Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit och Kronan, som för Eskilstuna Stad, men att, eldigt hvad emedlertid kunnat utredas, Widegrenj utom ett ringa bo, ej öfverstigande 4 Siats-Utskottets Utlåtandej N:o 521. hvad, som öfverensstämde med hans samhällsställning, endast efterlemnat inemot 200 R:dr B:co i conlante penningar och utestående fordringar; samt alt af Widegrens efterlemnade harn, 2 söner och 3 döttrar det äldsta är \\ och det yngsta 2 år gammalt, samt således alla ännu i behof af uppfostran. Då, enligt hvad upplyst är, med den tjenst, aflidne Assessor Widegren innehaft, det serskilda förhållande egt rum, alt densamma icke medfört delagtighet uti pensions-cassa, samt Widegrens Enka och barn således äro i saknad af den pensionsförmon, som Statens tjenstemäns Enkor och barn i allmänhet hafva att påräkna; så synes, vid betragtande tillika af det fÖrdelagtiga vitsord för nit och skicklighet, som blifvit Widegren meddeladt, den nödställda belägenhet, hvaruti hans efterlemnade, sjukliga Enka med 5 oförsörjda, minderåriga barn, sig befinner, förtjent af Rikets Ständers behjertande, hvadan Utskottet, med hänsigt tillbeloppet af de understöd, som förut i några fall under denna Riksdag blifvit beviljade, anser sig böra tillstyrka, att för aflidne Kamereraren, Assessoren G. Widegrens Enka måtte beviljas en årlig pension å Allmänna Iudragnings-Staten af 3oo R:dr B:co, att ifrån mannens död, eller början af detta år, beräknas, och utgå, så länge hon lefver ogift och befinner sig uli behöfvande omständigheter. Slockholm den 6 Maj 184 t♦ STOCKHOLM, Nordströmska Boktryckeriet, 1841. Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 52 2. Ank. till Exp. Uuk. den 7 Maj, kl. 8 e. m.
N:o 43, i anledning af väckt fråga om förflyttning af Navigations-skolan i Kalmar till Westervik m. m.; bifölls. N:o 44, i anledning af återremiss af Utskottens Utlåtande N:o 12, angående förändradt löningssätt för Presterskapet, samt om S. M. Adjunkters atlönande till en del af statsverket; lades till handlingarne. Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo och bifollos Bevillnings-Utskottels Utlåtande, N:o 23, i anledning af väckt motion om sammanfattande i en eller två lagar af alla de stadganden och författningar, sorn skola innebära kontroller öfver Tulltaxans efterlefnad och garantera dess verkställighet samt i öfrigt angå den inre trafiken; och Memorial, N:o 24, med förslag till de förändringar, som jemlikt Rikets Ständers beslut, i anledning af Stats-Utslwttets Utlåtanden N:rs 51, lit. A och 219, i fråga om särskilda till åtskilliga förvaltande verk anvisade inkomsters utbytande emot statsanslag, bör ega rum uti Förordningarne, angående dels Stämplade pappers afgiften, och dels Allmänna bevillningen. S. D. Föredrogs ånyo Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 27, i anledning af återremiss af Memorialet N:o 19, innehållande förslag till ändring i Usta mom. 14 § R. 0., rörande representations-rättigheten för Stockholm. Med vidbilfvande af fattadt beslut, anmodade Ståndet Konstitutions-Utskottet att med voterings-proposition inkomma och den vid slutet af Memorialet gjorde hemställan till Ridderskapet och Adeln lades till handlingarne. S. D. Föredrogos ånyo Lag-Utskottets Utlåtande och Betänkande: N:o 44, i anledning af framställda anmärkningar emot Utskottets Betänkande, N:o Prof.-Utdrag den 14 Augusti 1851.
Ständer vidtogo, i anledning af Kongl. Majlis Nådiga Proposition om eke-skogens upplåtande till Skaltemans fria disposition, uti hvilken reservation flere talare instämt, så väl inora Utskotten, som vid ämnets föredragning inom Stånden; men enär Rikets Ständer nu beslutat, att den fria disposition af ekeskogen ej skall öfvergå till Skatteman, förr än han sig densamma tillöst, och gällande straffbestämmelser för den förskingring, som under tiden kan ega rum, sålunda ej upphöra förr, än de af sig sjelf försvinna; anse Utskotten de i berörde afseenden gjorda anmärkningar böra förfalla. Beträffande den af Herr Friherre Ehrenborgh aflåtna reservation, hvilken till sitt innehåll ej torde behöfva upprepas, enär den åtföljt Utskottens förra Utlåtande, få Utskotten, under åberopande af sina förut anförda skäl, blott fästa uppmärksamheten vid den stora olikhet i motivernas brottslighet, som eger rum, då åverkan sker fi andras egor, eller då Skatteman fäller ek inom sitt eget område. Lagsamt Allm. Besv, o. Ooc. Utsk. Uti. Den förra innebär ett olofligt tillgripande af annans tillhörighet, det senare ett förskingrande af förlrodt gods och en åtgärd, som ej ens behöfver vara föranledd af vinningslystnaden, utan stundom kunnat vidtagas för alt undgå den skada, sorq den Växande eken förorsakat. Utskotten finna således ej skäl att sitt förra Utlåtande i denna del ändra eller frångå. 3:o
Stat uppfördt; hvilket vördsamligen un.* derställes Riksens Höglofl. Ständers bepröfTande. Riksens Höglofl. Ständers Stats-Utskotts Betänkande, i anledning af RiksdagsFullmägtigens för Stockholms Stad y Herr Nils Settervalls väckta motion sä väl om fördelningen af Arbetet imellan Rikets Ständers Revisorer af StatsBancooch Riksgälds - Verken, som skyndsam tryckning af desse Revisorers Berättelser. Uti ett hos Vällofl. Borgare-Ståndet ingifvit och derifrån till Statsoch Banco-Utskotten re' mitteradt hXemorial har Riksdags-Bullmägtigen för Stockholms Stad, Herr Nils Settervall andragit» huruledes den tid af 3;ue månader, sorn för Revisorerne af StatsBancooch Riksgälds-verken är bestämd, skall vara nog inskränkt och otillräcklig, så framt arbetet fördelas Revisozerne imellan, på sätt hittills varit vanligt. I anseende hvartill, och på det samtlige Reviso» zerne, hvilka aro till antalet Tjugofyra eller Sex af hvarje Riks-Stånd, må kunna rned full drift på en gång användas, Herr Settervall förealår att halfva airtalet ellet Tre af hvarje Riks*; Ståts-Utskottets Betänkanden'. >34! Stånd åtager sig, att granska Stats-Verkets, AILmanna Magazins-Inrättningens och ManufacturDiscontens Räkenskaper, då de öfrige Revisorerne kornmo att sysselsättas endast med granskningen af Bankens Riksgälds - Contoirets och General-Assistance - Contoirets Böcker och handlingar. Äfvensom Herr Settervall tillstyrkt att tlevisorernes Berättelser utan undantag, genast varda af trycket utgifne. Då efter hvad till Utskottets kunskap kommit, Höglofl. Banco-Utskottet redan till Rikets Höglofl.
De Jisigler, den siste värde talaren framställt, hafva jemväl blifvit afsedde vid de från föreg:de Utsk. afgifne förslagen; men, såsom nyss sades, ulan att tillvinna sig någon framgång. Nuvande Const.Utsk., ehuru erkännande att de hittills gällande grundlagsstadgarne äro oriktiga i sak och att de af Hr von Hartmansdorff framställda anmärknme kunna vara ganska behjertansvärda, har likväl ansett framkommandet med ett dylikt förslag icke tjena till någonting, samt att den enda följden deraf klefve, ali, sedan förslaget blifvit förkastadt, man skulle qvarstå med de förra orikligheterna. Genom upställningen af 56:te och Sirsta §§:na i Reg.Form. med deras stridigheter sins emellan och inre otydlighet, har en praxis under de sista 20 åren npkommil, hvilken icke rätt låter förena sig med grundlagens bokstafliga stadganden. Utsk. har också såsom en 154 Den 30 A ugu sti. den väsendlligaste olägenhet ansett, alt å ena sidan hafva ett illa upställdt grundlagsstadgande, och å den andra en praxis, som ovilkorligen gör sig gällande på sidan om' denna grundlag, och Utsk. har trott att denna olägenhet icke allenast kunde, utan äfven borde afhjelpas. Nu kan väl icke nekas att dea praxis, som sålunda utbildat sig, ehuru fördömlig derföre alt den icke fotar sig på grundlagens stadgande, likväl är bättre än detta ursprungliga stadgande. Den skiljer sig från grundlagen hufvudsakligen i afseende på stadgandet, att så snart Coust.Ulsk:t föreslagit någonting, skall det ovilkorligen blifva hvilande tili nästa Riksdag, äfven om alla 4 Stånden icke vilja det.
Herr Silverstolpe, Gustaf Abraham : Sedan Ridderskapet och Adeln i dag haft det tillfredsställande nöje, att af en Konungens högre Embetsman emottaga upplysningar öfver ett af de ämnen, som varit hufvudföremålet för Riksens Ständers sammankallande, får jag föreslå, att Ridderskapet och Adeln måtte anmoda Friherre Wirsin, att till trycket befordra sitt Den 2S Juni. 595 nyss upplåsta Anförande* Det är af vigt att våra MedStänder erhålla samma upplysningar innan de skrida till något beslut; det är af vigt att de meddelas Allmänheten, hvars uppmärksamhet är vid Riksdagen kanske mest rigtad på dessa föremål. Jag anhåller derföre oin Eders Excellences Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition på denna min begäran. Herr Grefven och Landt Marskalken frågade om Ridderskapet och Adeln behagade anmoda Friherre Wirsén, att låta befordra till trycket sitt Anförande. Ropades mångå ffa, och Friherre Wirsén lofvade efterkomma Ridderskapets och Adelns befallning. Grefve Mörner, Adolph Goran, uppläste till Protocollet följande: Det är nu afgifvet det Betänkande, som Rikets Ständer infordrat, angående den öfverklagade förlägenheten i allmänna penningerörelser, och angående medlen att afhjelpa den. Ett särskildt, mej omsorg och omfattning utarbetadt utlåtande, har äfven åtföljt Utskottets, och i båda hafva Rikets Ständer utöfvat sin rätt, att utan förbehåll yttra sig om den närvarande ställningen och om orsakerna dertill, ifrån föregående åtgärder. Det är ingen, som med mera tillfredsställelse än jag ser Svenska Folket, kommet i åtnjutning af en verklig frihet, utöfva sin granskningsrätt och 596 Den 2S Juni. ®ch det är ingen, sora mera än jag är öfvertygad, att det är bättre behofven och äfven klandret högt yttras, än att de förra skulle förtigas eller det sednare i tysthet utspridas
Här ligger cullurfrågan i det ärende, som är före, och alldeles icke uti mytherne. Jag för min del vägar yttra stor glädje deröfver, alt Utsk. tillstyrkt decimalsystemets införande vid myntets indelning. Jag har särskildt arbetat derför under hela den lid, jag haft den äran alt vara riksdagsman, och (inner med tillfredsställelse, att tiden nu är mogen, för att kunna vidtaga detta stora steg på eulturens bana. Jag har bär bort åtskilligt om remedium, svårigheter o. s. v.; men som detta redan af andre talare blifvit vederlagdt, vill jag blott, hvad skallläggningen vidkommer, hänvisa till ett exempel. Mine egne landsmän, Flhuarne, fingo nemi. genast efter sedan de bade fallit under Ryssärnes välde, hos sig infördt decimalsystemet, så väl i penningeräkning, sorn vid förvandligen af deras skatter, och menige man förstod delta straxt, samt uttryckte sig som följer: "det var ändock bra, att vi fått något godt frän det hållet". - Nu vill jag öfvergå till några di reda anmärkmr vid betänk., då jag förutser, att en återremiss kommer att äga rnm. Mine anmärkmr röra egentligen kopparmyntet. Utsk. föreslår, att på t Skfå stapelstadsvigt koppar, utgörande 320 U, skall utmyntas 3 II. lfi 122 Den 12 Octo b er f. m. 10-centslycken ä 600 r:dr per Sk??. 5-centstycken å 450 „ 2-centstycken å 375 , 1-centslycken (, ^-cenlstyckeni ° ” Enligt denna grund komma myntstyckena att väga som följer: 10-centstycket: -45 U T|ti — 0,0170666 otc. ti. 1-centstycket: ti
St. framställa frågan om ökadt antal ledamöter i högsta domstolen, hon icke lärer underlåta att angifva så giltiga skäl derför, alt saken ej behöfver slitas i förstärkt Utsk., men för närvar, är det icke fråga härom, utan endast att bereda utväg för en förändrad organisation af Konungens domslut. Hr von Hartmansdorff har vidare trott, att högsta domstolens sjelfständighet i en framtid, helst 0111 de allmänna valen infördes och representanterne således torde komma att väljas bland tidningsskrifvare, bränvinsbrännare, privatbanksägare m. 11., skulle hotas af den s. k. opinions-nämnden. Det förundrar mig att, då Hr von Hartmansdorff ständigt med ett så förnämt förakt yttrar sig om ”tidningsskrifvare”, han icke ihägkommer att han sjelf för närvar, är den mest ifriga och nitiska tidningsskrifvare som finnes i Sverige. Beträffande åter farhågorna för högsta domstolens bristande sjelfständighet, så förundrar det mig, att Hr von Hartmansdorff kan ifrågasätta sådant. Han sjelf innehar ju ett förtroende-embete af Konungen och kan hvilken dag som helst af Fl. M. afsättas. Man hade likväl icke förmärkt alt detta verkat på Hr von Hartmansdorffs sjelfständighet, då man så ofta hörde honom motsätta sig Konungens propos:r och klandra Hans Regeringsåtgärder. I öfrigt vore det en egenhet af Hr von Hartmansdorff under denna riksdag, att nästan i hvart enda mål, som förekom, inblanda frågan om representationsförändring. Delta tyckes vara en drömbild, som sväfvar för Hr presidenten, både sofvande och vakande, hvarför ock man numera hör honom esomoftast tala såsom om det vore i sömnen. Jag tillstyrker bifall till den K. proposm. H.
Läderhandlande. »Då den Arméens å Skeppsholmen befintliga förråder tillhörande s. k. kontors och besigtningslokalen, hvari stundom måste inrymmas ganska betydliga qvantiteter af olikartade persedlar, är trång och mindre tjenlig, har jag för min del ansett att detta icke bordt lemnäs oanmäldt». 33 258 Uti första deien af förestående reservation instämde Kyrkoherden Sjöding. c) Emot beslutet att ej i berättelsen omförmäla det ringa belopp, hvartill den s. k. begrafningshjelpen efter manskapet vid vissa regementen uppginge; af Herr von Francken, G. 15'., hvilken såsom reservation åberopade Andra Afdelningens förslag, så lydande: »Genom Kongl, brefvet den 27 Augusti 18l6 är stad gadt, att begrafningshjelp till manskapet vid samtlige garnisons-regementena skall »utgå till det för en månad af 30 dagar uppgående belopp af tjenstgörande manskapets dagliga gage i penningar». Vid granskning af nämnde regementens räkenskaper hafva Revisorerne inhemtat, att, i enlighet med berörda nådiga stadgande, begrafningshjelpen efter det under år 18(51 aflidna manskap utgjort, vid Konungens Lifgarde till häst samt Svea Artilleri-regemente 6 R:dr 60 öre och vid de öfriga garnisons-regementena 5 R:dr 70 öre.
Mr Drummond Hay, engelsk agent och generalkonsul för Marocko, gjorde mig den hedern att enträget bedja mig emottaga denna befattning, och jag villfor hans begäran, sedan jag först anhållit om och fått min egenchefs tillstånd. Den korrespondens, som försiggick emellan denne senare och den engelske generalkonsuln i ämnet, äfven-som det cirkulär, som passerade till alla härvarande kristna agenter, med tillkännagifvande om mitt interimska installerande såsom britisk vice konsul, voro för mig särdeles smickrande, isynnerhet det senare, hvaruti hela härvarande konsulers corps behagade yttra sig om mig i sådana termer, att detta dokument, ämnadt till en simpel order, blifvit för mig en verklig heder. Det var efter dessa ådagalagda meriter som Crusen-, stölpe hoppades blifva utnämd till konsulat-sekreterare på stat i Marocko, hvilken utnämning också sanktionerades af Karl Johan 1842, under C: s vistelse i Sverige sagde år. Han hade icke på 17 år besökt Stockholm och sina anhöriga derstädes, hvarför många förändringar också, bland dem inträffat. Hans afresa ifrån Sverige 1825 hade egt rum innan hans .äldre broders giftermål med fröken Sophie Palm-struch hunnit försiggå. Han återsåg henne nu som sin broders maka, icke mindre älskvärd än förut, men med en femtonårig dotter vid sin sida. Detta Grusenstolpes uppehåll i svenska hufvudstaden blef hans längsta besök derstädes, ty det belöpte sig till närmare ett år. De arabiska studier hvarmed han under vistelsen i Tanger träget sysselsatt sig, hade företagits i afsigt att dermed öfverflytta på modersmålet mohamedanernas både lag och religionslära, deras Koran. Som vi redan antydt var det ett ställe i Montesquieus Esprit des lois som sporrade hans forskningsbegär att i främmande länder och på olika språk studera hvart och ett folks uppfattning af lagarnas tillämpning i både andligt och verldsligt hänseende. Under detta Grusenstolpes uppehåll i Stockholm, dit han medfört sitt färdigskrifna manuskript till Koran, gick han i författning om bokens tryckande och utgifning, hvilket skedde följande året (1843).
Gesällen, Fabriksarbetaren., Arbetskarlen och Dagsverkshjon et pockar på dryg betalning; dea mäste gifvas, så framt man icke vill blifva Strandsatt. Man finner sig ändock föga belåten med desse försupne uslingars, arbete, och desse äro lika litet belåtne eller Indine med den upprejade veckoeller dagspenningen; ty så snart q vallen kommer, Bä res allt på krogen eller lill Bräavinsfabrikören. I stället att understödja Bränvins-supandet, lättjan och liderligheten,. med hvilka fattigdomen, sjukdomen och nöden slutit ett troget förbund, mäste således Åkerbruket och det rätta Landtmannayrke.t uppmuntras och upphjelpas; och det sker, efter min öfvertygelse, säkrast, örn följande antages: Det ligger, efter min oförgriplig» mening, en inconsequence af största slaget uti 3io Den 4 Den em ber e. m. ordet: Husbehofs-B ränning, jemförd med sättet, huru denna Bränning practiseras; ty sjelfva ordet Husbehofs-Brämling_, rätteligen förklarad! och förstådt, är ingenting annat, än att af eget Hemmans spannemåls-afkastning tillverka så mycket Bränvin, som man till eget Husbehof behöfver. Går man härutöfver i något afseende, antingen med att hålla ett eller flere tjenstehjon i och för Bränvinstillverkningen, eller att använda mera säd, än manafHemmanet erhåller, eller annan än den, som antingen är slö, oren, eller illa bergad* och således till brödföda eller föryttring oanvändbar, så är det Fabriksoch icke: HusbehofsBr anning. Inom denna gräns har mitt förnuft velat återföra Bränvinsbränning, och endast med dessa villkor kati jag, för inia del, anse den af förnuftiga menniskor och Fäderneslandets vänner böra tålas inom Svea Land. Till en sådan Husbehofsbränning bör icke få begagnas större panna, än om 3o kannors rymd, eonstruerad, enligt Kongl. Förordningen den i5 Junit 1800, sålunda, att Pannans höjd skall vara hälften af dess tvärlinea eller diameter.
Roten må erhålla någon ersättning för den kostnad, så beskaffade olyckshändelser honom tillskynda; hvarföre och enär Utskottet, i det förra Betänkandet, rörande dessa ersättningar, icke föreslagit något annat, än hvad Herr Hjerta och de Talare, som med honom i denna fråga delat lika öfvertygelse, yrkat, eller att, utan några närmare bestämmelser af Rikets Ständer i detta hänseende, det må öfverlemnas till Kongl. Maj:t, att derom förordna, Utskottet, förblifvande vid sin i denna del af ämnet förut yttrade mening, hemställer, att anmärkningarne må förfalla. Stockholm den 26 December 1829. Allm. Besv, o. Oec. Disk. Uti. N;6 172. 19 N.o 172, Xnkom till Expeditloiis-UtskoMet dea 4 Januari. 183a1 Utlåtande, i anledning af flere väckta Motioner, dels om jemkning och jemnare fördelning af Skatter och Pnestationer af jorden , dels ock om förändrad reglering med Presterskapets aflöning m. m. Till detta Utskotts handläggning har Hedervärda Bonde-Ståndet remitterat följande; uti en och samma handling upptagna Memorial, nemligen : 1:0. af Nils Pehrsson från Malmöhus Län, angående allmänt deltagande i Tingsoch Fångs-hus’samt Broars uppbyggande och un>J derhåll; 2:0.’ af Jacob Petter "Andersson från Östergöthland, om Församlingarnes befriande från skyldigheten att å Kyrkoherde-Bostäl^ len bygga och underhålla hus; 5:o. af Bengt Nilsson från Örebro Län,’ om upphörande af den såkallade Likstodenj scj Allm. Bew. o. Otc, vtsh Vil, N:q'i7s, 4;o af Pehr Olsson från Södermanlands Län, att aå kallad Likstod måtte utgå endast af behållningen i Sterbhus; 5;o, af Bengt Ericsson från Vermland, oro upphörande al Likstoden; 6:q. af Anders Brisman från Skarab borgs Län, att Torpare på Säter? Ladugårdssamt
Ifrågavarande Betänkande, deruti Utskottet tillstyrkt att den i ämnet väckta motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda, har blifvit af Höglofliga Ridder skapet och Adeln samt Högvördiga Preste-Ståndet bifallet, men af de öfriga två Riks Stånden återremitteradt; och lärer, vid sådant förhållande, ehvad beslut Vällofliga Bor gare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet än må fatta, frågan hafva förfallit. Stockholm den 1 Oktober 1860. STOCKHOLM, tryekt hoa A. L. NORMAN, 1860. Sammans. Statsoch Banko-Utskottets Memorial J\s 40. Ank. till Exp.-Utsk. den 8 Okt. 1860, kl. 2 c. m. Memoriali anledning af Riks-Ständens beslut öfver Utlåtandet J\ä 24, i fråga om förändrad organisation af Ilgpotheksinrdttningarne i Riket. Sedan Sammansatta Statsoch Banko-Utskottets Utlåtande M 24, innefattande förslag till t:o Förordning, angående en Allmän Ilypotheks-bank i riket; 2:o Förordning, angående de allmänna grunder, som vid Hypotheks-föreningars bildande och framtida verksamhet skola till efterrättelse gälla; och 3:o Vilkor för öfverflyttning till Hypotheks-banken af Riks-bankens fond för utlåning mot pant af fast egendom på landet, utgjort föremål för Riks-Ståndens gemensamma öfverläggningar och derefter blifvit af hvarje Riks-Stånd för sig behandladt, har Utskottet, medelst tillhandakomna protokolls-utdrag, erhållit del af de särskilda Riks-Ståndens beslut i ämnet, för hvilka Utskottet nu får redogöra.
Detta tror äf ven jag; men hjelpen kommer för sent, eller då vi icke äga något mera alt köpa för eller pantsätta, och utländiiingen således icke kan handla med oss. Från en sådan hjelp beder jag Gud bevara oss. Jag tror deremot alt vi kunna hjelpa oss sjelfva, om vi återgå till sparsamhet i allmänhet, och i synnerhet i förbrukningen af utländska lux-artiklar. På dessa grunder anser jag Utsk. icke hafva förtjent del klander, som det här fått erfara, ulan att det förfarit ändamålsenligt och fosterländskt, då det framkommit med förslag till de ändringar, som nu äro föremål för öfverläggning. Jag anhåller vördsamt, att betänk, mätte blifva punktvis föredraget. Ilr Hjerta, Lars: Om frågan här vore, att det ämne, som nu utgör Föremål för R. o. Åd:s pröfning, skulle afgöras endast efter argumenter i sak och efter skäl, men icke efter nd^ gra förut fattade meningar, och inga passioner dervid skulle komma i rörelse; så tror jag, alt lill sakens utredning skulle icke hafva behöfts mera, än det förträffliga anförande, som Hr Statsrådet Fåhraeus afgifvit. Den sorn älskar rikedom på ovedersägliga uppgifter i sak samt en klar och mathemalisk bevisr 172 Den 11 Januari f. m. ning, kan icke annat lin hembära Hr Statsrådet siiv tacksamhet tor della anförande. Den värde ledamoten har äfven haft den triumfen, alt icke ett enda af de skäl, han framställt, egentligen blifvit af någon ibland påföljande talarne upptaget till vederläggning, oaktadt prohibilivismens 3:ne starkaste kämpar inom Huset hafva talat efter honom.
Det nyttiga och det sedligt rätta äro ingalunda identiska begrepp, icke ens om det skulle kunna bevisas, att det alltid vore nyttigt att handla rätt, alltid vore rätt att handla klokt. Jag .kan ej vara med om det besynnerliga hoprörandet af det kloka, det nyttiga, det angenäma, det rätta o. s. v., som råder i » moderna » moralteorier. Dessa teorier beteckna för mig den naturalistiska åskådningens sedliga bankrutt. Om jag också endast betraktar mitt lif helt kvantitativt, d. v. s. endast ser på det såsom en summa af lifsyttringar och därvid fasthåller den synpunkten, att lifvet är något » godt » och att jag därföre bor sträfva efter att nå den högsta möjliga summa af lif: den största möjliga » lifslängd » och » lifsbredd », den största möjliga extensitet och intensitet af lifvet — så framgår redan från den synpunkten tydligt nödvändigheten att verka for sundheten i sitt nervlif. Man behöfver kanske någon erfarenhet för att rätt djupt förstå det. Men den som har att räkna månader och år af tvungen arbetsinskränkning för sina sjuka nervers skull, han får bittert beklaga gammalt oförstånd, lättsinnigt slöseri med sitt kroppsliga lifskapital, om han annars har skuld i det afseendet. Detta resonnemang förutsätter, som sagdt, att lifvet i och för sig, äfven utan att man ingår på lifsyttringarnes kvalitet, är något värdefullt. D. v. s. tankegången är optimistisk. Pessimismen, som betraktar lifvet såsom ett ondt, kan ju ej gilla den. Men det är väl ändå en sak, värd att två gånger och5 18 några tankar om nerYlifvet och det sedliga. mer tänka på, 0111 lifvets mål kan vara dess partiella eller totala af kortande, dess egen negation, själfmordet. Frågan är väl, om ej denna åskådning är den par preference osedliga.