Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Län krafvet till betalning fastställt, blef, i brist af annan tillgång, låntagarens då egande 1 /3:del i Emteruds Glasbruk i mät tagen, jemte en Löftesmannen Lampa tillhörig iy"6:del i samma Bruk, hvilka bruksandelar dock icke vid verkställd försäljning uppgingo till ett värde, motsvarande de deruti intecknade fordringar; att, efter det hos andre löftesmannen Welin förut blifvit utmätte 1^7 R:dr 16 sk., som användts till betalning af capital-återstoden å ett lån af 4o° R-dr, hvilket Lampa den 21 Maj 1834 emot borgen af Welin och sökanden, hos Banco-DiscontVerket upptagit, och hvarför lagsökning jemväl blifvit hos Kongl. Majrts ofvanberörde Befallningshafvande anställd, någon annan tillgång hos Welin ej funnits öfrig till gäldande af sökandens ifrågavarande lån, än Welms innehafvande Fahnjunkare-lön vid Wermlands Kongl. Regemente; att sålunda införsel uti hälften af berörde lön erhållits, men att, då denna hälft icke uppgick till mer än 27 R:dr 11 sk. 8 rst., hvilket Directionen ansett utgöra en för ringa afbetalning i förhållande till Verkets fordran, bysättning å samtlige gäldenärerne blifvit af Discont-Verket yrkad; att sedermera Kongl. Majcts Befallningshafvande, i skrifvelse den 23 Februari i83g, jemte anmälan, att sökanden och Lampa till Norrige afflyttat, insändt ifrån Welin en skrift, deruti han erbjudit Discont-Verket att öfvertaga och låta 4 Banco-Utskotteta Utlåtande, JV:« 53. försälja en på honom transporterad i Norrige belägen egendom, öfverstigande, enligt calcul, Discont-Verkets fordran, mot vilkor, att med den äskade bvsättnings-åtgärdeu finge anstå; att, i anseende till den fördel, detta anbud syntes medföra, Directionen bifallit sistnämnde ansökning, samt åt
Stenkols anskaffande för Flottan, anslag lill 1 4 1 74 12 b. 11 Mars b. 11 Mars b. 11 Mars b. 15 Mars 229 Sterbhus, ang:dc tid för verkställande af utmätning i, se Utmätning. Stjernsvärd, förslaget till Försvars-Verkets reorganisation . 4 2 23 b. 22 Juni b. 22 Juni b. 2S Juni b. 28 Juni Stockholms Allmänna Barnhus-inräIlning, b. 8 Mars 46 organisation deraf .. 8 27 b. 15 Mars b. 8 Mirs b. 15 Mars Stockholms stads Konsistorium, om anslag för: se Mufvudtitel Åttonde pag. 5. Stockholms Lyceum, anslag lill , 4 2 58 b. 20 Juli b. 25 Juli b. 25 Juli b. 20 Juli Sto m-hemman, om optionsrätt för åboer b. 2G Sept. b. 25 Sept. derå . 7 2 57 b. 27 Sept. b. 25 Sept SIra/f-kolonier, om anslag för bildande af b. 5 Febr. sådane . , 4 1 30 å. 5 Febr. b. 5 Febr. b. 5 Febr. Svar på återremiss 4 l 79 a. a. 8 Mars a. a. 8 Mars a. a. 8 Mars a. a. 8 Mars Strafflag, om antagande af ny sådan med flei re tillhörande lagbestämmelser l8 7 1 58 a. G Sept. a. 7 Sept. å. 9 Sept. ä. 7 Sept. i anledning af återremissex 104 a. a. 22 Okt. a. a. 22 Okt. a. a. 23 Okt. "T ra cra" ra - ro —. • CQ i* F Ridd. o. PresteBorgareståndet. Bonde*\:o i\:o Sid. Adelil. Slåudet. ståndet.
|) är vi beundra trädets lummiga krona, tänka vi nog sällan på att dess fägring delvis har sitt ursprung i den jord, ur hvilken rötterna suga sin näring, men se vi mannen, som genom sin personlighet eller sitt arbete gjort en insats i den mänskliga utvecklingen, och äro vi en liten smula psykologer, då skulle vi bra gärna vilja kasta en blick på hans hemlif och om möjligt lära känna den kvinna, som står honom närmast. En af desse män, som göra sin insats i den mänskliga utvecklingen, är professor Mittag-Leffler, och då han i dessa dagar fyllt 50 år och med anledning däraf hans namn framträdt så att säga mot hemmets bakgrund, tro vi oss icke träda grannlagenheten för nä- ra, om vi i hemmet uppsöka — icke honom — men hans fru. Vi begifva oss alltså i den elektriska spårvagnen rit till Djursholm, där vi ej hunnit långt, förrän vi stanna vid en liten station nedanför den lefflerska villan. Det är en ljum, fuktig augustidag och vägen går ganska brant upp genom parken. Vi äro dock snart framme och införas i salongen, där vi mottagas af värdinnan. Vid första ljudet af hennes röst höra vi, att hennes vagga ej stått på denna sidan Östersjön. Så är också förhållandet. Signe Julia Emilia af Lindfors föddes i Helsingfors den 11 oktober 1861. Föräldrarne voro generalmajoren Julius af Lindfors och hans maka Emilia Borgström. Sin barndom tillbragte Signe omväxlande i Eyssland och Finland. " Generalen hade nämligen under tio år sin tjänstgöring i någon af småstä- derna utmed Volgafloden. Där vistades då också familjen, men somrarna njöto de af naturens fägring i det gamla kära Finland. Signes undervisning sköttes af enskilda lärarinnor, finska och schweiziska. Lyckligare än de flesta, slapp hon dock att inhämta kunskaper i språk, geografi m. fl. ämnen endast i skolrummet. Hon fick resa. Knappast 15 år gammal följde hon med sina föräldrar till Schweiz och två år senare 1878 till världsutställningen i Paris. Omhuldad af den kärleksfullaste modersvård, tillbragte hon dessemellan sin tid med fortsatta studier och med att utbilda sina talanger i målning och musik, tills hon 1881 förlofvades med d. v. professorn vid universitetet i Helsingfors, Gösta Mittag-Leffler.
Hvarje folk är en egen mensklig personlighet i stort. Detsamma, som om hvarje enskild mennisko-person, gäller äfven om hvarje nation: att under hennes lefnad, vanligtvis, blir af henne aldrig någonting mer, men väl någonting mindre, än hvad hon i sin ungdom drömde och önskade. Det under lefnadsloppet beledsagande idealet är således, att kunna bli, om icke mera, dock så mycket, som kretsen af ungdoms-drömmarnes löften innebar. Lyckligt är fördenskull hvart och ett folk, som af sina äldsta barndomsoch ungdoms-drömmar har sköna minnen qvar; ty det äger med detsamma i skön hågkomst, eller kan äga, de äldsta gestalterne af sitt ideal. Dessa gestalter, i sitt genom minnets dikt och sanning fixerade skick, äro hvad vi kalla ett folks Myther. I det skaplynne, de skepnader, som de antagit medan folket ännu var ett natur-folk, förebildas de anlag, hvilka det sedermera såsom cultur-folk utvecklar. Både det egna Goda, som detta folk är förpligtadt att eftersträfva, och det egna Onda, som det är förpligtadt att undvika, har i dem företecknat sig med evighetsdrag. Der står alltså, tätt vid sidan af det framglimmande egendomliga idealet, också den beskuggande egendomliga carricaturen; lika outplånlig. I grunden är således, öfverallt, det nationalt mythiska jemväl det nationalt förebildliga. Det visar sig vara sådant allt klarare och klarare, ju längre nationen framrycker i cultur. De former, i hvilka detta förebildliga, under sjelfva tiden af folklifvets ungdoms-drömmar, var förenadt eller sammansmält med det alldagliga deraf, träda visserligen mer och mer tillbaka i skymning och glömska. Men det qvarverkar, genom en viss från sig meddelad känsloton och handlingsdrift, i det innersta af nationens diktan och traktan; det sätter derigenom, både på det skapande och förstörande af nationens historiska lefnad, en viss gemensam prägel; ändtligen, och sedan national-fantasien har på varaktigt vis utbildat förhållandet mellan denna prägel och dess ursprungliga modell, vaknar äfven national-reflexionen, såsom sådan, till besinning öfver dem båda.
För att ej i dylika fall blifva utan en konkursmassa, har man nemligen funnit sig föranlåten att betrakta sjelfva den i gäldeuärens hand oförvtterliga rättigheten såsom en vid konkursens början befintlig tillgång, hvilken, ehuru den ej kan skiljas från gäldeuärens person, likväl anses genom konkursen hafva öfvergått till borgenärernas begagnande under den tid, som erfordras för att med inkomsten deraf betacka deras fordringar; och som något slut på en så beskaffad konkurs ej kan vinnas, innan alla deri bevakade och fastställda fordringar blifvit till fullo liqviderade, men dertill sällan förslår gäldenärens hela återstående lifstid, uppstår vanligen häraf det resultat, att icke ens den först yppade konkursen kan afslutas förr, än efter gäldenärens död eller sedan den inkomstbringande rättigheten på annat sätt upphört, och att någon utdelning aldrig utfaller i de efterföljande konkurserna, hvilka sålunda blifva utan allt ändamål för borgenärerna, ehuru man satt gäldenären, som icke under tiden ansetts fredad från lagsökning, i nödvändighet att begagna sig deraf, såsom enda utvägen att befria sig från det bysättningsäfventyr, hvartill han eljest för all ny tillkommen gäld är förfallen." Till undvikande af sådana och flera olägenheter och inkonseqvenser haiman nu mera nästan öfverallt i sammanhang med den preklusiva stämningens borttagande, infört den grundsats, att till konkursboet skall räknas äfven den egendom, som under konkursen tillfaller gäldenären samt att en viss tidpunkt för konkursens slut skall, så vidt möjligt är, bestämmas; och i öfverensstämmelse härmed äro jemväl 1862 års Konkurslags 35 och 125 §§ affattade. Enahanda bestämmelser om hvad till konkursbo hörer förekomma äfven i de, så vidt Utskottet känner, nyaste utländska europeiska konkurslagar, nemligen Preussens "Konkurs-Ordnung vom 8 Maj 1855” och Norriges den 6 Juni 1863 utgifna ”Lov om Concurs og Concursboers Behandling”.
Maj:ts serskilda nådiga Proposition till Rikets Ständer derom, varder beslutadt. Kongl. Majlis Aud. Proposition A:o 2. 3 Roteringshandlingarne skola vederbörande Utskott tillställas; och Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCAR. C. A. Gyllengranat. Utdrag af protokollet öfver Sjöförsvars-Departementet tillhörande Ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen uti Statsrådet å Stockholms Slott den 8 Oktober 1847. Närvarande: Hans Excellens Justitie-Statsministern, Herr Grefve Posse. Hans Excellens Statsministern för Utrikes Ärendena, Herr Friherre Ihre. Statsråden: Friherre Staél von Holstein, Munthe, Friherre peyron, Silfverstolpe, Werrn, Friherre Gyllengranat, Faxe, Fåhreeus. Departements-cliefen, Statsrådet Friherre Gyllen gr anat, uppläste till justering: 2:0 ett, i öfverensstämmelse med förut fattadt beslut, uppsatt förslag till Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse till Rikets Ständer, med öfverlemnande af roterings-vcrken för den tillökade batsmans-rotenngen. Uppå Statsrådets underdåniga tillstyrkan, täcktes Kongl. 4 Kongl. Majlis Kådiga Proposition Nät 3. Majit i nåder gilla berörde förlag, sådant det finnes detta protokoll bilagd t, samt befalla, att, i enlighet med detsamma, nådig skrifvelse skulle till Rikets Ständer expedieras Ex Protokollo C. O. Vougt. JW 3. Ank. till Exp.-Utsk. den 4 Dec. 1847, kl. 1 e. m. KONGL. MAJiTS Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående lön tillökning för Lotspersonalen; gifven Stockholms Slott den g November 1847•
Den för Riksarkiv föreslagna lokal torde icke heller vara rätt lyckligt vald. Onskligt anser jag nemi. vara, alt icke It. St:r bifalla apterandet af ett gammalt och till sitt nuv:de bruk lämpligt hus för ett annat ändamål, och anhåller följaktligen om Aterremiss, på det alt Stats-Utsk:t måtte till en ny Riksarkiv-byggnad anordna en lämplig summa. Med afseende å den större eldsfara, som kan blifva en följd deraf att Riksarkiv och Ribliolhek sammanbyggas under ett tak, då nemi. boksamlinearne kunna sålunda på en gång förstöras, gillar jag icke förslaget på sådant sätt kompliceradt, men anser att Frih. Nordenfalks motion i öfrigt, eller anguie uppförande af en särskild nybyggnad för ett Riksarkiv, förtjenar allt afseende. Gr. Oxenstjerna yttrade, bland annat, att det skulle vara så önskligt att Riksarkivet komme att blifva närbeläget intill Stats-Depma. Rehofvet häraf tror jag dock vara mindre, än angelägenheten deraf att det förlägges på en fri och öppen plats, der eldsvådor icke så mycket äro att befara. Jag anhåller om äterremiss. Frih. Nordenfalk, Johan: En anslagsfråga, tillhörande näst sista hufvudtiteln, har vanligen redan derigenom — åtminstone i den förberedande Utsk:s-behandlingen — ty värr inga stora utsigter till framgång, hvad än må i sak tala derför. Också har, rörande nu föreliggande fråga, Stats-Utsk:ts behandling af de på kända sakförhållanden grundade skälen i de afstyrka förslagen varit knapphändigare, än man torde ega skäl begära, enär, såsom af Betänkt ses, de enskilda motionärernes grunder mera förbisetts, än vederlagts. I det jag önskar påpeka vigten såväl af motionärernes utgångspunkter, som af de förhållanden, Frih. Cederström nyss omnämnt, tillåter jag mig fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på följande. Förslaget om uppförande af en ny Riksarkiv-byggnad framställdes för R. St:r redan 1857 i en K. M:s Propos. Hvad beträffar nu föreliggande K. Förslag, torde detsamma rättast kunna betraktas såsom endast ett det förras, meo voto, svagare alternativ.
Ränta ärligen kill Kronan, och anhälter jag ödmjukeligen denna min wälmenta erindran »nätte fä till Stats-»btstoltet remitteras, som ester inhämtandet af rätta förhällandet icke lärer missunna dessa pä Mälarens öar flitige odlare, att blifwa bibehättne wid Lesia Hemman, dem de och deras Förfäder, pä «lla sidor omgifne af Hafwets brusande Böljor, sä - Den 4 November93 som nitista Jordbrukare berölwyardt Cultiveral. Stockholm den io OcLober 1809. stok. ^daZNus VeslinZ frän Siende och Tuhundra Harader i Westmanland. Remitterades till Stats-Utstvttek. Ul supra. Lx kootocollo 8. L. Irä^äräki. Stats-Utstotket bör Harwid tillkannagifwa, akt dä Ikiksdagsmannen Vo8l1nA uppgifwet ^ vfwannämn» Le Hemman Kurön, Ridön och Westeräng wara af Skade Natur; Och Utffottet, till utrönandet af rätta förhållandet, härom ifrän Kongs. Kammarkollegium inhämtat erforderlig upplysning, hafwa desse Hemman ^deremot, enligt den ifrän Westmanlands Län sednast inkomne Jordebok och Rakenffaper befunnits icke wara Skatte, utan af pur Krono Natur. Af sadan anledning har Stats-Ukffottet ansett Vessing anförande, säsom stridande emot förhållandet och witsord ägande officielle Handlingar icke förtjena något afseende. Är och Dag som förr strifwit star. Pä Befallning kwäelius. Nt - 94 Den 4 November. Utdrag af Prokvcollet, hällit uti Riksttts Höglofliga Ständers Stats-Utstott den zr October 1809.
– Låtom oss försöka, sade den ene Stockholmsjuristen; – misslyckas rönet, så är dermed intet bevisadt till de nekandes förmån; lyckas det deremot, så hafva vi ett nytt och oomkullstötligt bevis, att de äro hexor. Lagman Skytte befallde nu fjärdingsmännen att till tingshusets trappa framskaffa byns gemensamma spannmålsvåg. Sedan detta blifvit verkstäldt, vägdes de förmenta hexorna af Svarte Anders, och ... tecken och under de flesta befunnos vida lättare, än man af deras kroppsbyggnad skulle förmodat 27. Det torde vara öfverflödigt att, till en naturlig förklaring af detta under, påpeka, det Svarte Anders fuskade vid vägningen. Han ansåg det tillhöra sin embetspligt såsom bödel att bidraga till de anklagades fällande, äfven om bedrägeri måste vara med i spelet. Ransakningen var slutad vid skymningens inbrott. Den skulle återupptagas följande dag med dem bland de anklagade, hvilka hitintills icke bekännt sig skyldiga. Under tiden skulle, såsom nämdt är, prestmännen försöka sitt inflytande på deras förstockade sinnen, först med ordets makt, sedan med andra medel. Med dessa „andra medel“ förstods tortyren. I den tid, till hvilken vår berättelse är förlagd, var lagskipningen i yttersta grad förvildad. De mörka århundraden, som följde på folkvandringarne och den antika civilisationens förfall, voro i flera hänseenden milda och menskliga, jemförda med det sjuttonde århundradet, under hvilket alla de onda makter, som väfva sina svarta trådar genom historien, syntes hafva förenat sig, för att med gigantisk öfvermakt möta och tillbakatränga den nya verldsåskådningens förtrupper. Ständerfriheten viker i denna tid för absolutismen, den djupaste osedlighet herrskar vid sidan af en formell sedlighet, som i sin ordning alstrar den mot allt stort och upphöjdt fiendtliga kälkborgarandan, polisinstitutionerna, jesuitismen, brefadeln utbildas, vetenskaperna förföljas, de sköna konsterna dö bort, trosfanatismen och vidskepelsen uppfylla Europa med slagfält och afrättningsplatser ...
Det är hufvudsakligast af detta skäl, som jag finner mig föranlåten att med min röst söka bidraga till framgången af Gr. Lagerbjelkes nu under öfverläggning varande förslag. Hr Gripenstedt, Joli. Aug.: 1 afseende på sjelfva saken, eller lämpligheten att tillsätta ett särskildt Utsk. för behandling af alla blifvande förslag ronde bränvinstillverkningen, delar jag Gr. Lagerbjelkes mening, att en sådan åtgärd skulle medföra ganska stor nytta. Derigenom skulle icke allenast mycken tidspillan undvikas, utan afven sjelfva ärendets behandling utan tvifvel betydligt vinna, så att man skäligen kunde hoppas, att delta ärende under innevarande Riksdag blefve med insigt och noggranhet pröfvadt och utredt, samt att sålunda en förbättrad lagstiftning i Den 22 November. ämnet skulle komma till stånd; men, hvad åter sättet och tiden för ett sådant Utsk:s nedsättande vidkommer, anser jag för min del, Jatt de anmärkmr, Hr v. Hartmansdorff i berörde hänseende framställt, äro välgrundade, och finnér dessutom ett ytterligare skäl för frågans upskjutande ligga deruti, att ifrågakomna förslag, enl. min mening, måste först remitteras till vederbörligt Utsk. och Ständerna afvakta Utsk:s deröfver afgifua utlåt., innan de äga att frågan till slutlig pröfning företaga. 44 §. Riksd.Ordn. stadgar uttryckligen att ”Konungens proposa-, äfvensom allmänna frågor, hvarmed förstås sådana, som kunna eller böra komma under samtliga RiksSt:ns öfverläggning och pröfning, må ej i R. St:rs plena till omedelbarligt afgörande uptagas, utan skola öfverlemnas till utredande af behöriga Utsk., hvilkas yttrande etc.”
Min företrädare i Advokat-Fis >a!s-Embetet, Kommei se-Rådet J. O. Wennberg, som i a5 år innehaft denna tjenst, då han i Augusti månad 1837 fick ett. anfall af slag och atled, hade under hela denna tid icke mer än en enda gång uppburit förskott för lagsökningskostnaders bestridande, nemligen år i832, då han begärde och erhöll ett föiskott å 100 Rdr; och emedan jrg tjenstgjort såsom Kanslist i Advokat-F skals-Kontoret sedin slutet af år i83o, hade jag mig vä! bekant, att lim, ensamt under de derpå följande 7 åren, i och för Manufaktur-Diskontens läkning, utbetalt flera hundra Riksdaler, således vida utöfver det uppburna förskottet. Kommerse-Rådet Wennbergs steibhusdelägire hale alltså var t lagligen berättigade till ersättning af Diskonten för af Kommerse-Rådet, under loppet af de s sta tio åren, b.stridda utgifter för Diskontens räkning, derest han efieriemnat behöriga uppg rter derå och beloppet kunnat veiificeras. Men någre af Kommerse-Ridet i lifstiden förde anteckningar härom vöio ej för bans sterbhusde ägare att til gå, och de måste således åtnöja sig med den åtgärden, att af Manufaktur-D,skont-Kontoret erhålla uppgift på Chatta Si^illatu — beloppet å derstädes fö, varade skuldebref af gäldenärer, mot hvilka lagsökning förgäfves blifvit ansta Id, samt att af Advokat-Fiskas Embtet undfå upcgift på en af Kommerse-Rådet, kort före dess död, utbetald lösen för handlingar i ett Ma ufaktut-Diskonten rörande sku dfordiings nål. Och sedan stibhusdelägarne afgifvit specifik räkning å d ssa af Kommerse-Rådet Wennberg bestridda utgifter, tillsammans 97 Rdr 19 sk., och kontant inbetalt 2 Rdr 29 sk., samt AdvokatFiskals-E ubetet inhämtat, att oftabemälte
Jag inskränker mig således till att vördsamt föreslå återremiss med tillkännagifvande af den önskan att StatsUtsk. ville vid förnyad pröfning af detta ärende, egna den serskilda npmärksamhet åt förslaget om Collegiernas sammanslående, som det förtjenar. Jag vet sjelf att Bergs-colhii göromål måste vara högst betydligt minskade äfven genom den åtgärd, att domare på landet fått pä sig förflyttade de göromål, sorn förut tillhört Bergstingsrätterna. Hr von Hartmansdorff: Jag vill blott förklara mig öfver den tillvitelse, som mig blifvit gjord att hafva handlat olika i fråga om anslag åt Arffurstarne i går och i den fråga, som nu är under pröfning. R. o. Ad. torde erinra sig att om anslag åt Arffurstarne var motion väckt af Hr Rääf. StatsUtsk. hade der icke öfverskrida det föreslagna beloppet, utan tvertom inskränkt detsamma. Att StalsUtsk. då i den ena punkten afstyrkte Ilr Rääfs motion och i den nästföljande tillstyrkte den, icke såsom hans, utan såsom sin egen; det var en motsägelse i Utsk:ts förfaringssätt, hvilken ej kunde till - 86 Den 24 April. iutetgöra motionens verkan. Hr von Knorring hade redan här, innan jag då yttrade mig, för Ståndet framdragit Utsk:s sjelfstridiga handlingssätt. Att likväl uprepa det borde icke hafva behöfts hvarken för Frih. Cederström eller andra, om de egnat upmärksamhet åt föredragningen. Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, framställde H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, propos. till bifall å förra delen af Utsk» utlåt, i förevar, punkt, innefattande hemställan om anslaget för Bergscolhm, men denna propos. besvarades med starka nej, blandade med ja; hvarefter H. Ex. hemställde om R. o. Ad. ansåge de emot denna del af ifrågavar. punkt, gjorde anmärkaföranleda till återreraiss, samt då härvid ropades starka ja, blandade med nej, förklarade det han funnit ja öfvervägande. Hr Cederschiöld:
Till detta slags skildrare torde man äfven kunna räkna Heidenstam. Ett stycke prof på djärf och frisk nakenhet är Bacchuståget i “Tvillingbröderna“. Det är just icke något högtförfinadt lif som beskrifves, det är rus och galenskap, men det synes vara en sund blick, som betraktar det, — fastän den knappast betraktar med moralistens ögon, som önska förädla det låga till ett högre, utan med konstnärens, som utan all biafsikt försjunka i glädje öfver färger och gestalter, om än äfven moralisten endast för stunden håller sig afsides och framdeles äfven han kommer att säga sitt ord — “nog är det vackert och lustigt i sin friska galenskap, men det kan endast ha rätt att vara till såsom öfvergående moment“. Heidenstam synes mig vid skildringen af det erotiska och nakna liksom stå utanför all kamp om rätta sättet. Han fruktar intet, ångrar intet, gör inga afsteg åt höger äller vänster, är icke frivol, icke blyg, ännu mindre pryd, icke fräck, har ingen skamkänsla, men begår icke häller någon råhet — det som ser ut som råhet är det icke, endast frihet från fördom. Han är som diktare lik en kung, hvilken kläder af och på sig i hela hofvets åsyn, äller som en vilde, hvilken aldrig vetat af att det är orent att vara naken. Såsom skald är Heidenstam mera konstnär än virtuos. Med poetisk virtuositet menar jag här förmågan att med stor skicklighet genomkomponera ett stycke inre äller yttre lif i med stor skicklighet utförda rimflätningar, konsonantoch vokalsammanställningar, meteroch värsarter, äller om det gäller dramer och romaner, i med stor skicklighet utförda handlingar, situationer och dialoger.
Vidkommande derefter det ifrågaställa inrättandet af Socken-magasin genom bidrag af Stats-medel, så anse Utskotten, att sådana inrättningar på många ställen väl äro håde nyttiga och ofta nödvändiga, men att det bör tillhöra socknarne och menigheterne sjelfve, och icke Staten, att derom efter behof besörja, samt hemställa af sådan orsak, att de härom väckta förslag icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm elen 16 Mars iS4 r• N:o 181. Anti. lill Exp. Utsk. den 19 Mars 1841, kl11 f. ra. Utlåtande, i anledning af viickla förslag, angående åtgärder till af hjelpande af nöden i Dalarne. Uti tvänne serskilda, inom Vällofliga Borgare-Ståndet väckta, oell till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterade, motioner, har Herr Petre', Th., anfört, att, till följd af öfverbefolkning och ökade skattebördor, i förening med inträffande missväxter, nöden under de senare åren på ett fruktansvärd! sätt tilltagit i Dalarne, samt att snara och verksamma åtgärder borde vidtagas lör att afhjelpa detta onda; och har motionären, i anledning häraf, yrkat, att af Utskottet borde hufvudsakligen bearbetas och utredas följande frågor, nemligen: i:o Hvilka communicationer vore de vigtigaste för Dalarne och såsom sådane företrädesvis förtjenta af understöd från Statens sida; i sammanhang hvarmed Utskottet icke borde förbise, huruledes den enskilda industrien hade, inom en kort tidrymd, allena åstadkommit nya communicationer öfver oländig, stenbunden mark till en väglängd af 8 \ mil, samt huru densamma, under senare åren, tagit första steget till förbättring af communicationer emellan Dalarne och Westmanland; 16 Statssamt Allm, Be$v,~ och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N\o 181. 2:0 Hvilka delar af