Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti samma höjdsträckning, i dess södra del, utom Skaraborgs läns gräns, upprinner i Bottnaryds socken ån Tidan, som är Skaraborgs läns längsta vattendrag. Den genomlöper den långa sjön Stråken och följer sedan vattendelaren mot norr helt nära intill Göta kanal, då den afviker mot vester och utlöper vid Mariestad i Wenern, efter att vid sjön Östen (218 fot öfver hafvet), hafva förenat sig med ån Ösan, som upprinner inom Yllestads socken af Skaraborgs län. Vattnet från sjön Ymsen (239 fot öfver hafvet), belägen i Wadsbo härad, upptages jemväl af Tidaån. Afven sjön Långens vatten utfaller genom Kråft o ån i Tidan. Vid länets södra gräns inom As och Gäseneds härader af Elfsborgs län har äfven Lidaån sina källor. Under dess lopp mot Lidköping, der den utfaller i Wenern, upptager den från Hornborgasjön en icke obetydlig affluent genom den så kallade Idornborgaån. En uråldrig sägen förmäler, att i gamla tider genom denna å skall funnits båtled från Wenern till granskapet af Skara; men då man vet, att Hornborgasjön ligger 180 fot öfver Wenern, synes denna sägen mindre sannolik, så framt man ej räknar grannskapet temligen vidsträckt. Lemningar af båtar lära dock funnits i nu mera odlad mark i Skaratrakten. En annan sägen är äfven gängse om Hornborga sjö och å, nemligen att der skall finnas spår af guld; men ingen vet att säga, när och hvar sådant blifvit funnet, ej heller huruvida någon undersökning derom varit anställd. Nossaån upprinner också i Gäseneds härad af Elfsborgs län, fortsätter loppet mot norr i Skaraborgs, samt utlöper i Dettern, som egentligen är en vik af Wenern. Sjön Wristulfven har sitt utlopp i Wenern genom en mindre å, kallad Wedumsån, genom hvars sänkning och rättning, hvarom fråga är väckt, kan vinnas till odling omkring 1000 tunnland utmärkt god jord.
Gentöfver dem, sutto mamsellerna Smitt med unga Nordenskans emellan sig. Heddas andra granne var en rödbrusig handelsbokhållare från Lovisa; båda sistnämnde syntes vara mycket bekanta. En ung ryss, med ett qvickt och ganska hyggligt utseende satt på andra sidan om Marie. Han talade temligen god svenska, ehuru med stark brytning. Fru Lurhjelm såg sig omkring, liksom saknade hon någon. Sluteligen höjde hon sin stämma: «hvart har kusin Smitt gjort af med sin vackra tyska inqvartering? Han var ju äfven inviterad.» «Håll man sig med den frågan till mina flickor,» genmälte en äldre flintskallig man, som satt nedanföre på samma sida. «Hedda har honom kanhända i sin ridikyl, ha, ha, ha!» «Deruti bedrar pappa sig,» svarade Hedda skrattande. «Han kunde ej hafva den äran, ty han skulle på vakt i afton.» «På vakt?» inföll Maries unga ryska granne. «Karlowitsch inte vara på vakt — vara mycket lat — inte fara ferti verst för att dansa! Hvad ni säga, mamsell Gedda?» fortfor han med en skälmaktig blick. «Karlowitsch i afton vara assemblé, dansa vackra mamsell Agata.» «Han kan rätt vara, hvar han behagar. Hvad rör det mig?» svarade hon litet stött. Detta ryssens skämt hördes blott af de närmaste, men nu yttrade Petter Nordenskans så högt, att det gerna kunnat höras af alla: «förlusten är ingalunda stor! Damerna här, kunna gerna unna honom och hans sällskap åt biljard-mamsellen; han trifs också der så gerna.» «Är ni allt ovänner ännu, bror Petter?» frågade herr Smitt. «Det är illa nog det! Ett sådant der lappris groll, sköljer en bra karl bort med en butelj vin eller godt öl. — Karlowitsch är i alla fall en bra hygglig ungdom.» Petter teg, men såg förargad ut.
Cederström hemställt, att första punkten af Ulskss förslag måtte afslås och i stället erhålla följande lydelse: ”Alla de räntor, som äro anslagne till regementetoch corpser, hvilka begära alt emot erhållande af contant aflöning få desamma till statsverket afstå, skola blifva Kronan behållna, emot det att ersättning anslås att i contant af satsmedel qvartaliter utgå från och med året efter det då nämnde förändring i regementets eller corpsens aflöning blifvit bifallen”, samt derjemte 2 punkten bifölles, 3 punkten afsloges, 4 punkten bifölles, 5 punkten bifölles med den förändring, att ersättningsbeloppen förvandlades endast till spanmål, 6 och 7 puukterne bi föl los, 8 och 9 punktcrne afslogos, 10 punkten bifölles och 11 punkten afsloges. Med förklarande, att H. Ex. ansåg propos:rne böra göras i den ordning förslagen nu blifvit omnämnde, hemställde H. Ex. nu, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s utlåt, med den deruti af Gr. Cronhjelm föreslagna förändring. Ropades starka ja, blandade med mänga nej, hvarpå H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, det han trott sig linna, att denna propos. blifvit med öfvervägande ja besvarad. Hr von Hartmansdorff begärde votering. H. Ex. Hr Gr. Björnstjerna: Jag hade trott, att propos:rne skulle göras i den ordning, som talarne yttrat sig, och jag var den första som yttrade mig. I anledn. häraf förklarade H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., att då såsom nu hvarken återremiss eller bifall till Ulsk:s utlåt, yrkades, vanliga ordningen vore den, att propos. först framställdes å det förslag, som mest närmade sig till hvad Etsk. tillstyrkt. Ex. Hr Gr. Björnstjerna: Det måtte icke någon propos. närma sig mera lill Utsk:s förslag än min, då jag hemställt, alt Utsk:s hufvudgruuder mätte följas, hvaremot Gr.
— I fall medel, eftersom behofvet fordrade, för nu ifrågavarande stambanors successiva utförande anskaffades af Riksgälds-kontoret genom räntebärande obligationer, skulle således, med beräkning af 4| procent å det ursprungliga kapitalet såsom ränta och amortissement, den årliga utgiften, under förutsättning att jérnvägarne icke lemnade någon till minskning deruti alsedd netto-afkastning, uppgå till 2,130,000 R.dr, deraf för banan emellan Stockholm och Götheborg, med afdrag af Köping-Hult-vägen, skulla belöpa 615,000 R:dr årligen. För verkställandet af noggranna, före större jernvägars utförande erforderliga topografiska undersökningar samt upprättandet af derpå grundade fullständiga planer, med kartor, profiler, detalj-ritningar och kostnadsförslag, skulle, enligt hittills vunnen erfarenhet, erfordras 666 R:dr 32 sk. för hvarje mil, och alltså åtgå: för banan från Stockholm lill Götheborg, utan beräkning af Köping-Hult-vägen samt den väglängd genom Skaraborgs län, derå undersökning, med understöd al allmänna medel, nyligen blifvit verkställd, ett belopp af R:dr 16,333: 16. — för banan emellan Stockholm och Malmö » 42,666: 32. — samt för öfriga ofvannämnda stambanor » 24,666: 32. — Summa R:dr 83,666: 32. — Med afseende å de uti högstberörda Nådiga Proposition sålunda och i öfrigt anförda förhållanden samt i öfverensstämmelse med dervjd utvecklade åsigter, har E. ii. M:t, för den vid företagandet och utförandet af jernvägs-anläggningar inom Sverige på Rikets Ständer ankommande pröfning och medverkan, i Nåder föreslagit: a) att såsom grundsats måtte antagas, att hädanefter icke några jernvägs-stamlinier i Sverige må anläggas och utföras annorlunda än medelst
Dessutom lärer det blifva omöjligt att ålägga Boställs-innehafvare och dess arfvingar den äskade ansvarigheten. Svårligen skulle äfven andra fastighets-innehafvare kunna lemna så nöjaktiga garantier, att icke Socknemännens pluralitet, med ingrepp i egande-rätten, afgjorde, om och hvilka tjenstehjon fingo städslas. Det sökta correctiv emot missbruk vid tjenstefolks antagande och. emot det öfverklagade stat-torpare-systemets införande finnes redan uti 1788 års Författning, som berättigar församlingarne att inom sig uppgöra Reglementen för fattigvården. Häruti kunde således bestämmas ett högre årligt bidrag till Fattig-försorjnings-anstalterne af dem, som låta å sina egor mantalsoch skattskrifva utsockne gift tjenstefolk; egande, enligt samma Författning, församlingen rättighet att vägra inflyttning af åldrige och orklösa personer;” af Herr Hjärne: ”Jag reserverar mig emot Utskottens tillstyrkande, alt, såsom en af hufvudgrunderne för allmänna stadgar i afseende på fattigvården, det skulle tilläggas församlingarne ett slags veto, när enskild egen» domsinnehafvare inom församlingen ville i sin tjenst antaga gifta personer ifrån en annan församling. Församlingen skulle väl icke ega rätt att neka den enskilde att i sin tjenst antaga hvilken välfräjdad person som helst, men deremot kunna afsäga sig underhållet för den antagne tjenaren, i händelse denne framdeles skulle råka blifva urståndsatt att sjelf försörja sig och de sina, och genom denna afsägelse ålägga husbonden att ensam ikläda sig denna underhållsskyldighet. Man har hittills ansett såsom lofvärde exempel af en mindre allmän välgörenhet alt belöna trogna tjenare med lifstids-pensioner, då de ej längre kunna arbeta; men det föreslagne stadgandet skulle, hädanefter, förvandla dessa välgörenhets-prof, — hvars moraliska värde hufvudsakligen består i deras otvungna utöfning, — lill en laglig samhällspligt.
Grefve Horn har framställt frågan sådan den i sin helhet är. Ilär lärer ej vara frågan örn sältet, utan om vi skola hafva publicitet med det vilkor, att ett stadgande derom skall införas i RiddarliusOrdningen. Detta tyckes åter vara bestämdt gifvet, sedan ConstilulionsUtskottet förklarat, att proposition utan detta vilkor ej kan äga rum. Jag vill ej uppehålla Ridderskapet och Adeln längre, och bär ej annat alt tillägga, än att upprepa, det jag känner mig allt mera och mera varm för en sak, som länder till frihet och lugn; samt anhåller således om proposition till bifall derå. Friherre Ridderstolpe, Fredrik: Tvänne Talare hafva här yttrat, att det vore en folkets rättighet, att få såsom åhörare inträde vid våra öfverläggningar. Jag kan cj dela denna mening. Folkets rätt består uti att välja Riksdagsmän. Genom detta val har det begagnat alla sina rättigheter. Om det skulle äga rättigheten, alt här bevaka sättet, huru målsmanskapet blifver uppfyldl, så kan man dock ej anse Stockholms publik såsom befullmägtigad af Svenska Folket att öfvervara våra öfverläggningar Af 3i4 Den 16 Mars f. m. dessa skäl tror jag, att Ridderskapet och Adeln med fullkomlig frihet kan öfverlägga om detta ämne, utan att sätta i fråga, om det är en gunstbevisning eller ej. Friherre Anckarswärd: Jag anhåller att, i fall ProtocollsUtdrag är ankommit från BorgareStåndet, som visar, huru nämnde Stånd behandlat denna sak, berörde ProtocollsUtdrag måtte uppläsas. I anledning häraf upplästes Välloflige BorgareStåndets ProtocollsUtdrag, af den i dennes, innehållande, att Ståndet beslutat, det Offentlighet vid dess öfverläggningar skulle äga rum, och att ett af Herr Falkman uppgjordt förslag till Lag om Offentlighet vid RiksSlåndens sammanträden och öfverläggningar, skulle remitteras till LagUtskottet, samt med de öfrige RiksStånden communiceras. Friherre Anckarswcird:
I anledning hvaraf berörde Utlåtande skulle, jemlikt 49 §• Riksdagsordningen, ytterligare hvila på bordet. Föredrogos ånyo och gillades följande Allmänna Besvärsoch EkonomiULskoltets den 24 sistlidrie October afgifne, och den 2 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtanden; N:o 159. I anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 24 förut meddeldte Betänkande, rörande Kyrkors sammanbyggnad. I anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets under W:o 42 förut meddeldte Betänkande, i frågan om sättet att framforsla Kronans Ekevirke. Föredrogos ånyo Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets den 24 sistlidne October under N:s 162 och i63 afgifne, samt den 2 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtanden, i anledning af gjorde anmärkningar 49 H* 10 * * i48 D*n ii November e. m. vid Utskottets förut meddeldte nedannämnde Betänkanden: N:o 83. Angående väckt fråga, att Directionen öfver Danviks Hospital måtte förklaras oberättigad att uppbära recognitionsafgift till Hospitalet vid försäljning af Skattehemman ; N:o 124. Rörande väckte frågor om behofvet af Lönetillökning för Gymnasiioch ScholaeLärare; Och fann Ridderskapet och Adeln, att, enär sistnämnde Betänkanden redan blifvit den 27 sistlidne Augusti f. m. och den 2g i samma månad f. m. af Ridderskapet och Adeln bifallne, Utskottets ifrågavarande Utlåtanden borde läggas till handlingarne. Föredrogs ånyo Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens den 1 sistlidne October under N:o 21 afgifne, och den i3 i samma månad på bordet lagde Betänkande, rörande Paketpostoch Forvagns-inrättning. Herr Rosenqvist^ Fredrik Leonhard:
St:r, för Staten och för landet måste afses, är att jemte myntvärdets uprätthållande, RiksBanken må kunna ifrån Banken påräkna den vinst, som f. n. derifrån hämtas. Det af mig påpekade snart under 25 år åsidolagde FinansKomitéBetänk. föreslog aktieegares intagande i RiksBanken, för att derigenom RiksBanken ej allenast skulle tillförsäkras den årliga vinst de nu påräkna, utan sannolikt komma i åtnjutande af en vida större. Förvaltnings-kostnaderne skulle otvifvelaktig! minskas, och i väsendtlig mån i afs:de å RiksBankens tillgöranden inskränkas till kontroll genom Revisorer, huru statuterne följdes, samt huru upoch utlåning verkstäldes med afs:de å Bankens säkerhet, och industriens-behof och fordringar. Det är icke troligt, att man under sådane förhållanden, skulle på RiksBankens bekostnad, gå så alltför släpphändt tillväga med PrivalBankerne, som nu är händelsen. — Nu tycks likväl en förändring härutinnan vara af sjelfva händelsernas gång påkallad. Det stora kapital, som RiksBanken genom sista statslånet fått sig ålagdt att förvalta, borde väl hafva fört lanken på att vidtaga några förändringar i Bankens organisation. Ty det kan väl icke bestridas — utan att jag derföre på något sätt vill ingå på personligheter — att det sätt, hvarpå BankStyrelsen utses, alldeles icke öfverensstiimmer nfed de vigtiga åligganden denna Styrelse har att uträtta, särdeles under närvide tidpunkt, då landet häftar för mer än 100 millioner skuld, om jag inberäknar HypotheksFöreningarnes utländska lån. Äfven är det olämpligt att Styrelsen för sådana verk som Banken och Riksg:sKonl. skall vid sina åtgöranden vara inskränkt af ett reglemente, hvilket, om det innehåller aldrig så mångå paragrafer, omöjligt kan förutse alla tänkbara fall. R. St:r hafva vid denna Riksdag begärt nedsättandet af en komité för ord - Den 24 Februari.
Skrifvelse, N:o iO. Sedan omförmälda ålgärd blifvit mot gäldenären vidtagen, kan annat bysättningsutslag emot honom icke sältas i verkställighet. 456. Har gäldenären ställt sig till efterrättelse hvad i föregående art. 438 och 439 finnes stadgadt, och är han, vid anmälandet om sitt obestånd, hvarken häktad för skuld eller för annan orsak, stånde det handelsdomstolen öppet, att befria honom från bysättningshäkte och från vakt om hans person; beroende dock på domstolen, att, när gäldenär fått sådan befrielse åtnjuta, densamma, efter pröfning af omständigheterne, jemväl af embetspligt sedermera återkalla. 457. När handelsdomstolen afkunnat utslag om öppnande af konkurs, åligge det domstolens sekreterare att omedelbart tili behörig fredsdomare utfärda meddelande af beslutet rörande försegling af konkursboet. Fredsdomaren må dock, äfven fjöre handelsdomstolens utslag, kunna verkställa försegling, så väl på grund af embetspligt, som på gjord anmaning af en eller flere borgenärer, dock endast i fall af gäldenärens afvikande eller undanstickande af samtlige eller en del af hans tillgångar. 458. Försegling äro underkastade gäldenärens magasiner, kontor, kassa, böcker, handlingar, husgeråd och öfriga lösegendom. Är konkursgäldenären en bolagsfirma, gånge på sådant sätt försegling i verkställighet icke blott å den ort, der bolaget har sitt hufvudkontor, utan äfven på alla ställen, der särskilda solidariska bolagsmän hafva deras hemvist. Fredsdomare åligge att i hvarje fall, sedan försegling gått för sig, ofördröjligen derom till handelsdomstolens ordförande afgifva berättelse. 459. Inom tjugu fyra timmar, sedan handelsdomstolen afkunnat utslaget om öppnande af konkurs, vare domstolens sekreterare jemväl pligtig att utaf samma utslag till krono-åklagaren i distriktet meddela utdrag, upptagande de hufvudsäkligaste omständigheter och beslut, utslaget innefattar. 460.
Hr von Hartmansdorff: Jag instämmer i det slut, hvartill Hr von Troil kommit. Jag är visserligen i alln^änhet öfver - Den 11 Augusti. 249 röstad af R. oell Ad. i dessa frågor. Men jag befarar, att de beslut, sorn bär fattats, icke äro nog sammanhängande, för att man skulle inbjuda de andra Stånden att instämma deri. Det vore fördenskull, i min lanke, bäst att icke låta en sådan inbjudning afgå. Då nu öfverläggningen förklarades fulländad och sedan Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att, såvida han rätt upfaltat Frih. Cederslröms framställning, vöre det förslag, hvarå Friimi önskade propos., att R. o. Ad. måtte besluta en inbjudning till de öfriga RiksStånden, att förena sig med R. o. Ad. i de definitiva beslut, R. o. Ad. vid föredragningen af Serskildta Utsk:'s förslag till förordn. angtde vilkoren för bränvins försäljning fatlat, äfvensom alt instämma i R. o. Ad:s beslut, att åt Serskildta Utsk. updraga att göra de förändringar i ordalagen, som sammanhanget i del hela kan anses erfordra; anmälde sig och yttrade Frih. Cederström: Hr Gr. o. Landtm, har med fullkomligaste noggrannhet upfattat min framställning. Jag vill dock icke fortfarande yrka propos. derå, väl inseende det ringa understöd, jag i denna fråga tillfälligtvis synes hafva att påräkna; instämmande för öfrigt i de förslag, Hr von Troil och Hr von Hartmansdorff afgifvit; hvaremot Gr. Lagerbjelkes, för att i korthet ge min tanke derom tillkänna, icke synes mig böra godkännas. Skälet för denna min åsigt återfinnes i den föregående diskussionen i ämnet. Frih. af Ugglas, Curt Gust.: Jag anhåller att Hr von Troil behagade uprepa sitt yrkande. Om jag icke fattade det orätt, innehöll det, att han icke kunde godkänna den af Frih. Cederström gjorda framställningen. Hr von Troil:
Drottningholm sammandragne instruktions-kompanier samt rese-ersättning och aflöning för de ur indelade infanteri-regementena till öfning och Underofficers-examens undergående vid lifgardes-regementena till fot år 1852 kommenderade volontärer, vidare anfört, att, då sålunda de från fonden utgående kostnader, med undantag af de 246 Expeditions-Vtskollels Förslag lill underd. Skrifvelse, N:o lid. för korporal-skolorna, hittills varit af helt och hållet tillfällig egenskap och årligen lili beloppet omvexlat, samt de framdeles förefallande utgifterna mäste, såsom under den förflutna tiden, vara beroende på den vidsträcktare eller inskränktare öfning, underbefälet ett år emot ett annat kunde finnas behöfva, Kongl. Kollegium icke funnit skäl vara för handen att göra underdånig framställning om förräntning af medel, som städse borde vara lill E. K. Mits Nådiga disposition tillgängliga; men som Rikets Ständer dela Revisorernes åsigt, att ifrågavarande, till betydligt belopp uppgående medel höra göras fruktbärande, och derjemte anse, alt sådant skulle medelst uppköpande af säkra räntebärande papper eller annorledes kunna verkställas, så att ändock medlen blifva för inträffande behof tillgängliga, hafva Rikets Ständer funnit sig böra i underdånighet anhålla. det E. K. M:t täcktes meddela nådig föreskrift derom, alt \ olonlär-rvakansmedels-fondens kapital-behållning må göras fruktbärande, likväl på sådant sätt, att medlen, i mån af förekommande behof, förblifva disponibla. Kongl. Styrelsen öfver fängelser och ar bets-inrättning ar i riket:
Under den ex absurdo demonstrerande verlds-föreläsning, som vår Herre sedan halftannat år börjat lâla folken hålla för sig sjelfva och hvarandra, bibehöll icke dess mindre Tyskarnes rol sin dem egna scholastiska beskaffenhet; så att vi till denna nation af alltläsare och allskrifvare kunde utropa med bättre skäl, än fordom landshöfdingen Festus till Paulus: ”mycken konst hafver gjort dig rasande”. För att rätt grundligt befria sig från det ”Romantiska”, kastade man sig der raklångs ned i det Stupida; och aktade ej för rof, att gå i skola hos sjelfva den mest förlegade Platthet. – Föröfrigt kunna nu vissa Tyska Professorer (Welcker, med flera) i ro sätta sig ned, att återläsa Goethes ballad ”Der Zauberlehrling”. Erinringen om Byron förekommer redan hos Franzén; men den erbjuder sig sjelfmant. Då jag kallat Byron en ”Poesiens Napoleon”, har jag ock uttryckt hans egen tanke om sig sjelf; ty det var allsicke blott på skämt, som han i sin ”Don Juan” (C. XI) förkunnade sig ha varit the grand Napoleon of the realms of rhyme. De här omnämnda brefven från Lidner till Rosenstein höra så väsendtligt till den fullständiga skådebilden af Lidners personlighet, att de rätteligen hade bort bifogas nu genast; men rummet tillåter det ej. Om Finnlands skiljande från Sverige drömde egentligen blott ultra-finnarne; ligans öfriga finska ledamöter hade – tills vidare åtminstone – samma syftemål, som de svenska medbröderne. För båda ändamålen var lika nödvändigt, att hindra Konungen från att segra: en möjlighet, hvilken samtlige herrarne (sins emellan) på det högsta fruktade; ty, ehuru mycket de skreko öfver dåligheten af hans angrepps-anstalter, visste åtminstone sjelfva ledarne ganska väl, att det (för ögonblicket nämligen) var än sämre bevändt med Kejsarinnans försvars-medel. De bägge slutraderne af anekdoten om Lidners hyrkusk-resa böra corrigeras så: – ”En plåt”, blef svaret.
Om också kostnaden för alla 4 Stånden skulle upgå lill 30,000 r:dr, hvilket är ganska rundligt tilltaget, så utgör likväl detta belopp icke mer än ^:del af kostnaden för nuvarande prot:s tryckning och man hade då vunnit en ganska stor besparing. Jag får äfven nämna, att jag nu besökt BorgareSl., som afslagit betänk., hvaremot PresteSt. åtskiljts, sedan det likväl förut upskjutit frågans afgörande. Hr Bråkenhjelm: Mine motståndare på första bänken får jag erinra derom, att Utsk. föreslagit, att hvarje Stånd antager vid sitt kansli en referent af förhandlingarne i Ståndets plena, och att öfverenskommelse å RiksSt:ns vägnar träffas med någon eller några tidniugs-redaklioner i hufvudstaden om referaternes införande i deras tidningar eller dermed följande bihang. Om nu R. o. Ad. anbefaller sin direktion att anställa en referent i och för Ståndets förhandlingar, har Ståndet för sin del afgjordt frågan. Jag förutser alt frågan går sönder, och vill nu blott yttra den önskan, att R. o. Ad:s förhandlingar mätte i Postoch Inrikes Tidningarne af härvarande referent meddelas på samma sätt och i samma anda, som BorgareShs förhandlingar återgifvas i samma tidning. Ofverläggningen förklarades härmed vara fulländad, hvarefter H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, framstälde, alt Hr von Hartmansdorff väl i sitt första yttrande yrkat bifall till Utsk:s utlåt, men sedermera förklarat det han ej ville motsätta sig återremiss deraf; alt flere ledamöter yrkat återremiss, samt att Hr Bråkenhjelm Härvid anmälde sig Hr Bråkenhjelm, i anledn. hvaraf H. Ex. behagade afbryta sin framställning samt upropa Hr Bråkenhjelm, som förklarade det han afstod från propos. å sitt förslag. Uppå härefter framstäld propos. förklarade R. o. Ad. sig anse de emot Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s förevarande utlåt, gjorde anmärkntr föranleda till detsammas återremitterande.