Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man känner, huru det gick; det var 2 Stånd, som stadnade mot 2, och frågan blef hvilande genom votering i förstärkt Utskott. I Konst.Utsk;ts Betänk. N:o 37 vid förra Riksdagen synes man icke hafva väntat och ansett borgens ställande vara ett korrektiv mot ansvarighetssystemet. I andra länder har man, såsom jag nyss nämnde, af politiska och juridiska skäl antagit borgenssyrtemet. Hvad nu detta korrektiv mot ansvaringar beträffar och dermed äfven mot skandalpressen, så finner jag icke att deremot i detta förslag ligger det ringaste -skydd. En skandalskribent finner aldrig någon svårighet att erhålla någon sådan kaution. 1 allmänhet är det icke den stora pressen, som deraf skulle komma att lida mehn, men den mindre ginge under, och det skulle kunna inverka ganska mehnligt på en ung person, som ville göra sina kunskaper gällande i dessa afseenden, men saknade relationer. Dessutom har detta system i de hinder, der det blifvit inlördt, såsom t. ex. Frankrike, visat sig utan påföljd, ehuru der utöfvades ett allt starkare och starkare tvång mot personer. Det iir äfven åtskilliga omständigheter, som härvid måste tagas i betraktande. Den skada, sorn denna borgen egentligen skulle ersätta, vore s. k. ärekräkningar. Som bekant, är i vår kriminallag icke något straff stadgadt för detta slag af förbrytelser, utan endast dä man beskyller andra personer för handlingar, som gä å heder och ära. Men hvar oell en vet att injurier kunna vara af många slag, utan att derföre innehålla beskyllning för vaniirande handlingar. Annat är i Frankrike, der man för en ringa förbrytelse på en gång straffar med böter och en betydlig -penningesumma; här deremot bestraffas de grofsta förbrytelser med en summa Den 14 December e. m. summa penningar och, i fall man icke kan betala denna summa penningar, så sättes man i fängelse. Kr detta borgenssystem, såsom ett i förväg lagdt hinder, ett bland de mest olämpligaste stadganden. Det är visserligen sannt, att stora missbruk af pressen hafva begåtts, men jag skulle tro att man kunnat häremot hitta på helt andra och verksammare medel.
Alla dessa magasiner styras efter det år 1814 Nådigst fastställda Reglemente, med af Eders Kongl. Maj:t den 5 Juli 1834 gillade förändringar. Direklionerne inkomma årligen till Landskontoret med summarisk redogörelse som der granskas. Första undervisningen i läsa har inom alla socknar af ålder lemnats af en för hvarje Socken antagen Skolmästare, hvilken befattning nu mera, i anseende till den dervid varande ringa lön öfverallt är sammanslagen med Klockaretjensten. På liera ställen meddelas dock äfven denna undervisning af andra personer. På landet linnas 14 folkskolor efter lankasler-metoden, gemensamma för gossar och flickor; i de samma hafva 350 gossar och 190 flickor blifvit undervisade. På grund af Eders Kongl. Maj.ts nådiga Stadga orri folk-undervisningen i Riket, hafva redan uti åtskilliga Pastorater, i hvilka Lankaster-skolor saknats, förberedande anstalter lill deras inrättande blifvit vidtagne. Helsovården besörjes af 2 Provincial-läkare, 1 Stadsläkare och särskildt för Gottlands National-beväring af en Sjukhus-läkare. I Wisby finnes ett Hospital för mottagande af dårar och personer behäftade med vederstyggliga eller obotliga sjukdomar, som har 12 platser för hospitalshjon; ett Lazarett med 12 sjuksängar, samt ett Kurhus för veneriska patienter med 30 platser. 27 Antalet platser på Hospitalet har befunnits nog inskränkt emot härvarande behof, hvaremot sängrummen vid Lazarettet, oaktadt ett stort antal patienter der blifvit vårdade, likväl, utom någon gång tillfälligtvis, hitintills varit tillräckliga. Ett lika förhållande har ägt rum vid Kurhuset, der patienterne betydligt längre qvarblifva; sällan är deras antal mindre än 20. Under de sista fem åren hafva utgått patienter, från: Lazarettet. Kurhuset. Den mängd sjömän som finnas i provinsen, i förening med flitiga besök vid öns hamnar af främmande sjöfarande, är troligen orsaken till det emot folkmängden betydliga antal veneriska sjukdomsfall, som här förekomma.
Detta finner man säkrast, när man samtalar med allmogen från dessa landsorter, eller reser derigenom. På grund af Biskop Agardhs anförande, skulle jag hålla för en verklig skada, om en undervisning, som nu så väl och på ett så religiöst sätt meddelas hemma i husen, skulle komma alt upphöra, derigenom att lärare onödigtvis tillsattes i sådana församlingar, och föräldrarne af sådan orsak kunde anse sig befriade från omsorgen att åt sina barn meddela den undervisning, de sjelfve i ungdomen erhållit. Jag anser således detta stadgande vara för vidsträckt. 2:0 ”att minst en fast skola bör finnas i hvarje pastorat och ställas under inseende af kyrkoherden och skol-directionen.” Detsamma, som jag yttrat angtde en lärare i hvarje socken, gäller äfven om en fast skola i hvarje pastorat. Det skulle ju möjligtvis kunna hända, att gällen vore af den beskaffenhet, t. ex. i skärgårdarna, i Norrland eller andra skogstrakter, der de äro vidsträckta, att en fast skola icke skulle kunna med fördel begagnas. Det vore då alldeles oriktigt att vilja tvinga pastoratsboerne till hennes anläggande. Jag tillstyrker derföre, alt detta måtle uteslutas, och att det finge bero på vederbörandes pröfning, huruvida skolan skall vara fast eller omgående, i händelse det tillåtes mig att begagna ett Svenskt ord, i stället för det främmande som Utsktn nyttjat. Det förra torde så mycket hellre kunna medgifvas mig, som uttrycket o m g å n g s - s k o I a i i3 år blifvit begagnadt i Norrige. Uti 2 §:n af Norriges författning af år 1827, om skolväsendet på landet, säges, att det må bero af vederbörandes pröfning om skolan skall vara fast eller omgående. 3:o ”att lärares anskaffande och fasta skolors inrättande bör i Dea 22 Juli f. nu. verket sättas inom loppet af 5 år, räknade från 1840 års utgång; och kommer det att bero af communernn sjelfva att bibehålla de redan varande skollärarne, dock med skyldighet för dessa att iakttaga och uppfylla stadgandet i afseende å bibringande af här nedan bestämda minimi-fordringar af kunskaper.”
Mormor hade tårar i ögonen, då hon gick fram till fönstret och flyttade ett litet skott med små späda, nyss framkomna blad, längre fram i solen. — Och isynnerhet var det hårdt för Ulrika, fortsatte hon. Jag vet ingen, som bättre än hon skulle passat att vara rik och kunna ge. Hon hade ett värkligt behof af att ge och istället ... — Att hon inte blef gift, hon var ju en skönhet i sin ungdom, sade Harald. — Ja, hon var mycket vacker och nog hade hon friare alltid, men, ser du, hon kunde inte; hon tyckte om någon, som gifte sig med en annan. — För pengar? — Nej, det får man väl inte tro! — Det kom så hastigt, så förskräckt, att Harald blef intresserad, han anade hvem denne någon gift sig med. — Så länge moster lefde, arbetade flickorna som slafvar, de sutto och sydde till långt in på nätterna; moster läste högt för att de skulle hålla sig vakna. Sedan fingo de det bättre, Anna gifte sig, och som sagdt, det gick bättre för Ulrika. — Ja, du har varit ofantligt snäll mot henne, mormor lilla, det har jag nog reda på. — Det ville jag, men hon ville inte ta’ emot något af oss, i hvilken form det än gafs — och jag försökte att göra det så grannlaga som möjligt. Det är först nu på senare åren, sedan hennes ögon blifvit svaga, som jag får hjälpa henne litet. Nu kan hon inte längre arbeta. Hon tycker väl det är lättare att ta’ emot utaf dig och mig, än utaf Malte, — som hon inte var släkt med, — kom det återigen litet hastigt. Du har också varit mycket snäll mot henne, Harald! Och nu har hon det bättre än hon någonsin haft; hon har kommit till snälla människor, som hålla af henne. Men du bryter ju sönder min sax, min gosse, det får du inte! Hon tog den sakta ifrån honom. Han följde den med ögonen och sade så, på ett burdust, litet tafatt sätt: — Hvad var det, jag skulle säga? Jo, det är eget, att vi just idag skall tala så mycket om gumman Ulrika, — jag hörde från fru Platin i morgse .. — Är Ulrika Spole död? kom det med en skälfning i rösten.
Tio år sedan tillkommen och nu mera antagen i Länets fleste delar, synes vara äm - 43 nåd att utgöra det första studium på nnmicipalitets-banan och Ordningsmannen bestämde att vara Police-maktens medhjelpare, i hvilket afseende de äro berättigade att med sin uppmärksamhet intränga i samhäilslifvets flere förhållanden, saint äro i utöfningen af sin tjenst ställde under det skydd, Lagen tillägger dem som Konungens Befall ningsha['vandes bud och ärender lora, äfvensom medgifne handräckning af Ivrono-Betjeningen. Befattningen såsom Ordningsman uppdrages vanligen åt de bättre och förståndigare ibland Allmogen och anses innebära ett hederseller förtroende-uppdrag, som någon gång ganska väl motsvaras; men Ordningsmannaskapet kan dock icke hafva betydligt inflytande på samhällsskicket så länge det saknar den stödjepunkt inom hvarje ort, en ordentelig Municipal-Styrelse skulle lemna. Kyrko-Råden kunna väl i visse fall fylla denna lucka, då till deras omvårdnad hörer vidmaglhållande af ordning och sedlighet inom Församlingarne och de äfven, med Kyrkoherden till Ordförande, utgöra ett slags Domstolar, berättigade att med offenteliga varningar och föreställningar, samt äfven med åläggande af böter, näpsa och bestraffa mindre förbrytelser emot Kyrko-Disciplinen och andre dermed gemenskap ägande ordningar. Desse myndigheter, som i allmänhet gjort sig aktade, synas derföre uppfylla sitt föresätta ändamål; men deras verkningskrets är mycket begränsad, och torde ej eller lämpeligen kunna utvidgas till alla police-ärender inom Församlingen, oberäknadt de economiska, ehuru de å en del ställen hafva på sin lott Sundhets-policen och Fattig-policen, de der åter på andre ställen äro splittrade i serskilde afdelningar, merendels under Kyrkoherdens Ordförandeskap. Vid sådane förhållanden med police-makten, och då, såsom bär i Länet, nu hysande öfver 200,000 Invånare, spridde på w\
Domstol icke kunna uthärda längre än till pensionsåldern. Dessutom är det oundvikligt att till ledamöter i Högsta Domstol utses personer med stor arbetsförmåga, stort anseende och stora kunskaper, åtminstone öfverstigande det mått, som i allmänhet blifvit menniskor beskärdt. Till ledamöter i Regerings-rätten åter är det icke omöjligt att unga personer utses, hvilka finna det ganska angenämt att undfå en hög rang, med hög lön, eller också gamla personer, hvilka icke äro användbara lill något annat. Hr Akerman har sagt alt kompetentsfrågor afgöras af lägre myndigheter. Enl. min åsigt är detta ett fullkomligt misstag, och jag tror att dessa frågor icke kunna förekomma förr än hos den myndighet, som är Konungen närmast; och Hr von Köchs mening liar troligen åfven varit den, då han sagt att när en Domstol liar att välja på tre instanser, dit ett ärende kan hänskjutas, stannar Domstolen i stor förlägenhet och det blir nästan omöjligt all bestämma hvarthän målen skola hänvisas. Man liar sagt att man icke hör afslå en reform derföre, att den medför kostnader, men om man kan lä en reform för godt pris är det väl skal att antaga den, serdeles om den är bättre än hvad man har. Jag hembär Frih. af Ugglas min tacksnmhet derför att han har vitsordat min upgift alt besvärsmålens antal icke upgå till mer än 7 å 800 och detta stärker ännu mera min öfvertygelse att genom deras hänvisning till Regerings-rätten, denna sysselsättning blir allt för ringa för att utgöra ett serskildt embetsverk. Häraf hemtar jag ytterligare stöd för den åsigten att målen skola kunna afgöras i en serskild afdeln. af konseljen, såsom Hr von Koch föreslaget, ehuru jag icke ur flere synpunkter kan gilla hans redaktion. I de 11 rr:rs minnen, hvilka lika med mig deltagit i beslutet om dea s. k. Departts-Styrelsens införande, återkallar jag, om icke 646 Den 28 Februari f. m. meniugen med de consultativa StalsRåden var att de skulle afgöra besvärsmälen, som från konseljen borde afskiljas, och att dessa StatsRåd skulle afgifva en kort berättelse om de mål, hvari de fattat beslut.
För sökande till Orge/nist-syss\a: a) Prestbetyg i likhet med hvad för sökande till klockare-svssla är föreskri 1‘vet; Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.-Ulsk. Betänkande N:o 47. II E) betyg om musikalisk kunskap, skicklighet i orgelspelning samt nödig kännedom om orgelverks vård, utfärdadt al' Kongl. Musikaliska Akademien eller Director Musices vid allmänna läroverket i stilts-sladen eller Domkyrko-orgelnislen ; c) borgensförbindelse, så lydande: “I händelse N. N. blifver lagli gen utnämnd lill Orgelnist i N. N. församling, gå vi undeitecknade, en för begge (alla) oell begge (alla) för en, uli full borgen, såsom lör egen skuld, lör all ilen skada och förlust, som, genom lia ns missvårdande af orgelverket, församlingen tillskyndas kan;’’ </) betvg om kunskap och skicklighet i vaccination och åderlåtning, utlardadt af vederbörande läkare, erforderligt endast då tjenst sökcs i landsförsamlingar. §. 3. 1 inom. Endast i Kongl. Musikaliska Akademiens betyg gifver sökande från andra stift lill klockare-eller uigelnist-syssla ansöknings-iält utom det stift, sökande genom födseln tillhör. 2 morn. De i § 2 föreskrifna borgensförbindelser böra vara gifne af vederhäftige personer och egenhändigt skrifne af endera af deni, borgensmännens underskrifter lagligen bevittnade samt vederhäftigheten styrkt af pastor i den församling, der den sökande och borgensmännen sitt rätta hemvist hafva. 3 mom. Till förenade orgelnistoch klockare-tjensler erfordras alla de i § 2 föreskrilna betyg. § 4. Sökande, som befinnes samtidigt innehafva förslag till (lera än en klockareeller orgelnisl-beställning, skall till hvarje af dessa anses obehörig och hans rum å förslaget n.ed annan sökande fyllas, antingen han redan på någoldera stället undfått de väljandes kallelse, eller icke.
Invid eller på föga afstånd från dessa sjöar ligga de flesta större jernverk på Dalsland, äfvensom några i Wermland, såsom Upperud, Hofverud, Billingsfors, Cathrineholm, Lennartsfors, Gustafsfors, Krokfors, Christinedahl, Lisefors och Bäckefors, hvilket sistnämnde bruks effekter ensamt stundom upgått till 10,000 Skepp, årligen, samt dessutom Cathrineholms, Billingfors, Skåpafors, Sulleds, Långeds, Bengtfors m. fl. sågverk. All den för ofvanberörde jernverk erforderliga malm och spanmål, som, den förra från Wermland och den sednare från Westergöthland, öfver Wenern föres till Hattefura hamn, måste numera derstädes omlastas i pråmar, för att föras genom sundet vid Köpmannabro. Här sammanträffa 2:ne kommunikationsleder, af hvilka den ena öfver Snäcked förer in i sjön Animmen och derifrån genom en af några bruksegare för flera år tillbaka anlagd, numera af ålder förfallen, träsluss i sjön Ärren; den andra åter går till Upperud, hvarest varorna å uyo måste urlastas, för att forslas ett kort stycke öfver BO Den 1 December f. m. Iand förbi vattenfallet samt inlastas i fartyg och föras öfver sjön Itogvarpen till Hofverud; derstädes ännu en gång urlastas, för att föras öfver land oell åter inlastas, samt sjöledes transporteras till Långed, der för 4:de gången omlastas och föras öfver land tili Laxsjön, öfver densamma till Skåpafors, der lör 5:te gången omlastas, för att föras öfver Lelången och vid Sudan af denna sjö vid Gustafsfors ytterligare omlastas, för att komma till Stora Lée. På samma väg måste den till jern förädlade malmen äfvensom sågverkens produkter återföras till Hattefura, lör att inlastas till Götheborg och derifrån exporteras.
För qvinnotårar varit mycket rädd. HERMIONE (inkommer). Det är då här jag bida skall hans ankomst. Men här ser ut som man till fest har rustat. Hvad kan väl vara meningen med detta? FÖRSTA ÄDLINGEN. Har ingen sagt dig det förut? HERMIONE. Ju er. Jag frågar FÖRSTA ÄDLINGEN. Jo, kungen firar här sin seger, Och då plär det gå lustigt till med dans Och sång och spel. Du får nog dansa, du. Tänk på nu hur du skall behaga honom. (De gå.) 81 HERMIONE. O, hvilket grufligt öde väntar mig! Jag vaknar upp ur en förfärlig dröm. Ve öfver mig! Hvad har jag gjort? Min handling Mig dömer fasligt för mitt samvets domstol. KRITON (inkommer). Ve! Ve dig, djupt beklagansvärda barn! Att aldrig jag dig gifvit lifvet! O! I stränge Gudar, hvarför straffa mig, Eländige, med sådan grymhet? Kom, Min dotter, till mitt slitna bröst och låt Mig än en gång dig trycka i min famn. Ack, se då på mig! Hvarför irrar då Din blick ett mål att finna? Hvarför söker Den ej det trogna fadersögat? Skulle Måhända du ha något att fördölja? Ack nej! Bort, bort, du lömska misstro, som Bedraga vill mitt arma hjerta! Kom, Mitt barn! Jag känner, ja, jag vet, att du Är lika ren och fri från, skuld som då Jag lemnade dig sist. Hvi dröjer du? HERMIONE (på knä). O, dyre fader, krossa ej ditt barn Med dessa milda ord! Nej, må din vrede Och din förbannelse mig drabba; ty Blott då kan blygselns rodnad släckas ut, När jag umgälda får mitt brott. Ja, stöt Mig bort ifrån din famn, ös öfver mig Hvad smädelser du finna kan och jag Skall nämna det lång modighet och mildhet. Ty vet, ej fins i Hades straff nog grymt För mig, som svek mitt fosterland. KRITON. Hvad hör jag? 82 Hermione, ack säg : det är ej sant Och jag dig tror. HERMIONE.
Stånds förklaring om hvad det menat med sitt beslut, och, utan att ådraga R. o. Ad. ett rättvist klander, torde vi således ej kunna underlåta att återremittera denna punkt. Frih. von Schulzenheim: Jag vill blott i anledn. af Gr. Frölichs sista yttrande taga mig friheten att närmare fästa uppmärksamheten derpå, att BondeSt. särskildt och uttryckligen afslagit de 70,000 r:drna. Detta rörde frågan om upp - Den i3 September. förande på stat af ett redan förut beviljadt anslag. Den andra frågan angick beviljandet af ett nytt anslag. Dertill har BondeSt. beviljat /|5,ooo r:dr, och för mig är och förblifver det oförklarligt, huru dessa begge frågor kanna på något sätt sammanställas. Det var endast denna erinran, jag önskade framställa. Hr Gunther, Garl Gust.: För min del anser jag R. o. Ad. icke behöfva återremittera denna punkt, enär den är uppställd i full öfverensstämmelse med R. o. Ad:s beslut och Bonde.St., derigenom att Utskrs förslag af R. o. Ad. blir antaget, icke förhindras göra sin mening gällande, så mycket mindre som BondeSt. har att påräkna biträde af BorgareSt. hvilket icke bifallit något särskildt anslag för bevärrsmanskapets beklädnad. Att återremittera denna fråga anser jag således öfverflödigt, och sådant vore jemväl oformligt, emedan R. o. Ad. derigenom skulle öfvergå på minoritetens mening, hvarföre jag protesterar emot den begärda återremissen. Frih. Boye, Ludv.: Jag har icke tänkt i detta ämne förrän i denna stund, och det är således möjligt, att jag gjort en oriktig uppfattning; men i sådant fall hoppas jag Ståndets öfverseende. På ena sidan har blifvit påstädt, att man obehörigen sammanblandat a:ne punkter, afgjorda genom 2:ne särskilda beslut, och å andra sidan påstår man, att dessa punkter skola äga ett oskiljaktigt sammanhang.
De vanliga sädesslagen äro Hvete, Råg, Korn, 1 laira, Ärter, Bönor och Blandsäd, samt af rotfrukter Rofvor oell Potates, Sädesslagen i denna proportion att på jord för utsäde af 10 å 12 tunnor, det vanliga som på ett mantal sås, omkring en tunna Hvete, 6 tunnor Råg, 2 tunnor Korn, -£ tunna Ärter, 1 ~ tunna Blandsäd och Bönor och 1 tunna Hafra; deraf man efter 12 tunnors utsäde torde kunna beräkna, till exempel: 1 Tunna Hvete å 12:te kornet med afdrag af utsädet .11 T:r G Tunnor Råg å 8:de kornet dito 42 „ 2 Tunnor Korn 7:de dito dito . 12 „ 2 Tunnor Ärter å 8:de dito dito 3 „ 16 1^ Tunna Blandsäd och Bönor å 7:de kornet dito 9 „ 1 Tunna Hafre å 6:te kornet dito 5 „ Potates, som allmännast planteras i dertill anslagne Täppor eller å Nyodlingar eller å trädesåkrar, så alt dertill intet användes af den till säds frambringande för året ämnade jord, odlas till den myckenhet att den utgör ett ganska väsendtligt bidrag till föda för både menniskor och kreatur, användes ej så obetydligt till br än vinsbränning och försäljes till flere hundrade tunnor. Rofvor brukas obetydligt och sås i trädesgärdet. Lin och Hampa sås väl, men afkastuingen på långt när icke motsvarande behofvet. Humla, hvartill tjenlig jordmån i allmänhet icke finnes, odlas äfven, men afkastningen torde på långt när icke fylla behofvet. Ifrån Östra och Vestra Wingåkers Socknar sker likväl försäljning deraf ej så obetydligt. Utom vid Säterierne är försälj nig' af trädgårdsvaror högst obetydlig.
Och om jag rande, våldsamma och uppstyltade, som eljes kan uträtta något, och om någon enda liten tillhör » arméns » program; det hade icke försvallvåg däraf kan nå fram äfven till eder, mått smitta hennes fina, nobla väsen. Men stämman var så svag, så svag; det lät som då skall ni kanske förstå mig. » en enda rossling, då hon till slut försökte Det var en visshet och en kraft i hennes sjunga en afskedssång. Det var, som om stämma, som nästan kom en att glömma, huru hvassa hostningarna ljödo, och huru de man hört en röst från andra sidan grafven: deles grundlös, ty med den för lungsotspatienter egendomliga tilliten till helsa och krafter fortsatte hon: röda rosorna på hennes kinder flammade allt bjärtare. En stund senare tog hon afsked för aftonen. Morgonen därpå voro vi väl ett par dussin studenter, som samlats nere vid järnvägsstationen, när hon skulle fara. V i höjde ett kraftigt lefve för henne, då tåget satte sig i gång, hurraropen dånade öfver perrongen, hon viftade med sin lilla, hvita hand ett sista farväl och var försvunnen. * * * Mer än ett hälft år hade förflutit sedan den där vårfesten i botaniska trädgården. Nya intryck hade kommit och åter aflösts af » Träffas vi aldrig, träffas vi aldrig mera härnere i lidandets land, möt mig därofvan, möt mig därofvan, möt mig på himmelens vinkande strand! » Det var icke månget öga, som icke var tåradt, då skarorna vandrade bort efter sammankomstens slut. Det var intet vanligt » frälsningsmöte » man hade varit med om; det var en ädel, hjärtevarm kvinnas afsked från sitt lifs drömmar och nästan från lifvet själft. Jag stannade kvar, ty jag såg, att hon väntade mig i rummet bredvid. H o n fattade häftigt min hand, då jag trädde dit in, och sade med skälfvande 3tämma: Ni såg mig i begynnelsen af min bana, då jag störtade mig ut i lifvet att forverkliga mina stolta drömmar, ni har nu sett mig vid slutpunkten af min bana, då jag känner allt f ö r f e l a d t.
Att våra felaktiga Undervisnings-anstalter underhjelpa dessa Landets olyckor, kan omöjligen bestridas } och hvilket Riksens Ständer för 5 år sedan insett, då de i en till Kongl M3J t ingifven underdånig skrifvelse af den 3 April 1810 anhållit om Kongl. Majtts nådiga omsorg om Uppfostringsanstalternas förbättrande, på det att derigenom skuiie underhållasnärvarande ock teredas tillkommande slägt ers förstånds och kunskaps odling, patriotism ech redlighet, ehuru härvid ännu lärer vara ganska litet vidgjordt. Allt det ofvanstående har jag endast anfört, dels för att visa, att flere än jag tänkt i detta ämne, och dels för att göra mina medborgare uppmärksamma, huru liten uppmuntran och aktning detta vigtiga ämne, ja säkert det vigtigaste af alla, hittills åtnjutit. Måtte detta snart bli annorlunda! Vid denna önskan fäster sig allt mitt hopp om Sveriges framtida sällhet och bestånd I 60 §. af 1809 års Regeringsform upptagas Postmedlen, såsom utgörande en del af Bevillningen , den Riksens Ständer sjelfve viel hvarje Riksdag äga rättighet att sig åtaga. Enligt 86 §. af samma Regeringsform förkla. las, hvarje Svensk mun äga rättighet} att utan Den 24 April. 647 några af den offentliga Maglin i förväg lagda, af Tryckfrihets Lag en ej föreskrifna, hinder, utgifva Skrifter. En del af våra allmänna Tidningar och Journaler äga postfrihet, en del icke, och orsaken till denna besynnerliga olikhet är svår att förstå. I ett så folkfattigt land, sorn Sverige, der begäret för själsodling och följaktligen äfven för medlet, läsning, är så högst obetydlig, skal] nödvändigt detta begär ännu mera försvagas af svårigheten att erhålla böcker och tidningar, helst när desse sednare, som mest och ofta endast intressera för dagen, men likväl kunna anses såsom förespråkare för Litteratur och bildning, ej postfritt och med hvarje post kunna erhållas. Besynnerligt är det äfven, att i fordna tider, då Tryckfriheten ej utgjorde någon särskildt Grundlag , fanns ej detta hinder för Litteraturen.