Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag får derföre tillstyrka redactionens antagande, på sätt Utskottet den föreslagit. Herr Grefven och Landt - Marskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln önskade, att 3:dje Mom, i den af RiddarhusUlskottet föreslagne redaction af 5;te §, målle utgå. Ropades Ja. Hvarefter Herr Grefven och Landt - Marskalken gjorde proposition lill bifall af de återstående 2:ne Momenlerne af berörde redaction. Ropades Nej. I anledning hvaraf Herr Grefven och Lcnidt-Marskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade godkänna Herr von Harlmansdorffs redaction , med iagllagande deraf att §:s 2;ne Moment icke behofde numereras. Bifölls. §. 6, blef, uppå gjord proposition, af Ridderskapet och Adeln gillad. Den q November. 267 §• 7- Herr Riben: Redan då Riddarhus-Ut skottets Betänkande första gången förevar, vågade jag framställa anmärkning mot Utskottets Förslag, att utesluta frän representationsrättighet den Ätt, .hvaraf blott funnes en person, oell som vore omyndig. Min anmärkning lärer ei förtjent något afseende, emedan Förslaget återkommer i samma skick, som det befanns första gången. Jag grundade densamma derpå, alt man ifrån Riddarhusets första stiftelse alldrig antagit till regel, att det är personen utan Ätten som representeras. Denna regel var rigtig på en tid, då den Svenska Adelns Ledamöter voro de rikaste af alla medborgare, och den mäste således än mer vara det nu, när icke förhållandet är sådant. Jag inser ej hvarför man skall uppleta anledningar att minska Representanternes antal. Både vid den, förra discussionen här i Ståndet och under den enskilta öfverläggning, som i ämnet ägt ruin, har jag tyckt mig finna, att flere ansett olämpligt, att en förmyndare, sorn sjelf är ofrälse., skulle kunna utfärda fullmakt för sin adeliga Pupill. Detta har icke verkat på mig. En Adelsman blir Adelsman lika väl, antingen Fullmakten underskrifves af en ofrälse person eller icke.
Vid ånyo skedd föredragning af Stats-Utskotlets Memorial N:o 149, med förslag till sammanjemkning eller voterings-proposilioner i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut rörande åtskilliga till stalsregleringen hörande frågor, lade Preste-Ståndet punkterna 15 och 45 till handlingarne och godkände samtliga de i de öfriga punkterna framställda voterings-propositioner. S. D. Punkterna 6 och 19 lades till handlingarne. Salje punkten biel' af Ståndet bifallen, likväl med den förändring, att dels lönen till den nya Expeditions-sekreterare, som i afseende å handläggningen af undervisnings-ärenden kommer att i Kongl. Ecklesiastik-departementet anställas, bestämdes, i enlighet med Kongl. Majits Proposition, att utgå med 5,000 R:dr Riksmynt årligen, och att dels allöningen för Expeditions-sekreterarne uti nämnde Departement fastställdes, i enlighet med Kongl. Majits Nådiga förslag, till 4,500 Ridr Riksmynt årligen för hvardera, och skulle den tillstyrkta anslags-summan för Departementets expedition rättas i enlighet med detta beslut. Hvad Utskottet i 4:de punkten föreslagit, ali för nuvarande innehafvare af Riks-arkivarie-beställningen afdrag å den till 5,000 Ridr Riksmynt årligen föreslagna lön bör ske med det belopp, som han från allmänna indragnings-staten uppbär, eller 1,050 R:dr, biel' af Ståndet afslaget, hvaremot Ståndet gillade det för denne embetsman föreslagna årliga lönebelopp, likasom hvad Utskottet för öfrigt i denna punkt tillstyrkt och föreslagit; hörande den för Riks-arkivet uppförda anslags—tillökning rättas i enlighet med detta Ståndets beslut. Vid 5:le punkten bestämde Ståndet, att, i enlighet med Kongl. Majits Nådiga Proposition, den årliga lönen till Kongl.
Men jag har nu skaffat mig uplysningar, som hade stått Utsk:t tillbuds, om det velat begagna dem, af hvilka jag med angenäm öfverraskning erfarit, att Norige icke gjort sig skyldigt till de skarpa förebråelser, som jag, lika med andra, missled af tidningsnotiser och hörsagor, gjort brödrafolket. Unionskomiténs Betänk:de, som ända hitintills förblifvit en hemlighet här i Sverige, och om hvilket en värd här närvarande ledamot på ett sammanträde i förrgår yttrade i ganska god afsigt: »För ingen del bör denna handling blifva tryckt och spridd till allmänheten, ty deri lära förekomma så otillbörliga anspråk och yttranden från de Norska ledamöterna, att kännedomen derom skulle blifva en farlig eldbrand, som skulle kunna tända en allt för stor och häftig eld i sinnena emot Norrmännen. Af detta förfärliga dokument har jag nu i min hand ett exemplar, nemi. ett tryckt Norskt exemplar, sora jag genom en ung Norrman förskaffat mig. Beklagligen har jag icke förr än nu på morgonen fått det, så att jag endast flyktigt kastat ögonen deri, men så mycket har jag deraf sett, att redan Unionskomitén föreslog, hvad ock Norska regeringen i sin Indstilling af d. 27 Febr. 1847, hvilken jag också här håller i min hand, tillstyrkte, att nemi. Slorthinget borde medgifva den förändring i Grundlovens 25 g, som vi å vår sida fordrat, så att K. M:t skulle ega samma fria dispositionsrätt öfver Norska arméen och flottan som öfver den Svenska. Samma förslag förnyades af den s. k. Vapenkomitén år 1856. Någon propos. om ändring af 25 g måtte aldrig varit gjord, åtminstone har jag icke lyckats att derom få kännedom, och jag begagnar tillfället ställa en fråga till härvarande konseljledamöter — specielt till Hr Gripenstedt, som längst innehaft sitt höga embete — huru härmed sig förhåller.
Att likasom, enligt hvad Utskottet sökt visa, något öfverskott i den dagliga tillverkningen bör vid större bränneri kunna få inträffa, utan att anses såsom lag-öfverträdelse, så äfven en anmälningen understigande tillverkning bör berättiga till återbekommande af erlagd skatt, dock icke till obestämdt belopp i någotdera fallet, della synes vara en gifven följd af det tillverknings-sättets natur och omöjligheten för tillverkaren att på förhand noga beräkna produktens mängd. Att Kronan bör för ogulden skatt äga pant-rätt till ali den redskap, som Bih. till R. St. Prot. 4853 och 4854. 44 Sami. 8 Iläft. 8 42 Särskilda Utskottets Betänkande N:o 8. för tillverkningen begagnas, och till den produkt, som på stället förefinnes, torde vara på goda skäl grundadt. Det vigtigaste nya, som måste införas, för att sätta i verksamhet det beskattningsoch kontrollerings-svstem, Utskottet ansett böra stadgas för den större bränvins-tillverkningen, är de kontrollörer, hvilka skola öfvervaka, att, hvad som tillverkas, blifver till mängd riktigt utrönt, så att intet kan undandragas skatt. Utskottet har icke tänkt sig saken så, att desse kontrollörer skulle blifva en ständig embetsmanna-corps. En sådan kan icke komma i fråga för en tjenstgöring af två månader bland tolf; och någon annan tjenste-befattning, som ovilkorligt sammanhängde med denna och vore så ställd, att hon sysselsatte sin innehafvare just jemnt de återstående tio månaderna, är äfven svårt att tänka sig. Utskottet har sålunda föreställt sig, att desse kontrollörer böra särskildt antagas för hvarje års bränningstermin, och att befattningen icke sammanblandas med eller ingriper uti den allmänna bevakningen af denna författnings eller andra lagars och författningars efterlefnad.
N :o iN :o Sid. 6 i 155 3-12 a. V 41 b, y 41 g i 41 å. Dödsstraff, em upphäfvande af Lagens stadgande om quaiificerade ,,,,,,,,, Svar på återremiss ,,,,, Kongl. Maj:ts Kådiga Svar , , , , E. om indragning deraf till half >)»»>» J )) » se Huiyud-Titel Ecclesiastik-Staten ten » » » » m > 7 / a / » j » Ecclesiastik-Perk, Lappmarks; 10:de, sid* 2. Eda församlings Finn-allmoge, Capell-församling för densamma; se Anslag för en gång, h) Edeby hemman, Odelbergs ansökan om prolongation af arrendet derå; se Arrende. Edsvurne Tjenstemän till biträde vid Juridiska handlingars uppsättande ,,,,,,, A/tergijt aj Hankens fordringar elter ersätta ingsansprdk: hos Lindberg, S., Kammar-Rätts-Råd , , , , n Lagerlöf, A. H., Kronofogde ,,,, „ Directeurerne vid Malmö Låne-Contoir, Professoren, Doctor Gullander m. fl , för den genom Kamereraren Lindstedt Contoiret tillskyndade förlust , , , , , af ett Banco-Commissarien Toran ådömdt ersätt nings-bejopp ,,,,,,, avar pa återremiss ,,,,, af Hanco-Discont-lerkets eller Låne-Conloirens fordringar till capital eller räntor:
Det torde vara mig tillåtet att, då denna fråga blifvit omrörd, äfven derom få ingå i ett yttrande, emedan jag verkligen har en moralisk förbindelse till ett bolag, som biträdt mig med nitfulla uppoffringar för sistnämnda inrättning. Paketpostens förlust förmodas utgöra omkring 4t,00° r:dr, det är sannt, och den belöper sig på en sträcka af omkring 28,000 mil. Detta gör således per mil en förlust af 1 r:dr 26 sk. Det understöd, som diligence-verket erhållit, gör 60,900 r:dr. Detta är likväl icke, såsom den värde ledamoten upptagit, att beräkna från år i834 611 närvar, tid, utan detta understöd har afseende på 10 år och 106,000 mil. Det understöd, som Postverket (einnar, grundar sig dels på 2:ne föregående riksdagsbeslut, att sådana forvagnsoch diligence-inrältningar borde uppmuntras, och dels på ett annat skäl, nemi. att grunden för delta diligence-bolug, hvarförutan det alldeles icke hade uppkommit, var ett privilegium, som af K. M. lemnades, att inrättningen skulle få öfvertaga en del af håll-och reservskjutsen, men hvilket förlorades nara nog, så fort som det lemnades; och till ersättning äfven för denna förlust, hvari bolaget hade blifvit inledt, har Postverket tillskjutit ilen summa jag nämnde. Den uppgår icke till mer än 27 sk. btco per mil, och då förlusten på paketposten utgjort 1 r:dr 26 sk. per mil, så torde det synas, att en sådan diligence-rörelsej icke kan under närvar, förhållanden af Postverket besörjas. Jag kan således icke nu tillstyrka, att denna rörelse må af Postverket öfvertagas; men jag tror, att den lid måste komma, dä Postverkets öfverstyrelse blir så organiserad, att den äfven kan organisera utomkring sig, då en sådan inrättning kan i stort uppkomma, och förlusten ej blifva så oerhörd, som den verkligen varit. Det är nu ytterligare tillstyrkt af Ekon.Utsk., att en underd. skrifvelse till K.
Hr von Hartmansdorff, Aug.: I öfverensstämmelse med hvad jag förut yttrat i detta ämne, önskar jag, att R. o. Ad. malte bifalla denna punkt af Utsk:s betänk. Om denna puukt godkännes, står det R. o. Ad. lika öppet att sedermera öfverväga, huruvida riksdalern bör annorlunda indelas än hittills, om det skall ske i styfver eller i runstycken, med flera småsaker i de följande punkterna af Utsk:s betänk. Men hufvudsaken är den, hvarom nu afhandlas. Jag vill icke trötta R. o. Ad. med upprepande af alla de skäl, jag förut anfört för denna min mening, ty det skulle ulan tvifvel föranleda ett upprepande af allt, som förut blifvit sagdt från den motsatta sidan. Det är icke länge sedan det yttrades, så att en hvar kommer i håg både det ena och det andra, och troligen är fast i sin mening att säga ja eller nej. II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bifölle BancoUtsk:s hemställan, att frågan om decimalsyslemets antagande i Rikets myntoch penninge-förkållauden malte få förfalla. Ropades starka nej, blandade med ja. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde derefter propos. lill afslag å BancoUtsk:s ifrågavar. hemställan. Denna propos. besvarades med starka ja, jemte några nej, hvarpå II. Ex. förklarade, att ja öfverröslat nej. Hr von Hartmansdorff hegärde votering. Upplästes till justering och godkändes följande förslag till voter.propos.: Den som bifaller BancoUtsk:s i dess utlåt. N:o 23 gjorda hemställan, att frågan om decimalsyslemets antagande i Rikets myntoell peiininge-förhållanden mätte må förfalla, voterar ,ia i Den det ej vill, voterar "ej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. ofvanberörde hemställan.
Denna ersättning, utgående icke efter värdet af den lidna förlusten, utan med ett en gång för alla bestämdt belopp, som i de aldra flesta fall öfversegeldetta, är således i sjelfva verket icke någon skade-ersättning, utan en plikt under uttryckets förklädnad. Men att ålägga ett embetsverk böter för en underordnad betjents försummelse är orimligt, på samma gång syftet dermed, att nemligen deri skulle ligga en sporre till iakttagande af ordning inom verket och tillsyn å dess underlydande, icke lärer kunna vinnas, då, såsom meningen med förslaget är, »ersättningen” skulle utgå af postmedlen och alltså ej drabba Styrelsens ledamöter personligen. Af dessa m. fl. skäl får jag för min del afstyrka bifall till ifrågakomma förslag.” af Herr C. E. Ljungberg: »I den af Utskottet beslutade hemställan har jag icke kunnat instämma, emedan jag anser Postverket icke kunna tillförbindas större ansvarsskyldighet för lösväskor eller hvad deruti fortskaffas, än den, samma verk iklädt sig för annan postbefordring. Jag hyser dessutom den öfvertygelse att det, i fall såsom detta, då meningarne synas vara mycket delade om hvad för ändamålet må vara mest gagneligt och praktiskt, samt Kongl. Majit, är i tillfälle att af en nitisk och sakkunnig myndighet inhemta nödiga upplysningar, är på en gång ändamålsenligast och med Rikets Ständers värdighet mest förenligt, att de hos Kongl. Majit endast uttala sin önskan om en viss angelägenhets utförande, men till Regeringen öfverlemna att, på sätt denna, efter vederbörandes hörande, finnér tjenligast, bringa saken till väga. För min del skulle jag derföre, med anledning af ifrågavarande motion, velat hemställa, att Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse, hos Kongl. Majit anhölle, det Kongl. Majit måtte i nåder anbefalla vederbörande att tillse, det åtgärder, ledande till större säkerhet för de i lösväskor befordrade postförsändningar, än den, som för närvarande kommer dessa till del, måtte, der ske kan, varda vidtagna.»
Erfarenheten från föregående Riksdagar har nogsamt gifvit vid handen, att den i Grundlagarne för Riksdags fortfarande bestämda tid af Tre månader, jemte den förlängning deri af en månad , sorni Rikets Ständer kunna äska, icke varit, likasom föga troligt är, att den, äfven med en förenklad arbets-ordning, hädanefter skall blifva tillräcklig för afslulandet ens af de vid hvarje Riksdag förefallande mera betydande och nödvändiga arbeten. Med den åsigt, att Grundlagarne, så vida deras helgd skall bibehållas, icke må innefatta sladganden, som cj kunna efterkommas, har Constitutions-Utskoltet derföre ansett berörde lid, äfven om det af Utskottet till Piikets Ständer aflålna förslaget om Riksdags hållande livart tredje år, skulle af båda Stalsmagterna antagas, böra utsträckas, och i detta afseende trott normal-tiden skäligen böra bestämmas till Fyra månader, med rättighet för Rikets Ständer att, der så nödigt pröfvasfå Riksdagen ytterligare förlängd på Två månader. Utskottet har derjemte funnit, dels vara mindre lämpligt, alt, såsom nu i Grundlagarne är stadgadt, det skall bero ensamt på den ena Slalsmagten att, efter det fyra månader från Riksdags början förflutit, åtskilja Rikets Ständer, eller efter godtfinnande förlänga Riksdagstiden, dels ock vara ytterst behöfligt, alt Rikets Ständer må någon tid på förhand hafva sig bekant, när Riksdag kommer att upplösas, för att kunna beräkna, huruvida alla deras återstående arbeten, eller hvilka af dem hinna afslutas, samt vidtaga i öfrigt nödiga förfoganden; äfvensom Utskottet slutligen, enär förändring af 109 § Regerings-Formen och 80 § Riksdags-Ordningen sålunda kommit i fråga, ansett den senare § rätteligen böra, från att såsom nu innefatta ett öfverflödigt upprepande af den förra, inskränkas till endast en hänvisning dertill. Constitulions-Utskottet får alltså, för den i Grundlagen anvisade behandling, öfverlemna nedanstående ändrings-forslag: £ih. till R. St.
Seraphimer-Ordens-Gillet anmält, att, sedan dess Underdåniga Berättelse af den 3 December nästlidet år afgaf om Läns-Lazaretten i Riket och den så kallade 3 sk. afgiften, och dermedelst ådagalades, att, i anseende till Sädes-prisernes fall, det bidrag Hospitals-fonden lemnat till Lazaretten, med Fondens bestånd hädanefter icke kunde påräknas till mera än 8,4oo Riksdaler om året, Sädesprisen blifvit ännu lägre, så alt nämnde Summa för närvarande, icke kan till Lazaretterne utbetalas, utan alt än vidare minska Hospitalernes Capital-Fond; hvarföre Kongl. Seraphimer-Ordens-Gillet i Underdånighet hemställt, om icke det vid hvarje Års början må ega uppgifva hvad Kongl. Seraphimer-Ordens-Gillet har att påräkna, samt hvilka utgifter för Hospitalerne och lill uppfostringslijelp åt fattige Barn Stats-Utskottets Be tänk a nelen. 8:*3 Barn blifva nödige; derefter Kongl. Maj:t täcktes i Nåder besluta, huruvida något understöd kan Lazaretten nieddelas, och till huru stort belopp det då bör utgå; förmodande likväl Utskotten, all,om Spannmålprisen någon gång skulle falla under hvad de då voro, då Kongl. SeraphimerOrdens-Gillet i December i8aa afgaf Dess Underdåniga Berättelse, dessa priser ofta skola stiga derutöfver och Hospitals-Fonden sålunda icke komma i förlägenhet för tillgång till de 8,4oo Riksdaler som Kongl. Seraphimer-Ordens-Gillet uti ofvan åberopade Underdåniga Berättelse uppgifvit IIospitals-Fonden kunna årligen lemna såsom bidrag till Läns-Lazarelten.
Jemte det ådömda straffet, underkastas dessutom den, som företagit oloflig bränvinsbränning, att betala den derigenom försnillade skatten. När den olofliga handteringen varit i smyg utförd, det vill säga utan anmälan af apparatens begagnande, så beräknas den försnillade skatten efter hvad som ungefärligen kan antagas med äpparaten kunnat dagligen tillverkas, under det antal dygn, hvarunder smygbränningen egt rum. Kan antalet dygn ej utredas, så skall vid sakens lagföring efter omständigheterna antagas minst 45 oygn och högst 6 månader. Förenämnde bestämmelser tillämpas också när för Den under hvars ansvar bränvinsapparat står förseglad, anses dermed hafva olofligen brännt, när sigillet är brutet. § 55. Den, som tillbjuder eller gifver en kontrollbejent, med hvilken han i egenskap af bränvinsbrännare har göra, någon gåfva, straffas med böter från 40 till 400 Spd. På samma sätt straffas den kontrollbetjent som mottager sådan gåfva, hvarjemte han anses olämplig att för framtiden bekläda någon kontrollörstjenst. § 36. Med böter från 5 till 50 Spd. straffas sådana förseelser mot denna lag, hvilka ej annorlunda äro med straff b lagda, såsom då någon undandrager sig den i 9 och 40 anbofalIda anmälan, förnekar lemna det i 49 g anbefallda bistånd, eller försummar att efterkomma föreskriften i 22:dra gns sista afdelning. _i 24 Norska Lagen angående Bränvins tillverkning och omdestillering. § 57. När åtal för öfverträdelser af denna lag eger rum, ansvarar husbonde för hustrus, barns, tjenstefolks, och bränneriegaren för de i bränneriet anställda arbetares handlingar, hvad penningeansvar och konfiskation angår, så vida ej af för handen varande omständigheter kan inses att det åtalade skett emot hans vett och vilja: likväl kan den omständighet, att förseelsen är skedd utan egarens velt och vilja, ickeförhindra redskapens konfiskation, när den är begången af bränneriets förvaltare eller| på hans ordres.
En gång höll jag på att fälla ett yttrande till doktor Meyer, det var samma frestelse som jag haft två gånger förut, med år af mellanrum, – att kasta kappan af, för att få se dem stirra på mig med sin vansinniga skrämsel. Jag sade ingenting, jag skulle föraktat mig sjelf, om jag gjort det, men det måtte ha kommit ett uttryck i mina ögon af det, ett sådant der hånande svart uttryck, som jag föreställer mig att menniskor, sådana som jag, någon gång måste få det, derför att det far en stolthet i en öfver att vara så mycket större i sin ondska, än dessa små varelser, som tala om samvetsförebråelser öfver ett outfördt arbete eller ett penninggiftermål. Hvad veta de om samvetsqval! Om det förfärliga, oåterkalleliga, som aldrig godtgöres Vi sutto till bords, han och jag. Han hade talat så storartadt om sina ämnen, om sin utomordentliga erfarenhet. Och jag tyckte att han var en sådan pygmé, ”kärlek”, kärlek, det var alltihop – det der futtiga, ljumma, som en ung karl känner för alla unga flickor som se bra ut. Hå – och så tänka sig mina psykologiska studier i stället! Hårdheten, hjertlösheten och så allt detta, som tiger. Och jag såg på honom; såg, som för att låta honom se ned i mina ögon och jemföra. Han föreföll mig så ömklig; han med sitt prat om ”bof-natur”. – Hå, och hans ögon vidgade sig, röda i kanterna, häftade på mitt ansigte, hans drag blefvo liksom magrare, han såg häpen ut. ”Hvad menar ni?” Sjelfva rösten var annorlunda. Och ändå hade jag ingenting sagt, absolut ingenting; endast tänkt på det. Men min frestelse var besegrad och jag kunde icke låta bli att le, godmodigt som när man skrämt ett barn och genast vill lugna det. – ”Jag? Jag menar naturligtvis att man kan göra studierna på på ” .” Ja, det är alldeles som jag sjelf tänkt. Man kan ju taga någon som störtat en annan ohjelpligt i olycka.” – ”Naturligtvis.” – ”Ja,” sade han med lättnad, ”det måste ju bli ungefär det samma.” – ”Javisst.”
För Englands och den Europeiska conti nen tens klädesfabrikanter vore det deremot en opåräknad lycka att under denna brydsamma period finna en ny afsättningsplats. Huru nyttigt för riket, det (einnar jag lill er, mine herrar, att bedomina. Betrakten Tysklands, Belgiens, Frankrikes och Englands, verJdsmarknaderi öfverlastande klädesupplag och innehafvarnas stora behof att realisera eller deras vana vid skyndsamma omsättningar på ena sidan; och på den andra den Svenska klädesfabrikanten, hvars rörelse drifves med capital, som sällan är ärfdt, någon gång förvärfdt, oftast upplånadt. Striden blir olika, och resultatet lätt alt förutse. Ty flera års förbrukning inom detta land loide ej upptaga det öfverskott, som naturligen från flera båll skulle hitflyta, till följd af den förändring i tullsysteme, man just i denna period föreslår att sätta i verket. Detta systeme är visst intet nytt, men de ändringar i tulltaxan, som sedan 1823 års riksdag hittills blifvit gjorda, äro icke af jemförlig art, med den nu ifrågavar. i afseende på förbrukningens belopp, afsättningens visshet och öfvergångens raskhet, nemi. från förbud till en lindrig tull. Fabrikanten i Frankrike vet ej af operationerna från England, och dessas ledare kunna ej se den massa, som samtidigt vältrar sig öfver oss från den närmaste conlinenten. Dessa stora partier kunna ej realiseras med den skyndsamhet, som utmärker omsättningen pä den stora marknaden, hvarvid den utländska affärsmannen är van, och sorn han påräknat. Han beordrar snart försäljning på auction , sedan varan ej kunnat nog skyndsamt säljas under hand; lagret omsättes på Svenska händer, klädesprisen nedtryckas, och afsättningen på inhemsk vara blir uppehållen åratal, äfven för det sannolika fall, att ingen afsändning på Sverige skulle så snart förnyas. De flesta Svenska klädesfabrikers undergång synes mig säker.