Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Gifven härvid akt, mine herrar! derpå, att hvarken här eller i den af 81 §:ns af Reg.Ftn föreskrifter, som handlar om Const.Utskts egna förslag, står såsom i 56 §:n Reg.- F:n — jag erinrar att 56 §:n Reg.Ftn blott rör de fall, då Utsk. tillstyrkt en riksdagsmans förslag, eller utlåter sig öfver en K. propos., den omtalar ej Utsk:s egna förslag — vid fråga om ett af enskild riksdagsman väckt och af Const.- Utsk. tillstyrkt förslag taladt 0111 hänvisningar eller ålerremisser eller hvarje RiksSlts gemensamma tankar. Hade så varit förhållandet, så hade denna generella föreskrift äfven kunnat lämpas på den del af 81 §:n Reg.Fm, som specielt rörer behandlingen af Const.Utskis egna förslag; utan häri 1 moni. af 29 §:n Riksd.Ordu. medgifves blott, märken det, mine herrar! Ståndens ledamöter, icke Stånden, att in pleno vid första riksdagen, då ett memorial från Const.- 0 c ii i Juni. Utsk. till R. Sl. öfverlemna*, deröfver yttra sina tankar; hvilken allmänna föreskrift, eller den, att .Ståndens ledamöter iiro obetagne in pleno yttra sina tankar öfver lill R. St. af Coust.Ulsk. afgifna förslag, naturligtvis till ledning för kommande Ständers omdöme, är den enda, som får tillämpas så på 81 som 56 §:n Reg.Fm, utom i afseende på en K. propos., i afseende hvarpå ifrån denna 29 § af Riksd.- Ordn. undantagsvis hänvises till 81 §;n Reg.F:n.
Hans platta stora ansikte utan skägg glödde i dagern från vindögat, fulare och rynkigare än trollets, och han talade trögt med dof och mullrande stämma. – Jag spår, – sade han och slog handen i bordsbrädet, – att här stunda barkbrödsdagar. I morgon sticker jag min sista ko. Hvart år kommer med nya gärder och utskrifningar, och nu vill man taga från oss både kyrkklockan och penningen till nattvardsvinet och spannmålen i kyrkohärberget. – Det är sant taladt det, – sade Måns. Han ref sina grå kinder och tog ännu en nypa salt i sin grötsked, ty det var sabbat. Annars var Måns så snål, att han gick omkring hos grannarna och räknade saltnyporna till gröten och vedpinnarna under grytan. Mathias däremot lade sig fram öfver bordet, skrumpen och elak med svarta tänder och två små gråblanka äspingar till ögon. Han var ändå den snålaste af dem alla tre. En girigare bonde hade aldrig lefvat i socknen. Han var så snål, att han gick in i sakristian till prästen och befallde honom att i söcken gå med träskor liksom menigheten. – Enfaldeligen håller jag före, – gnällde han, – att Gud satt oss allmoge att klämma tummen om riksens pung. Inte en plåt lägger jag fogden i näfven. – Men stjäla mina löjgarn, – svarade Jöns Snare, – det kunde du. – Det är sant taladt det, – sade Måns. Mathias grinade och knäckte brödkakan med yxhammaren. – Hvad skall en göra, när en svälter! Jöns Snare riste sitt långa och stripiga linhår och steg upp, och hans tal hördes långt utanför stugan. – Jo, mase, då skall du taga far dins gamla muskedunder från väggen och knäppa fogden och uppbördskrifvaren och gömma dem i höstabben. Och innan du själf får sätta pipen till eller spela under galgen, skall du sedan gå med mig till Stockholm för att lära de breda herrarna bondevett. Fred fordra vi, och fred skall det bli! – Det är sant taladt det. Vi gå med dig, – sade Måns samt reste sig och gungade i knäna. Äfven Mathias steg upp och han gaf Jöns Snare ett handslag.
Sammanräknade beloppet af arbetshusets utgifter under år 1855, som icke kunnat af inkomsterna betäckas, bar utgjort 10,866 R:dr 14 sk. 8 rst., hvilket belopp är vordet från Stadsnämnden, af de under dess förvaltning ställde allmänna fa t tig vårdsmedel, tillskjutet. Nedannämnde inrättningar, hvilka icke kunnat hänföras under ofvannämnde klasser, får Ofverståthållare-Embetet här omförmäla, nemligen r a) Stochholms Stads Sparbank: Totalbeloppet af sparbankens kapitaler, som vid början af år 1851 utgjorde 1,901,309 R:dr 33 sk. 3 rst., uppgick vid 1855 års slut till 2,466,687 R:dr 4 sk. 1 rst., hvaraf delägarnes behållning var 2,325,503 R:dr 38 sk. och sparbankens dels genom gåfvor, dels genom räntevinst och till - 79 fallne medel uppkomne enskilda fond utgjorde 141,193 R:dr 14 sk. 1 rsl. banko. Antalet af delägare, sorn hade medel hos sparbanken deponerade, var vid 1831 års början 1(»,212 och vid slutet af år 1835 20,072 personer. b) Sällskapet för dygdigt och troget tjenstefolks belönande: Vid slutet af nyssnämnde år voro sällskapets tillgångar 15,735 R:dr 46 sk. 3 rst. Inkomsterne, bestående af räntor, inträdesoch årsafgilter af ledamöterne samt gåfvor, utgjorde för samma år 1,280 R:dr 20 sk., deraf 1,155 R:dr utdelades i belöningar och understöd lill 109 tjenstehjon och 152 R:dr 28 sk. 10 rst. åtgingo till förvaltningskostnader. c) Stockholms Assistans eller 1’antlåne-inrättning:
St:r måtte, för gemensam öfverläggnings hållande ang:de Bevilln.-Utslcts Utlåt, rörande K. M:ts Nåd. Propos. af den 17 sisth November till R. Sfer, ang:de med Frankrike afslutade handelsoch sjöfarts-traktater, sammanträda någon dag kort före detta Utlåtandes föredragning uti Riks-Sfin; och får jag, under förutsättning att denna min hemställan af R. o. Ad. bifalles, vördsamt bifoga den begäran, att nämnde dag måtte, i sedvanlig ordning, at Hr Gr. o. Landtm, samt Hrr Talmän bestämmas; hvarförutom jag anhåller, att, derest mitt nu väckta förslag skulle vinna R. o. Ad:ns bifall, de öfriga Riks-Sfin måtte inbjudas, att i samma beslut sig förena. Begärdes på bordet. Föredrogs ett från Hederv. Bonde-St. ankommet prot.-utdrag, N:o 131, för den 27 dennes, innehållande, utom annat, inbjudning till de öfriga Riks-Sfin att förena sig i Bonde-St:s beslut 206 Den 31 Januari f. m. öfver Irsta punkten af Stats-Utskrts Utlåt. N:o 26, angrde regleringen af utgifterna under Riksstatens Andra Hufvudtitel. Bordlädes. Hr Grrn o. Landtmrn tillkännagaf, att Riks-St:ns Hrr Talmän vid denna dag hållet sammanträde öfverenskommit att, under förutsättning att Beviiln.-Utskrts Utlåt. N:o 2, i ani. af K. Propos. ang:de med Frankrike afslutade Handelsoch Sjöfartstraktater, hvilket Utlåt, i dag till bordläggning hos RiksSt:n inkommit, blefve i nästa plenum ytterligare bordlagdt, dervid föreslå, att detta Utlåt, skulle företagas till afgörande Onsdagen den 7 nästk. Februari. Föredrogs ånyo Stats-Utskrts den 24 och 27 dennes bordlagde Utlåt. N:o 22 litt. A., i ani. af väckt motion om tackjernstiondes upphörande inom bergslag. Frih. von Schulzenheim, David:
Dylta bruk blifvit aflemnadt, ehuru priset vid ett och annat tillfälle blifvit stegradt, men hvartill orsaken förefunnes i allmänna europeiska förhållanden och icke i bristande tillgång på svafvel inom Sverige; att ifrågaställda förändring vore antydd i 1845 års Kongl. Bref, äfvensom att utan sådan förändring, enligt Kollegiernas omdöme, icke någon fullt ändamålsenlig reglering i rättsförhållandena emellan Kronan och Dylta bruksegare kunde till vägabringas; samt att för Kronan dessutom icke torde saknas tillfälle att genom afhandling med enskilde bereda sig säker tillgång till det för Statens behof erforderliga svafvel; — så ansåge Kollegierna någon betänklighet i olvanberörde hänseende icke möta mot den ifrågavarande förändringen i rättsförhållandena emellan Kronan och Dylta bruksegare. Hvad derefter anginge den ersättning, som borde bruksegaren tillkomma för indragning af de åt bruket upplåtna förmåner, så ansåge Kollegierna af de Kongl. Privilegierna och Kongl. Resolutionen den 5 September 1815 ostridigt följa, att denna, ersättning borde beräknas efter den vinst, bruksegaren af dessa förmåner åtnjutit; och då någon annan grund derföre icke torde förefinnas, än det värde, dessa förmåner ega vid den tidpunkt, ersättningen meddelades, helst vid olika konjunkturer vinsten af svafveltillverkningen kunde vara mycket omvexlande, ansåge Kollegierna de grunder, Kommitterade hufvudsakligen följt vid denna ersättnings bestämmande, vara rättsenliga. — För öfrigt ansåge Kollegierna det vara omöjligt att kunna beräkna den verkliga vinst, som en dylik näringsgren afkastade, helst den vore mycket beroende på näringsidkarens subjektiva egenskaper och vinsten således måste utfalla olika allt eftersom personer förmådde med större eller mindre fördel drifva handteringen och begagna sig af de särskilda konjunkturer, som derunder inträffade. Vid bestämmande af tjenstbarheternas värde förekomme: l:o. Grufvedagsverkena.
För mig är det sålefies uppenbart att föredraganden, vid behandlingen af ifrågavarande ärende, i stället för att intaga den öfver de partiåsigter, hvilka vid riksdagen kämpat emot hvarandra, upphöjda position, som, enligt mitt förmenande, varit honom värdig, utan nödvändighet och på ett utmanande sätt inför Konungen fört den ena sidans talan och således icke ådagalagt den oväld, som man haft rätt att af honom fordra. 2:o. Beträffande Riksdag sfullmägtig en Björkmans och Friherre Hermelins anmärkningar derom att ny tulltaxa blifvit, utan Rikets Ständers hörande, under den 6 Ko ns ti tu tionsUls kotte ts Memorial N.-o 8. 24 Mars 1865 utfärdad och dess tillämpning, utan förbehåll af reciprocitet, utsträckt till alla länder. I anledning af dessa anmärkningar har Utskottet endast erinrat, att påståendet, det tillämpningen af 1865 års tulltaxa medfört för Statsverket en direkt förlust af öfver en million Riksdaler, saknade giltigt skäl och att tullinkomsterna, långtifrån att, efter den nya taxans tillämpning, hafva understigit den beräknade summan, icke ens nedgått under det belopp, Kongl. Maj:t i nådiga Propositionen om Statsverkets tillstånd och behof upptagit, men härmed synes mig icke anmärkningarnes giltighet undanröjd. Frågan om behörigheten af den åtgärden att, på sätt som skett, tillstyrka utfärdande af ny tulltaxa, kan icke underkastas Rikets Ständers pröfning och jag afhåller mig derföre från hvarje yttrande derom, men huruvida föredragandens förfarande att, utan förbehåll af reciprocitet, tillstyrka utsträckning af samma tulltaxas tillämpning till trafikerande från alla länder, är med rikets sannskyldiga nytta öfverensstämmande, har synts mig skäligen kunna påkalla en närmare pröfning.
I följd häraf och då realbildningen, i saknad af säkra kunskaper uti matematik, svårligen torde kunna leda till något tillfredsställande resultat, anser Utskottet, i likhet med hvad ofvanbemälde motionärer äfven synas hafva antagit, undervisningen i detta ämne vid real-skolorna vara företrädesvis magtpåliggande, och att således de nya lektors-befattningarne böra afses för matematiken. Yidkommande särskildt Herr von Knorrings och Herr Bruns framställningar om beviljande af erforderliga medel för 2:ne nya lektorseller kollegatjenster vid Hudiksvalls läroverk, anser Utskottet sig böra erinra, att, om äfven den uppoffring, ortens innevånare tillsvidare åtagit sig för aflönande af en lärare i de gamla språken, utvisar, att läroverkets utvidgning är för dem en sak af stor angelägenhet, kunna likväl de särskilda orternas anspråk på statsbidrag för sina läroverk icke å det allmännas sida bedömas från andra än allmänna synpunkter. Då nu de af Staten inrättade högre elementar-läroverk enligt skolstadgan äro af tvänne slag: dels sådana, som gifva fullständig undervisning å båda kunskapslinierna, dels sådana, som äro fullständiga endast å real-linien; och då det måsto vara af högsta vigt att båda dessa slag af skolor inrätta sin verksamhet i enlighet med stadgade föreskrifter och på ett ändamålsenligt sätt arbeta för sitt gifna mäl — synes det Utskottet, att om Hudiksvalls skola, hvilken vid sistlidna riksdag, från att vara ett lägre elementar-läroverk, uppflyttades bland dem som äro fullständiga på real-linien, nu skulle ytterligare höjas och blifva ett fullständigt elementar-läroverk; så borde otvifvelaktig! anslag beviljas för lika stort antal lärare i Hudiksvall, som i allmänhet äro vid de nyinrättade högre elementar-läroverken anställde. Till denna kostnad kunna likväl, med afseende å Statens strängt anlitade tillgångar, medel svårligen beredas; men äfven om sådant vore möjligt, skulle hinder förefinnas i de väsendtliga betänkligheter, som möta inrättandet af ett allt för stort antal nya fullständiga elementar-läroverk och anställandet på en gång af allt för många nya lärare.
Der för någotdera brottet sådan påföljd, som i 68 § sägs, bör ega rum, varde ock den ådömd. Innefattar en handling brott, som i särskilda afseenden är med olika straff belagdt, vare ock lag, som i denna § sägs. § 71. De i Kongl. Förordningen den 4 Maj 1865 för vissa fall gifna föreskrifter till kyrkotuktens upprätthållande skola tillämpas jemväl å den, som gjort sig skyldig - Kongl. Maj:t$ Nåd. Proposition JK 59. 17 öig till ansvar för dråp, som ej är med dödsstraff belagdt, eller för vållande till annans död. § 72. Huru den skall straffas, som förgriper sig med våld eller misshandel å^Konungen eller annan medlem af Konungahuset; eller vid upplopp eller uppror gör våld å person; eller uppsåtligen sätter eldi annans hus eller gård och derigenom vållar någons död; eller öfverfaller annan för att rån föröfva; eller genom öfverträdelse af föreskrift, som blifvit gifven till skyddande af kanal-, slusseller jernvägsanläggning, vållar död eller svår kroppsskada; derom är särskildt stadgadt. Genom denna Förordning sker ej heller någon ändring af de i krigslag förekommande ansvarsbestämmelser i afseende å dem, som till krigsmagten höra. § 75. Misshandel, som i 13 eller 14 <§ sägs, ändå att den skett mot maka, stjufeller svärföräldrar, fosterföräldrar, förmyndare, husbonde eller annan förman, så ock brott efter 1(1 eller 39 §, må ej åtalas af allmän åklagare, der ej målsegande brottet till sådant åtal angifver, eller det blifvit föröfvadt under sabbat eller vid sådant tillfälle eller å sådan ort, som i 30 § omförmäles. Vållande, hvarom i 18 § sägs, må ej åtalas af annan än målsegande. Lag samma vare om brott, som i 48 § sägs, der det ej af målsägande till åtal angifves. § 74. Hafva två år förflutit sedan brott, hvarom i denna Förordning förmäles, blef föröfvadt, må ej talaai om ansvar derför anställas, der ej straffarbete å brottet följa kan. § 73.
B:co för hvartdera af de Öfriga arken af Synings-Instrument och Bevis, som de öfver verkställda förrättningar utfärda; samt 7:0 Att Ko«gl. Maj:t, i anledning af Rikets Högloft. Ständers underdåniga hemställan vid sistförflutna Riksdag, har, under den 24 Februarii 1824, i Nåder godt funnit 4 Desv. och Oecoii. Ut sk. förordna, att de Nämndemän, som begagnas till biträde vid afvittringsoch i oskiljaktigt sammanhang dermed varande Skattläggnings-förrättningar i Rikets Norra Provincer, dervid må åtnjuta skjuts och tractamente, efter hvad Rese-Reglementet, vid extra förrättningar i Kronans ärenden utom tjänstgöringsorten, för dem utsätter; eller 12 sk. B:co om dagen samt skjuts för en häst. Vid ett sådant förhållande, och då nu uppräknade frioch rättigheter synas skäligen motsvara de mödor, sorn med Nämndemanna-befattningen kunna finnas förenade, samt härtill kommer, att Nämndemän, som af en eller annan orsak vilja frånträda den plats, de af det medborgerliga förtroendet emottagit, ega öppen rätt att, efter förloppet af 2:ne år, i behörig ordning göra deras afsägelse gällande, anser Utskottet sig icke kunna den af Anders Andersson väckta motionen med tillstyrkande beledsaga. Dock varder detta utlåtande Rikets Höglofl. Ständers egen upplysta pröfning vördsamligen understäldt. Stockholm den 2 Januari 1829. Besv. och Oecon. Utsh. N:o 8. Betänkande, i fråga om Åsele Lappmarks församlingars skyldighet att deltaga uti allmänna Beväringen. Hedervärda Bonde-Ståndet lior, uti Protocolls-Utdrag d. 4 i denna månad, till Allm.
Vid den bortgångnes politiskt världshistoriska betydelse har ej Idun att dröja. Vi vilja hellre ägna några rader åt en mera intim sida af den store riksbyggarens lif — åt hans förhållande till kvinnorna. Bismarck värderade i alla tider högt det spirituella, eggande tankeutbytet med begåfvade kvinnor och såg gärna, att han vid den husliga härden i Varzin, Friedrichsruh eller Schönhausen kom i beröring med älskvärda, finbildade damer. Men denna inverkan har blott berört sinnet och hjärtat, aldrig förståndet och handlingskraften. Betraktar man då först och främst Bismarcks förhållande till sin mor, sin enda syster och sin gemål, skall man finna, att » järnmannen » visat sig ha en fond af känslighet och ömhet; som lämnar det bästa beviset på, att Bismarcks själ var starkt mottaglig för äkta kvinnobevågenhet och behag. A f fröet ren spörjs blommans art, af blomman fruktens must, och sångens friskhet röjes klart af första tonens lust. Så sjunger med rätta skalden, och redan i barnets kärlek till modern visade ung Bismarek hela sin senare individualitet. Om Goethe sagt o m sig själf, att han ärft sin glada naturel från sin mor, kan man om Bismarck säga, att han af sin mor — Louise Wilhelmine Meuken, född den 24 februari 1790, död den 1 januari 1839 — f å t t med på lefnadsvägen de härliga gåfvorna: klokhet, skarpsinnighet och hederskänsla. Alla hennes biografer berätta, att hon redan tidigt hos sonen sökt väcka en ädel äregirighet. Den skarpa modersblicken spårade redan hos barnet den slumrande politiska hegåfningen. Tyvärr skulle hon ej upplefva tillfredsställandet af sin varmaste längtan, ty hon hade redan sex år varit död, då Otto von Bismarck kunde sägas börja sin karrier. Den stora sanningskärlek, som icke blott i lifvet, utan äfven i politiken alltid utmärkt kanslern, inympades af modern i barnets hjärta. Följande anekdot belyser ypperligt detta utmärkande drag i hans väsen.
Men till den sålunda föreslagna förändrade bokföringen har Kongl. Kommers-kollegium ansett någon grundad anledning icke förekomma, enär det af Revisorerne åberopade Kongl, bref endast skulle afse sådana förvaltande verk, hvilkas räkenskaper inginge i riksbokslutet och deruti upptagandet af värden, som icke kundo räknas till rörliga tillgångar, skulle försvåra öfversigten af förvaltBih. till fl. Sl. Prot. 1836 & 1837. 4 Sami. 1 Afd. 6 Häft. 1 Stats-Utskotlets Utlåtande M 1!). ningen i det liela; ett förhållande, som Kollegium ansåg icke kunna ega runi i afseende på manufaktur-diskontfondens räkenskaper, der värdena å ifrågavarande fastighet oell inventarier hade sina särskilda konti och jemväl i kapital—sluten voro särskildt upptagna, så alt någon otydlighet eller ovisshet om hvad till de rörliga tillgångarna rätteligen borde hänföras icke syntes kunna uppstå; hvarjemte Kongl. Kollegium upplyst, alt meranämnde fasta egendom, hvilken skulle vara att betrakta såsom Manufaktur-diskontfondens tillhörighet, blifvit på fondens bekostnad brandförsäkrad för en summa af 00,000 R:dr B:ko, samt att Rikets Ständers år 1835 församlade Revisorer hemställt, att samma egendom mätte till dess brandförsäkringsvärde bland fondens tillgångar upptagas och bokföras; hvilket Kongl. Kollegium sedermera till framtida iakttagande föreskrifvit. Beträffande den af 1833 års
Nej, skall, enligt Borgare-Ståndets beslut, den ändring uti dessa §§. ske, att afgiften bestämmes att erläggas af ogifta och enklingar, samt gifta ulan minderåriga barn, med 16 sk., och af gifta samt enklingar med ett minderårigt barn med 8 sk. Resultatet af omröstningen har varit 108 Ja och och ii Nej. Och som Ja vunnit, äro för arbets-folk å landet algifterne bestämda till de minskade belopp, ofvannämnde förslag i 27 och 2g §§. utvisar. 3:dje Voteringen. Den, som vill, att contra-propositionen skall upptaga Ridderskapet och Adelns beslut, att utur 27 §. skola uteslutas orden: ''Smeder, gårdseller by-, 24 sk.,” samt ”Snickare, gårdseller by-, 24 sk/’ voterar Ja y Den, det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej, kommer contra-proposiLionen att innefatta Preste-Ståndets beslut, att orden: ”Smeder, gårdseller by-,” samt "Snickare, gårdseller by-,” böra ur nämnde §. uteslutas, och deremot Qårds-handtverkare på vederbörligt ställe, efter atphabetisk ordning, införas med utförd bevillning till samma belopp, 24 sk., som för förstnämnde handtverkare blifvit föreslaget. Voteringen har utvisat 23 Ja och p5 Nej, samt 1 dubbel sedel, hvilken casserats; och som Nej vunnit, utgör contra-propositionen i nästa votering Preste-Ståndets ifrågavarande beslut. Härefter har votering egt rum i hufvudsaken, jemlikt följande proposition för J.rle Voteringen. Den, som bifaller Utskottets, af Borgareoch Bonde-Stånden gillade, förslag, att uti ofvannämnde förslag må införas följande rubrik och skattebestämmelser, nemligen "Smeder, gårdseller by-, 24 sk.,” samt "Snickare, gårdseller by-, 24 sk.,” voterar, Ja; Den, det ej vill, voterar Nej. Vinner
Därvid utfördes en kör med soli ur operan » Mireille » af Gounod, anordnad af fru Charlotte Asplund. Af fröken J. von Hofsten upplästes en af henne själf författad berättelse. Fröken Ellen Key meddelade några intressanta drag ur furstinnan Daschkoffs lif. Aftonens konstutställning utgjordes af ett pastellporträtt och åtskilliga akvareller af fröken E. Bergström, landskap i olja af fröken A. Holsteinson, flere landskap i akvarell och en gobelinsmålning af fru A. Boberg, född A. Scholander, hvarjämte Svensk konstindustriutställning exponerade en del glödritningar, komponerade och utförda af fröken R. von Duben, samt en duk i romansk stil, komponerad af fröken Maria Adelborg. Vacker kvinnoslöjd. En mönstersamling för träskärning är otvifvelaktigt en nyhet, hvilken kommer att hälsas med tillfredsställelse af alla vänner af svensk slöjd. En sådan har nu i dagarne utkommit, innehållande en mängd stilirogna och om artistisk smak vittnande mönster, komponerade af fröken Therese Bergström, hvilken vid Köpenhamsutställningen erhöll stora guldmedaljen för sina om ovanlig smak vittnande träsnideriarbeten. * Svenska — läkare i Amerika Bland dem som i dagarne graduerats från Hahneman Medical College märkes en svenska, miss Augusta Linderborg. Miss Linderborg är syster till förre utgifvaren af den svansk amerikanska tidningen Svenska Tribunen. Ett bröllop utan damer. För någon tid sedan infunno sig på en af Berlins finare restauranter tre elegant klädda herrar och hyrde för en uppgifven dag festvåningen för ett bröllop. På bröllopsdagen rullade det ena eleganta ekipaget efter det andra fram till restaurantens portar, och herrar och damer — de senare i sällskapstoaletter efter modet — stego upp i festvåningen. Slutligen kom brudparet; bruden var klädd i en utsökt hvit atlasdräkt med långt släp samt bar krona och slöja; brudgummen var en löjtnant vid ulanerna. I kapellet försiggick vigseln på öfligt sätt, hvarefter bröllopsgästerna satte sig ned till bröllopsmiddagen, hvilken bjöd på läckerheter från alla världens delar.
Men å andra sidan är det af vigt, att icke de flere vigtiga ärenden, som äro beroende på LagUtsk:s behandling, varda begrafna, eller att Riksdagen, i afvaktan på dessa ärenders ^utarbetande, onö - 416 Den 7 November f. m. digtvis förlänges. Tages nu jemväl i öfvervägande den obetydliga förökning i riksdags-kostnaderna, en större kanslipersonal kan åstadkomma, och jemföres denna med den tidsbesparing, som derigenom kan vinnas, torde det väsendtligaste af de blifvande anmärkn:na emot mitt förslag förfalla. Hvad som vidare bidrager till Riksdagens förlängande, är upsättandet och utskrifvandet af prot. rörande frågor, som till Utsk. återremitteras. Men äfven sådant kan hjelpas, derigenom att antalet af protokolls-förande hos EiksStånden förökas. Härvid lär jag, hvad Riddarhuset särskildt beträffar, mötas af den invändningen, att det icke är omöjligt erhålla flere i snabbskrifnings-konsten kunniga personer. Om, hvilket jag äfven vill antaga, denna upgift är grundad, torde man kunna erhålla andra skickliga protokolls-förande, hvilka gjorde sina anteckningar med vanlig skrift, och förde prot:t mera i sammandrag, än nu sker; dervid den ledamot, som önskade sitt anf:de mera utförligt, vore obetaget sjelf författa detsamma. På grund af hvad jag nu andragit, tager jag mig friheten föreslå: l:o att LagUtsk. måtte berättigas och upmanas, att, för snart afslutande af de på dess handläggning beroende ärenden, föröka sin nuv:de kansli-personal; samt 2:0 att det eller de Riksstånd, som sådant behöfver och önskar, måtte få antaga flere protokolls-förande; och att särskildt R. o. Ad., i hiindelse snabbskrifvare icke kunna erhållas, måtte antaga notarier, som affatta prot:n mera sammandraget, än nu sker. Om lagenlig behandling af denna min motion anhålles. Dessa motioner begärdes på bordet.