Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Månne det icke varit klokare, att börja på ett ställe och fullborda arbetet derstädes, än att, genom dess påbörjande på flere ställen, sätta sig i större omkostnader, än hvartill medel funnos. Då uppstod den förmodan, att Directionen börjat på flere ställen, emedan den fruktat, att, om icke företaget genast erhölle en större utsträckning, man skulle åtra sig och öfvergifva alltsammans. Denna tanka, 7* lOO Den 26 Mars e. m. hvars riktighet jag icke vill bedöma, var ganska förolämpande emot fosterlandskänslan; och skadade opinionen om Canalen ganska mycket. Man säde.* Om företaget verkligen är nyttigt, hvarföre behöfva vi väl på sådant sätt inledas deruti? Kunna vi då ej sjelfva bedöma företagets nytta? Det har ju redan fått allmänna rösten för sig. Om åter företaget icke lemnar utsigt till någon framtida nytta eller fördel, hvarföre ville man då hafva saken i gång, och på sådant sätt leda oss dertill? Att detta skulle stöta många, som förut af patriotisme ifrat för Canalen, är naturligt. Huru vårdades återigen det andra interesset för Canalen, eller hoppet om en framtida vinst af Discontrörelsen? Dess Capital utgjordes af Creditivet på 800,000 R:dr emot 3 procents ränta, och för öfrigt hvad Allmänheten ville insätta emot Reverser å 3 procent, som vid uppvisandet betalades. Således allt lunta penningar å 3 procent, hvarpå räntevinst skulle erhållas. När nu häraf togos i,o83,ooo R:dr, och nedlades i ett arbete, som icke gaf någon inkomst, och ej kunde återbetala Capitalet, när så påfordrades, skulle ju Disconten förr eller sednare råka på obestånd, och när bankrutt-tillståndet blef yppadt, Discontverket förr eller sednare brista sönder. Också varade det icke länge, förr än detta sätt alt verkställa företaget skulle föra -till ett allmänt misstroende, och redan år i8i5 tror Den 26 Mars e. m. IOf jag hvar och en , som sökte något när göra sig reda för huru ställningen var, kunde förstå, alt företaget aldrig skulle blifva förmånligt, hvarken för Actieägarne eller Banken.
Det ä' alltid roligt att höra. THORIN (drar henne fram till spegeln). Sätt upp handen till håret, som om du fäste blomman. Så där, ja! Pang! Så skulle jag ­ 58 ­ ta dig! Det skulle bli innehåll. Ett helt poem. HANNA. En toalett! Banalt, kära Wille! THORIN. toalett. Du har inte klädt dig till hvardags, Banalt! Nej tack, det ä' ingen vanlig och inte för några salongsdjur heller. Bara för en. Det ligger nå'nting särskildt i klädningen Någonting... någonting... Kom och tag mig? THORIN. någonting »för hans skull». »För hans skull? » THORIN. Ä' det rätt? HANNA (med bortvändt hufvud). Kanske. THORIN (fattar hennes hand med Tack ska du ha, Hanna! HANNA (sakta och förvånad!). Tack THORIN. det minsta... För min skull, för att gå på Om du visste, hvad det gör godt. Bara ett fast, kamratlikt handtag). Nej! Usch! Inte alls det. Någonting... HANNA (dröjande och leende). och i den där luggen på sned och i blomman. HANNA. ­ 59 ­ »hyllan»! Det ä' ingen, som rört ett finger för min skull på, jag vet inte när. Kort hår, lång hals och går på sned som en flundra. Det ä' bara att skratta åt, det. Men, Wille... THORIN. menar, jag ä' inte så gammal, som jag ä' ung, liten mot alla andra som ä' stora, föräldrarna och syskonen och kamraterna. De ä' aldrig Men jag kan, jag. små. De kan inte glädja sig åt barnsligheter. HANNA. Käraste Wille... THORIN. ä' den vackraste flicka jag har sett. Ta mig på femte raden! Du ä' söt, Hanna! Du ä' öfverdådig! Du Jag ä' inte så stor, som jag ä' gammal, jag HANNA. det vill säga, jag ä' liten ibland, ser du, mycket nitton, ä' du inte det! Hej, vi ska ha lifvadt HANNA. ska bli med den där femte raden.
I anledning af väckt fråga, huruvida Tjenstemän kunna anses skyldige att i de hos Kgl. Kammar-Bätten förekomna samt der pröfvade anmärknings-mål, erlägga lösen för de Utslag, som i berörde mål utfärdas, hafva Riksens Ständer funnit, att då Tjenstemännen icke i annan händelse kunna såsom Parter i detta mål anses, än då anmärkningar vid deras redogörelse för om händer hafda Kronans medel blifvit gjorda, de ej eller i andra fall böra till förrberörde lösens erläggande förpligtas, ansett ett sådant stadgande nödigt, hvarigenom föreskrifves, att Tjenstemän skola vara från utgift till förenämnde Utslags - På Ridd. och Adelns vägnar Carl Mörner, h. t. Landtm. På Borgare Ståndets vägnar H. Schwan, h. t. Talman. t ioo4 De/t 11 Juli. Utslags-Iösen befriade, enär egentligen emot dem påstående 0111 ansvar och ersättning icke blifvit väckt, eller på sådan grund af anmärkningen kunnat dem åläggas , utan de blott antingen för upplysning , eller i andra hänseenden blifvit i målet hörde. Hvilket beslut Riksens Ständer härmed få till Eders Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning och stadfästelse i underdånighet framställa. Riksens Ständer framhärda med djup undersåtlig vördnad, trohet och nit Stormägtigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste , tropligtisté tjenare och undersåter På Ridd. och Adelns vägnar Carl Mörner, h. t. Eandtm. På Borgare-Ståndets > vägnar II. Schwan, h. t. Talman. På Prest-Ståndets vägnar J. A. Lindblom, n. v. Talman. På Bonde-Ståndets vägnar Lars Olsson, n. v. Talman. Uppläst den r 1 Juli. Stormägtigste Allernådigste Konung!
Förutom dessa möbler, hvilka kunna kallas de nödvändiga, finnas i hvarje hem åtskilliga andra bohagsting, som gärna få sin Ungar, Kappor, Rockar, Henrkostymer in. I 1898 kemiskt tvätttas En " protest " och en " förklaring ". P^å damernas fest för Henrik Ibsen å r Hasselbacken den 16 sistlidne april — närmare skildrad i Idun n:r 16 — hölls, som man minnes, det stora festtalet » på de svenska kvinnornas vägnar » af fröken Ellen Key. Den opposition, som tycks vara en oundviklig följd, så fort fröken K e y i någon af sin tids eller sitt köns lifsfrågor offentligen tar till orda. har nu ej heller uteblifvit. En protest af följande lydelse har nämligen i dessa dagar tillställts hufvudstadens tidningar: Svenska kvinnor känna sig uppfordrade att uttala en protest mot det tal fröken Ellen Key » å de svenska kvinnornas vägnar » höll för d:r Henrik Ibsen vid festen den 16 april. Talarinnan bar vid detta tillfälle skisserat » personlighetens frigörelse * såsom innebärande » viljan att älska, hata, arbeta, fela, lida på sitt eget sätt, efter sitt eget väsens lag », såsom innebä- rande » frihet för alla personlighetens krafter och makter, icke som hittills undertryckandet af vissa sidor i personligheten för uppnåendet af ett visst ideal ». Fröken Ellen Key har också profeterat en stundande » härlighet, sådan jorden ännu icke bevittnat », då kvinnan skall bli » verkligt troende på den nya religionen, enligt hvilken människonaturen skall följa sina egna lagar, utan att därvid skrämmas af någon skuldkänsla ». Fröken Keys tal har genomgått pressen och alltså för både inoch utlandet förkunnat, att kvinnorna i Sverige fått ny tideräkning, ny religion, nya ideal, eller med andra ord att hos oss de gamla sedliga idealen tillhöra » det rike, hvars sol dalar ».
Då Utskottet fruktat, att Stats-verkets inkomst af bevillning å destination icke blifver tillräcklig att betäcka de omkostnader, tillsynen medförer, har Utskottet ansett sig böra föreslå, att en mindre pannerymds-afgift, såsom bidrag till dessa omkostnader, af destillatorn erlägges; och torde det dessutom vara skäligt, att, under det tillsyningsman uppehåller sig hos destillator, denne, utan ersättning, förser honom med samma förmåner, dem kontrollör bör hos bränvins-tillverkare åtnjuta. Denna pannerymds-afgift har Utskottet ansett böra beräknas till 1 r:dr banko i månaden för hvarje kanna af pannans rymd, då redskapen är enkel och drifves omedelbart med eld, med en i förhållande till den förmodade afverkningslörmågan lämpad förhöjning, ej mindre för redskap, som drifves med ånga, än för sådan hvartill rektifikations-apparat är fogad, enligt hvad förslaget till författningsparagrafer närmare utvisar. I stället för den i första förslaget förekommande § 20 får Utskottet sålunda till Rikets Ständer hemställa, att de dels nya, dels förändrade stadganden, som finnas i bifogade förslags §§ 18, 19, 20, 21, 22 och 23 måtte af Rikets Ständer antagas. Ridderskapet och Adelen har återremitterat 52 och 53 (58 och 59) §§, dem någre talare ansett innefatta detalj-bestämmelser, som icke borde finnas i sjelfva Förordningen, utan lämpligare hafva sin plats i den ordnings-stadga för kontrollörer, hvilken Utskottet kommer att föreslå. Andre talare bestridde denna åsigt och ansågo paragraferna böra förblifva sådana, som de i förslaget förekomma.
Statsutskottets nu upplästa Betänkande och önskar att Kongl. Majit och Kronan snart måtte komma i possession af de förmoner och rättigheter, tillhörande Löfås Silfververk, som hitintills ‘varit på enskilda personer ijfverlåtna, och således anhåller om proposition till bifall å StatsUtskottets Betänkande, får jag tillika underställa Ridderskapets och Adelns godtfinnande, om icke uti den Expedition, som i anledning häraf kommer att utfärdas, den mening deruti kunde få inflyta, att nuvarande innehafvaren af LöfRid, 0- AdFröt. 51. 32. Ven 5 Juli«• »*• ås Silfververk, inom någon viss före* lagd kort tid, kunde blifva ålagd, att till Kongl. Bergscollegium afgifva sin förklaring i ämnet och, intill dess denna förklaring inkommit, förblifva i possession af nu innehafvande rättigheter. Hans Excellence Herr Gr ef ven och Landt* Marskalken erinrade att sådant tillägg icke kunde äga rum utan återremiss, samt proponerade bifall till Utskottets Betänkande. Hopades Ja. Herr Påhlman, Otto Fredric. För någon tid sedan gjorde jag hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln den motion, att RiddarhusUtskottet måtte anmodas inkomma med berättelse, i hvad skick den af Ridderskapet och Adeln redan 1809 förehafda fråga sig befunne, att döttrar åt hvarje Adelsman, Friherre eller Grefve, som tillhör en, efter nu gällande Regeringsforms antagande till någon sådan värdighet upphöjd ätt, må anses äga inskrifningsoch pensionsrättighet uti Adeliga JungfruStiftet. Redan för några plenidagar sedan har Ridderskapet och Adeln inhämtat RiddarhusUtskottets yttrande. Det synes mig vara en stor obillighet, att de ej skulle få be* Den 5 Juli. e. m. gagna denna rättighet, enär deras Stamfader vid introductions erhållande erlägger den vanliga afgiften till Stiftet.
Personalen hade ett talrikt befäl och hugnades stundom med ett Stor-amirals-embete, men officerare såväl som Storamiral voro blott undantagsvis på sjön, och sjöexpeditionerna hafva måst inskränkas till sommarmånaderna och blott utgjort ett sommarnöje, som började de första dagarne af och slutade med Augusti månad, när nätterna började blifva mörka. Blott undantagsvis erhöll någon officer mera än 2, högst 3 vinterseglingar. Officerarne önskade dock ingenting högre än en allvarligare och mera kraftutvecklande sjö-tjenstgörig, på det de måtte i sjömanskap komma till samma ståndpunt som yrkesbröderna vid handelsflottan, hvilka med sina små och illa ombonade fartyg seglade hela året om. Mången förskaffade sig också genom egna uppoffringar en befarenhet, som staten icke ville bestå. Allt detta kom sig deraf, att man hade en flotta, som, i förhållande till landets tillgångar, var onaturligt stor, och som derföre icke vederbörligen kunde underhållas. Man behöfver icke vara sjöman för att fatta alla de ogynnsamma verkningarne häraf. Sålunda låg vår flotta under de sista 30—40 åren lik en vattusigtig patient, med stora traditioner, men oförståndigt tillämpade, med plymagerad hatt, men döende lifskrafter. Vi måste ändra detta förhållande, och vi måste ställa så till, att den personal, som skall manövrera ute på hafvet, hvarest fordras fulländadt sjömanskap, under fredstid öfvas i dessa idrotter, och den, som är alsedd att försvara våra skärgårdar och elfvar, erhåller en deremot svarande öfning. Det gamla systemet är redan brutet och det nya har till en del trädt i verksamhet. Dess goda frukter hafva äfven visat sig, ty aldrig förr har den Svenske sjöofficeren haft så allvarlig Den 8 November. 45 och grundlig öfning som denna sommar; men ännu mera skall detta blifva händelsen, när detta system hunnit blifva mera genom fördt. Åtskilliga anmärkningar hafva blifvit framställda emot Gr. von Plåtens förslag. Klart är också, att icke två blad skrifvas, utan att anmärkningar kunna göras. Förslaget har blifvit klandradt derföre att det vore för kort.
Bancooch LagUtskottens Betänkande N:o 3. 9 nöjda, och Bankens alla öfrige Borgenärer fått sina fordringar antingen betalda eller mot skulder till Banken qvittade. §• 3. Till den summa af 4>4oo,ooo R:dr B:co, sora, enligt 4 §• af i83o års Bank-Lag, skall, utan beräkning af Bankens fasta egendomar och inventarier, alltid utgöra en Bankens behållning i säkra tillgångar och fordringar, utöfver de förbindelser, för hvilka Banken ansvarar, lägges ytterligare ett belopp af 600,000 R:dr, så att en jemn summa af 5,000,000 R:dr B:co hädanefter och framgent kommer att bibehållas såsom Bankens öfverskott. Detta belopp skall i de årliga Boksluten upptagas under benämning af Bankens Grundfond. Dess oförminskade bibehållande betryggas enligt 4 §. här nedan. §• 4* Af Bankens årliga inkomster skola dess ränteoch förvaltnings-utgifter jemte möjligen inträffade förluster for året i första rummet godtgöras. Hvad derefter öfrigt är| har Banco-Styrelsen under tidrymden från Riksdag till Riksdag att, i och för Banco-Verkels consoliderande , förvalta, på sätt Rikets Ständer, i egenskap af Bank-Bolag > förordna. Det öfverskott, som sedermera utöfver den i 3:e §. uppgifna summa af 5,000,000 R:dr B:co qvarstår, skall vid afslutningen upptagas under benämning Blankens Reservfond. Beloppet deraf vare Rikets Ständer vid kommande Riksdag, i egenskap af Ombud för Svenska Folket} oförhindrade att jemväl till andra allmänt nyttiga ändamål, efter godtfinnande, använda. §. 5. Ibland Banco-Verket rörande ärenden, som, enligt Regerings-Formens 86 §., skola hållas hemliga, inbegripas Banco-Styrelsens öfverläggningar och beslut, i afseende på den reela fondens (metalliska cassans) vidmagthållande, intills besluten i verkställighet gått. §. 6.
B yrå: Klarabergsgatan 54, en tr. Annonspris: 25 öre pr petitrad ( Fredagen den 16 augusti 1889. Tidningen kostar endast 1 krona för qvartalet. Redaktör och utgifvare: FRITHIOF postarvodet inberäknadt. HELLBERG. Trätfas å byrän kl. 10 — 11. Allm. Telef. Ingen lösnuminerförsäljning. TJtgifninffstid: hyarje helgfri fredag. Infaller helgdag på fredagen, utgifres tidningen näst föreg. eller nästfölj. söckendag. I Stockholm: hos redaktionen, ä Stadspostens hufvudkontor, i bokladorna samt å tidningskontoren t Anna Klemming. näst föregående n:r hade Idun glädjen att meddela bilden af en qvinna, som mer än någon annan genom sin genialiska penna fört det svenska namnet ut öfver verlden och gjort det aktadt, älskadt och beundradt; en qvinna, som, trots sin ovanligt höga ålder och aftagande kroppslig vigör, dock ännu besitter en spähstighet, friskhet och ungdomlighet i lynne och själsgåfvor, hvilka komma oss att hoppas, det hon ännu en tid skall få bo ibland oss såsom en värdig föresyn för ett yngre slägte. Det, som bestämt valet af den bild, som Idun i dag införlifvar med sitt galleri, är en anledning af helt annat slag. Tala icke dessa drag om helsa och kraft, om en lång och ljus framtid, om segrar och framgångar? Och dock har hon, som bar dessa väna drag, redan gått den väg, från hvilken ingen återvänder. Det är under alla förhållanden en tung pligt att rista det dystra korsets betydelsefulla märke öfver ett namn, som var kändt af alla och kärt för alla. Men den pligten kännes dubbelt så tung nu, då allhärjaren, döden, skördat en qvinna i hennes ungdoms tidiga vår från en, menskligt alt döma, glänsande bana, från de rikaste och härligaste löften, af hvilka hon blott hunnit inlösa en ringa del.
Härleder sig deremot uppehållet från något rederiets, befälhafvarens, aflastarens eller lastemottagarens interesse eller från någon deras, eller enderas af dem, handling eller underlåtenhet, torde någon bestämd lag för en sålunda förhyrd sjömans rätt till ersättning 14 Särskilda Utskottets Betänkande M 2. i detta fall lika litet vara af behofvet påkallad, som angående hyrans fortlöpande för en efter månadsberåkning förhyrd sjöman, enär en slik rätt måste ligga i sjelfva aftalets natur. Annorlunda är förhållandet, om fartyget af de i §:s 2:dra punkt uppräknade orsaker hindras att fortsätta resan, då befälhafvaren, såvida han ej vill underkasta sig en under sådana förhållanden onödig kostnad, eger att besättningen afskeda, i hvilket sednare afseende Utskottet funnit hänvisning om sättet för hyrans uppbärande böra lemnäs till 56 § 59. Utskottet, som funnit sig böra föreslå en omflyttning af orden i <§:s i:a punkt och äfven att ordet »ombord» kunde uteslutas, har för öfrigt ansett 2:dra punkten, angående påföljd för den af besättningen, som »visar försumlighet eller motvilja vid olyckstillfälle eller vid bergning» lämpligen böra hafva sin plats i slutet aå 293 §. § 60. De stadganden i 56, 57, 58 och 59 §§, hvilka uti förslaget till denna § åberopas, afse alla endast uppehåll eller inställelse af resa, men icke om denna under vanliga förhållanden slutar å annan ort än der sjöfolket blifvit förhyrdt.
Jag hade trott, att Hr Frih. o. Landtnäs utredning af sakens nuvar. skick var så tydlig, att den hade hort vägleda öfverläggniugarna, men jag finner att så icke är. För min del tror jag, att R. o. Ad. ej har någon makt att ändra sitt beslut. Dertill fordras i min lanke en af dessa 3:ne omständigheter: den första att en inbjudning har skett, den andra att Utsk. har framställt sammanjemkningsförslag, och den tredje att Utsk. förändrar sitt beslut. Jag vidblifver den tanken, att R o. Ad. ej fått någon så beskaffad motion (om jag så får säga), som föranleder till något nytt stadgande, och jemte det jag emolsätler mig hvarje så beskaffad ruptur af förmer, som af grundlagen äro godkända, får jag för min del instämma i den mening, sorn Hr Frih. o. Landtm, framställt. Frih. Cederström: Jag anhåller att först få yttra mig öfver den form, under hvilken frågan kan till behandling upptagas, i anseende dertill, att jag ej med Hr Frih, o. Landtm, kan inse att R. o. Ad. har behof af någon inbjudning ifrån ett annat Stånd, eller ifrån Utsk., för alt lill pröfning upptaga ett utsk:sbetänk., sorn andra gången inkommit, då Utsk., på grund af återremiss från andra Stånd, varit grundlagsenligen skyldigt att utlåta sig öfver anmärkn:a och afgifva ett nytt betänkande. RiksSttn äro jemlikt 56 §:n Reg.F:n berättigade att under sådana omständigheter ånyo upptaga frågan till behandling och besluta efter hvad de finna Statens väl och rättvisan fordra. Här är förhållandet vid 5 punkten, att Presteoch BorgareStm hafva återremitterat Utsk:s betänk, med anmärknir och begärt det af Utsk. afstyrkta anslaget.
Jag förnyar således min anhållan om afslag å Betänkandet. Den 21 Maji. 61 Herr Cederskjöld: Såsom ytterligare bevis för tjuf-stämplingens olämplighet, får jag anmärka, att då alla straff oemotsägebgen böra, så länge brottslingen tillätes att behålla lifvet, åtminstone lemna rum för förbättring, och följagtligen äfven för hoppet att ostörd kunna njuta frugten af den samma; skulle det vara i högsta grad orimligt, att genom ett outplånligt märke på kroppen försätta den olyckliga i den oupphörliga oro och frugtan, att det markta stället af hans kropp kunde under sjukdom eller eljest tillfälligtvis blottas, och han derigenom komma 8tt med föragt och afsky utstötas ur ett Samhälle, hvars agtning han genom den ärbaraste vandel rer dan hade lyckats att förvärfva sig. Friherre Drufva: Om en sådan människa skulle förbättra sig och sjukna, så hemställer jag, huru mycken barmhertighet det vora hos den Läkaren, som upptäckte och omtalte hans förra vandel. Jag tror vådan af det föreslagna märket vara ganska liten, men deremot den allmänna säkerheten ostridigt vinna. Den hufvudsakliga verkan är den, att förbrytaren tar sig till v?ra, då han bär ett märke på sig, som sätter honom i nödvändighet att vara försigtig, och betager honom hoppet att kunna ljuga sig fram. Herr Cederskjöld: I anledning af hvad den sista värde Ledamo»en behagade yttra, får jag förklara, att oagtadt jag för min del gerna skall vilja tro, och vågar till och med hop^ Dtn 21 ]\äafi% den förefallneDiscussionen ansåg sig böra föresll, jttt endast de tjulvar, hvilka dels undergått straff för tredje resan stöld Och dels blifvit till lifstids arbete dömde, matte på det af Utskottet föreslagne gärt markas. Ropades Ja och Nej. Herr Mannie af Rosenschöld :
Ut supra. 8* Dm 7 Martil, 273 S. D. Efter uppläsning af Statsoch Banco Utskottens, den 3. dennes afgifna Betänkande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, dttt ro. December ä 8 1 7 * om allmänna Penninge - rörelsen och Myntvärdets upprätthållande, som angår Malmö- Götha CanalBolags samt Götheborgs DiscontVetks utredning, fann Högloft. Ridderskapet och A. deln nödigt, att, innan Betänkandet till pröfning företages, detsamma, jemte de dervid bilagda Utdrag af de sammansatta Utskottens Protocoll och Calculer, böra , genom Statsoch BancoUtskottens skyndsamma föranstal-' tande, utaf de till Riksdags-kostnaderne anslagna allmänna Medel, till trycket befordras, samt ett Exemplar deraf till hvarje Ledamot af RiksStånden utdelas; hvarom de öfrige Respective RiksStånden skulle vänligen underrättas. Ut supra. Utdrag af Profocollet, hållit hos Högloflige Ridderskapet och Adeln, vid Urtima Riksdagen i Stockholm, eftermiddagen, den 7 Martii 18 18- S. D. Remitterades: till Statsoch BancoUtskotten : Ett Memorial af Herr Dalman, Lars Johan, angående Financerne. till Stats Utskottet: ÉJtt Memorial af Grefve Gyllenborg', Johan Ridd. 0. Ad. Prot. IV. B. I. Henning, angående SalpetterSkattens utgörande i Penningar. Ut supra. S. D. Vid förnyad föredragning biföllos följande af Dag - samt Allmänna Besvärsoch OeconomioeUtskotten, den 14 sistledne Februarii gemensamt afgifria, samt den 2. dennes, eftermiddagen, på Bordet lagda Utlåtanden s 1:0 Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970
Jag tillstyrker alltså, att det stadgande, som finnes i 148 §:n af 1835 års bevilln.stadga måtte bibehållas, nemi. att skattskyldig, för egen del, och kamereraren vid Öfverstålh.embetet i kronouppbördsärenden samt landskamererarne eller den deras tjenst förrätta, å Kronans vägnar, äga alt öfver Pröfnings-comite'ens åtgärd anföra besvär etc. Jag önskar att besvären måtte stanna hos en auetoritet, antingen i K. Kammarrätten eller hos Konungen, och skulle af dessa helst se, att de stannade hos Konungen; jag kan ej finna det vara någon inskränkning i folkets rättigheter, att man öfverlemnar åt Konungen rätt att pröfva Pröfnings-comite'ei)s beslut, enär uppenbart mätte vara, att likasom Ständerne kunna uppdraga åt Pröfnings-comiteen att besluta om den skattskyldiges besvär vid taxeringen, likaväl kunna de uppdraga åt en annan auetoritet att besluta öfver Pröfningscomite'ens beslut, hvarigenom man vinner den fördel att kunna få de möjligen anförda besvären bedömda af personer, som känna författningarna. Hindrades jag ej af go§:n 14 H. ‘ 33 a58 Den 10 October e. m. Reg.F:n, så skulle jag kunna ådagalägga luiru nödvändigt det är, att man får öfverklaga Pröfnings-eomite's åtgärder, isynnerhet som deras beslut ofta kunna grunda sig på ett uppenbart missförstånd af bevilln.författningen. Det händer mera sällan, alt någon skattskyldig egentligen klagar öfver den summa, som blifvit honom till betalning påförd, som icke mera deröfver, att ehuru bevilln.förorda, i vissa fall medgifver undantag och lindring i debiteringen, skatt, sådant oaktadt, påföres. Af sådan orsak är det vigtigt, alt sådana frågor bedömmas af personer med sakkännedom.