Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att detta är meningen, synes icke blott af lista mom:t, utan äfven af det 2:dra, der det står, att grundfonden slutligen skulle blifva den, som får ersätta det bristande. Jag tror ej att man bör gå längre, men också, att man bör gå till denna gräns, för att följa den grundsats, hvilken jag således anser ganska tydligt uttryckt i §:n. Jag Den 12 September f. m. 117 anser derföre, att en återremiss icke tjenar till något, utan tillstyrker bifall till §:n, sådan den af Utsk:t blifvit föreslagen. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt H. Exo. Hr Gr. o. Landtm, uptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels återremiss af den förevarande §:n, framställde H. Exc. propos. på bifall till densamma och, då dervid svarades många ja jemte åtskilliga nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Hr Flach begärde votering. Uplästes och godkändes följande voter.propos.: »Den som bifaller 12:te §:n uti det af Sammans. Statsoch Banko-Utsk:ts i Uti. N:o 24 framställda förslag till förordning ang. en allmän hypoteksbank för riket, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, varder nämnde g till Utsk:t återremitterad.» Vid voteringens slut hade rösterna utfallit sålunda: Ja — 26. Nej — 13. H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, tilIkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt t‘11 fortsättande af plenum kl. 6 é. m. §§ 13, 14 och 13. Biföllos. § 16. Hr Åkerman: Huru man än slutligen kan komma öfverens om 10:de §:ns lydelse, så är det dock gifvet, att hypotheksbanken vid vissa tillfallen kan hafva mera medel i sin kassa, än som för ögonblicket behöfves, och hvilka således böra utlånas.
Bcsv. o. Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 105. möner, med skäl kunde anses vida sämre lottadt än dess embetsbroder i de ilesle andra delar al Riket, så Loide detta dock i synnerhet gälla om Contracts-Prostarne. I stället för den så kallade Proste-tunnan, hvarmed Contracts-Prostarne atlönades i andra Stift och älven i andra delar af Götheborgs Stift, än Bohus Län, linge Prostarne derstädes för sin icke mindre trägna och ansvariga befattning, åtnöjas med en penningelön, af en å tvä Riksdaler al hvarje kyrka inom conlraclet, hvilken ringa lön knappt vore tillräcklig för bestridandet af kostnaden för postporto och skrifmaterialier. Han saknade således icke allenast all ersättning för sitt besvär, utan måste derjemte sjelf bekosta alla embetsresor inom contractet samt alltså derigenom vidkännas en icke så obetydlig uppoffring i och för det förtroende, som kallat honom till vårdare af contractets angelägenheter. Motionären, som vore Prost öfver Bohus Läns största och besvärligaste conlract, beslående af Nio pastorat med 2n kyrkor och 19 ordinarie ecclesiastike embetsoch tjenstemän, samt med en utsträckning af nära Tio mil i längden, vöre i åtnjutande af den högsta Contracls-Prost-lönen i Länet, men denna lön utgjorde endast Trettiosex R:dr om året, och i de mindre contracten uppginge ej lönen till mera än ungefär hälften af denna summa. Orsaken till aflöningens berörde ringa belopp härrörde, efter motionärens tanka, derifrån, att församlingar ne i Bohus Län fr ån längre tid åtnjutit rättighet alt lösa Kyrkofonden eller det derå bestämda högst ringa viii det af 24 sk. per tunna, till följd hvaraf kyrkorne förmodligen icke ansetts skyldige att utgöra prosttunna!) in natura.
Nu är visserligen ostridigt, att begge de ifrågavarande förslagen till underdånig skrifvelse afse grunderna för den bevillning, som genom tull bör utgöras, och i afseende å sättet för sådana frågors behandling innehåller 71 § Regeringsformen uttryckligen, att om “samtliga Riks-Stånden icke kunna sig om grunderna för någon bevillning förena, saken skall öfverlemnas till afgörande, på det sätt 73 § Riksdagsordningen föreskrifver, åt Bevillnings-Utskottet, förökadt till ett sådant antal ledamöter, som der bestämmes"; men då emellertid fråga här icke är om några grunder för den tullbevillning, som skall utgå under den statsregleringsperiod, för hvilken Rikets nu församlade Ständer ega att derom förordna, och den af samtliga Riks-Stånden beslutade underdåniga skrifvelseu, ehvad den blofve af den ena eller andra lydelsen, följaktligen icke kan vara att annorlunda betrakta än såsom ett mål, hvaruti Rikets Ständer, jemlikt 89 § Regeringsformen, icke kunna “annat eller mera besluta, än föreställningar och önskningar, att hos KotiunBih. till R. St. Prot. 1862 §• 1863. 3 Sami. 1 A/d. 11 Ildft. 7 5(1 BevillningsUtskottets Memorial N:o 13. gen anmälas, och hvarå Konungen, sedan Stats-Rådet deröfver blifvit hördt, gör det afseende Han för riket nyttigt finnér11; så och enär i dessa frågor tre Stånds mening skola, enligt 75 § Riksdags-ordningen, uttrycka hvad Rikets Ständer för deras del beslutat, lärer Herr Åkermans berörda förslag till underdånig skrifvelse böra anses vara al Rikets Ständer antaget. Fosfor och Slutligen har, vid derefter företagen ytterligare pröfning af införselstarifen, Metaller.
Om kejsarens vackra och förståndiga afsikter komma att genomföres inom Xenia-institutets murar, och det är skäl att tro, att så sker, skall den nya uppfostringsanstalten i väsentlig grad komma att skilja sig från de andra, redan existerande instituten af liknande slag, isynnerhet från de högförnäma Smolnaoch Katarina-instituten. Bland de unga adliga flickorna, hvilka uppfostras i dessa, finnes det många af rik adlig familj, men ännu flere af ytterst fattig familj, och feSaifter återkomsten från England var gamle öfl | | a | versten ej sig rätt lik. Hans gamla vanor, fordom lika inbitna som det ärr han vid Dybböl erhållit af en tysk uhlan, hade fått en våldsam knäck. Han glömde raka sig om morgnarna, han glömde toddyn om kvällarna, ja, långe Modig, kalfaktorn, hade flere gånger till sin förskräckelse lagt märke till, hurusom hans husbonde somnat, då han läste högt för honom ur Postoch Inrikes. Många undrade, hvad det var, som kommit h o n o m att åldras tio år på några veckor, men honom själf tordes naturligtvis ingen fråga, o c h gamle Modig skakade endast mystiskt på hufvudet åt dem, s o m försökte locka ur honom något. S o m emellertid det bullrande hufvudstadslifvet och de alltmer vänliga arfvingarne började trötta gamle öfversten, lät han öfvertala sig att » byta klimat », som läkarne säga, och resa till Ronneby. Den härliga luften, en blandning af friska hafsbrisar och milda fläktar frän ängar o c h bokskogar, och framför allt Modigs trägna omsorger tycktes småningom kQmma honom alt lefva upp igen. Dagligen såg man den gamle knekten följa sin husbonde på hans promenader vid åstranden, till Djupadal eller Silfverforsen. De hade så mycket gemensamt dessa båda, den stolte högättade chefen och den simple soldaten. De voro båda födda att försvara ära, konung och fädernesland, det enda här i världen det lönade mödan att dra blankt för. De hade båda haft *) Våra uppmärksamma läsarinnor skola nog lätt spåra det nära sammanhanget mellan denna skiss o c h den lilla skissen » Dansprogrammet » af samme förf.
(Da Eigil) omsider blev ganske beskjänket, stod han op og gik rundtomkring gul vet, vendte sig så til Armodr, greb ham i begge Skuldre och satte ham digt op til väggen, at han ikke kunderöre ' sig, begyndte så at spy ham lige i ansigtet, at det randt ham ned i barmen, ja fyldte både näse og mund fuld pa ham, at han näppe fick sin ånde igjen, men var när qvalt i hans spy. (Hund gjör hunds gjerning). Der nu Armodr endelig fik sin ånde igien fik han og halsen fuld, hvorover han vämmedes og måtte gulpe emod, så de gave vare mod vare. Deraf kom så slem stank, at alle som i huset vare måtte kjöbslage med og hver spy på sin sted. Derfor bleve de så forbittrede på Eigil, at de] skjendte hannem huden fuld og bad hannem rie faen i vold, som var sådan uforskammed gjäst, ligere et best end et menneske, at han ikke vilde gå ud for dörren, når han vilde spy. Eigil sagde, at de gjorde ham uret deri, at de skjäldte på ham, thi han har ikke gjort andet end som verten gjorde efter og de andre ligeså, gik derfor hen, satte sig på sin sted igjen og bad dem give sig mere drikke og begyndte at synge. Här är mer än Zola. Man skulle tro, att naturalismen likväl hölle sig fri för den jagt efter bilder, som så ofta skadade romantiken — ty hvad i all verlden har naturalismen med bilder att göra? Icke dess mindre begagnar den dem, men ställer dem i sjelfva verket på hufvudet, ty då romantiken ofta jemförde det lägsta med det högsta, gör naturalismen tvärtom, hvarigenom den verkar parodiskt. Eller hvad säges om följande på fullaste allvar begagnade bild i en förhistorisk naturbeskrifning i Gjellerups “ Tubalkain “:
Frih. von Kraemer anmälde härvid, alt han afstod från sitt i ämnet gjorda förslag. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han framställt propos. å Hr Printzenskjölds förslag och förklarat, att han trott sig finna att densamma blifvit af R. o. Ad. med öfvervägande nej besvarad. Med anledn. deraf hade Hr Printzenskjöld begärt votering och deraf följde, att i ja-propos. borde intagas Hr Printzenskjölds förslag, att 50 § i nu gällande bevilln.stadga må oförändrad bibehållas. Hvad åter contrapropos. anginge, så återstode, sedan numera Frih. von Kraemer afslålt frän sitt förslag, 3:ne förslag, som kunde ifrågakomma, nemi. först Frih. Raabs, som afsåg uteslutande af meningen: ”med iakttagande deraf, att hemmanen icke uppskattas under deras rättmätiga värden,” sedan Frih. Palmstjernas, som åsyftade att ordet ”rättmätiga” skulle utbytas emot orden ”med hvarandra jemförliga”, samt slutligen Hr Rosenblads, som innehöll, att sednare momentet af 50 § skulle utgå. Frih. Cederström: Jag ber att vördsamt få erinra, att på den propos. Hr. Gr. o. Landtm, gjorde på bifall till den gamla redactionen i bevilln.förordn. svarades nej, och Hr Gr. o. Landtm, yttrade, alt han så uppfattat svaret. Då begärdes ingen votering. Hr Gr. o. Landtm, föredrog derefter propos. på den förändring Hr Rosenblad föreslagit. Derpå svarades ja och nej, hvarpå genast votering begärdes. Då således voteringen icke blef begärd efter det första beslutets fattande, så lärer derom icke fä voteras, ty ett fattadt beslut får icke upprifvas. Valet af voteringspropos:r måste således inskränka sig emellan Hr Rosenblads förslag och någon af de öfriga i ämnet framställda frågorna, men får alldeles icke omfatta §:s oförändrade bibehållande, sådan den lyder i nu gällande bevilln.förordn.
Jag får i motsats af llr Carlesons yrkande påslå, att den K. propostn bör bifallas, i sådant syfte, sorn den 1111 är uppställd. Jag tror, att om llr Carlesons förslag gillas, att härader inom länen skulle skilja sig åt till särskilda kurhus-inrättningar, så skulle sådant åstadkomma tvister om hvart de sjuke hörde, oell svårigheter uppstå att kunna afgöra, hvart patienten skulle förås, antingen dit han hörde, eller dit, hvarifrån smittan kommit. Ändamålet med kurhus är att hämma smittans utbredande; vid sådant förhållande är det angelaget för hela det län, inom hvilket patienten bor, all han blir förd lill närmaste kurhus för att der blifva kurerad, emedan. 0111 smittan får utbreda sig, följden skulle blifva, att äfven aflägsnare trakter hade olägenhet deraf. Det är mig bekant, alt redan finnas län, som blifvit delade, och alt fråga uppstått i andra Ian om delning; men 0111 en sådan delning skulle verkställas, följer deraf, all olika afgifler skulle komma alt drabba olika trakter, t. ex. i Calmar län, der det förhållande inträffade, alt det distriet, som hörer under Calmar kurhus, icke skulle med 5 sk. kunna bestrida ufgiflerna till lazarettet, då deremot i Westervik och på Öland en afgift af 2a3 sk. vore tillräcklig. Då 5 sk. ieke vore tillräcklig afgift på vissa orter, följde deraf, att en olika debitering skulle komma att äga rum inom samma län. Jag tror, alt 8 sk. afgift behöfves inom vissa orter; men denna vöre alltför stor, då deremot den ringare af 2 å 3 sk. i en eller annan del af länet kunde ökas, och derigenom en jemlikhet beredas på det hela. Jag vill jemföra denna communal-angelägenhet med brandstodsföreningarna. Ju större trakten är, desto mindre äro också afgifterna. Jag tror således, att länen icke i någon händelse böra delas, utan att afgifterna böra blifva gemensamma och lika stora inom hvarje län. Hr von Hartmansdorff, Au g.:
Skrifvelse, I\:o 47. restitulionen icke skulle beviljas, nödsakades att vidkännas en, i förhållande till beskaffenheten af det debiterings-fel, hvartill han, då en ny Bevillnings-förordning första gången tillämpades, gjort sig skyldig, alltför betydlig och mindre hillig uppoffring af enskilda tillgångar, med afseende å hvilket allt Rikets Ständer funnit godt tillåta, att ofvan omförmälda, vederbörligen inbetalda bevillningssumma fyrahundra femtiosju R:dr 14 sk. 7 r:st., må, i likhet med andra institutioner af för högt beräknade och erlagda bevillningsafgifter, få utaf Riksgälds-kontorets medel till regementsskrifvaren Enell, eller hans rättsinnehafvare, utbetalas. Hvilket, till svar i ämnet, Rikets Ständer få härigenom hos E. K. M:t i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 2 April 1851. Uppläst och gedkändt hos Ridd. ocli Adeln den 2 April 1851. Preste-Ståndet den 2 Borgare-Ståndet den 2 Bonde-Ståndet den 2 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående afsöndring af jord från f. d. löjtnanls-bosiället vid fVestgötha Dals regemente, Slommen N:o 1, till utvidgande af Jerns församlings kyrkogård inom Elfsborgs län. (Stats-utsk:s Uti., N:o 74.) S. A. K. Efter det socknemännen i Jerns församling af Elfsborgs län hos E. K. M:t i underdånighet anhållit, alt, lill behöflig utvidgning af församlingens kyrkogård, Expeditions V tsko t tets Förslag till und. Skrifvelse, N:o 47. 69 måtte från löjtnantsbostället vid Westgötha
Harts Excellence , Herr Grefven Och justifiäSStats-Ministern tillltännagafj att, sedan Comitéens är - arbetande Ledamöter, Commerce Badet Zenl-ttäj Advocat Fiscalen Staaff, Häradshöfdingen Richert och Academie Adjuncten Doctor Afzelius anmälts det de nu mera utarbetat Betänkanden, om de Förändringar i afseende på tinder-DomstolarneS samt Hof-Rätternes antal och organisation, samt inrättning af nya Straffoch Correctionshus, som de ansett nödvändiga till Lagens förbättring och Lagski-pningeris sakna och skyndsamma gång, Öfverläggning opa dessa ämnen nu komme att företagas. Dessa Betänkanden, hvilka vid detta Prötöcoll skulle fogas, blefvonu upplästa. Tinder ofverläggnirygen angående det förra Betänkandet, eller om Domstoiarnés organisation, förspordes, det flere af Cornitéens granskande Ledamöter voro af skiljaktiga tankar, dels huruvida det för närvarande skulle vara nödigt, att framställa berörde Förslag , och dels till hvad aner edler mindre del antagandet deraf vore tjern ligt och i verkställigheten möjligt'; och skreds således till omröstning , dä de arbetande Ledamöterne, kvar for sig, yttrade, att de åberopad® Beiänkandet i lycia siri vidd och således ansågo detsamma böra li l Kongl. Majit i underdånighet ingifvas med underdånig hemställan. att Kongl* Majit i Nåder täcktes öfverlemna dessa ämnen till Riksens Ständers öfverläggning. BeTgs-Rådet Sandels yttrade sig : att ehuru de stundom försporda klagomål öfver nog lång utdrägt T)en 5 Maj. 85 utdrägt pa tillen, med Rättegångsoch Tvistemåls afgörande vid Under-Balterna, icke torde endast härröra deraf, att Härads-Tingen blott st å 3 gånger orri året hällas, ville Bergs-Rådet likväl ej bestrida, att, genom det Härads-Rarteme blefvo permanent© , Bättegångarne der skulle sparare kunna både ihcamineras och afgöras, än un , då desse
Nrs 76, 77-, N>ld 594 Den 19 September. ivid Riksdagen i Gefle är 1792, skall hafwa ätagit sig, att pä Stats-skulden afliavidera, sä att Riksens Ständers till uptcckniugen af f. d. Konungens egendom utsedde Ombud mä wara updraget om förhällandet med denna fordran göra sig underrättade, och till Riksens Ständer inkomma med de uplpsningar som härutinnan stä att erhälla. Hwarom de öfrige Rcspcctive Ständen genom ProtocollS. Utdrag skulle wördsamt och wänligm underrättas. lie tuxia. kix ?rotocoilo L. ki. Irözärsik. Utdrag af Protocollck, hället hos BondeStändct den iz September 1829. S. O. FörcdrogS Riksens Höglofl. Ständers Allmänna Beswärs - och Economie-UtskottS ProtocollsUtdrag af den Zv nästledne Augusti, hwangenom med anledning af Kongl. Maj:tS nädiga proposition af den 2Z samma Mänab, Utffottrt tilstprkt, att BränwinSbränningcn, mä ben 1 nästkommande October taga sin början, samt sedermera pä sätt förut stadgat är fortfara till detta ärs flut. Wid öfwerwägande häraf fann Bonde-Ständet skäligt, att, BeswärS - och Cconomie-Utskottets berörde Betänkande till alla delar bifalla; hwarom be öfrige Rcspcctive Ständcn genom ProtocollS - Utdrag skulls wördsamt och wäuligen underrättas. ^ supra. Lx krotocollo L. L. Iräzärök. Den 19 September. Z95 Utdrag af Protocollet, hältet hos BondeStändet den lz September L809. S. O. Högloft.
Gör han ”det ej, vare skyldig Brandstod gifva intill dess ”sådant skjedt.” Såsom skäl till berörde framställningar ar af Herr Friherren och Justitia Ombudsmannen andragit, att, ©m brandstods-inrättningen var nyttig den tiden den infördes, och ingen annan anstallt mera kraftig verkande till ändamålet var uppfunnen , helst densamma innefattade en full» komlig reciprocité då den, som var skyldig att gifva, äfven var berättigad att erhålla Brand* skade-ersättning , antingen enligt värdering eller i kraft af förening; Så vöre dock berörde reciprocité nu mera rubbad för den, som deltagit i Allmänna Brandförsäkrings - Werket, hvilken Vetalar afgift till detsamma i förhållande til! fLagoch Besvtirs-Utskottcns Betänk anden. 153 ti«a försäkrade egendomens hela uppskattade värde, men icke njuter full ersättning, utan med afdrag för hvad han af Häradet i Brandstod bekommer, oell således betalar för en rättighet den han redan agde; Och som, örn åter denne skulle af Brandförsäkrings-Werket undfå full ersättning i förhållande till uppskattningsvärdet, och dessutom Brandstod af Häradet, likmätigt så väl till det ena sorn andra innehafvande rättighet, formånerne af till endel dubbelt skadestånd, syntes kunna verka till vådc-Iiga följder, så väl för Allmänna Brandförsäkrings-Werket som för Häradet; Så lage efter Pierr Friherrens och Justinaa Ombudsmannens tanka, emot begagnandet af de högre förmoner, Allmänna Brandförsäkrings - Werket erbjuder, ett hinder uti Plagens stadgande om Brandstod, hvilket sa mycket halldre, och snart borde hafvas, som erfarenheten redan ådagalagt, att nämde Werk kan blifva af de vidsträcktaste välgörande följder; men emedan, i händelse den, som genom försummadt uppfyllande af ingångne förbindelser blefve färlustig deltagandet i Allmänna Brandförsäkrings-Werket, skulle kunna åter, utan Häradets samtycke inträda uti Brandstadsinrättningen, sådant sannolikt skulle föranleda till mycken oreda, blefve ock vilkoret att denne återgång blefve honom förnekad, en anledning till uppmärksamhet uti uppfyllandet af beeagde förbindelser.
Klingspors yttrande: ”det democratien alltid förstår att tillskansa sig makt, men aldrig att återgifva den”, tvertom hyllar detta förslag, derför att det är omfattadt af de stora, men så till sägandes lägre folkclasserna. Mine Hrr! om J behagade afhöra förklaringen, tordén J finna, att denna åsigt icke är sä paradox, som den förefaller eder. Den hvilar nemi. på den observationen, att allestädes i naturen, äfvensom i statsfrågor, existera reactioner, och att reaclioner äro oundvikliga äfven emot de bästa institutioner, de fullkomligaste idealer. En annan talare har redan förklarat, att den oro, som går genom tiden, är nyttig, ty eljest skulle den stå stilla. Detta uttryck ville jag förändra pä det sätt, att jag säger, att det ligger i sakernas natur, att menniskorna icke kunna blifva absolut belåtna med någonting, som i afseende på statsförfattningen vidtages. Om nu detta grundlagsförslag, hvarom vi snart skola votera, vore ett ideal i fullkomlighet, så kunde det vara temligen likgiltigt, hvem som hade dertill mest bidragit, och hvem som egentligen mest hyllat detsamma; men dä jag redan förklarat, att äfven jag insett bristerna deri, och då jag kan åberopa protme derom, att jag var en af dem under föreg:de riksdag, som vid afgifvande af de gemensamma tankarne sökte erhålla lof alt amendera förslaget, som tillfället till amendement nekades af det parti, som helt simpelt ansåg sig kunna afslå hvad Const.Utsk. framställt utan amendement; då jag således icke förfäktar egna tankar, utan nu uppstår, för att förena mig med andras tankar, skiljaktiga med mina: så må det tillåtas mig att säga, att just derföre, att jag icke anser förslaget vara idealiskt, är jag angelägen om att lägga den moraliska ansvarigheten på de lägre folkclasserna, hvilka adopterat detsamma såsom utgånget och fostradt egentligen af dem.
Palmstjernas goda förstånd i fråga; men jag tror mig icke brista uti aktning för Frihtna Palmstjerna och Cederström, då jag till deras närmare bedömande hänskjuter, om de icke uti deras framställning ådagalagt en temligen uppenbar brist på urskillning i frågan. Deras mening har icke varit att sönderbryta 1815 års riksdagsbeslut; fåfängt vore det också, ty de ii H. 29 Deli 8 Augusti f. m. hafva derom icke väckt motion inom motionstiden och dertill föranleder icke K. M:s nåd. propos. Utan alt bryta detta, måste man antaga förhållandet sådant, som det existerar, det nemi., att embetsmäns penningelöner skola beräkas efter årets riksmarkegång. Nå väl! livad är då- frågan? Ingen annan, än att, till mera jemnhets erhållande, bestämma en grund för denna mar k eg äng för de kommande 5 åren, alldeles ieke för alltid; ty det åsyftar icke K. M:s propps. Då man lill grund för en sådan markegångssättning täger ett medium al de föregående årens markegångspris, kan man icke, utan alt intränga i Försynens skiekelser, som gifver oss skördarna, bestämma, örn man derigenom ökar lönerna med några skil lingar, eller man minskar dem med mångå r:dr; och likväl hafva båda dessa ledamöter påstått, att K. M:s propos. åsyftade en ökning af lönerna. Man kan kasta sig in på andra frågor oell sedan drifva dem till livad resultat man behagar; men då man nu talar 0111 en blifvande statsbrist, har man följt en annan thes, än man var skyldig att hålla sig vid. Hr Lefren, Joli. Pehr: Jag vill visserligen icke motsätta mig StatsUtskrs förslag, men kan icke neka, att jag linner vissa calculationer icke vara riktiga.
Colonier inom trettio a fyratio är, likna den tikaste Guldgruswa för Åkerbruk, Handaslöjder och Rikets för. swar, kil fullkomnande hwaraf alltid fordraö en myckenhet utaf mcnstliga warelsek, Upmuntrad af en nådig, rättnsts och hushållning älstande Konungs willja at höra undersäkeliga tankar, t Mer eller mindre man ledande til knnLneens gagn, fär jag detta lVlsmorrzl til Högwälbsrne Herr Grefwens och Landt - Marstalkens samt Höglofllge RidderstapekS och Adelns gynnande pmriorista utgärd öfwerlemna, med begäran af laglig fortgång, om Kongl. Maj:kS allernä^ digsta tilständ winnås. N:o 1146 Herr Llommsttstcolst, Fullmägtig Of, ^ L. 6rix.en>vrlstk. 24 r86 Hans Lxce Nence Herr Grefwen och Landt-Marskalken förmälte, at som detta lVlLmurick syntes innehålla ek ämne, simi ej sinnes nämndt i Konungens Nadlga krogoiiiianer, sa sunne Hans kxccllcncs icke detsamma nu kunna cil öfverläggning företagas. Herr Qri^sn^valäk begärts, at, om sa vors, hans Msmori.,1 iikwä! macke ikrotoaollec intagast — hwilket medgass, och begärdes detta lVlemorick tillika pä bordet. Hans. k x c e 11 s n c s Herr Grefwen och Landt - Marskalken tilkannagaf, at han nu ärnade Högloflige Ridderstapet och ?lde!n föredraga den af Friherre Lilivcrscbälä den i. April wäckra, och pa bordet laggda sraga, om tryckningen af Hemliga Utskottets den 24.