Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Öberg öfvertager räkningarne och bestyret med skolan enl. dem emellan serskildt träffad öfverenskommelse. Äfven blef bonden Carl Hemmingssons i Nyland räkning uppläst och godkänd. År och dag som ofvan O.A. Staaff S. M. adj. Wid samma tillfälle uppläst och justeradt som ofvan. O.A. Staaff S. M. adj. Å socknemännens vägnar Pehr Nilsson i Faxelfven, Nils Nilsson i Kjälen, H. Larsson. Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 127–129, ÖLA. Protocoll hållet vid allmän sockenstämma i Rödön den 9:de februari 1851. S.D. Efter förut i laga tid skedd pålysning sammanträdde efter Gudstjenstens slut Rödöns socknemän tillika med ordentligt tillkallade befullmägtigade från Åhs och Näskotts socknar, från den förra f.d. riksdagsmannen Jonas Ersson i Dille och från den sednare kyrkvärden Nils Jonsson från Bjerte, för att yttra sig öfver Aspås församlings underdåniga ansökan det måtte dervarande anexe prestbol, efter nuvarande pastors frånträde få för beständigt anslås till boställe åt folkskole läraren detstädes. Och sedan denna Aspås församlings underdåniga ansökan blifvit uppläsen, yttrade Rödöns socknemän och de från Åhs och Näskott befullmägtigade att de för sin del icke hade något emot, att Aspås anexe prestbohl, blefve anslaget till boställe åt blifvande folkskoleläraren derstädes. Widare upplästes det vid Rödö prestgård sist hållna synings instrument af den 3:dje sistledne september 1850, och gjordes emot detsamma den anmärkningen att den norra delen af fähuset skulle af pastor sjelf underhållas tillika med uppkörsbron till foderskullen. I och för denna sak var, utom de ofvannämnde fullmägtige, äfven till städes bonden Eric Johansson från Aspås och Lien, fullmägtig för Aspås socken.
Vid torget står ett gammalt palats från medeltiden, som, ehuru lappadt och förstördt, dock ger en ädel och tilltalande bild från den tidens arkitektur; vid Porta Messina står ett annat i större och rikare stil; uppe i bergen finnas ännu väl bibehållna lemningar af den romerska vattenledning, som en gång utgjort stadens stolthet och styrka, och nere vid sjön, på en grönskande fyrkant, ligger ett gammalt kloster, förfallet och intressant som klosterväsendet sjelft. Skuggadt af berget reser sig ett gammalt slott af en ädelhet och skönhet i form, till hvilken man får söka maken; i slutet af staden finnas omtvistade ruiner, hvilka somliga påstå hafva tillhört en teater för sjödrabbningar och som andra deremot hänföra till romerska badinrättningar, och så i oändlighet. Det är en stor, en oändlig njutning att ströfva omkring bland platser sådana som dessa, att genom fantasiens trollmakt befolka dem med lefvande gestalter, att blåsa lif i de döda murarne, att läsa sagor om väldiga bedrifter i de mossfylda runor, som täcka stenarne, att känna, huru sekel efter sekel öppnar sina portar, och se slägte efter slägte tåga förbi ens inre syn. Är fantasien lärdomens tjenarinna, så är hon deremot den olärdes herskarinna, men under en mer tjusande, en mer oemotståndlig herskarinna kan man icke böja sig. En söndagsmorgon föll det mig in att skjuta upp den tunga ekdörr, som stängde ingången till Palazzo Corvaja, och inträda. I ett hörn af den mörka, fyrkantiga gården stod en ruggig åsna och förtärde sin magra kost; eljest syntes ingen till. Till höger var ett stort rum, öfverfyldt med allt slags skräp och på hvars väggar flikar af en gyllentapet ännu fladdrade och i hvars tunga, rika sniderier grofva spikar voro indrifna, på hvilka hängde bundtar af torkadt hö, tydligen afsedda för åsnans behof. I ett hörn framskymtade i en sönderbruten ram bilden af en bister krigare, men hjelmen var råttäten, rocken sönderrifven, ansigtet urblekt och förstördt: en medeltidsbild i nutidsbelysning.
Lika väl som man säger, att 1 proc. är Den 22 Februari e. m. 237 ingenting, kan man säga att 50 proc. äro ingenting och låta Bankens sedlar falla lill halfva värdet. Hufvud-afsigten med förslaget torde vara alt värt silfvermynt derigenom skulle med lätthet emottagas i utbyte med det Danska och Norrska, men jag kan icke förstå, hvilken förmån för Sverige detta skullemedföra. Specien kan icke hafva högre värde än i förhållande lill det silfver, som deri innehälles. Har jag för det närvar:de svårt att få den utvexlad mot Danskar och Norrmän, så blefve det väl än svårare, ifall silfverinnehållet förminskades. Men om äfven det vackraste ändamål med detta förslag skulle afses, kan jag för min del ej derpå ingå, enär det skulle leda till det fulaste af allt, nemi. att skinna folk. Hr von Kraemer: Frih. Palmstjerna har uplyst oss derom, att den Svenska SpecieRiksdirn först nyligen blifvit emottagen al pari i Danmark och Norrige. Hvad kan vära orsaken dertill ? Icke att vårt silfvermynt innehåller mindre silfver än det Danska och Norrska, ty förhållandet är, såsom vi vela, motsatt. Orsaken hvarföre vårt silfvermynt icke kan i dessa länder poussera sig, mätte väl således vara den, att det icke är fullkomligt lika med det inhemska myntet och derföre icke kan jemte detsamma i allmänna rörelsen begagnas. Alt åstadkomma en sådan likhet i Nordens silfvermynt är hvad jag åsyftar. Frih. Palmstjerna har vidare klandrat det af mig omnämnda förslag att bereda öfvergården från den gamla myntfoten till den nya. Min mening var aldrig att upslälla detta förslag såsom det bästa, utan jag upgaf detsamma endast exempelvis och såsom ett sätt att undvika skenet af en myntförsämring. Jag betviflar ej att bättre förslag, än det af mig lösligt framställda, kunna upfinnas och det vore derföre, enl. milt förmenande icke någon skada skedd, om frågan återremitterades lill BankoUtsk:s ytterligare öfvervägande. Frih.
Då Utskottet anseft Marstrands Fästning medgifva utrymme för ett större antal Fångar, Den sf April. yr7 torde detta ställe i anseende till den säkrare bevakningen vara lämpeljgt i afseende på de verkeligt brottslige, hvaremot, jemligt Kongl. Propositionen, Carlskrona icke lärer vara i något afsende tjenligt för Corrections Inrättning, och vid hvilket förhållande jag får hemställa, om icke i stället för Carlscrona, på Gottland utvägar kunde utfinnas till emottagande af sådane försvarslöse, hvilka nu måste pä Fästningar intagas, men hvilkas möjliga rymning torde för allmänna säkerheten blifva mindre vådelig, som likväl sannolikt skulle , äfven med mindre tillsyn förekommas, genom Gottlands aflägsna belägenhet ifrån fasta Landet, der Hafvet inskränkte utvägar till rymning, och der ett bättre Cfimat lättade utvägarne till Arbetsförtjenst och der en verksam Läns-Styrelse , skulle genom föreskrifter af ansvar kunna hin. dra Transport af oförpassade öfver Hafvet, äfvensom de Arresterade ifrån rympings-brott, och borde genom förestående af förskott af allmänna Medel, utvägar till Arbecs-förtjenst kunna beredas, sorn. dessutom vid nu annalkande årstid, torde kunna sökas hos den enskilte Jordbrukaren. Angeläget är att anstalter skyndsamt vidtagas, hvarigenom förblandning i Fängelser af gröfre förbrytare och endast försvarslöse Arrestanter förek ommes , samt Ätt man icke är alltför nogräknad i kostnaderne att bereda detta ändamål i förening med det, att förhjelpa den Arbets-benägne tili utvägar, att förtjena sitt bröd, och med afseende bärå har jag icke trott mig fela att denna framställning till StatsUtskottet ocji kanske *1* Den a? April. äfven Oeconomie-Ufskottets bepröfvande öfverlemna. Anhållande vördsameligen att Betänkandet till Utskottet må återremitteras och att desse Anmärkningar om de förtjena afseende måtte få åtfölja; i annat fall torde detta yttrande såsom min enskilta mening i Protocollet få ett rum intaga.
Här, om någonsin, tror jag det vara LandlMarskalkens pligt och rättighet, att vägra proposition; ty vi böra. väl med vårt Ja eller Nej beteckna motsatser, men icke samma sats. Grefve Posse: Jag skulle önska, att den siste värde talaren hade rätt i sitt påstående om LandtMarskalkens rättighet, att här vägra proposition. Yi skulle då slippa all volering; ty samma fel, som jag gerna erkänner Friherre Cederströms Contraproposition äga, alt nemligen icke utgöra en Den 29 September. motsats till den framställda Ja-propositionen, samma fel har äfven Herr Hjertås, och i ännu högre grad, då den innebär ett afslag å Utskottets hela Utlåtande, i motsats mot en af Utskottet framställd formfråga, innan ännu någon pröfning ägt rum. Friherre Cederström: I händelse Herr Hjerta, då han begärt proposition till afslag å Utskottets Utlåtande, velat tillåta, alt Japropositionen kunde få innehålla bifall till Utskottets Utlåtande med tillägg af LänsNotarierna, så hade jag visserligen icke behöft begära votering angående Contrapropositionen. Men då Herr Hjerta icke velat detta, utan sökt, vid framställning af en preliminairfråga, i Contrapropositionen få in afslag på hufvudsaken, har jag funnit mig föranlåten, att, genom yrkande af en annan Contraprqposition, tvinga Herr Hjerta att lemna utrymme för motsatsen af hans påstående, ehuru det icke utgör någon motsats mot den framställning Herr Grefvep och LandtMarskalken gjort. Herr Hjertås Contraproposition innefattar afslag å hufvudsaken, min åter bifall derå, och de äro hvarandra således motsatta; men ingendera är motsatt den preliminairfråga, hvarå Herr Grefven och LandtMarskalken gjort proposition. Grefve Horn: Jag tror icke, att Ridderskapet och Adeln kan tvingas att antaga >7°'
Prot. 6 Sami. 2 B. pag. 57), på sätt som foijerr ”.Enligt hvad hos Utskottet är anmäldt, hafva classificerade Handlingar till Odlings-Låns erhållande blifvit inom den i5rde Octob. nästlidet år 1828 insände till Banco-Fullmägtige (se Banco-Regl. af år 1823, pag. i45) för ett sammanlagdt belopp af Rrdr i3q,2o3: 87. 4-> hvaribland 87,696 Rrdr äro, efter behörig granskning af Handlingarne, hos Bankens Commissariat beviljade, men hafva, i brist af fond, ej kunnat meddelas.” ”Med afseende härå, och i stöd af det föregående, tillstyrker Utskottet vördsamt r” ”A. Att desse 87,696 Rrdr få, i afräkning på först inflytande halfva afbetalningen på de äldre Odlings-Lånen, i likstämmighet med 1823 års författning, till Lånesökanderne utgifvas.” etc. etc. Bland de anmärkningar, sorn hos Riks-Slånden under den 21, 24 och 27 Julii förekommo mot Utskottets åtskillige förslag, angående Bankens Lån-Rörelse, ställdes ej någon emot Utskottets nyssnämnde tillstyrkan. Denna var således egenteligen redan då af Rikets Ständer gillad, och i fall Utskottet hade funnit för godt att härom göra serskild anmälan i afseende på verkställigheten, innan de öfrige frågorna om Bankens utlåningar, hvaröfver skiljaklige meningar uppstått, voro sluteligen afgjorde, III så är ingen tvifvel, att Apothekaren Bergelin, redan under loppet af samma år, kommit i tillfälle att få lyfta i,5oo R:dr, som af det honom beviljade
Det kan nemi. hända att, om ordföranden icke infinner sig, så står beredningen, som man säger, rakt af stilla. TJti alla händelser bör stadgas, att, vid det förhållande att förfall uti ett eller annat hänseende för ordföranden eger rum, sådant må oförtöfvadt hos IL Mits Befide anmälas, på det att åtgärder må kunna vidtagas för beredningens sammanträde. På grund häraf anser jag icke att §:n, sådan den nu är, bör bifallas, utan hemställer att densamma måtte till TJtskit återremitteras. Gr. Lagerbjelke: Med anledning af den siste värde talarens yttrande, afstar jag från min förut framställda begäran om bifall till denna §, samt förenar mig uti den af honom uttryckta önskan om återremiss deraf, Hr Reutersvärd, Patrik: Jag vill icke bestrida att den utaf Gr. af Ugglas andragna omständighet är rigtig. Gr:n har nemi. upplyst att 37:de §:n, för de fall då ordföranden i bev:s-beredningen icke är närvarande, lägger hinder i vägen att beslut dersammastädes kunna fattas, enär 2:dra mom. af förutnämnde § föreskrifver: »Beslut må icke af bev:s-beredning kunna fattas med mindre ordföranden, och minst 2 ledamöter äro närvarande". Likväl synes mig att åberopade § icke uppställer något hinder derför, att ledamöter af denna beredning, för händelse af ordförandens frånvaro, sjelfve kunna vidtaga T)en IS Maj f. bi. erforderliga förberedande åtgärder, samt att sålnnda yäl rätteligen någon skilnad borde vara mellan det bötesbelopp, som åläggas ordföranden för antingen ut aktlåten inställelse, eller fullkomligt åsidosättande utaf att utfärda kallelse till sammanträde. Då flere ledamöter af B., o. Ad., hvilka före mig yttrat sig i ämnet, förenat sig uti yrkandet på återremiss, vill icke heller jag vidare motsätta mig densamma. §:n återremitterades, § 42. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof:
M. Elers, Grosshandlare. Ii. Ovenius, Grosshandlare. R. F. Scheve, Grosshandlare. H. H. Aspegren, Grosshandlare. W. H. Kempe, Grosshandlare. D. Erskine, Stadsmäklare. Joh. L. Backman, Grosshandlare. Carl A. Scharp, Grosshandlare. L. Kaijser, Bruksidkare. G. Sommelius, Grosshandlare. Carl A. Peyron, Grosshandlare. C. J. Meurk, Grosshandlare. Bonnedahl & C, Grosshandlare. Lowén & C. Grosshandlare. And. Walley. Handlande. Bibau, Grosshandlare. P. Bohman, Grosshandlare. 716 Den i5 Maj c. m. Christ. Gust. Gottfr. Canzler, Grosshandlare. John Moll, Grosshandlare. J. E. Öberg, Klädesfabr.idkare. .A. H. Rubach, Grosshandlare. Seybolt & C. Sockerbr.idkare. Christ. Brandelius, Bryggare. C. A. Hassel, Kryddkramhandl. G. A. Wall, Kryddkramhandl. Carl O. Schagerström, Bryggare. Kuhlau. Grosshandlare. F. T. Cleve, Grosshandlare. Reinh. v. Sydow, Grosshandlare. Carl Björling, Sockerbruksidkare. Rob. Wetterblad & C., Grosshandlare, Carl F. Holm, Grosshandlare. Ed:d Cabanis, Grosshandlare. Fr. Wiberg, Klädeshandlare. Georg R. Setterwall, Bryggare. Abr. Hazelius, Lärftskramhandl. J. Cederlund J:or, Grosshandlare. P. Åkersten, Kvyddk ramhandl. C. L. H. Schwieler, Sockerbruksidkare. El. Åberg, Bryggare. Gustaf Tideström, Kryddkramhandl. W. Gust. Paterse'n, Grosshandlare. Stegeman & C. Grosshandlare. J. P. Mazer, Grosshandlare. A. Wallis, Em. Clementson, Grosshandlare. Th. Aspelin, Grosshandlare. Lars Monte'n, Grosshandlare.
Maj 1838 utfärdade samt, efter deröfver i underdånighet anförda besvär, af E. K. M. den 13 Juni sistlidet år i Nåder gillade och fastställda utslag, på grund af 79 och 108 §§:ne i 1830 års Bevillnings-förordning, förklarat nedannämnde Redogörare skyldige att sjelfve ersätta de sålunda uteslutna bevillnings-afgifternes belopp, nemligen Kronofogden i Tveta ,] Wista och Mo Häraders Fögderi, Assessoren Bråkenhjelm, och Häradsskrifvare!! derstädes, Landskamererare!! Ekelund med 153 R:dr 44 sk. för år 1833 och med 76 R:dr 8 sk. för år 1834; Kronofogden i Norra och Södra Wedbo Häraders Fögderi Wickbom samt Häradsskrifvare!! F. Fagerberg med 526 Rrdr 8 sk., för åren 1832 och 1833 samt med 240 R:dr 24 sk. för år 1834, äfvensom Kronofogden i Westra Härads Fögderi Heeg" och Häradsskrifvare» H. M* Fagerberg med 210 Rrdr 16 sk. för åren 1832 och 1833; uppgående alltså sammanräknade beloppet af dessa ersättningssummor till 1,207 Rrdr 4 sk., allt Banco. Rikets Ständer hafva tagit detta ämne i behörigt öfvervägande, under dervid fästadt afseende å de af Kongl. Kammar-Rätten, uti dess till E. K.
Denna grundsats uppställdes af den man, som först fick i uppdrag att göra ett utkast till de svenska stambanornas sträckning; den upptogs och godkändes sedan af 1852 års jernvägskomité, af Chefen för Statens jernvägsbyggnader, af K. M:t i dess Propos. till 1856 års Ständer och af 1858 års jernvägskomité. Den framställdes emedlertid aldrig såsom ensamt gällande, utan i sammanhang med flera andra reglor, hvaraf den i tillämpningen kunde vara mera eller mindre beroende, och då nu samma personer och myndigheter, hvilka upp - Den 14 Mars e. m. 327 ställt och antagit den mycket omordade grundsatsen, frångått densamma för en del af den Wermländska banan, så bevisar ju detta, att de lunnit förhållandena vara sådana, att undantaget borde gälla framför regeln. Vi hafva visserligen här hört en ledamot af den första jern vägskomitén omtala, att inför komitén blifvit af enskilda perso ner framlagd en profil öfver en nordligare sträckning af banan, dock en helt annan än den, hvarom nu är fråga, och att han ansett denna sträckning omöjlig. Det kan emellertid antagas att komitén på andra och mindre lösa grunder föreslagit banans sträckning öfver Carlstad, helst alla myndigheter intill 1864 förordat denna bana. Bergslagen och jernhandteringen i Wermland är icke en nyhet; den har icke för dessa myndigheter varit obekant, och dock hafva de tillstyrkt den södra linien, hvilket ock K. M:t nu gjort. Det var först den 1864 tillsatta landstingskomitén, eller rättare, 1865 års landsting i Wermland, som, med en knapp majoritet, uttalade sig för norra eller Norums-banan. Man har frågat: om Carlstad icke funnits, skulle man väl då någonsin hafva tänkt på, att gifva jernvägen en sådan sträckning, som den södra linien har? och hvad är väl Carlstad? visserligen ett ganska aktningsvärdt samhälle, men dock endast en obetydlig småstad, som till på köpet haft den artigheten att brinna upp.
Som Rikets Ständer, likamed E. K. M:t, funnit ifrågavarande tillökade utgifter för artilleri-batteriet i Norrland vara af behofvet oundgängligen påkallade, samt Rikets Ständer tillika inhemta! af deras år 1849 församlade revisorers berättelse, att Norrbottens hästjägare-sqvadrons fond under revisionsåren tillväxt och lemnar tillgång till bestridande af merberörda utgifter, hafva Rikets Ständer pröfvat skäligt lemna bifall till hvad E. K. M:t i förevarande hänseende nådigt föreslagit. Hvilket, till svar i ämnet, Rikets Ständer få härigenom bos E. K. M:t i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 28 Maj 1851. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 27 Maj 1851. Preste-Ståndet den 27 —■ — Borgare-Ståndet den 28 Bonde-Ståndet den 28 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående ersättning till Majoren G. Bennich för innehafda h asthem nt an sr anio r vid f d. IVöstgötha Kavalleri-regemente. (Stats-Ulsk:s Uti., N:is 71 och 139.) S. A. K. Hos E. K. M:t har kapilenen i arméen, Majoren Gustaf Bennich sig i underdånighet besvärat deröfver att, efter det han, som den 11 Juni 1816 undfått Fwp edil iönsUlsko lie Is Förslag tili und.
Då t. ex. Norrige redan underhöll 4 undervisningsanstalter för döfstumma, då Frankrike för mer än 10 år sedan hade omkring 70, Preussen 40, England 30, Italien 20, så hade vi ännu blott en enda sådan anstalt, ehuru antalet af döfstumma vore i förhållande till hela folknummern icke större hos dem än hos oss. Att åter den anstalt, som vi hafva för vården om sådana vanlottade barn, vore för behofvet alldeles otillräcklig syntes uppenbarligen, när man betänkte, att der för närvarande icke funnes plats för mer än 100 döfstumma samt 40 biinda. Det visade sig äfven, när någon frielev-plats skulle tillsättas. Vid sådana tillfällen anmäldes vanligen, åtminstone inom det stift motionären tillhörde, 15 å 20 sökande till erhållande af den lediga platsen; och likaså när någon plats efter betalande elev blifvit ledig, skulle, enligt tillförlitlig underrättelse, det icke sällan inträffat, att sökanden blifvit öfverårig, innan den långt förut ingifna, hvilande ansökningen kunnat af styrelsen till pröfning företagas. Visserligen hade detta institut dels genom egna tillgångar, dels genom anslag af statsmedel nu kunnat företaga en icke obetydlig nybyggnad till utvidgande af vårdanstalten för de döfstumma, så att, när denna byggnad för begagnande blefve färdig, rum för omkring 50 nya elever torde kunna beredas; likaledes hade man inom Hjortheds församling i Calmar län nyligen börjat anlägga ett sådant mindre institut, hvars framgång och bestånd dock vore helt och hållet beroende af frivilliga gåfvor och bidrag; derjemte hade en prestman inom Göteborgs stift under sednare åren af egen drift och håg att vara sina nödställda medmenniskor till tjenst företagit sig att lemna några få döfstumma undervisning, och en enskild man, för att bereda fast boplats åt dessa elever, helt nyligen inköpt och för ändamålet upplåtit en mindre hemmansdel i närheten af nämnde prestmans bostad; men med tacksamt erkännande af det lofvärda i dessa den kristliga barmhertighetens bemödanden för ett så vackert ändamål och med tillönskan af all möjlig framgång åt dem, motsvarade de dock på långt när icke behofvet.
Dessa smärre jernvägar med deras svagare rörelsernateriel stå till stambanorna i ungefär samma förhållande, som den mindre ängslupen till det större ångfartyget, och ehuru ändamålsenlig och beqväm den förra är till förbindelse mellan tvänne närbelägna ställen, skulle den icke vara iämplig för längre resor, äfven under förutsättning att farvalt - 6 Stats-Utskottets Memorial N:o 14. nets beskaffet icke deremot lade några hinder. Det skulle ju hvarken vara ekonomiskt eller i andra afseenden förmånligt, att underhålla förbindelsen, t. ex. mellan hufvudstaden och Arboga, som nu ombesörjes af tvänne större ångbåtar, med ett efter behofvet lämpadt antal ångslupar af endast 6 å 10 hästkrafter. Det är en gällande regel vid ordnandet af alla kommunikations-anstaller, alt ju större afständen äro emellan de ställen, som skola förbindas, desto kraftigare och, ifråga om personbefordring, desto beqvämare böra transportmedlen vara och desto större hastighet bör begagnas, alldenstund man icke på de längre kommunikationslinierna kan genom turernas antal ersätta det svagare transportmedlets bristande kraft eller hastighet, hvilket deremot på kortare distanser med fördel låter sig göra. Jag har i del föregående sökt visa, att jernvägar af samma konstruktion som våra stambanor icke kunnat hvarken i andra länder eller inom Sverige utföras till billigare pris än dessa stambanor, samt att dels till följd häraf, dels i betraktande såväl af den ringa längden å de inom
^ 31^ Kongl. Krigs-kollegii Intenrients-afdelnings underdåniga yttrande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers anmärkning vid denna Afdelnings räkenskaper för år 1863. Stormäktigste, Allernådigste Konung! Uti den berättelse, Rikets Ständers sednast församlade Revisorer afgifvit öfver verkställd granskning af statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1863, hafva Revisorerne, beträffande Eders Kongl. Maj:ts t ch rikets Krigs-kollegii räkenskaper för anslaget till beväringsmanskapets vapenöfningar, anmärkt, hurusom bland verifikationerna förekommit en af Landshöfdingeembetet i Wester-Norrlands län, på grund af räkning, utfärdad anordning å 224 R:dr 50 öre,o utgörande kostnaden, efter 25 öre personen, för transporterande fram och åter öfver Angermanelfven, mellan Kläpp och Sångamo lägerplats, af 898 beväringsynglingar, tillhörande länets beväringsbataljon; och då afståndet mellan nämnde platser förmodades vara ganska obetydligt, ansåge Revisorerne ifrågavarande utgift af 25 öre personen större än som för ändamålet erfordrats; hvartill konyne att betalning efter denna grund blifvit beräknad för hela antalet af det söder om Angermanelfven boende beväringsmanskap, ehuru, enligt Revisorerne meddelad upplysning, somliga af dessa beväringsynglingar färdats annan väg till och från mötesplatsen.