Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bih. till K. St. Brot. 1850 & 1851. 5 Sami., 7 Haft. 5 18 Konstitulions-Ulskottels Memorial, M 7. delningsverk, hvilka lill deras hufvudgrunder skola orubbade vara, intilldess Konungen och Riksförsamlingen linna nödigt någon ändring deruti samfäldt att göra; kunnande ingen ny eller tillökad rotering, utan genom Konungens och Riksförsamlingens sammanstämmande beslut, tillkomma. § 77. Ej må grundlag stiftas, ändras eller upphäfvas, utan Konungens och två lagtima riksdagars beslut, i den ordning här nedan sägs. Sedan å lagtima riksdag Konstitutions-utskottet öfver Konungens eller riksdagsmans förslag i grundlagsfråga sig yttrat, beslute derom Riksförsamlingens kamrar hvar för sig, på sätt Riksdagsordningen stadgar; dock må utskott eller kammare ej i Konungens förslag ändring göra. Åsämjas kamrarne om beslutet, eller har ett Konungens förslag vunnit endera kammarens bifall, eller har Konstitutions-utskottet tillstyrkt och endera kammaren gillat förslag, blifve det hvilande till nästa lagtima riksdag, då det skall ånyo pröfvas. Varder förslaget dervid inom båda kamrarne, medelst bifall af mera än hälften utaf hvarderas samtliga ledamöter, antaget, blifver det Riksförsamlingens beslut. Hvad då icke med sådan pluralitet godkännes, förfaller; ägande kamrarne ej rätt att uti hvilande förslag ändring göra. Ej må beslut öfver hvilande förslag intill annan riksdag uppskjutas, utan att Konungen och båda kamrarne om uppskof ense äro. Riksförsamlingens beslut i grundlagsfrågor, väckta af Konungen, skola hos Honom anmälas, på sätt Riksdagsordningen föreskrilver. Varder hvilande förslag, som riksdagsman afgifvit, af båda kamrarne antaget, skall detta Riksförsamlingens beslut Konungen underställas. Konungen inhemtar då, före riksdagens upphörande, hela Stats-rådets tankar i ämnet, och meddelar Riksförsamlingen på rikssalen sin sanktion, eller de orsaker, för hvilka Han beslutet ej godkänner.
Det är denna geniets hemlighet att beherska sin publik, att hålla den fangen i sitt trollnät från första tonen till den sista, ja, än längre, och derunder än tända skämtets bloss i dess ögon, än kalla till lifs vemodigt ljufliga känslor i det drömmande hjertat, än purpra kinden med förhoppningarnes och lifslustens skimrande rosor, än trolla fram själens diamant — tåren — ur äfven det torraste öga, ja, med ett ord, dominera sina åhörares själsrörelser efter suveränt behag och göra detta på ett sätt så att dessa åhörare erfara den Ijuf-vaste och ädlaste njutning af sitt slafveri. Redan Neruda-konserternas program visade, att man här hade att göra med en verkligt stor artist, en som icke uteslutande höll sig på den flacka virtuositetens allmänning med dess Vieuxtemps, Wieniawski (hvilka visserligen skrifvit mycket i sanning skönt, men ock mycket glitterguld), Sa-rasate, Allard, de Bériot etc. — utan en som med förkärlek kultiverade » le grand art » med musikens heroer sådana som Bach, Beethoven, Mozart, Spohr, Viotti och framstående » dii minorum gentium » som Rust, Nardini, Leclair m. fl. Ja, det ville till och med synas oss som den utmärkta konstnärinnan kände sig mest k son aise i klassiska mästerstycken, ehuru väl hennes häpnadsväckande smidighet räcker till för hvarje olika konstart, det storartade likaväl som det genremessiga, det allvarligt höga likaväl som det glittrande glada.Understödd af ett magnifikt instrument, utmejslar fru Neruda sin ton till fylligheten af en sonor menniskostämma, rill klarheten af en glänsande kristall. Den ljufliga sangen i denna ton störes deijemte aldrig (åtminstone högst, högst sällan) af denna omusikaliska raspning, som i synnerhet störde hos Sauret, hur förträfflig denne i öfrigt än var. Detta har Wilma Neruda gemensamt med Pablo de Sarasate, hvilken eger en ännu mer sensuelt bestickande ton men ingalunda den okonstlade milda värme, som är den förras stora hemlighet.
Utskottet, som inbjuder sistnämnda Stånd att förena sig med öfriga Riks-Ständen om oförändradt godkännande af Utskottets förslag, får, för den händelse att denna inbjudning icke antages, föreslå följande omröstning: 11:0. Den, som vill att Utskottets uti § 9 framställda förslag skal!, såsom tre Stånd beslutat, utan tillägg godkännas, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kotnmer, i enlighet med Borgare-Ståndets beslut, berörde § att erhålla följande tillägg: »För de stångjernsbruk, der restsmide eger rum, sker afdrag derför på det sätt, att skeppundtalet af restsmidet förvandlas till penningar efter medium af de för åren 1851—1860 fastställda lösningspris för Kronans bammarskatlsjern, hvaraf anses utgöra bruksegaren vinst. Denna uträknas till kapital efter fem procent, och af den kapitalsumma, som derigenom uppkommer, beräknas en för tusende, hvilket afdrages från bruksegarens bevillning för rörelsen. Dock må ej mer, än hälften af beviliningen för något år afdragas.» § 21. Denna §, sora iunehålier föreskrifter angående uppskattning af inkomst genom räntebärande kapital samt andra uti Instruktionen icke omförmälda tillgångar, har blifvit bifallen af Presteoch Bonde-Stånden; hvaremot Kidderskapet och Adeln, sora i öfrigt godkänt Utskottets förnyade förslag till ifrågavarande §, uteslutit den del deraf, som börjar med orden: » Vid beräkning af skattskyldigs okända lefnadskostnadern och slutar jned gorden: vlemnar anlednimg till beräkning af högre inkomst.» Borgare-Ståndet har giilatjj^förslaget till oftanämnda §, dock med uteslutande af detta moment: »Förluster, af hvilka kapitalet drabbats under året näst före det, hvarför bevillning påföres, afråknas från egarens kapital-förmögenhet och erlägges bevillning för den afkastning, återstående kapitalbeloppet anses lemna.»
Majit tillika i nåder föreskrifvit, att främst uti riks-hufvudbokens första del skulle intagas ofvanberöide kapital-räkning för sammandragande af alla de special-fonder, i hvilka stats-kapitalet fördelas, hvaremot de uti samma del af formuläret intagna räkningarne öfver stats-kapitalets serskilda fonder borde derifrån uteslutas och i stället inrymmas uti riks-hufvudbokens andra del, i den ordning efter hvarandra, som komme att bestämmas af fondernas mer eller mindre allmänna beskaffenhet samt deras samband med eller förhållande till riks-statens särskilda hufvud-titlar; att räkningen med Riksgälds-kontoret, såsom förvaltande verk, skulle erhålla plats uti riks-hufvudbokens första del, näst efter räkningen med Kongl. Stats-kontoret, och att räkningarne öfver de fonder, som genom ifrågavarande förvaltnings intagande uti riks-hufvudboken komme att jemväl der ingå, borde inrymmas uti den andra delen efter den här ofvan antydda ordningsföljd; hvarjemte Kongl. Majit i nåder uppdragit åt Kongl. Stats-kontoret att förordna om de mindre jemkningar uti vissa af hufvudbokens konti, som, i följd af kapital-räkningens intagande derstädes samt räkningarnes öfver special-fonderna öfverflyttning från första till andra delen af riks-hufvudboken, eller eljest vid dess slutliga uppgörande i öfverensstämmelse med de fastställda grunderna, kunde blifva erforderliga. Den nu verkställda granskningen af de för revisions-åren, enligt det sålunda fastställda formuläret, upprättade riks-hufvudböckerna, hvilka dervid blifvit jemförda både med nyssnämnde formulär och med de äldre riks-hufvudböckerna, har, enligt Revisorernes omdöme, icke allenast bekräftat de af Rikets Ständer och deras Revisorer vid föregående tillfällen uttalade åsigter om behofvet af en förändring i det förut iakttagna bokförings-sättet, utan äfven ådagalagt, att den nu antagna methoden för bokföringen vid tillämpningen visat sig vara fullt användbar och ändamålsenlig.
Charles Lacretelle i sitt 1801 — 1S0G utgifna arbete om Assemblée législative lär berätta (jag har ej varit i tillfälle att se denna skrift), att man bjöd m: lle de Sombreuil ett glas: » hon tror sig se blod ». Citatets knapphändighet tillåter mig ej att afgöra, om han blott upprepat, eller om han ytterligare utsmyckat sin berättelse i den Histoire de rassemblée législative (utgörande bd III af Histoire de la révolution française), som han offentliggjorde år 1824. Men hvad jag vet, är att han icke ens förstått de vitnens berättelser, han läst eller tror sig hafva last. Eljest skulle han hafva berättat — men det låter ju bättre i hans roman — itt shvarje gång bilan (! ) höjdes, störtar hon sig hugget till mötes och ropar: mig först ». Han skulle ej heller hafva trott, att sedandomstolen fält sitt utslag, någon af » bödlarne » tilläde något ytterligare vilkor. Historieskrifvaren Lacretelle har utöfver det felet att i lika hög grad som Lamartine missakta sanning och sundt förnuft, äfven det att vara långt mindre poetisk än han. Emellertid vfigar han ej uppgifva, att glaset innehöll blod. » En af bödlarne nalkas henne: se här eit sista prof, drick detta glas och svär att vara nationen trogen. Hon kastar en blick, tror sig se blod — hennes hår reser sig * men den dotterliga kärleken är starkast. Och I, säger hon, svären att min far skonas. — Hon dricker, tänkande att hon gifver sig döden, men räddar sin far. » Lacretelle säger ej att han hört detta berättas af m: lle de Sombreuil, ej ens att han känt henne, men han har med mycken konstfärdighet affattat en inledning till berättelsen, som tydligen afser på samma gång att inbilla läsaren, det så var, och att om man besloge honom med osanning, kunna svara att det hade han aldrig sagt. Under årtionden upprepas fabeln af den ene efter den andre, naturligtvis med åtskilliga modifikationer efter olika tycke och smak.
Af dessa stadganden framgår klart att, om nyttjanderätten till jorden vid dess afträdande innehafves af någon annan än jordegaren, Nämnden skall tillse om genom jordens afstående någon förlust innehafvaren af ny ttj anderätten tillskyndas och i sådant fall särskildt bestämma den andel i ersättningsbeloppet, som bör honom tillfalla, och någon tvist härom emellan jordegaren och nyttjanderättsinnehafvaren kan således ej vidare uppstå i annat fall än då, såsom i 25 § sägs, jordegaren underlåtit att till instämning uppgifva den, som i anseende till nyttjanderätt i saken del häfver, och denne ej heller sjelfmant sig infunnit. Rikets Ständers förslag omtalar deremot i dess 1 § endast egaren till den jord eller lägenhet, hvilken afstås skall, såsom berättigad att derför erhålla lösen, och i 13 § heter det att Nämnden skall i penningar uppskatta dels jorden eller lägenheten efter hvad egendom af samma slag och godhet enligt allmänt pris i orten högst gäller, dels ock den särskilda skada, som genom jordens eller lägenhetens afträdande eller användande för afsedda ändamålet för egaren eller annan uppstå kan. Då nu till sådan särskild skada ej, med afseende å ordställningen, lärer kunna hänföras sådan, för egaren eller annan, uppkommande förlust, derför den förut omtalade för jorden bestämda löseskilling innefattar godtgörelse, samt denna löseskilling, hvilken skall beräknas efter jordens fulla värde, således måste omfatta så väl egandesom nyttjande-rätten dertill, utan att, för det fall då dessa båda rätter af Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse N:o 23.
Vid skedd föredragning godkändes Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets Betänkanden: N:o 22, i anledning af väckt motion om åtgärders vidtagande till förbättrande af vindbryggan och segelleden vid Almare stäk; N:o 23, i anledning af väckt motion om tillägg i 9 § i Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning den 16 November 1849, angående iakttagelser i afseende å passagerare-ångfartygs byggnad och utrustning, m. m.; N:o 24, i anledning af väckt motion om post-expeditionens i Wittsjö socken förflyttning till Markaryds socken i Kronobergs län; N:o 25, i anledning af väckt motion om användande af manskap ur arméen vid statens jernvägs-arbeten; N:o 27, i anledning af väckt motion om upprättande af ny jordeboks-liggare för Malmöhus län; och N:o 28, i anledning af ifrågasatt förändring,uti föreskrifterne om upprättande och aflemnande till presterskapet af förteckningar å personer, som för brott blifvit sakfällde eller under framtiden ställde. S. D. Föredrogs och bifölls Bevillnihgs-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande N:o 1, i anledning af väckt motion om tillåtelse för vissa personer att tillverka bränvin från den 14 Februari till den 14 Mars innevarande år. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Kongl. Maj :ts Nådiga Svar uppå Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående Riksdagens förlängning. S. D.
— I afseende på hvad Hr von Troil nämnt om vådan i händelse af en transport af de till banken ställda reverser, som voro intecknade för högre summa än den återstående skulden, så synes mig vådan i sådant afseende vara ingen; ty om banken någon gång skulle transportera sådana reverser, så kan transporten icke utfärdas på högre belopp, än sorn af lånet återstår; och kan den således i den Den 26 Augusti c. na. 3gi nya inteckn.hafvarens liand ej gälla för mera, än den återstående lånesurnman. Hr von Troil: Jag tror att den siste värde talaren gjort ett väsendtligt misstag, då han yttrat, att reverser ej kunde intecknas för återstående capital och ränta å primitiva beloppet. Han har föreställt sig, att deruti skulle ligga en olaglighet, emedan han sannolikt ej ihågkommit annat, än att liqviden borde ske efter inteckningen. Skuldförbindelsen är dock något annat än intecknrn, och det är efter den förra, liqviden uppgöres. Den sednare kan både till capital och ränta sträckas vida utöfver den förra, allt efter som långifvaren anser sig behöfva fordra större eller mindre hypothek. Det är dock icke meningen, att banken skulle fordra hypothek för större belopp, än hvad den har att fordra; rilen för räntan komme här verkligen större inteckn. att pantförskrifvås, hvilket skulle ske endast derföre, att icke de årliga capital-afbetalningarna må minskas. Om man behagar göra nödig skilnad emellan hvad skuldsedeln och hvad intecknrn är; så lärer man ganska väl finna, alt hvarken någon olaglighet eller våda här förekommer. — Vidare har Hr Rosenblad trott, alt det skulle innebära en olaglighet af banken, om den skulle transportera en intecknad skuldsedel annorlunda än efter anmärkn. om det förminskade skuldbeloppet på innehafvaren, i händelse gäldenären sjelf sådant begär och skuldsedeln inlöses. Jag kan icke finna, att deruti ligger något olagligt, emedan det är sådant, som tidt och ofta enskilda emellan äger rum.
Herr Commerce - Rådet och Riddaren Wegelius Memorial innehåller hufvudsakligen, att någon i Sverige förut okänd slöjd ej blifvit af Judar införd, eller de inhemska näringarne genom dem upphjelpte, ehuru sådant troligen varit afsigten med tillåtelsen till deras inflyttande^ att så länge dem var förbudet att med sina tillverkningar begagna sig af andra än Judar, något i stort ej blifvit af dem försökt, och att först med rättigheten att nyttja Svenska arbetares biträde, «le börjat utvidga sina Fabriker, af hvilka inga förmått åstadkomma bättre, men val, hvad Clattuns - tryckerierna angår, producerat sämre och mindre dugliga arbeten, an som vid de Svenska inrättningarna förfärdigas, med undantag endast af det här i Staden anlagde Glasbruk, hvilket i den nu varande ägarens hand anses hafva vunnit, och att följaktligen den verkliga tillväxt, sora konstfliten i Sverige gjort, icke tillkommit genom Ju - Den 8 Juni. 249 Judar,' ritan att denna ära pä ett utmärkt satt tillhoi' Svenskars" eller främmande Christnas idoghet; att ingeri af den Judiska Nationens talrika medlemmar i Sverige förtjenar att räknas ibland den dass af Svenska Handlande, som utgöres af dem, hvilka på en gång äro Exporteurer, Bruks förlägga re , Hvarfsoch Skeppsägare; att Judiska Nationens täflan uti Exporthandeln föga blifvit spord, men att deremot Importen af både tillåtna och med största liflighet deltagit; att de, genom sina Nationella förbindelser på alla orter kunhat både erhålla och sälja sina varor till bättre pris än andra, och äfven varit dertill tvungne, för att vinna afsättning på de större partier, som de infört, hvilket förhållande vore att anse såsom ms. ra skadligt än gagneligt för det allmänna, emedan det instämmer med erfarenheten, att eli: högt pris på en öfverflöda - vara minskar bruket af densamma, och att deremot ett lägre pris gifver missbruket fria tömmar; att hvad Staten i ökade Tullintägter vunnit af Judames större import, Riket mångdubbelt förlorat genom en större förbrukning och de olägenheter af flera slag, som den medfört; att uti ingen af handelns manga grenar några Judiske handlande haft en större och olyckligare öfvervigt, än uti växelhandelh; att -Svenska
Det instämmer dock med naturlig billighet, att af den samfällda egendom, man anser fritt öfverlåtlig, först tilldela makarne lika lott, innan man gilver hvardera rättighet att upplåta den till främmande; och eu till jemlikhet förändrad giftorätt kan således ej anses förnärma deras arfvingar. I öfrigt torde det vara att förmoda, att, sedan makarnes ömsesidiga rättigheter blifvit återställda i sitt naturliga skick och deras behof af lagen föresedda och uppfyllda, de mera sällan skola vidtaga serskilda förordnanden, hvarigenom arfvingarne råka i mistning af hvad lagen dem velat förbehålla. Nuvarande lag rörande makars rättigheter i °boet är dessutom ej byggd på någon fast grund, utan medgifver ständiga rubbningar al samma rättigheter, så länge äktenskapet fortvarar, och låter bestämmandet af den ena makans vilkor orättvisligen bero på den andras godtfinnande eller förändring i hans siånd. Si t. ex. lår en i stad bosatt ofrälse man, vid äktenskapets ingående, giftorätt till hälften uti hvad hustrun då eger i lösören, men om han 6 7.a t*—TJtsk oi tets Betänkande^ N.-o 31. sedermera fl vilar nl på landet eller kommer i adligt stånd, eller använder hustruns penningar till inköp af fastighet å landet, så föröker han, i hvardera af dessa fall, sin giftorätt från hälften till två tredjedelar. Och om han köper sådan faslighet samt gör skuld för alt betala densamma, måste hustrun, derest det ej kan ådagaläggas hvarifrån skulden sig härleder, hvithet ofta ej är möjligt, vidkännas halfva skulden, oansedt hon blott lår åtnjuta en tredjedel af den erhållna valutan. För lika arfsrätt: För att rigligt bedöma denna fråga, måste man eftersinna upphofvet till skillnaden i arfsrätten emellan arfvingar af olika l ön. Tänker man sig tillbaka till de lider, då eganderättens öfverflyttning genom arf först uppkom, kan man utan svårighet finna hvarföre qvinnan i denna del var vanlottad emot mannen.
Om från detta belopp afdrages skolans nuvarande statsanslag 15,000 R:dr och skolans enskilda inkomster af skolafgifter, Svenska Slöjdföreningens bidrag, m. m., 5,000 R:dr, eller tillhopa 20,000: återstår R:dr 64,000: Jemte det Kongl. Maj:t äskar Rikets Ständers medgifvande, att de besparingar å en titel, som, efter det utgifterna under samma titel blifvit bestridda, möjligen kunna uppkomma, må användas till utgifter under en annan, som deraf kan vara i behof, vill Kongl. Majit härmed föreslå Rikets Ständer, att för Slöjdskolan i Stockholm bevilja en förhöjning i dess årsanslag med 64,000 Riksdaler, deraf dock, med anledning af skolans inrymmande i dess nya lokal först till höstterminen nästkommande år, erfordras under år 1867 allenast hälften eller 32,000 Riksdaler. De till ärendet hörande handlingar skola vederbörande Utskott tillhandahållas; och Kongl. Majit förbi i fvcr Rikets Ständer med ali Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. CAEL G. Lagerstråle. Utdrag af protokollet öfver Civil-Ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen i Stats-Rådet å Stockholms Slott den 2 Januari 1866. Närvarande: Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström, Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt. Grefve von Platen1 Lagerstråle, Malmsten, Bredberg, Thulstrup. Reuterskiöld och Carlson. •20 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 70.
M:ts kännedom komma de närmare och specielle föreskrif. ter, hvilka Riksens Ständer funnit sig böra, I sammanhang med den för deras Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret nu mera ordnade och utfärdade Instruction i IX Art. meddela, rörande ifrågavarande Låneanslag; så få till E. K. Transsumt, Riksens Ständer härigenom nyssnämnde Art. uts afskrift underdånigst öfverlemna. Biksens Ständer framhärda etc; Transsumt af Riksens HÖgloflige Ständers Instruktion f ör Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret. Bör att lätta och befrämja återuppbyggandet af de delar af Städerne Norrköping och Borås, hvilka genom de desse Städer senast öfvergångne eldsvådor blifvit förstörde och uppbrände; hafva Riksens Ständer beviljat Staden Norrköping ett lån, stort Två Hundra Tusen Riksdaler Banco, och Staden Borås likaledes Ett Hundra Tusen Riksdaler samma mynt, att successive la utgå under loppet af åren 1824 eller 18*5, samt härvid stadgat följande, nemligen: Länet till Norrköpings Stad. 1 §. Utaf hela Lånesummani 200,000 R:dr; äro 30,000 R;dr anslagne t.ill återuppförande af Sta - Transsumt. 181 ilens afbrande allmänna byggnader, och hvilka böra vara fullbordade senast år 1828. Sistnämnde Lånesumma ställes under förvaltning^af Stadens äldste, på hvilkas requisitioner eller fullmagter, penningarne alltså komma att från Riksgälds - Contoiret utgifvas. Kequisitioner eller fullmagter böra vara underskrifne af minst 13 bland Stadens äldste, såframt de såsom gällande skola kunna antagas. •2 Mom. Hvad som utaf Lånebiträdet icke ar lyftadt inom 1825 års slut får derefter icke från Riksgälds-Contoiret utgifvas.
J c s l a n d de många jubileer, som nyssförflutna år kunnat firas, " V^ fanns äfven ett, som i minnet återkallade ett nytt uppslag i barnaundervisningen i vårt land. Detta minne firades ej med braskande festligheter, men gick ej därför spårlöst förbi. Dess ädla innebörd — en i ordets bästa mening praktisk verksamhet i människokärlekens tjänst — vardt varmt framhållet, och i en särskildt utgifven prydlig publikation hugfästes det ytterligare för kommande tider. Då denna publikations författarinna tillika är den förnämsta främjarinnan af arbetsstugeverksamheten i vårt land, har » Idun » ansett lämpligt att öppna sin nya årgång m e d bilden af en kvinna, som här verkat ett så godt verk och som för öfrigt knutit sitt namn vid flere viktiga reformer så väl på undervisningens område som rörande kvinnans ställning i vårt land. Att Lars Johan Hiertas dotter skulle intressera sig för allmänna angelägenheter och framför allt för samhällets utveckling i en sundt reformatorisk anda, låg så att säga i sakens natur. I hemmet fick hon ej blott åtnjuta den sorgfälligaste uppfostran; i detta hem, där samhällsproblemen och uadervisningsfrågorna ständigt diskuterades och där bland andra Siljeström och Cronstrand, Richert, Bergfalk^ Thomander och Anders Fryxell voro ofta återkommande gäster, fingo hennes tankar och håg redan från barndomen riktning åt samHELLBERG. Träffas säkrast kl. 2 — 3. Kungl. hällsnyttiga frågor. Längre fram fick hon desslikes tillfälle att under långvariga uppehåll i England, Frankrike, Tyskland och Italien stifta bekantskap med åtskilliga af samtidens förnämsta personligheter på uppfostringsväsendets och de sociala vetenskapernas område — i Frankrike bland andra med madame Pape Carpentier, Legouvé, Laboulaye, Lanfrey, Pressensé, Bersier, i England med Mathew Arnold, med reformatrisen af de engelska högre flickskolorna miss Frances Buss och grundarinnan af det första engelska kvinnliga universitetet Emily Davis, deu första kvinnliga läkaren mrs Garret Anderson, med Octavia Hill m. fl., i Belgien med Laveleye, i Danmark med folkhögskoloruas stiftare N. F. S. Grundtvig.