Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vöre det tänkbart att efterverlden skulle dömma oss såsom Frih. Boye förespegla!, då skulle det besynnerliga förhållandet inträffa, att det vore vår pligt att likgilltigt, om icke med förakt, motse efterverldens dom. Säkerligen har intet allmänt arbete hos oss varit föregånget af så grundliga undersökningar som det, icke heller har det varit möjligt förr att åstadkomma detta, emedan man icke haft hvarken den techniska kunskap eller den erfarenhet, som nu vunnits; men lika säkert är det äfven, alt man kan anse såsom ett bevis på huru låg vår ståndpunkt är på civilisationens väg, att vi icke äga några undersökningar om sambandet öfver hela Riket emellan sjöar, kärr och vattendrag samt deras beroende af hvarandra, hvarföre man nu möjligen kunde äfventyra sådana vådor, som här halva va rit omtalade. Alt likväl i fråga om detta enskildta företag någon sådan våda icke är å bane, derom är jag öfvertygad, emedan just bristen på en generel öfversigt af landets vattendrag gjort det nödvändigt alt uppoffra så mångåriga mödor och undersökningar på detta företag. Hvad utländska ingeniörer beträffar, så leranar jag derhän, om der skulle finnas några mera skickliga än hos oss, men i ett afseende skulle de utländske vara ganska mycket underlägsne, nemi. deruti att de voro fullkomligen obekante med de för oss egna förhållanden. De känna icke, såsom våra ingeniörer, hvad arbete man kan beräkna af ett dagsverke, huru man skulle kunna bedrifva bergssprängningar o. s. v. Deruti vore de, så att säga, bet, ehuru säkra de annars kunde vara på sin sak. I afseende på arbetscommenderingarna torde böra erinras nu, att vid de föregående canalarbelena har man haft arbetsförmågan till det enda syftemålet. Här förekommer deremot flera andra ändamål, som åsyftas, netrd. att skaffa sysselsättning åt den mängd så kallade proletärer, som uppkommit genom vårt näringstvång och våra barbariska strafflagar.
Dessa cathegorier, samtligen ytterst bestämda ur det nllmängillliga motivet af Rikets sannskyldiga väl, synas mig böra indelas med afseende: 1:0 ä handlingar och ådagalagda tänkesätt hos sådana rådgifvare, hvilka, från Statsrådet afgångne , redan emottagit eller anses komma i fråga att emottaga andra embeten, men hvilkas inflytande på allmänna ärendena måste under alla hänseenden anses vådligt; 2:0 å sannolikheten att de afträdde rådgifvarne i annan embels-utöfning kunna vara Riket gagnelige, fastän de, i ■egenskap af rådgifvare, icke kunnat undgå grundade anmärkningar; 3:o å sannolikheten att Rikets väl ieko under någon egenskap mera kommer att bero på deras tänkesätt och åtgärder såsom embetsmän, i hvilket fall alltså allt ändamål med opinionsyttring måste anses bortfallet; 4:o å dem, hvilka såsom tillförordnade föredragande numera äfven äro ur tjenstebefattning inom Conseljen, och om hvilka yttrande för närvar, icke påkallas; samt 5:o beträffande uti Statsrådet, sedan gamla organisationen qvarvarande rådgifvare , om hvilka , ehuru till sina åtgärder enskildt bedömde från enahanda synpunkter med de afträdda, yttranden, åtminstone collectiva, antingen böra förbigås, i den händelse inga anmärkntr förekommit, som inverka på Rikets val, eller, efter närmare upphemtade motiver från en förutgrde, vidsträcktare betraktelse öfver systemet i det hela och personernes förmåga att derå inverka, under den nuvar. Statsråds-organismen , böra föranleda till R. St:s åtgärd. Jag tänker nu fortgå i den utstakade ordningen, och till en början yttra mig om dem bland de afträdda, dem jag måste öedömma under den ofvannämnda första classen; och jag kan icke hjelpa, om jag under utvecklingen kommer att inträda på gebietet af afsigter, enär det är naturligt alt ■dylika, mer eller mindre rena, uti upprepande tillstyrkanden af en och samma dubiösa halt, omisskänneligen mäste sjelfva framstå och stämpla karakleren.
Tersmeden gifvit en sådan förklaring åt Utsk:s Betänk, i denna del, finner jag deraf att man kan hysa förhoppning om en dylik tolkning af punkten äfven inom konseljen, och att man således icke har att befara, det Staten blifver betungad med löneanslag åt högre platser utan något ändamål, utan att deremot den besparing som derigenom kan upkomtna, lägges till Commendörsgraden, som kan göra samma tjenst som Amirals-graden. Det är icke genom graden man innehar som tjensten rättsenligt utföres utan medelst Icunslcapen, man förvärfvat sig och denna kunskap har hvar och en som uphunnit Commendörs-grad i lika stort mått som Amiralen; derpå har man olta sett bevis. Ofverläggningen förklarades härmed vara fulländad hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde, att i afseende på förev:de mom. blifvit yrkadt dels bifall, dels af Gr. Puke, med hvilken Frih. Tersmeden förenat sig, »att 11. o. Ad måtte bevilja de af K. M. för Flottans OffieersCorps föreslagne lönetillökningar samt besluta, att, i mån af afgång, 2 Amiralsplatser må indragas, att af derför nu anslagna aflöningsbelopp 2 nya CommendörKaptens-löner, en i Usta löneklassen med 4,000 Edr och en i 2:dra löneklassen med 3,500 Rdr må bildas, samt att öfverskottet 4,500 Edr Statsverket besparas», samt att i öfrigt Hr Brakel, derest Hr Gr. o. Landt, ej misstagit sig, yrkat bifall till K. M:s Propos utan det af Utsk. föreslagna tillägg. Hr Brakel: Jag yrkade icke bifall till K. M:s Propos., utan mitt förslag var att en af ContreAmirals-platserne skulle indragas. Hr Gr. o. Landtm, yttrade att i sådant fall Hr Brakels yrkande afsåg bifall till K. M:s Propos. med det af Utsk. föreslagna tillägg, inskränkt till endast en Amirals-plats.
Naj t skall äga att de under ett sr möjligen uppkommande kesparingar, till ^rmcens vapenöfningar under påfölja,de är använda; ^j:o att enar, enligt kvad Rikets 8tänder medgilvit, Rustkä! larnes kittills erlanda afgift icke varit tillräcklig alt kestrida kostnsilerna för 6avalleriets nödige öfningar, det skall kero af Kongl. >Iaj:ls lXädiga pröfning allena, gtt använda möteskostnadsanslaget lör indeldla örmeens vapenölniugar, pä sätt Kongl. Naj:t, lör ändan,älets vinnande, i ljäder knner nyttigast; samt 5:o att, derest Rikets 8tänder, vid en klifvande Riksdag, skulle korttaga det nu kestämda mötes-anslaget eller detsamma under , 86,669 R:dr Lanco ärligen nedsätta, Kongl. IVlapt dä skall vara olorkindrad att, istället för samma anslag, fordra uppfyllandet af de skyldigketer, som i afseende ä manskapets transporterande till oek frän samt underkäll vid möten m. m.. enligt indelnings-verk ock kneckte-contract, jemle öl,ge gällande författningar, vederkörande äligga; kommandes, tor en sädan kändelse ock >8^rr/ve/«6, ZV/o 113. 5 lill en llörjsn, 6en gf l^ouzl.
J Rutberg, från Norrbottens Län, andragit, huruledes, med hemtad grund från SkattläggningsMethoderne, hvilka äro äldre än de gällande ReseReglementen och ExpeditionsTaxor, och följaktligen annu längre än desse aflägse från vår tids mynt» värden, Nämndemän, som biträda vid Afvittringsoch SkaltlåggningsFörrättningar, anses skyldige att åtnöjas med ett tractamente af åtta skillingar om dagen, utan ersättning för skjuts; och som användandet af Sicattläggnings-methodernas Taxa icke skall kunna lagligen försvaras emot de allmänna stadganden, som om Nämndemäns aflöning för deras tjenstegöromål åro gifne; men sådant likväl sker, har Rutberg ansett säkrast vara, att, genom en fullständigare Lagstiftning, afhjelpa missförståndet, sami J20 7,ttgöt skottets Betånkttndenl alltså föreslagit, att Nämndemän för Afvitt# ringar och Skattläggningar må njuta enahanda resekostaads-ersätlning och daglractarnente, som för andre förrättningar, elier skjuts efter en häst och 24. sk. om dagen. Utskotten, som vid öfvervägande hår» af dels iuhemtat, ntt, enligt Kongl, lnstructionen för AfvittringsRätten i Jemtland, den 8 Dec. »820, hvarje Ledamot deraf under förvaltningen åtnjuter en R:dr om dagen, resekostnaden derunder begripen3 hvilket tractnmente Koauungens Befallningshafvande tili dem af allmänna medel anordnar, dels förmodat, att enahanda aflöning blifver fastställd för AfvittringsRättens Ledamöter uti den för Rikets öfrige norra Provinser förväntande AfvittringsStadga; hafva, i anledning häraf, och då det arfvode Nämndemän hittills åtnjutit med 8 sk.
Omludsm. Emb.-Berättelse den 15 Nov. 1817. gar, JM höra till Kämnersrätt, derefter omedelbarligen upptagas af Rådstufvurätt, pä sätt för närvarande sker i de städer, der Kämnersrätt ej är; börande jemväl de mål, hvilka intill nämnde dag blifvit hos Kämnersrätt anhängigegjorde, men då ännu icke äro af slutade, öfverlännäs till vederbörande Rådstuf vurätt, att der vidare handläggas. 2:0 JAkaledes skola alla Lagman srätter upphöra, på det sätt, alt vad, som emot Häradsrätts eller Härads-Synerätts beslut erlägges eller anmäles sednare än tre veckor före lagtima Lagmansting år 1848 samt ej å det Tinget fulföljes, bör hänvisas till fullföljd i vederbörande Hofrätt, såsom här nedan sägs, och att de saker, hvilka, å Lagmansting fullföljde, icke derstädes innan nyssnämnde års slut af göras, skola äfven lill vederbörande Hofrätts handläggning öfverlemnas. 3:o Riddare-Synerätter varda ock, ifrån och med 1S48 års slut, af skaffade: och skall med fullföljd från Härads-Synerätt af tvister cm ägor och botstada skäl, samt med dessa måls behandling i Hofrätt och hos Konungen, f örhållas, på sätt här nedan i denna förordning stadgas. Dock skall den, som ej nöjes åt dom, den Lagmans-Synerätt gifver före slutet af nämnde år, äga att, såsom hittills tillåtet varit, Riddare-Syn hos Konungen begära. Har iMgmansrätt dömt lill Syn, men saken ej med slut afhulpit före den 1 Januari 18 fp i marde den till vederbörande Hofrätts behandling öfverlemnad. 4.0 I sammanhang härmed varda nedannämnde lagrum upphäfne eller ändrade, på sätt, som följer: R ällegängsbalken. fl Mag». Af 1 §, sällan den lyder i Kongl. Förordningen den 18 December 1823, ändras forsla punkten sålunda: Underrätt å landet är Häradsrätt.
Derefter föredrogs ä nyo Stats-Utskottets 4 Öekoöet upplästa Protocolls - Utdrag af den 28 Septemb. rörande Fabriqueuren I^srs krelks ansökan» att under hwarjchanda wilk or fä till Manufaktur-Diskonten flotta emot inteckning af enskilda personer er» hällas T 2Z n l6 L>ctober. hällaa län, och biföll Högloft. Riddcrskapet och Abela Hivad StatS - Utskottet i detta afseende Hade tillstyrkt. Upplästes följande: Utdrag af Protokollet hältet uti Riksens Högloft. StändrrS Stats-Ukffott d. s Octob. 1809. S. D. Sedan Riksens Högloft. Ständer medhelk StatS-Utskottet deras widtagne brflut, att ea granskning och revision borde anställas öfwer förtvaltningen af alla Rikets medel sedan 180O ärRiksdag; och StatS-Utskottet, i anledning deraf, uti Protocolls, Utdrag af ben 7 sistledne Augusti pä derutinnan andragne skäl hemställt, att en sädan speciel revision mätte genom Kongl. MajttS nädiga förordnande uppdragaen särskild Comitö, i likhet med hwad som efter förra kriget skedde, sä hafwa Högwördige PresteStändet och Wäliofl. Borgare - Ständet uti ProtocollsUtdrag af d. 18 sisil. Augusti gifwit Stats-Utskottet tillkänna, det de bifallit Utskottets hemställan, att hoS Kongl. Majrt mätte i underdänighet anhällaS, dek Kongl. Maj:t till denne revisions wcrkställande täckteS L näder utse och förordna allmänt aktade, ojäfwoge män, ware sig Cmbrtsnrän eller andre dertill skickclige personer, som Kongl.
På Hederv. Bonde. Ståndets Ledamvägnar Jan Jonsson. C. Tunelius. Kongl. Maj;t, som 1 anledning af de, på sätt härhos följande handlingar utvisa, af vederbörande gjorda underdåniga framställningar, om nyttan och nödvändigheten af någon allmän inrättning, der försvarslösa hafvande Qvinnor kunde upptagas, i Nåder varit betänkt både om be* redande af rum för sådana personer på Spinnhusen i de orter der sådana finnas, och om deras ira - fr 54 Den 59 Maj'. intagande på Uazarefterna, der annan tillgång saknas, viii härmedelst till Rikets Ständers Statsutskott i Nåder öfverlemna alla de till detta mål hörande handlingar, pä det Utskottet matte t följe deraf koirt rita i tillfälle att med full sale. kännedom till Rikets Ständer afgifva det utlåtande, hvartill Kongl. Majits allmänna Nådiga Proposition i detta ämne föranleder. t Stockholms Slott den .15 Mars 1815. På Nådigste Befallning A. G. Mörner. Jlongi. Majit vill i Näder hafva inhämtat Dess Seraphimer-Ordens-Gilles underdåniga yttrande,/ huruvida a Lazaretterna i Riket några rum kunna inrättas till emottagande och underhal landé af försvarslösa och i behof varande hafvande Qvinspersoner, så länge och intilldess de kanta finna någon annan utväg till bergning för sig och fostret; hvarvid den' dertill erforderliga kostnad tillika bör uppgifvas: och vill Kongl. Majst derefter sitt Nådiga beslut fatta örn upphäfv.audet af den författning, som förbjuder deras insättande uti allmänna Arbets* eller Correctionshusen. Stockholms Slott den 11 Januari 1815- På Nådigste Befallning, A. G. Mörner. Stor - Sert 29 Maj. 655 Stormägtigste Allernådigste Konung! Genom Nådig Skrifvelse den 11 sistl.
Jag får alltså, för min del, protestera emot den föreslagna inhållningen a£ en procent af Länens Bevillningssumma, tili ersättning för HäradsSkrifvarne och FröfningsCommitteernas Ledamöters underhåll, tunnandes detta sednare bestridas af da medel som dertill förut blifvit anordnade. Herr Mannerstrwi, Johan: Då Bevillningsutskottets förslag blifvit återremitteradt, utber jag mig att få nämna de erinringar, hvilka, vid en hastig öfversigt af några få momenter uti samma förslag , synts mig förtjena att framställas: Utskottet har nedsatt Bevillningen för Embetsman i procent, men bibehållit den grogression eller skiljaktighet uti procenten imellan större och mindre löner, hvilken förut ägt ruin. — Jag bör härvid fästa Höglofl. Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå att i allmänhet penninglöntagare, hvilka hafva öfver 600 och 1,200 R:d, i anseende till sin ställning ofta kunna anses sämre lönade än de som hafva under 6oo R:d.; och att detta äfven gäller om högre Embetsman i Staten, hvilka hafva de stör - Den II Juli. f. TO. 60g sta penninglöner. Otvifvelaktigt är det esa orättvisa att någön Bevillning afdrages pä löner, hvilkas otillräcklighet eller knapphet är allmänt erkänd, men om någon Bevillning skall erläggas, medgifver jag att l procent är det rnindsta belopp som bör komma i fråga. På ofvannämnda grund bör likväl icke mer ani procent erläggas af alla löner. Af Bevillningsutskottets förslag till afgifter på synbarförmögenhet eller inkomst, hvilken är beräknad till lika praxin för alla både större och mindre £- "endomar, hämtar jag äfven skäl till den« na tanka, heldst Utskottet afskafFat den progressiva afgiften sorn år 1812 fastställdes.
När man eger laglig rätt alt försälja en vara, men bryter i afseende på det formella af sin rättighet, frågar jag om en sådan person kan anses lika straffbar som den, hvilken under intet slags vilkor eger rätt att med den ifrågavande varan drifva någon handel. Åtminstone har lagstiftningen hittills icke varit sådan, att den ålägger den, som eger rättighet att idka varuhandel, samma straff, derför att han brutit mot formerna, som den, hvilken icke haft rätt att dylik handel drifva. Således är också, efter min åsigt, Ren redakt.-n, som det nya förslaget eger, bättre än den förra, emedan detta förslag inskränkt straffbestämmelserna till de personer, hvilka hvarken ega rätt att utminutera eller att ntskänka bränvin, och hvilka följaktligen böra vara hemfallne till svårare straff, än de, som ega en sådan rättighet och råka att förse sig genom att missbruka.densamma, på det sätt alt de utskänka i st. f. att utminutera bränvin. Vidare förekommer den orimliga straffbestämmelsen, att en person, som eger rättighet att drifva handel med varan, skall, för det alt han drifver denna handel i mindre poster, förlora sin handelsrättighet. Sådant kan icke vara öfverensstämmande hvarken med rättvisa eller med någon rättsgrund, och jag vet icke att lagstiftaren vid något tillfälle stadgat ett så beskaffadt straff. Deremot har det altid varit med lagstiftningens princip öfverensstämmande, att den, som icke alls egt någon rättighet alt försälja en vara, för alltid förverkat rätt dertill, hvarjemte varan ansetts konfiskabel. Följaktligen kan jag icke annat än vidblifva den åsigt, jag förut yttrat, nemi. att det bränvin, som utskänkes eller utminuteras af den, hvilken med en sådan rörelse alldeles icke är berättigad att sig befatta, skall umgälla sin förbrytelse dermed, att allt det i' försäljningsrummet befintliga bränvin, det må vara mer eller mindre, skall anses såsom förverkadt. ICO Den 7 Oktober e m. På grund af hvad jag nu haft äran anföra, anhåller jag vördsammast om propos. å en så beskaffad förändring i 3:dje moni., som den jag i det föreg:de upgifvit.
Jag har lärt mig mer än så. Jag kan föda mig af bär och rötter, och tryter det kan jag svälta mig fram på ingenting ... Hon satte sig upp och lyddes till det aflägsna bullret. – Det är inga tranor. – Så vill jag ransaka hvad det är. Han tvådde sig i sjön och påtog sin skinnrock som på en söndag, och sköt henne sakta tillbaka, då hon ville hålla honom kvar. – Gå inte, Johannes, – bad hon. – Jag släpper dig inte från mig utan följer. Tysta landade de med holmen vid hällen och gingo genom skogen nedåt bygden till ett kalt svedjefall, från hvilket det var fri utsikt öfver ljunghed och ängar ända till Kerstin Bures kvarn och kyrkan. – Johannes! – utstötte hon nästan med ett anskri och grep honom hårdt fast i rockskörtet. – Kom med mig tillbaka till vårt! Han svarade henne saktmodigt: – Länge nog har mitt samvete svidit. Ser du, där nere på heden de grå varelserna med de smala benen? Och förposterna, som du berättade om, stå där också ... Det är Måns Bock, som åter är ute på värfning. I den tranedansen lyster det mig själf att leka! Han gick häftigt ifrån henne, så att skörtet slets loss i den brakande sömmen, och mellan ormbunkar och kolade stubbar började han springa nedåt heden. Villrådig följde hon efter honom, men då hon såg hur han tilltalade förposterna och steg rätt in i den församlade skaran af väpnad allmoge, då gick hon sig varm för att hinna honom. När hon kom in i ringen, stod han redan framför Måns Bock och fick sin värfpenning. – Hvar har du undanstuckit matsäcksknytet, småländing? – frågade generalen. – Jag har intet knyte, men i fem dygn kan jag föda mig på ingenting. Lena trängde sig fram mellan honom och generalens mörkbruna häst. – Han, Johannes där, är ingen drängpojke, utan vi ha vårt för oss där uppe på skogen. – Angående det äktenskapet skulle jag helst vilja se svart på hvitt, – svarade Måns Bock och den hetsiga färgen steg och sjönk på hans panna allt eftersom han talade.
För Flundre, Ahle och Wedlin Härader af Elfsborgs Län. L. S. Anders Danielsson! För Alis, Kinds, Reder,ägs,- Wedens och Geseneds Härader af Elfsborgs Län. L. S. Ephrahim Larsson. För Kullings Härad af Elfsborgs Län, L. S. Riksdags-Beslutet Jonas Jansson1 För Norra och Södra Tjusts /Härader af Galmare Län. L. S. Peter Pehrsson1 För Södra. Möre Härad af Calmare Län. L. S. Jon Jöran son'. För Ölands Södra Mot af Calmare Län. L S. Per Jansson. För Wester Bergslagen! Stora Kopparbergs Län. L. S. Pehr Nilsson. För Wester Dalarne. L. S. Eric Johansson. För Säthers Fögderi i Stora Kopparbergs Län. L. S. Anders Olsson. För Nedan Siljans Fögderi i Stora Kopparbergs Län. L. S. Pehr Pehrsson. För Nora och Hjulsjö _ Bergslagers Härader af Orebro Län, I.. S. Peter Pehrsson. För Kumla och Hardemo Härader af Örebro Län. L. S. Lars Olsson. För Norra Möre, Strän* da och Handbörds Härader af Calmare Län. L. S. Erland Larssonl För Ölands Norra Mot af Calmare Läll. L. S. Sven Månsson. För Tuna Läns, Säfredes och , Aspelands Härader af Calmare Län. L. S. Mans Hansson*. för Stora Kopparberg» Fögderi.! L. S. Eric Larssonl För Ofvansiljans Fögderi i Stora Kopparbergs Län. L. S. Johan Ericsson. För Näsgårds Läns Fögderi i Stora Kopparbergs Län.. L. S. Jacob Olsson. För Carlskoga och Lekebergs Härader af Örebro Län samt Fernebo Härad och Philipstad» Bergslag al Carlstads Län. L. S. Eric Ericsson. För nya Kopparbergs, Ländes, Ramsbergs, Grythytta och Helleforss ■ Bergslagers Härader af Örebro Län. L. S. Anders Svenston! För Edsbergs och Grimstens Härader af Örebro Län. L. S. Riksdags-Beslutetl Anders Andersson. För Sundbo Härad aPOrebro
Då husbondes skyldighet att i Orlofssedel anföra de fel tjenstehjon eger, ingalunda innebär förbindelse att angifva brott, som icke kunna ledas i bevis, och upphäfvande af berörde åliggande vore lika skadligt för husbönder, som befrielse från ansvarighet för utgifven Orlofssedel förnärmande för tjenstehjons rätt, samt då ansvar finnes utsatt för obehörig klagan i detta afseende, anse Utskotten sig böra vördsamt tillstyrka att Nils Månssons yttrande icke må föranleda någon åtgärd, 3:o i afseende på förändring af den for tjenstehjon nu gällande flyttningstid, har Herr Doctor Hasselroth, efter framställning af de olägenheter deraf härflyta, dels för Presterskapet, som under de kortaste dagarne af året skall sakna tillräcklig tid för utrönande af folkets Christendomskunskap vid husförhören, samt i större församlingar för desse förhörs anställande före Manlalsskrifningarnc, dels för jordbrukaren, som under den så kallade friveckan måste umbära biträde vid Atskillige angelägne böstarbeten, samt derjemte vore nödsakad öfverlemna utfodringen af grödan åt andre personer än dem, som besörjt inbärgningen, hvaraf misshushållning vore en följd, föreslagit, att berörde flyttningstermin borde utsättas till Midsommarstiden, då vårarbetet vore verkställda och dagarne tillräckligt långa för läsförhörens förrättande. Herr Justelius och Herr Langenberg hafva, under åberopande af vid sist förfiutne tvänne Riksdagar andragne skäl, framställt enahanda önskan i afseende på bestämning af flyttningstid för tjenstehjon; hvarjemte Herr Rydin föreslagit, att icke någon sådan termin borde ega rum, ulan skulle tjensleliden böra bero på ömsesidig öfverenskommelse, samt upptägelse af det ingångna legoaftal et. Mot bifall lill detta Kerr Rydinv förslag har Herr; Petré yttrat sig. Vid granskning af hvad vid de två sistförflutne
I fråga om orsakerne till detta näringarnes aflynande och lill bakask ridandet af landets välstånd under den sednast förflutna perioden, har Herr Biskopen yttrat, att man visserligen kunde tro sig finna nämnde orsaker uti mångå olika förhållanden; men då man toge i betraktande att detta tillhakaskridande stöde i det aldra närmaste sammanhang med den, förändrade landets penningeställning, sorn år 1834 inträdde, äfvensom att ingenting kunde så lyfta ett lands välstånd som ett väl ord nåd t penningeväsende och ingenting så hastigt nedtrycka detsamma som ett illa ordnadt, måste den öfvertygelse nödvändigt uppstå, att de rälta orsakerna till nämnde förhållanden borde sökas i det bristfälliga ordnandet af Sveriges penningeväsende berörde år, helst den då verkställde stora och genomgripande förändringen i Rikets penningeförhållanden utfördes alldeles isolerad, roen ereditväsendet deremot lemnades att förblifva i sitt då varande oordnade skick, och att ännu mera utveckla sig i den falska riktning, det en gång tagit lill en oupphörligt tilltagande skuldsättning bland alla medborgare-klasser. Med föranledande häraf och då landets creditväsende hufvudsakligen utginge från Riksbanken, hvilken, enligt dess Instruction, hade till ett af sina föremål, att genom credit-operationer upprätthålla rörelsen Bill. till R.