Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under det att Svenska Akademien, efter sin snart 70- åriga tillvaro icke hunnit utgifva någon svensk ordbok, ehuru jag vet att hennes nuvande Sekreterare förnämligast, samt äfven andra hennes ledamöter äro dermed sysselsatte, och under det att de förnämsta lefvande språkkällornas, provincial-dialeklernas, efterforskning och begagnande hos oss tyvärr, försummats, hafva Norrmännen, i det sednare hänseendet, föregått oss med efterdöme)], värda att följa. Redan 1848 utkom i Christiania på Norska Vetenskapssällskapels bekostnad en Grammatik öfver det Norska folkspråket, och 1850, en ordbok öfver detsamma, föranstaltad, och jemväl bekostad af samma sällskap, beggedera författade af Ivar Aasen. Hvarföre hafva vi ingendera delen? utan tvifvel derföre, att vi ej egnat upmärksamhet och kostnader deråt. Användas de : så skola skickliga personer visserligen icke saknas. Redan hafva vi sett en studerande, Säve, sjelfmant anställa dyrika forskningar i Dalarne. Flere andra skulle ofelbart framträda, om upmunlran dertill gåfves. Det lättaste och minst kostsamma sättet att samla förråd till ordboken, skulle förmodligen vara, om man, åt någon skicklig och hugad person, vid hvartdera Universitet, ansloge ett årligt arfvode, för att af dervar:de studerande, särdeles Bondeoch Preste-söner inhemta hvad de kunde hafva att meddela. När detta förråd vore samladt, kunde en tjenlig person utskickas i landet,' för alt genom samqväm med allmogen, inhemta likheten eller skiljaktigheten i de flerfaldiga dialekternas grammatik. För detta ändamål* anhåller jag, att R. St:r måtte bevilja 300 R:dr årligen, för hvartdera universitet, eller tillsammans 600. alt ställas till Svenska Akademiens förfogande, för att, efter omständigheterna begagnas, först till ordförråds insamling vid universiteten, och sedan till resor i landsorterna.
Alla andra correctionshus blifva fruktlösa, i afseende på fångarnas förbättring, samt ledande till stor kostnad och fara för närboende innevånare. Hvad som ännu mer styrker mig att ätstyrka det väckta förslaget, är, att jag nu hört omtalas, alt man skulle för correctionisterne bygga en köping, der Den ii Mars f. m. 3/ 100 personer i hvarje hus skulle inrymmas. Det blefve ej någon treflig köping. Jag har äfven hört talas om, att på ifråga var. ö skulle behöfvas befästningar, och man skulle således inkomma på en helt ny serie af omkostnader för fångarne. För min del tror jag att man hör hålla sig vid ett enda systeme och icke göra försök med flera. Det nu ifrågaställa har en mycket olika natur med det hittils godkända. Man har kallat de föreslagna bostäderna eorrec tionshus; men det synes som de skulle blifva en till och med agreabel vistelseort för correctionisterne, hvilka förmodligen skulle vara fria, enär man förutsatt möjligheten, att de, då en stark vinter inträffade, kunde gå öfver till Gottland. Allt detta är så afvikande från de grundsatser, man hittills ansett böra iakttagas vid correclionisters behandling, att jag omöjligen kan deri instämma. De penningar R. St. förmodligen finna nödiga att anslå till det vigtiga behofvet af fängelser i allmänhet och penitentiär-inrättningar isynnerhet, äro alltför dyrbara och gå lill alltför stora summor, för att man på samma gång skulle uppoffra penningar till ex perimenter på Gottska Sandön. Jag anhåller att dessa anmärkningar måtte åtfölja motionerna till Utsk. Hr von Gerdten: Hr af Grubbens har troligen icke riktigt hört uppläsningen af det memorial jag inlemnat, då han åberopat, att jag bland annat, skulle nämnt, att på Gottska Sandön ej skulle finnas någon grund alt bygga på. Min mening var, på sätt som jag skriftligen uppgifvit, att på hela ön icke finnes någon sten, som är tjenlig till grundval för byggnaden. - Således har jag icke yttrat mig öfver sjelfva markens förtjenst, såsom grund för byggnader.
Till vära Coloniers skjdd äter, afskicke man Skepp, men skulle Colonierna kosta mera, så är bättre att lemna dem. I de fordna goda tiderna, då England lade grunden till sin frihet, hörde man icke talas så mjcket om en stående här och en krigisk anda som nu. När Spanska Ministern frågade Elisabeth, hvar hon hade sitt Garde! visade hon på Folket och svarade, detta är Engelska Kronans Garde (lior! hör!) — Min tanka är derföre , att Huset skall förkasta Ministrarnes plan, såsom förderflig för friheten och fäderneslandet ; detta skedde också med 36 rösters pluralitet. Stora militairindragningar blefvo en följd deraf, äfvensom indragningen i andra grenar af förvaltningen, hvartill ParlamentsLedamoten Hume genom sina tydliga, calculer bidrog, likasom afskaffandet af flera tryckande pålagor. Utom England har Beyern indragit några och 20,000 man, Sachsen 10,000; så äfven Österrike, Frankrike, Ryssland 0. s. v. — Med ett ord, alla hafva indragit, utom Sverige. Vi deremot hafva ökat, och hvar finnes gällande skäl till detta besynnerliga förhållande, då icke föreställningat deremot saknats från Representationen under föregående Riksdagar? ia8 Den 10 Augusti e. m, Indeldta Armeen var fordom tillräcklig icke allenast lill Sveriges försvar, då så påfordrades, utan äfven till Finlands och till Pommerns; under hvilka tider Norrige alltid vid sådane tillfällen utgjorde en fiendtlig magt, hvilken äfven fordrade uppställandet af en Armee. Allt detta verkställdes utan conscription, och Sverige förblef sjelfständigt; men nu, sedan faran aflägsnat sig i samma mån som Skandinavien, förenad, vunnit en ökad militairstyrka och derjemte ökad säkerhet \ ett förbättradt politiskt och geografiskt läge, nu mera är den otillräcklig!
Mars samma år meddeldte beslut, förklarat det Banco-Fullmägtige böra, före återbesättandet af den ledige Banco-Secreteraretjensten, gå i författning om nytt anslag för ansökningars emottagande till samma tjenst; äfvensom Revisorerne funnit Banco-Fulimägtige hafva saknat anledning till den uti öfverklagade beslutet af den 14 nästlidne Mars gifne föreskrift, hvarigenom då, vid förordnandet till Banco-Secreteraretjenstens bestridande, blifvit fästadt ofvan upptagne vilkor. Hos Revisorerne hafva vidare förekommit: a) Besvär af Commissarierne i Banken A. P. Qvistberg, Kammarherren P. B. Sandels, C. N. Kolmodin och L. G. Wiblingen deröfver, att, sedan utsedde Committerade upprättat och till Banco-Fullmägtige afgifvit fullständiga förslag till såväl ny Arbetsordning, som ny Åflönings-Stat för BancoVerket, Banco-Fullmägtige, vid pröfning af desse förslag, hufvudsakligen godkänt det förra, men, genom beslut af den i5 Februari och 3 Maj sistFidi t år, nästan helt och hållet förändrat det sednare, eller förslaget till Afiönings-Stat, hvarigenom skall inträffat, att Bankens Sex yngre Commissarier icke, i likhet med de öfrige Embetsoch Tjenstemännen i Verket, ifrån i838 års början fått tillgodonjuta den af Committerade föreslagne löneförhöjning från i,44° R:dr till 1600 R:dr, utan Banco-Fullmägtige endast förklarat sig vilja föreslå Rikets Ständer, att åt betnälde Commissarie!' bevilja en sådan löneförhöjning, i niolin af tillgång; deruti klaganderne, under förmälan, hurusom, till följd af den nya Organisationen, de dem åliggande ansvar och göromål blifvit betyrdligt tillökade, sökt den ändring, att de måtte berättigas, att allt ifrån 1838 års början beräkna den afCoinmitterade föreslagne högre lön utaf r,6oo R:dr Banco.
Hans lifsideal är ett litet bo, en hjertevän, fin och äkta, ljuf och trofast, en ansad graf, ett ärligt namn, som barnen skola hedra; detta begär han af lifvet, icke mer, men detta vill han ha i fred. Det vigtigaste för menniskan är att ha ett öppet öga för det sköna, ett varmt, lent, rent hjerta, att vara from, god, modig, glad, fri från onatur och band samt att skåda verlden från dess ljusa sida. Vid sonens uppfostran är hans syftemål att dana en man, som skall känna och uppfylla sin pligt och tro på det godas seger. Han misströstar aldrig, hoppas alltid; när »lillvännen» dött, söker den sörjande fadern tröst i den tanken, att hans älskade barn befriats från jordelifvets lidanden och frestelser. Och man tror på detta tröstesätt, skalden gör det naturligt och sant, hans visa har intet af fadd och uppskrufvad sentimentalitet. Han är alltid vid godt mod; när hösten är inne, brister han icke ut i sorg och svårmod, utan ber den sista sommarstrålen och den sista skygga lärktonen att undan köld och storm komma in i hans barm och hvila der för att, då våren kommer igen, återsända ett soligt skimmer i hans ögonvrå och ett ändlöst jubel i hans bästa sång. Ett leende, en vänlig min är honom nog; när de lyckliga stunderna äro borta och sorgen kommit, är minnet kvar. Han har önskningar, men de äro hvarken många eller stora; och dessutom har han en viss förtröstan om, att det nog blir bra, om vår Herre får råda. Han är fyld af en innerlig tacksamhet och förebrår sig sjelf, att han näns klaga, fast han fått så mycket sol i lifvet, då allt i naturen är ett gladt tack till himlen, så att blåa sippor spira upp ur smultna drifvor vid första blåögda blick från himlen och gullklara vifvor springa fram ur tufvorna vid första solstråle. Hans lynnes grunddrag är sålunda blidheten. Ur denna utspringa alla de egenskaper, som hans diktning förhärligar: hoppfullheten, ödmjukheten, undergifvenheten, tacksamheten, förnöjsamheten.
På Aromasias ogillande af Oxygens ord hade han icke gifvit akt. På fröken Rosendoft tänkte han icke. Han kom blott i håg, att han denne afton, liksom många gånger förut, ja, så långt han kunde minnas till baka, aldrig funnit någon uppmuntran, utan ständigt misstroende, hån, begabberi, tillbakasättande, motvilja, afsky, till dess man nu slutligen helt öppet sade honom, att han borde undanrödjas. »Ja, det är kanske sant, att sådant vore det bästa!» utropade den olycklige forntidsskalden. »Jag tillhör icke den tid i hvilken jag lefver. Min tillvaro har kommit några hundra år för sent. Jag borde hafva lefvat på adertoneller nittonhundratalet. Då skulle man ännu hafva förstått mig.» Han hade kommit till Rosendalskvarteret och lutade sig öfver bröstvärnet på en af aluminiumbroarne som ledde öfver det smala vattendraget, där Brunsvikens vattenyta fordom utbredde sig. Omkring honom och öfver hans hufvud brusade det glada lifvet lika bullersamt som nyss förut på Davidsonsgatan. Han ryste för detta buller. Han bäfvade vid ljudet af människorösterna. »Hvad de äro glada, dessa obarmhertiga!» hviskade han. »De känna icke något medlidande med olyckan.» Han skådade ned i vattnet, där de tusentals ljusen från boningarne på bägge strandbäddarne och från luftfordonens upplysningar afspeglade sig. »Skall jag gå att söka upp mina förfäder?» Det var hvad Apollonides icke längre hviskade, utan högt utropade. »Ni önskar träffa edra förfäder?» hördes en röst bak om skalden. Apollonides spratt häftigt till och vände sig om. Han såg en gammal man, hvars drägt icke föreföll ovanlig, men som med ett skalkaktigt, kanske ett hånfullt leende betraktade honom, och hvars ögon lyste på ett underbart sätt, tyckte skalden. Denne drog sig åt sidan och ville fortsätta sin väg. Främlingen förekom honom alt annat än inbjudande. »Ännu en som vill håna mig,» tänkte Apollonides, men den gamle höll sig tätt intill honom och fortfor att betrakta honom med samma underliga ögon och samma skalkaktiga eller gäckande leende.
Om denna elaka barnens fiende förgäfves förföljes med läkemedel, så hjelper oftast följande dietiska kur, hvilken användes af franska lä- kare med framgång, och om hvilken äfven professor Bock i sin bok » Om friska och sjuka menniskor » anför: Man bör ej gifva den lilla patienten mjölk, potatis eller grönsaker, utan endast kraftig buljong, som kokas utan alla sopprötter och rotsaker, stekt lättsmält kött, spicken skinka, färska ägg, rostadt hvetebröd samt 3 — 4 gånger om dagen godt portvin, allt efter bar. nens storlek från en tesked till ett annonser som beröra familjekretsen. D U N fullt likörglas. Denna diet stärker barnen, och redan ofta under den första natten sofva de lugnt, utan något hostanfall. Clara. A. J. Säkert medel mot kylsår. Man rostar hvita ärter bruna, pulvriserar dem mycket fint och blandar dem till samman med söt grädde till en salva, hvaraf man sedan breder på en linnelapp och lägger på såret. A. J. Å. J. svarta? Medel mot näsblod. Den, som ofta lider af näsblod, bör dricka ett glas salt vatten hvarje morgon under en längre tid för att afkyla och stilla blodet. Då häftig näsblod påkommer, upplöses skyndsamt en desertsfced salt i ett glas rent brunnsvatten, och gifves patienten att dricka deraf. Dess goda verkan visar sig snart. Sonja. Alida. Prenumerant i S. Svar. Mot skadade finnar. Man bestryker finnarne, om de afrifvits eller skadats, genast med ren bomolja, hvarigenom alla skadliga följder förekommas. På- strykningen förnyas några gånger. Detta enkla medel har flere gånger blifvit försökt och befunnits välgörande. En lärarinna — 22 år — önskar med f ö r s t a plats att undervisa i vanliga skolämnen (icke främmande språk) samt musik. Den sökande, hvilken eger vana både som lärarinna och lektris, har god helsa och gladt lynne samt har utgått från ett mycket godt hem. Anspråken äro ej stora. De bästa rekommendationer kunna företes. Närmare upplysningar kunna erhållas genom Iduns Redaktion, dit svar, märkta » K. K. », ock torde ställas.
Hon önskade att hon fått ge herr Vigert en örfil, men som hon icke vågade det, knuffade hon i stället lilla Mia allt hvad hon förmådde, vände informatorn ryggen och gick med långa steg nedåt bryggan, der ångbåten strax derefter lade till och förde henne och barnen till staden. Herr Vigert återgäldade henne i fullaste mått de välvilliga känslor hon hyste för honom. Det enda hvarför han tyckte om Burströms var, att han kunde förakta dem så grundligt, att han ej behöfde ha några samvetsqval öfver hur vårdslöst han skötte sina pligter som informator. Han ansåg att gossen Ludvig var så förtappad, att man ingenting kunde göra af honom; efter han åtagit sig hans uppfostran, gaf han honom dagligen ett par timmars lektion, men sedan lät han i allmänhet pojken sköta sig på egen hand och gick sjelf att lägga sig i hängmattan och läsa. Ibland kunde det visserligen hända, att han stördes häri af ett genomträngande gallskri och att han vid undersökningen om orsaken härtill fann t. ex. en af Jonsönerna liggande på marken och unge Burström lik en forntidens tyrann färdig att mylla ned honom, men sedan Jonson blifvit befriad och hans plågoande vederbörligen ruskad, återgick herr Vigert helt lugnt till sin backe och sin lektyr. Oaktadt denna beqväma uppfattning af informatorskallet vantrifdes han emellertid hos Burströms och hade det icke varit för den vackra björkhagen och det härliga sommarvädret och hofrättsrådet Hedenstams, som bodde på en af villorna, och med hvilka han trifdes utmärkt, skulle han för länge sedan packat in och farit sin väg. Då herr Vigert hade slutat berättelsen, stoppade han boken i bröstfickan, skakade och vände på hufvudkudden, tog af sig glasögonen, lade sig beqvämt till rätta och öfverlemnade sig för en stund åt ett angenämt mediterande, medan han med spetsen af sin käpp satte hängmattan i en sakta rörelse. Han hade nyss fylt tjugufem år, men oaktadt sin ungdom hade han en ganska stor erfarenhet af verlden, – en erfarenhet som han sjelf trodde omätlig.
Utaf alla Memorialer och Anföranden, som äro af egenskap alt höra till något Riksens Ständers Utskott remitteras, skola till Riks-Niimnd.cn Protokollet, och det andra till Utskottet afgår. §. 53. ho. Enär ett ämne slutligen skall afgöras, böra alla dertill hörande Handlingar uppläsas, så framt någon Ledamot sådant åslundar. Ej må något mål till slutligt afgörande företagas förr, än Landtmarskalk eller Talman först inhemta!, huruvida RiksNiimnden eller Ståndet anser öfverläggningen fulländad, hvarefter Propositionen justerad framslälles. Besvaras Propositionen med Ja, må väl erinringar dervid i tjenliga ordalag göras, men ingen försöka alt beslutet genom ny öfverläggning upprifva. Besvaras Propositionen med Ja, blandadt med några Nej, eller tvärtom, och de, som öfverröstade äro, ej begära votering, läte de, örn dem sä godt synes, sin särskilda mening i Protokollet anteckna; kunnande sådant deni ej i något fall förvägras. Begå res vid öfverläggning i Riks-Nämnden, af två elter flera Ledamöter, tillhörande minst två Stånd, och vid öfoer låga ning inom Ståndet afen eller flera votering, och han eller de ej vilja derifrån afstå, då skall voteringen straxt derefter för sig gå; och må proposition ej göras om det voteras skall, ej eller votering derom tillåtas. Vid omröslningarne, ' som alltid skola med tryckta och omärkta, enkla, slutna och hoprullade sedlar verkställas, beräkne -hvarje ledamot blott en röst, änskönt han ock vore Fullmäktig för Hera till val berättigade Corporationer. 2:o. Vid omröstning i Ståndens plena skall voterings-proposition, jemte tydlig contra-proposition, genast författas, justeras och anslås; och skall Ordföranden, till undvikande af paria vota, förrän sediarne uppräknas, en bland dem utlaga och genast förseglad aflägga. Befinnas, vid uppsummerandet af de öfriga, rösterna lika delade, må denna sedel öppnas och gifva decision.
Om ingen Rotejemnkning varit nödig, och alla utan undantag skolat njuta en femtedels nedsättning, hvartill hade då all den kostnad och allt det besvär tjenat, som med den nya RoteringsGommissionen vore förbund - Den g Januarii. 515 ne? Likasom hela Provincens Rotetal, genom femtedelens minskning, ncdsaltes från 2,5oo lill 2000, så hade ock hvarje Egendoms Rotetal, genom samma Divisions-l^eräkning, genast varit faststäldt, så lill sägande, genom ett penndrag. Men Provincen hade begärt Rolcjemnkning, och Konungen hade ej fastställt det förra Extra Rolerings-verket; förenade anledningar voro således, att låta Indelningen lill ständiga Knecktehållet gå i bredd, med Rotejemnkniugen. Den anmärkningen är vesändlligaré, att Skåne blifvit inroteradt först till 2000 Ordinaire Rotar, och sedan till 111 Man deröfver, behållne i Extra Roteringen; i följd af vederbörandes förklarande, att dervid vilja qvarblifva. Men Kongl. Maj:t har ju i Nåder rättat detta, genom anslag af 6 Tunnor Spannemål för hvarje af dessa ÖfverloppsRotar, att ingå till de Ordinaire Rotarnes understöd. Likväl toi’- dc mig tillåtas upplysa, att häruti inbegripes äfven ny .roterad jord, af Boställen och flere Lägenheter, hvilka hade undgått Extra Rotering, men som af Commissionen påfunnos oell ålades Roteringsskyldighet. Dessa voro sålunda icke innefattade under det preliminaira Contractet; men, emedan grunden var, att Skåne skulle utgöra 2000 KneckteNummer, borde derå ej fästas afseende, utan dessa ock uti generela antalet ingå.
Underlåter eller försummar vid oftanämnde anläggningar anställd tjensteman eller betjente hvad honom lill förekommande af olyckshändelser åligger att iakttaga. Lag-Utskottets Betänkande, A':o 47. 3 så att skada lätteligen ske kan; straffes med fängelse från en till sex månader och, om skada timar, med fängelse eller med arbete å fästning eller annan allmän straffinrättning från tre månader lill två år. Sker det uppsåtligen, bestämmes straffet efter de grunder i §. 1 stadgade äro; vare ock i sådant fall, äfvensom då genom grof vårdslöshet eller försummelse skada timat, den brottslige eller felaktige frän sin tjenstebefattning för alltid skiljd, utan att vidare i dylik befattning kunna nyttjas. §• 6. Förstörer eller skadar man uppsåtligen allmän telegraf-inrättning, någon dess beståndsdel eller tillhörighet eller vidtager åtgärder, hvarigenom telegraferingen hindras eller störes; straffes med fängelse eller med arbete å fästning eller annan allmän straffinrättning från tre lill sex månader. Var skadan obetydlig och förorsakades ej derigenom något hinder i telegraferingen, må till böter frän tjugo lill etthundrade Riksdaler dömas. Vållar man af vårdslöshet sådan skada eller hinder, som i denna §. sägs, bote frän fem lill femtio Riksdaler. §. 7. I alla de fall, der någon efter denna Författning till straff dömes, bör jemväl honom åläggas ersätta den skada, hvartill han varit vållande. §• 8. De vid allmän kanal-, sluss-, jernvägseller telegraf-inrättning anställde tjenstemän och betjente böra i och för sådan befattning njuta det hagn och det vitsord samt vara underkastade det ansvar, som enligt lag eller särskilda författningar gälla i afseende på dem, hvilka Konungens, Dess embetsmäns eller Rättens ärender gä. §. 9. Hvad sålunda om allmänna kanal-, sluss-, jernvägsoch telegraf-inrättningar är stadgadt, må äfven å sådan, som af enskilde personer, menigheter eller bolag inrättas, kunna tillämpas, om Konungen finner godt derom förordna.
Prot. 1859 $ 1860. 3 Sami. 4 Haft. 2 10 Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 5. rättighet att tillika fortfarande innehafva nämnde domare-embete, förklarade jag, att, långt ifrån att deruti finna någon anledning till anmärkning, det tvärtom syntes mig vara önskvärdt, att i allmänhet så komme att tillgå, att den embetsman, som till Stats-råd förordnades, derjemte bibehölle sitt förut innehafvande embete, helst det derigenom skulle för Konungen blifva lättare att kunna besätta de vigtiga och ansvarsfulla, men föga afundsvärda Statsråds-platserne med derför fullt passande personer, på samma gång de dertill utsedde, under utöfningcn af det ansvarsfulla rådgifvarekallet, skulle befinna sig uti en mera oberoende ställning, samt det ändamål sålunda uppnås, som med förändringen af 34 § licgerings-formen varit afsedt. Den framställda anmärkningen erhöll dock snart ett alldeles omvändt utseende. Det upplystes nemligen, att Herr Stats-rådet Lagerstråle, till stöd för befrielse från erläggande af stadgad årsafgift till Häradshöfdingarnes pensions-förening, uti en till föreningen ingifven skrift, åberopat, att han ieke kunde anses innehafva annat embete än Statsråds-embetet; af hvilket förklarande syntes följa, att han afgått från häradshöfdinge-embetet och att således annan person kunnat och bort dertill utnämnas. Det skulle väl kunna tyckas som Konstitutions-Utskottet med lätthet bort kunna erhålla visshet om ofvannämnde domare-embete af Herr Stats-rådet Lagerstråle ännu innehafves, eller ej, och att således tiden ej behöft borttagas med förebringande af bevis för eller emot en sådan åsigt; men märkvärdigt nog har svårigheten i berörde afseende varit så stor, att en särdeles lång diskussion derom måst föras, utan att man ändock kommit till någon visshet.
Att, såsom jemväl yrkats, uti en författning sammanföra de särskilda förbuden mot sabbatsbrott i ändamål att detta sammandrag kunde bringas till allmänhetens kännedom oftare eller på annat sätt, än som för andra författningars kungörande vore i allmänhet föreskrifvet, hade synts Utskottet ej rätt lämpligt, då sjelfva ansvarsbestämmelsernas utbrytning från de författningar, uti hvilka bevekelsegrunderna för dessa bestämmelser vore att söka, ostridigt måste bidraga tili att försvåra uppfattningen af lagens behöflighet och minska dess anseende och vigt; och Utskottet hade ej heller funnit förenämnde åt gärd vara af något synnerligt behof påkallad, då tillräcklig kunskap om hvad som till sabbatens vanhelgande borde hänföras samt den timliga påföljden deraf i allmänhet icke saknades, och i allt fall utan svårighet kunde bibringas i sammanhang med undervisningen uti de till detta ämne hörande kristendomsstycken. Således, ehuru Utskottet till fullo uppskattade det varma andliga nit, som gifvit upphof åt då ifrågavarande, hos Rikets Ständer gjorda framställningar; ehuru Utskottet medgaf att klagomålen öfver sabbatens vanhelgande, genom cn mängd för det kristliga sinnet störande och förargelseväckande sysselsättningar, vore i de flesta fall befogade; och ehuru Utskottet ingalunda förnekade samhällets förbindelse att motarbeta dessa missbruk, äfvensom att denna förbindelse vore i samma mån angelägen, som dess försummande Allm. Bcsv. och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 38. 5 hotade mensklighetens heligaste och vigtigaste intressen, var dock Utskottet, på nu anförde grunder, af den tanke, att de af motionärerne angifne syftemål borde sökas på en annan väg än lagstiftningens, och ansåg sig derföre, för det dåvarande, sakna skäl, att i anledning af de väckta motionerne tillstyrka någon Rikets Ständers åtgärd.