Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De skall alltid kunna uppvisa fullmakt, vara försedda med synligt tjänstetecken samt ha två vittnesgilla personer i sällskap. Även den som blir utsatt för undersökningen har rätt att tillkalla vittnen. § 38 Undersökning får anställas på vägar och gator, i hus, boningsrum, viloställen, magasiner upplagsbodar och uthus. Påträffas gods värt mindre än 100 riksdaler eller kan ägaren bevisa att det är för eget bruk, går han fri. § 39 Boningsrum och salubodar är i allmänhet undantagna undersökning, men tror sig undersökningsman att sådant gods införts i något rum inom de senaste 48 timmarna, har han rätt att söka. § 40 Hos den som förut blivit straffad för brottet, kan undersökning ske utan inskränkning av tiden. § 41 Undersökning får endast ske mellan klockan 9 - 3 vintertid och 8 - 5 sommartid. Sker undersökning vid annan tid och olovliga varor påträffas är beslaget ogiltigt. De kan dock senare beslagtas, utan vidare påföljd än att varorna är förverkade. Den som utför undersökning på annan tid bötar mellan 20 - 200 riksdaler, förlorar sin tjänst eller blir suspenderad. I alla fall förlorar han beslagardelen. § 42 Gör obehörig person undersökning straffas han för hemfridsbrott. § 43 Görs undersökning på vägar och gator utan att något olovligt påträffas bötas från 10 till 200 riksdaler. Samma böter om han inte visat tjänstetecken, fullmakt eller haft vittnen med sig. § 44 Gör behörig man undersökning och inte finner olovligt gods, fastän det finns, bötar han, mister tjänsten och sitter 6 månader på fästning § 45 Är varornas värde under 200 riksdaler är de förbrutna, men det är enda påföljden. § 46 Den som varit obehörig till undersökning eller vid tillfället förbrutit sig mot bestämmelserna har förverkat sin beslagarandel, som går till Kronan. § 47 De som är anställda att göra undersökning och de som bistår har lika rätt till skydd och hägn som andra tjänstemän. Vägrar någon att låta undersökning ske, bötar han 200 riksdaler och får inte ersättning om skada skett. Görs sådant motstånd att undersökning inte kan ske alls bötas 500 riksdaler.
]ag tror mig äfven till besvarande böra Upptaga en anmärkning sorn blifvit gjord ”att 20 <jj. i Riddarhusordningen skulle lägga hin. der i vägen tor åhörares inträde på Riddarhuset. Nämnde §. stadgar, att RiddarhusFiscalen skall tillse, att ingen obehörig öfverläggningarne bevistar; hvilka som äro behörige att intaga säte och stämma på Riddarhus: förklaras äfven uti flere §. §, af denna StåndsOrdning, men här är icke fråga om säfe och stämma och Ståndets egen CanzlieBetjening, hvilka icke behöfva vara Riksdagsmän, och Vagtmästare som äfven hafva' att syssla i salen måtte Val vara behöriga att finnas der. Behöriga blifva naturligtvis åhörare äfven på sitt rum, i samma ögonblick de erhållit Ståndets tillåtelse att intaga plats på läktaren. Enligt öfvertygelse kati jag ej eller instämma med betänkandet uti det bestämda företräde, som deruti TidningsRedacteureme med. delas. Utom att jag fullkomligt förena» mig i de skäl, jag här hort yttras mot ett sådant företräde, får jag, ehuru med misstroende till egen insigt, anföra ännu ett ytterligare skäl. Tryckfrihetsförordningen 2 $. 4 Morn», sorn Bil. till Ridd. 0. Ad. Pr, II Band. 45 ?o6 Den 11 Marity. förbjuder, att utan särskildt meddelt tillstånd trycka ett RiksStånds Protocoller, synes mig icke medgifva det förfaringssätt som under denoa Riksdag vidtagits, att i Tidningarne trycka våra öfverläggningar ofta innan de blifvit justerade, än mindre offentligt utgifne. titan att vara bland deras antal, som påstå skadligheten af en sådan åtgärd, eller som anse vårt sätt af fullständig Protocolisföring på allt hvad i Plena talas.för nyttig; anser jag, dä vår Grundlag, efter tidens kraf lagenligt kan förändras, dess helgd al hvarje medborgare böra med varm tillgifvenhet omfattas, Jagkan således icke samtycka till ett beslut, som skulle innebära ett tyst begifvande på en frihet, som synes mig stridande mot esprien af nämnde Grundlag.
Ankom till Exp. Utsk, d, 9 Jan. 1830, Memorial , om fortfarande af den tillfälliga Lånerättighet för Stockholms Stads Brand-Contoir, sorn, sedan är i~56j varit medgifven. Enligt Rikets Ständers Secrela Utskotts beslut, af den 4 Mars 1756, har Stockholms Stads Brandförsäkrings-Contoir fått sig beviljad Lånrättighet i Banken tili En, högst Tvä Tunnor Guld på längst Ett års lid, enär Contoiret af inträffande större Eldsvådor deraf kommer i behof, emot dét vilkor, att Contoiret, till säkerhet för hvad af Lånesumman begagnas, aflemnar tili Banken sådana i fast Egendom inlecknade Förskrift »ingar, hvilka Contoiret såsom Hypothek för egna fordringar innehar, och som till beskaffenheten böra al Banco-Commissarierne serskildt pröfvas, med tillämpning af de för Bankens Fastighets-Lån gällande föreskrifier; skolande dessa Förskrifningar innehålla så stor summa, att Contoirets i Banken upptagna Lånebelopp icke öfverstiger 2-3:delar af Hypolhekens värde. Vid 1823 års Riksdag blef denna åt Brandförsäkrings-Contoiret medgifna Låne Bih» cili R.-St. Proc. 1828-1830, 6 Sami. 3 Band. fade Haft. 1 i Banca-TJtsTcs Memorial, N:o £)4- rättighet, enligt Rikets Ständers beslut, än ytterligare stadfästad, under de ofvannämnda förut gällande förbehåll, och med tillägg: att Ränta, efter Fyra (^Q för Hundrade å hvad såsom Lån upptages, må till Banken erläggas, (Banco-Regl 4 Art. 3 Afd. §-6) Sedermera har Lånebiträdet icke be. höft anlitas, helst någon större vådeld inom Ilufvudstaden lyckligtvis under dessa åren ej inträffat* Stockholms Brand-Contoir ar i den förmonliga ställning, att begagnandet häraf egentligen kommer i fråga blott för en kort tid, i ändamål att
Gif dessa barnen ett aktadt namn, och det skall uppväga många ägodelar. Jag hoppas de skola kunna bestyrka det med ett lagligt äktenskap. Namn? upprepade juden. Hvad är ett namn, som gifves och fås, mot ett namn, som göres? Bed, att de må själfva göra sitt namn. Men undskyll, det är vårt sätt att betrakta världen. Jag vill ej förringa ett så ädelboret namn som ers nåds. Jag skall låta inkalla de vittnen ni önskar och lagligen uppsätta deras vittnesmål. Är det annars något, hvarmed jag kan vara till tjenst? Önskar ni kanhända uppvakta hans herrlighet rikskanslern? Jag skall hörsamma en kallelse, om hans herrlighet behagar hedra mig med en sådan. Får jag återse flickan? När ni behagar och här, om drottningen tillåter. Ni har engång gjort mig en tjenst, herr bankir, och om jag ej misstager mig, har ni stått i affärsförbindelser äfven med svenska kronan. Ni kan vara förvissad om allt möjligt tillmötesgående här i Stockholm. Det skulle fägna mig, om ni blefve nöjd med er vistelse här och vunne ändamålet med eder resa. Hvad angår barnen och här sänktes rösten till en hviskning så bör jag erinra, att allt beror på deras äkta börd. Sveriges lag medgifver ingen arfsrätt åt oäkta. Om presidenten Kurck med dessa ord velat framtvinga närmare upplysningar om barnens börd, fann han sig sviken. Ruben Zevi uppstod tigande, bugade djupt för att säga farväl och räckte till afsked Hagar handen. Då hördes en späd röst från den halföppna dörren till rummet bredvid: Mor, nu tar skomakaren Hagar! Allas blickar vändes ditåt. Det var näst yngsta dottern, lilla Karin, som höll sin mor i klädningen och med skrämd förundran betraktade främlingen. Dörren stängdes ögonblickligen. Juden aflägsnade sig, utan att låtsa märka utropet; mor och döttrar inträdde för att förvissa sig om det vådliga besökets lyckliga utgång. Familjefadern fanns oskadad på sin plats och likaså Hagar. Hvad ville han? frågade presidentskan. Ja, hvad ville han, ers nåd? upprepade Hagar. Pape stod i dörren och spetsade öronen.
Men skulle det hända, att han står fast vid sitt beslut, så ta’n er tillflykt till mig. Jag skall sörja för er framtid. (Brukspatronen, Wilhelm och Lotta gå) Anders. Gud hjelpe er, käre vänner; det här är för illa! Men jag har aldrig kunnat låte bli te tro, att olycka en gång skulle komme öfver er, derför att ni ska lefve som bondfolk, fast ni inte har bondfolks sinnelag. Men om det går derhän, att ni får lof bygge er e stuge på skogen, då vill jag promt hjelpe er och ni ska ta med utåf min förtjenst, tills ni kommer er i ordning. Åh, det ska nog gå bra. Erik. Tack, tack, Anders; Gud signe dej! (Anders går) Bengt. Hm! det ble ett snöpligt slut på midsommersvaka, och jag feck inte danse min Jöshäring, jag. (Till bondfolket) Kom, go’ vänner! här är inte roligt länger. Nu går vi bort i granngåln och danser te ljusan dager. (Går med folket) Anna. Ett så hastigt slut tog all vår glädje! Tror du, Erik, att vi nånsin komma till lycka mer? Erik. Ja, det hoppas jag; blott inte Herrens straff kommer öfver mej, för det jag fällde så hårda ord mot min far. Det var mycke illa gjort af mej; men jag blef så het. Anna. Tror du ändå, att vi nånsin ska’ ha nå’n glädje, om vi få hvarann emot dina föräldrars vilja? Du kommer visst att jemt gå och sörja. Nej, då är det bättre att du lyder — tag Britta (Hon vänder sig bort att dölja tårarna.) Erik. Anna, tala aldrig så! Heldre vill jag bli olycklig på hvad annat sätt som helst, än att bli det med Britta. Men jag hoppas än, att allt ska bli godt. Hvad jag nu mest sörjer öfver, det är att jag ska fara ifrån dej. Anna. Fara ifrån mej? Hvarför det, och hvart? Erik. Jag vet inte, hvarför far har bestämt, att jag i måron bitti’ ska resa bort till gamla mormor min på en tid Anna. Så långt? Herre Gud, då får jag visst aldrig se dej mer. Erik.
Men till de verkligen bildande konsterna, till må- leri och skulptur, har hon från dilettantismen släppts fram först i de dagar vi kunna räkna som våra. Och att hon nu redan hunnit därhän, där hon nu är, visar, med hvad förutsättningarnes rätt hon tog ett område i besittning, som var som enkom afsedt för henne, med hvad orätt hon tidigare hållits tillbaka. V i hade en gång tillfälle att i Idun förtälja, huru och när på detta område här hemma den första segern vanns öfver fördomen, då vi tecknade ett kvinligt konstnärsporträtt: Lea Ahlborns. Efter mycken strid mottog i henne Fria konsternas akademi för snart fyrtio år tillbaka sin första kvinliga elev. I dag bär fru Ahlborn grånade hår, men på en allt jämnare banad väg ha efter henne generationer af kvinliga konstnärer sträfvat mot målet, och då Valandsutställningen i Göteborg helt nyligen öppnade sina portar, räknades bland de 200 utställarne ej färre än 60 svenska kvinliga artister, en tredjedel så när af hela summan. Dock — det är j u ej kvantiteten, som gör det: det är sannt. V i ha dock i detta sammanhang ej kunnat undgå att göra några reflexioner, som synts oss tidsmessiga och af intresse. Hvad nittiotals svenska kvinnokonst mäktar gifva i kvalitativt utbyte, torde väl ej vara våra läsarinnor okändt. Och vi bedja att ytterligare i deras sällskap under en hastig vandring genom Valands salar få fastslå glädjande fakta. Tätt invid den ståtliga Kungsportsavenyen, mellan hvars led af sommargröna lindar en brokig folkström och ett vimmel af glänsande ekipager rulla fram, reser sig det moderna Göteborgs moderna konsttempel, det ståtliga » Valand ». Den monumentala byggnaden, som endast räknar några få år, är tillkommen på initiativ af det kända sällskapet » Gnistan », ett artistiskt-litterärt samfund närmast motsvarande Stockholms » Idun », och är afsedd dels för detta sällskaps sammankomster, dels för konstutställningar af hvarjehanda art. Här har sommarens stora konstutställning sin plats. V i vandra upp för den präktiga trappuppgången, hvars skuggiga marmorsvalka behagligt kyler vår panna.
Drrrction under den 20 Aug. 1788 afiätne Nädiga Skrifwelse, fördubblades till Trehundrade Tret. tiotre N:dr 16 H. Specie, emot det han forme. ligen ar fade sig all rätt till widare ersättning för dcfl andel uti FarfaorenS Riks -Kammar Rädet Joel Gripenstjernas ofwan omförmälde Krono-fordringar, af hwilka, ester hwad sedermera bliswit utredt, pä Herr Friherrens och Hof Jägmästarens andel skulle belöpa nä. got öfwer Twä Tunnor Guld. Derefter har Hof-Jägmästaren Friherre Gripenstjerna wid Riksdagen i Norrköping är IL00 bcklagat sig deröfwer, att Kronan ät. skillige gänger skal! brustit i fullgörandet af de willtor, mot hwilka han till Kronan sin arfs. pretention afstädt, i synnerhet derigenom att den honom säsom ersättning pä Riksgälds-fon. den anflagne Ezpectance-lön af Trehundrade Trettiotre Rdr. 16. fl. blifwit till honom utgifwen i Riksgälds Sedlar eller i annat och sämre mynt, än det, hwaruti samma lön är 1783 af Kongl. Majit i Räder bewiljades; 264 Den Z September. och i anseende hwartill han anhällit att för sin öHiga lifstid fä ätnjuta en ärlig Pension af Åttahundrade R:dr., alt utan afdrag qvartaliter uppbäras, och att tillika, efter liqvidation, äter. fa hivad han alla ären pä desi uppburne lön, sedan densamma till Riksgälds. Sedlar förtvand. lades, förlorat. Uti härörwer meddeld Resolution af den ,8 Maji 1800 har Högloft. Hemliga.
Beträffande folkundervisningen, har Utskottet genom remisser från Riks-Ståndcn fått emottaga dels en af Kongl. Majit den 21 Oktober nästlidet år till Rikets Ständer afbiten nådig Proposition (Nio 34), angående anslag till denna undervisnings befrämjande, dels ock flere inom Riks-Stånden väckta motioner i samma ämne, för hvilka framställningar, jemte i anledning deraf inom Riks-Stånden afgifna yttranden och väckta förslag, Utskottet nu går att redogöra; börande likväl Utskottet först i minnet återkalla, hurusom Rikets sednast församlade Ständer, Stats-Utskottets Utlåtande N:o 123. 97 der, enligt deras underdåniga skrifvelse den 2 Mars 1858, bestämt det sammanlagda bidrag, hvilket för innevarande statsreglerings-period borde af Statsverket lemnäs för folkundervisningens befrämjande, till den personliga skyddsafgiftens halfva belopp, som antogs uppgå till omkring 250,000 R:dr Runt; hvarjemte Rikets Ständer, i afseende på fördelningen af dessa medel, medgåfvo, att till uppmuntran för småskolors ändamålsenliga inrättande och till understöd för examinerade folkskolelärare skulle afsättas ett årligt belopp af R:mt R:dr 100,000: — att under vissa vilkor utgå, samt till understöd för högre folkskolor 24,000: — och anvisade Rikets Ständer till Kongl. Maj:ts nådiga disposition följande anslagssummor att likaledes årligen utgå, nemligen: a) till Seminarierne 26,000: — b) till understöd för seminarie-elever . 20,000: — c) till förbättrande och tillhandahållande af undervisningsmateriel samt till understöd för lifgifvande af lämpliga läroböcker, kartor m. m. för folkskolorna 12,000: — Runt R:dr 182,000: — Och återstod således till Kongl. Majds nådiga disposition för andra till folkundervisningen hörande föremål ett belopp af 68,000 R:dr Runt.
Meurk; om pension på Allmänna Indragnings-staten åt Chefen för Telegrafverket i riket, General-löjtnanten Carl Akrell; om anslag af kronotionde till fyllnad af bristande prostetunnor inom Olands och Frösåkers kontrakt af Upsala stift; och om förkortning af den tid, hvarå Kronans egendomar utarrenderas; af den 30 sistlidne December: angående pension från rikets Allmänna Indragnings-stat åt Adjunkten vid Skara högre elementar-läroverk, Magister Johan Rosell; och af den 17 sistlidne November: i fråga om löneförhöjning för år 4857 åt de vid,storskiftesverket i Stora Kopparbergs län, samt afvittringen i Wester-Norrlands, Westerbottens och Norrbottens län anställde Landtmätare. Herr Lallerstedt uppläste, i Svensk öfversättning, en till BorgareStåndet, enligt anmälan, ankommen, på Franska språket af Societå Nazionale Italiana meddelad, Torino den 23 sistlidne December daterad, af General-sekreteraren J. La Farina, å Presidenten, Generalen Garibaldis vägnar undertecknad skrifvelse, i anledning af underrättelsen om Herr Lallerstedts den 44 i nyssnämnda månad väckta motion, med afseende på beskickning ifrån Sverige till en kongress för de Italienska angelägenheternas ordnande; och beslöts, det skulle nämnde skrifvelse Med-Stånden vördsamt och vänligen kommuniceras. Frän Hederv. Bonde-Ståndet. I afseende å 16 punkten angående ändring af Instruktionen för Rikets Ständers Revisorer vid granskning af Riksgälds-konlorets ställning och förvaltning godkändes Utskottets förslag till de 5 första §§ och till 7 § i Instruktionen; hvaremot förslaget, i fråga om 6 § af samma Instruktion återremitterades med anmärkningar; N:o 16, i anledning af Kongl.
Jag är fullt säker, atr denna sä billiga, sä vssadliga mesure, nu genast rågen, skulle i samma - 248 Den 16 JuM ma mohn den »vittnade om högsta magiens ömhet för rättwisa och borgade för utsigten af en snar rea» kisation, den tillika stulle lugna sinnena, återställa Banquens credit samt hälla fastighets - och andra rvahrupriser i tygeln. Enar är i8oa Borgenärer kunde twingas, pä 2:ne är ej upfordra sina' Bancolän, mäste reciprociteken ej utan ensidighet nu kunna förnekas, och att Banque» siels ej will eller kan betala sina skulder, inlösa sina inwisningar, men privata skulle under samma tid twingas dem såsom god betalning antaga, är ju uppenbarligen och i grund orätt! med samma stäk äfwentyret för en länad »vahra stadnar pä läntagare»», om ock, utan hans förwällande, stada derä ster, synes mig, att risquen af en länad penning, när denna risque efter länet intrader, titlkoinmer gäldenären: afhand, lingen wid ett köp eller försträckning skedde ju alltid förr i beräkning och förtroende till hufwudmyntet? att pä andras förmögenhet under en pap, pers-conjunclure winna en immence revenue och sielfflördande fördelarne deraf, kasta alla oläge nheter ne pä borgenären, är hwad nu ster och hwad ätmin» stone aldrig jag kan billiga. Ej »nä »nan inwända att borgenärerne sielfwe garanterat Banque»: har dä ej jordägaren gjort det afwenwäl? denna borgen kan ingen utan orältivisa äläggas upfylla annorlunda, än genom en proportionerad förmögenhets afgift, dä alla medborgare, i förhållande till sin fortuné lämnar witz andel metall. För »verkställigheten ser jag ej eller andra hinder än owilja: erfarenheten bewisar mer än theorier: huru mänga egendomar säljas icke med förbehåll, att en witz an - Den 16 JuM 249 del af köpestillingen stall i hwars hand egendomen kommer, innestå consolideray!
Fem ärs lid, salunda nemligen, at en Femtedel, hwarjo är, tillika med dä förfallne räntan betalas; Och torde icke eller wara obilligt, at, til fordrings. ägarcns desto mera tilfridsställande, uppä flike reverser, mä, uti Riks-Discontcn kunna erhällas län pä stadgad tid, högst til 75 ProCents belopp; uti hwilket sednare fall det spnes billigt wara, at hela werkeliga winsten, gf denna förut icke päräknade Discont. rörelse, ensamt tilfaller antingen och häldst Kongl. Maj:t och Kronan eller Banquen. Om wid än widare t-laö^ande uphandlingar, af krigsbehof, Säljar brist af con tante penningar, tilbjudase a betalningssätt, med det npst omförmä ä är jämwäl til Den F Augusti. 697 til förmodandes, at flere Lefveranteurer, angelägne, at pa försäljningen af ägande Lager, hämta paräknad winst, haldre ätnöjas med sagde betalnings-sätt, än äfwentyra förlust pa samma Lager, äfwen genom dest försämring. Genom en sadan operation lider icke Rikets Credit: Men besparing kan göras af Medel som, til Contante utgifwer, äro oumgängelige; och tid winnes, til pennings behofwets lämpeligare fyllande, än nu warande omständigheter mcdgifwa, hwarä oförnekcligen mycket afseende mäste ha fwas. Men det gör icke tilfyllest af wara betänkt pä ofwannämnde Rikets ffuidcrs betalande: Efter nu warande utsigt, fordras äfwen derutöfwer oberäkneliga summor. Frägan om utwäg til erhällande deraf, är af desto mera wigt, som Rikets Drätsel-Werks Credit, genom hittils manqucrade betalningar, för närwarande icke gifwer särdeles förhoppning derom, at kunna, genom tilgörande private
Skrifvelse, X 1. s 4°3 — 410* —- — förhållande till Banken, angående; Statsoch BancoUtskotlens Betänkande, VI 1. s xxii—xxviii, återremitt, af PresleStåndet, IX s 519, af BorgareS tån - 287 det, IX s 527, af BondeStåndet, IX s 5 2 9. NB. Återremisserne besvarade i sednare Utlåtandet om Rikets Penningeverk. StatsRegleringen, rörande, jemte en Tabell Öfver StatsVerket, IV 2. s 1 5o4—1607, bif. af PresteStåndet, IX s 441* af BorgareStåndet, IX s 453, af BondeStåndet, IX s 460. Underd. Skrifvelse, X 2. — Utskottet, Memorial om betjening i, IV 1. s 4, 5, bif. IX s i5, 18. ■ om Suppleanter valda af Borgare Ståndet till Ledamöter i; StatsUtskottets Memorial, IV 4- s63i, i anledning hvaraf BorgareStåndets beslut, IX s 1004. Sterky & Comp. erhållit lån af Brännvin af MagazinsDirection, II s 591 — 593. StatsUtskottets Yttrande, IV 2. s io4_i — ro43, bif. af PresteStåndet, IX s 842, af BorgareStåndet, IX s 348, af Adeln, IX s 36o. Stipcndierne, om indragning af de så kallade Medico-theologiska; Motion, remitt. till StatsUtskottet, II s 1215, 1247.
Stånd, kan jag likväl icke undgå alt uppträda till försvar för LagUlsk:s förevar, betänk., hvilket, enligt min öfvertygelse, är både riktigt till sin grundsats, samt i sina följder, om det antages, af stor båtnad för fäderneslandet, hvilket omdöme svårligen lärer kunna jäfvas, då man besinnar, att någon rättsgrund icke förefinnes för den olika arfsoch giftroätten enligt statsoch landsrätt, emedan barn af samma föräldrar måste, efter all rättside', äga lika rätt lill arf, antingen föräldrarnes egendom ligger inom en stads område, eller hundrade alnar derifrån pä landets gebiet, och dels att de nuvar. arfslagarne alstrat ett inveckladt rättssystem samt split, oenighet och tvister enskilde emellan. Hvad åter sjelfva lagen beträffar, så qvarstår densamma hos oss såsom en lemning från fordna tiders barbari, då qvinnans rätt icke var erkänd i samhället samt då hennes öde nära nog var lika med slafvens; ett förhållande, hvilket ej är obekant för en hvar, som icke är främmande med vår äldre historia samt med våra äldre lagar. I de gamla landskapslagarna, der arf egentligen betecknar vapen, som var det första arf hos vare fornfäder, hade man uteslutit qvinnan från rättighet till arf, samt tillåtit mannen att med våld laga henne lill äkta, hvilket förhållande fortvarade till öfver medlet af 13 seklet, då den ärofulle grundläggaren af Sveriges hufvudstad, den store nirger Jarl, som först i Sverige erkände och skyddade qvinnans rättigheter, genom sin bekanta lag om qvinnofriden sälte en gräns för våldsfrieriet, hvarefter man, uti de i 14 seklet utkomne lagar, enligt stadslagen tilläde qvinnan lika rätt till arf med mannen, och enligt landslagen gaf henne half rätt till arf emot mannen.
Inrättningen framdeles äfven utsträcktes till de Civile Ämbetsoch Tjenstemäunens Enkor och Bara, så väl det å RiksStatens 7tde Hufvud-Titel bestådde särskildta anslag, som Eöntagames afgifter skulle till sådane pensioner, i projecterad ordning, blifva att påräkna. Statens förbindelse, att besörja sina Löntagares underhåll, enär desse ej vidare förmå arbeta, erkändes af Riksens Ständer, redan vid 1756 års Riksdag, då, med deras begifvande, vissa förmåner af Staten tillädes den följande året stiftade Pensions-Cassa för Arméenj och, med enahanda öfvertygelse, hafva Riksens Ständer, ej mindre uti Skrifvelse af den 30 Januarii 1770, än äfven yid 1809 och 18x0, 1812 samt Underdåniga Skrifveiser: 44g samt 1815 arens Riksmöten, hos E. K. M. i underdånighet anhållit, att en dylik PensionsInrättning för Civile Embetsoch Tjenstemän måtte vidtagas. • X anledning af omförmäldte Förslag, och efter noga öfvervägande af hvad. deruti blifvit anfördt, rörande angelägenheten och fördelarne, både för Staten och Löntagarne,' af ifrågavarande Inrättning, hafva Riksens Ständer nu jemväl ansett Stats-Verket böra till be-r främjande af ändamålet bidraga.