Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är en af de största fördelar, som vi hafva i ekonomiskt hänseende af realisationen, alt cursteckningarne på börsen utgöra en barometer, som ögonblickligen ger tillkänna huru förhållandet är emellan den utelöpande sedelstocken och den reella fonden. Den varnar ena gången för öfverdrifter i lånerörelsen och visar en annan gång, att en sådan ulsläppning icke är så farlig, då silfver importeras. Jag tror, att det är nyttigt, såsom jag nyss nämnde, att Bancostyrelsen harden dubbla regeln ali först se upp, dä förhållandet är under 2 till 5, och all silfverfondens ökning ovillkorligt måste äga rum, då den gått ned ända till 2£ millioner specie, såsom BancoUtsk. föreslagit. Jag tror, att dessa stadganden slå väl tillsammans, och att man icke bör taga bort det gamla stadgandet, derföre att BancoTJtsk. framställt ett annat, nemi. ett maximum af sedelstock, hvilket jag för min del högeligen gillar. Hr Rosenblad har haft åtskilliga framställningar ronde sedeiutsläppning och lånerörelsens förökande, samt förklarat sin grundsats vara, att Banken bör utgifva lån företrädesvis i de tider, när lån behöfvas. Della är också den väsendtliga skillnaden mellan Ilr Rosenblads åsigler och mina i fråga om Bankens styrelse. Om jag för enskild del behöfver lån, så är jag särdeles glad att fä penningar när jag dem behöfver; men jag tror mig icke kunna ålägga Hr Rosenblad att dä gifva mig lån. Vill lian göra det, så skall det vara mig fägnande. Banken åter skall icke läna derföre att lån behöfvas, utan Banken mäste se till, att den icke lånar ut sedlar, när den påtränges i sin cassa.
Jemte det Utskottets hemställan, att Herrar Printzensköld^ och Lundelii yrkanden om inskränkning i införselsrättighelen till vissa hamnar af en del varor, icke nu måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda, blifvit af alla Stånden gillad, och dess framställning, att, då öfver vissa delar af Herr Gustafssons och Pehr Mattssons motioner serskildt utlåtande komnie att afgifvas gemensamt af Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten, yttrande i dessa delar nu icke syntes erfordras, blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet laggd till handlingarne, af Preste-Ståndet formligen godkänd, samt af Bonde-Ståndet lemnad utan serskildt yttrande; vid hvilket förhållande någon vidare åtgärd angående dessa punkter icke från Utskottets sida nu lärer finnas påkallad, hafva Preste-, Borgareoch Bonde-Stånden till alla delar bifallit Utskottets tillstyrkande, i anledning af Herr Nordenankars motion, att Rikets Ständer mätte uttrycka underdånig önskan om förstärkande i allmänhet af tullcontrollerna och bevakningen, derest Kongl. Maj:t, efter vederbörandes hörande, finner sådant vara af behofvet påkalladt; men Ridderskapet och Adeln, jemte godkännande i öfrigt af sagde tillstyrkande, stadgat, att deruti näst efter ordet ”bevakningen” skulle tilläggas ”äfven med beväpnade fartyg"; och lärer, då sålunda tre Stånd gillat den af Utskottet föreslagna lydelse, densamma böra blifva gällande.
Sedan gäldenärens tillgångar blifvit till borgenärernes förnöjande afträdde, samt Käranderne förordnade till gode män i boet; afgjordes saken hos Häradsrätten den 27 Juni 1844, sålunda, att utredt vore, det Svaranden (köparen) åtagit sig redogöra för de belopp, hvilka i följd af uppgjordt köp imellan honom och gäldenären -skulle anses såsom köpeskilling för ali den sistnämndes egendom; och emedan denne blifvit af vederbörlig domstol förklarad skyldig att till borgenärernes förnöjande afstå sin egendom, samt Käranderne såsom sysslomän ostridigt vöre förvaltare af massans tillgångar; följde deraf ovilkorlig skyldighet för Svaranden att till dem aflemna redovisning i omförmälte afseende; men som dertill icke kunde hänföras den ofullständiga liqvid, han under rättegången ingilvit, blef honom ålagdt, vid 50 R:drs vite, att inom tre månader hafva till Käranderna aflemnat en med behöriga verifikationer försedd fullständig redogörelse för den köpeskilling, han förbundit sig betala, samt dervid jemväl utlemna afskrift af köpehrefvet, upprättadt den 7 December 1842.
§ I0- Mom. r. Resande utländning ar och Judar, som fara i landet att försälja medbafvande utländska varor, eller ock endast förevisa prof derpå, utgöra icke personel bevillning, då de icke äro mantalsoell skattskrifne i Sverige, men skola genast vid ankomsten till gränsorten, till dervar. kronans uppbördsman erlägga den tillståndsafgift för då löpande calenderår, som på Art. lil uti andra mom. af § B för dem är utförd ; och må af vederbör, myndighet pass icke utfärdas, eller för resans fortsättande i Riket påtecknas, med mindre bevis företes, att berörde afgift på föreskrifvet sätt blifvit erlagd, hvilket då å passet skall utföras. Meddelas pass annorlunda, ansvare den för afgiften, som sålunda afresan befordrat. Mom. a. En slik afgift skall sedermera på så sätt för - Den i Februari. 133 nyas, alt den resande, vid hvarje inträdande nya år, sora han sig i Riket uppehåller, densamma erlägger till Kronans uppbördsman, på den ort, han sig för tillfället befinner, hvarvid med passets påtecknande förfares, som ofvan sagdt är. § ii. Mom. i. Af värdshus-, restaurations-, spisqvarter s-, traktörseller n ä r i n g s h å 11 n i n g, brännvinsminutering, likör kam mare - rörelse, krögeri och marketenteri skall ovillkorligen utgöras särskild bevillning för rörelsen och särskild för brännvinsminutering, om än uppgiften till taxering varit ställd på rörelsen allena utan brännvinsminutering, eller tvertom. Dessa afgifter skola oskiljaktigt och oafkortade, samt alltid för fullt ett år, räknadt från den i Jan. af det, hvarunder rörelsen drifves, påföras, utan afseende derpå, om rättigheten endast en del af året varit utöfvad; dock må afsägelse äga rum före ingåendet af det år, på hvilket rättigheten varit ställd, så vida tillstånds-resolutionen derjemte inlemnas till den myndighet, som densamma utfärdat. Morn. a.
ConslitutionsUtskotlet uttryckt sitt ogillande af Herr Cederscbjölds proposition, men jag medger, alt Utskottet varit satt i en svår ställning, emellan pligten att vårda Grundlagen å ena sidan, och vådan å den andra, att utsätta sig för deras oblida omdömen, som icke finna sig nöjde, förr än Grundlagen är Iram - Den 16 Mars e. m. parl under fötterne. Jag ber Herr Grefven och LandtMarskalken derföre icke göra proposition på Memorialet. Skulle det icke finnas någon utväg att komma ifrån en så vådlig ställning, så vill jag åtminstone, för en lommande tid, hafva nedlagt min protest emot beslutet. Jag bade önskat, att ConslitutionsUtskottet fortgått på sin ädla bana, samt genom ett kraftigt och ihärdigt bemödande visat, att det gifves en gräns äfven för pluralitetens anspråk. Friherre Jkerhjelm s Gustaf Fredric: Då frågan sist förevar, yttrade jag mig för Utskottets propositioner, såsom enliga med Grundlagens tydliga föreskrift, att åt nästa Ständer bevara rättigheten, att med ja och nej besvara Utskottets framställningar. Jag röstar ännu för samma mening, derföre att jag tror, det Utskottets propositioner icke nu kunna afslås, och jag anhåller få detta till protocollet antecknadt. Hans Excel/ence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall å ConstilutionsUtskotlets Memorial. llopades Nej. Hans Excellence Herr Grefven och EandlMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln, med afslag å berörde Memorial, behagade godkänna de af Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf, uti dess Utskottets Memorial N:o 6tj vidfogade reservation, före - Den 16 Mars e. m. slagna voteringsprapositioner, samt besluta, att öfver sistnämnde propositioner omröstning borde i förstärkt ConstitutionsTJtskott anställas. Ropades starka Ja jemte några Nej. I anledning hvaraf Hans Excellence förklarade, att som, efter hvad Hans Excellence tyckt sig finna, Ja öfverröstal
Inlägger lagstiftaren deri en annan betydelse, då ger han sjelf upphof till detta moraliska gift, som olyckliga äktenskap sprida inom samhället, och han liksom framkallar dessa upprörande scener, dem motionären skildrat och hvilka ty värr! icke sällan möta oss i verkligheten. Individens rätt blir derföre ock, såsom motionären antydt, ett vigtigt moment i lagstiftningen om äktenskapsskilnader, eller, rättare, hela lagstiftningen är icke annat än ett reglerande af denna rätt. Icke såsom skulle Utskottet vilja ställa individen öfver institutionen. Den förres rätt kan ej skiljas från begreppet om den sednares helgd. Att tala om ett öfver elier ett under, då fråga är om en institution, som mer än någon annan närmast afser just individernas sällhet, vore en förvillande oegentlighet och kunde lätt leda till den antika åsigten, som så underordnade individen under det hela, att staternas yttre glans slutligen endast var ett förhänge för en förtviflan och ett menskligt elände, som ej kunde försonas med mindre än hela fornverldens upplösning. Det är det ur kristendomen utgångna personlighelsbegreppet, som omgestaltat samhällena och detta måste ock genomtränga hvarje del af ett kristet lands lagstiftning. Utgående från dessa åsigter, anser sig dock Utskottet böra till en början erinra, att de af motionären tecknade missförhållanden icke i allo kunna genom någon lagstiftning förekommas, ehuruväl till tiden för deras fortfarande begränsas. Och om någon skulle finna det resultat, hvartill Utskottet kommit, vara alltför ringa för att, så vidt genom lagstiftningen kunnat ske, befordra det genom motionen uttryckta syfte, så torde dock sådant rättfärdigas af den ytterliga varsamhet, hvarmed ett lagstiftningsämne, sådant som det förevarande, bör behandlas, samt af den borgerliga ordningens kraf, att icke gifva lättsinnet till fälle att bryta en förening, hvars inre idé ännu kan vara lefvande. Det var dock ett folk, — hvars heliga skrifter äfven af oss vitsordas, — som ej ansåg för den borgerliga ordningens bevarande och äktenskapets helgd nödigt, att dess upplösning gjordes beroende af den borgerliga maktens mellankomst eller af domstols beslut. Detta folk var det Judiska.
Detta torde wara tilräckeligt at werka et blidare omdöme om mig, och sär jag derföre nu i den under öfwerlaggning warande saken säga mina tankar. Af det olika omdöme öfwer detta ämne, jag funnit Ridderffapet och Adeln hafwa, fruk. tar jag nägot unanimt beslut icke lärer wara at förmoda Jag tror likwäl, at denna twist upkommit genom et origtigt framställnings-sätt; ty dä det är onekeligt, at Kronooch Skatte hemmanen warit öfwer all hösma beswärade med Krvnoffjutsning under detta krig, och mera än werkeligen deras egenteliga skyldighet warit, dä de blifwit nödgade at skjutsa in r andra Län och andra provincer, sä har wä! näppeligen stätt at förmoda det biträde blifwit dem nekadt af Ridderffapet och Adeln, om man begärt det i nödens stund och dä krig infaller, dä hwar och ens säkerhet fordrar at emotstä fienden, och i hwilket ögnablick bäde sakens natur och öfligt krigsbruk gör det til en omöjlighet at noga rätta sig efter privilegier; menat framställa frägan sädan, at privilegier i en eller annan punct mätte blifwa ändrade, tror jag blir et prejudikat, som kan hafwa stora olägenheter. Det medgifwes gerna at sädane skulle kunna täla förbättring; men om det införes at ständigt förbättra, sä förswinner all säkerhet til författningar och lagar. Och i det land der säkerhet til ägande rätten saknas. Dcn 28 Dunir. 965 nas, forswinner också all industrie, ochähägatil odling af jorden, anläggning af nyttiga inrättningar na m. Säledes det ffadeligaste spsieme en styrelsemagt kan införa.
B. 314. A. 405. — angående befrielse för rustoch rotehållare från skyldigheten att under krig ersätta förlorade. VII. B. 189. A. 226. IX. U. 54. A. 316. — för Lif-regementets Hussar-Corps, angående Kronans öfvertagande af deras anskaffande samt af remonleringen vid nämnde corps, emot en viss årlig afgift af rusthållarne. VII. B. 189. A. 227. Municipal-auctoriteter, angående bildande af fögderioch länsvis sammanträdande, för behandling af för fögderiet eller länet gemensamma angelägenheter. I. 417. R. 425. II. B. 363, 397, 444. A. 457. Murraij, Robert Guslaf, yttrande. II. 364. Myntoch Conlroll-verken, om medel lill slutligt liqviderande af köpeskilling för en till ny local inköpt egendom m. m. I. 44. R. 108. VI. Mynt-system, angående särskilda jemkningar i det af Kongl. Majit och Rikets Ständer antagna. I. 409. R. 493. II. B. R. 39. Mäld, om ansvar för intägt deraf å skattlagd qvarn. Se Qvarnar. Mörner, Grefve Johan August. IX. 567, 568. Mörner, Hampus, yttrande. VII. 73. ( 99 ) Mörrums Kronolaxfiske, angående eftergift i arrendet för. Se Eftergift. Mötesplats för Båtsmännen inom Medelstads härad i Blekinge län, angående förändring af. III. A. 84- N. National-Representationen, angående vid sednaste Riksdag gjord underdånig framställning i fråga om dess ombildning. I. A. 229. Nattvarden, om förändring af Kyrkolagens stadgande i afseende å densammas begående efter predikan. Se Kyrkolagen. Navigationsskola i Westervik, angående anslag för inrättande af en. V. B. 39. A. 73. Nauchhoff, Samuel Wilhelm, yttrande.
S<5rf4ljerffor, fd Fadabe 23robjungfrttr, famt atla Sfriqa perfoner af dnnnnofSnet, forn fbrefid forfdljning i 23obar eder pd SftdringSfidtlen f5r anbraS rdfning, i gpra (Häffer: gérjla (Haflén SK:br Stnbra tito Srebje bito gjerte bito (Befälhe, XDerh(5efäU, eder ben gbrfle pd SBerffiab, ber minfi gpra finnas ber minfi £re finnas Stila öfrige #anbtmeiFS» S5d <£nfas SBerffiab, om ber dfroen finnes brott en ©efdll, eller i fall af flera; anfeS ben gbrjle forn SBerf ©efdll, meb men bd be dro gpra (gouvernant™, od; SnformationS-gruntimtner i pribate £uS — fruntimmer, forn bemma f;oS fig bdlla ^enfiojiS.^nrdttrangar eller ©ebolor, betata i fdban egenffap ingen afgift efter benna Slrtifel. (Sdffgtfttmre, lifa forn pd Sanbet. iganöels<!£rpebiter od) (Cömmifitonairer, forn icfe dro33orgare, Cafjeu* rer, Bofbdllare od) »etjente famt 3nfpectorcr odj factorer, meb flere roib ©tdberneS 33ruf, SRanufacturier cd) 23oftrpcferier, jemte 2tpotbefarea* od) f4ltff<tre.<5ef(iKer i ©tocffjolm od; ©ätteborg famt görfia SlafienS ©tdber, i $tta ©laller: gorfia eiafien £K:br 50:
Här kände hon sig som herskarinna öfver alla bokskatterna, här öppnades begärligt hvarje nyanländt bokpaket – det kunde redan då hända att en eller annan mindre säljbar bok kommit med. (Sedermera blef det regel att ett exemplar af hvarje nyutkommet skönliterärt arbete medföljde.) Slutligen och icke minst: här kunde hon i ostörd ro egna sig åt de språkliga och literära förstudier, som sedermera möjliggjorde hennes – autodidaktens – uppträdande i literaturen. Hur väl Victoria Benedictson trifdes i detta oansenliga krypin har Ernst Ahlgren sedermera skildrat i de två småberättelserna Efter torgdagen (Berättelser och utkast) och Storhandel (Folklif och småberättelser). Särskildt den senare af dessa berättelser meddelar en interiör, lyckligt gripen och kastad på duken med få penseldrag, en genretafla, där stämningen är återgifven med finhet och där hufvudfiguren är själfporträtt. Alla Ernst Ahlgrens första skönliterära arbeten ha kommit till i bokhandeln. Där vid det uppslagna spelbordet äro de flesta af berättelserna Från Skåne och största delen af Pengar skrifna; här äro de första häftiga striderna mellan tanken och språket utkämpade; här har under spännande hjärnansträngning alstrats en otrolig mängd af de förstlingsförsök, som icke nått målet inför hennes själfkritik och därför aldrig publicerats, eller som under den literära jäsningstidens famlande osäkerhet på måfå kastats ut i världen för att underkännas af en okänd och sträng domare. Den ihärdiga motgång, som mötte Ernst Ahlgrens begynnande författarskap, har blifvit utförligt skildrad2 i sina yttre drag. Det är otvifvelaktigt att dessa motgångar lämnat efter sig djupa spår i Ernst Ahlgrens utveckling. Den konstnärslängtan, som halft omorgnad sträckt på sig under de åren, då hon växte ut från barn till kvinna, och som då kväfdes af faderns maktspråk, kom nu igen, endast starkare, mera intensiv och mera medveten. Också nu stötte den på motstånd utifrån, men lika litet nu som förr lät hon motståndet nedslå sitt mod.
— Rikets Presterskap, i förening med Undervisningsverkens Lärare, hafva att bevaka Kyrkans och den vetenskapliga odlingens intressen; och Preste-Ståndets fortfarande delaktighet i national-representationen, utsträckt äfven till Lärare vid Elementar-läroverken, bör alltså anses desto mera rättmätig, som slåndsmedlemmarnes ställning i samhället är egnad att bibringa dem, äfven i Statsangelägenheter, tillförlitliga insigter, gagneliga för Riksförsamlingens rådplägningar. — Borgareoch Bonde-Stånden, som representera samhällets materiella intressen, innehafva i Rikets lagstiftning en delaktighet, hvars fortfarande i lika grad med de förr omnärnnda Riksståndens, ingen lärer bestrida. Men utom här ofvan nämnda fyra Riksstånd, som för närvarande äro i utöfning af Rikets lagstiftning, har ytterligare under tidernas lopp utbildat sig en numera betydande samhällsclass under namn af Ofrälse Ståndspersoner, bestående af Embetsman och Fastighetsegare, hvilkas rätt till 14 Constitutions-Utskottets Memorial, N:o 16. deltagande i National-represenlationen redan länge varit påyrkad och af allmänna rösten understödd, dock hittills utan annan framgång, än att deputerade af ofrälse bruksegare, för några Riksdagar sedan, blifvit i Borgare-Ståndel inrymde. Nämnde nya samhälls-class, hvars grundförmögenhet sammanräknad uppgår till ganska högt värde, är i allmänhet i besittning af den bildning och den erfarenhet i medborgerliga värf, som för representant-kallets utöfning äro företrädesvis nödige; och med allt skäl torde kunna sägas, att ifrågavarande orepresenterade talrika medborgares uteslutande från Riksförsamlingen utgör bland bristfälligheter i vårt nu befintliga representationsskick, hvad som mest faller i ögonen.
Sockenstämma, ehvad den hålles i kyrkliga angelägenheter eller i andra mål, måste vara underkastad Regeringsmaktens lagenliga uppsigt och. controll, likasom hvarje annan offentlig sammankomst af menigheten; och förty böra kronobetjenle äga rättighet sådan stämma öfvervara, antingen de äro ledamöter af församlingen, eller icke. §§ iå och 16. Öfverenskommelse!- till befordrande af gudsfruktan, samt om tiden för allmänna gudstjensten och ordningen dervid, m. m. d., tillhör ofelbart sockenstämma i kyrkliga angelägenheter, men icke så öfverenskommelse till befordrande af sedlighet och ordning i allmänhet; utan, som dessa sednare öfverenskommelse!' kunna ingripa uti lifvets flesta förhållanden och ej sällan göra det, äro de tydligen att hänföra till sockenstämma i verldsliga angelägenheter, helst enär de, såsom vanligast är, utgöra förfoganden i polisärenden, t. ex. om inflyttningar, lekstugor och dansgillen, brännvinsförsäljning och förtäring, äfventyrliga spel, m. m. Att nu hänföra dessa ämnen till sockenstämma i kyrkliga angelägenheter, då de sedan i besvärsväg skulle dragas under consistoriernas pröfning, vore högst olämpligt. De hafva tillförene alltid i pröfningsväg tillhört Konungens Bef:h:de, som dessutom alltför ofta varit nödsakad upphäfva lagstridiga beslut derom, äfven när besvär 5 H. 2 IO Den i April. uteblifvit; och mig synes att härvid måste förblifva, äfvensom att sockenstämmobeslut i dylika mål ej ovillkorligen böra äga laga kraft, innan de vunnit Konungens Bef:h:des stadfästelse, —isynnerhet som de beslutande gemenligen söka ernå åsyftade ändamålet förmedelst bestämmande af vitén och böter, ej sällan emot eller utöfver gällande allmänna lagstadganden. 2:dra Capitlet. Om Socken - och Stads-nämnd.
Det skulle således kan hända synas öfverflödigt att borttaga en angelägen tid med ytterligare Anföranden i detta ämne; men enär man betragtar, hvilka vådeliga påföljder det kunde hafva att lemna en sådan enskilt tanka utan vederläggning och derigenom liksom medgifva rigtigheten af den samma , och det så mycket mera, då den yttras af en Embetsman, som är Konungens Rådgifvare, en Embetsman, gom anses och bör anses äga djup kännedom af Constitutionen, då han varit för detta Ordförande i ConstitutionsUtskottet; så är det af högsta vigt, att Frihetens Vänner söka bestrida och vederlägga sådana grundsatser och tyd. ningar af Grundlagen , som nödvändigt skola till intet göra den, med så stora uppoffringar, återförvärfvade Friheten, Men innan jag går Den 7 Martil, att vidröra egentliga ämnet, nemligen rätta för* ståndet af 90 § Regeringsformen, får jag vidi några biomständigheter i Grefve Mörners Memorial fästa uppmärksamheten. Af detsamma synes tydeligen, att den af mig väckte Motion, om ändringar i Lagen, föreslagne i anledning af den Grevesmöhlska Rättegången, föranledt till de af Grefve Mörner framställde grundsatser, hvarom man förr ingen aning haft, nemligen att vid Motioners väckande i Riks* Standen, inga Fada finge uppgifvas, inga Personers namn nämnas, att sådant skulle kunna föranleda till oti 1 låteliga öfverläggningar kos Stånden, till smädande af Embetsmän, förklenande af Regeringen, och hvilket allt lätteligen kunde till slut urarta till Anarchie eller å~ terföra Despotismen. Grefve Mörner har vidlöftigt deducerat denna sin mening. — Hvad skrifsättet egenteligen angar, tror jag man kun-; nät önska att det varit mera modereradt i vissa omständigheter, åtminstone är det mindre välljudande, att höra det innom Ridderskapet och Adeln kunde finnas belackare:
Skada ändå, om vi inte skulle få skridskois, tills ingeniören kommer hem. » » Går du och gnäller för det nu, när vi ha fått en smula snö, » brummade kaptenen, som säkert ställt större förhoppningar på termometern till » Tomas », dagen därpå. » Tycker det ä ' kapten, som brukar gnälla, » muttrade Margret, i det hon gick ut genom dörren, misslynt öfver att hennes välmenta försök att spraka om » pojken » hade misslyckats. /: Kaptenens lynne, som varit bättre efter den illa utflykten, var åter i sjunkande. Han satt och stirrade i glöden, och inte ens den stora räpphönshunden Soch, som ställt sig med framfötterna upp i hans knä och smeksamt strök hufvudet mot rockkragen, kunde tillvinna sig mycken uppmärksamhet. Plötsligt hoppade hunden ned och sprang mot dörren med ett skall Kaptenen spratt till — dörren öppnades och en gosse kom in. » Ett telegram till kapten! » Kaptenen gaf honom skyndsamt en slant, så | att han skulle aflägsna sig, hvarefter han slet upp kuvertet. » Hemresan inställd. Göromål hindra. Mår godt. God jul! Hälsa Margret! Kurt. » 1895 Så lydde det. — Den kvällen smakade kaptenen inte de inkokta grisfötterna efter julslakten — en favoriträtt, som alltid skulle stå på bordet så snart som möjligt. Tomasdagen » rann upp » med töväder. Det missödet kom nu nästan som en välbehöflig afledare för kaptenens tankar och humör. » Gamla märken stå inte! — Det slaskade på ' Anders ' också! Men det må vara detsamma med det nuh tillade han tystare. » I min ungdom, » fortfor han dock efter en paus, » då brukade det vara vinter! Då såg julen ut på ett annat sätt. Kallt, så det knäppte i knutarna, och klingande slädföre när man for till julottan. Det var andra tider. Men nu har jag inte haft släden ute på två år, förr än häromda ' n, och då skar det ändå i. Nej, det ä ' som om det vore vår i stället för jul! » » Men än kan det komma snö, » sökte Margret trösta, men det var som att kasta blånor på elden.