Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
AllmännaBesvärsoch Ekonomi-Utskottet, som efter vederbörlig remiss behandlat ärendet, har redan uti ett föregående Betänkande (rörande ifrågasatt afsittning af Smålands Husarregemente) uttalat den mening, att landets kavalleri ej tålde minskning; och då beträffande Lifregementets Husarer det ej kunnat åberopas samma skäl, som, berörda mening oaktadt, ansågs innebära en tvingande anledning att medgifva Smålands Husarregementes upphörande såsom kavalleri, Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Ulskollcls Betänkande N:o 4 6. 5 finner Utskottet desto mindre uppmärksamhet kunna egnas nu ifrågakomne indragning, som dels den föreslagna sönderdelningen af förstnämnda korps äfven ur andra synpunkter måste befinnas olämplig, dels Rikets Ständer, ehuru de vid ett föregående tillfälle bifallit, nu deremot, icke ens medgifvit Smålands Husarregementes afsittning, i det två Riks-Stånd afslagit Utskottets derom gjorda framställning; på grund häraf hemställer Utskottet, att motionen ej må till någon åtgärd föranleda. Stockholm den ld) Januari 1863. Betänkande, i anledning af vackt mation om indragning af Karantäns-anstalten å Känsö. Härom har Jöns Rundbäck från Göteborgs och Bohus län väckt förslag i enftill o o » Hedervärda Bonde-Ståndet inlemnad motion (N:o 284), som blifvit till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterad. Motionären har åberopat dels »redan kända och erkända skäl, sorn derföre icke behöfva upprepas» till stöd för den åsigten att alla karantäns-inrättningar äro obehöfliga, dels den omständigheten~att Statsverket får vidkännas en icke ringa årlig utgift för karantäns-inrättningen vid Känsö, till hvars undantagande från ilen numera skedda indragningen af dylika anstalter, efter motionärens förmenande, ej gåfves något talande skäl.
"Hugnad omkring aker, äng och planteringar emot steg, utmark och beteshaga bär wäl alia tider af äret i behörigt stand hällas, af dem sudan styldiahet enligt denna Förordning tillhörer; dock om sadan stängsel stalie af hwariehanda orsaker winkertiden uppriswas eller nedfalla, bör denna felaktig blifna stängsel af den dertill pligtstyldige upprättas sist till den r Innii hwarje ar: och ware den, som desiförinnan under winter eller waetiden uksiäpper sine kreatur utom egen swarsgild hägnad pligtig, att med dem halla wallhjon intill samma tid, och answare efter mätismanna ordo-n för den stada, som under den tiden kan af desi kreatur a annars aker, äng och betesmark tillstondaS: samt plikte desiutom, ester 6 §- uti 9 Cap. Bvggninga,Balken, om desi kreatur äswen under winter och wartiden bewisligen finnas a annars ägor, ehwad stada derigenom stedt eller icke-" Dock warder detta till Riksens Högl. Ständers widare ompröfwande wördsammeligen öfwerlemnadt. Herr Prosten Dybäcks samt Riksdagsmannen Schures och Nils Månssons särstilda tankar uti delta ämne, warda, pä, deras begäran, härhos wördsammeligen bilagde. Orebro den 29 Jueii ,8 ra. Pä Högloft. Ridd. och Adelns Pä Högw. Prcst-Stän - Ledam. »vägnar, 7. 8. Lcb werin. Pä Wällofl. BorgarEtändets Ledam. wägnar, O. Ljöstestt. dets Ledam. wägnar, (?. v. kogenstein Pä Hcderw. Bondc-Ständets Ledam. wägnar, 0. Lrukn. ^iex. UsZerxreki. Uc - Den z Juki'i. 1067 Utdrag af ^rorocollec, hällic hos Riksens högloft.
Herr Crusenstolpe_, Magnus Jacob: För Armeens PensionsCassas heder och eget bästa anhåller jag 'helt enkelt om bifall å detta Betänkande. Jag ber att få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att Kongl. Maj:t äskat nya anslag för PensionsCassan. Utskottet har afstyrkt detta. Jag och många med mig önska dock bifall till detta anslag, och jag hemställer, om nekandet af revision af Cassan vore ett sätt att fånga välvilja för densamma. Jag tror visserligen aldrig, att revisionen kommer i fråga, men dess medgifvande vore en attention mot Rikets Ständer för de fördelar man af dem äskar. Jag anhåller om bifall å Utskottets Betänkande. Herr Rosenbladj, Éernhard: Jag anser obestridligt alt den fond Cassan nu äger, uteslutande tillhör densamma, men lika obestridligt är det, att för de nya anslag, som Rikets Ständer för nästa år och allt framgent anvisa, äga de, örn de så för godt finna, att stadga hvilken granskningsrätt de behaga. Utöfvandet af en sådan granskning anser jag visserligen föga besvärlig för Cassan, ehuru jag tror den derjemte vara alldeles onyttig, och är öfvertygad, att Ständerna i 58 Den 12 Octo ber f. m. en framtid skola blifva nödsakade undanbedja sig den mängd af små-revisioner, hvartill n varande revisionsmani förmått dem att dek 'visorernes tid; men efter man önskar den. Transkningsrätt, så må den gerna medgih hvarföre jag tillstyrker bifall till Utskottfc betänkande. Herr Hjet Gustaf: Jag är förekommen af den sisti, Talaren i yttrandet af den tro, att saken ej år af så stor vigt, som man förmodar. Jag finner, att granskningen hör inskränkas dertill, att efterse, det medlen blifvit använda till de åsyftade ändamålen. Detta inser jag ej kan hindras hvarken af tid eller möda, ty det är ganska lätt gjordt; men jag tillstår, det jag anser förmonligast att slippa en sådan granskning, emedan, sedan Ständerna börjat granska Cassan, blir det en anledning alt begära ökade anslag för densamma.
ConsiitutionsUtstottet anhäller jag ödmjukast om det afseende ä detta mitt yttrande, att det mätte fä Utjkottets Betänkande till de respeciive Ständen åtfölja." Herr Bistoppen m. m. Doctor torstin yttrade, det han ej kunde frängä de as honom, sä wäl uti Utstoltet, wid Förslagets uppsättande, som sedermera uti Högwördige PrestStändet förklarade tankar om növwändigheten af Theologista censurens bi. behällande m. m. hwarjemte han ansäg Z tz. rörande Rättegängssättet wara af sädan bestaffenhet, akt den icke kan förenas med principerne af Sveriges Lag. Herr Ordföranden Baron Ivlsnnersteim: "Dä gerningcn nödwändigt mäste söregä straffet, dä allmänna lugnet ej kan sagas wara stdrdt genom en tryckt sträft, förrän Skriften är ukgifwen, dä ändteligen allt mäste göras i öfwerensstämmelse med den främsta Grundlagen, instämmer jag fullkomligen uti Herr RiddarhusSecreteraren Silverstolpes yttrade mening. Och Den 5 Februarii. 79 Och som Utftot ets öfrige Herrar Ledamöter afwen härmed sig förenade, alitsa skulle enligt pluraliletens ranka Förslaget expedieras, vt supra. In 66em I. OValerins. Begärdes pä bordet. Herr LerZbman, Ambrotius VlaZnus. Dä igenom de wisa mätt och steg wär Nädiga Konung wid,agit, Riket nu mera sätt fred med alla dest Fiender, fär till Herr Grefwens och LandtMarjkalkens och Högloft. Ridderstapets och Adelns godtfinnande jag ödmjukast hemställa, om icke för att Ådagalägga Nationens underdäniga tacksamhet och erkänsla deremot, Riksens Högloft. Ständer borde ftä en större Medaille öfwer denna händelse och anhäller om Herr Grefwens och LandtMarjkalkens proposilton dera.
Först gällde det att ögonblickligen kunna hejda sågen, ty ett enda sågdrag för mycket skulle förstöra teckningen och dermed hela smycket; dernäst måste till den snabba rörelsen uppfinnas de rätta dimensionerna, materialets passande sammansättning och egenskaper m. m. Ändtligen, efter många mödosamma studier och experiment, uppfann fru Delong allt, som behöfdes. Arbetet var utfördt med vidunderlig noggrannhet och fullkomlighet. Hon började hoppas på en ljusare framtid, men hon var nätt och jemt färdig med sin uppfinning, då ett annat oväntadt hinder beröfvade henne arbetets frukter. När guld och juveler arbetas, uppsamlar man alla de små partiklar och det stoft, som faller af, med största omsorg. Detta — skilnaden i vigt emellan råmaterialet och det färdiga arbetet — får arbetaren ersätta. Då den uppfunna mekanismen arbetar så hastigt och maskinens vibration är stor, blir luften omkring den samma satt i stark rö- relse, och guldstoftet sprids så vidt omkring, att det är omöjligt få det nöjaktigt insamladt. Mycket guld går på detta sätt lörloradt. D å denna förlust icke blef uppvägd af den tid, man vann, blef uppfinningen utan praktiskt resultat. Men den modiga uppfinnarinnan afstod ej från sitt arbete trots dessa missräkningar. Då hon fann, att utbytet af hennes uppfinningar gick förloradt på grund af det höga priset på ädla metaller, riktade hon sin uppmärksamhet på de billigare metallerna och på att använda nickel, koppar, zink, jern och stål för konstföremål, ej på det gamla, mycket kostsamma sättet med långsamt manuelt arbete, utan med precist, raskt och billigt mekaniskt arbete. Småpartiklarne och stoftet af de simplare metallerna ha icke stort värde, och alla fördelarne af de nya uppfinningarna kunde således tillgodogöras. Fru Delong fortsatte med sina uppfinningar på maskinernas och verktygens område. Hon uppfann bland annat en ny sorts sågar af vexlande storlekar och med en egendomlig konstruktion af tänderna, och hon fann en särskild metod att fabricera och härda dessa sågar på.
Utskottet, som helt och hållit underlåtit alt undersöka förhållandet i andra, äfven christliga länder, yttrar blott: ”att Svenska församlingen så väl i afseende ”på sitt Höglids-Calendarium, som sin liturgi, tyckes ha träffat den svårfundna medelvägen mellan Catholicismens yppiga öfverflöd och andra Christna kyrkors alltför ”magra och förbleknade återhållsamhet.” — Dessa Christna kyrkors magra och förbleknade återhållsamhet har ändå ej minskat deras religiösa och moraliska kraft. Hvad är orsaken härtill? Jo, det, på hvars framgång mensklighetens väl beror, nemligen Uplysningen. Egentliga grunden för Uplysningens värde, säger Thorild, ligger deri: ”Att som ej mer än Ett är sanning, Bestånd, "Sällhet; så är allt annat falskt, vacklande, ''förgängligt. Deraf kommer strid, villa, oro. ”Deraf kommer att menskligheten så oup”hörligt kastas emellan ebben och floden af ”sin brist och af sina dårskaper.” Öfver denna uplysning, som Utskottet benämner med den nya uplysningen, anser det, att den enfaldige skulle förskräckas. Men hvem är rädd för ljuset? Månne någon annan än den, hvars handlingar ej tåla dess sken?—. Den 9 Mars e. m. 75 Vidare yttrar Utskottet i sitt Utlåtande, i afseende på det i motionen anförda ekonomiska skälet: ”Att om detta skäl full"följes, som det kunde, så skulle det äf”ven tala för indragning åf Söndagar i all”mänhet. ” Hvarifrån Utskottet hämtat denna slutföljd, fattar jag icke; ty, om jag skall begagna Utskottets egna ord, deraf, att det öfverflödiga eller tillfälliga utmönstras, följer ännu icke, att det nödvändiga och väsendtliga likaledes bör afskaffas. Så mycket mindre hade Utskottet bordt taga sig anledning att tillämpa förutnämnde slutsats, som jag under discussionen åberopade Skriftens heliga ord, nemligen att sjunde dagen skall vara en helig hvila inför Herran. Äfven detta skäl har Utskottet med tystnad förbisett.
Har man en gång uppnått det mål, som jag tror bör eftersträfvas; hafva alla de nuvar., så väl för moraliteten som för sjelfva jordbruket skadliga små fabrikerna måst gifva vika, och hela denna näring blifvit concentrerad i få, latt controllerade stora fabriker: då, men också först då, bladet möjligt för Representationen och Styrelsen att, om de finna det nödigt, inskränka denna näring eller åtminstone beskatta den så högt, att här, liksom i andra länder, en betydande stadsintrad derutaf kan hemtas, till nödig lättnad för jordbruket och andra mera gagnande yrken. Det hade varit och är omöjligt att tvert uppnå detta mål, jag har derföre föreslagit en medelväg, och har nu sökt inför R. o. Ad. förklara de skäl, som ledt mig dertill. Hr von Troil: R. o. Ad. torde nu hafva fått för sig fullständigt ulredt, att båda beräknings-meloderna gifva anledn. till underslef, ehuru af skiljaktig art. Att beskatta mäskekaren ger anledning till det slaget af underslef, att en redskap kommer att begagnas, som ej till beskattning uppgifves; att beskatta sjelfva apparaten åter, föranleder det underslef, att med denna apparat tillverkas större qvantum, Den 9 November f. m, än enligt den uppgifna beskrifningen af densamma kunde förmodas. Man finner således, att beskattningen af mäskekar likväl leder till en säkrare controll af det belopp, sorn tillverkas, så snart man kan förvissa sig derom, alt man kan tillse, att icke flera mäskekar begagnas vid hvarje bränneri, än som för varans tillverkning uppgifvas. Mäskekarens beskattning Sr alltså lämpligare för de större brännerierna, hvaremot beskattning efter pannerymd måste iakttagas för åtminstone ston e delen af de bränneriet' vi nu hafva. Det ur således icke för att ogilla sjelfva grundsatsen af Frih. Hamiltons förslag, som jag uppträdt, utan för att söka bevisa, att han bestämt gränsen emellan de båda beskattningssätten vid en för liten pannerymd.
Vid pröfning af detta ärende har Kongl. Majit, då aflöningarne till de vid Storskiftesoch Afvittringsverken anställde Landtmätare icke äro å ordinarie stat uppförde eller utgjort föremål för Rikets Ständers reglering, utan de till bemälde tjenstemän utgående arfvoden och resepenningar tid efter annan blifvit af Kongl. Majit bestämde, ansett sig, vid betraktande af innehållet utaf Rikets Ständers den 24 Februari 1858 till Kongl. Majit aflåtna underdåniga skrifvelse angående löneförhöjning åt Statens embetsoch tjenstemän för år 1857, icke kunna förordna om de nu begärda löneförhöjningarnes utbetalning; men, med afseende dels å det ringa beloppet af de aflöningsförmåner, hvaraf ifrågavarande i Stora Kopparbergs, Wester-Norrlands, Westerbottens och Norrbottens län tjenstgörande Landtmätare, före den genom Kongl, brefvet den 11 Juni 1858 vidtagne reglering af arfvodena och resepenningarne för de vid Storskiftesoch Afvittringsverken anställde tjenstemän varit i åtnjutande, dels ock å dessa tjenstemäns — hvilka icke äga att utom tjensten förrätta landtmäterigöromål — trägna, mödosamma och lör helsan ansträngande tjenstgöring, vill Kongl. Majit härmedelst bos Rikets Ständer äska, att af behållningen å det vid sednastc riksdag till löneförhöjning för år 1857 åt statens embetsoch tjenstemän beviljade extra statsanslag af 960,000 Rdr — hvilken behållning, enligt från Statskontoret erhållen officiell uppgift, kommer att uppgå till minst 50,000 Rdr — må få utgå den för vederbörande Storskiftesoch Afvittringslandtmätare i ofvannämnde fyra län nu ifrågasatte löneförhöjning för samma år, utgörande tillsammans Elfva Tusen Sjutiosju Riksdaler 61 öre Riksmynt. De till detta ärende hörande handlingar skola tillhandahållas det Utskott, till hvars behandling frågan varder öfverlemnad.
Det för dessa bref till jernvägen erlagda halfva porto utgjorde 2,482 R:dr 74 öre, hvarifrån måste dragas 1,140 R:dr 50 öre, utgöraude det belopp, som post-verket debiterat statens jernvägsbyggnader för breflådornas hemtning från stationerna till postkontoren i Malmö och Lund, hvarigenom ifrågavarande inkomst för jernvägen endast utgjorde 1,342 R:dr 24 öre. Från och med den 1 April, då postexpeditionen i Höör öppnades, befordrades såkallade lösväskor hvarje onsdag mellan Malmö och Höör, hvarför ingen afgift af post-verket erlades. Den 1 Juli uppläts jernvägens telegraf för allmänhetens räkning mot samma porto och enligt samma grunder, som vid vestra stambanan och ofvan är meddeladt. Diligens-kommunikationen mellan Sösdala jernvägsstation och Christianstad tog sin början den 25 Juli. Den 27 Juni inträffade den olyckshändelsen, att en fånig qvinsperson,osom uppgick på banan der denna skär den såkallade Lommavägen emellan Malmö och Akarp, just i samma ögonblick som bantåget skulle passera, ihjälkördes. Beträffande underhållet af arbetena å banan gälla samma anmärkningar, som ofvanföre blifvit gjorda angående vestra stambanan. Endast ett antal af 36 stycken räler, eller 774 längdfot, måste kasseras och mot nya utbytas, och af sliperna befanns blott en enda förstörd. Den rörliga materielen vid denna stambana bestod vid årets utgång af: 5 lokomotiver, 0 stycken l:sta klassens passagerarevagnar, 2 » kombinerade l:sta och 2:dra klassens vagnar, 12 * andra klassens vagnar, 8 » tredje klassens dito, Bilaga Litt. E, tillhörande sid. 120. Södra stambanan från Malmö. Till Malmö. ! Åkarp. Lund. Eslöf. Stehag. Antal. Afgift. Antal. Afgift. Antal. Afgift. Antal. Afgift. Antal. Afgift. Antal. Afgift. Sösdala. il ; i Summa. Antal. 1 Afgift. Antal. Afgift. Vigt. 246,97298 Afgift. Åkarp. Vigt. Stehag. Sösdala. Summa. Vigt. Ctr.
Vi hafva nu under ett halft sekel haft denna makt gent emot oss, men ännu aldrig lia dess härar giistat vår hulvudstad och skola icke heller, mena de, härefter våga ett sådant tilltag. Nu behöfva vi så mycket mindre sjelfva göra alltför stora upoffringar tor vårt sjelf-lörsvar, sedan vi efter November-traktaten ega trogna bundsförvandter, som nog skola sköta om den saken. Till dessa åsigter sälla sig äfven de, som af hela sin håg öfverlemna! sig åt vår materiella utveckling, lemnande helst åsido alla sådana frågor, som icke direkte röra denna, efter deras mening, vigtigaste angelägenhet, och som derföre med största begärlighet omfatta en åsigt, som hjelper dem ifrån slika improduktiva företag, som t. ex. fästnings-anläggningar, och som således med all ifver och af alla sina krafter motarbeta förslaget om hufvudstadens försättande i försvars tillstånd. Tyvärr är dessa senares antal ganska stort, äfven inom representationen. Det är i sanning svårt att veta, hvilkendera af dessa uplät; ungar af vår politiska ställning, de förskräcktas eller deras som vilja kasta sig i armarne på bundsförvandter, man minst ville bekänna sig till, vid tanken på hvad vi fordom varit och hvad vi med Guds hjelp ännu icke uphört att vara — ett fritt, sjelfständigt och i historien frejdadt folk. Vi, 112 Den 13 April. sora engång kommit det betryckta Tyskland till hjelp och kanske icke orätt konna sägas då hafva laggt grunden till det statsskick, som höjt större delen af Europa till hvad det nu är — vi, sora senast, då vår granne hotades af en öfverlägsen fiendes öfvermod, icke tvekade att skynda till hans hjelp — vi skulle nu öfverlåta åt andra den heligaste af ett folks pligter, den nemi. att af alla krafter och intill sista blodsdroppan försvara sin sjelfständighet. Hjelp dig sjelf och Gud skall hjelpa dig — detta är en gyllne regel så för den enskildte sora för samhällen, och historien lärer huru det går med dem, som glömma detta visa råd.
53j mingo och hitkom med ett Spanskt fartyg, nog vore det bra hardt att neka honom fattigvård, om han deraf vore i verkligt behof. Frih. Boye: Må det ursägtas mig, att jag icke kan betrakta slutmeningen af den §, som nu utgör föremål för öfverläggning, annorlunda, än som en af Utsk:n icke åsyftad men dock föreslagen prisbelöning åt den, som lyckas att väl undandraga sig mantalsskrifningen. Det är nemi. tydligt, att om detta stadgande står qvar, uppstår det ett intresse för individen att undandraga sig skattskrifningen i hopp alt genom flyttning från en församling till en annan undangömma hvar han sist var skattskrifven och sålunda falla Staten till last. På samma sätt synes mig tydligt och klart, att den controll, som skall åligga en församlings innevånare att hålla deröfver att hvarje person uppgifves till mantalsskrifningen, äfvensom det ansvar, som uraktlåtenheten deraf medförer, kommer att förfelas. Jag anser således, alt detta stadgande kan medföra mycket ondt men icke något godt. Jag förutser, att om detta stadgande antages, skall antalet af dem, som undandraga sig mantalsskrifningen, förökas till oräknelighet och slutligen skulle knappt en million förslå till utgifterna härför. Jag förenar mig med Frih. Cederström uti begäran om afslag å denna punkt och förbehåller mig alt vid 28 §:n 4 morn. få komma fram med del tillägg Frih. Sprengtporten föreslagit. Frih. Cederström: Sedan nu Frih. Sprengtporten afträdt från dem, som försvara delta stadgande, står Hr von Hartmansdorff ensam qvar. De skäl, han anfört för punktens antagande, voro likväl alla hemtade från fattigvårdens nuvar. skick; men jag anhåller att få förklara, att jag skulle ingå i svaromål på de anförda exemplen, om jag icke, enligt 90 §:n Reg.F:n, vore förhindrad att yttra mig om vederbör, myndigheters resolutioner.
Justerades 4 Prot.Utdrag för den 7 dennes samt PleniProtok. för den 18 sistl. Januari. Föredrogs ExpeditionsUtskottets Memorial N:o 6, deri Utsk., med tillkännagifvande att dess, på grund af StatsUtsk:ts Betänk. N:o 51, upsatta förslag till R. St:rs underd. skrifvelse ang:de anskaffande af medel för fortsättning af Statens jernvägsbyggnader blifvit af llögv. PresteStåndet återlemnadt till Utskottet för upsättande af förnyadt skrifvelseförslag i öfverensstämmelse med RiksStåndens beslut i anledn. jemväl af StatsUtsk:ts Memorial N:o 02, öfverlemnat ett sådant förnyadt skrifvelseförslag under N:o 3 9; hvilket nu uplåstes. Uppå härefter gjord propos. blef Exped.Utskts Memorial lagdt till handlingarne och skrifvelseförslaget godkändt. Sedermera uplästes och godkändes samma Utskotts nedannämnde förslag till R. St:rs underd. skrifvelser till K. M., nemi : N:o 40, i anledn. af K. Propos. om användande af en del af Fångvårdsanslaget till nybyggnader vid Landskrona Fåstningsfängelse; N:o 41, om uphäfvande af 7:de Kap. ByggningaBalken; samt N:o 42, ang:de Bankens deltagande i ett utländskt lån. Efter tillkännagifvande, att vid sednaste Talmanssammanträde öfverenskommits att föreslå RiksStm att Onsdagen den 21 uti innevarande månad företaga val af de 6 Elektorer af hvarje Stånd, hvilka, enligt 108 § R.F. och 65 § R.O., ega att utse komiterade för Tryckfrihetens vård; hemställde H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., huruvida R. o. Ad. behagade bestämma nämnde dag för anställande af ifrågavide val, samt besluta att dervid jemväl 2 Suppleanter borde på samma gång utses, så att hvarje vallista komme att uptaga 8 namn.
I extasen blef general Ankarsvärd efterskickad att komma strax, så att kavaljeren, duc de Pienne, icke gaf honom tid att en gång spänna väijan på sig. Konungen fans utom sig af glädje, hertigen af Angoulême gjorde luftsprång. Tänkte man väl ej med skäl, att saken icke kunde angå mindre än att Bonaparte numera var rest till andra verlden, att detta evenemang redan haft de fördelaktigaste fbljder fbr konungen på ort och ställe — nej inte något sådant utan, » tänk, min bäste general, att min bror kommer hit med allra fbrsta. Han gick från Yarmouth på Göteborg d. 16 och kan vara här i denna dag ». Konungen har icke sett duc d ’ Artois på 11 år och duc d ’ Angoulême icke sin far på 7 dito. På stunden fotade sig hertigen af med generalen för att bese det utsedda logiet hos handelsman Holtz, h vil ket befans ganska värdigt och beqvämt, så fbr duc d ’ Artois som ett par af hans kavaljerer, hvilka alla herrar han ändtligen vill ha bredvid sig — och nu vänta vi med all möjlig empressement. I går ankom en kurir ifrån vår konung, som vid dess affärdande icke ännu kunnat inhändiga generalens bref. Depeschentydde på att de hemförlofvade 200 man af Kalmar regemente &amp; ter prompt skulle göra les honneurs, och order derom afgingo strax till premiermajoren, så att truppen kan vara här tisdags afton. Här blifver således hädanefter något lifligare och helt egentligen sagdt, annat ljud i bjällran, ty hittills ha vi blott haft en trumma och en pipa om qvällarne, hörande till en vakt af 12 man. Våra utländska herrar få emellertid intet veta härom, hvilka jag trott mig se persiflera vårt ringa spel om aftnarne. Dock kan jag ej säga det med full visshet.