Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
StatsUtsk. har sagt, att det-sätt, hvarpå Wermlands jägare rekryteras, skulle göra det mindre tjenligt att med desamma införlifva beväring; men jag tager mig friheten hemställa, örn icke just det sätt, hvarpå Wermlands Fältjägareregtte rekryteras, gör det tjenligt att ined detsamma beväring införlifvas, hvartill skälen åter finnas uti det förestående, som jag förmodar, icke otydligt utredda, att jägarens förhållanden inom provinsen Wermland äro af den natur, att enahanda sympatier skulle, vid behof af bevärms utskrifning, lika fästa densamma vid Wermlands jägare, som vid det indelta infanteriet, — ja ! måhända till och med mera i samma mån, som attractionskraften är starkare ungt och ungt folk emellan, än emellan gammalt å ena sidan och ungt å den andra. Också har alltsedan 1816 eller 1817 en del af provinsen Wermlands beväring årligen exercerat med Wermlands Fältjägare-regrle, utan att den minsta anleda, lill orenlighet kunnat deraf förmärkas.
Genom iakttagandet af noggrann hushållning har det likväl lyckats att försätta husbyggnaderna i godt skick, oansedt ett belopp af 8 ä 10,000 r:dr användts för fästningsverken. Men hvad är detta för en obetydlig summa för ett sådant föremål, när man besinnar, hvad utländska fästningar kosta. 5o ä 70,000,000 francs är ingenting ovanligt för en fästning. Jag vågar påstå, att vi bygga fästningar för bättre köp, än andra länder, hvartill orsaken till en betydlig del torde finnas i de besparade dagsverkslönerna genom fångpersonafens användande och begagnandet af soldater, hvilka sednare väl erhålla lika dagspenning med andra arbetare, men deremot producera mera arbete derigenom, att de stå under en bestämd disciplin. Jäg har sett, huru det går till vid de utländska stora arbetena, der ingeniören får gå med bössan på nacken och dolken i bältet för att tillse arbetarne. Man kan lätt föreställa sig, huru arbetet der skötes. Dessa skäl tala så mycket mera för att icke lemna den arbetspersonal, som finnes, utan sysselsättning, som redan detta vore misshushållning, då arbetet kan erhållas för så godt köp som hos oss. Man har klandrat, att man icke uppgifvit summan, som liela arbetet skulle kosta. Hvad Carlsten och Elfsborg beträffar, är arbetet icke större, än att dessa fästningsarbeten kunna fullbordas med måttliga anslag inom en icke för lång tid. Kostnaden för Carlsten uppgår, efter exacta calculer, till 249,000 r:dr eller Jmillion i rundt tal. Nu har K. M. likväl icke begärt mer, än 4°>000 r‘dr för 5 år, det vill säga jemnt så mycket, sorn erfordras för att sysselsätta fångarna, men som icke utgör en en alltför stor det af totalsumman. Härmed tror jag, att de framställda anmärkningarna äro besvarade. Men jag får fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på ett uttryck, som kommit i bruk sedan förra riksdagen och gifvit anledning till mycket missförstånd. Jag tror, att det kom först från Regeringen, men att det aldrig blifvit rätt expliceradt.
I anledning af den siste värde Talarens yttrande . skall jag be att få nämnq , att jag anser en sådan Lagförklaring, som ensamt af Konungen blifvit utfärdad, utan Ständernas biträde kunna af Ständerne när som helst förkastas och ogillas; men intill dess Tra Stånd förena sig deruti, tror jag, att en sådan Lag-forklaring måste gälla såsom Lag. Herr Grefven och Landt-Marskalken förnyade den af honom tili bifall å Lag-Utskottets Utlåtande nyss gjorde proposition. Ropades Ja och Nej. Herr von Hartmansdorff: I liän^- dels» Ridderskapet och Adeln icke skulle D?n 20 November f. m. finna för godt göra något afseende på sjelfva saken, så anhåller jag få fästa uppmärksamheten på formen. — Betänkandet är bifallet af Borgareoch Bonde-Stånden, men afslagit med tillägg af Preste-Slåndet. Bifalies det äfven af Ridderskapet och Adeln, så blifver det 3 Stånds beslut. Men Betänkandet innehåller uttryck, som Ridderskapet och Adeln omöjligen lärer kunna gilla, ejler vilja, att Riksens Ständer skalle aniar timonen yttra. Der står nemligen, alt o t u g t s! a st e u ej alstras af låga afsigter, eller är till sina följder störa nde samhällets frid och säkerhet. dag frågar: hvad sora är lågt, om icke det, att den förnuftige menniskan Öfverlemna!* sig såsom djuret åt de sinnliga begärens o< tyglade tillfredsställande ? Och hvad kari vara mera . störande för samhällets fred och säkerhet, än otugten, hvarigenom man lönmördar den husliga stillheten mellan makar , kränker sedernas renhet hos de ogifta , samt lugnet och trefnaden i det hela , hvarförutan intet samhälle kan bestå. Jag anhåller derföre , att om Ridderskapet och Adeln ej vill instämma med Preste-Ståndel, Betänkandet här åtminstone mätte alslås, samt Ridderskapet och Adeln således icke godkänna det anmärkta yttrandet. * Grefve von Platen, Baltzar Bogislaus:
Utlåtande, i anledning af vackt motion om tackjernsliondes upphörande inom bergslag. (1. A.) Motion i delta ämne har inom Borgare-Ståndet blifvit väckt af Herr Gahn, H. P. W., som hufvudsakligen anfört (se motionen N.o 138), alt, då vid föregående riksdagar frågan om tackjernslillverkningens befriande från tiondejernsskatt förevarit, man städse gjort skilnad emellan den tillverkning, som bedrifvits utom och den som egt rum inom bergslag. Grunden härtill hade varit, att tackjernstillverkningen inom bergslag ansågs vara gynnad af åtskilliga privilegier och förmåner, som borde upphöra, innan den kunde betraktas såsom likställig med tillverkningen utom bergslag. Men om denna uppfattning af frågan tillförene kunde i viss mån vara rigtig, då tackjernstiliverkningen inom bergslag verkligen egde åtskilliga förmåner i afseende å kolhandeln samt alla hemman i bergslagen voro indelade till hyttelag, med förbindelse för egarne att deltaga i byggnad och underhåll samt den fordom dyrbara upp värmningen af hyltan, så saknade den, enligt motionärens tanke, numera all giltig grund, sedan alla band på kolhandeln blifvit upphäfda och tackjernstiliverkningen genom Kongl, Förordningen den 20 September 1859 förklarats för en fri fabrikshandtering samt den skyldighet till blåsning, byggnad och värmning vid hyttan, som förut ansetts tillhöra bergsmansjorden, försvunnit, äfvensom hyttelagen upphört att vara tvungna föreningar, i följd hvaraf hyttedelarne numera kunde skiljas från hemmanen och utgöra en från dessa helt och hållet oberoende egendom. Tackjernstiliverkningen inom bergslagen åtnjöte följaktligen ej vidare några privilegier eller förmåner, utan hvad af det slaget ännu funnes qvar tillkomme allenast jorden eller bergslägshem manen, hvilka dels njöto befrielse från ordinarie rotering och dels hade något lägre grundränta, än hemmanen utom bergslag, ehuru förhållandet dermed äfven vöre ganska olika inom särskilda bergslag, så att en del hade ordinarie rotering och lika grundränta som landslagen. Tackjernstiliverkningen inom bergslag befunne sig således icke Stats-Utskottets Utlåtande N:o 22. Bil.
Jag har aldrig haft så mycken glädje af min sång som nu. Ser ni, jag sjunger för mina patienter, när jag fått dem på bättrings vägen, och så tacksamma åhörare få storheterna af facket allt leta efter. Men en stor olägenhet för mitt yrke ovillkorligen med sig, » tillade hon i allvarlig ton, » nämligen att jag oupphörligt får undandraga barnen min tillsyn och vård. Emellertid har jag god hjälp af min äldsta, femtonåriga dotter, som får vara i mors ställe för sina syskon. Och de äro gudskelof snälla, välartade och lydiga — nu. » — » Nu? » — » Ja, ser ni, min äldste gosse gjorde mig en tid bekymmer genom slarf och opålitlighet. Men så en gång grep jag till en radikalkur, och den botade honom — som jag hoppas för alla tider. » Jag bad henne naturligtvis berätta vidare om den där kuren, och hon fortsatte: » En natt för ungefär ett år sedan kom jag hem kl. 12. Jag väckte min äldsta dotter för att höra, om allt stått väl till under min frånvaro, och fick då veta, att Vilhelm ej läst sina läzor ordentligt, oeh att han, när systern lofvat berätta detta för mig, svarat: » Nå, än sen då; hon kommer hem sent i kväll och kan väl ej taga upp mig midt i natten för att läsa läxor heller. » Jag öfverlade några minuter, gick så fram till gunstig herrns säng, ruskade honom vaken och sade honom, att han måste stiga upp och läsa sina läxor. Först fick jag endast några obegripliga grymtningar till svar; sedan kom det i bedjande t o n: » Usch n e j, mamma, j a g är så sömnig. » — » Ja, det får inte hjälpa! Skynda på bara! » Han försökte då beveka mig genom en rörande omtanke om min trötthet. » Ä r inte du också bra trött, » sade han, » jag kan j u stiga upp tidigt i morgon och läsa. » — » Jo, visst är jag trött, » svarade jag, » men när jag har en son, som jag ej kan lita på och som ej har nog ambition att göra sina skyldigheter, när jag är frånvarande, så måste jag j u sitta uppe, och nu skola läxorna läsas. » Och därvid blef det.
Allmogen till sina barns ^ ^»Lulaloriske Skolmästare, émedan det. för mångå skull*,- — 4° — medföra betydliga kostnader och olägenheter, att sända barnen till 0*8»» Skol-inrättmng, långväga r “ ^”nie ' E1 emenlar.skola, som förest*? “ TO Philipstad ar '”råttan e g Bergmäslarcn Fraoz v0„ Scheele Geschwornem * P i är undervisning derstädes lemnad Clever” 'DessTuiTaro Loa för öfrigt pä Wermlands Bruksägares endalia oell Bruks-Societetens »»nja'™ . Curliuset här i Cerl; Hälsovård: Under nppbordsäret .83» ha r. pä L i,„rU# stad blifvit vårdade .90 3o sk.P .. rist. oell f fr Ä».t^^tdet^Ärhälland?, att «»«- mednCarlstadn Philipstad och Arvika till bufvudstalioner, och attén tredj PmvSÄare ritte tillsättas, sam. en för detta viddrackta Län hog behöflig tillökning i Läkare-personalen såmedelst aga • ^ mäosi Viii Cholera-farsotens forsta utbrott i ^Norrige, ” „OTT1bflk ftt, trädde de inom Länet valde Sundhets-nämnder genast i verksam^ MÄT liflig, SÄÄ Äfgodl fJS^häStillstlndet, ^ kan möjligen äfven i framtiden hafva/förskrift bär jag den 8 Maj ^ till Sffongl^Mff' deus tillstånd Inom Wermland, samt om mo|ligheten ott. “»’! £ A,t och ventvrs sig företeende brister, sedan härvarande Domcapitel ”fordra b5r». meddelat mig församlingarnes uppgifter , ämnet;‘ >”se >/ “Jk. “ för denna berättelses behöriga completterande, har upptaga al sam Utande dess huf.udsalliga innehåll ^"f^j^mmelse med ”Fattigförsörjningen i Wermlan» ar, i oiverensw ordna»'
Men att för detta ändamål göra det nära nog omöjligt för en jordegare, som vill köpa ett större kannetal bränvin än 60 kannor, att afsluta en sådan handel och transportera varan några mil från det ställe, delden blilvit köpt, med mindre än att riskera att blifva af med densamma, det är i sanning en lagstiftning, hvars make jag hittills aldrig hört omtalas. Jag tillstyrker afslag å sista mom. Hr Hjärne, Harald: Gr. Lagerbjelke har förebrått Utsk. att det, i afseende på denna §, gjort sig skyldigt till den försummelse, att icke hafva förutsett huru med införseln af bränvin i -framtiden kan komma att förhålla sig, och han har på grund deraf föreslagit åtskilliga förändringar i §:n. Hvad den Utsk. förevitade försummelsen beträffar, så har verkligen fråga upstått inom Utsk. huruvida man icke borde taga i betraktande möjligheten af införselsförbudets uphäfvande å bränvin. Men då R. St:r vid denna riksdag, oaktadt borttagandet af åtskilliga andra förbud i tulltaxan, bibehållit förbudet å införsel af bränvin, och då Ständerna ända hittills icke beslutat någon förändring i delta hänseende, samt man, såsom jag tror, kan taga för afgjordt att den allmänna opinionen i fråga om införsel af utländskt bränvin är fullkomligt emot sådan införsel, tror jag att man med temligen visshet på förhand kan anse, det någon förändring i tulltaxan i berörde hänseende icke kommer att ega rum. Dä för öfrigt icke någon motion i detta ämne blifvit väckt, har Särsk. Utsk. icke kunnat lägga någonting till grund för behandlingen af denna fråga. Gr. Lagerbjelke här likväl anmärkt, att om K. M. finner för godt att borttaga förbudet, så är han dertill oförhindrad, enär han har den ekonomiska lagstiftningen i sin makt; men de straffbestämmelser, som Gr. Lagerbjelke omnämnt och hvilka han trott vid sådant förhållande icke kunna tillämpas, lära ändock icke komma i fråga annat än för brott mot tull-lagarne, och om jag icke minnes orätt, så hafva Ständerna åt K. M. npdragit att föreskrifva de straffbestämmelser, som härutinnan kunna komma i fråga.
Ank. till Exp.-Utsk. ilen 17 Mars 1860, kl. 7 e. in. Utlåtande, i anledning af Kongl. Ma jäs nådiga Proposition om anslående af hyresersältning åt länsmännen i Frosta härads östra distrikt samt P^ärs härads norra och södra distrikt af Malmöhus lån, emot afträdande till Statsverket af deras boslälls-lägenheler. (I. A.) Enligt hvad högstberörde nådiga framställning, införd under JV2 89 i lista Samlingen af Bihanget till Riks-Ståndens protokoll vid innevarande riksdag, innehåller, hade Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Malmöhus län, — med öfverlemnande af kronolänsmännens i Frosta härads östra distrikt samt Furs härads norra och södra distrikt af Malmöhus län, J. Krooks, M. E. Feuks och G. Fribergs till Kongl. Majit ställda underdåniga ansökning att dem måtte beredas förmånen att, emot afstående till Statsverket af de åt sökanderne anslagne obetydliga boplatser, bestående af J\fl \2 Norrton om 3 kappland inrösningsjord i Lyby socken af Frosta härad, JVs 25 Frenninge om i^idels kappland åker i Frenninge socken af Färs härad samt JVs 31 Ramsåsa, 1 kappland hustomt i Ramsåsa socken af sistnämnde härad, komma i åtnjutande af den hyresersättning, 150 R:dr R:mt årligen, hvilken vid sednaste riksdag beviljades sådane kronolänsmän, sorn icke voro försedde med boställen, — uti memorial af den 2\ sistlidne November i underdånighet anfört, alt, enär de ifrågavarande lägenheterna, eller så kallade kronogatehus, vore så obetydliga, att de uti nu gällande stat icke funnos uppskattade till någon afkastning, samt icke heller uti det sammandrag af Landt-statens löne-inkomster, som åtföljde Kongl. Majits vid nästlidne riksdag, till Rikets Ständer derom aflåtna nådiga Proposition, funnos upptagne, bemäide länsmän Siats-Utskottets Utlåtande JYi 82.
Jag ber att få återföra i Ståndets minne, huruledes i förra plenum här var fråga om redskap i andra klassen, som drifvas med ånga och hvilken redskap tillverkar bränvin som om den vore försedd med rectilications-apparat, men att den undgått den högre beskattningen genom en falsk inrättning af mäskvärmaren, sä att den gör samma verkan som en rectificator, ehuru sådant i den nu gällande författningen är förbudit. Jag uppgaf då, hvad jag nu tager mig friheten upprepa, att den hastigare tillverkningen med dylik redskap icke beror af ångan utan af mäskvärmaren, men då författningen icke varit nog tydlig, har i de flesta landsorter detta missbruk ägt rum, ehuru författningen förbjudit sådant. Sådant bör nu, såvidt möjligt är förekommas och jag får derföre föreslå följande redaction af ifrågavande morn.: ”För enkel bränvinsbrännings-redskap utan mäskvärmare af högst 20 kannors rymd, kokrummet inberäknade som är så beskaffad, att pannans höjd, beräknad å lägsta stället, är minst af dess diameter hattens rymd, inberäknadt löst eller fastsittande ångrör, utgör högst \ af pannans, samt att ingen annan afkylningsredskap dertill användes än pipor och som i öfrigt ej afvi - Den i Juli. 437 ker från föreskriften i § 17 mom. 1 fastställes nedanstående etc. Jag tror att, genom en sådan föreskrift, de nu bruklige mäskvärmare icke kunna ansvarsfritt begagnas. Då jag har ordet anhåller jag att till Hr Apollof få lemna det svar, att det synes mig verkligen vackert, att mina efterträdare i Utsk. äro så nitiske i denna sak, att de, som man säger, taga affair på den, då deras meningar icke kunna göra sig gällande. Jag, som under flera riksdagar varit ledamot i det Utsk., lill hvars behandling frågan hörer, har mäst uthärda det nederlaget, att icke alltid kunna få mina åsigter gällande utan att deröfver fatta humeur och jag tillstyrker derföre Hr Apollof och de med honom liktänkande, att tåligt underkasta sig denna motgång.
”Min far,” svarade Julie kallt och med mycket allvar, ”vi hafva alla den svagheten att bygga luftslott. Äfven ni och Waldemars far hade den. Tro emellertid, att en oöfverstiglig skiljemur fanns ifrån början emellan dessa önskningar och deras verkställande. Hvaruti den bestod har jag isynnerhet sedan i går lärt mig känna.” ”Prat, Julie, du motsäger dig! Fanns denna skiljemur från början, så blir det ju klart, att det ej är baronen. Hvad var det då? Hör du, jag vill veta det!” Hon kastade en flyktig, besynnerlig blick på Waldemar, och svarade: ”Min dyre far, sluta detta plågsamma förhör, och jag lofvar att tala sanning.” ”Nå väl, jag lofvar det; men se dig före, Julie, att du icke slår puder i ögonen på mig.” ”Jag har,” yttrade hon hastigt och med nedslagna ögon, ”aldrig älskat ”Waldemar. Vi äro verkliga motsatser. Det fann jag från början; men jag ville ej att min far eller Waldemar skulle tro, att mitt samtycke erhölls genom öfvertalande. Händelsen har upplyst er om mina tänkesätt. Jag hade likväl ej brutit mitt ord, om icke den, till hvilken det var gifvet, hört mitt samtal med baronen, och, som jag ser,” – hon upptog härvid ringen från bordet, – ”redan gått min önskan till mötes.” ”Är det så, kära barn,” svarade brukspatronen rörd och öfverraskad, ”så har du min tillåtelse att bryta förlofningen. Gud välsigne dig! Aldrig trodde jag, att ditt hjerta var i stånd till ett så stort offer.” ”Hvad det senare beträffar, min far,” yttrade hon, i en ton som innebar en dubbel och djup betydelse, ”så är mitt hjerta i stånd till ett ännu större offer. Hvad det förra beträffar, har Waldemar redan besörjt derom. – Hon skakade ringen, drog med en hastig rörelse af sin egen, på hvilken en tår föll, oaktadt en våldsam ansträngning, räckte den med ett bittert leende till Klein, och sade: ”Se här, återtag din frihet, hvilken var förlorad blott till formen.
Grefwe ^övvenfstelm, 6uksstAnnan Högloflige Sials-Utstokjeks betänkande-lstStäUdetshandläggning öfwerlemnas, anhatter jag, att fä förklara, hwad jag i Utjkotket redan antörk, att nemligen jag fullkomligen förenar mig med U stöttets tanka j anseende till sednare delen af det af mig i mitt Memorial i detta ämne framstafva alkernatif rörande reducerade Officerarns wid Lif Gardet till Hast och f. d. Swensta Gärdet. Jag ät lika öfwerlygad som Utffottel, sä om statens oförmögenhet till deras lönings förmäners förlängande pä lifstid, som om den granlagenhet i desse Officerares tänkesätt, hwiiken ofelbart ställe hindra vem att emottaga en sadan förmän, om den 0 t erbjöds dem. Dä jag detta oaktadt sramstalde detta aliemakif, war min afsigt blott, att derigenom läna ölad styrka och werksammare framställning ät det argument, hwarpä min tanke i detta mål hufwudsakelrgen hrviiar: art olika behandling uti lika fall omöjligen kan wara rättmisst Vppä Den 18 Julli. Uppå gjord proposition bies härefter StatsU:siotteks betänkande bifallit. Ä nyo föredrogos och bisöllos <L taks-Utskottets, den 17 sistledne Julu, pä bordet legde Betänkanden. dek ena angående Cvnroirs ffrifwaren 6. Lsnsiabls genom Herrar Fullmäktige i RiksgälvSComorret anmälde ansökning, akt såsom > ensson fä rwbära de etthundrade Riksdaler han pä RiksgäldsEontoirets exspectance star innehar; ber andra angående gamla o>d söndriga Bmcooch Riksgaldssedlars emotrag mde i uvböroen.
Vi förhöjt med 25 proc., hvarigenom statsverkets inkomst af postmedlen kommer att ökas minst 40,000 rdr årligen; hvarjemte Vi öfverlemnat till K. M:ts nåd. omsorg att, elter förefallande förändringar i de af andra Regeringar vidtagna och med postverket gemenskap egande anstalter, höja eller nedsätta betalningen för bref till och från utrikes orter, till bevarande af Svenska postverkets bestånd och dess oberoende af utländsk inflytelse.» Uti 1823 års riksdagsbeslut innehåller den 1 l:te §:n R. St:rs bestämmelser rörande tullbevillningen, deri det heter: »Hvad derefter tullbevillningen vidkommer, så håfve Vi. med antagande af den grundsats, att en allmän frihet må ega rum, att, emot afpassad tull, införa alla utländska varor, gillat och fastställt en tariff för utgörandet af ifrågavarande bevillning. Dessa ordalag synes mig böra öfvertyga hvar och en, som ej af förutfattade origtiga meningar, är förblindad, att R. St:r omöjligen kunnat uttrycka sig i så bestämda ordalag, som de ofvan använda, så vida de ej egt rätten att ensamt bestämma om tullsatserna. Den underdåniga skrifvelse af den 20 l)ec. 1823, angående den af stora sjötullen utgående bevill ving, samt andra dermed gemenskap egande ärenden, innehåller ytterligare följande mening: »Till E. K. M:t få R. St:r härjemte i underdånighet öfverlemna den, i lörmågo af 00 och 61 §§:ne R. F., gillade och fastställda tariff för den af stora sjötullen inflytande bevillningens utgörande, från och med början af år 1825 intill slutet af år 1828, så framt ej inom denna tid urtima riksdag infaller; dock roed underdånig anhållan, det täcktes E. K. M:t, enligt de af It. St:r här nedan fastställda grunder, vidtaga den nedsättning i densamma, hvartill omständigheterna kunna föranleda.» På grund af detta R. St;rs bemyndigande, vidtog
427 duglighet och icke liälfnyttig varda mot Jender förd. Den krigiska National-andans underhållande och fälttågens hastiga utveckling tillhör så helt och hållet Konungens personliga egenskaper, att Folket i detta hänseende endast kan bedja Försynen, att förtjena att föras af en tappér Konung, hvars storhet och ära aldrig kan skiljas från Folkets. Enhet i Försvars-Verket, taget såsom ett helt, således till Lands och Sjöss, vinnes icke utan den nogaste afvägning af Landels natur och Folkets tillgångar. Att underhålla ett så fullständigt Sjöförsvar , att Landet deraf skall uteslutande tryggas, kan endast utföras i rika och mägtiga Stater, och sjelfva England liar sett sig nödsakadt att underhålla en stående Landt-Armee och en ansenlig Landtmilice. Ett fattigt Land hör icke dela sina inskränkta tillgångar till a:ne systemer, soia hvart för sig fordrar fullkomlighet, om de skola göra tillbörligt gagn, och hvart för sig kräfva, måhända, alla de tillgångar, som Riket mägtar lemna till Försvarets iståndsättande och vidmagthållande., Örlogs-Flottan fordrar dessutom Befäl och Manskap j som icke kunna användas till Lands; Hären deremot, Befäl och Manskap , som föga kunna användas till Sjöss. Örlogs-Flottan fordrar kostsamma Etablissementersom föga gagna ^Härens rörelser; denne åter sådane (centrala,) 428 Stats-Utskottets som icke gagna Örlogs-Flottan. Örlogs-Flottan fordrar befästade Hamnar oell Sjö-Fäst-* ningiarj hvilkas Garnisoner minska Hären, och hvilkas betäckning kan leda Härens operationer från en fördelaktigare rigtning, (t. ex. i otid från det inre till gränsorne.) LandtFörsvaret deremot fordrar Centrale Fästningar j som icke gagna Sjökriget, .lag upprepar: endast mägtiga Stater kunna hära arne Försvars-System; enhet i Sveriges, påkallas högt af detta Lands knappa tillgångar.
Om 1808 och t 809 arens Krigs-Revislons arbete samt Gratification åt Assessoren Grunden; och 2:0 Om renskrifningsmedel åt Expeditions Utskotlets Cancellister samt kostnaden till Register öfver Riks-Ståndens Protocoll; lemnade Borgare Ståndet nu, vid förnyad föredragning, sitt bifall; i följd hvaraf och sedan genom Ståndets Cancellie anstalt redan blifvit vidtagen örn Registers upprättande, Secreteraren ock skule - Den g Augusti 54 le äga att det anslagna arfvodet uppbära och St deri som Registreringen besörjt tillställa. Ut Supra. Ex Protncollo Carl Magn. Bobsahm. Vördsamt Memorial! Hedervärda Bonde-Ståndet har, genom Pretocolls-Utdrag af den 20 dennes, , till Allmänna Be svärs och Oeconoinie-Utskottet återremitterat Utskottets den 10 i denna månad afgifna Betänkande, rörande Hålloch GästgifyareSkj utsen, med följande Anmärkningar, hvarom Hedervärda Bonde Ståndet sig förenat: att, vid de 3:ne föregågpe Riksdagar, Nationens röst varit för en förändring i Representationen: att Ståndet aldrig funnit denna nödvändigare, än vid genomläsandet af ifrågavarande Be tänkande, hvilket upplyste de olika intressen som leda hvarje Stånds omdöme, vid behandlingen af frågor, som ensamt rora Jordbruket; det egna intresset hidinge till Resultatet och Jordbrukaren motarbetades; och med åberopande af Jacob Ericssons från Orebro