Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta vilkor är af den beskaffenhet, att räntegifvare icke lära komma att begagna sig af uppsägningsrätten; ty då icke levereringen in natura är förenad med så många obehagligheter och tracasserier, ulan prisskillnaden derutöfver skall erläggas, torde ingen vilja begagna sig af en rättighet, som svårligen lärer kunna anses såsom en förmån, och jag skulle således, för min del, icke draga i betänkande att låta uppsägningsrätten försvinna, äfven för räntegifvare, emedan densamma, såsom sagdt är, sådan den blifvit föreslagen, mera står på papperet, än den troligen kommer att finnas i verkligheten. Om jag i öfrigt >4 Den a Februari f. m. jemnför den ojemnförligt stora fördelen, som räntetagarné hafva af sin uppsägningsrätt, framför den, räntegifvarne hafva af sin, så finner jag först, huru stor orättvisan är på den förra sidan. Om nemi. räntegifvaren uppsäger till leverering in natura, blir följden deraf ingen annan, än att han kan tvinga räntetagaren att hyra magasiner för att förvara spannmålen; då räntetagaren deremot, icke blott, då årspriset är högre än medelmarkegången, kan tvinga räntegifvaren att leverera spannmål in natura, utan äfven, då årspriset är lägre än medelmarkegången, fordra säden in natura, tillika med skillnaden emellan årspriset och medelmarkegången; med ett ord, räntetagaren har alltid tillfälle att preja räntegifvaren på mångfaldiga sätt. Jag skulle kunna citera många exempel, då årspriset varit 12 r:dr och räntegifvarne hellre löst med i5 ä 16 r:dr, än underkastat sig de chicaner och obehagligheter, som äro oskiljaktiga från leverering in natura. I Skåne inträffar detta nästan årligen. Om nu dertill ett missväxtår inträffar, så hemställer jag, hvilken högst olidlig förlust derigenom tillskyndas räntegifvarne.
Hvad angår Irsta § ang. Kongl. Prinsars inträdande i styrelsen, så finner jag den fullt antaglig; ty då här ej är fråga om hvem som skall blifva Konung, utan endast om hvem som skall periodiskt öfvertaga Riksstyrelsen, så står den ej på minsta vis i strid mot Successionsordningen. Den är af en fullkomligt monarkisk tendens, och hvar och en som i likhet med mig hyllar den monarkiska principen bör anatga den. Den 2:dra § om Interimsstyrelsen innehåller egentligen 3:ne stora förbättringar. Den Irsta är antalets förminskande, en sak hvilken alla anse för rigtig; ty, som sagdt är, i lugna tider kan man möjligen hjelpa sig fram med en mångtalig Regering, men om minsta moln visar sig på den politiska horizonten upstår behofvet att samla magter på så få händer som möjligt, och bäst är, om den kan läggas i en hand. Den andra förbättringen, hvilken är ganska vigtig består deri att Svenska ärendena skola föredragas, när den Den 18 Februari e. m. 487 Svenske Statsministern är Ordf:de, och de Norska ärendena under ordförandeskap af den Norska Statsministern. Så är icke förhållandet för det närvar:de, utan nu kunna de Svenska ärendena föredragas, när Norska Statsministern är Ordf:de, och således de Norska StatsRåden bestämma hvad de behaga om Sveriges angelägenheter, emedan deras röster då utgöra piuraliteten. För det tredje skall Interims-regeringen sammanträda i Stockholm, och det tycker jag bör vara fullt antagligt för Sverige. Man har sagt att det möjligen vore bäst. om hvart land styrde sig sjelf, men jag hemställer om icke i så fall det lilla samband, som nu förenar länderna, då nästan helt och hållet skulle försvinna. Jag anser icke att man som skäl för en återremiss kan anföra att Betänk, blifvit i 2:ne Stånd afslaget, ty enl. min tanka bör man icke rätta sina beslut efter hvad andra Stånd gjort eller kunne komma att göra. Den Kongl. Propos. innehåller så stora fördelar att Utsk. enl. min tanka bort skynda att antaga densamma.
Sådant vore ju dock uppenbarligen en misshushållning, hvilken så lätt, och utan all förnärmelse af de höga personerna, kan förekommas, blott man bibehåller den nu var: de upställningsformen, då det är tydligt, att om ett behof försvinner, så uphör i och med detsamma det anslag, som derför är afsedt. Den ifrågasatta förändringen liar dessutom äfven en annan olägenhet, som visserligen icke under nuvar:de förhållanden existerar, då Konungafamiljens Chef jemväl är familjens fader, så att Konungahuset blott utgöres af Konungens barn och afkomlingar, men söm i en framtid, då förhållandet möjligen kan blifva annorlunda, lätt kunde leda till svåra obehag. Om t. ex. Chefen för Konungahuset har bröder, farbröder eller slägtingar i ännu fjermare led, och om dessa regentättens medlemmars hela ekonomiska existens skulle vara beroende endast och allenast af Chefens välbehag, så kan jag ej finna annat, än att häruti skulle ligga ett vådligt frö till missnöje och förvecklingar inom Konungaslägten, hvartill anledmna sorgfälligt torde böra undvikas. Således synes mig förslaget jemväl ur denna synpunkt vara olämpligt. I afseende å de materiella anslagen, hvilka äfvenledes, enl. motionärens åsigt, borde sammanföras och inbegripas under den åt H. M. Konungen anslagna hufvuösumman, bör man ihågkomma, att den nuvar:de fördelningen deraf grundar sig på R. St:rs egna framställningar i ämnet, och att dermed otvifvelaktigt åsyftats, dels att erhålla en noggrannare kännedom af de i dessa hänseenden befintliga behofven, hvarefter anslagen närmare kunde lämpas, dels ock att i vissa fall bättre kunna kontrollera deras användande. Det är tydligt, att för hofförvaltningen skulle det vara likgiltigt, ja måhända icke oangenämt, om summorna sammansloges, och någon noggrannare granskning af deras tillräcklighet för sitt ändamål försvårades, men om härmed verkligen vunnes någon fördel, måste jag lemna derhän. För min del tror jag det icke, och jag anser lt.
Enligt omförmälde plan skulle alla flottans fasta korpser gifvas en sådan organisation, som för bildandet af militär-trupp vöre af nöden samt således de dervid anställde ordinarie korporaler komma att bestrida lika trägna och vigtiga befattningar som korporalerna vid arméen; i följd hvaraf deras löneförmåner borde regleras någorlunda i öfverensstämmelse med de sednares, hvadan ock en förhöjning i förenämnde korporalers arfvoden till 25 R:dr för hvar och en af dem, blifvit af E. K. Mit i nåder föreslagen, utgörande för 227 båtsmans-korporaler å 7 R:dr 40: — eller tillhopa R:dr 1,717: 6. — Med Expedilions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N:o 170. Med afseende dels derå att likhet i skyldigheter och åligganden bör medföra likhet i vilkor, dels å det nödiga biträde kompani-cbeferne kunna, vid tillsynen af båtsmans-kompanierna, förvänta af ifrågavarande korporaler, hafva Rikets Ständer, på sätt E. K. M:t föreslagit, till nämnde ändamål beviljat ett anslag af 1,717 R:dr 6 sk. 6:o. Enär åt de Under-officerare, hvilka skulle placeras på båtsmanshållet, som borde indelas i 32 kompanier med tvänne under-officerare på hvardera, måste för reseturer inom deras fördelning på kompaniet anvisas resepenningar, har E. K. M:t dertill begärt 50 R:dr per man, som för 64 under-officerare gör 3,200 R:dr, dock med iakttagande, att, då endast genom erfarenhet visshet kunde vinnas, huruvida denna, måhända nog lågt beräknade, ersättning blefve tillräcklig, summan måtte såsom förslags-anslag anvisas. Under-officerares placerande på båtsmans-kompanierne anse Rikets Ständer icke medföra de dermed åsyftade fördelar, utan snarare tvärtom orsaka flera olägenheter.
Ridderskapet och Adeln samt det Vällofl. BorgareStåndet klandra deremot yttrandet, att någon utsträckning af varu-beläningen genom Banquens medel icke borde ega rum till andre Exportvaror än dem, hvarföre belänirigsrätt hittills Varit medgifven ; och äro dels åtskillige Varor uttryckligen uppgifne, som för denna utsträckning framför andre borde blifva föremål, dels i allmänhet yrkadt, att åt BancoSty reisen måtte öfverlåtäs rättigheten och omsorgen, att, efter nu erhållande allmänna föreskrifter, i afseende på förvarandet under säker Controll af Export-varor i allmänhet, saint deras värdes tryg - 834 Baneo~XJtskottett BttilitJtanden. gade bibehållande utan all tillfällig försämring, bestämma hvilka exportabla effecter, som böra kunna få belänas, samt de försigtighets-rnått, sorn härvid i öfrigt kunna finnas nödige ait i* akttaga. Under de af detta ämnes förnyade skär-1 skådande föranledde öfverläggningar, hafva rneningarne inom Utskotten varit delade, och, vid anstald votering , tvänne Stånd stadnat emot tvänne Stånd, på det sätt, att t vänne funnit det icke kunna bestridas, att mångfaldigt flere än de af Sveriges export-varor, hvilka nu i Banquen få belänas, likaväl som dessa ega de för en sådan beläning erfoderlige egenskaper, item. ligen, att med ett allmänt erkändt värde, som latt ufrönes, förena beskaffenheten att utan förstöring eller försämring detsamma en län* gre tid bibehålla, samt att kunna under publik vård förvaras, och utan lång och kostsam omväg i penningar förvandlas.
Brot. i834■ 5.te Sami. l.-sta 4fd. * l8:de Haft. IO Bevilln.-Utskottets Utlåtande N;o 4-5- Tull-Taxa, återstår alt bemöta de anmärkningar, som blifvit gjorde vid de föreslagne tullbestämmelserne å speciela varu-artiklar; men innan Utskottet öfvergår till delta, torde Utskottet böra upptaga till besvarande ett af Herr Hjerta, L. inom Ridderskapet och Adeln afgifvet serskildt anförande emot det bela af Utskottets förslag. Herr Hjerta har ansett, att, ehuru en fullkomlig näringsoch handels-frihet icke kunde medgifvas, i anseende till så väl Statens behof af tullinkomsterne, som deras anspråk, hvilkas existence berodde på afsättning af den tillverkning de hade af en del sådana varor, som äro föremål för importhandeln, att genom Statens skydd bibehållas vid denna afsättning framför utländningen, så borde dock, i del förra fallet, afgifterne i allmänhet göras så litet betungande som möjligt, och i det senare så afpassas, att de, å ena sidan, lemnade egne medborgare säkerhet emot ett obehörigt intrång af främmande concurrence, men, å den andra, att de icke förvandlade detta skydd lill en orättvis beskattning på den förbrukande mängden för att gynna deras interesse, som möjligen fordrade en säker afsättning, blott derföre, att de en gång lagt sig på en viss industrigren, utan att för dess fullkomnande, vidtaga de åtgärder, sorn en utvidgad kunskap i yrket annorstädes gifvit yid hadden. Det skydd inhemska Näringarne rimligen kunde fordra, vore, enligt Herr Hjertås tanka, endast en så hög tull på den utländska varan, som motsvarade skilnaden i pris på rudimaterien, i ränta på det capital, som läge i rörelsen samt i arbetslönerne hos utländningen, och hvilken skilnad, efter, den högsta beräkning, skulle uppgå lill 15 a 20 procent af varans värde.
Februari afgifna Betänkande, i anledning af väckta frågor, så väl om upphörande af frikallelsen för Höglofl. Ridderskapet och Adeln från deltagande med Borgerskapet uti kostnaderne för deras hus och tomter i Städerne till KyrkoPrest-, Scjholasoch Rectois Boställsbyggnader, samt öfrige Stadsegendomar åliggande skyldigheter, som ock Rerom, att de onera, hvilka tillhöra Gårdsägare bland Stadernas Borgerskap, måtte utsträckas till alla Fastighetsägare i Städerna, utan undantag; vid hvilket Betänkande åtskilige anmärkningar blifvit gjorde af Riksdagsfullmägtige Anders Danielsson från Elfsborgs Län, Nils Månsson från Malmöhus Län, Jo» han Wessing från Vesterås i An, Anders Jochimsson från Östergöthlands Län och Eriv ■iccson från Örebro Län, med flera till namnen icke uppgifna Ledamöter af Hedervärda BondeStåndet, hvilka alla, af anförda skäl, ansett den ifrågavarande motionen böra bifallas, och Höglofl. Ridderskapet och A - 954 Eesu. och Ekon. Utsk. Betänkanden. deln således icke, på sätt Utskottet förklarat, uti Srivilegierna äga någon säkerhet mot deltagande uti, eiler åläggande af andra skyldigheter utaf detta slag, än de, sona kunna hänföras till en gärd af den fria ocn oberoende villjan. Utskottet, som redan den 15 Mars erhållit del af ofvanberörde återremiss, hvars besvarande blifvit fördröjd deraf, att Utskottet icke förr än den 21 uti innevarande månad emottagit Höglofl. Ridderskapets och Adelns yttrande öfver Utskottets i ärna t afgifna Betänkande, får nu tillkännagifva, att nämnde Betänkande är af de 300 Respectiva RiksStånden gilladt och bifa ietj Hvarföre ock det Hedervärda BondeStändets anmärkningar icke lära fordra någon vidare åtgärd å Utskottets sida. Stockholm den 27 Juni 1818. N:r 146 Riksens Höglofl.
År det möjligt att man till denna grad förbiser det gagn man har af de klassiska språken, och den genom deras kännedom beredda möjligheten till de klassiska studierna, för den högre bildningen till upphöjda och vidsträckta äsigter öfver verlden, lifvet och menniskans bestämmelse? En ståndpunkt, sådan som den djupare lärdomen, den vetenskapliga forskningen, hos läraren och hvarje sorgfälligt bildad man uti samhället med rätta klafver, skulle den kunna intagas, utan all kännedom af en storartad fornverld, utan all aning om de ädla och rena former, hvaruti antikens herrliga språk sig utbildat? Tror man sålunda på fullt alltvar, att barnet och ynglingen, genom studium af de moderna språken allena, kan vinna en så redig insigt i ordfogningarnes logiska kedja, och äga för sin tanke en så åskådlig uppfattning ej blott af språkens mekanik, utan jemväl af språkens anda, som om han derjemte grundligen inhemtat de gamles tungomål? Tror man verkligen, att något slags lärd bildning kan åstadkommas ensamt med de moderna språkens kännedom, utan någon insigt i de antika? Ofullständig blefve den i hög grad. Hvilket begrepp kan man väl göra sig om en s. k. lärd man, en lärare, en vetenskapsman, som ej vore i stånd alt tolka en rad af Cicero, vore döf för rösten af en Virgilius eller Horatius, nödgades af en skamlig okunnighet, fastän icke alldeles förvållad, afstå från att studera en Linné, en Baco, i det språk de mest begagnat? En lärd, som mäste i allt lita på öfversättningar? Besynnerlig är den invändning mot latinets studium, alt då Grekerne ej kände nämnde språk, men ändå uppnådde en hög bildning, man lika väl i våra dagar kan umbära del. Behöfver jag väl, till svar härå, anmärka, huru olika vår ståndpunkt är, i jemförelse med Grekernes, och huru orätt det vore af oss, att, i det läge hvarutinnan vår tids mensklighet sig befinner, man skulle frånsäga sig ett ypperligt bildningsmedel, derföre att Grekerna omöjligen kunde begagna det.
Maj:t lörblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest stadse välbevågen. Datum ut supra. OSCÅlt. Ludv. Ahnqvist. Utdrag af Protokollet öfver Ciri!-Ärenden, hållet inför Hans Maj:t Honungen i Stuts-Iiådet å Stockholms Slott den 27 Murs 185 7. Närvarande: Hans Excellens, Herr Justitie Siats-Ministern Gunther, Hans Excellens, Herr Siats-Ministern lör Utrikes Ärendena, Friherre Lagerheim. Siats-Råden: IPa Hens/em, Gripenstedt, Greive Mörner, Ulner, Grefve Gyldenstolpe, Anjou, Almqvist och Friherre of Ugglas. Slutligen uppläste Deparlements-Chefen, Siats-Rådet Almqvist, lill justering följande, i öfverensstämmelse med förut lättade Nådiga beslut, uppsatta föislag lill Kongl. Maj:ls Nådiga Propositioner tdl Riktis Ständer, nemligen 2:o i fiåga om anslående af f. d. Profoss-boställel vid Weslgölha Regimente Backabo N:o 5 1 horhjöi ns-gården lill boställe ät en särskild Länsman i vestra distriktet al Gudhems härad och Skin aborgs län; Och läcktes Kongl. Majit, uppå Slals-Rådets underdåniga hemställan, samma förslag, sådana de finnas detta Protokoll vidlögade, i Nåder gilla samt förordna all. i enlighet dermed, Nådiga Propositioner skulle till Rikets Ständer afgå. Ex prolocollo: Vö/lralh Kkstrum. 16 Kongl. 3Jnj:ts Nådiga Proposition N:o 85. Ank. lill Exp.-Utsk. den Sl April 1857, kl. 7 e. m. KONGL. MALTS Nådiga Proposition lill lii hots Sl Hudor angående erforderlig t anslag Jiir tillbyggnad af Felens kaps-Akademiens hus; Gifven Stockholms Slott ilen 51 Murs 185 7. Ilos Kong!.
Då erfarenheten visat, att, lill följd af nu gällande Bevillnings-Stadga, på landet flerestädes bildat sig större Taxerings-District, sammansatta affleBih. till B, St. Brot. 1844' 5 Sami., 1 Afd, 4 Haft. 3 i8 Bevillning* ZJlökollels Betänkandej N.o 11, re pastoral, hvarigenom 1 läradsskrifvarnes befallning med Taxerings-längdernes uppläsande och förande vid Taxerings-Comiteernes sammanträden, uteslutande upptager tiden för desse tjenstemän; så anser Utskottet nödvändigheten påkalla, alt protocollsföringen vid nämnde förrättningar öfverflyltas på Kronofögdarne, hvilka före sisla Riksdag haft ett sådant åliggande och i allt fall skola vid laxerängarne vara närvarande; och får derföre vördsamt föreslå de i följd deraf nödige förändringar, hvilka uti 58, 59. och 86 §§ af Utskottets förslag förekomma. Hos Hederv. Bonde-Ståndet har JYils Petterson från Kronobergs Län, enär föreskriften uti 62 § om åliggande för husbonde att till Taxerings-Comilé aflemna uppgift på de fastigheter och lägenheter, som han under egande-eller nyttjande-rätt innehafver, samt på det värde, hvartill han anser dem bora upskallas, syntes vara deslomer öfverflödig och föranledande endast till ett onödigt besvär, sorn en lika beskaffad upgift på innehafvande fastigheter, enligt 42 §, aflemnas vid manlals-skrifningen och Conaite^, efter bestämmelsen i 67 §, uppskattar fasligheternes värde, utan allt afseende på egarens eller innehafvarens derom gjorda uppgift, föreslagit, alt berörde föreskrift måtte från 62 § uteslutas.
Ingen visste hvad han lefde på, men det var ingen skam att umgås med honom; det hade nu en gång för alla blifvit en dogm. Han var således en själfskrifven gäst på alla större “urgaskar“. För öfrigt var han oförarglig som få, och endast när han druckit mycket punsch, hände det honom att han blef smått satirisk. Men oftast vände han skämtets udd endast mot sig, själf och med en viss galgenhumor plägade han då kalla sig för “den siste öfverliggaren“. “Nej, se Bobbe på en krog“, skrek han entusiastiskt, i det han klappade dennes axlar med båda sina händer. “Det var minsann mindre vanligt! Kom och drick ett glas punsch med oss! Du har väl ätit?“ “Ja.“ Denna vänlighet, som han så oförmodadt blef föremål för, gjorde Bobbe godt ända in i själen. Han följde med. Flunsen presenterade: “Kandidat Linde, kandidat Segerpiil — herr Stenson!“ Herrarne skakade hand och följdes åt in på kaféet. Kandidat Linde var lika lång och parodiskt mager, som kamraten Segerpiil var kort och tjock. De umgingos mycket och kallades allmänneligen för “ytterligheterna“. De voro det för öfrigt i mer än ett afseende. Inom Lindes magra kropp hade inrymts en imponerande, klangfull stämma, han excellerade i att deklamera och gjorde vanligen lycka på nations-zwyckarne genom improviserade tal på hexametrisk vers. För öfrigt var han det s. k. “nationsdjuret“ inom sin nation, och en fest kunde icke sägas ha varit lyckad, om den icke illustrerats af ropet: “Nu är Linde full!“ Han studerade ästetik och hatade tidens realistiska riktning. Han påstod, att sedan Viktor Rydberg skref “Dexippos“, hade svenska literaturen icke blifvit riktad med ett enda skaldestycke som kunde duga att deklamera. Segerpiil var teolog. Han var tystlåten därför, att han nästan alltid var hes. När han skulle säga något med eftertryck, liknade hans röst ett hväsande. Därför talade han alltid dämpadt och fick därigenom anseende för ödmjukhet.
W. », IDUNS EXP. (815) SAMT VILLIG ATT DELTAGA I ANDRA FÖREKOMMANBOURGOGNE-VINER (585) E SYSSLOR, ERHÅLLER PLATS HOS FAMILJ PÅ LANGEBILDETE DISTINGUIRTE DEUTSCHE D BILLIG-A PRISER. DET I SKÅNE. SVAR MED LÖNEANSPRÅK TILL OBSERVERA. ERTHEILT UNTERRICHT IN IHREI; MATTERSPRACHE, » ANNA 1899 », IDUNS EXP. (604) EN BÄTTRE, 22-ÄRIG FLICKA ÖNSKAR GENAST LITERATUR UND CONVERSATION. ADRESSE IN Tjäders Bureau, MALMPRÄSTGÅRD FINNS PLATS, MOT FRITT VIVRE S, OM EPIDEMISJUKSKÖTERSKA I ÖFRE FRYKSDAINOM HUS FÖREKOMMANDE GÖROMÅL MOT FRITT te SGATAN 5, 2 TR. (G. 91725) FÖR EN ENKEL OCH PÅLITLIG FLICKA, NÅGOT IENS DISTRIKT KUNGÖRES HÄRMED TILL ANSÖKAN VIVRE. SVAR TILL HANDLANDEN C. O. NILSSON, LEDIG. SÖKANDE BÖR HAFVA FYLLT 22 ÄR. HAFV A EHOLM. SVAR TILL » VILLIG », PLATS SOM HANDARBETSLARARINUndervisning pr korrespondens i K DER PÅ STÖRRE SJUKHUS OCH 1 MANAD Å STÖ RRE NA VID ELEMENTARSKOLA ELLER PRIVAT LÄROTösse. LÖNEVILLKOR 500 KRONOR FÖR R NSTA — B O K F Ö R I N G LT FÖR FLICKOR SÖKES AF F. D.
Mör ner, och anser verkligen, i likhet med honom, att kanske afslag vore rådligast, emedan, på sätt den värde Gr:n påpekat, någon egentlig sannolikhet icke gifves att någon återbetalning af detta lån kan ega rum. Det synes nemligen ovedersägligt, att den till - I)e n 23 J 111 i. 303 gång, som Hr Nordenfelt förespeglat uti förhöjda termins-afgifter komma att förefinnas, ingalunda kan blifva för bestridande af ifråga vide återbetalning tillräcklig. Kostnaden för den nya läroverksbyggnaden skulle nemligen, enligt upgjordt, men af vederbörande icke undersökt, kostnadsförslag, upgå till 150,000 rdr. 5 proc. ränta derå är 7,500 rdr. Om nu terminsafgiften skulle kunna uptagas till 25 rdr årligen, så och vid det förhållande att lärjungarnes antal år 1859 upgick till endast 251 stycken, inbringas sålunda en summa stor 6,275 rdr, eller en brist uti förutnämnde räntebelopp af något öfver 1,000 rdr; och af dessa termins-afgifter måste väl en del användas till undervisningen och likartade utgifter. Följden af bifall till denna låneansökan skulle således säkerligen blifva en, vid nästkommande riksmöte framstäld begäran om afskrifning af en del af detta lån och vid derpå följande riksdag om afskrifning af den återstående delen af samma lån. Detta alett ganska vanligt och i långliga tider praktiseradt sätt. Anledningen hvarför jag likväl icke begär afslag, utan fortfarande vidhåller mitt yrkande om återremiss, är att StatsUtsk.-t erhållit återremiss på åtskilliga öfriga skolhusbyggnader och derföre gerna, i sammanhang dermed, kan ånyo behandla denna fråga. Hr Nordenfelt: Jag vill visserligen icke neka att det varit en gammal Svensk vana att icke betala sina skulder och att framställning blifvit gjord af åtskillige kommuner till R. St:r om afskrifning på lån, men jag hoppas att vi kommit på en vändpunkt i det fallet. Den nyss föreslagna lagstiftningen i afs:de på kredit och konkurs är upställd i strängare form än de lagar vi förut haft.
Den gången ansågs detta stadgande i grundlagen, efter hvad ledamöter, som då deltogo i lagstiftningen, upplyste under förl. riksdag när detta mål här förevar, åsyfta att åt ofrälse personer förbehålla en viss andel uti Konungens Högsta Domstol. När målet här förehades vid sista riksdagen, uppträdde äfven en ledamot ibland Ståndet och ansåg saken nu böra ur samma synpunkt betraktas. För närvar, frågas, huruvida den föreslagna ändringen är högst nödig och nyttig. Är hon nödig i afseende på sakförhållanden? Jag skulle tro tvertom. Då fråga i vårt land uppkommer om R. o. Ad:s bestånd och om dess inflytande på representationens angelägenheter, så hör man vanligen klagas deröfver, att R. o. Ad. icke har en viss bestämd besutenhet, med ett ord, att fideicomisser saknas, och att de som finnas oftast upplösas, derigenom att de få skuldsättas. Tillåtelse dertill kan likväl icke medgifvas, utan Högsta Domstolens medgifvande. Skulle nu denna vara så sammansatt, att ingen frälseman komme att öfvervara sådana mål, eller ock att ett underlägset antal af vårt Stånd vore närvar, vid deras föredragning; så synes det vara temligen troligt, att denna grund för R. o. Adis bibehållande vid jordens besittning skulle komma att nog mycket undergräfvas. Vill man sålunda sjelf bidraga dertill, så bör man bifalla detta förslag, i annat fall icke. En annan fråga är: förekomma några tillfälliga omständigheter, som påkalla den ifrågavar. förändringen? Befinnas de frälsemän, som utgöra medlemmar af Konungens Högsta Domstol, till kunskaper, skicklighet eller rätt - 480 Den 26 September f. m. sinnighet, underlägsne de ofrälse ledamöterne af samma domstol? Jag har icke hört någon sådan klagan föras. Man har någon gång, särdeles nu sednast, beklagat sig öfver förlägenhet om tjenliga personer att utnämna, när man måste inskränka sig blott inom ett Stånd. Men dervid torde böra tagas i betraktande, att det har varit bland frälsemän allena, som alla ledigheterna sednast inträffat, så att icke mindre än fem de yngsta Just.råden äro adelige.