Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
R:dr i lön, och ej föreslagit någon tillökning åt sig sjelf, men väl torde böra åtnjuta fulla 4,000 R:dr, så hemställer jag att skillnaden, eller 335. måtte ytterligare af R. St:r beviljas. För behöflighetén af denna, af K. M. icke pröfvade, och följaktligen icke heller äskade löneförhöjning, torde icke behöfva andragas något annat, än Stats-kalenderns vitsord att 3:ne af de fyra Sledicinal-Råden äro tillförordnade, emedan de nuvar:de lönerna äro så ringa, att läkare, begåfvade med erforderliga egenskaper, för att bekläda dylika embeten, icke vilja, eller för sin utkomst kunna, mot ,sä ringa vedergällning, som Staten, för deras trägna sysslor, består, upoffra andra tjenster, eller enskild, mycket mera lönande praktik. Om rättelse icke snart vidtages, så händer Sundhets-Colhm förmodligen detsamma, som före sista löneförhöjningen hände Artilleriet, att de saknade personer, som ville tjena för de små lönerna. Efter ett år, så mödosamt som detta, då cholera yppats i de flesta landsändar, borde R. St:r, framför allt, visa Sundhets-Colhii ledamöter sin erkänsla för deras utomordentliga ansträngningar. I öfverensstämmelse med hvad jag hemställt, för andra embets-verk, der Konungen ingen framställning gjort, föreslår jag äfven här, att R. St.-r måtte till H. M:s förfogande, ställa förenämnde 5,697 R:dr för den händelse, alt Konungen skulle, godkänna den lönereglering, hvarom SundhetsColhii Ordf:de i underddiet anhållit. Vid 1847—1848 årens Riksdag, äskade Konungen (Statsproposilionen sid. 70) anslag lill en Profession, , vid Carolinska Medico-Chirurgiska Institutet, i Pathologislia Anatomien, som sysselsätter sig med utredandet och förklaringen af de förändringar, hvilka inom menniskokroppens särskilda delar försiggå, under de olika sjukdomarne. Anslaget blef ej bifallet och saknas ännu.
Friherrinnan hade någorlunda tillkämpat sig sin vanliga sinnesstämning, och var en artig, treflig värdinna, men Leonnas vackra ögon buro spår af utgjutna tårar, och hon iakttog den gamla med deltagande blickar; endast hon blef varse det vemodiga uttryck, hvarmed denna betraktade de älskande, som obekymrade om de andras närvaro vexlade tysta, ljufva ord och blickar. Hon såg då en enslig tår bana sig väg på den ännu bleka kinden, men som hastigt och oförmärkt af de andra, borttorkades. I anledning af åskvädret förliden natt, berättade Bärendorf, på ett lika muntert som pikant sätt, huru rädda tant Barbara och fröknarna Strutz varit, huru de alldeles icke velat vara i sina egna rum deruppe, utan inqvarterat sig i flickornas kammare, der luckorna kunde tillskrufvas. «Likväl kan det väl hända, att vår vittra kusin Eva ger oss en poetisk naturbeskrifning,» tillade han skämtande. Hade han, som vi, varit underrättad om en katastrof under ovädret, skulle han snarare förmodat en hjeltedikt, men då skaldinnan sjelf spelade hjeltinnans rol, hindrades hon väl af blygsamhet att illustrera händelsen. Vi kunna dock icke låta bli, att helt prosaiskt meddela den, som en motsats till hvad som på samma tid passerade på Löfsala. I «frökenkammarn» sutto de tre nämnda fröknarna, vid det halfrunda bord, som stod emellan båda fönstren; luckorna voro tillslutna och två upptända ljus stodo på bordet, tvenne andra brunno på klaveret, (denna der ovanliga upplysning, skulle enligt deras tanke förtaga skenet af blixten genom de hjertformiga öppningarna på luckorna). Bata sof redan, men de två äldre syskonen lågo vakna. Barbara hade nyss snusat och sedan tagit fram glasögonen ur sitt foderal, i tanke att läsa i den medförda «Andeliga Dufvorösten.» De andra skulle höra på; men huru, när man höll för båda öronen, det lemnar jag derhän.
Hvad Carl XI:s enskilda ställning till Vitterheten beträffar, så vill det tyckas, att han något närmare omhuldade blott de försök, som i hans tid, och vid hans hof, gjordes till skapande af en svensk Dramatik och Skådebana. Dessa försök äro icke omärkvärdiga. Jag hänvisar om dem till de högst interessanta underrättelser, som meddelas i Wieselgrens verk4; med liflig önskan om egen kännedom af det derstädes åberopade Löberödska folio-bandet; och tilläggande blott, i anledning af utdraget ur ”sorgespelet Hippolitus”, att den Isaac Börk eller Björk, som författat denna tragedi och flera derjemte uppräknade, synes varit en skald af betydliga anlag5. Om hans lyriska förmåga vittnar fördelaktigt, hvad, i första ”öppningens” fjerde ”inträde”, herdar och herdinnor afsjunga till Dianas ära: Corydon. Sälla ro och sälla lefnad, Som oss blida Himlen ger! Gyllen tid och englatrefnad, När vårt glada hjerta ler; Fullt af glädje, fullt af löje, När vårt lefva är vår lust, Lusten blir evärdligt nöje, Och vår sorg en väderpust. Amaryllis. Vackra herdar! låt oss fägnas, Låt oss sjunga glädjesång! Vi af vår Diana hägnas, Oss tillfogas intet tvång. Intet ondt kan oss nu nalkas; Späda lammen säkra gå, Säkra vi i skuggan skalkas: Säll och väl den det kan få! Myrtillo. Klara solen nu upprinner, Morgonrodnan har gått ner: Nattens mörker, det försvinner; Nattens djur, ej synas mer. Sömnen från vår’ ögon viker, Fagert glindrar Phoebi bloss: Du, Diana, aldrig sviker; Aldrig sviker nu Du oss. Carl XII:s kärlek för bildning, vittra yrken, sköna konster, är någonting, som våra flesta läsare torde studsa att höra omtalas. Hvad härom, till bevisning, vore att förtälja, skulle dock lätt kunna fylla ett ark; och troligen blefve detta det läsvärdaste af hela vår bok.
Med denna kännedom om landets närvarande ställning, kan samma Utskott säkrast upplysa Riksens Ständer om höjden af den BeviilningsSumma , som utan olägenheter kan utgöras. BevillningsUtskottet ligger att opåmint uppgifva de allmänna grundtfne lör den blifvande Bevillningens fördelning , och otn Utskottet tillika anmodas, att på samma gång uppgifva och föreslå en viss summa till utgörande såsom Bevillning, skulle Riksens Ständer tidigt erhålla en ledning och en kännedom af blifvande tillgångar, sorn är af högsta vigt innan de pröfva och lemna sitt bifall till Stats - Den 6 Febniarii, utgifterne. Denna, af BevillningsUtskottet fö« reslagne samt af Riksens Ständer gillade, Bevillning! Summa bör sedermera tjena till rättelse för StatsUtskottet, hvars åliggande blifver, att ovilkorligen så uppgöra RiksStaten, att Statsbristen inskränkes inom det belopp, som Bevillnings-summan, medgifver. StatsUtgifterne, uppförde under HufvudTittlanie, böra derefter, icke styckevis som tillförene, utan i ett sammanhang till Riksens Ständers granskning ötverlemnas, hvilka, sedan de af StatsUtskottet erhållit en fullständig öfversigt, så väl af Statsbehofven, som utvägarne att dem fylla, utan tvekan deröfver kunna besluta. Med anledning af hvad jag nu anfört får jag vördsamt föreslå en Instruction för Bevillningsutskottet: Att Utskottet, hvars åliggande det enligt Grundlagen är att uppgifva de allmänna grunderne för den bilf v ande Bevtllningens fördelning, derjemte och med fåstadt afseende å landets förmåga och näring arnes tillstånd, uppgifver en summa, hvilken Utskottet, efter noggrann pröfning, anses kunna såsom Bevillning årligen utgörar af Riket intill nästkommande Riksdag. Herr Berghman, Ambrosius Magrius'. Reglementet för BancoDisconten tillåter den i 8 att, för lån som icke inom åtta dagar efter förfallodagen blifva betalte, beräkna räntan ifrån berörde dag, tili en procent i Den 6 Februarii. månaden.
”De Galne”; hvarom mera längre fram; der visar sig lampan i sitt sista utbrinnande. Men han klagar i detta förord ock öfver brist på uppmuntran af Allmänheten. I företalet till Yttersta Domen hade han tydligt nog yttrat sitt missnöje, att ej vara hågkommen af den år 1786 instiftade Svenska Akademien308; och det må honom förlåtas. Men Allmänheten! Franzén har erinrat, att en större uppmuntran af den hafva få skalder i Sverige rönt. Väl måste man derifrån afdraga, hvad denna anmärkning glömt: de konstdomare och deras närmaste anhang, som å den herrskande fransyskt-svenska smakens vägnar ej ägde ett vänligt ord om Lidner; men visserligen var det läsare-antal, hvars hänryckta bifall han skyndsamt eröfrade, likafullt så betydligt, att det utgjorde den dåvarande vittra allmänhetens flertal. Särdeles omfattade honom läsarinnorna med en ynnest, som fortfor långt efter hans död; och lifligt kan denna boks författare påminna sig den tid, när öfverallt ännu funnos likar till den ”Lidona”, om hvilken Franzén i en af sina täckaste dikter309 berättar, att mången månskensnatt Med Lidner i sin hand hon satt, Och grät förtjust och drömde vaken. Icke dessmindre beklagar sig i företalet till ”Messias” den prisade Skalden, att hafva fått ”nästan inga prenumeranter”, då han till prenumeration anmält, jemte sina Oratorier, ”Drottning Blanca, Tragedi; Konung Gustaf Adolfs Bref till Ebba Brahe; hennes svar, skrifvet på hennes bröllopsdag; och Abelards begrafning af Heloisa”. Ofta händer dock, att bifall är en sak, och prenumeranter – eller öfverhufvud köpare – är en annan; och i Sverige följdes de, på den tiden, ännu sparsammare åt, än kanske nu. Slikt förklarar, huru han i nyssnämnda företal kunde yttra: ”En gång, och för den sista, må jag få tala om mig sjelf. Förtjusande hopp! inbilla mig, att i vida verlden finnes ett hjerta, som detta interesserar”!
Sedan 43, 44, 45 och 46 §. § i Riddarhus-Ordningen blifvit uppläste börjades voterin - Den 't> December. gen klockan till 2 eftermiddagen och befunnos vid voteringens sint, klockan half till 3 eftermiddagen, sedan en voterings-sedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voterings-sedlame öppnade, rösterne hafva utfallit, som föijer: J a — 29. Nej — 54* I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen särskildt förde Protocoll blifvit uppläst , Herr Grefven och Landt-Marskalken förklarade, det Utskottens Utlåtande således blifvit af Ridderskapet och Adeln afslaget. Upplästes Präste-Ståndets Protocolls - Utdrag af denne dag, innehållande, att som Präste-Ståndet ansett att Riksdsgs-ärenderne nu voro så nara afgjorde, att Riksdagen aen 15 innevarande månad, enligt Kongl. Maj:ts tili Herr Grefven och Landt-Marskalken samt Herrar Talemän redan i Nåder yttrade vilja, borde kunna afslutas, Präste-Ståndet uppdragit åt Herr Erke-Biskopen, att på sätt Riksdags-Ordningens8i §. omförmäler, gemensamt med Herr Grefven och Landt-Marskalken samt de öfrige Herrar Talemän hos Kongl. Maj t i underdånighet anhålla, det täcktes Kongl, M?.j:t utsätta dag till Riksdagens aflysande och Riksens Stan. ders hemförlofvande 3 Och hafva de öfrige Riks - Den 6 December. 4i* Stånden blifvit inbjudne att hvar för sig enahanda åtgärd vidtaga. Lades på bordet. Upplästes och lades på bordet följande från nedannämnde Utskott inkomna Memorial och Utlåtanden: Från StatsBevillningsLagOeconomieoch Särskildta Utskotten: Af den 26 sist!. November; M:o 641. Angående en ny organisation af Tull-Verket, Från Statssamt; Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotten :
Finnér man i betraktande häraf, att lifligare och mera vinstgifvande production troligen icke på lång lid kan uppkomma, derest den icke får nödig hjelp ur sin vanmagt, finner man, att de vanliga utvägar, hvarigenom Banken plägade i låneväg bispringa, af hvarjehanda orsaker upphört, så att Handels-disconlen, beläningen på publika papper och actier de facto afstannat, och att något afgörande steg, hvarken till den närvarande förlägenhetens aflijelpande eller till näringarnes varaktigare förkofran, kunnat komma till stånd under en 11 månaders Riksdag, och hädanefter föga lärer vara att hoppas i den vägen, så borde dock Nationen, som länge väntat förgäfves, slutligen få veta, att all elen hjelp den kan behöfva måste den sjelf söka i enskilda föreningar, och att allt, hvad Banco-Utskottet kan i den vägen åtgöra, är detta Lagförslag om offentliga Bolags-Banker och ett annat, snart, som jag hoppas, efterföljande lill ny Vexel-Stadga. Jag kan ej förmoda annat, än att närvarande förslag, efter erhållne rättelser, skall på det hela bli beståndande och kan derföre ej underlåta härmed ytterligare offentligen uppmana håde representation och alla vederbörande att skyndsamt skrida till verket, medelst alt öppna subscriptioner, välja Commissarier, som utarbeta Bolags-Reglor, gå i författning med plåtars, stämplars oda pappers anskaffande till creditsedlar och så vidare. Inom ett par månader kunna då flere Banker vara i verksamhet. För icke längesedan ansåg man sådant omöjligt, ja håde chimeriskt och skadligt; men opinionerne, äfven från de håll inan minst väntat det, synas märkligen hafva förändrat dg till erkännande af de ofantliga fördelar, sorn ett väl regleradt system af offentliga Bolags-Banker i detta ögonblick kan medföra, och äfven capitalisterne börja finna, att man sörjt för deras interesse, då tillfälle öppnas att, med begagnande af egande inteckningar, allmänna papper och contanler, få deltaga i inrättningar, som lemna håde hög och säker inkomst. Mina anmärkningar mot förslaget äro följande:
N:o i3o, och jag bemtar ännu ett skäl till detina motion derifrån, att en sådan hemställan äfven blifvit gjord af Hr Just.ombudsmannen i dess riksdagsbcrättelse. 15. Vid sista riksdag anhöllo R. St. i und. om ett förordnande, att transporter af Kronans manskap i allmänhet, äfvensom af kronoeffecter från en ort till en annan inom Riket, hädanefter alltid måtte verkställas sjövägen, antingen på Kronans egna, eller på hyrda fartyg, då ett sådant transportsätt kan begagnas, — äfvensom angrde båtsmän, när omständigheterna ej medgifva deras transporterande sjövägen , och vägen, som skall tillryggaläggas, icke öfverstiger 8 till g mil, båtsmän då måtte, på lika sätt som infanterireg:ternas soldater, marschera till fots. Emot denna i und. framställda önskan, som liadeelt dubbelt ändamål, besparing för statscassan och lindring i den tunga kronoskjutsskyldigheten för jordbrukaren, kunde man väl icke förmoda, att något fördröjande hinder skulle uppstå, helst då densamma angick en enkel verkställighetsåtgärd, för hvilken icke ens några underordnade auctoriteters eller societeters utlåtande behöfde inhemlas. Ett sådant hinder har likväl blifvit åberopadt, och då frågan d. i Nov. sistl. år föredrogs, fann K. M., alt som den står i sammanhang med den under utarbetning varande tågordningen, kunde den und. skrifvelsen icke till särskild åtgärd föranleda. Visserligen har, — rättvisan fordrar att erkänna det—• R. St:s önskan sedan sista riksdag icke dessmindre stundom blifvit uppfylld, i thy att åtskilliga commenderingar från landsorten till hufvudstaden blifvit med ångfartyg transporterade fram och tillbaka; men i afseende på båtsmännen lärer detsamma icke hafva ägt rum, och andra exempel finnas, huru helt och hållet onödigtvis den kronoskjutsskyldige jordbrukaren blifvit anlitad för dessa transporter.
Län den anmärkning förekommit, att, för ett parti korn i Melgeverma Kronomagasin, mätarepenningar blifvit både vid inoch utlevereringen betaide med 4 sk> Banco tunnan, hvarigenom en utgift blifvit Staten tillskyndad utöfver hvad Författningarne medgifva; och ehuru Rikets Ständer härvid inhemtat, att E. K. M« väl, i anseende till magasinets belägenhet på omkring en half mils afstånd från Wexiö, Hvarifrån mätarebiträde måste anskaffas, genom Nådigt Bref den 8 December 1819 tillåtit, att berörde mätare-arfvode finge vid nämnde magasin, ej mindre vid intägt än uttägt, tills vidare uppbäras, dock med förkl arande tillika, det E. K, M. ville anbefalla Dess Befallningshafvande i Länet att framdeles vara betänkt på utvägar till samma arfvodes nedsättning, när tillfälle och möjlighet dertill gåfves; men som, efter hvad det utaf Revisorerne uppgifna förhållande ådagalägger, någon till ändring i berörde hänseende ledande åtgärd sedermera icke följt, få Rikets Ständer om densammas vidtagande nu hos E. K. M. i underdånighet anhålla. 6:0
St. skulle komma med hjelp och leuteration. Alla dessa remisser hafva visserligen varit i complett saknad af någon Regeringens egen enskilda tanke. De hafva icke innehållit annat, än den visserligen högst intressanta uppgiften, hvilka af Statsrådets ledamöter varit närvar., men icke ett ord om hvad de tänkt i afseende på sjelfva saken. Vid dessa remisser hafva likväl alltid varit fogadt Konungens Bef:h:des vitsordande om arrendatorernes nit och drift att sköta deras arrenden och tillstyrkanden, att de, efter arrendetidens förlopp, måtte få förnyadt arrende, utan auctionsstegring; och är jag, för min del, med den verkligen praktiska kännedom, jag äger om arrendatorskallet här i landet, och huru nöjd man här bör vara att hafva en god arrendator, hvilket icke så ofta inträffar, öfvertygad att både för det allmänna bästa och för arrendators-ciassen det skulle ur politisk synpunkt vara både rättvist och klokt att fästa afseende på sådana ansökningar, som de ifrågavarande. Och det är ej annat än della, som StatsUtsk. har gjort. StatsUtsk. har trott sig handla i 7 H. 56 44» Den 3o Maj f. m. full öfverensstämmelse med livad Regeringen i della hänseende liar önskat. Man kommer här i elt sådant dilemma, alt i allim blifver det en Bo hels förbistring, då man icke vet hvad man skall göra eller huru man skall bära sig åt. Klandret kominer här från elt håll, hvarifrån man minst bort vänta det. — Hvad Frih. Cederström beträffar, vet jag ej, om han vid della tillfälle talat i egenskap af Karnmar-collegii president eller såsom enskild riksdagsman. Talar han såsom enskild riksdagsman , så är mitt j a så godt som hans nej. Om lian deremot talar som Karnmarcollegii president, så har han stor vigt; men då vill jag, att han något så när skall rälta sig efter hvad som Statens sannskyldiga intresse och nytta fordrar. Jag kan för min del icke finna, alt enligt 77 §:n Reg.Ftn, som bjuder, alt dessa ärender skola förvaltas efter de af R.
Med originalet lika lydande bestyrker J. U. Landin, Kontrollör vid Danviks Hospital. — 336 — Direktionens för Stockholms allmänna Barnhus underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers berättelse om granskningen af Barnhusets räkenskaper för åren 1848 och 1849. Stormäktigste Allernadigste Konung! Till underdånig åtlydnad af Eders Kongl. Maj:ts nådiga befallning uti remiss å Rikets Ständers Revisorers berättelse, angående granskning af statsverkets jemte dertill hörande fonders tillstånd, styrelse och förvaltning för åren 1848 och 1849, i hvad samma berättelse angår allmänna Barnhuset i Stockholm, får Direktionen härmed underdånigst afgifva utlåtande. Uti 3 §. af revisionsberättelsen förnyas den vid föregående statsrevisionen gjorda anmärkning, såsom ej nöjaktigt förklarad, att en stor del utbetalningar till fosterföräldrar och inlemnade kläder till utackorderade barn icke voro tillförlitligt verificerade; äfvensom, såsom ännu mera anmärkningsvärd^ omförmäles, att, oaktadt derom förut gjorda erinringar, den foreskrifna inventeringen icke uti behörig tid blifvit verkställd, så att en fullständig redovisning för det förråd af klädespersedlar och andra effekter, som tillhöra Barnhuset, kunnat biläggas räkenskaperna. Direktionen, sorn först i Mars månad nästlidet år, och således efter den tid ifrågavarande statsrevision omfattar, fått. styrelsen och förvaltningen af Barnhuset sig anförtrodd, anser sig emellertid höra, i anledning af om förm ähle anmärkningar, underdånigt upplysa, att Direktionen ej allenast vidtagit sådana förfoganden, hvarigenom den anmärkta bristen af verifikationer för utbetalda fosterlöner och utlemnade kläder för framtiden må varda afhjelpt, utan ock, så snart dertill erforderliga förrädsräkenskaper kunnat erhållas, företagit och, efter flera månaders träget arbete, afslutat. inventering af Barnhusets vidlyftiga beklädnads-, sängpersedeloch inventarieförråd, samt att inventerings-instrumenten, med afseende ä deri anmärkta öfverskott och brister, för närvarande äro redogöraren delgifna för förklarings afgifvande inom viss förelagd tid.
Rättegångs-Balken är stadgad, angående Vexeloch Sjö-Rätls-saker, ehuru dessa sistnämnde mål icke i något afseende hafva likhet med de mål, som nu äro i fråga; — äfvensom af en sådan hänvisning skulle blifva en följd, att huse-syns och fardags-målen borde genom Vad från Under-Domstol lill Hof-Rätt och genom ordentligt sökande, dock utan erläggande af Revisions-skilling, från Hol-Rätt till Konungen fullföljas. Då likväl med den nya Författningen endast åsyftas förkorrtande af tiden, synes ändamålet på det enklaste sätt vinnas, genom stadgande, att dylika mål, i likhet med åtskilliga andra, der skyndsamt slut serskildt är af nöden, böra, utan anmälande af vad eller missnöje, fullföljas genom besvär inom hälften af den tid, som för vad stadgad är; af hvilken förändring i stadgandet äfven skulle följa, att, för klagans fullföljande i Öfver-Rätt, fullgörande af Under-Rätts Dom icke vore af nöden. Uppå dessä nu anförda grunder liar Högsta Domstolen funnit sig böra stödja det underdåniga tillstyrkande, att, i hän - ) 32 Bil. till K. M. Nådiga Propos. N:o 72. delso Kongl. Mnj:t skulle i Nåder finna nö« digt och lämpligt att föreslå Rikets Ständer stadgande af en serskild ordning för sättet att söka ändring i Domstolais beslut, angående huse-syn och fardag å Krono-lägenheter, berörde Förslag då måtte, jemte förklarande, att 25 Gap., 1 §.
Han besvarade min afskedshelsning, lion, att man föraktar tiggaren, men känner öppnade dörren och lyste mig utför de två respekt för den som åker i eget ekipage o. trapporna. s. v., utan äfven de finare omänskligare draJust då jag skilts från honom, träffades gen, nedlåtenheten, själfsvåldet, beskyddaremitt öra af en ihålig hosta, som skar mig tonen, ja till sist denna känsla från hvilken genom märg och ben. J a g stannade och kanske ännu ingen mer än en, en enda, han lyssnade; jag kunde höra, bur han långsamt som af ingen synd visste, förmått lösgöra sig, och tungt gick uppför trappan, under det att denna känsla af att om vi tala obesväradt, vänligt och förtroligt med den fattige, så hostan alltjämt fortfor. Då ljudet af hans steg och af den ihåliga tycka vi ändå innerst, att vi göra någonting hostan dött bort, skyndade jag mig öfver gårriktigt präktigt, någonting som berättigar oss den ut på gatan. Men jag kan ej beskrifva, till tacksamhet från den fattiges sida, då vi hur jag kände mig till mods, då jag blef eni stället endast stafva på a-b-c-d af den enklaste människokärlek. sam och kunde reda ut mina intryck. Den första dofva, omedvetna känslan af Åter hörde jag de hemligt förebrående oren begången hjärtlöshet formade sig så små- den: » Jaså, var det så svårt? » Åter träffaningom till ett aggande samvetskval öfver de des mitt öra af det ihåliga skrällande ljudet tanklösa, öfvermodiga ord jag yttrat. Hvad af hostan från den mörka, branta trappan. skulle han känna, hvad skulle han tänka vid Hvilken brist på finkänslighet, hvilken hjärtmin föraktfulla klagan öfver att en gång belöshet att förebrå en människa, att hon ej höfva leta mig uppför de branta trapporna, har råd att bo i ett hus med bekvämare han, som hvarje dag måste gå dem med sitt trappor och ljus uppgång. sjuka, trötta bröst?