Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om några bestraffningar skett vid de reg:ten, som jag känner, så hafva de nästan alltid varit för de legda och sällan för de öfriga, och de Den tö Jnnuari e. m. a55 beväringsskyldige önska sjelfve att få vara skiljde frän dessa legohjon. Delta är min erfar enhet, jag talar endast om den, och tillstyrker afslag å betänkandet. Frih. Ridderstolpe, Fredr.: Jag kan icke till den giad hylla opinionens välde, att jag skulle proponera bifall till Utsktns betänkande. Jag anmälde mig, då det yttrande undföll Hr von Hohenhausen, att hail sett de flesta vanfräjdade bland de legda. Åtminstone behagade lian då undantaga Westmanlands ieg:le, hvilket han likväl uppräknade. Jag tror, att det var ett misstag, emedan, mig veterligen, aldrig någon blifvit tillåtet att såsom legd beväringskarl inskrifvas, hvilken varit befunnen på minsta sätt felaktig hvad frujden angår. Jag kan icke annat än conformera mig med Hr von Rosen, då han erkänner att de legde hafva den sämsta fräjden, utan att vara vanfräjdade, men att man kan säga att de sämsta sederna och den sämsta stoffen finnas hos dem, sorn blifvit legde, och det till den grad, alt bönderne icke gerna vilja se sina söner i sällskap med dessa legda karlar, — delta är åtminstone hvad jag kan intyga vara förhållandet inom Westmanlands län. Jag önskar afslag å Utskjns betänkande. Hr von Hohenhausen: Jag hoppas att det sista yttrandet af Frih. Ridderstolpe, ehuru jag naturligtvis icke nu kan nämna de karlar, som varit vanfräjdade, eller framlägga några fada, likväl vitsordar hvad jag sagt, att i allmänhet det är bland de legda man träffar de vanfräjdade; och att sådant verkligen inträffat linder åren 1828, 182g och i83o, då jag var stabs-chef hos II. Ex. Generalen Sköldebrand, är hvad jag kan intyga. Frih. Tersmeden:
Men, andra tider, andra grundsatser: en dyster misstänksamhet utbredde snart skymning och dunkelhet öfver den i Snillets och Smakens verld så nyligen uppgångna dager; de medel som till konsternas odling varit anslagne, upphörde till större delen att i samma afsigt användas; och då slutligen, vid allmänna ärendenas förändrade skick, ett nytt beskydd ifrån Thronen syntes lofva Svenska SångGudinnorna blidare öden, har saknaden af ett enda, men högst nödigt, hjelpmedel, som Rikets Ständer ensamme kunna utfinna, hittills inom blotta önskningar inskränkt alla förslag till NationalTeaterns upprätthållande och förädling. Genom en till Konungen ingifven och Allmänhetens granskning sedermera underkastad omständlig berättelse, har Teatrar - 538 Dtn 16 Maj, nas nuvarande Styrelse utvecklat deras belägenhet, och ingalunda tillbakahållit aningen om det återfall till intet, hvarmed så väl de, som sjelfva konsten hotas. Styrelsen, heter det i denna berättelse, uppbär af Kongl. StatsKontoret ett så litet betydligt understöd, att den Bevillning, som af Verkets löntagare erlägges och till StatsKassan åter ingår, vida öfverstiger hela understödets belopp. Det enda tillskott af allmänna medel, som dessutom är att påräkna', består i ett inskränkt bidrag af Konungens handkassa, bibehållet endast i grund af Hans Maj:ts eget begifvande, ehuru hand' hassan visserligen icke kan anses vara ämnad till fria konsternas understöd. Således nödsakad att grunda Verkets drift nästan ensamt på Allmänhetens frivilliga, och följaktligen ovissa, tillskott, har Teatrarnas Styrelse, emot sin önskan och öfvertygelse, ofta bort, med uppoffrande af litterära och artistiska åsigter, betrakta sitt föremål utur en blott ekonomisk synpunkt: den har varit nödtvungen att fästa sin förnämsta uppmärksamhet, icke på den mest bildade, utan på den talrikaste, eller, hvilket i detta fall är detsamma, på den mest betalande klassens fordringar.
Väl har Utsk. sökt besvara de vid återremissen gjorda inkast sålunda, att det icke här vore fråga om ett direkt anslag, utan endast om ett lånebidrag förenadt med återbelalningsksyldighet; men det torde i alla fall återstå att bevisa det Staten, medelst anskaffande af denna summa, sora till på köpet något öfvcrstiger hvad egentligen med siffror kunnat bevisas vara behötligt, verkligen befrämjar ett föremål som vore vida angelägnare än många andra. Att Westerås hamn kan vara träng, må vara en sanning, men belägenheten af denna hamn och de vindar, för hvilka den är utsatt, äro icke genom dessas våldsamhet af den beskaffenhet, att man i sjelfva verket kan med fullt skäl anse ärendet vara af särdeles angelägen art. Jag skulle önskat alt man velat åtnöja sig med det låneanslag, som vid sakens förra ventilation härstädes varit ifrågasatt, i hvilket fall det åtminstone kunde sägas vara billigt begärdt i förhållande lill andra dylika bidrag; men dä man icke velat finna sig härvid, anser jag mig böra, till undvikande af vidare tidsutdrägt härmed, i korthet framställa en vördsam hemställan om afslag å detta betänk. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Det hade visserligen varit önskligt att R. St. kunnat bifalla alla de anslag som K. M. äskat, men då tillgångarne endast tillåtit att bevilja en ganska ringa del af dem och R. St. således mäste fästa sig vid det angelägnaste, tror jag att StatsUtsk. gjort ett synnerligen dåligt val, dä det framhållit hamnbyggnaden vid Westerås framför andra. Vi veta huruledes StatsUtsk. nekat anslag till påbegvnta arbeten, hvilka hota med instörtning om de icke fullbordas; huruledes StatsUtsk. nekat anslag till fortsättning af hamnbyggnader, der fartygen nu äro utsatta att af stormen kastas på land och förolyckas och på 70 I)cn 13 Juli. hvilka ställen rörelsen är fullt lika vigtig som i Westerås.
I många fall kan det hända, att silfverfonden anlitas utöf - Den 5 Maj f. m. ver denna proportion, t. ex. då missväxter eller andra olyckor inträffa, som föranleda till högre import; och då frågar jag, om icke, i fall ifrågavar. proportion antages såsom 2 till 5, utvexlingen också måste upphöra vid betraktandet af omöjligheten att vid tillfället genast kunna förstärka fonden, hvilket är lättare sagdt än gjordt. Utvexlingen bör dock icke få hvila, medan Banken söker säkerhet och anskaffar silfver. Man måste således söka säkerhet annorlunda, än genom nämnde proportionslära; och om man endast tager den till grund, är jag öfvertygad, att hela förslaget går omkull. För att vara helt kort, vill jag således endast förena mig med dem, som yrka, att proportionsfrågan må helt och hållet förfalla, och att, sedan Banken öppnat sin lucka till utvexling, vexlingen må fortfara, så länge något silfver finnes qvar. Visserligen har man framställt den satsen, att sedan fonden gått till 2 millioner, bör luckan stängas; men jag anser äfven detta vara äfventyrligt, ty örn fonden går till 2,000,000, så är detta ett bevis, att hela uppställningen varit falsk. Jag har uppgjort en tableau öfver Bankens ställning från 1778 till närvar, tid, hvilken lemnar märkvärdiga upplysningar öfver proportionen emellan silfverfonden och sedelstocken. Bland annat hade Banken 1796, 2,200,000 r:dr i silfver och i5,000,000 r:dr i sedlar, och coursen var då 48 sk. Detta är också en proportion som 2 till i5, och som bevisar, att vi 1796 hade 10,000,000 r:dr större rörelsecapita], än för närvarande öfverskottet evalveradt efter närvar, cours.
Ty hvart vill en soldatesk, till och med den bästa, taga vägen utan kunnigt och tillräckligt antal befäl; hvart sådant leder, hafva vi för ögonen uti 1808 och 1809 års bedröfliga krig. Eör min del vill jag icke utsätta landets ungdom för vådorne af sådana anordningar, och hvartill det ringa antal befäl, som nu förefinnes, till en så stor armée som den stående och beväringen tillsammans, måste leda. Svenska arméen behöfver, efter mitt förmenande, ett dubbelt så stort antal befäl, som det vi nu hafva, af officerare, underofficerare och korporaler. Ett sålunda tillökadt befäl med löner på stat, kunnigt och väl öfvadt, skall vara arméens största intellektuella styrka. Detta befäl, deladt i tvenne hälfter, att alternativt tjenstgöra i den stående arméen, under det att den andra delen ställes, t. ex. såsom i England, ’>på half sold” under de bestämda antal år, då den I) .>ii 23 Maj f ni icke är uti aktiv tjenst, bor under denna tid icke tillkomma mera än hälften mot den lön, som tillkommer den del, hvilken står uti den aktiva tjensten. Landet har då fördelarne af ett tillräckligt och stort antal befäl för godt pris, och den del af befälet, som står på half sold, fördelarne af att kunna egna sig åt produktiva företag. Denna del af befälet skulle i första hand vara de, som vid inträlfande krig skulle exercera landets beväring, för att tillsammans med denna instickas i den stående arméen, att då gemensamt möta fienden. Det att genom de s. k. bevärings-eliterna kunna uppexercera den öfriga beväringen, tror jag icke visar sig i tillämpningen ändamålsenligt. Jag tycker det säger sig sjelft, att vid militäryrket så föga vana personer icke kunna användas till befäl. Hvad åter beträffar mitt yttrande, att det skulle vara tillfyllestgörande för beväringens exercis, att den skedde under blott ett år, synes likväl Utsk:t på sätt och vis redan gått in derpå, då det i nästa § säger att hälften af beväringsklassen kan friköpa sig från all exercis.
Majit nu i nåder föreslagit eller framdeles kan finna vara af nöden, vid utförsel af bränvin till utrikes ort må återbekomraas en summa motsvarande tillverkningsafgiften, till det belopp densamma kan varda af Rikets Ständer bestämd. Och anser sig Utskottet härmed jemväl hafva besvarat de af ofvanbemälde en skilde motionärer i ämnet gjorda framställningar. Stockholm den 30 April 1866. Bilt. till R. St. STOCKHOLM, tryckt hos A. Holmberg & Comp., 1866. Sammansatta Statsoch Banko-Utskottets Utlåtande N:o 10. 1 J\':o tO. Ank. till Exp.-Utsk. den 16 Maj 1866, kl. I e. m. Utlåtande, i anledning af väckta motioner om ändringar i Kongl. Förordningen den 26 April 1861, angående en allmän hypoteksbank m. m. Sedan inom Hedervärda Bonde-Ståndet vid innevarande riksdag blifvit väckta motioner, af Riksdagsfullmägtigen Per Nilsson från Christianstads län (N:o 13) dels om upphäfvande af Kongl. Förordningen den 26 April 1861, angående en allmän hypoteksbank och dels om föreskrifter rörande hypoteksföreningarnes utlåningsrörelse, samt af Riksdagsfullmägtige Carl Anders Larsson från Ostergötlands län (N:o 63), Joli. Andersson från Elfsborgs län (N:o 126), Gustaf Bjerkander från Skaraborgs län (N:o 141) och Per Persson från Wermlands län (N:o 250), alla åsyftande ändringar i dels nyssberörda Kongl. Förordning, dels Kongl.
I öfverensstämmelse med stadgandet uti C3 §. af Regerings-Formen, att tvänne särskilda tillräckliga summor, vid hvarje Riksdag, skola för oförutsedda händelses afsätta! och anslås, till Underdäniga Skrifvelser. 59 E. K. Mits Höga disposition, hafva Riksens Ständer beslutat, att den ena, eller det så kal. lade större Creditivet, hvilket, jemlikt innehållet af ofvanåberopade Grundlags-rum, skall lyftas i Banquen, må utgå till enahanda belopp, som vid sistlidne Riksdag bestämdes, eller till Två millioner Riksdaler, och anvisat den andra, eller det mindre Creditivet, att utgå på sätt Riksens Ständer, i sammanhang med den vid innevarande Riksdag vidtagne Finance-reglering , förordnat, och till en summa af 1,500,000 Rulr, tillgänglige, då E. K. M., efter inhemtandet af hela Stats-Rådets tankar , finner lyftning oundvikligen nödig, hvarvid iakttages, att två tredjedelar, eller 1 million R:dr disponeras, då Rikets försvar påkallar utomordentliga anstalter, och den öfriga tredjedelen eller 500,000 Rulr anlitas för andra högst vigtiga och angelägna utgifter; dock. hafva Riksens Ständer funnit sig böra fästa det vilkor vid begagnandet af sistnämnde Creditiv , att de utomordentliga behof och föremål, i och för hvilka de summor, som deraf uttagas, ansetts erforderliga, skola fullständigt uppgifvas, och en summarisk redovisning deröfver upprättas, på det Riksens Ständer eller deras Revisorer ml jemväl kunna deraf erhålla en ledning, till vinnande af nödig speciell kännedom om desse medels användande i hvarje särskildt fall. Riksens Ständer framhärda etc. 6o Underdåniga Skrifvelse^. Uppl. o, god k. hos Ridd, o. Ad. å. 16 Nov. 1823I Preste-Ståndet d. 17 — —.
Herr Printzensköld har medgifvit att min kalkyl för nästa år kommer att slå in, men att för de öfriga åren, som kunna komma att förgå till nästa riksdag, den icke håller stånd. Hr Printzenskölds yttrande vore ganska rigtigt om den Svenske John Bull vore någon kalkylator, men det har man aldrig sett att allmogen är när den lägger ved under bränvinspannan. Min erfarenhet är den, att lill och med under missväxt år har bränvinspannan gått flitigt nog. Här är icke fråga om vinst af bränvinspannan, utan det är fråga om Statens vinst af bränvinsskatten, och huru många än må bränna sig till skada, sä är jag dock öfverlygad om alt ändå bränvinsskatten måste utgå till det belopp att åtminstone de 700,000 r:dr som Frih. Tersmeden föreslagit böra af denna inträd erhållas. Efter jag har ordet så anhåller jag, att få rätta ett uttryck, som jag förra gången begagnade och som var af mig ett misstag på summan. Jag vill då ändra det sålunda: att ehuru jag ej gerna tummar eller ruckar ett förslag af Utsk., anser jag dock, att de kommande årens intrader af bränvinsbränningen komma alt stiga till minst 700,000 r:dr, hvarföre jag anhåller att denna summa måtte i beräkningen af bränvinsskatten upptagas. Hr von Hartmansdorff: Mina värda motståndare hafva sagdt, att det synes, som ville man nedsätta inkomsterna af de extra bevillningarna. Hvad mig beträffar så bar jag tillstyrkt l]tsk:s förslag utom den första delen deraf rör:de tullbevillningen. Jag ser således icke med hvad skäl man gör mig en sådan förebråelse. Deremot vill jag fråga om det icke snarare ser ut som ville man, på den motsatta sidan först efterse huru mycket som fordras, för att icke nödgas höja den allmänna bevillningen och 156 11 en 5 Augusti. derefter beräkna de extra bevilluingarne så högt, som behöfves för att komma till det åsyftade målet.
Percy och hans fru voro då här vid Aukwoodhouse? Den gamla amman teg imellertid, hon syntes tydligen träffad af mitt oöfverlagda yttrande och var så försjunken i förvåning eller betraktelser, att det dröjde en lång stund, innan hon återkom i sin förra tankegång. — Ja, de voro här, — sade hon slutligen, liksom med våld bortjagande den plötsliga förvirring, som mina oförsigtiga ord åstadkommit inom henne, — de bodde i slottets vestra våning, som blifvit iordningstäld till deras ankomst, och den lilla Astley växte och blef mera kry för hvarje dag: han hade, som jag sade, en italiensk bondflicka till amma, en storväxt och vacker qvinna, som tycktes mycket älska sitt ambarn, men jag, som ofta såg henne i parken med den lilla gossen, hvilken låg och sof i sin korgvagn, jag märkte snart, att hon hade kommit i kärlekshandel med mylords kammartjenare, en mycket sprättig herre, som ville vara fasligt fin, och som med sitt prat förvillade den stackars flickan, så att hon ofta försummade barnet. — Det var väl en månad eller så, som herrskapet vistats här, då de reste bort på en fjorton dagar för att helsa på myladys mor; det tycktes väl icke vara någon fara vid att lemna barnet hemma med amman, så mycket mera som hushållerskan och gamla miss Spencer voro hemma och båda skulle vaka öfver gossen, men ordspråket säger, att många kockar koka dålig soppa; den ena af dem litade på den andra, och nog tyckte jag, att det varit klokare, om mylady eller lord Percy sagt ett ord åt mig, som af alla bäst förstod, huru ett barn borde skötas. Jag vill visst icke säga något, men hade jag fått det uppdraget, så tror jag, att olyckan aldrig skulle händt. — Hvilken olycka menar ni, Mary? — Vänta, skall ni få höra ...
Dylta svafvelbruk och socknarnes rotering; 9:o angående väckt fråga om lindring i båtsmanshållet med afseende på derifrån utgående beklädnads—bidrag, med yttranden; 10:o angående förnyad indelning af nyroterade jorden i Blekinge län, med yttrande; 1 l:o i fråga om den tillämnade fyrinrättningens å Hernö klubb förläggande lill Lungön utanför Hernösand; 12:o om begärdi ytterligare stats—bidrag till fullbordande af hamnoch karal-byggnaden vid staden Carlstad; samt lo:o angående gjord underdånig framställning om ytterligare låne-understöd för kyrkobyggnaden i Christinehamn; dels följande bordlagda motioner af: l:o v. Talmannen Ola Svensson om åtgärder för bildande af ett inhemskt fondsystem; 2:o S. Rosenberg från Christianstads län, om lindring i rustnings-besväret uti hvilken flera Ledamöter af Ståndet instämde; samt 5:o Erik Hansson från Gefleborgs län, om ny fögderi-indelning inom länet, samt såsom följd deraf anslag till 2:ne Kronofogdeoch 2:ne Häradsskrifvare-löner, med anmärkningar. S. D. Remitterades lill Bevillnings-Utskottet Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse med öfverlemnande af förslag till redaklions-förändringar och tillägg i nu gällande tulltaxa. S. D. Nedannämnde en gång bordlagde motioner remitterades till Lagutskottet nemligen: l:o af Carl Gustaf Cederskog från Östergötlands län, om upphörande af Klockares skyldighet alt fortskaffa presterskapets embets-skrifvelser, med anmärkningar; 2:o af J. 0. Almqvist från Norbottens län i samma ämne; 5:o af J. M. Lundahl från Skaraborgs län, om inrättande af förlikningskommittéer jemte förslag till stadgar för desamme, med anmärkningar; Fröt-Utdrag den 23 November 1859. 69 4:o af Johannes Andersson från Skaraborgs län i samma ämne; 5:o af Anders Gudmundson från Hallands län, om ändring i 10 kap. 1 § och 15 kap.
Srebje tito r0: gjerbe tito 6: gemte bito 4: tnäfferftrenner ocg (Befdllet roib bito, t £toå Slaget: Soffia Slagen 4: SInbra bito 2: Slrbefare roib bege 2BerF, lifa meb StrbetéfolF i ©tåberne, utan af» feenbe på 26n od; ©tåbja. mätare, pacfare, )X>io6raga.re, itn», £amp», Cj4ru» cd; Bt?4£wr4« färe, patius» 0$ 5(E4gtatlar, i Jtvå Slagit: gorfla Slagen $:br 4: Stnbra bito —2: parmmätare, t ©ej: Slaget: gbrjla Slagen -—40: Stnbra bito 30: Srebje bito 20: gjerbe bito 12: gemte bito G: ©jette bito 3: prouiforer, ©ubjecter ocg (BefdUer på ?(pot$eF, fe £flnbelfrS3oF&ällaw.. ©jomän, ©tyrmän i 2roå Slager: gbrga Slagen £ft:br 4: Stnbra bito —■ 2: Cimmermän m. fl. 1; 24.
Om de skulle vilja återföra en tid, som är död och bör vara det, en tid, som genom afståndet hägrar för deras ögon med en glans, som den i sjelfva verket aldrig egde? Hvad om deras sträfvanden skulle motverka i stället för befordra menniskoslägtets sanna väl? – Det låter icke tänka sig, inföll Hermione, – ty förnuftet och sanningen hafva i alla tider till sitt inre väsen varit desamma och skola alltid förblifva det. – Visserligen. Ingen tid har varit förnuftlös och osann. Men du, likasom jag, är ju öfvertygad om en Guds uppenbarelse i verldens gång och menniskoslägtets öden. Hvaruti skulle då denna uppenbarelse bestå, om ej deri, att hans herrlighet och fullkomlighet under olika skiftningar allt klarare framstode för de varelser, som äro skapade till hans afbilder? J viljen återkalla en förfluten tid. Det är fruktlöst, Hermione. J viljen återupplifva tron och vördnaden för de gamle gudarne. Det är omöjligt, att detta förtviflade företag skall kunna lyckas. Det är förtvifladt, ty det bär en osanning inom sig. Ack, derutinnen ligger er svaghet. Hvarför skolen J inblanda denna fallna gudaverld i er kamp för sedernas förbättring, för förnuftets rätt och den borgerliga friheten? Hvad har Zeus, den otrogne äkta mannen, att göra med sedligheten eller förnuftet, han den afundsamme, som fängslade Prometheus vid klippan, emedan denne med eldens gåfva blef menniskoslägtets välgörare? Hvad hafva de förgudade tyrannerna, som J gifvit plats uti Olympen, hvad hafva de att göra med frihetsanden och menniskovärdet? Dessa brottsliga, lastbara gudar, förtjena de sina rökoffer och sina altaren? Äro de gudar, till hvilka man kan sätta sitt hopp i lifvet och i döden? Det är sannt: J viljen aftvaga dessa orena, vanställande drag ur deras anleten. J fördömen såsom hädare de skalder, som förtalat dem. Men sedan J utplånat dessa drag, hvad återstår dem då af deras egendomlighet? Intet.
Krigsskepp och redogörelsen för derföre influtne medel. (R. B. 1S27 p. 36—221. 269.) 3:o Kronans Publiaue Hus och Byggnader , sä i Ilufvudstaden sorn i Landsorterne. (R. B. 1827 p. 5i—223.) och 4'° ske Medborgare, för i Pommern försällde dem tillhöriga Kåror. (R. B. 1827 p. 53.) Su hur Utskottet, som uti förstnämnde ämne instämmer uti livad Revisorerne derom sig yttrat, fått emottaga så val K. M:ts Nådiga proposition rörande fördelningen af ersättnings-sum man , sorni de 3:ne sednare frågorne, handlingar och räkenskaper, hvilka erfordra serskild handläggning och granskning; och kommer derföre i hvart och ett af desse ämnen serskildt utlåtande till R. St. att afgifvas. §. l3. Såsom dels redan verkstäldt, dels nöjaktigt upplyst och förklaradt, dels ock endast berättelsevis af Revisorerne anmäldt, har Utskottet funnit några särskilda åtgärder ej föranledas af hvad Eerättelserne uti följande till K. StatsContorets förvaltning hörande ämnen innehålla. 1:0 Angrde af Revisorerne föreslagen Gratification lill Tjenstemännen i RiksBokslutsContoret. (R. B. 1825 p. 8.)_ Betänkande n. 26? 2:0 Ang:de belöning för AnticipationsUlredningens fullbordan. (R. B. 1825 p. 10 ) 3:o Ang:de reglering af de i räkenskaperne förekotnmande Ordinarie Afkorrtningar. (R. B. 1825 p. 7—75. 1S27 !’• 24—206.) 4:o Angtde AfräkningsContorets indragning. (i8a5 p. 9. 1827 p. 47—201.) 5:o Angrde Krutförsäljnings-medels sena lefverering.
Jag skulle illa svara mot så mycken nåd, om jag ej med en vördnadsfull dristighet toge mig den friheten att för er maj:t öppna mitt hjerta, häftigt rörd af denna tidpunkts krisis. Min oändliga underdånighet, min ömma och vördnadsfulla tillgifvenhet för ers maj:t gör det mig till en helig lag, och ers maj:t täcktes i mina svaga utlåtelser icke se annat än dessa känslor. Det är mig obeskrifligen smärtfullt att se ers maj:t på punkten att bryta med Ryssland. Det är icke blott såsom trogen undersåte under hans danska maj:t som jag känner denna smärta, utan såsom den der icke utan rysning ser följderna af detta stora steg. Ers maj:t behagar säga mig att Danmark i detta kritiska ögonblick måste taga en bundsförvandt, antingen Sverge eller Ryssland. Det hörer mig icke till att dömma om nationers intressen. Som jag icke har den äran att vara medlem af konseljen, är jag icke så tillräckligt underrättad om de föregående traktaternas innehåll, att jag kan hafva någon egen tanke. Oaktadt den stora tillgifvenhet och vördnad, som hans kongl. höghet kronprinsen gör sig en ära af att ådagalägga för ers maj:ts person, tilltror han sig icke att afgöra en så vigtig sak, isynnerhet då han är frånvarande, utan öfverlemnar det åt sin faders konselj14. Den tappra nation, som har den lyckan att lefva under ers maj:ts ärorika spira, är af mig rätt väl känd, och äfven dess styrka. Jag tviflar alldeles icke att ju ers maj:t kan sätta en mängd trupper i fält, men hur talrika de än kunna blifva, så är det likväl icke för dem jag fruktar, utan för ers maj:ts heliga person, isynnerhet för den fara, för hvilken ers maj:t blifver blottställd. Min förtviflan blefve gränslös, om jag nödgades strida mot ers maj:t. Ack, sir, om min svaga röst kunde vinna insteg i ers maj:ts hjerta! Ers maj:t skulle då sticka det svärd i skidan, som redan till hälften är draget.