Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då detta icke ännu skett med början af 1841 års Riksdag, ingingo R. St:r med en underd. skrifvelse lill K. M., deruti de anhöllo, att åtgärder måtte vidtagas för att bringa förslaget i verkställighet, samt ”att Ii. M. derefter måtte utfärda Nåd. författn. om dess antagande till efterlefnad från den lid, K. M. kunde finna lämpligt bestämma”. Bör man icke, vid sådant förhållande anse, att denna fråga är tillbörligen begrundad, och att det tillstyrkande Utsk:n nu gjort, endast bör anses som en tillämpning af Ständernas förut i ämnet fattade beslut. Jag inskränker mig för närvande till den punkt, hvarom nu egentligen är fråga, och hoppas att så väl öfver denna, som tilläfventyrs äfven de öfriga, hvilka Hr von Hartmansdorff inblandat i sitt anförande, talare med större insigt, än den jag under ärendets behandling inom Utsk:n kunnat förvärfva, skola yttra sig. 136 Den 8 Juli f. ni. Frih. Palmstjerna: Som enhet för längdmåttet har K. M. föreslagit foten, samt till under-afdelningar tum och linier. Men något större längdmått har K. M. icke föreslagit mindre än milen. Utsk:n hafva deremot tillstyrkt att tio fot skulle kallas en slång och tio stänger en ref; utan att likväl derför anföra så beskaffade skäl, sorn i min tanka kunna på ett tillfredsställande sätt utreda orsakerna dertill. Ty om Utsk:n för systemets skull anse, att hvarje tiotal af enheten skall få ett namn, hvarföre hafva Utsk:n då stannat vid ref; tio ref borde väl då också fått en serskild benämning, o. s. v. i oändlighet. Man får på detta sätt många namn innan man hinner till afståndet af Sirius. Någon praktisk nytta af dessa benämningar kan jag, för min del, icke finna. Fördelen af decimal-systemet består deruti att hvarje siffra, i den ordning lion står, vid första ögonkastet upgifver den del af det hela, sorn man vill uttrycka.
– Det tål att tänka på! Jag var mycket nöjd med det beskedet. Mitt anseende inför Matti och inför sockenboarna skulle jag stadga på det mest storartade sätt, och jag såg Anna Ramsenii vackra ögon fästa med ett egendomligt uttryck på mig, när hon kom in och farbror själf omtalade för henne vårt beslut. Jag blef alt fastare i sadeln, jag växte ut till en väldig Herrans tjänare inom en minut, och min anspråkslösa lyceistståndpunkt låg långt, långt bakom mig i forntidens dunkel. Med Annas hand i min gick jag i kyrkan en morgon ett par veckor därefter, och jag önskade bara att det funnits en orgel där för att öka det högtidliga vid mitt uppträdande. Jag måste slutligen nöja mig med kantorns spruckna röst, isynnerhet som Anna lofvade att högt understöda honom med sin vackra sopran. Jag hade aldrig egentligen älskat Anna Ramsenius förut, men nu kände jag att mitt lifs lycka berodde af henne, och endast af henne. Den vissheten kom så plötsligt, att jag alldeles glömde min sista »flamma» i gymnasiistaden, henne, som jag ännu i går tillhört med hela min glödande själ. Det blef ett stillestånd i mina äregiriga på samma gång som höga och andäktiga tankar, jag kände mig likasom dragen bort ifrån jordelifvets äflan och erfor ett lugnt och stort välbefinnande, en frid med mig själf som aldrig förr. Annas hand hvilade alt fortfarande i min, och ifrån lifvets småsinne flydde vi två upp mot regioner, som liknade det öfre partiet af altartaflan hemma i kyrkan, med små, leende kerubhufvuden och en öfversvinnelig, salig atmosfär af evig försoning och förlåtandets frid. Då föll jag plötsligt ner från det öfre altartafvelpartiet i släden igen. Men mina föreställningar hade varit så sköna och fulla af lugn lycka, att jag gladde mig åt de två resedygn jag hade för mig, under hvilka jag helt skulle få egna mig åt mitt stora värf. Mina tankar voro aldrig lifligare och mina bilder aldrig klarare, än då jag satt varmt inbäddad mellan fällarna i släden och såg de hvita snölandskapen liksom i dimma glida förbi min syn mil efter mil.
T. ex. » Är Ni en man? » Detta säges af fru H. på gående fot och fort, utan eftertryck, med någon otålighet blott Vi hade tänkt oss detta så att ladyn under leende min mot gästerna, dem hon lugnar med sina ord, går fram mot Macbeth, klappar honom — för syns skull — på axeln,som med en sjuk, men sedan häftigt griper honom om hand-lofven, krampaktigt lutar sig in emot honom med axeln mot hans bröst, talar honom i munnen med sammanbitna tänder med förakt och vrede: » Ar Ni en man? — ty ladyn är både otalig och vred i detta ögonblick, då hennes man med för henne oförklarligt och okändt klenmod sätter beg-ges hela deras blodigt förvärfvade storhet på spel. Men kanske har ett sådant förfarande, äfven det, synts fru Hwasser för starkt, d. v. s. inkonseqvent Sömngångarscenen har förklarats för fru Hwassers svagaste scen. » Hon gick ej i sömnen, tänk bara », har man sagt Ja väl, fru Hwasser gick ej i sömnen — som Ristori. Och det länder fru H. till heder. Ty en qvalfyld, orolig qvinnonatur spatserar ej i sömnen med så taktfasta, dugtiga steg som den hardt när staty-lika Ristori det gjorde. Deri var fru H. lyckligare. Som hon stapplade och vacklade, som hon kastade och vred sig, ha vi mer än en gång sett motbild i verkliga lifvet Der var gripande illusion. Men — den illusionen upphörde då fru H. böljade tala. Der blef det Ristoris tur att afgå med segern. Hvarken fru Hwasser eller Ristoris efterliknerska, frk. Björkegren, visade sig som Ristori ha aflockat naturen den hemligheten. Ej heller var deras andhemtning och oartikulerade ljud af den slående sanning som den italienska tra-gediennens. Somnambulen talar som man vet högst kapriciöst Han jonglerar med orden, ljuden och tonfallen. Han böljar aldrig en mening utan ansträngning, med en mängd oartikulerade ljud, som småningom förena sig till en bokstaf, en stafvelse och sist hela ordet.
Du är inte lycklig! CHRISTINA. Hvem har sagt att man skall vara lycklig! MÄSTER OLOF - LARS. Vet Olof att du är här? CHRISTINA. Nej! Det skulle han aldrig tillåta! Han vill ha mig som en helgonbild stående på en hylla. Ju mindre och svagare han får mig, dess större blir hans nöje att kasta af sin styrka vid mina fötter... MODERN (vaknar). Lars! CHRISTINA (håller Lars tillbaka och går fram). MODERN. Hvem är der? CHRISTINA. Er sjuksköterska. MODERN. Christina CHRISTINA. Vill ni något? MODERN. Dig, ingenting! CHRISTINA. Fru Christina! MODERN. Förbittra icke min sista stund! Gå härifrån! LARS (träder fram). Hvad vill du, moder? MÄSTER OLOF 129 - MODERN. För bort den qvinnan! Skaffa hit min biktfader, ty jag dör snart! LARS. Är icke din son värdig ditt sista förtroende? MODERN. Han hår icke gjort sig förtjent deraf! Har Mårten kommit än! LARS. Mårten är en dålig menniska! MODERN. Gud, du straffar för hårdt! Mina barn ställa sig emellan mig och dig! Skall man neka mig religionens tröst i sista ögonblicket! Mitt lif han I tagit, viljen I nu ock förderfva min själ er moders själ! (Hon faller i vanmagt). LARS. Du hör, Christina! Hvad skall man göra! Skall hon dö, bedragen af en sådan eländig som Mårten och kanske tacka oss, eller skall hennes sista bön bli en förbannelse. Nej! De må komma in! Hvad tänker du, Christina? CHRISTINA. Jag törs inte tänka någonting! LARS (går ut och kommer genast tillbaka). O det är förfärligt! De ha somnat in vid tärningar och glas! Och af dessa skall min mor beredas till döden! CHRISTINA. Men säg henne då sanningen! LARS. Hon tror den ej, den skall falla tillbaka som en lögn på oss! MÄSTER OLOF - MODERN. Son! Hör din moders sista bön! LARS (går). Gud förlåte mig! CHRISTINA.
1,000: — -— Linet för aftappning af Mursjön i Wester-Våhla socken af Norbergs Härad och samma Län (dito) 2,447: Hälften af det för samma arbete beviljade anslag, 1,223 R:dr 24 sk., (dito) 611: 36. — Utaf anslaget för myrutdikningar inom Sundborns socken af Stora Kopparbergslän, 1,496 R:dr, (dito) 1,122: Utaf anslaget för utdikning af Stora och Lilla Wassmyrerna samt sänkning af Galtsjön i samma socken och Län, 680 — Anslaget för utdikande af åtskilliga myrer i Wika socken af samma Län (dito) 2,600: Utaf anslaget för utdikning af Stor-, Myckel-, Brunns-j Wads-, Stockhols-, Ormhags-, Nyhytte-, Rönnbäcksoch Knuttebo-myrer inom samma socken och Län, 500 Rdr, (dito) 333: 16. — Utaf anslaget för sänkning af tannsjön i Folkerna socken af samma Län, 266 R:dr 32'sk., (dito) . 177: 37. 4. Utaf anslaget för sänkning af sjöarna Arten och Smålingen samt utdikning af Länsmansfäbomyren, Kolningskärret och Bromsmyren i Bjursårs socken af samma Län, 600 R:dr, (dito) 200: Utaf anslaget för sänkning af sjön Toftan samt utdikning af Gårdstjernsmyren i Sundborns och Svärdsjö socknar af samma Län, 5,090 R:dr, (dito) 2,090: Utaf anslaget för aftappning af Bod och Öfver ranusTransport: 1,563,140: 31. 1. — 53 — Transport: 1,563,140. 31. tjernarne inom Söderala socken af Gefleborgs Län, 1,266 R:dr, (66 §) 766:
Prof. Scholander, måste Ubk. åtnöja sig med denna förklaring, men om äfven något annat lämpligare förslag kunnat åvägabringas, så var Utskis pluralitet likväl af den tanke att, på sätt det linnes uttryckt i Riddarh.-Utsk:s Betänk., det varit välbetänkt af Direkt, att icke nu vidtaga förändringar förnämligast på de grunder, hvilka äfven finnas i Ulsk:s Utlåt, uptagnc. I afseende på den förmenta skyldigheten af Utsk. att inkomma med förslag huru Riddarhussalen hör i ordningbringas, kan jag lugna Gr. Lagerbjelke med det tillkännagifvande att Utsk. för längesedan öfverlagt om sättet på hvilket Riddarhussalens reparation bör gå för sig. ehuru Utsk. funnit det alldeles nödvändigt alt R. o. Ad. först afgjorde frågan om inredningen, ty derpå måste naturligtvis bero, om nödig reparation förr eller sednare bör företagas, — Om ny inredning af Riddarhussalen nu blifvit beslutad och reparationen efteråt skolat ske skulle lätteligen allt det arbete som blifvit nedlagt på en sådan inredning hafva blifvit mer eller Den XI Februari. 391 mindre skadadt. — Det är äfven en annan omständighet som Segat i vägen för fullbordandet af förslaget, nemi. om R. o. Ad. skulle medgifva att de öfriga Stånden finge vinna inträde här för allmänna öfverläggningar; då tror jag alt hvarken 500 eller 1,000 platser voro tillräckliga och att en dylik förändring varit ändamålslös. Jag skulle således tillstyrka bifall till Utsk:s förslag. Hr von Francken, Georg Wolfgang: Med anledn. af Hr Printzenskölds yttrande att det blott tyckes hafva varit ungdomen inom Ståndet, som påyrkat beqvämligare sittplatser, så får jag uplysa om, att då jag förliden Riksdag väckte förslag om inredande af Riddarhussalen, så skedde det på tillstyrkan af åtskillige äldre ledamöter. Gr. Björnstjerna:
Obligationer med 4 procent ränta och deröfver, utfärdade af Riksgälds-kontoret, Arméens Ackords-amorterings-fond, Stockholms stads Drätsel-kommission, Götheborgs stad, Göthakanal-bolag, Bruksegares Hypotheks-kassa, Trollhätte nya kanalbolag samt alla redan varande Svenska Hypotheks-föreningar och de enahanda föreningar, hvilka hädanefter på likartade grunder kunna bildas och som blifva af Kongl. Maj.t i Nåder stadfästade samt af Fullmäktige finnas innebära nödig säkerhet; 2:o till högst sjuttiofem procent af kapital-beloppet: Ofvanberörde obligationer med lägre ränta än 4 procent. Banko-Utskottets Betänkande N:o 37. 45 Fullmäktige obetaget alt, i händelse omstäacligheterna skulle dertill föranleda, nedsätta belånings-värdet å de i l:slaoch 2 alra punkterna om-förmälda obligationer. 3:o mot tillika ställd antaglig borgen för den brist i Verkets fordran, som vid hypothekens användande möjligen skulle kunna uppkomma: a) Aktier i Hjelmare kanaloch slussverks-bolag till 50 procent af aktie-kapitalet; b) Aktier i Södertelje kanaloch slussverks-bolag till 50 procent af det ursprungligen tecknade kapitalet, belöpande sig till 10 procent af den summa, nuvarande aktiea’ upptaga; och c) Aktier i Götha kanal-bolag, af första klassen, till 25 procent å primitiva aktie-kapitalet. Lånen meddelas å högst sex månader och utan omsättning.
A. 499- — N:o 4. i anledning af väckta frågor, dels om upphäfvande af nu gällande stadgande, att 3:dje uppbudet icke må meddelas å i Banken pantsatt fastighet, förrän lånet blifvit slutbetaldt eller omsatt; dels ock om åläggande för Banken, att till vederbörande domare årligen aflemna förteckningar på intecknade fordringar. XIII. B. 197, 2g5. Å. 5oo. XX. U. 37 r. XXI. A. 20. XXII. E. 38i. — N:o 5. i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottens betänkande N:o 1, med förslag till lag för enskilda banker. XIX. B. 43g. XX. 101. A. 3g6, 43o, 4^7, 523, 5y4, 5g3, 606. XXI. A. 23 XXII. B. 461. XXIII. 187. XXIV. A. 386. XXV. U. 87. A. .44. U. 4.5. A. 466. XXVI. E. 2g. — N:o 6. i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottens betänkande N:o 4> öfver väckta frågor, dels 0111 upphäfvande af nu gällande stadgande, alt 3:dje uppbudet icke må meddelas å i Banken pantsatt fastighet, förrän lånet blifvit slutbetaldt eller omsatt; dels ock om åläggande för Banken att till vederbörande domare årligen aflemna förteckningar på inlecknade fordringar. XX. B. 3y[. XXI. A. 20. XXII. E. 381.
Jag har velat nämna detta för att visa, att goda skäl funnits lör denna K. Hr von Francken, Georg Wolfgang: Då Chefen för Landtförsvarsdepartementet icke yrkat bifall till K. M:ts Propos., kan det visserligen förefalla besynnerligt, att jag framställer ett sådant yrkande — så mycket mera, som punkten redan genom trenne Stånds beslut är bifallen —, men jag anser det nyttigt, att R. o. Ad., hvaraf en stor del varit kadetter och känner Carlbergs sjukhus, afger en opinionsyttring, hurudant detta sjukhus verkligen är. Då detsamma inreddes, var det beräknadt alt mottaga 12—14 års gossar; nu rekryteras läroverket med ynglingar om 18 till 20 år, och dessa fordra väl något större sjukrum. Jag hemställer om bifall lill K. M:ts Propos. Gr. Posse: Stats-Utslut har visserligen insett, att det vid Carlberg befintliga sjukhus icke är i det tillfredsställande skick, som vore önskligt, men Utsk:t har dock fått sig sådana upplysningar meddelade, att det haft fullt skäl antaga, att nämnde sjukhus icke är sämre, än att det ännu under ett eller annat år kan begagnas. Det innehåller nemi. 5 rum, hvilka lemna plats åt 24 sängar, och kadetternas antal är icke så stort, att under vanliga förhållanden en större sjuknumerär kan motses. Utsk:t, som nu förordat det äskade anslaget för uppförande af ett exercishus, har ansett, att alla vid Carlberg erforderliga nya byggnader icke behöfva på en gång uppföras, utan att med anläggande af sjukhus väl kan anstå till nästa statsregleringsperiod, och derför hemställt, att R. St:r för denna gång ville afslå det för nytt sjukhus äskade anslag. Då behofvet af ett sådant redan är i Utsluts motivering temligen påtagligt erkändt, skulle — vid det förhållande att tre Stånd redan bifallit Utsk:ts hemställan — ett afslag från R. o. Ad:ns sida ej tjena till något, och jag anhåller derföre om bifall till förev-.de punkt. 52 Den 3 Mars f. m. Frih. Klinckowström, Rudolf: Då Hr Reuterskiöld icke framställt något yrkande, att R. o.
När han tänkte på saken, föreföll det honom högst rimligt, att ryktet talade sant; och det var med en viss skadeglädje som han föreställde sig Eric försmäktande af obesvarad kärlek till hans egen lilla Mia, för hvilken han visste, att han själf var allt. Han kände ingen svartsjuka, därtill var han för trygg; och detta, att han visste henne vara föremål för en annans trängtan, gjorde henne blott ännu mera dyrbar för hans hjärta. Han njöt medvetandet därom med alldeles samma känslor, som en grosshandlare ser sin dyra vän på tribunen exponera sina trikåklädda behag för löjtnanter, grefvar och baroner. Också fick hans ansikte alltid ett belåtet och leende uttryck, när någon af hans umgängesvänner förtroligt slog honom på axeln och med en menande blick sade: »Du är allt en lyckans Pamphilius!» Jojo! Han förstod mycket väl halfkväden visa, och han förstod också att värdera sin lycka! Det var som om den fått flera sidor för honom nu, sedan hans ögon efter hand blifvit öppnade för en mängd ting, som han aldrig hittills anat. Alla hans umgängesvänner hade läst franska romaner i dåliga öfversättningar, och alla hade de på teatern sett franska äktenskapskomedier, i hvilka hustrun ofta var markisinna och alltid var sin make otrogen. De unga löjtnanterna, som icke själf kunde försörja en hustru, önskade just ingenting hellre än att träda i förbindelse med en sådan vacker markisinna, som kunde ha lust att bli sin herre och man otrogen. Olyckan var nu blott, att markisinnorna voro så sällsynta i vårt nordiska klimat, hvarför de små löjtnanterna icke heller upplefvat någonting, som på ringaste sätt kunde jämföras med hvad de skådat i de franska komedierna; men deras lifsåskådning hade rönt inflytande af den andliga näring de njutit, och de anade små romaner af Paul de Kock öfverallt i luften omkring sig. De voro så vissa om, att de funnos, som en skolpojke är viss om, att det finns fågelbon i den skog, han passerar. Men hvar?
— N:o 57. i anledning af väckt motion om inhemtande af upplysning huruvida stadgandet i 6:te §:n af Banko-Reglementet, angående årlig inventering af Bankens kassor, blifvit iakttaget: B. VI. 392, 439, A. 439. — N:o 58, angående ersättning till Konsuln L. W. Olde för kostnader i och för prof å ett af honom uppfunnet sedelpapper: B. VI. 392, 439, A. 439. — N:o 59, angående föreskrifterna i 7:de Artikeln af BankoReglementet: B. VI. 392, 439, A. 439. — N:o 60, i anledning af ett utaf förre Bryggaren N. Boberg och förre Krvddkramhandlaren J. C. Nording gjordt ackordsanbud: B. Vi”. 392, 439, A. 439. — N:o 61, med förslag till ändring af åtskilliga föreskrifter i 4:de Artikeln af Banko-Reglementet: B. VI. 392, 439, A. 439; U. VII. 14, 17, A. 17. — N:o 62, i anledning af ett utaf Possessionaten N.
LÖFVENSTRÅLE. 40 ligt händelsevis ... Schefferska palatset råkar i eld ... och jag ... sedan allt står i ljusan låga, störtar in och räddar gubben och dottern; ah, hvilken ära, hvilken lycka, hvilken utmärkelse. Kan man blott ställa så till att någonting först händer, är ingen svårighet att vinna ära sedan. Ögonblicket är icke dumt. Porten der borta är troligen öppen. Ingen ser mig. Jag hemtar en blindlykta. (Han går in i huset på sidan, och återkommer straxt derpå.) Allt är gynnsamt; Kommer någon? nej, nej! Skulle någon upptäcka mig derinne i förstugan, behöfver jag blott skratta honom i ansigtet och säga att jag gått vilse. Försigtigt likväl. Tyst. Porten är öppen. Nu! (Han försvinner. Under det scenen är tom, äfvensom i det ögonblick C. Löfvenstråle hastande återkommer, vandra några personer öfver theatern.) Jag darrar i min kropp. Det var likväl förfärligt. Hu, sådant der gör man icke om två gånger. Jag beger mig nu in i mitt rum, för att se huru det går. Jag nästan önskade att ha det ogjordt. Mitt hjerta skälfver. Hu! (Höppener inkommer.) Tolfte Scenen. C. LÖFVENSTRÅLE och HÖPPENER. Vänta, min herre! Det var väl jag fick tag uti er. Skulle han ha sett... Ni darrar? LÖFVENSTRÅLE (afsides). HÖPPENER. C. LÖFVENSTRÅLE. HÖPPENER. HÖPPENER. Visst icke, jag fryser bara. Natten är kall. Hattar och mössor hafva förenat sig. I morgon hafva de ett gemensamt möte. Ni måste skaffa mig tillfälle att uppträda der. Jag? (Afsides.) Ah, elden synes redan i fönstret. (Högt.) Hvarför just jag? LÖFVENSTRÅLE. Ni är den sämsta i ert hela parti, derföre skall ni förråda det. Ni är tilltagsen. C. LÖFVENSTRÅLE. HÖPPENER. Som en Cromvell. Ni är djerf. LÖFVENSTRÅLE.
Väl hade, med föranledande af Rikets Ständers vid 1834 års Riksmöte gjorda underdåniga framställning, Kongl. Majit år 1839 utfärdat Nådigt Cirkulär till samtliga Dom-Kapitlen i Riket med förständigande att med berättelse om det extra ordinarie Presterskapets aflöning inkomma och, der densamma 6 Altin, flen'.- lich Kknn.-Llsk. fiel Anil; H :n SJ}. ej voro afpassad efter dessa tjenstemän* arbete oell behof samt tilleus kraf, på Prestmöte» med det der församlade Presterskapct, om sådana förbättrade vilkor öfverenskomma, men då, detta oaktadt, det extra ordinarie Presterskapets betryckta belägenhet ännu vore densamma, som före är 1834, ville motionären, hvilken hyste den öfvertygelse, att genom den ifrågaställa löneförhöjningen skulle framkallas dels förbättring i den extra ordinarie Prestmannens belägenhet och deraf härrörande fördel för Kyrkan, dels Pastorernes sjelfverksamhet, dels Prestbristens afhjelpande och dels slutligen återgång till Statsverket af ofvanomförmälda årliga anslag till stipendier, föreslå: att ecklesiastik ordinarie tjensteman, som önskade vikarius, måtte till denne, i likhet med hvad bland
Den af Disconl-Verkels Förste Ombudsman afgifna Berättelse upplyser, att, utaf den ifrågavarande summan, Rrdr 36oo utgått i Handlanden Uhrs namn mot Holmbergs borgen och Rrdr 3aoo i Holmbergs namn mot Uhrs borgen; samt att, såsom utdelningar uti Uhrs redan afslutäde Concurs Rrdr 958." r]~. 10. kommit Verket till godo , hvarefter dess återstående fordran utgör Rrdr 5841 '• 4° : 2- Varande Holmbergs Concurs, sorn den 7 Maji 1827 blifvit afdömd, ännu ej så afslutad , att derstädes kunnat bestämmas någon dividend , hvilken dock förmodas blifva af ringa betydenhet, Enär den årliga afbetalnings-summa Holmberg erbjudit synes, i förhållande till skuldens belopp, alltför ringa och i afseende på fullgörandet, ej någon slags säkerhet blifvit ställd, samt slutlig utdelning från Uhrs Concursmassa icke eller ännu ingått, har Banco-Utskollet, i sakens så 38 fianco-Uiskottets Betänkande N. o 72. beskaffade skick, ej funnit sig kunna tillstyrka bifall å Holmbergs gjorda ansökning; men hemställer, det honom malte tillåtas vara på fri fot, så länge Concursmassorna icke blifvit slutligen utredda , och sedermera i den nion han visar sig angelägen att, efter förmåga , sjelfmant hos DiscontVerket rätt för sig göra, 5:o Lieutenanten H. H. Du Rietz har, uti en till Banco-Utskottet ingifven skrift, pmförmält, att, sedan han nödgats till lågt pris föryttra sina i Östergöthland belägna egendomar, Örnesvik och Fermestorp, utan att likväl derigenom kunna betala sin skuld till Banco-Disconten, utgörande ännu, enligt uppgift, R:dr 1228.' 38: 6, och lian äfven till sina Borgenärers förnöjande afståtl sin egendom, hvarvid såsom enda tillgång visade sig den fordran, hvilken kunde Sökanden tillkomma genom anställd och ännu hos Kongl, Maj;t oafgjord rättegång om utbekommande af en åt Sökandens Hustru anslagen gåfva utaf aflidne Ryttmästaren Westman ^ vöre Sökanden, i anseende härtill, samt andra honom öfvergångna olyckor, och deribland, att Löftesmännen å haus lån i Banco-Disconten förnekat sina namn under skuldebrefvet, samt efter Banco-UtskoUets Betänkande N:o 72. 3q a fia gil värjemålsed blifvit från skulden frikände, alldeles nturståndsatt att å dess skuld något vidare afbetala , samt anhölle fördenskull om eftergift från framtida krafafDiscont-Verket, för att ostörd kunna till sin nödtorftiga bergning något företaga, Banco-Utskottet bar af Förste Ombuds* mannens afgifna Berättelse inbemlat,
Ej må någon Fullraagt för gällande anses och antagas, sorn icke ättens verkliga hufvudman, eller den dertill efter depnq Riddar} JiusOrdning, berättigad är, blifvit utgifven. Börandes Fullmagten, antingen irjed utgifvarens stil öfver allt, skrifven och underskrifva, eller lagligen bestyrkt, ovilkorligen vara författad efter följande formulair. Till den Lagtima (Urtima) Riksdag, som i N. skall hållas och tager sin början den (dag och år) befullmägtigas härmed (caracter och namn) att för GrefveJigs . Friherrlig» Commendeurs Adeliga intaga Säte och Stämma på Riddarhuset^ hvarvid han ovilkorligen förpligtas. att ställa Ätten NN., N:o oo^ Den 3 Juniii Big till efterrättelse den af Kongl. Majit och Riksens Ständer antagne och besvurne Rege» ringsForm af den 6 junii 1609, jemte Riksdagsordningen af den 10 Februarii 1810 och Öfrige gällande Grundlagar, Qrt och datum» Namn. Sigill Ca racler, 17. _» Se 18 §. Uppvisas vid en och samma anteckning tvenne eller flere Fulhnagter för en och sarn^ taa ätt, varde de alle, ehuru af behörig man utgifne, ogillade. Anmälas sådaqe Fullinagter vid olika anteckningar, galle den sorn först uppvisad blifvit. Den sot» med obehörigt utgifvaede af en eller flere Fullmagter beträdes, komtner för ett sådant förhållande, hvilket uti RiddarhusUtskottet, uppå RiddarhusFiskalens anmälan upptagas och undersökas bör, att anses Säle och Slämma på Riddarhuset för längre eller kort*re tid förlustig, allt efter hvad Ridderskapet och Adeln iu Rieno derom kaa lättvist pröfva. §• is—, Ny §.