Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Som jag är ledamot i det Utsk., som egentligast har till föremål att bereda sådana önskningsmål, ber jag att få yttra, det jag med samma värda ledamot instämmer deruti, att man från vår fyrdelade Representation ej har att vänta utarbetade förslag till någon ingripande reform i våra statsförhållanden; men då jag medger, att intet från en större synpunkt utgående förslag kan utarbetas, emedan localinteressen göra sig gällande inom Stånden, tror jag likväl, att de många inkommande önskningarna kunde vara en anledning för Regeringen att en gång se till, det verkliga reformer äro af nöden. Jag tror icke, att en Regering bör vara inactiv derföre, att mindre betänkta önskningar framställas, utan att sådant bör blifva en ytterligare anledning för Regeringen att vara uppmärksam på dess åliggande att bringa i form all den oformlighet, som genom representationssättet uppkommer. Hvad detta betänk, särskildt beträffar, önskar jag bifall till detsamma. Hr Stuart: Det är i anledn. af Hr af Billberghs yttrande, angrde svårigheten att utbryta jordeböcker m. m., hvilket en förändrad lönereglering skulle göra oundvikligt, som jag begärt ordet för att erinra, hurusom vid sönderdelningen al Örebro och Carlstads län samt den i sednare tider skedda fördelningen af de Norrländska länen samma olägenheter förefunnits, samt att såväl för Wermland som Norrland Den 17 Juni f. ra. fördelarna af den, nya läneindelningen varit alltför påtagliga , för att man skulle kunna betvifla, huruvida densamma fullt motsvarar de ökade göromål, som denna förändrade indelning för en och annan tjensteman kunnat medföra. Ett dylikt exempel som. Götheborgs och Wenersborgs län, hvilka jag förut citerat, förete äfven Calmar och Carlskrona län, hvilka utan olägenhet synas kunna förenas. Här är dessutom icke fråga 0111 en generel förändring af alla Rikets län, utan om en partiel reglering, och troligen har icke någon haft för afsigt att hos K. M. anhålla om en förändrad indelning af länen i de orter, der den närvar, indelningen linnes vara afpassad efter locala förhållanden.
I ett af de få stadganden, som vår svenska lag har för kommunernas skyldighet att utöfva fattigvård, heter det emellertid, att hvarje samhälle underhålle sina fattiga på så sätt, att bettlande förekommes, ett stadgande, som våra herrar ledamöter af fattigvårdsnämnder tyvärr icke ägna tillbörlig uppmärksamhet. Men vi hafva äfven missförhållanden af än allvarsammare art att påpeka. Våra fattighus befolkas j u till största delen ur samhällets allra lägsta lager. Egen lättja och last göra flere medborgare till fattighjon än ogynnsammalefnadsomständigheter. När man nu, utan att ålägga dem ordnadt arbete och utan att utöfva något slags tillsyn öfver dem, sammanför alla ett samhälles förolyckade existenser och lägst stående individer, hurudant blir månne det lif de föra? V i få ett svar på denna fråga, o m vi t. ex. en juldagsförmiddag besöka karlstugan på närmaste landsfattighus. V i skola då i nästan hvarje säng finna ett af julruset redlöst hjon. Ett annat svar på den frågan erhöllo vi för någon tid sedan i den notis, som bland domstolsoch polisärenden i våra tidningar förekom under rubrik: Ruskiga sedlighetsförhållanden vid fattighus. Ännu ett ord. I denna atmosfär danar samhället en del af sina medlemmar. På våra fattighus intages j u ett icke så litet antal barn. Hvilka förutsättningar äga väl, mänskligt att se, dessa små att blifva goda och hederliga medborgare? Om man nå- gonsin ägde rätt att tala om människor, förutbestämda till elände, så vore det väl med tanke på dessa barn. En gren af den kommunala fattigvår IDUN 1 % den, som vi hittills icke berört, är den, som utöfvas utom församlingens fattiginrättning. En person, som på grund af sjukdom eller arbetsbrist kommit på obestånd, kan af fattigvården erhålla tillfälligt kontant understöd, fri läkarevård, fri vistelse på lasarett o. s. v. Föräldrar med stor barnskara kunna erhålla s. k. barnuppfostringshjälp, det är ett månatligt mindre belopp, som utgår under ett visst barns minderårighet. Att rättvist utdela dessa slags understöd förutsätter ett arbete, som, åtminstone i städerna och i de trakter på landet, där den fattiga befolkningen är mångtalig, öfvergår deras krafter, som det vederbör.
Då öl har ett tillräckligt eget värde, så att det ej kan löna sig, att först tillverka öl, för att deraf bränna bränvin, kan endast blifva fråga om bränvinstillverkning af sådant öl, som blifvit skadadt och odugligt såsom dryckesvara, eller åtminstone förlorat en stor del af sitt värde såsom sådan. Af vanligt öl, som börjat surna, kan man antaga att 4 pott i medeltal ger 4/42 pott bränvin af 50 °/0, och i följd häraf måste 42 potter sådant öl, som användes till bränvinsbränning, beskattas med 5 sk. och hvarje pott med 4/4. Då kommissionen icke eger någon kännedom om huru fort öl låter afdestillera sig, anser kommissionen rättast att lägga afgiften för bränvinsbränning af detsamma på materialet. Utom de här nämnda ämnena kunna kanhända bär och frukt blifva använda till bränvinsbränning. Då kommissionen emellertid icke har någon erfarenhet om dessa ämnens sprithalt, samt ingen ledning står att erhålla uti den Preussiska beskattningen, i det att bränvinsproduktionen af bär och frukter dels beskattas efter pannan, dels efter materialet kan kommissionen icke bestämma någon speciell skattesats för desamma, utan hemställer att de må komma under den för stärkelse m. m. föreslagna. Då skattepåbuden endast gälla för 5:ne år, samt för öfrigt i alla händelser ingen synnerlig mängd af bär eller frukter troligen kommer att användas, är ingenting att äfventyra genom att provi' soriskt bestämma beskattningen så, som antydt är, till dess man får nödig erfarenhet om huru man skall kunna träffa bränvinstillverkning af dessa ämnen med det afsedda allmänna skattebeloppet — hvilken anmärkning också till större del gäller de andra här ofvan anförda ämnena. Enär det, så snart pannbeskattningen upphör, icke tinnes någon orsak att bibehålla beskattningen å omdestillation af redan färdigt bränvin, ämnar kommissionen icke att föreslå någon skatt för densamma, och det så mycket mindre, som det, från flera sidor betrak' tadt, vore önskligt att denna handtering frigåfves.
Fullmäktige uppgifva det uppå lånet uttagne belopp, som skall bevakas; 17:0 Hvarje gång en, för RiksgäldsCoritoirets räkning, intecknad tomt ombyter ägare, åligger det Magistraten att till Commissarierne i RiksgäldsContoiret uppgifva namnet på den nya ägaren, på det anteckning härom må kunna göras uti RiksgäldsContoiret; äfvensom skeende ombyten bland Stadens Äldste och Comiterade likaledes Commissarierne tillkännagifvas; och 18:0 Hvad som utaf lånebiträdet icke är lyftadt inom i834 års slut, får derefter icke från RiksgäldsContoiret utgifvas. s. 56. R. Sttr hafva, för det vigtiga ändamålet af Staden Norrköpings snara återuppbyggande eller den en ( 4i ) del af Staden, under loppet af år 1826, öfvergångna eldsvåda, beviljat samma Stad ett låne-understöd från RiksgäldsContoiret af Etthundra Tusen (100,000) R:dr B:co, att utlånas åt enskilde personer, emot Fern procents ränta och under följande vilkor: 1:0 Alla, som vilja erhålla lån utaf dep sålunda anslagne summan, böra ovilkorligen å de afbrände tomterne uppföra sådane byggnader, som uti K. M:ts för Staden i Nåder fastställde plan och Byggnadsordning äro föreskrifne; 2:0 Vid lånemedlens fördelning, böra de tomtägare företrädesvis understödjas, hvilka i synnerhet kunna vara i behof af lånebiträde utaf allmänna medel; 3:o Landshöfdingen i Länet tillförordnar en serskild Comité', som, under hans ordförande emottager lånemedlen, besörjer deras utdelning m. m. Till Medlemmar i denna Comité' utses: En af Stadens tjenstgörande Borgmästare, Tvänne (2) Rådmän, Tvänne (2) Adelsmän, Tvänne (2) Ofrälse Ståndspersoner, och Fyra (4) bland Stadens Äldste. Och får någon annan, än den, som är bosatt i Staden, icke utses till medlem i Comite'en.
Utskottet har dock icke trott sig böra af denna svårighet låta sig afskråckas frän att både uttala, hvad det anser rått, och att, så långt ske kan, söka realisera detsamma. Det vågar derföre för Riksens Ständer framlägga ett förslag, som, enligt Utskottets Öfvertygelse, genom fastställande af några få förmögenhets-classer för valrätt, båttre ån vår nu gällande, och, genom classificationens bibehållande, båttre ån hvarje på en enda val census byggd vai lag, motsvarar de anspråk, man på en val-lag kan göra. Utskottet erkänner otvunget, att det icke kan åstadkomma en val-lag, hvars förutsättningar i alla händelser skulle sammanfalla med verkligheten och uttömma hela dess rikedom och mångfald. Utskottet har i följd deraf föreslagit, att det högsta röstetal, som någon vid samma val må afgifva , bör blifva sex. Då Utskottet härigenom sökt hindra afl. någon, i följd af sin concentrerade egendom, skall kunna vid valen öfverväldiga en menighet eller ens i betydligare nion bestämma dess val, har Utskottet likväl, å andra sidan, och i öfverensstämmelse med dess förut yttrade åsigt af egendomens högre betydelse såsom spher för medborgerlig verksamhet, trott, att den, sorn, i flere olika orter, har en sådan spher sig anvisad, derigenom står i flerfaldiga förhållanden och åtminstone eger tillfälle och uppmaning till en mångsidigare kännedom af landets behof, enligt rättvisans och klokhetens sammanstämmande fordringar, bör tillerkännas rått att å hvarje serskild ort rösta i »ion af sin der egande förmögenhet. Utskottet har härvid endast hemtat ! 38 iConstitutions-TJtskoltets Memorial, N\o 38. ledning af sitt omdöme om det sanna och rätta, men föreser möjligheten af den invändning,' att val-rätt på flere orter år i andra Stater ullryckligen afskuren, och att de skål, som der föranledt detta förbud, äfven hos oss ega gilltigliet.
Han var bedragen på segerpriset, och han ansåg, att domen skulle hafva farliga följder, ty Valands lynne och Valands krafter kände han från den tid, när denne gjorde sina lärospån i Sindres smedja. FÖRSÖKEN ATT FÖRSONA VALAND. IVALDESÖNERNAS FLYKT. Fröj vistades hos sin fosterfader Valand, när de båda underrättelserna kommo till Ivaldesönerna, att Oden vållat deras faders död och att Valands smiden blifvit jämförda med Sindres och underkända. Valand och Egil möttes och rådgjorde, men sade till andra ingenting. Ej häller begärde de af Oden böter för sin faders död. Valand var, som vanligt, vänlig mot sin fosterson och dolde de onda nyheterna för honom. Men de guldsydde praktfulla bonaderna i brödernas salar nedtogos, och bland guldsmycken och vapen, som glänst på deras väggar, saknades efter hand de bästa. Deras förut fyllda klenodkamrar tömdes. Efteråt fick man veta, hvart de blifvit flyttade. De, som icke äro återfunna af ryktbara hjältar i en senare tid, ligga ännu gömda i jordhålor och bärgsalar, där de rufvas af drakar, eller nedsänkta i djupa flodbäddar, där de vaktas af vättar, som hålla till i närbelägna åklippor eller strandåsar. Gudarne började öfvertänka, att Ivaldes söner hade skäl till missnöje med dem. Njord, hvars son var i Valands vård och våld, blef orolig. Han samrådde med Oden om hvad borde göras, och de fattade det beslut, att Valand skulle hedras med ett till gudarne knutet slägtskapsband. Njord skulle begära hans dotter Skade till äkta, och Skade upphöjas till asynja. På detta sätt ville gudarne godtgöra den dom som blifvit fälld öfver Valands smiden, och visa, huru högt de värderade honom. För Ivalde ville gudarne förmodligen gifva böter, ehuru han brutit sin ed till dem och själf vållat sin förtjenta undergång. Njord skickade ett sändeskap, valdt bland vaner, som lydde under honom, till Valand.
Och Konungen höll ett råd med sina öfversta, och med hela menighetene i Jerusalem, till att hålla Passah i dem andra månadenom. Förty de kunde icke hålla det på den samma tiden, derföre att Presterna icke nog helgade voro, och folket icke ännu tillhopakommet var till Jerusalem. Och det täcktes Konungenom väl, och hela menighetene. Och de beställde, att det så utropadt vardt i hela Israel, ifrå BerSeba allt intill Dan, att de skulle komma och hålla Passah Herranom Israels Gud i Jerusalem; ty de hade i långan tid icke hållit det, såsom det skrifvet står. Och båden gingo åstad med brefven ifrå Konungens och hans öfverstars hand, igenom hela Israel och Juda, efter Konungens befallning, och sade: I Israels barn, vänder eder om till Herran, Abrahams, Isaacs och Israels Gud, så varder han sig vändandes till de undsluppna, som ännu återlefde äro ifrå Konungens hand i Assur; Och varer icke såsom edre fäder och bröder, som sig emot Herran deras fäders Gud förtagit hafva; och han gaf dem till en förödelse, såsom I sjelfve sen. Så varer nu icke halsstyfve, såsom edra fäder; utan räcker Herranom edra hand, och kommer till hans helgedom, den han helgat hafver till evig tid; och tjener Herranom edrom Gud, så vänder sig hans vredes grymhet ifrån eder. Förty, om I omvänden eder till Herran, så skola edra bröder och barn få barmhertighet för dem som dem fångna hålla, så att de skola komma åter i detta land igen; ty Herren edar Gud är nådelig och barmhertig, och varder icke vändandes sitt ansigte ifrån eder, om I omvänden eder till honom. Och båden gingo ifrå den ena staden till den andra, i Ephraims och Manasse land, och allt intill Sebulon; men de gjorde gabb utaf dem, och bespottade dem. Dock någre af Asser, och Manasse, och Sebulon, ödmjukade sig, och kommo till Jerusalem.
På grund af hvad jag till protokollet redan yttrat, angående det minskade årliga behofvet af salpeter för krut-tillverkningen, hvilken numera bedrifves endast för Kronans räkning, tillstyrker jag i underdånighet, att nuvarande anslagtill salpeter-uppköp måtte nedsättas med 100.000 R:dr, samt att således detta anslag, hvilket i nu gällande Riks-stat är uppfördt med 270,000 R:dr. måtte förminskas till 170.000 R:dr. Summa tillökning R:dr 221,036: 98- Förestående slutsumma utgöres af: äskade tillökningar i anslag 171,036: 98. högre beräkning af förslags-anslag 50,000: — 221,036: 98. Då härifrån afdrages ofvanberörda minskningar i anslagen: för Generalitets-staten 650: — » salpeter-uppköp 100,000: — Transport — 100,6o0: — 221,036: 98. Bil. M 2 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prog. Ns 1, om Statsverket 1859. 35 Transport 100,650: — ‘221,036: 98 äfvensom de till öfverflyttning pä 5:te Hufvud-titeln föreslagna anslags-beloppen för Hallands och Wester-Norrlands beväring . 13,795: — 114,445: uppgär den kontanta tillökningen i 4:de Hufvud-titelns ordinarie anslag till 106,591: 98 hvaraf 55,265 K:dr 52 öre redan förut utgätt såsom extra anslag, samt 50,000 R:dr utgöres af högre beräknadt förslagsanslag.
Östmikd <fc Bkiilikg, 185L i — ■ ■ Banko-Utskottets Betänkande, N:o 43. 1 N:o 43. Ank. lill Eip.-Utsk. den 5 Juni 1851, kl. I e. m. Betänkandej nied förslag till föreskrifterafseende dels att ersätta upphörd Privat-Bank och dels att underlätta penningerörelsen i allmänhet. De föreskrifter, nu gällande Banko-reglemente i 215 § innefattar, om sättet alt fylla Privat-bankernas sedelutgifning i fall en eller flere af dem skulle före nästa riksdag upphöra, äro af följande lydelse: Mom. i. För den händelse att en eller flere Privat-banker skulle före nästa riksdag upphöra, åligger det fullmäktige, att i mohn af del sålunda minskade rörelse-kapitalet, antingen pä den ort, der sådan Privat-bank funnits, inrätta en afdelning uf Bikets Ständers Bank för att, under den förvaltning fullmäktige funne godt förordna och enligt af dem meddelad instruktion, bedrifva Laneoch Kreditiv rörelse på ungefärligen enahanda vilkor, sorn den Privat-bank, hvilkens rörelse skall ersättas, eller ock, om sådant anses mera lämpligt, för berörda ändamål, anvisa nödiga medel åt bankens vederbörande Lånekontor. Mom. 2. Sammanräknade summan, som banken i sådant afseende, har att anvisa, får icke öfverstiga 2,300,000 Rdr banko, hvilka fördelas på vederbörande Låne-kontor eller afdelningar, i förhållande till medeltalet under sednast förflutna frenne åren af den eller de Privat-bankers sedelutgifning, som skall ersättas. Afdelningen eller Låne-kontoret afgifver inom det anvisade beloppet assignationer pä banken, stälda ä 20 Rdr hvardera, och efter föregången avis, i banken, vid anfordran betalbara; kunnande dessa assignationer i all kronans uppbörd emottaga!. Bih. till R. St. Bet i 123 § stadgade maximum af sedelstock må härigenom icke ökas med mera än högst 2,600,000 Bär banko.
Ingenting, som någon kunde förbjuda, hade försiggått i söndagsskolan. Då kallades Kerstin in som vittne. Ja, hon kunde ej säga annat, än att hon på sista tiden tyckt, att Eriksson burit sig ovisligt åt, och följden blef, att Eriksson af skolrådet erhöll en skarp varning för oförstånd i sin tjänst och för att vidare gå öfver sin befogenhet som skollärare. Han kände sig nu som en förföljd man. Först klagade han hos domkapitlet i en lång skrift öfver varningen. Men konsistorium fann ingen anledning att upphäfva densamma, utan tillade dessutom en skarp tillrättavisning. Då gick han vidare — till kungs. Icke heller där fick han sent omsider rätt. (Forts.) Hvad alltid till en fästning hörer. Hvad mor vid slakten sammanrörer. En större led på män ' skokroppen. Hvad mängen är på hufvudknoppen. Hvad är väl den som lyckan funnit. tacksamhet. Hvad ofta utnötts, då man målet hunnit. Hvad modet tvingar damer bära. Hvad barnen sig i skolan lära. Hvad man till smörgås gärna äter. Ett mått hvarmed man nu ej mäter. Hvarpå en tum gör allt för mycket. En del utaf teaterstycket. Tre djur för landtbor mycket kära. Hvad för enhvar är tungt att bära. Hvad finns på både slott och kojor? Hvad hörs från den som lagts i bojor? Hvad under fötterna man sätter. Och en bland husmanskostens rätter. Hvad nu på rim jag ju har blifvit se ' n hela kvälln jag flitigt skrifvit. Hvad mången gubbe blir med åren. Hvad som vi plågas af om våren. En ort, där mängen lisa finner. Ett pris för den, som målet hinner. En halfö högt, högt upp i Norden. Ett land långt söderut på jorden. Hvad intet skepp kan byggas utan. Hvem som för in i hamnen skutan. Hvad tiggarn gärna vill förvärfva. Hvad som en maträtt kan fördärfva, om man för mycket däraf tager. Hvad junkern ville flickan fager. Hvad vilden fienden beröfvat. Hvad mångens tålamod har pröfvat. Ett mål, man länge sökt att hinna. Hvad som i hafvet man plär finna. En hjälp att styra ystra hästar.
Förminskning i Sedelstocken'. i:o Under åren i 835—i83g. a) Enligt Banco-fullmägtiges berättelse af den 3o Januari i84o, pag. 52 och 53, voro vid i83t) års slut af till Banken influtne capilal-afbetalningar och vinstmedel odisponerade Gi 333 R:dr 38 sk. 2 r. Bankens behållna öfverskott var likväl ej då till ziffran kändt, utan befanns sedermera uppgå lill 74381 R:dr sk. 3 r. högre belopp än nämnde berättelse upptager, hvarföre dessa odisponerade medel här i rund summa utföras med . . //) Af vinst-medlen voro anvisade till Cassa-creditiv 4°0>o°o R:dr, men med stöd af 125 §. i Banco-Reglementet och under åberopande af min reservation mot 3:dje punkten beräknas såsom tillgång . c) Under åberopande af min reservation' mot 2:dra punkten, beräknas äfven den obegagnade förstärkning:, som fonden för publika papper af vinstmedlen erhållit: .. 2:0 Under åren i3fo—1845: di) Genom inflytande Capital-afbetalningar å Riksgälds-Conloirets obligationer
S. D. Föredrogos Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Utlåtanden och Memorial N:o 49, i anledning af erhållen återremiss af Utskottens Betänkande N:o 18, angående väckta förslag till en förändrad organisation af Landtförsvaret; bifölls. N:o 50, i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet N:o 20; lades till hand lingarne. N:o 51, angående Riks-ståndens beslut i anledning af Betänkandet Nio 35, lades till handling arne", samt N:o 52 i anledning af väckta frågor om indragning af Biskops-embetena, reglering Prot.-Utdrag den 16 Augusti 1861. 509 af Biskoparnes löner samt de af dem innehafvande prmbende-pastoraters förseende med nya kyrkoherdar m. m. Ståndet lät vid Utskottens hemställanden uti förevarande Utlåtande bero. S. D. Vid nu skedd föredragning bijöllos Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 29, angående beräkningen af Tullmedlen, Saluaccisen, Postmedlen, CharlcB-sigillatse-afgiften och Husbehofs-bränneri-medlen; samt Memorial N:o 30, angående de till den blifvande nya Bevillningsstadgan hörande formulärer. S. D. BevillningsLagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Memorial N:o 5, med förslag till redaktion af vissa stadganden i förordningen, angående vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin, blef, efter skedd föredragning, af Ståndet godkändt. S. D. Efter skedd föredragning biföllos Lag-Utskottets nedanstående Betänkanden och Utlåtanden, nemligen: N:o 46, i anledning af väckt motion att 1 § af 9 kap.
S Haft. 2 10 Sammansalla Statssamt Allm. lies v.- och Ekonomi-Utslcts Betänkande N:o 19. erkännas den, sorn endast har besittningsrätt till egendomen. Arf, som ut^ir rättighet att tillträda något, som ens skyldeman i lifstiden egt, samt köp, som utgör en rättighet att på annan, emot vissa vilkor, öfverlåta något, som man eger, kunde således icke ifrågakomma i afseende på kronohemman, med mindre Kongl. Majit och Kronan skulle afsäga sig sin jordeganderätt till dylika hemman; en eftergift, som Utskottet sä mycket mindre kunde förorda, som det vore åbo å kronohemman öppet att, emot en högst obetydlig afgift, genom skatteköp förvandla besittningsrätten till eganderätt. Hade nu en oskyld eller fjermare skyld person inlåtit sig i handel om ett kronohemman samt, -— fastän 4:de momentet i författningen uttryckligen stadgar, att en sådan köpare af Landshöfdingen icke annorledes får såsom åbo antagas eller inrymmas, än vilkorligen, eller intill dess sig visar, huruvida någon till hemmanet bättre berättigad sig anmäler, — emot förre innehafvaren fullgjort köpevilkoren, finge han, såsom hvarje annan, hvilken sig ej bättre föreser, stå den deraf möjligen uppkommande förlust; hvadan anledning saknades att, i ändamål att för en sådan förlust betrygga en oförsigtig köpare, tillstyrka något stadgande om skyldighet för den till åboskapet berättigade arfvingen att hos Konungens Befallningshafvande nedsätta ett emot köpeskillingen svarande penningebelopp; och ifrågavarande Kongl. Förordning innehölle derjemte det stadgande att, derest åbo, som ett kronohemman länge innehaft och väl häfdat, öfverlåtit detsamma till något af sina barn, arfvinge eller oskyld man, med förbehåll af undantag eller lifstidsförsörjning, och samma hemman, efter vederbörlig pröfning, skulle tilläggas någon annan, som till åborätten funnes närmare berättigad, då skulle den afgångne åboen, det oaktadt, tillgodonjuta det förbehållna undantaget eller försörjningen.