Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har nyss kallat dem rundliga, med afs. på ringheten af den fond, hvarur de skulle bestridas; men visst icke eljest, i hänsigt till pensionärernes lefnadsbehof eller i jemförelse med de inkomster, de genom afskedstagandet gemenligen skulle försaka. Emellertid anser jag det vara orätt att förespegla en utsigt, som ingalunda kan på det föreslagna sättet vinnas; hvilket motionären i sin menniskoälskande ifver måtte hafva förbisett. Nu, sedan upmärksamheten derpå Den 19 November f. m. 191 blifvit fastad, torde betänkligheterne blifva både flerfaldige och allvarlige; och jag tror derföre, att Ekon.Utsk., dit denna motion bör remitteras, icke kan, oaktadt dess ädla bevekelsegruuder, på densamma, i dess mindre genomtänkta, alltför outvecklade skick, fästa önskadt afseende. Hr Tham, Casper Wolrath: Det Kr nästan vågadt att här begära ordet för att motsäga motionären, då han sjelf förklarat sig icke kunna motsägas. Jag instämmer emellertid med honom deruti, att det vore af största vigt och högst öuskligt, om ålderstigna prestman kunde pensioneras och derigenom friskare krafter komma att verka i församlingarna; men motionären har förbisett att, innan man framlägger en så vigtig sak, måste först en hel mängd förhållanden ordnas. Hans motion kan icke medföra några följder, förrän hela befordringsväsendet mom kyrkan och dertill hörande lagar undergått förändringar. Han har emellertid föreslagit indragning af alla Biskopsembetena utom tre, i ändamål att anskaffa medel till pensioner. En föregående talare har påpekat, huru liten summa derigenom kunde inbringas. Må det, M Hrr! tillåtas mig att uplysa, huru många pastorater och komministraturer finnas i de särskilda stiften, och J skolén då finna hvilken enorm summa mäste utöfver afsedda tillgångar anskaffas, för att bereda presterskapet möjlighet till så rundliga pensioner, som här förslagits.
Så begaf det sig, då han i sitt skifte skulle hålla sitt Prestaämbete för Gudi, Efter Presterskapets sed, och det föll på honom, att han skulle upptända rökelse, gick han in i Herrans tempel; Och allt folket var utantill, och bad, så länge rökelsen skedde. Så syntes honom Herrans Ängel, ståndandes på högra sidon vid rökaltaret. Och Zacharias vardt förskräckt, då han såg honom, och en räddhåge föll öfver honom. Så sade Ängelen till honom: Var icke förfärad, Zacharia; ty din bön är hörd, och din hustru Elisabet skall föda dig en son, hvilkens namn du skall kalla Johannes. Och dig skall varda glädje och fröjd; och månge skola fröjdas af hans födelse; Ty han skall varda stor för Herranom; vin och starka drycker skall han icke dricka; och skall straxt i moderlifvet uppfylld varda med den Helga Anda; Och han skall omvända många af Israels barn till Herran, deras Gud. Och han skall gå för honom, med Elie anda och kraft, till att omvända fädernas hjerta till barnen, och de ohöriga till de rättfärdigas snällhet; och göra Herranom ett beredt folk. Då sade Zacharias till Ängelen: Hvaraf skall jag detta veta? Ty jag är gammal, och min hustru är framliden i åldren. Ängelen svarade, och sade till honom: Jag är Gabriel, som står i Guds åsyn, och är utsänd till att tala dig till, och båda dig denna goda tidenden. Och si, du skall varda mållös, och skall intet kunna tala, intill den dagen, då detta sker; derföre, att du icke trodde minom ordom, hvilke skola fullkomnad varda i sin tid. Och folket förbidde Zachariam, och förundrade sig, att han så länge dvaldes i templet. Men då han utgick, kunde han intet tala med dem; och så förmärkte de, att han hade sett någon syn i templet; och han tecknade dem, och blef mållös. Och det begaf sig, då hans ämbetsdagar ute voro, gick han hem i sitt hus. Och efter de dagar vardt hans hustru Elisabet hafvandes; och fördolde sig i fem månader, och sade:
Utdrag den 6 Februarii »8ag. 37 conomieUtskottets, sedan den 3 i denna må. nåd, hvilande Betänkande , N:o 58, rörande yrkadt förbud mot otillåtna Landtmarknader, samt om Militair-marknads-vakter och inställande af en marknad i Borås, vid förnyad föredragning, till nämnde Utskott återremitterad t. S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Uiskottets Betänkande, N:o 4a, angående yrkad lindring i Skjutsnings-besväret vid Ekevirkes forslande, £lef samma Betänkande, på grund af dervid gjorda anmärkningar, till bemäldte Utskott återremitteradt. o S. D. Återremitterades Stats-Utskottets på bordet hvilande Utlåtande, N:o 38, angående den Förste Kammar-Musicus Directeuren Berndt Crusell tillagde pension. S. D. Vid nu skedd ny föredragning af Stats-Utskottets hvilande Betänkande, N:o 40, om inrättande af en Allmän Klubb för alla fyra Riks-Ståndens Ledamöter, blef samma Betänkande, till följd af dervid gjorda anmärkningar, till StatsUtskottet återremitteradt. S. D. Beslöt Bonde-Ståndet, att, i anledning af dervid gjorda anmärkningar, till StatsUtskottet återremittera nämnde Utskotts pa 3$ Prof. Utdrag deri 6 Februarii i82gi bordet hvilande Utlåtande, N:o 44» i anled» ning af ifrågaställd förändring i tiden för leveieringen af Krono-Arrenden. S. D. Vid förnyad handläggning af Statsutskottets på bordet hvilande Utlåtande,N;o 49J angående uppförande af ett Krono-Magazin vid Mörbylånga Köping på Oland, återremitterades samma Utlåtande till Stats-Utskottef, i följd af gjorda anmärkningar.
Fråga blef alltså i början af påföljde århundrade väckt om stiftande af en ny vexellag; och frukten deraf var Kongl. Bih. lill Jt. St. Maj:ts förnyade vexelstadga af den 21 Januari 1748. Genom denna stadga togs ett betydligt steg framåt i förevarande gren af lagstiftningen. Med nödigt afseende på grundsatserna i Sveriges egen lagstiftning, lämpades deri meddelade föreskrifter efter dem, som hufvudsakligen gällde hos de nationer, med hvilka Sverige då allmännast stod i handelsförhållanden och hade vexelaffärer. Granskar man denna stadga så finner man jemväl, hurusom lagstiftaren derigenom omsorgsfullt sökt att, jemte frihet i vexelrörelsen, införa erforderliga garantier mot missbruk deraf och lör bevarande af den stadga och säkerhet i denna vigtiga del af affärslifvet, som äro nödvändiga vilkor för kreditväsendet; och de grundsatser, som härutinnan bliivit följda, förtjenar ännu i allmänhet den största uppmärksamhet. Men verkningarna af denna till större delen ännu gällande författning på vexelhandel hafva helt och hållet blifvit förlamade genom senare lagstifning. Den innefattas hufvudsakligen i Kongl, förordningen den 42 Juni 1816, angående vissa delar af vexelhandel, Kongl, kungörelsen den 7 Augusti samma år, angående förhållandet med vexlar i svenskt mynt, som å utrikes ort äro dragna på i riket vistande man, Kongl, kungörelsen den 7 Maj 1817, angående hvad iakttagas bör i anseende till vexlar och invisningar, ställda att betalas i svenskt mynt för utländsk mans räkning, Kongl, brefvet den 5 nästpåföljde November och Kommers-kollegii derpå grundade kungörelse den 24 i samma månad, angående hvad som bör iakttagas vid uppköp af vexelbref genom syssloman, Kongl, brefvet till Kommerskollegium den 22 Mars 1821, angående förklaring af 9 § i ofvanberörde Kongl, förordning den 12 Juni 1816, samt Kongl, kungörelsen den 27 Augusti 1828, angående rätta förståndet af de i 4 och S §§ af sistnämnde Kongl, förordning innefattade stadganden.
Sålunda yttras der bland annat. ”Vid domaremakten hvilar samhällets lagbundna trygghet. Ingenting skyddar allmän och enskild frihet, rätt, säkerhet, om ej denna makt upfyller sitt kall. Och med icke mindre fog torde det kunna sägas, att så länge domaremaktens utöfning är ostörd, och dess åligganden fullgöras i undergifvenhet för lagen, och för ingen annan, den samhällsinrättning, som frambragt och uprätthåller en sådan utöfning af domaremakten, derigenom också upfyllt det vigtigaste af sin bestämmelse. Det första nödvändiga för möjligheten att fullgöra domarens kall år, att han vet, hvad han under namn af lag skall lyda. Flan får då icke tvingas att för lag erkänna hvad han ej finner så vara. Från lagslifiarens behörighet allena härrörer egenskapen af lag. Lag är hvad rätter lagstiftare stadgat, och det endast. — Har domaren ej behörighet alt göra en från obehörig ort utgången befallning kraftlös genom vägran att tillämpa den; sä är det ej heller på honom, som det ankommer alt göra lag gällande, skydda rätt och frihet. Men ankommer delta ej på honom, då gifves ej heller något sätt alt hindra, det lagstridiga befallningar gå i verkställighet, eller att efteråt godtgöra den skada de vållat.” Dessa af mig här citerade, ur berättelsen lösryckta strofer, torde vara tillräckliga för att visa, att den utredning, som Just.Ombudsm. meddelat öfver denna vigtiga principfråga, förtjenar alt allvarligen begrundas af hvarje samvetsgrann domare. 3:o det återstår nu att bedöma, huruvida Just.Ombudsm., på sätt ifrågasatt blifvit, kan anses hafva trädt utöfver gränsen af det honom lemnade updrag derigenom alt han uti sin embetsberättelse, efter lemnad redogörelse för 2:ne Högsta Domstolens uti likartade fall meddelade motsatta beslut, uttalat det omdöme, att det ena af dem vore stridande mot klar lag.
BancoUtskottets Memorial N:o 39> i anledning af Bankens FiscalsÄmbetes framställning, att Banken måtte i allmänhet blifva befriayi från skyldigheten att i Concourser och ArsProclamata bevaka sine emot lös pant egande fordringar, föredrogs ånyo och remitterades, jemte de dervid, hos Ståndet gjorde anmärkningar, till Lagutskottet. S. D. Wid förnyad föredragning af Lag och EkonomiUtskottens Betänkande N:o 133, angående yrkad frihet till svedjande å Skattehemmansegor samt begagnande af Masteträd och Ekar, fann BorgareStåndet för godt att i fråga om Svedjande, antaga Betänkandets andra Alternativ, och gillade för öfrigt hvad detta Betänkande i sednare delen innehåller. S. D. Föredrogs ånyo Allmänna Besvärs och och EkonomiUtskottets Utlåtande N.o i$i9 i anledning af anmärkningar vid Betänkandet N;o 60, om krönte Kohlskrindor och om Kohlmätare; och blefvo desse Betänkanden af BorgareStåndet bifallne. 628 Fröt. XJtdr. d. 4 Au g. 1823. Från Htderv, BondeStåndet. S. D. StatsUtskottets nedannämde d. 2 dennes på bordet lagde Utlåtanden, b lefv o, vid förnyad föredragning, bifallne nemi, N;o 347, Om ändring i förvaltningen af Strömsholms och Kungsöhrs Kungsgårdar. Njo 348, Angående förlängning j arrendetiden af Strömrensnings.fisken. N:o 350, Angående förvaltad Revision af Postverkets Räkenskaper* 1 :
— jag menar af samma farg. Annars blir ju Leonettas scen * Se ur Dagens Krönika, 1887, April-häft. pag. 366.med Pietro ett nonsens och den sistnämde dumbomens replik ännu dummare: » Ah — min herre, jag liknar således Boccaccio bakifrån — således ändå från något håll — ah, ah! » Efter fröken Pettersson må sättas fru Bergström, som dertill fullt kunde mäta sig med alla sina föregångerskor i gumman Lambertuccios rol. Hon var både lifligt och moderat komisk, utvecklande deijemte ett stumt spel af verklig konstnärlig rang. Herr Lambertuccio var mindi e lyckad, antingen man jemfor honom med herrar Holmqvist eller Fröberg eller är för snäll att detta göra. Hans komik var för ansträngd att verka natur och för enformig att verka skratt, icke ens de oerhördt tacksamma kupletterna uppväckte sedvanlig fanatism. Jemförelsen med herrar Arlberg, Mallander och Lundgren kullkastar alldeles hr Hirschs barberare, som var orätt både tänkt och gjord, och äfven hr Kloeds Palermoprins mår bäst af att tas för sig sjelf, utan generande tankar på hr Wagners fina spel på Nya Teatern eller hr Strandbergs breda humor och unika skrattsalvor vid Fröbergska sällskapet Utan någon som helst jemförelse var hr Clement-sons Lotteringhi en i alla afseenden klen och matt framställning, hvaremot hr Anderson som Leonetto var temligen tillfredsställande i sitt lilla parti. Fru Gründer detaljerade ett par kupletter med stor abandon, sjöng första stämman i ensemblenumren med vanlig musikalisk talang, spelade äfven ganska rifvande, men den lilla förföriska fru Isabellas italienska grazie, ungdom och lagring erbjödo oöfverstigliga hinder. Fiametta var ungefar lika stel som Boccaccio. Första duetten slarfvades litet med, men den andra var utmärkt väl inöfvad och återgifven. Fru Carlbeck inlade allt för litet känsla i operettens perla, den toscanska visan, och hade äfven i öfrigt med bibehållen prinsess-värdighet med fordel kunnat te sig litet mindre enformig.
Konungens öma omvårdnad för bibehållande af d^n aktning. Svenska Folket hos andra Nationer förvärf-’ yat sig genom sitt gästfria och välvilliga bemötande mot främlingar, och att således gemenskapen med utlänningen ej vidare skall försvåras, än sorn med afseende på S.tatens säkerhet kan vara nödigt. Mig förefaller det åter, sorn att Utskottet kunnat fästa afseende å Sveriges behof af en ostörd communication med andra länder, samt stadgat den öfvertygelse, att Statens säkerhet ej kan äfventyras genom upphäfvande af den nu för resande främlingar gällande stränga passförfattning, äfvensom Hans Excellenee 'S tatsMi nisterns sednaste circulaire i detta fall, mera kunnat anses som ett uttryck af dess enskildt» godtycko, än som ett Hans Majus Konungens bud, och att således en underdånig önskan från Riksén Ständer om denna författnings saara upphörande till kraft och verkan, vöre vid detta tillfalls det minsta Nationen vöre skyldig sig sjelf, för att vårda sitt rykte af gästfrihet och välvilja mot främlingar, äfvensom för vården af den Constitution, vi äga ogh de förmer, den föreskrifver. Jag anhåller i anledning af hvad jag haft äran yttra om återremiss af Utskottets Betänkande. Herr von Wahrendorff Martin: Utskottet har, med undantag af de resetyationer, som blifvit gjorde, ansett sig ej kunna fatta de politiska förhållanden, som gifva anledning till närvarande Författningar i anseende till Utlänningar, och synes äfven förese en lika resignation hos Riksens HögloQ. Ständer, samt af sådan anledning afstyrkt den underdåniga framställning i önskningsväg,som jag haft äran föreslå. Med ali agtning för Utskottets blygsamhet, måste jag anmärka, att all kännedom fordrar någon möda, och hade Utskottet velat använda någon sådan uppå detta ämne, tror jag det hade stått i dess förmåga att vinna^ den grad af allmän politisk öfversigt, det Utskottet kunnat bedöma när var anda fråga. |atg, ådit fullkomlig t»e$ é#*
Majit vid de båda sednaste riksdagarna icke underlåtit att fästa Rikets Ständers uppmärksamhet, är bchofvet af att tillse, det ett nödigt antal läkare inom försvarsverkets olika delar finnes att tillgå. Hvad flottan serskildt rörer, tillkommer det här mig att i underdånighet uttala min åsigt, och jag kan icke, oaktadt den mindre benägenhet, som Rikets Ständer vid föregående tillfallen synas hafva visat, att med den värma, ämnet förtjenar, omfatta detsamma, underlåta att i underdånighet tillstyrka, det Eders Kongl. Majit måtte täckas, att, uti den nådiga propositionen om nödiga anslag till 5:te hufvudtiteln, äfven låta inflyta behofvet af någon ökning uti flottans fasta läkare-korps. Jag lär, såsom ett stöd för min åsigt, endast hänvisa hvarje upplyst medborgare till vår historias vittnesbörd. Så långt man ur säkra källor kan studera det, finner man beklagligen, huru vid hvarje krig, deri flottan deltagit, densamma under ofta ganska langa tider af fälttåget varit hållen i overksamhet genom dc mest mördande farsoter. Hvilken stor förlust för Staten att icke i behofvets stund kunna använda de krafter, som densamma med otroliga kostnader heredt till sitt försvar! Hvilken skamlig uraktlåtenhet att låta landets söner, utgångna att offra lif och blod för detsamma blifva ett rof för en försummad eller illa ordnad helsovård och sjukskötsel! Hvilket förlamande intryck i moraliskt afseende på försvaret i det hela skall icke härigenom sprida sig till alla dem, som äro beräknade att fylla luckorna efter de bortgångne, med den nedslående hilden af dessas öde för sin blick! Och hvilka äro de, som på detta sätt skola utsändas att falla, utan ära, utan strid, för fosterlandets heliga sak? Det är försvarets must och märg, den kraftige Beväringsynglingen, hvilkens helsa och glada mod på en gång utgör landets hopp och landets styrka! Må man ej lugna sig med den föreställningen att det onda kan förekommas genom att vid krigets utbrott öka Läkare-korpsens antal. Denna åsigt är i högsta måtto förvillande.
Detta allt hafva Biksens Ständer under öfvervägande tagit ; och hvad nu först angar den flaga, om hvad vid anläggandet af nya vattenverk hädanefter bör iakttagas, hafva Biksens Ständer funnit att, enär hädanefter någon anmäler sig att bygga nytt vattenverk, icke allenast lägenheten dertill bör, såsom hittills, af Domstolen i orten synas, utan ock, der uppdämnihgarne kunna verka på längre afstånd, en fullkomlig, efter Vetenskapliga grunder och med tjenliga Instrumenter anstäld afvägning , till utrönande af vattnets höjd, företagas, tillika med undersökning angående in och utloppet af de sjöar och strömmar som ofvan och nedan vattenvérket belägne äro; hvarförutan Biksens Ständer ansett det förordnande böra utfärdas, att de inom - Den 11 Juli. 1031 om Krono-Hemmans eller Krono-Afradslands områden belägna strömfall må af åboerna få endast tills vidare begagnas, men icke genom Skat« teköp Kronan afhändas, hvilken vid dispositionsrätten deraf bör bibehållas, på det icke större an-< läggningar och en allmännare nytta för Riket i framtiden måtte hindras och vid de tillfällen, då strömfallet för sådana ändamål behöfves, någon större ersättning än för nödiga byggnader kunna komma i fråga; i hvilket afseende ett utmål, närmast intill strömstället af ett, två å tre Tunnland, efter strömfallets och den sistnämde markens beskaffenhet, borde utsättas. Beträffande åter strömmarnes och aarnes rensning och öppna hållande, så hafva Rikaens Ständer trott, ätt i fall den i detta afseende, under den ao Febr. 1764 utfärdade Kongl. Förordning noga handhafves och efterlefves, de olägenheter, som nu genom uppdämningar och underlåtna strömrensningar tillskyndas Jordbruket, skola till någon del kunna förekornmas; och få Riksens Ständer derföre hos Eders Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att nyssnämnde 1764 års Förordning måtte varda upplifvad och ett noggrant iakttagande deraf allvarligen påbudet.
M:ts förfogande, hemställer Utskottet, att Herr Sommelii förslag, sådant det i 1 ista punkten af hans motion är uppstäldt, må förfalla. Vidare har Herr Sommelius i sin motion fästat uppmärksamheten derpå, att ett obegränsadt antal lärjungar ej bör vid ett läroverk få antagas. Samma orsaker, som 6 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 118. föranledt, att ett för stort antal lärjungar i förhållande till lärareantalet samlats inom vissa klasser, hafva verkat till förökande af lärjungarnes antal i det hela, så att t. ex. ett-läroverk, hvars lärjungar år 1859 voro 255, år 1862 räknar mer än 500, vid ett annat antalet lärjungar från 1859 till 1862 ökats från 365 till 462 o. s. v. Lika med motionären anser Utskottet, att, om ett visst maximum i detta hänseende öfverskrides, deraf måste uppkomma stora svårigheter för upprätthållandet af ordning och tukt, såväl som för meddelandet af en fullt ändamålsenlig undervisning. Många hinder måste möta för att bland en så talrik lärjungepersonal en enda person skulle kunna på ett tillfredsställande sätt handhafva deii tillsyn, som nu, enligt gällande föreskrifter och sakens egen beskaffenhet, en Rektor åligger. Och då, i händelse antalet af dem, som söka inträde i ett läroverk, ökas i den hastiga progression, alt detsamma synes komma att öfverskrida ett visst maximum, den utväg erbjuder sig, att antingen i samma stad eller ock på annat ställe inom den vanligen vidsträckta landsort, från hvilken lärjungar samlas till ett större elementarläroverk, inrätta ytterligare en skola med ett efter behofvet lämpadt, mindre antal klasser, samt Utskottet, lika med motionären, anser 400 lärjungar vara det högsta antal, hvars vård lämpligen kan åt en Rektor uppdragas, tinner Utskottet sig böra tillstyrka Rikets Ständer att bifalla motionärens framställning i detta hänseende, och att i sådant fall besluta den underdåniga hemställan till Kongl. Majit, som under punkten Litt a. vid slutet af detta betänkande upptages.
St:r, ”att, uti skrifvelse till K. M:t, i underdthet anhålla, det K. M:t tiicktes besluta de åtgärder genom hvilka Staten må kunna Vederbörande utbekomma de sålunda återstående köpeskillingsheloppen, för Skeppet Tapperheten 9000 R:dr [lamb. B:co samt för Fregatten af Chapman 1000 Pund Sterling, ” har dels, enligt innehållet af 14 Mora., blifvit emot Utskottet anmärkt, att det förslag Utskottet sålunda afgifvit icke innebure den bestämdhet, som ovilkorligen borde innefattas uti dylika frän Lagstiftningen Beta ii kanden, N:o 218. 477 utgående anmälanden, utan syntes vara ett obehörigt bemantlande af hvad man i det liela velat angifva, då med Vederbör ande; efter antnärkarnes tanke, ej gerna kunde menas någon annan än Gener.Amir. m. in. Hr Grefve Gederström; dels åter, enligt hvad remiss handlingarae utvisa, Friherre Cederström, Jacob, uti ett hos It. o. A., afgifvet anförande, till förment urskuldande af det klander och undvikande af den ersättnings påföljd Ilr Gener.Amir. i detta hänseende kunde komma att vidkännas, företett, 2:ne ordagrant så lydande Qvittencer: ”Af Hans Excellence, StatsRåd, Ge”neralAmiral, GeneralAdjutant för Flottorne, Riddaren och Commendeuren af K. M:ts Orden, m. m. ”Högvälborne Hr Grefve O. R. Cederström, hafva un”dertecknade denna dag emottagit Nio Tusende (9000) ”Riksdaler Hamburger Banco, såsom af Hans Excellence ”oss tillerkänd Provision, på det i dag afslutadc Conrrad å Linieskeppet Tapperheten. Som försäkras. "Stockholm den 18 Mars 1825.” JJMichaelson &
St. ega de obestridligaste anspråk, så vida man af dera åskar förhöjda medel-dispositioner; och denna förklaring torde vara i samma mån mera oeftergiflig, som förtroendet hos representationen för flera af Konungens nuvaride Rådgifvare visat sig, lindrigast sagdt, högst vacklande, så att till och med inom della Höglofl. Stånd, de genom dem afgifna proposir i många vigtiga frågor blifvit mötta med afslag, och man, utan att fela mot sanningen, kan säga, alt den fraktion äfven på Riddarhuset, som vid innevaride Riksdag följt 174 Den 1 November f. m. hvad man skulle kalla Ministerens fana, varit i de liesia fall reducerad lill en så ytterst ringa minoritet, att den knappt synes kunna tillfredsställa den aldra måttligaste ärelystnad — för att ej tåla om de högt utropade opinionerna inom Borgareoch BondeStm. Under sådana förhållanden, hade man skäligen hort förvänta, alt Höglofl. SlalsUtsk. icke åtnöjt sig med de uplysningar, som, angående behofven af ett förhöjdt kreditiv, blifvit i det, den Kongl. Proposm åtföljande, Slats-Råds-prot:t meddeldla, eller ansett tillfyllest att få upgifvet huru mycket som återstode af det för neutralitetens uprätthullande förut uttryckligen begärda och beviljade kreditiv, och deraf ensamt för garnisons-förstärkningar på Gottland, samt i några gränsorter, kostnaderna upgått till den betydliga summan af 490,000 R:dr b:ko, samt för flottans kryssningar i Östersjön med proviantering 434,000 R:dr samma mynt, utom 112,000 R:dr af 5:te hufvudlitelns ordinarie anslag lill excercis. Jag lemnar derhän, om det möjligen må kunna hafva varit förestafvadt af någon note från Kabinettet i St. James, att Gottland skulle besällas med Svenska trupper, eller härleda sig från någon politisk coutume, att den neutrala örlogsflaggan skulle svaja i Östersjön. Sådant må tills vidare förblifva en diplomatisk hemlighet.