom förening, i sä mätto, att de Herrar, som hade äftundat votering förklarade sig nöjda att derifrän afstä, dä till jakande delen af volerings-proposikionen blott säsom ett »vilkor tillädes det som förut hade rngjort Lontra-propositioneu: och jag hoppas alitsa, att Herr Grefwen och Landtmarffallen icke tilläter, det ett sä formligen fattadr bestut uppriswes.
Skattlagda Fisken af särskilda slag, som ej under något hemmans värde äro inbegripna, skatte D:o D:o D:o krono Tull-mjölqvarn, deraf 3 med 4 pär stenar, 7 med 3 par, 17 med 2 och 1 med 1 par krono Tull-sågqvarnar, grofbladiga D:o finbladiga D:o med rätt till köptimmer frän kronans skogar Husbehofs-mjölqvarnar, utan särskild i Jordeboken påförd ränta Husbehofs-sågqvarnar . Stampar Stångjernsverk med dervid införlifvade och ej särskildt värderade ler beskattade 18 st. ämneshamrar Masugnar D:o under frihetsår Manufakturverk af särskildt slag Glasbruk Pappersbruk Tegelbruk Garfverier och Fabriker Kalkugnar Skeppsvarf Krono-parker eller Allmänningar som tillhöra kronan Krono-skogar, upplåtna mot afgift af tunnlands-rymd Diverse personer, som ej höra till viss näring Sterbhus, gåfvor, testamenten och fidei-kommisser el - Hemmantal. Cs § O C. Underhållne kreatur. Hvete. ss C33 03 Korn. Hafra. Blandsäd. Ärter. ►s o Sa ro Ui Hvete. w 090 (Sq 1 Korn. | j Hafra. Blandsäd. 1... .. Arter. [ Potates. Hästar. i Oxar. o Ungboskap. Svin. i Getter. T:a. T:r. Trr. T:r. T:r. T:r. T:r. T:r T:r. T:r. T:r. T:r. T:r. T:r. St. St. St. St. St. St. - Bevillning. Enligt Bevillnings-förordningen. Efter l:sta Art. Efter 2:dra Art. 2:dra till och med 6:tc g. 19 till och med 35 g. samt 145 g. 34 till och med 38 g. Efter 3:djc Art. Bränvins brännings afgift. Summa. Ständiga Räntor. Jordeboksoch HcmmantalsRänta. Kronotionde. Afrad.
Preste-, Borgareoch Bonde-Stånden, Ridderskapet och Ådeln beslutat anmoda Utskottet att, för den händelse, att Ridderskapets och Ådelns beslut om fastighets-låne-fondens bibehållande vid nu stadgadt kapital-belopp, kommer att blifva Rikets Ständers, inkomma med förslag, huru den derigenom disponibla summan af 500,000 r;dr må i annan väg för Bankens låne-rörelse användas; men ehuru, genom numera verkställd omröstning i Förstärkt Bankoutskott, är vordet bestämdt, att cirkulations-kapitalet för lån mot pant af fast egendom skall oförändradt bibehållas, samt i följd häraf det ännu är oafgjordt, örn och till hvilket ändamål den sålunda från låneoch kreditiv-rörelsen indragne summa af 500,000 r:dr skall användas: anser Utskottet dock något annat yttrande i anledning af Ridderskapets och Adelns nvssanförde anmodan icke nu erfordras, än att Utskottet, i samband med utlåtandet öfver en af Herr Rosenblad, Bernh., väckt motion om förstärkning af fonden för belåning af publika papper skall taga omförmälda fråga under skärskådande. Beträffande åter förslaget om uteslutande af 6:te artikelns 5:te afdelning, hafva Riks-stånden beslutat, som följer, nemligen: Ridderskapet och Adeln har förklarat, att nämnde afdelning utaf Banko-reglementet skall öfverhufvud bibehållas, samt uppdragit åt Utskottet att i hänseende till penninge-belopp och verkställighets-åtgärder föreslå de stadganden, som nuvarande omständigheter kunna påkalla; Preste-Ståndet har jemväl ansett berörde afdelning böra bibehållas, dock med den förändring, att 4:de mom. erhåller följande lydelse:
H. St. framlägges, och att göra det äfven i sådana fall, der mitt förslag blifvit följdt, men deri jag af erintingarne dervid inom Ulsk. funnit mitt hafva hafi orätt” ”Slutligen anser jag Utsk. hafva medgifvit reservationsrättens begagnande längre än vederbort.” ”57 § 1 moni. Riksd.Ordn., som tillåter reservationer vid Utskts ntlåltn lill RiksStånd, begränsar ej della tillstånd, men det kan rimligtvis ej sträcka sig så långt, alt andra gt undlagssladgangen derigenom öfverträdas. Enl. 56, 81 och 84 §§ R.F. må intet annat af riksdagsman väckt grundlagsändringsförslag till RiksSt:n ingifvas. än del som Consl.Utsk. tillstyrker. Något undantag från denna regel till förmån för Utskts egne ledamöter har grundlagen icke gjort. De, hafva följaktligen ingen annan eller bättre rätt än öfriga riksdagsmän. Utsk. gifver dem likväl en sådan, när det tillåter dem att under form af reservationer bifoga grundlagsändringsförslag, som Utsk. icke tillstyrker. 2:ne sådana medfölja nu, eli af Hr Cederschiöld och ett af Hr Ekholm. Det förra utgår väl ifrån den af Ulsk. gillade ståndsgrundsatsen, men det andra strider äfven deremot, emedan det är bygdt på allmänna val, och begge bafva varit Utsk. understälda, utan att antagas. Att det sednare förslaget understödes af samtlige Borgareoch BondeSt:s ledamöter inom Utsk., gör ej reservationen lagligare, emedan flere reservanter förenade ej hafva bättre rätt än en för sig.” Fortsattes pröfniugen af Const.Utskts d. 3 och 16 dennes på bordet lagda meni. Nto 7, med förslag lill åtskilliga ändringar i grundlagarne. Härvid förekom först 3:dje punkten af det. i fråga om 12, 13, 14 och 15 §§ Riksd.Ordn. af Hr Carlheim Gyllenskjöld, Henr.
December å härlios återgående XJldrag af Rikets Ständers Revisorers, under den ii December i843, afgifna Berättelse om verkställd granskning af Stats-Verkets, jemte tillhörande fonders, tillstånd, styrelse och förvaltning åren 1840 och 1841, har Eders Kongl. Maja, i hvad samma Berättelse rörer Armeens Pensions-Kassa, behagat infordra Direktionens ofver nämnde Kassa underdåniga Utlåtande; Och får, till åtlydnad häraf, Direktionen i afseende derpå, att annan redovisning för statsbidragen till Armeens PensionsKassa åren 1840 och 1841, än genom Utdrag af Kassans Hufvudböeker för ifrågavarande 2.'ne år och dervid bilagda exemplar af utfärdad Pensionskungörelse för hvartdera året, icke blifvit till Rikets Ständers Revisorer från Direktionen aflemnad, underdånigst anföra och åberopa hvad som, beträffande Armeens Pensions-Kassa, de statsbidrag Kassan åtnjuter och redovisningen för desamma, förekommer i Direktionens infordrade och lill Hans Excellens, Herr Juslitie-Stats-Ministern, i skrifvelse af den g November 1841, afgifna Utlåtande, i anledning af den utaf Rikets Ständers Revisorer vid Statsrevisionen sistnämnde år väckta fråga om erhållande af en fullständig redovisning för alla under Direktionens vård ställda medel; varande hvad