Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
(Fortsättning.) hänföras till do förvaltningskostnader, som borde utur allmänna hospitalsfouden bestridas, anmält jemväl nämnda förslag bland de föremål, till hvilka särskildt anslag nu vore behöflig!. Beträdande hospitalet i Wisby hade General-direktören för hospitalerna i riket hos Serafimer-ordeus-gillet anmält nödvändigheten af åtskilliga anordningar, hufvudsakligen i ändamål att kunna fullständigare särskilja de håda könen samt erhålla celler för stormande patienter och verkstadsrum, äfvensom, i sammanhang dermed, bereda utrymme för emottagande af ett större, efter Gotlands behof någorlunda lämpadt antal sinnessjuka; och hade ett med afseende härå, efter Ordens-gillets förordnande, af en Öfver-intendents-embetet underlydande arkitekt uppgjordt förslag till förändrad inredning och tillbyggnad af hospitalet af Ordens-giiiet funnits antagligt; uppgående kostnaden härför, enligt samme arkitekts beräkningar, till 15,221 R:dr Bä öre R:mt. I afseende å detta hospital har derjemte uti en hos Preste-Ståndet väckt, till Utskottet remitterad motion (N:o 117) Biskop Anjou, med hvilken Doktor Söderberg sig förenat, — jemte erinran att antalet sinnessjuka på Gotland utgjorde 88 personer oell alt deremot Staten för hospitalet i Wisby upptoge endast 12 platser, om ock för närvarande der inrymdes lä personer —- vidare anfört, att hospitalsbyggnaden, från början nödtorftigt inrättad för sitt ändamål, ingalunda motsvarade nyare tidens anspråk på en sådan inrättning. Den tomt, hvarå byggnaden blifvit uppförd, vore temligen inskränkt och tilläte icke, enligt motionärens åsigt, att, på sätt Kongl. Majit föreslagit, någon tillbyggnad skedde å nuvarande hospitalsbyggnaden.
C. afgifna utlåtande tillstyrkt Rikets Ständer för deras del besluta, att hammarskatten och den afgift, som vid vissa verk i stället för hammarskatt utgår, måtte från och med år 1855 nedsättas till hälften af hvad de nu utgöra, samt Utskottet uti sitt, med anledning af erhållna återremisser, afgifna förnyade utlåtande N:o 176, vidblifvit sitt förra tillstyrkande; så hafva Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet bifallit detsamma; hvaremot Presteoch Bonde-Stånden, med afslag derå, för deras del beslutat, att hammarskatten borde efter enahanda grund, som hittills, beräknas och utgå, utan att dock härvid blifvit omförmäld den afgift, som vid vissa verk förekommer i stället för hammarskatt, men hvilken afgift, enligt Utskottets tanke, varit, vid beslutens fattande, under hammarskatten afsedd. För att afgöra den i denna fråga sålunda uppkomna skiljaktighet, får, för den händelse, att ej någotdera af sistnämnde två Stånd skulle finna godt att uti godkännande liiU. till 11. St. Prat. tSS3 $ 1S34. 4 Sorni. / Afil. 2 Band. 40 Häft. 1 t Stals-Uiskollels Memorial, N o 34 6. af Utskottets yttrande med Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet sig förena, Utskottet föreslå följande voterings-proposition: Den, som, lika med Utskottet, anser, att hammarskatten eller den afgift, som vid vissa verk i stället för hammar skatt utgår, bör från och med år 1855 nedsättas till hälften af hvad de nu utgöra, voterar: Ja; den, det ej vill: Nej. Yinner Nej, hafva Rikets Ständer beslutat, att någon skattenedsättning i berörda afseende icke må ega rum. 2:o. Utskottets, med anledning af erhållne återremisser å 1 Ute punkten af utlåtandet N:o 64, jemte bilagan Litt.
(R:gs-Afd.) Bland de anslagsoch låne-frågor, hvaröfver Stats-Utskottet i ofvanberörde utlåtande sig yttrat, hafva följande blifvit af Borgare-Ståndet till Utskottet återremitterade, nemligen: angående ytterligare anslag till fullbordandet af arbetena i yttre hamnen vid Wisby; angående nytt lån för sänkningen af sjöarne Stora och Lilla Rengen, Jernlunden, Asunden, Striern och Nimmern samt åstadkommande af en båtled genom och mellan förstnämnde 4 sjöar inom Hanekinds och Kinda härader i Östergöthland; angående statsbidrag för anläggningen af en hamnbassin vid Carlstad och en kanal derifrån till Kannikenäset vid Wenern; samt angående anslag utan återbetalnings-skyldighet för fullbordande af slussoch kanal-anläggningarne förbi vattenfallen i Klarelfven vid Forshaga och Dejefors; men som, enligt hvad Utskottet af de från Riks-Stånden emottagna protokolls-utdrag inhemtat, med undantag af frågan om statsbidraget för hamn-bassinen och kanal-anläggningen vid Carlstad, derom Utskottets yttrande endast af 2:ne Riks-Stånd är godkändt, öfriga nu uppräknade och af Borgare-Ståndet återremitterade anslagseller låne-frågor redan blifvit af Rikets Ständer afgjorda genom 3:ne Stånds sammanstämmande beslut, innefattande bifall till Utskottets i Stats-Utshollets Memorial N:o 218. 5 omförmälda Utlåtandes 18:de, 32:dra och 38:de punkter afgifna yttranden och gjorda framställningar; så kan, emot stadgandet i Riksdags-ordningens 75 §, de af ett Riks-Stånd beslutade återremisser å de i nyssnämnde 3:ne punkter behandlade frågor icke föranleda någon vidare åtgärd. I afseende på Utskottets hemställan i 37:de punkten, att för anläggningen af en hamn-bassin invid Carlstad samt en kanal med tillräckliga dimensioner derifrån till
I morgon äro vi långt ute på hafvet, och vida världen står öppen för oss. Vi två skola eröfra världen. Där sken en blixt genom Hagars mörka ögon, slocknade hastigt och tändes åter. Det djärfva trotset inom henne svarade ja, men klokhet och stolthet svarade båda nej. Hon reste sig tigande, vände honom ryggen och gick. Han grep hennes arm. Hon stannade och såg bort. Jag skall befria dig, Hagar, fortfor han enträget. Är du icke en fånge? Är du icke slafvinna? Är du icke för god att knyta en högfärdig prinsessas skoband? Finns då ingen piga i Stockholms slott, som bättre än du kan krypa på knä för en kunglig tyrann? Gå! säger hon, och du går. Stå! och du står. Var mitt latinska lexikon, var min knäracka! säger hon, och du är hennes lexikon, du är hennes knäracka. Hvarför säger du icke till henne: ja, jag går och kommer aldrig tillbaka? Du är för högboren, Hagar, att låta behandla dig som en simpel kammarpiga. Har du icke sagt mig, att du är från stjärnorna? Och hvarifrån är Kristina? För tvåhundra år sedan voro Kurckarne lika goda som Vasarne. Kom, var fri, och jag skall lägga för dina fötter en tysk furstekrona, om du begär så litet. Jag skall lägga för dina fötter kejsarekronan, om du begär mer. Hon fortfor att tiga och vände sig bort, men hon lyssnade. Hon kände sig stå vid en brinnande afgrund, men o, hur frestande! Trampa ej på grafven! inföll en okänd röst, och den gamle kyrkoväktaren stod bakom dem. Trampa ej på en moders graf Hvad är det ni säger, unge herre? Här och han pekade på en glänsande såpbubbla, som uppsteg i solskenet ur barnens rörpipa här är kejsarekronan ... Och här han pekade på grafven är hennes ände. Hagar slet sig lös och flydde med bevingade steg, flydde sig själf. Unge herr Gustaf följde henne, såg Freytag vänta vid porten och vände svärjande om. I det stränga Kurckska huset hördes aldrig en svordom. Vin och kärlek hade bragt den ädelt tänkande ynglingen ur jämvikt.
Råneo, skulle utbetalas och Con ventionens verkställighet i öfrigt, anförtros till en, Committée i Amsterdam, bestående, jemte det här varande Ombudet van de Poll, af de Partial - Obligationsoch Lif-RänteConstitutions - Innehafvarnes Befullmägtigade, som, å desses vägnar, utstäCt vart de Polis Fullmakt, nemligen: J. J. I.aurin, M. C van Hall och J. Schölling, samt af de Butquierer, som tilförene besörjt ärlielige Länens upptagande, nämligen Jan et Carl Hassi Igren och Häggner Sc Coinp., detta sednare hus genom huset Kelivick och Voombergh, äfvensom att Kongl Majit ägde utnämna en Special Comrnissarius, for att, å dess vägnar, bevaka Conventionens behöriga verkställ ighet. Såsom följd af allt detta, afskickade Kongl. Maj:t i Februari! månad 1815» Kammar-Rätts* Rådet Paul Ohrtvall till Amsterdam, försedd med nödig Fond till Conventions-Summans fulla betalande, och med Instruction, att i öfrigt vaka öfver verkställigheten af Conventionen, i anseende till så val Conventions-Summans utdelning, samt Partial-Titlarnes inlösen och återställande, som Hufvud-Titlarnes återfordrande och det mera, hvarigenom Svenska Statens säkerhet för framtiden ytterligare kunde befästas. — Detta Kongl. Majus Ombud har, efter slutad förrättning, om förloppet afgifvit sin underdåniga
På grund af hvad nu är anfördt, hemställer Utskottet, att föreskriften i Irsta momentet af 61 § må lyda sålunda: 14:o Kassakreditiv beviljas Riksgälds-kontoret, Allmänna Hypoteksbanken, de Sparbanker, hvilka äro försedda med stadgar, stadfäslade af vederbörlig myndighet, enskilde personer samt sådana bolag, hvilkas reglementen ålägga dtdegarne oinskränkt ansvarsskyldighet för alla bolagets förbindelser och hvilka icke ega rätt till utgifvande af egna banksedlar. Krediti vtiden bestämmes till högst ett år. 'Sparbanker, enskilde personer och bolag skola ställa säkerhet, som af vederbörande Styrelser pröfvas och godkännes. Fullmägtige hafva uttalat den åsigt att inträdesavgiften bör kunna göras beroende af särskildt aftal emellan Styrelsen och kreditivhafvaren samt derjemte föreslagit att någon maximi-summa för kreditiv åt enskilde personer ej må i reglementet bestämmas. Då kreditivafgiften med samma skäl, sorn räntan, bör få bestämmas efter de flerahanda omständigheter, som dervid äro att taga i betraktande, tvekar Utskottet icke att härutinnan tillstyrka Fullmägtiges hemställan, men anser att framdeles, liksom hittills, bör i reglementet qvarstå en bestämmelse om maximum för kreditiv, hvilket maximum torde, hvad enskilde personer beträffar, bibehållas vid 30,000 R:dr och för bolag fastställas till högst 100,000 R:dr; hvadan Utskottet, under åberopande i öfrigt af hvad redan blifvit här ofvan anfördt, föreslår följande lydelse: åt mom. 2 af 61 § 15:o Inträdesafgiften bestämmes af Styrelsen. Riksgälds kontoret, Allmänna Hypoteksbanken och Sparbankerna vare från inträdesafgift befriade; åt morn 3 af samma § 16:o. Kreditiv meddelas icke någon enskild person till högre summa än 30,000
Upplästes från de öfriga RiksSt-.n ankomna prot utdr., nemi. från PresteSt. af den 3, 6 och 10 dennes; från BorgareSt. af den 6, 8 oell 10 dennes, saint från BondeSt. af den 3, G och 10 dennes. Lades till handlingarna. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. till g om aftonen. In fidem protocollf, F. O. Silfverstolpe. Thorsdagen den 18 Mars i84r. Plenum kl. g f. m. Justerades i prot.utdr. för förl. gårdag. Justerades pleni-prot. för den 1 dennes. Föredrogs ånyo StatsUtsk:s förl. gårdag på bordet lagda meni. N:o 47°i i anledn. af återremiss å mern. Hr von Hartmansdorff, A u g.: Jag har, då återremissen gjordes, framställt anmärkt):!' emot den otydliga uppställningen af Utskts förslag till voterrs-propos. i detta ämne; men om jag ej hört orätt, så lära dessa propos:r vara af fre Stånd godkända. I sådant fall Ur vid dem, för oss, intet vidare att göra. Jag anhåller att Ridd.Seereltn måtte få upplysa, 0111 icke det förhåller sig så, att voler:sproposma äro af de tre öfriga Stånden godkända. Underl. Ridd. Secret. upplyste att, enl. Utsk:s mern., i:sta voterls-proposm förfallit, och den andra blifvit af 3:ne Stånd godkänd.
Motionären föreslog derföre Rikets Ständer, alt, med erkännande af nyttan och behöfligheten af väl ordnade och till verksamheten begränsade kommunal-inslitutioner för länen, hos Kongl. Maj.-t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes låta utarbeta ett fullständigt förslag i ämnet och detsamma deruppå, sedan det blifvit föremål för så väl vederbörande embets-myndigheters Allm. Besv. och Ekon. Utsk:s Bcl. J\§ 127. 7 sorn länens Husbållnings-sällskapers öfverläggningar och yttranden, för rikets näst sammanträdande Ständer framlägga; och b) af Matts Persson från Stockholms län, som anfört, alt genom sockennämndernas inrättande visserligen mycket blifvit bered! för kommunal-väsendets ordnande; men alt mycket mera dock äterstode att göra i landsorten, äfvensom städerne för deras del behöfde förbättrad kommunal-styrelse. Våra grundlagar stadgade att landet skulle förblifva indeladt i höfdingedöme!] under den vanliga landtregeringen; och syntes det derföre motionären lämpligt, att efter denna grund utvidga och utbilda den kommunal-inrattning, som redan genom socken-nämnderna uppstått. De skyldigheter, som tillkomme Konungens Befallningshafvanden, ansåge motionären kunna indelas i sådana: l:o som Konungens Befallningshafvande åligger i anledning af verkställande maktens bud och befallningar; 2:o de, som han eger enligt lag och författningar att sjelfmant fullgöra; och 5:o de, hvilkas uppfyllande för länets innevånares säkerhet och bästa borde till större eller mindre del bero af dessas beslut eller önskningar.
Resultaterne af denna undersökning får Banco - Utskottet härmed vördsamt framställa, och öfverlemna derefter frågan, (hvaröfver jemväl , Herrar Banco - Fullmägtige blifvit hörde,' hvilka med undantag af ;:ne Ledamöter den yrkade Publiciteten afstyrkt.) till dess respective Principalers egen mogna ompröfning och afgörande. Svenska Banken ar anlagd på den princip,' att genom upplån mot lägre renta och utlåning emot en högre, efter hand samla en egen fond, och vinna förkofran. Omöjligheten, att ett, endast på sådana till-' gångar i tira undt och grundadt Verk, skulle kunna äga bestånd, eller arbeta sig till välmåga, om dess skulder och tillgångar, samt under verk: stäliighet varande operationer, icke vore för allmänheten okände och under tysthet förvarade, insågs genast; och blef derföre i Bankens första Grundförfattning en • sådan hemlighet antagen och föreskri fyen, som utsträcktes äfven tili enskildtes hos Banken ägande fordringar elier åsamkade skulder. Bankens Tjensteman aliade, vid sysslornas emottagande denna tysthets Ed; och vid första Riksdagen efter Bankens inrättning, år 1672, aliade det då af Ständerna tillförordnade BancoIJtskott, en dylik. Allt. intill denna dag har det jsam - 1 Den 19 Juni' samma ovilkorligen ålegat en hvar, antingen han som embetsman _ bestyrt förvaltningen eller fått sig uppdragit 'att pröfva Verkets tillstånd , och granska huruvida det samma efter g i fri a föreskrifter blifvit förvaJtadt. Vid 3778 års Riksdag gafs en förnyad kraft åt hnfvudgrunöerna för Banco.Verkets styrelse, och vid dt.n af år 3800, afslogo de 3me Stånden, sorn då garanterade Banken, den yrkade Publicitetenaf Verkets tillstånd.
Den under hela riksmölet gällande motionsrätt, som i 55:te §:n är utstakad för ämnen, ej tillhöriga ständigt Utsk:s behandling, synes leda till betydlig tidsutdrägt, vid frågorna om Utsk:s tillsättning eller icke, med flera olägenheter, dem vår nu gällande R. O. icke vidkännes. Vådan af årliga riksdagar anser jag så uppenbar, att jag dervid icke lärer behöfva mer än hänvisa till hvad derom är inom Riks-St:n yttradt vid förkastandet af ett derom tillförene väckt förslag. Man lofvar oss att medelst det hvilande representationsförslagets antagande vinna lugn och belåtenhet, endrägt och frid. Hvem skulle icke intagas af en så leende tafla? Men så länge skiljaktiga åsigter, stridiga intressen och lidelser skola finnas bland menniskor, måste de äfven på det parlamentariska fältet finna spelrum, ja, erfarenheten visar, att de, just der det parlamentariska styrelsesättet är infördt, blifva mest stormande och bittra, ty stridens mål och segerbyten äro der så mycket vigtigare att ernå. Den svåraste striden blefve dock, för den nya representationen, den, som den finge att bestå mot deras anspråk, dessa talrika medborgares, nationens flertal, som ställts nedanom strecket. Man har talat om menniskovärdet, om menniskans i historien sent vaknande begrepp, menniskans rätt! Och likväl skall flertalet se sig uteslutet från all rösträtt. Förslagets författare har gifvit den nya representationen den sorgliga utsigten, det svårföljda råd, att »tum för tum» bekämpa dessa anspråk, dem man dock har väckt, och som måste synas billiga, så snart man, med förbiseende af häfdvunna statsinstitutioners historiska betydelse, politiska vigt och moraliska helgd, lik en Jean Jacques Rousseau, ädel, snillrik, men olycklig i åminnelse, vill konstruera samhället ur en idealisk synpunkt, a priori. Jag respekterar hvarje ädelt uppsåt. Jag anklagar ingen åsigt, grundad på olika uppfattning ined min. Mina läppar skola icke utsäga någon förebråelse, äfven om mitt hjerta ville mana mig att höja en ransakande återblick på de förtjenster, R.
Grefwe ve callie instämde häruti och begärde proposition pä Herr 6rixenvalllt8 motion. Friherre wellerström, gacob yrkade likaledes, at summan mätte bestämmas. Grefwe Den 27 Julik. g23 Grefwe tUörnkr, (löran önskade den tilläggning, til Herr ttripenvLläts motion: sä wida ej Riksens Ständer under tiden annorlunda skulle förordna. I anledning häraf och nägra ytterligare mindre erindringar, hwarunder summor förflagswis uppgäfwos, frägade Herr Grefwen och Landtmarffalken om Ridderffapet och Adeln, i anledning af Kongl. Maj tS Nädiga Proposition, bisölle, at detta mäl remitterades til Banko-Utskottet, hwilket åligga stulle, at til nästkommande mändag den Zr Julii til Riksens Ständers Plena aflämna sitt utlätande, huruwida Banken kan fortfara med utbetalning af -200,000 Rd. i weckan, ända til ett belopp af Twä millioner Rd., sä wida Riksens Ständer ej under tiden skulle sä om utbetalningen, som summans belopp annorlunda förordna. Bifölls, samt at detta beslut genast genom en Deputation skulle de öfrige respective Ständen wid handen gifwas. Denna Deputation uppropades genast och afgick under anförande af Herr Grefwe lvlör ner, (larl. Upplästes följande twänne Protokolls Utdrag frän det Hederwärda Bonde-Ständet. Utdrag af Protokollet, hällit hos BondeStändet den 15 Julik 1309- S.
St. åsyftat.” Om nu genom en öfverenskommelse med diligencebolaget samma fördelar vinnas, som R. St. åsyftat med foi'- vagnsinrättningen, finner jag ändamålet vara vunnet, och det var för att sätta K. M. i tillfälle att uppgöra med hvilket diligenceholag som helst, blott Ständernas afsigt uppfylldes, som jag tog mig friheten göra anmärkningar vid denna punkt i utlåt. Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius: Jag kan icke fatta den ifrågavar. punkten af StatsUtsk:s utlåt. N:o 2i4 annorlunda, än att dermed varit åsyltadt, att paketpostfarten emellan Ystad och Stockholm skulle upphöra att bedrifvas för statens räkning och öfverlåtas åt ett enskildt bolag, på samma sätt som diligenceinrättningen emellan Stockholm och Götheborg. Jag kan således icke annat än tillstyrka bifall till Utsk:s förslag. Föröfrigt får jag fästa uppmärksamheten derpå, att då man gör skillnad emellan diligencer och paketfarter, förstås med de förra sådana inrättningar, som fortskaffa resande och ett mindre antal paketer, 3o4 Den ii Augusti f. m. samt med de sednare sådana, som endast transportera paketer. I Frankrike och andra lander, hvarest chausse'er finnas, medföra diligencerna en betydlig vigt af paketer. De resandes afgift svarar sällan mot iner an Jj:del af livad som för paketerna erhälles. Våra vagnar och hästar likna icke de utländska. Der kan man stämma vagnen, när den skall gå utföre. Hos oss, hvarest finnes backe vid backe, skulle man på sådant sätt icke komma ur fläcken. Våra hästars ringare styrka och våra vägars mindre solida beskaffenhet jemte de oupphörliga backarna göra det omöjligt att här fortskaffa sådana skeppslaster, som der föras på chausse'erna. Hvad angår diligenceinrättningen till Upsala, grundad på contraet med skjutsskyldiga, så är dermed den särskilda omständigheten, att den går till en stad, hvars befolkning till itdel består af resande, hvilket gör, att denna inrättning bär sig.
Det är roligt nog, att varseblifva, mellan hans flitigt upprepade vördnadsbetygelser för den ”goda smakens” höfdingar, de flerahanda små försöken att inom vår vitterhets landamären insmuggla underrättelser och satser af vittert fritänkeri. Sålunda blef han bland samtida litterära referenter den förste, och förblef länge den ende, som påkallade uppmärksamhet för den Tyska Vitterhetens företeelser och dess med Klopstock nybörjade uppblomstring; ej sällan med varma loford. Främmande för alla dogmatiska klyftigheter, kunde han, med sin vänligt allt-omslingande språkkunnighet och boksynthet, platt icke begripa, hvarför ej de tyska snillena borde tillgodonjuta lika rätt, som de franska, att i Sverige kännas, läsas, höras. Stundom utbrast han deröfver i beklagelser; men vanligtvis beslöjadt eller ironiskt. Så, då han underrättar, i en uppsats om Hubers franska öfversättning af Gessners Idyller, att samme Huber ämnade efterhand sträcka sin tolkande åtgärd äfven till andra tyska skalder, tillägger han: ”Detta blifver alltid en behagelig nyhet för oss här i Sverige, som ej kunna vänja vårt läckra öra vid Tyska språkets hårda eller manliga uttal, och derföre vänta att läsa de förträffeliga snilleverk, som på samma språk blifvit författade, tilldess de öfversättas på Fransyska”. I samma uppsats, tryckt redan före Dalins frånfälle107, nämnes – troligen för första gången i någon svensk skrift – en ”Hr Klopstock”; med bifogad underrättelse, att bemälte herre ”är den förnämste upphofsmannen till den hvälfning, som skett i vår tid uti Tyska Skaldekonsten”; att af honom vore författad ”Messiaden, en tysk hjeltedikt, i heroiska vers efter Homeri och Virgilii måttstock”, samt beundrad för ”ämnets hopsättning, tankarnas styrka och skrifartens ädelhet”; att han dymedelst gifvit föredöme till den ”lyckeliga nyhet”, hvilken ”Tyskland har skyndat sig antaga”, att i sitt modersmål ”inflytta grekiska och romerska versarter”.
Detta ordet »olofligen» underförstås ju tydligen äfven i den sednare delen af försatsen, så att meningen påtagligen är den, att, der gemensamt fiskevatten finnes, en ofvanför boende ej får h. o. h. hindra fisken från att komma fram till den, som har sitt fiskevatten nedanför, utan hålla sig efter lagens föreskrift och lemna kungsådra öppen. Frih. Armfelt: Såsom varande h. o. h. förekommen af Gr. Sparre i den förklaring, jag ämnade afgifva, har jag ingenting att tillägga. Gr. Mörner: Jag tackar Gr. Sparre för den lemnade upplysningen; men jag hemställer, om icke, för undvikande af otydlighet, denna § behöfde ett tillägg. Jag skulle nemi. vilja mellan orden »genom» och »stängsel» insätta ordet »oloflig»; och anhåller jag om propos. på bifall af §:n med denna förändring. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall 534 Den 17 Juli. till §:n oförändrad och dels bifall till densamma med införande af ordet »oloflig» framför ordet »stängsel»; framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till §:n oförändrad, hvartill svarades blandade ja och nej, samt sedermera propos. på §:ns antagande med ofvansagde förändring, då svaren utföllo med flere ja jemte åtskilliga nej; Och förklarades ja nu haft öfvervigten. Biföllos. Frih. Armfelt: Innan R. o. Ad. skrider till antagande af rubriken, anhåller jag, att en ny 17:de §, ungefärligen lika lydande med den i K. .M:s Propos. förekommande, måtte tilläggas, d. v. s. att, då 3 olika straffgrader förekomma, nensi, böter, fängelse och stratlärbete, en person, sorn blifvit dömd till den sista straffgraden, på samma gång målte förklaras medborgerligt förtroende för en viss tid löriustig. Jag föranledes till denna min begäran deraf, att dylika stadgande» bibehållits både i 22:dra och l9:de kapitlen. Gr. Hamilton: