Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men det sker blott inom de tre Ful hn:ge från hvartdera Ståndet, sorn hafva hvar och en sitt Stånds förtroende alt utgöra Bankens Ofver-styrelse, och då 14 H. 6 82 Den 28 Oktober f. m. jag måste antaga, att dessa tre ledamöter af hvarje Stånd äro fullkomligt qvalificerade alt förtjena sitt Stånds förtroende, är jag också förvissad om att, derest äfven årligt ombyte ibland dem eger rum, det helas gång derigenom icke skall lida, och således icke eller Diskontverket, som utgör eu integrerande del af del hela, genom ett sådant ombyte taga den ringaste skada. Utsk. har vidare föreslagit, alt Fullmtge skola välja en Ordför:de, och en vice Ordfönde. Jag skulle tro, alt man genom ett sådant sätt just afviker från den ordning, -sorn i grundlagen är stadgad för hvarje delegerad korporation af R. St. I alla våra Utsk. är det den, som enl. R. o. Ad:s matrikel-eger främsta rummet, sorn äfven skall mottaga Ordhde-plalsen, och så är det äfven hvad angår Banko-Fullmtge och Fujlm:ge i Riksg:s-kont:t. Vid sådant förhållande är det väl icke olämpligt att samma ordning bibehålies bland de delegerade, som skola föra styrelsen öfver Banko-diskonten. Från hvilken synpunkt jag således betraktar saken, finner jag förslaget, långt ifrån att vara nyttigt, tvertom i de flesta fall innebära sådana vådor för Bankoverket, att jag icke kan annat än på det högsta afstyrka bifall dertill. Gr. Gyldenstolpe: Den siste värde talaren har förespeglat en mängd vådor, som af förslaget skulle upkomma. Ilan har ansett alt Fullmtge, om de hade rätt att välja ledamöter i Diskontdirektionen, skulle välja sådana, som hvarken hade' heder eller ära. När man utgår från en sådan åsigt, tjenar det till intet att söka anföra några motbevis; ty man kunde ju då lika väl anse, att Ständerna skulle välja sådana Fullmtge, som icke egde hvarken heder eller ära.
Jag har sjelf fordom varit elector och erfarit huru ofantligen svårt och bekymmersamt det mången gång är för dem att ställa sig Ridd.Ordn. till efterrättelse, med bibehållande af hoppet att kunna få goda och passande Utsk:s-ordförander. Nu äro electorerne tvungne att antingen taga en i matrikeln högt uppsatt kanske mindre skicklig man till ordförande, blott för att kunna få ett tillräckligt antal ledamöter i Utsk. nedanför honom; eller också blir mången blygsam Grefve, hvarpå jag har sett exempel, nödsakad att skaffa sig fullmakt för en lägre familj, blott för att slippa utsätta sig för alt blifva en oskicklig ordförande första gången han inträder i Utskott. En nu mera afliden Grefve, som sisth riksdag var ledamot i Const.Utsk., salt för en adelig ätt, blott för att sjelf slippa att blifva ordförande; och om jag icke missminner mig, så hade han gjort på samma sätt förut, emedan han i sin blygsamhet icke trodde sig skicklig nog alt anföra ett vigtigt Utsk. Allt delta vore hjelpt med rättighet för electorerne att fä särskildt utse ordförande och ledamöter, och detta är icke utan exempel uti vår praxis. Vi välja ju särskildt ordföranden i Ridd.Direct. och särskildt de öfriga Directeurerne. Jag kan sålunda icke annat än på del aldrahögsta tillstyrka bifall till Hr Lagerheims motion. Hvad åter beträffar den invändning, som den siste värde talaren gjort, nemi. svårigheten att få ordförande i förstärkt Utsk. och i sammansatta Utsk.; sä tycker jag det vore ganska lätt hulpet dermed, att ordföranden i det ordinarie Utsk. förblifver ordförande i det förstärkta, och att, vid sammanträde af flera Utsk., ordföranden i det förnämare Utsk. för - Den 28 December. GS9 förblifver ordförande i det sammansatta Utsk. På dessa grunder kan jag icke annat än på det högsta tillstyrka, att detta betänk, måtte blifva återremitteradt, på det att Utsk. må komma i tillfälle att förändra sitt utlåt. rör:de den ifrågavar. motionen. Hr von Hartmansdorff, Au g.:
M:t i underdånighet anhålla om utfärdande af den förklaring öfver 2 mom. i 5 §. af Kongl. Förordningen om sockenstämmor i riket den 29 Aug. 1843, att, då hemman är förmedladt, rösträtt vid sockenstämma beräknas efter förmedlade hemmantalet: utom vid prestval och öfverläggning i sådana ämnen, hvartill, enligt serskilde stadganden, bidrag af församlingarne utgöras efter oförmedlade hemmantalet, efter hvilket röstberäkning vid afgörande af sådane frågor bör ske. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 3 September 1851. 750 Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N:o 230. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 2 Sept. 1851. Preste-StAndet den 2 Borgare-Ståndet den 2 Bonde-Ståndet den 3 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse om ändring i Expeditionstaxan. (Lagsamt Allm. Besv.- oell Ekon.-Utsk:ns Bet. N:o 43.) S. A. K. Sedan hos Bikets Ständer fråga blifvit väckt att Kongl.
Jag anhåller att få fästa uppmärksamheten på anledn., hvarföre i den 38 § Reg.F. endast finnes åberopadt ordet ”Regeringsform”, till fattande af beslut stridande hvaremot det åligger vederb. att vägra contrasignation, och icke tillika orden ”allmän lag”, nemi. att som, enl. 85 § samma Reg.F., alla de öfriga grundlagarne skola vara i öfverenstämmelse med denna Reg.F. författade, är det icke om dem, icke eller om 254 Dea 7 September. ilen allmänna lagen, som lagstiftaren velat att man skall sätta i fråga att vägra conlrasignation. En Konungens rådgifvare kan icke, utan att bryta mot Reg.F., vägra con trasignation i andra fall än 38 och 106 §§ Reg.F. föreskrifva. Det ena är nyttigt, det andra vore skadligt. Tillägget af ordet ”uppenbarligen” är ett oling i afseende på Reg.F., ty en lag, som efter ordalydelsen skall tolkas och tillämpas, kan icke annat än antingen vara uppenbarligen öfverträdd eller också alldeles icke öfverträdd genom det beslut, som blifvit fattadt; och således är detta tillägg onyttigt och onödigt. Deremot i afseende på allmän lag, der måste man medgifva, att ”uppenbarligen” kan vara på sitt ställe, emedan ett beslut kan vara uppenbarligen stridande mot lagens bokstaf, men öfverensstämmande med dess anda, och det tillhör domaren att på sidan om bokstafven tillämpa lagen. Att nu införa allmän lag, hvarom olika meningar mellan Konungen och dess Statsråder kunna förefinnas, huru den bör i ett visst eller i alla förekommande fall tillämpas, vare sig i frågan om sådan lags tolkning, som underställes Konungen i Statsrådet, eller inkommer till Konungen i helt enkla besvärsmål parter emellan, derpå kan jag ej ingå, ty jag tror det kan vara nog dermed, att Statsråden af grundlagen äro förbundne att kraftiga föreställningar göra, men icke äga rättighet, än mindre pligt att vägra contrasignalion i sådana fall, utan att, sedan de lemnat sitt afstyrkande, må Konungen derefter besluta. Jag förnyar min begäran om afslag, men anhåller att få tillägga några ord i afseende på Gr.
I likhet med en föreg:de talare, upträder jag mot den form, i hvilken motionären föreslår att B. St:r skulle framställa sin önskan inför thronen. Jag hyser ett stort deltagande för Italienska folket, men ett vida mindre för Hr Lallerstedts motion. Jag skulle sannerligen beklaga, om Utsk:t skulle tillstyrka och K. St:r besluta en skrifvelse, byggd på de i motionen intagna motiver, deri uttryckes så mycken frihetskänsla, så strängt demokratiska begrepp, att de omöjligt kunna vara för tillfället lämpliga. Det är icke med enthusiasmen man skall ordna länders förhållande. Hvartill nemi. skulle dylika reklamationer gagna, som dessa: »Staternas angelägen»heter hafva uphört att ledas i monarkernas intresse. Familjeför»dragens tid är förbi. Det Svenska kabinettet kan hädanefter ej »mer sluta något förbund, som strider emot folkets intresse och »önskningar». — Har alltså detta skett förut och månne ej dessutom man i senare tider sett traktater slutas kanske just efter folkets önskningar, hvilka dock ej torde hafva ländt till dess sanna båtnad? — Vidare yttrar motionären: »de enväldiga makterna fullfölja alltid samma frihets-fiendtliga syften mot folken, och de fria folken måste derföre alltid understödja hvarandra, om de vilja hålla friheten uppe». Frihetsbegreppet har något så retande, och känslan deraf stegrar ofta till den grad, att friheten i sin yttring förnekar 428 De ii 2.5 December. sin egen grund. — Sågo vi ej, i fråga om Sardinien, då frihetsfanan höjdes, dess folk lagga makten i händerna på en enväldig Diktator, och Italiens folk skynda att kasta sig i densammas armar? — Frankrikes enväldige, kejsare stridde ju främst för samma frihet. Det kan icke bestridas, att 1!. St:r ega rätt att till K. M. ingå i önskningsväg i hvad mål som helst; men jag tror, i likhet med Hr StatsMinistern för Utrikes ärenderna, att K. M. i denna angelägenhet säkrast bevakar vårt intresse.
I lilrhet ~ n e d foregbende Br inslisiinlra v: i oss till ntt endast npp~-iilrna de ' 8 olilea jlllticlningar for bal: n, soin i Hr ntkomnlit. Jzdto~lzte~j. Pris 60 ijre. Prdrtnpphga. TTi lrunaa ej rn~derlifts ntt nttala 141: gliidje ofve]:. nAgot sc ' l)) p; i-llttf~~llt~~ fit, v ~ ~. - u Sepai~ntnftrjlclc af denna ticlniag 8ro Jultomtev~ 26 ijre, och Tummelite~t, ' 15 ijre. S~lofli ?ynn. Pris C O i ore. Hiir fianes 11Bgot so111 hetei:)) Den nya lrlassen) ~, en liten. ny&amp;rspjes, soin slrall roa barnen. Bnmetrs j~droso~, mestadels ofverscztt fr8n clnnsksn. Jzcllilcrppen, follrslrolans Bai: uticlning. Pri s 25 ore. Bled vaclwa tecla.~ingar tJzdlcii @ en eir Barnens tidnings julnmmin6~:. Pris 1.5 ore. I m e - ht~ller dels smA enltla ~.eligiosa uppsntse]. och clels smd Beriittelser och verses. OM Sveriges soiidagsslrolfijrb~i1ids Juhtzrazmer., pris 25 ore, sBga vi cietsnmnla och gliidja oss siii~slrilcl t .. ofver cle fosterliiudska bitarm om Utstiillningen, Sknnsen och turisth y cldan p&amp;, Gellivara-Dmdret. Lille I h r l. En gosses roman, af K a d A. Tavnsfstjerno.
Revisorerne anse böra för framtiden afhjelpa», dymedelst att verificerade specialredogörelser öfver dessa medel varda hufvudböckerna bifogade; och dä Kollegium, för sin del, ej funnit hinder möta emot iakttagandet af det fullständigare redovisningssätt, Revisorerne påyrkat, har Kollegium nu förständigat vederbörande Kammaroch Eokslutskontor att lata de från indelta regementen och corpser till Kollegium ingående volontärvakansmedels-redogörelser, med atföljande vakansförteckningar, Kollegii hufvudboks verifikationer hädanefter bifoga. — 281 — De af Revisorerne slutligen i 7 och 8 §§. gjorda framställningar, i fråga dels om volontärvakans-medel, som blifvit af Kammarrättens Öfverrevisions-departement. till betalning anmärkta, dels om de tvänne Militär-författningssamlingar, hvilkas ordnande och utgifvande varit åt särskilde redaktörer anförtrodt, erfordra å Kollegii sida icke något yttrande. Kollegium framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. M a j: t s underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, J. P. LEFRÉN T. W. LODE. C. F. LAURÉN. Stockholm den 13 Februari 1852. C. G. Bagge. N. A. Varenius. Kongl. Krigskollegii Aflönings-afdelnings underdåniga utlåtande, i anledning af 1851 års Revisorers berättelse om granskningen af Militieboställsoch Krigsmanshuskassornus räkenskaper. Stormäktigste AI lern ådig stc Konung!
Väl kan i allmänhet sägas om dem båda, att en opera-text, sådan som dessa tvenne sångspels, en i så hög fullkomlighet på samma gång sjungbar och läsbar, tillhör – åt hvilket språk vi än må blicka – vitterhetens ovanligaste sällsyntheter. Och denna förtjenst är Kellgrens: ty uppfinningen, plan-anläggningen, prosa-utkastet till dialogen, det helas theatraliska anordning och effekt, tillhöra Konungen. Man skönjer af ett ställe i Rosensteins företal123, att ”Gustaf Adolf och Ebba Brahe”, som i motsats till sina båda föregångare kallade sig ”lyrisk dram”, ansågs af sin samtid för svagare, än både ”Gustaf Vasa” och (hvem skulle förmodat det?) dramen ”Christina”. Vi kunna för ingen del gå in derpå. Vid ”Christina” vilja vi ej uppehålla oss: i våra dagar kan hon stillatigande ur räkningen afföras. Hvad åter ”Gustaf Vasa” beträffar: så må gerna erkännas, att Konungens önskningar om text till en inhemsk hjelte-opera hade af ingen annan svensk poet kunnat uppfyllas på motsvarigare vis, än här skett genom Kellgren. Af sig sjelft förstås, att hvarje sådan text, ju förträffligare eller ändamåls-enligare den är, desto säkrare är mera gjord att sjungas och höras, än att läsas. Men äfven för läsares behof har skalden dragit så mycken försorg, att man, ännu i dag, redan vid blotta läsningen röner en mäktig flägt af detta sångspels ursprungliga anda, och således jemväl af den hänryckning, hvarmed den Gustaviska tidens allmänhet kom dess täta uppföranden till mötes. Visserligen händer, att för läsaren företer sig ett och annat, som vore bättre, om det vore annorlunda. Redan Thorild har anmärkt t. ex. de egenheter i Christians (hvarföre Christierns?) och Gustafs karakterer, att den förre sjelf inför Hof och Folk skryter af sin ”dolda list” samt med allsköns välbehag förtäljer sig vara en ränkespinnare och bödel; att den sednare, ställd i valet mellan att uppoffra sin moder eller sitt fädernesland, synes mera bestämmas af Christina Gyllenstjernas uppmaning, än af sin egen hjeltedygd124.
Majlts Befallningshafvande tillhörer det tillika, att för Gode Männen utfärda klar och omständlig föreskrift om deras åligganden att undersöka och, enligt dem meddelade Forraulair, uppgifva ej mindre hvarje till understöd anmäld rotes numer, compagnie, namn, hemman, skattetal, mantal, ego vidd, så vidt den kunnat Kongl. Maj.-Is Nådiga Skrifvelse N:o 22. 17 kunnat utrönas, jordmon, utsäde, brukningssätt, afkastning, höskörd och boskapsafvel, samt de serskilde locala omständigheter, som i betydligare mon kunna förhindra jordens fruktbarhet på åtskilliga hemman, äfvensom det understöd, hvaraf Gode Männen anse hvarje rote, efter ofvannämnde grunder, vara i behof, samt huruvida näi beläget nybygge är till sådant understöd att använda, eller, i brist deraf, föreslå motsvarande vacanceafgift, såsom ock uppgifva den rote-andel, hvarföre hvarje i Socknen befintligt i skatt redan ingånget nybygge nu anses kunna ansvara, och böra Gode Männens så beskaffade undersöknings-inslrument i vederbörlig ordning vid Sockenstämmor uppläsas, granskas och med Sockenmännens utlåtande förses, för att derefter, inom viss stadgad lid, till Kongl. Maj;ts Befallningshafvande insändas, och, efter i Landscontoret anställd jemförelse med Jordeböcker och Roteringsverk, öfverlemnas till JemkningS-Commissionernes åtgärd. Hvad slutligen beträffar det anslag, som Rikets Ständer beviljat stam-rotarne vid Westerbottens Regemente såsom understöd, intill dess ifrågavarande jemkning hinner uppgöras och fastställas, anser Kongl.
Om ock en del af det synnerligen lifliga bifallet får skrifvas pä den välvilliga uppmuntran, man ville visa den unge tonsättaren, så återstår dock tillräckligt för de förtjänster, kompositionen i sig själf verkligen äger. Den är alltigenom klar och sluter sig ganska väl till texten. Melodierna äro måhända stundom väl nyktra; man skulle önska dem något mera hängifvande. Instrumentationen förefaller i allmänhet g o d; inledningen i folkviseton är förträfflig och finalen synnerligen poetisk och tilltalande. Stycket väckte som sagdt afgjord framgång och den unge tonsättaren, hvilken som bekant nyligen också dokumenterat sig som en mycket lofvande pianist, framkallades ett par tre gånger. Konserten måste i siu helhet betraklas s o m mycket lyckad; belåtenheten hos åhörarne tycktes ock allmän. Fru Hwasser-Engelbrceht, den framstående skå- despelerskan, förbereder till söndagen den 0 mars en matiné å K. Dramatiska teatern. Den Berättelse af rätta. från landsbygden Fanny Chrysander. Prisbelönad vid Iduns stora läfling. (Forts.) f ulaftonen var inne, men en sådan tung, dys ter julafton hade Nils aldrig haft förr. H a n kände det tomt både utom och inom sig, en djup längtan efter hem och anhöriga hade gripit honom — han riktigt trånade efter ett godt ord, en vänlig blick, men något sådant bjöds honom inte här. Mat och dryck funnos nog i huset och bjödos till öfverflöd, men den rätta julstämningen saknades. Innan de åtskildes på kvällen, bestämdes dock, att ungdomen skulle resa till julottan, hvarvid Per skulle köra för Sofi och Lina, hvilka skulle få stanna öfver högmässan; Nils åter skulle köra för Ingeborg, som endast kunde få öfvervara ottan. Detta bestämdes af husbonden, som själf skulle stanna hemma. » Jag och mormor ha vuxit ifrån julottan, vi, » förklarade han skrattande. Då Nils tidigt på juldagsmorgonen inträdde i köket, där de skulle dricka kaffe, innan de begåfvo sig af. fanns ännu ingen mer där än Ingeborg, sysselsatt med kaffebordets dukande. Mormor, s o m vi-serligen hade sin sofplats i köket, var ännu ej vaken.
Vore deremot vid fängelset en domstol med en domkrets så vidsträckt, att den innefattade flere domsagor, ja hela länet, Lag-Ulskollets Betänkande, M 26. 3 gä kunde den anklagade i allmänhet ej behöfva lemna fängelset under ransakningen. Endast dä han hade föröfvat brott utom kretsen kunde sådant komma i fråga, hvilket emedlertid vore sällsyntare. Det är likväl icke blott härigenom, som en domstolsorganisation, den der gör en mängd smä cellfängelser behöflige, synes motverka ändamålet. Det står nära nog icke att vinna med dylika fängelser. Skall nemi. ett cellfängelse motsvara sin bestämmelse, fordras den största noggrannhet i dess administration, men derför tarfvas åter lämpliga personer, jemte den oaflåtligaste kontroll. Om sådant lyckas vid större fängelser, belägne i rikets städer, så blefve förhållandet helt annorlunda i de små fängelserne ute på landsbygden, vid hvilka det vore alltför kostsamt att anställa erforderlig och tjenlig personal för utöfvande af den verksamma tillsyn, hvarförutan begagnandet af cellfängelser kunde blifva vådligt. Utom dessa omständigheter tala jemväl andra för en sådan domstolsinrältning, derigenom smärre ransakningshäklen och smärre jurisdiktioner kunna undvikas, och de domstolar, hvilka handlägga brottmål rörande häktade personer, i detta hänseende kunna få vidsträcktare domskretsar, än andra underrätter. Till hufvudvilkoren för en väl ordnad brottmålslagskipning höra skyndsamhet. Straffet bör följa snart på brottet, ty den brottslige inser då bäst rättvisan deraf, och lagens kraft uppenbaras jemväl mest derigenom. Långsamhet i brottmålsransakningar vid Ilärads-rätterne föijer likväl af dessa rätters verksamhet. I någon mån skulle den väl kunna minskas, derest hvarje domsaga hade sitt ransakningshäkte, der den anklagade finge qvarsitta under hela ransakningen; men domhafvandes göromål medgifva icke alltid att, så snart en häktad ankommit, med honom anställa förhör. Många förhållanden tvinga till uppskof.
Maj:ts och Rikets Krigs-Collegii förvaltning ställde Cassör och för Tull-Uppbörden, vill Kongl. Maj:t till Riksens Ständer göra en särskild Nådig framställning. Kongl. Maj:t förblifver Riksens Ständers Stats-Utskott med Kongl. Nåd och ynnest välbevågen. Datum ut Supra. CARL JOHAN. C. D. Skogmani Stormägtigste Allernådigste Konung! I3å likmätigt 46 jjj. i Riksdags-Beslutet d. 21 Julii 1818, samt Eder Maj-.ts, i anledning deraf, utfärdade öppna Nådiga Bref, den 28 i nästlidne månad, Riksens Ständer äro kallade, att den i 5 instundade Januarii till Lagtima Riksdag sammankomma, och dervid enligt 58 och 59 §§. Regeringsformen, samt 30 §. Riksdags-Oidningen, Stats-Verkets tillstånd i alla dess delar, till inkomster och utgifter, saint skulder och fordringar bör uppvisas för det Stats-Utskott, som Riksens Ständer utvälja, får Stats-Contoiret härmedelst till Eder Kongl. Maj:t i underdånighet afgifva; den Berättelse , om Stats-Verket , sorn lwr för afseende, au i sammandrag uppfatta hvad, Proposition orri Statsverkets tillstånd och behof. 805 ■vid granskningen och bedömandet af dess tillStånd och förvaltning, förekomma kan. Riksens Ständers Stats-Utskott,som vid sednaste Riksdagen år 1818, granskade Stats-Verkets Räkenskaper och Förvaltning till och med för år 1816, och togo tillika kännedom om Riks-Staten för år 1817 till ledning för den Stats-Reglering som, af Utskottet uppgjord, vid Riksdagen fastställdes, och med det påföljande året 1819 geck i verkställighet.
Förklaring stadgade allmänna regel, »att i de händelser, då iagen föreskrifver tillökning i straff' för den, som andra eller flera gånger beträdes med brott och missgerningar, förutsätter den ej blott, att förbrytaren blifvit tillförene tilltalad och dömd för brott, utan ock att han redan undergått straff derför»; en regel, som, äfven om 15 § antoges, likväl för iteralioner af andra brott komme att förblifva vid kraft, och hvarigenom en väsendtlig olikhet emellan stöld och andra brott skulle i fråga om iterationers bestraffande blifva en följd. En annan härmed i förening stående anomalie i förslaget är, alt, då vid stöld det stulnas värde vid en viss punkt betraktas såsom giltig grund för straff-arbetstidens ökande, något bestämdare afseende å samma förhållande ej blifvit fästad t i fråga om rån. Uti 22 § föreslås, att rånaren, sorn tillgripit något, skall straffas med 28 dagars vatten och bröd samt straff-arbete från och med fyra lill och med tio år, och man kunde således säga att inom denna latitud domaren eger makt att öka tiden med hänsyn äfven lill det tillgripnas värde. Men då han ock, med afseende Lag-Ulskollels Ullålande, 48 afseende allena å våldets beskaffenhet, kan ådöma tio års straff-arbete, och i alia fall rånaren, som tilltvinga!' sig öfver 2000 dalers värde, kan antagas göra det med lika fullt uppsåt åtminstone, som en tjuf, hvilken tillgriper mer än sagda belopp, så bade följdriktigheten fordrat, att äfven vid rån utmärka det högre värdet såsom en särskildt försvårande omständighet på ett eller annat sätt. Den från 1807 års Förklaring hemtado anmärkning rörande iteration af stöld eger ock tillämpning i afseende 4 hvad i 36 § föreslås beträffande ökning i straffarbetstiden för särskilda rån, som på en gäng lagforas. Straffet för enkelt snatteri utsätter nu gällande lag till böter, efter halfva värdet och för qvalificeradt snatteri till böter efter fulla värdet, hvilket, vid bristande tillgång aftjenas i förra fallet med tre, i det sednare med sex dagars enkelt fängelse.
aldrig kunnat förlita sin geinål, Georgi SII, att lian, som ansåg, att Grorgien icke längre kunde bibehalla siii sjiilfstiindigliet, eestnrnuntcrat landet till rysssrile, utan efter lians död satte Iioii sig i spetsen för det nationella partiet, so111 motsatte sig den ryska iiiinditc~ri~g~i. Genetal Lasarefl fick darföre tsarens befallniug att ined hvilka niedel soiii helst föra henne och hennes barn till .I ' etersbiwg. Löftcii, biiiiei *, hotelser - allt visade sig kriiftlöst iiiot heriiies fastii föresats att staniis i l h d e t. Efter eii af dessa resultatsliisa iindi~ltandlitignr grep geiieraleii full af otalighet drottningen i haiitllt.clt.ii för att fika henne bort nied makt. JIeii i sanma ögonblick drog 31aria sin dolk, och geiieraleii fick iiiecl lifvet iiingalls sin förmateiiliet. Äfveii om Kaiikasiens andra stoin kiilturfolk, arinciiieriia, Iivilka i så iiiycket bilds en motsats till georgierila, oin tatarer och lesghier, om de halfvilda bergsfolken, m. ni., Iiar förf. mycket att beriltta, och nian följer heriile alltid ined stort iiitresse vare sig hon iippriillar taflor fiaåii en aflagseri forntid, slcildiwde olika folkens seder och biaiik eller berattar sinn. egna reseintryck och afventyr. Det ilim också med saknad inan slntar IKsiii~igrii af hcniirs bok, p&amp; samina gång iilan kaurier sig tacksain i~iot förf., som iiifört en i detta underbara land, dit de gaiiila fiirlade Gogs och Jlaqogs rike.