Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Antager man således, att dessa frågor äro af den beskaffenhet, att de ej kunna eller böra föifalla, utan att derom måste i Förstärkt Ståts-Utskott voteras, så måste man äfven medgifva hvarje Stånd rättighet att i voteringen få sin mening under omröstning, såvida man ej vill begå ett juridiskt våld, samt blott antaga pluralitetens godkännande af voterings-propositionerne, såsom tillräckligt skäl för 3:ne Riks-Slånd alt undertrycka det 4:des rättigheter, emot Grundlagens stadgande; ty antager man den satsen för tillämplig hit, att 3 Stånds beslut, det må i öfrigt vara Grundlagsenlig! eller ej, nedtrycker och förqväfver det 4:de Ståndets, så behöfves blott, att 3 Stånd besluta, alt det 4*:de ej får i Förs'ärkt Utskott rösta, för att på ändå kortare väg vinna målet. Med anledning häraf och då åtski 1 lige inflytelserike Ledamöter af det Hedervärda Bonde-Ståndet inom Utskottet förklarat sig villige att afstå från deras yrkande i hvad det lörer de frågor, der de ej beviljat något anslag, så framt de vore förvissade att få deras mening, der de yrkat anslag, under omröstning, så hade jag för min del trott Utskottet handla både rättsenligare och klokare, om detsamma under framställande till Rikets Ständer af förhållandet, och under medgifvande af att ett misstag, sorn likväl grundar sig på så viii innevarande som flere Riksdagars praxis, blifvit begånget i uppställningen af voterings-propositionerne, hemställt, huruvida ej de öfrige 3:ne Slånden skulle finna rättvist att antingen förena sig om ett gemensamt beslut eiler ock åt Bonde-Ståndet medgifva rättighet alt få dess mening i de frågor, der det beviljat ansia?, ehuru den minsta summan, under omröstning i Förstärkt Utskott.” Af Herr Biskop Hedren: ”Sta(s-Ulskottels voterings-proposilioner hafva hufvudsakligen blifvit klandrade såsom Grundlagsvidiigt utestängande elt Riks-Stånds fattade beslut från omröstning.
Stockholm den 6 October 1840. STOCKHOLM. Tryckt hos A* G« Helis t en, 1840. Stats~Utskottels Utlåtande, N:0 354- 1 N:o 354, Ank. till Exp. Utsk. den 22 Oclober, kl. 2 e. m. Utlåtandej angående Anslag å Extra Stats-regleringen. (U. A.) Sedan Siats-Utskottet, som ansell, alt vid handläggning af de, dels genom Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, dels uti enskilda motioner väckte frågor om anslag för sådane arbeten m. fl. behof, som icke tillhöra de å RiksStalen uppförde utgifter, utan förmentes utgöra föremål föranvisning åden så kallade Extra Stats-regleringen, anslagen borde blifva beroende af de tillgångar, som, utan serskilda skattebidrag, kunde vara att tillgå , trott det vara nödigt att först, gemensamt med Banco-Ulskoltet, behandla frågan om det belopp af Banco-vinsten, som för Statens behof skulle kunna användas, och således tilläfventyrs utgöra tillgång för berörde Stals-reglerilig; mea Banco-Utskottet, till hvars utredande sistnämnde fråga blifvit af de sammansatta Utskotten hänskjuten , ansett sig ensamt böra derom bos Rikets Ständer göra framställning, bar Stats-Utskotlet trott sig icke böra uppskjuta, att till Rikets Ständer afgifva dess yttrande, i afseende å de till Extra Statsregleringen hänförlige anslag. Då frågan, om och till hvad belopp Banco-vinsten må lill Stals-utgifter användas, således icke kan blifva föremål för Stats-Utskoltets yttrande samt Rikets Ständer ej eller fattat definitivt beslut, i anledning af BancoUtskotlets i detta ämne afgifne förslag, har Stats-Ulskottet ansett sig icke lämpligen böra, för närvarande, för Extra Stats-regleringen beräkna andra tillgångar, än de öfverskott, som uti Riksgälds-Conloiret kunna vara att tillgå.
695 Lane-Banquen frän äldre tider tillagd gratification Banquens aldre Handlingar inhemtas, att den Kamererare i Läne-Banco Contoiret, med hvars befattning Expeditionen af Lån på Guldoch Silfver-Panter är förenad, haft särskildt för detta besvär sig tillagdt 300 D:r Koppunt såsom Extra arfvode; hvilket, i följd af den år 1762 beslutade inställelse af utlåningen på ."LösörePanter, indrogs af 1765 års Banco. "Utskott; men år 1773, på förekomna skäl och sedan beläning å lösa Panter å nyo kommit i gång, åter beviljades samt derefter med 16 R:dr 3a sk, årligen utgått. X anseende till de ökade göromål, som af Belänings-värdets förhöjning vid sista Riksdag, och Utlåningens der£tf förorsakade tilltagande, blifvit en följd, har ansökning hos Rikets Ständers Revisorer år 1820 blifvit gjord, att förenämnde gratification för Lane-Banco-Kamereraren måtte, i förhållande derefter, lämpligen förhöjas; hvilken ansökning Bevisoreme uti deras afgifne Berättelse, till nu varande Banco Utskott, anmält och funnit skäl att med deras förord understödja. X)et har, vid öfvervägande häraf, ej undfallit Banco-Utskottet, att dylike extra arfvoden till ordinarie tjenstemän, i sjelfva verket böra anses mindre lämplige , då de åligganden, som tillhöra en tjenst, ehvad de tillfälligtvis blifva drygare eller lindrigare, hafva sin beräknade ersättning uti de faststälde löne - yU* f>i}6 Ranco-Utsiottets Betänkandeti. koren; och Utskottet har, under hära fästadf afseende, beslutat till HerrarBanco Fullmägtiges uppmärksamhet öfverlemna, att genom en möjligast Jemn fördelning af göromålen, i framtiden söka förekomma alla grundade anledningar för anspråk af denria beskaffenhet.
Jag skulle derföre näppeligen tro någon proposition kunna göras till frånträdande af ett redan fattadt beslut, enär detta frånträdande icke blir något definitift beslut, så att Ståndens pluralitet derigenom utgöres. Herr Munck af Rosenskjöld.- Sedan Herr Cederschjöld medgifvit, att Ridderskapet och Adeln kan frånträda dess beslut, sä vida nå - 43° Den 30 September f. m? got ändamål derigenom vunnes, hvilket Herr Cederschjöld för sin del betviflar, så har jag icke något annat att tillägga , än att jag tror det föreslagna beslutet verkeligen icke vara utan sitt ändamål. Men jag har nu blifvit af Herr Stråle särskildt upplyst om syftningen af hans förslag, och i anledning deraf förenar jag mig också nu i detta förslag, helst detsamma icke innefattar bestämd föreskrift otn användandet af de 150,000 R.‘dr, utan tvärtom, att detta kommer att bero af en framtida reglementarisk pröfning. Jag anhåller således om proposition å. Femte puncten, med Herr Stråles tilläggas. Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade» att, enär den i 73 §. Riksdagsordningen omför* malde ordjemnkning endast syntes innefatta ett tillägg till , eller en modification utaf ett re* dan fattadt beslut, men ingalunda en fullkomlig öfvergång till ett alldeles motsatt, alltså och då, efter Herr LandtMarskalkens omdöme, BondeStåndets, i afseende å denna punct, vidtagne åtgärd vore rakt motsatt Ridderskapets och Adelns derutinnan fattade beslut, ansåg Herr LandtMarskalken för dess del Ridderskapet och Adeln icke äga rättighet, att, med frånträdande af dess eget, instämma uti BondeStåndets motsatta beslut. Hvad åter det af Herr Stråle föreslagne tillägg angick, fann Herr LandtMarskalken desamma icke medföra någon rubbning af Ridderskapets och Adelns förra beslut, joch angag följaktligen Ridderskapet och Adeln Tim 30 September f. m. 431 Elinna, om Ståndet annars så aktade nödigt, detsamma antaga.
Öfvertygad att man i alla fall skall pruta; äfven om blott ett år föreslogs till förlängning af tiden, får jag ödmjukast föreslå 5 års prolongation på tiden till inbetalning af ännu i f. d. FilialDisconterne återstående skulder; att omsättningar som hittills må äga rum på högst 6 månader med TT5:dels afbetalning på den Summa, som den 1 Januarii 1823 återstår, att omsättningar på kortare tid må få äga rum efter samma princip som i RiksDisconten, samt att för öfrigt samma rättighet till 2 månaders praecriptionstid måtte dem förvaras, oaktadt jag är fullkomligt öfvertygad, att den skall föga Den 3 Februarii, 127 begagnas, om hvad jag hät haft äran föreslå vinner bifall. Till Landsorternes beqvämlig het föreslås de hittills anställde UtrednmgsContoir i Götheborg och Malmö att fortfara ända till utmätningstidens sista slut. Hvad jag här haft äran yttra är dicteradt af min öfvertygelse och den erfarenhet jag i Utrednings-Contoiret haft tillfälle inhämta. Jag föreser väl att det icke blir af alla gouteradt, men de må hafva sin öfvertygelse likasom jag min, och då så många gånger Reglementer och föreskrifter blifvit uppgjorde med fästadt afseende på de förmögnares beqvämlighet och förmon , må det tillåtas mig fästa hufvudsakeligt afseende på de fattiges fördel , hälst det icke åstadkommer de andras förlust. Man torde invändå att en sådan förlängd tid fordrar utgifter till nödige Embetsman; men den vinst som genom minskning af den annars säkra förlusten härigenom uppkommer öfverstiger i ganska betydlig mon alla möjliga dervid blifvande utgifter, reglerades de än efter en frikostigare måttstock än hittills. Jag får ödmjukast anhålla att detta mitt vördsamma Memorial, måtte med de andre Stånden communiceras och derefter till Statsutskottet remitteras med föreskrift att skynde-i sammast till afgörande företagas. 128 Den 3 Pebruarii. N:0 8. Hant Excellence Herr Grejve von Enges erem, Lars: Redan vid sistledne Riksdag vågade jag för Höglofl. Riksens
Riddarhus-Kamererarens löneförmåner utgöra för närvarande: Lön af Riddarhuskassan • 600: Dito af Wadstena Adliga Jungfru-Stift 200: Arfvode från Adliga Kadelt-Skolefonden 66: 32.— Från Reparationsfonden 100: samt från öfrige Testamentsfonder 584: 28. 8. eller tillsammans Banko R:dr 1,551: 12. 8. jemte hushyra 66: 32. — Häraf synes, att största delen af Kamererarens löne-inkomster icke utgå från Riddarhuskassan, utan bestå uti arfvoden från de under Riddarhus-Direktionens vård ställda särskilda fonder. Dessa arfvoden utgå dels till följe af testatorernas speciella föreskrifter, 2 Riddarhus-Utskottets Utlåtande N:o 10. dels med stöd af Riddarhus-Direktionens beslut, hvarvid i allmänhet iakttagits att, vid dylika fonders emottagande till förvaltning, äfven då uti donationsbrefven eller testamentena derom intet varit förordnadt, Direktionen alltid bestämt något lämpligt arfvode till Kamereraren för hans ökade besvär med handhafvandet af de sålunda tillkomna medlen samt för årliga uprättandet af räkenskaper deröfver. Sedan sista Riksdag har Riddarhus-Direktionen emottagit nya testamentsmedel till icke mindre belopp än 141,000 R:dr Riksmynt, utgörande omkring |:del af alla de sammanlagda kapital som stå under Direktionens inseende och vård, utan att någon särskild ersättning blifvit åt Kamereraren anvisad för de högst betydligt ökade göromål honom derigenom tillskyndats.
Jemte det Revisorerne ansett sig böra anmäla, dels att den i 1859 års revisionsberättelse omförtfiälda, i Kongl. Kammar-rätten gjorda, anmärkning angående i 1857 års räkenskap afförda 870 R:dr 32 sk., utgörande åtskilliga personer tilldömda rättegångskostnador, är på Advokätfiskals-embetets handläggning beroende, dels att Drottninghusets i samma revisiöns-berättelse upptagna fordran, 19,060 R:dr, ännu icke till någon del blifvit gulden, hafva Revisorerne anmärkt, att i 1858 års räkenskap afföras icke allenast Köngl. Kammar-rättens Advokat-fiskal tillkommande ytterligare aktorats-provision, 1,746 R:dr 50 öre, för handläggning af f. Kamereraren Möllers balans, än äfven 128 R:dr samina mynt, utgörande Enkan G. Cederberg tilldömd rättegångskostnad i mål emellan Direktionen och bemälda Enka, angående hennes förpligtande att återställa utan lösen en af Möller hos Cederberg hypothiserad, intecknad förskrifning å 15,000 R;drB:ko. Redan af 1859 års Revisorer anmärktes: att af Inrättningens medel blifvit utbetald den Kongl. Kammar-rättens Advokat-fiskal, i och för handläggning af målet rörande f. Kamereraren Möllers balans, tillkommande aktorats-provision, 2,287 R:dr 9 sk. 8 rst., äfvensom att den fastighet, uti hvilken Drottninghuset erhållit inteckning för ett år 1857 upptaget lån, stort 19,060 R:dr, icke ansåges lemna full säkerhet för kapitalet. Öfver dessa anmärkningar afgaf
Ett dylikt rådrum bör ej eller förvägras i händelse giltigt hinder för underlåtenheten mött och styrkes; men i annat fall torde den ej böra verka till mehn för annan, hvilket dock alltid vore förhållandet, derest Hofrätten fortfarande behöfde medelst förelägganden tillhålla försumliga parter att ingifva saknade handlingar. De kunde nemligen då, efter behag, under skydd af lag uppehålla vederpartens rätt. Lagens ändamål måste likväl vara att så fort ske kan förhjelpa den lidande till sin rätt och den bör således ej komma den till hjelp, som vill kränka samma rätt. Det är alltså ett stadgande derom att Hofrätt, utan hinder af lorberörde underlåtenhet, må pröfva målet, som Utskottet anser af nöden och tillfyllestgörande. Genom ett stadgande i denna syftning upphöjdes emedlertid endast ett ödigt förfaringssätt till lag. Hofrätterne ålägga nemligen i allmänhet den klagande, som underlåtit att vid vadeinlaga eller besvär foga utslag och protokoller, att inom viss tid dermed inkomma, vid påföljd att underlåtenhet deraf ej hindrar målets afgörande. Men. om lagen meddelade nu ifrågaställde föreskrift, vunnes dermed, å ena sidan, att det uppehåll, som underlåtenheten nu medför, ej vidare kan ega rum, och å den andra, att det trassel, den oreda och det besvär, som nu förorsakas i Hofrätternes arbete derigenom att klagande i nära nog hälften af mål ej bry sig om att inlemna handlingar förrän de derom erinras, undvikes. Ms eken besparing af lid bereddes derigenom Hofrätterne, utan att sådant skedde på rättsökandes bekostnad, enär de alltid egde rätt att visa, derest laga förfall varit orsaken till underlåtenheten, i hvilken händelse rådrum för handlingarnes inlemnande borde dem förunnas.
– Ni har likväl redan insett, att er hypotes om människan som en blott maskin är på alla vis ogrundad, otillräcklig, ovärdig Gud och människor. Ert förnuft är öfvertygadt. Ni kan däremot icke förneka den bättre beskaffenheten af satsen, att vi bestå af kropp och själ. Ni kan icke neka till, att förnuft och erfarenhet öfverbevisa er därom. Likväl vill ni icke uppgifva den förra tanken och icke antaga den senare. Hvad kan och hvad måste orsaken vara därtill? – Själf säger ni, att er mening är för djupt rotad, att den mänskliga kunskapen är otillförlitlig; därest ni bedragit er i er hittillsvarande mening, fruktar ni att utsätta er för en ny villfarelse genom antagande af en ny. Finns det nu häri någon grundad anledning till ert motstånd, eller är detta icke undanflykter? Jag fruktar det senare. Ni säger, att er hypotes är alltför djupt inrotad. I ert förnuft? Eller i ert hjärta? Det förra alternativet är icke möjligt. Det är förnuftets natur och plikt att hålla för sanning allt hvarom det är öfvertygadt. Ni är öfvertygad om falskheten af er egen mening och sanningen af den motsatta. Alltså måste ni nödvändigt antaga den senare. Gör ni det icke, måste er mening, att människan är en maskin, vara för djupt rotad i ert hjärta. Därom senare. Ni säger, att den mänskliga kunskapen är otillförlitlig, men det finns bevis för den satsen, att människan har en själ. För maskinhypotesen finnes inga bevis. Där det finns bevis, är ingen otillförlitlighet möjlig. Ni behöfver alltså icke frukta att bedraga er. Och om också den möjligheten funnes, ville jag åtminstone för min del hellre låta dupera mig af en lära, som skulle kunna bli mig så fördelaktig, än af en annan, som redan störtat mig i det djupaste elände. Struensee känner det som en njutning att höra prästen tala. Genom orden förnimmer han en lefvande människas intresse, smekande hans hjärta, varmt som andedräkten mot hans kind. Han märker väl, att en främmande vilja sakta sträcker sina mjuka fångarmar mot hans egen, men beröringen är kärlig och len som en mors kyss på pannan, och han hängifver sig med trött välbehag åt tryggheten, den skänker.
Bil.t.Si„Lag-s.Allm.Besv.o.Oec,.Utsk,Bet,N,$6. 45 I Konung Carl XII:s Instruction för Kyrko; Inspectorerne i Halland den 30 Augusti 1697, §. 1, lemnäs den bestämda befallning, ”att Kyrko« Inspectorerne borde söka förhöja Kyrkornes inkomster och riinlor af deras hemman och jor• dar, såsom med Kronooch Frälsegods skedde, samt att vid åboledigheter till åboer antaga sådana, som voro duglige.” Af detta stadgande bevisas först, att man redan 1697 ganska noga viste att skilja Halländska Kyrkohemman både ifrån Krono-och ifrån Frälsehemman, och vdare, att Kyrkornes egandeoch disponerande-rätt öfver deras hemman ännu ansågs lika helig, som Kronans och enskildes. Men invänder man! Kyrkohemman finnas i Halland, hvilka dels 1655 ingått i Grefskaps-donationen till Grefve Axel Lilje, dels äfven, enligt Drottning Christinas Köpebref, blifvit till Adrian Tripp disponerade, dels omsider anslagne till Under Officerslön vid Adelsfanan. Val! — Men Kronan disponerade icke något annat än det Kronan både då egde, och ännu obestridligt eger, nemligen dess behållna Gästeripenningar och Mantalsräntan. Kronan ökade således med en andel af hemmansräntan Grefve Liljes Grefskap,' Adrian Tripps inkomster af Halländska hemman, och en Under-Officers lön vid Skånska Compagniet af Adelsfanan; men ingen af ofvannärnnde dispositioner sträckte sig till egande-rätt, ulan endast, såsom anfördt är, till Gästeripenningar och Mantalsränta. Uti alla härom utfärdade fornhandlingar bibehålla hemmanen 46 Bilj.St., Lagt.Allm.Besv,o.Oec..Utsk, Bet.N.56' icke allenast en oförändrad benämning af Kyrko» hemman, utan äfven uti Drottning Christinas ofvannämnda Köpebref stadgas uttryckelig! förbehåll, att Kyrkorne oförändradt skulle bibehållas vid deras rätt.
Då efter 1826 års missväxt Regeringen tillät Bränvinsbränningen, så var efter min tanka denna mesure icke att klandra, äfven derföre att foderbrist inträffade på samma tid, och den var riktig i samma mon som en friare spanmålsinförsel tillika medgafs. Men om någon åtgärd då var klandervärd, så var det den, attén betydlig införseltull å spanmål bibehölls, sedan bristen var gifven. Denna inkomst för Statskassan var både opåräknad oeh obehöflig, och kunde ej ersätta skadan deraf, att de mest behöfvande, ja hungrande fattige, fingo mest vidkännas denna i intet afseende för Staten gagneliga vinst. Denna införseltull bade icke en gång den nyttan med sig, såsom i många andra fall, att vara en skyddstull för den inrikes producenten, ty nu behöfde större delen af Jordbrukare sjelfve köpa, och fingo således sjelf ve erlägga denna förmenta skyddstull. Då nu Regeringen beslutat,attBränvingsbränningen skall inställas för Julii och Augustimånader, är jag ense med flere .värde Talare, att denna åtgärd icke medför någon betydlig besparing af spånmål. Men den Deu aa Juuii f. xn. 5i torde kunna hafva den vigtiga följden, alt om Landet hotas med missväxt, den tillfredställer opinionen hos massan af Nationen. Denna opinion liar sedan sista missväxtåret blifvit så mycket mer bestämd emot en oinskränkt tillåtelse till Bränvinsbränning, som denna tillåtelse så oförsigtigt, till skada ej blott för Staten och de sädesbehöfvande, utan äfven för Bränvinsproducenterne sjelfve, blef begagnad till den grad, att millioner kannor Bränvin lago oförsållde, sedan följande eller 1827 års ymniga gröda var inbergad, så att flere Brån vinsfabrikanter ledo oerhörda förluster, till liten beder för deras enskilta speculation och deras deltagande i hungrande medmenniskors nöd. För min del är jag ej benägen, att åberopa utländska Författare, i afseende på Statsekonomiska åtgärder inom vårt Land.
Det var dåvarande Löjtnanten, numera Stats-Rådet Frih. Gripenstedt! Tempora mutantur! kan man väl med afseende härpå utropa. På grund af hvad jag nu anfört, afslår jag för min del förslaget, och hoppas att Adeln, genom att göra detsamma, skall häfda sin ära och skrifva ett nytt vackert blad i sin historia, hvilken af Adeln såsom Stånd ännu aldrig blifvit besudlad. Hr Fitinghoff, Conrad Bleckert, anförde skriftligen: Att här vidlyftigt tala om skäl för och emot det ifrågav:de representations-lörslaget, är numera nästan för sent, ty hvarje medlem af R. o. Ad. bör förut hafva gjort sig fullt reda för dess egenskaper. Ståndsprincipen är redan för längesedan föråldrad, då antagandet af samfällda val deremot blifvit en oundviklig nödvändighet. Förslaget, som innebär en utveckling i demokratisk anda, är så öfverensstämmande med tidsandan och eger dessutom H. M. Konungens, regeringens och nationens fulla förtroende, att detsamma måste förr eller sednade genomföras: gärdet ej nu, så går det tvifvelsutan nästa riksdag. Och hvilken fördel skulle R. o. Ad. hafva af detta uppskof? Ingen, utan endast nationens ovilja och allmänna opinionens förkastelse. Om förslaget nu antoges. skulle R. o. Ad:ns inflytande åter blifva större än någonsin. Dess deltagande i representationen har hittills varit 4:del, men skall, om förslaget antages, snart uppgå till J:del, ja! kanhända hälften. Ty inom R. o. Ad. finnes så mycken bildning, så stora lörtjenster och så stora förmågor, att den i alla tider skall komma att ega ett stort inflytande på representationen, utan att behöfva stödja sig på den företrädesoch sjelfskrifvenhets-rätt, som börden lernnar. Till bevis härpå må endast nämnas, att R. o. Ad. redan ingår i Borgare-St. till T'2:del af detta Stånds antal. Ingenting vinnes genom ett uppskof, men mycket kan förloras, alldenstund det är omöjligt att ännu ett ögonblick bibehålla en Den 6 December. 355 representation, som saknar folkets förtroende.
Egenskaperna hos funktioner med två oberoende variabler lemna den fullständiga lösningen under den mest precisa och eleganta form, och man har sålunda fått ett nytt och fängslande exempel på ett mekaniskt problem, i hvilket dessa transcendenta funktioner spela en roll, hvilkas tillämpningar hillills varit inskränkta till den rena analysen eller geometrien. » ßonja KovaleYs^i. V i se eder redan, ärade läsarinnor, med förvirrad uppsyn fråga er sjelfva: » Men hvad är detta! Har Idun helt plötsligt förvandlats till en vetenskapligt höglärd tidskrift? Detta är ju hebreiska för vanliga dödlige. » Ja väl, I han rätt! För det stora flertalet äfven bland bildade qvinnor och män torde ofvan anförda ord förefalla skäligen obegripliga. Så lyder emellertid den franska vetenskapsakademiens smickSonja Kovalevski. Prenumeration sker: I landsorten: å postanstalterna. I Stockholm: hos redaktionen, å Stadspostens hufvudkontor, i boklådorna samt å tidningskontoren. vetenskapsmän i verlden, den franska vetenskapsakademien, och mellan täflande, hvilkas namn äro fullständigt anonyma, tills sedeln bry tes. För att erhålla det fordras ej blott det högsta mått af kunskap utan äfven sjelfständighet och originalitet i att lösa problem, hvarpå mäktiga intelligenser utan framgång försökt sig. " För denna gång befans det arbete, som skulle belönas, så framstående, att akademien höjde beloppet från 3,000 till 5,000 francs, en utmärkelse hvars ideella värde naturligtvis är mångdubbelt högre än sjelfva den klingande metallen. Och entusiasmen steg ännu högre, då det blef bekant, att segraren var en qvinna, ett kön hvars anlag hittills ansetts temligen främmande för den abstrakta tankeskärpan, den matematiska vetenskapen. V å r egen entusiasm har rätt att vara lifligare än hvarje annat folks, derföre att hon tillhör vår hufvudstads högskola och hos oss intagit sin första officiela lärda ställning. Idun har ock i dag trott sig bereda sina läsarinnor ett nöje genom att i sitt porträttgalleri införlifva hennes bild.