Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Agro - Stals-Utskottets Utlåtande M 99. 57 Agronomer och deras elever. 24:o. På det en löneförhöjning af 1,500 R:dr måtte fortfarande kunna tilldelas hvardera af de två äldste Agronomerne, har Kongl. Maj:l äskat en årlig förhöjning i detta anslag med 3,000 R:dr, hvarigenom det belopp, som af tillgängliga medel nu utginge till löneförhöjning åt de två äldste Agronomerne måtte kunna disponeras till tre Landtbruks-stipendiater, samt till bekostande af de resor, som desse, för vinnande af praktisk undervisning, borde med Agronomerne företaga. Af Statsråds—protokollet inhemtas, att Landtbruks-akademien, jemte hemställan om den af Kongl. Majit nu äskade anslagsförhöjning tillika i underdånighet (öreslagit, bland annat, att för de öfriga sju Landtbruks-ingeniörerne, äfvensom för dem, hvilka framdeles kunde vinna sådan anställning, måtte bestämmas en, i likhet med hvad som blifvit för lärarne vid elementarläroverken stadgadt, fortgående lönetiliökning, så att deras lön hädanefter, såsom hittills, till en början utgående med 1,500 R:dr komme att förhöjas, efter fem års vitsordad berömlig tjenstgöring osed 500, efter ytterligare fem år med 500, samt efter annu ytterligare fem år med 500 R:dr, så att, efter femton års berömlig tjenstgöring, aflöningen uppginge lill 3,000 R:dr eller det belopp, de två äldste Landtbruks-ingeniörerne nu åtnjuta och hvilket skulle utgöra högsta för dylika Ingeniörer utgående årliga lönebelopp.
I ändamål att tillvägabringa besparing i fångtransport-kostnaderna, har Herr Grefve Posse, F. S. föreslagit, dels att, när spö- och risstraff sällan komma i fråga i annan händelse, än att den dömde tillika har gjort sig förfallen till straffarbete, förenämnde straff hädanefter endast måtte verkställas vid arbetsfängelserna, dels ock att uppenbar kyrkoplikt må undergås i länsfängelser och å fästningar, då gudstjenst der förrättas. Lag-utskottet, som till behandling emottagit berörde förslag, har i sammanhang dermed förehaft ett af Herr Biskopen Heurlin till Högv. Preste-ståndet ingifvet och till Utskottet likaledes remitteradt memorial, deruti enahanda yrkande i afseende på uppenbara kyrkopliktens verkställande, som nyssnämnde, blifvit framstäldt. Hvad sålunda blifvit föreslaget har Utskottet öfvervägat; Och enär den offentlighet, som nu är förenad med ej allenast spö- och risstraffen, än äfven den offentliga kyrkoplikten, den der numera blott betraktas såsom ett straff, ostridigt i väsendtlig mån bidrager till dessa påföljders afskräckande egenskap; alltså och då denna offentlighet nästan helt och hållet skulle försvinna, derest motionärernes förslag vunne bifall, samt omförmälde påföljder dermed hufvudsakligen förlora den verkan de kunna medföra, får Utskottet, som dessutom anser olämpligt att vidtaga partiella förändringar i afseende på straffsystemet, då en total reform deraf snart nog torde vara att förvänta, vördsamligen hemställa, om icke Ilerr Grefve Posses och Herr Biskop Heurlins motioner må lemnas utan afseende. Stockholm d. 6 Oktober 1848. Bilt. till It. St. Betänkande, i anledning af väckta motioner om minskning i det antal Nämndemän, som i Häradsrätt erfordras för att Rätten må anses domför. I berörde syftning hafva särskilde förslag blifvit väckta hos Högloft.
Men detta urrönes ej förr an efter räkenskapens afstutande, som således icke inträffar förr an aret nast före Riksens Ständers nasta ordinarie sammankomst. Skulle Konungen emedlertid icke kunna disponera något Sfwerskokt ä Tull inkomsten, i fall det komme atk existera, innan nämde pröfning för sig gädt, sa förfölls ju all werkan af Riksens Sränders redan ragne och hos Kongl. Mast i underdånighet anmälda beflut. Jag kan för mindel, sä mycket mindre tillstyrka det, som jag icke inser nägon anledning dertill. Tuliinrraderne kunna ej disponeras i annan ordning au Statswerkets öfriga, inkomster, likmätigt Riksens Ständers beslut och föreskrift, samt med redowisning inför Riksens Stander. SjötUllsafgifiens lämpande efter handelsstat!- ningen och politiska omständigheter mäste, enligt sin Den Z Augusti. 525 sin natur, bero af Kongl. Maj:k mellan Riksdagarne, om ej för stora fördelar onyttigt stola äsidosättas; Ri sens Stander förbehällit, at wid hwarje Riksdag anmäla, om ändringar sinnas nödige. Den inskränkning i dispositionen af öfwerfloktsmedten, som Ui stöttet söreflagit, anser jag icke wara werkställbar, och af sadan anledning, motarbeta all förändring i taxan, samt således äsiven werka mot en förbättring i denna statsintrads formerande till ett lämpeligare förhällande, der alle erkänna wara nödwändigl. Jag hemställer alitsa', att dek af BewillningsUtstottek, i 2 momentet af dest utlåtande, tillstyrkta förbehäll, i afseende pa Konungens disposition af öfwerstottsmedlen a stora Sjötullen, watte förfalla, men Utskottets betänkande om denna stats intrad i allt öfrigt bifallas. Herr KtannLrliLm, hostan, yttrade sig: Det är wid 4:de puncten af Utskottets betänkande jag får anmäla en erindran.
Beträffar det skydd , som, genom försvårande eller, uteslutande af främmande medtäflan, åsyftas för inhemska Näringar, viii Kongl. Maj:t, under fortsatt omvårdnad om dessas bestånd och förkofran, vid utöfningen af den Lagstiftande Magt, Grundlagen tillägger Kongl. Maj:t i Mål, som Rikets allmänna Hushållning röra, äfven hädanefter iakttaga all den varsamhet, som är af nöden, för att bereda allmänt gagn, med undvikande af enskilda förluster och olägenheter, och befrämja de induslriela krafternas friare utveckling, utan en hastig rubbning af nuvarande förhållanden. I betraktande af de förändringar, som emellan Riksdagarna kunna inträffa både 1 handelns allmänna gäng och uti reciprocitets-förhållanden till främmande Nationer, i följd af Författningar, verkande på Sveriges bandel, som hos dem blifva vidtagna , vill Kongl. Maj:t, vid detta tillfälle , å nyo fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på nyttan deraf, att Rikets Ständer till Kongl. Maj.*t öfverlemna , att inom bestämdt maximum förhöja Tullen å inkommande varor. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer 4 Bil. till K. M. Nådiga Skrifv. N.o 53. med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välVågen. Datum ut supra. CARL JOHAN. C. D. Skogman. Utdrag af Protocollet öfver Handelsoch Finance - Är enden, hållet inför Hans Maj:t Konungen uti Stats-Rådet å Stockholms Slott den i3 Februarii 182g. Närvarande: Justitia Stats-Ministern II. E. Herr Grefve Gyllenborg. Stats-Ministern för Utrikes Ärendena H. E. Herr Grefve af Wetterstedt. Stats-Råden: H. E. Hr Grefve Rosenblad. H. E. Hr Grefve Mörner. H. E. Hr Grefve Löwenhjelm. Friherre af Nordin. Biltill K, M, Nådiga Skrif v, IV,o 53. 5 * Schwan. Grefve af Ugglas.
En talare, som, om vi ej misstaga oss, uttryckte mangas mening; phpekade att hhndigheten och frammr allt aktningen - för det gröfre kroppsarbetet vunnes sakrare, om skolan ghfve sina likjungar tid att i hemmet deltaga i den kroppsairbetande kvinnans gbromail, shom matlagning, skurning, sttidning m. m. Slöjden borde .först komma i andra rummet, om tid och lust s&amp; rnedgafve. P&amp; de olika sektionerna arbetades flitigt; lifaktigheten var i synnerhet stor p&amp; den historiska. Ähen p&amp; de allm8nna sammankomsterna behandlades en historisk frhga. Den narnligen, huruvida den svenska historien skulle i. skolans mellanklasser och högre klasser ing&amp; som moment i den allmanna historien eller lasas s8rskildt som nu &amp; r fallet. Detta flickskolekomiténs forslag tycktes ej vinna mötets sympatier. Den brannande friigan om de förberedande klasserna hann aldrig att diskuteras. Att mötet var talrikt besökt vittnar ju om det varma intresse, som. stadse besjiilat flickskolans lararinnor, men som ett önskemiil kvarstiir, att de diskuterande ej alltid m8tte fbrblifva en försvinnande och dertill en minoritet, som a r deusamma &amp; r fr8n gr. minoritet Helt sakert sitta m h g a af landsortens lärarinnor inne med mycken och vardefull erfarenhet. Hvarför f&amp; vi ej har i hufvudstaden .del af densamma? Nu nar flickskolans. ordnande a r en frhga för dagen, galler det för hvar och en af oss att draga sitt strA till stacken. E. " I den gamla, &amp; da tiden ". &amp; ra, gamla tant Charlotte! Hur tydligt kan jag ej ännu efter s&amp; många &amp; r se för mig det vissnade, åldriga ansigtet med den barnafromma pannan och de bruna ögonen, som stralade s&amp; skiilmskt och klart som om egarinnan varit l7 år i stallet för 70. Hennes lif hade varit ett enda, tjänande af andra.
Vid den vigtiga fråga, som nu är ämnet för Högloflige Ridderskapets och Adelns öfverläggning a och öfver hvilken de samman - 42 Den r7 Martil, /. m. salta Stats och BancoUtskotten nu ändtligen rm.-ddelat sitt Utlåtande, utbeder jag mig att i största korthet få yttra nagra erinnngar. Att uti Betänkandet intet afseende blifvit gjordt uppå de särskilta yttranden af åtskilige Ledamöter uti det sammansatta Utskottet, kan jag icke förena med mitt, torhanda felaktiga omdöme om Götha Canals samt Lil ial Di neon ter nes utredning. De , Betänkandet åtföljande, serskdta tankar, påkalla likväl, enligt min åsigt, ail uppmärksamhet. l)e innehålla till det mesta enahanda Resultater, men äro, i anseende tjll bevisnings-grunderne i vissa delar iner eller mindre vidsträckt utförde, dock alla syftande till ett och samma mål — billighet och rättvisa så väl emot Discontemes Borgenärer, som Debitorer, samt emot Disconternes Directoner. Att u;j Betänkandet rättvisa i anseende till Götha CanalEobgs DiscontDirection icke blifvit iakttagen , då d*n fordran af i,ioq,ooo R:dr, som denna Discont äger uti CanalVerket, för till CanaJByggnaden gjorda förskotter, icke blifvit såsom behållning upptagen , derom vittna Friherrärne Cederströms och VVirséns Anmärkningar. Hade uti Utredningsförslaget af Götha. CanalBolags Discont nämnde fordran blifvit ansedd för,'hvad den är, nemligen en tillgång, skulle räkningen hafva slagit ut på helt annat sätt, än med brist af 536,608 R:dr, och Directionen af denna Discont vunnit i Allmänhetens omdöme den rättvisa, att redligt hafva uppfyllt sin pligt. Den 17 Marin, f. m. 43 Utskottet har vidareuti sitt Betänkande föreslagit att ali beräkning af upplupen och vidase upplöpande Ränta , sä väl ä Treprocents. Reverser, som de pa AbkrihiingsRäknjngen emoitagne
— Förhalla Fullmägtige sig annorlunda, eller yttras as en eller flere någon mening emot hwad säledes är föreskriswit, hafwa de eller han förwärkat Riksens Ständers förtroende, derifrån Revisorerne straxt kunna hwar och en af de selagkige skilja. 6. §. Underläta Fullmägtige, som Banco-WerketS öfwer, 5422 Den 21 December. werftyrelse tillkommer, cm wid någon fräga af wigt böra Commistariaker, hwars skeifteiiga utlärande derom bör biläggas Banco-Fullmägkiges Prokocoll; eller åsido ärta Fnllmägtige ben noga tillsyn som dem åligger , att Banco Merkel elter Banco, ordningarnc och den antagna arbetkmethoden, blifwer förmalkadt, för» hålles med dera; answarighel j hmarje af dche, sall, pä sätt nti z §. omföcmäles. 7. §. Reser Fnllmägtjg israil Sraden utan förut ffedd anmälan bos Ordsöranden, pligce Tio Riksdaler: Aihaller sig nägon ifrän Fullmägkiges sammankomster , utan att äga och tillkännsgiswa giltige ffäl, ware förfallen hwarje gang till enahanda böter, som i bägge händelsernc asdragas arswodel och tillfall» Bangnens armböstr medel. 8. §. Iiitek beslut mä fattas dä icke Twä Tredjede, lar as Fullmägtige äro tillstädes. — Alla voteringar skola ske öpet till Protokollet. — Deu eller de, som närivarande, ej yttrat sig anses haswa bejakat beflukek. Wid Propositioner frän Konungen eller Regeringen bör dens eller deras mening, som till äswemyrs finues frän Pluralitekens ffiljagtig, åtfölja underdäniga Ukläkand t; dock med uteslutande af alt, som rörer Banquens hemligheter
Men detta tillrättavisande är ytterligt plågsamt för det finkänsliga barnet, och alla barn äro finkänsliga, innan de genom oriktigt behandlingssätt blifva hårdsinta — naturligtvis mer och mindre finkänsliga och ömtåliga, så att det fordras mer och mindre arbete för att förslöa deras känslor. Det åter att barnen ej få uttala sin mening, gör, att de behålla den för sig och envisas att fasthålla den, när de ej få skäl för, att den är oriktig, utan blott med maktspråk nedtystas. Att härmed ej menas, att barnen skola få öfverlemna sig åt ett själfsvåldigt disputerande med föräldrar och andra, kan hvarje tänkande människa naturligtvis inse. Men i stället att tysta ett barn med det vanliga: » det där förstår du ej », kan man ju ändra det till: » tror du, att du förstår den saken? Låt mig.höra dina skäl ». Naturligtvis måste detta ske med förstånd, så att barnen ej v ä D J a sig att upptaga likt och olikt, både hvad som passar och som icke passar för deras ålder och tankeförmåga. Icke heller kunna alla barn vinnas på samma sätt, men de föräldrar, som allvarligt vilja det, böra väl kunna utgrunda rätta sättet att vinna sina barns förtroende. Första vilkoret för. att barnen i en framtid icke skola alldeles växa ifrån oss, är därför att icke nu, när de ännu höra oss till, afl,ägsna dem ifrån oss. Hafva de en gång kommit bort, få vi dem kanske aldrig åter. Låtom oss därför först och främst se till, att vi behålla dem. Kunna vi gifva barnen en tidsenlig uppfostran, dröjer det icke länge, innan de i kunskaper hinna förbi oss. Dels äro våra egna litet förlegade, dels, af brist på öfning, icke vid behof färdiga till användning, Det sämsta man då kan göra är att försöka dölja detta förhållande. Barn och ungdom äro skarpsynta, och hafva de en gång genomskådat oss, tro de oss aldrig mera. Bättre då att rent ut erkänna, hvad man glömt, hvad man försummat, hvad som är nytt. Man behöfver därför hvarken beundra sina ättlingars djupa visdom eller nedsätta sig själf.
Hade man såsom sig bort skilt dessa begge, efter min tanka, bestämdt olika frågor från hvarandra och åt hvardera inrymt en särskildt §, så bade man icke eller, såsom nu, råkat i förvillelse och tvekan och tvist om ändamålet med Utsk:s anmälan. Och hvad behöfves väl att pbilosophera deröfver, huruvida stadgandet tillkommit endast och allenast för att åt R. St. genom Ulsk:s tillkännagifvanden lemna en ledning för deras petitionsrält, eller om ändamålet äfven varit, att på detta sätt låta det anmärkningsvärda af rådgifvarnes handlingar en gång komma till nationens och historiens kännedom, — Det är tydligt, att, i hvilket fall som helst, Utsk. blott äger alt ställa sig §:s föreskrift lill efterrättelse, och tillkännagifva hvad det funnit anmärkningsvärdt. Detta är dess åliggande, och detta har Utsk. också tillbörligen uppfyllt. Nu inträder R. St:s rätt att af de tillkännagifvanden, Utsk. meddelat, göra det bruk, som dem bäst synes. För min del anser jag visserligen icke, att dessa anmärkmr äro af den beskaffenhet, att man deraf kunnat hemta ringaste anledn. att begära ett entledigande af någon bland de anmälda Konungens rådgifvare, äfven om dessa ännu hade varit i tjenst. Men jag ser icke eller, hvarföre Ständerne eller R. o. Ad. särskildt skulle öfver anmärkmrne uttrycka någon ogillande opinion. Jag skulle tro, att om man antager Ståndets handlingssätt vara ett sant uttryck af dess tänkesätt, så behöfver man också endast låta handlingen tala. Vill man derföre icke göra något bruk af anmärkmrne, utan helt enkelt lägger betänk, till handlingarne, med förklarande, att 148 Den 5 December. det icke kan verka till någon åtgärd å Ständernes sida, så behöfves icke något vidare ogillande, såsom här blifvit yrkadt, hvilket dessutom är alldeles oformligt. För min del begär jag derföre, att propos. å den delen af detta mern., som nu är föredragen, må blifva lika med den föreg:de, eller alt densamma, såsom icke föranledande till någon åtgärd, måtte läggas till handlingarne. Frih.
Kammar-kollegium, som äfven fann de framställda betänkligheterna rigtiga, ansåg sig dock, då principen redan var af Kongl. Maj:t bestämd, endast böra påyrka sådana kontroller, som i möjligaste måtto betryggade ifrågavarande kommunala förvaltnings öfverensstämmelse med en ändamålsenlig skogshushållning, hvartill Kammarkollegium äfven framställde vissa förslag. Till följd af ofvanberörda anmärkningar har Skogs-styrelsen i sitt sednaste förslag gjort de väsendtliga tillägg till ofvan anförda stadganden: att förvaltningen må af intressenterne ombesörjas endast i det fall att öfverenskommelse derom dem emellan kan träffas på vilkor, som äro förenliga med allmänningens regelbundna behandling; men att, om sådan öfverenskommelse ej kan träffas, det till - Sammans. Stats-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.- Ut sk. Betänkande N:o 50. 23 kommer Skogs-styrelsen att, genom vederbörande skogstjensteman, ombesörja ali männingens förvaltning i dess helhet. Det är uppenbart, att på antagandet af den ena eller andra af de begge ifr&gakomna olika methoderna för häradsallmänningarnes förvaltning, beror sättet, på hvilket delegarne skola komma i åtnjutande af deras andelar i afkastningen. Skogs-komitéen har alltså, i konseqvens med dess förslag att ställa dessa skogar under uteslutande allmän förvaltning, hemställt, att den afkastning häradsallmänning årligen leinnar, skall i penningar förvandlas, och, efter afdrag af kostnaden för skogens vård och skötsel, tillfalla häradsboerne, samt dem emellan efter oförmedlade hemmantalet af Konungens Befallningshafvande fördelas, till följd hvaraf den rätt till åtnjutande af skogens alster in natura, som för närvarande är häradsboerne medgifven, skulle komma att upphöra; hvaremot Skogs-styrelsen föreslagit, att den afkastning, som enligt hittills gällande grunder bör tillfalla intressenterne, skall antingen in natura eller i penningar, allt på sätt delegarne sins emellan öfverenskomma, till dem utdelas.
Den blefve, ju mer fria händer den fick, ju mindre beroende af Speculanters möjeliga sammansättningar. Hvarje år gifvas gynsammare tillfällen , till exempel vid utskeppningens början , lika*! sorn ofördelagtigare, vid de tidepunkter då irrr - Bil. till Ridd. e. Ad. Pr. VI. Band. 20 3oS Den ia JuUi. portan skali betalas. Vissa år gifvas äfvert af helt och hållit missgynnande egenskap, andra tvertom: hvarföre icke då medgifva BancoStyrelsen rättighet, att på ett följande år, om så nödigt vöre öfverflytta en del af de uppköp, Sorn det föregående varit tällämnade? Vissa föreskrifter uti en Specialinstruction kunde för öfrigt tjena till säkerhet emot ej troliga, men möjiiga öfverdrifter i tillämpningen. Jag hyser det hopp, att uti mitt Förslag att icke åsätta något maxiroipris för uppköp och invexling af Silfver, intet intresse vore försnärmadt, ingens farhåga väckt, ingen vådelig inverkan på framtiden åsyftad. Dessa omstän, digheter äro af stor vigt. Min mening är åtminstone den, att aldrig någon hufvudsakelig anstalt i Financeväsendet kan med hopp om varaktigt bestånd vidtagas, sä framt den icke ar byggd på sträng rättvisa och ögonskenlig oväldighet. För min del kan jag således icke antaga de tvenne oftanämnde punkterna, helst den sista, utan uttryckeligt förbehåll af de här åfvan föreslagna förändringar och tillägg. Fjerde Hufvudpunkten af Utskottens Betänkande delar sig i tvenne Alternativer. Af dessa, om något måste väljas , instämde jag helst i det andra, det nemligen, att grunden jör Speciemynts utvexling ina till jr åmliden uppfijuius. Bestämmandet af 128 sk. värde för SilfverRiksdalern synes mig bär ännu mindre lärn - Dm i4 Juliu 507 petigt än i de förut omförmälte fall.
Denna sednare fästnings kauoner äro lika med flottans, hvarföre kunna ieke således både flottans qch fästningarnes kanoner vara af samma kaliber och samma modell? Jag anser 1831 års kalibersystem vara en halfmesyr, derföre att man ej bestämt mindre antal kalibrar, och ej mera i detalj be H. i. 33 514 Den 30 November e. m. stämt krut, spelrum, bomb och kuletyngd, brandrör m. m. Hindrar detta kalibersystem Svenska landtartiIleriet att tillverka 72-pundiga, 24- och 12-pundiga kanoner, Norska landtartilleriet att tillverka 60-, 18- och 3-pundiga kanoner? Hindrar det Svenska flottan att tillverka 30-pundiga kanoner, då Norska flottan tillverkar 36-pund.? Kunna, om så är, Sverige och Norige bistå hvarandra med ammunition? Kan det ena Svenska fartyget bistå det andra dermed? Kan i den nya fregatten Vanadis’ 60-pundiga kanoner instoppas Waxholms fästnings 72-pundiga bomber? Det bör, enligt min åsigt, om möjligt, såsom inom den praktiska Franska arméen, finnas en lika kaliber för fält batterierna; det bör finnas en lika kaliber för de större kulkanonerna och en lika för bombkanonerna; det bör dessutom finnas lika krut, lika kuloch bombtyngd m. m. Frih. Wrede har fört mig till Waxholms fästning. Han har visat mig huru man genom den ena embrasuren ser en öppen fjärd, genom den andra ett smalt sund, och han har frågat mig om man endast och allenast af system-makeri bör upoffra den mindre kostnaden af lättare kanoner, som kunna beskjuta de smala sunden. Hetta har jag ingalunda klandrat. Men jag undrar hvarföre t. ex. tappafståud och tappdiametrar skola vara olika på dessa lika pundiga kanoner, så att icke de ena kunna begagna de andras lavetter. Man eger, eller rättare sagdt, har tills dato egt så väl på fästningar som på krigsskepp öfre batterier, lättare kanoner af samma kaliber, för att skjuta på mindre afstånd.
Jag anser derföre försöket så vådligt, att jag ernar afstyrka icke blott denna bana, utan äfven de öfriga i detta Betänk, föreslagna vägsträckningarne. PaesteSt:ts i inbjudningen framställda förslag innefattar enligt mitt förmenande det minst lyckliga beslutet, särdeles hvad angår den punkten att obligationerna kunna öfverlemnas till bolaget sjelft. Jag har också särdeles mycket undrat, hvad bolaget skulle göra med dessa obligationer, men har nu af den siste värde talaren blifvit uplvst, att man föreställer sig det bolaget dermed skulle kunna betala expropriationer, leveranser o. s. v. Detta tror jag dock icke låter sig göra, utan förbi ifver i viss mån en illusion. Detta skulle dessutom medföra så stora olägenheter, att jag icke vet, hvart det skulle taga vägen. Föreställom oss att bolaget på sin sida har allt i ordning för att börja arbetet; Riksgäldskontoret annonserar att det lånar upp penningar; det lyckas efter några månader få ihop 1 å 200,000 rdr. Bolaget, som är färdigt att börja arbetet, kommer och vill hafva penningar. Det får då de penningar, som finnas, samt dessutom en massa papper, utgörande dessa obligationer. Har bolaget då gjort kostnader af egna mede], är det tvunget att så godt sig göra låter realisera dessa obligationer; ja I kanske att sälja dem till underpris. Hvad liqvideringen med obligationer angår, så är det väl möjligt, att jordegare skulle vilja gå in derpå, men troligen icke leverantörer, såvida de icke få särdeles rundligt betaldt för sina varor. Det är visserligen sannt, att andra verk, såsom Jernkontoret, hafva kunnat placera obligationer, men man bör då ihågkomma att dessa stodo till en hör* jan till 6 proc., samt voro upsägbara på innehafvarens sida, hvilket deremot icke är fallet med desse, som Riksgäldskontoretskulie gifva ut. På dessa skäl anhåller jag att R. o. Ad. måtte noga betänka sig, innan det fattar något beslut.