Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nådiga disposition ställde medel, högst 5o,ooo R:dr måtte användas till undsättning, utan återbetalnings-skyldighet, endast åt sådane behöfvande, som icke ega att .påräkna understöd af sine communer, icke äro i tillfälle att genom arbetsförtjenst sig försörja, samt ej heller i stånd att af sina tillgångar åstadkomma någon återbetalning; c) att i öfrigt medlen endast måtte disponeras till låne-understöd, utan ränta, med bestämd återbetalningstid, och mot derföre ställd säkerhet af de större eller mindre menigheterne gemensamt, eller ock hvad annan ansvarighet Kongl. Majit pröfvar kunna godkännas; 3:o llos Kongl. Majit anhålla, att den genom influtne tullafgifter på från utrikes ort införd spanmål uppkomne conlanta behållning, hvilken ej af Kongl. Majit är disponerad, måtte, i likhet med hvad, sorn. angående inbetalningarne uppå i83o års undsättnings-creditiv förut är stadgadt, och till besparing af räntan, till Riksgälds-Contoret öfverlemnas, emot åliggande för detta Verk att de sålunda emottagne medlen genast, uppå skeende reqvisition, tillhandahålla Kongl. Majit för det med dem afsedda ändamål,” 12 Stals-Utskoltcls Utlåtande, N.-o 160. Af Herr Friherre von K ränner: ”Jag aner Utskottets afslag a Kongl. Maj is Nådiga Proposition om erhållande af elt ereditiv, alt användas vid inträffande missväxter, icke vara väl betänkt. Beslutet, som genom den förseglade sedelns brytning bestämdes, stödjer sig egentligen deruppå, ali en tillgång finnes, inberäknade osäkra fordringar, af omkring 5oo,ooo R:dr B.vo till Kongl. Maj:ts disposition vid missväxter, hvilken tillgång ingalunda var Hans Majit okänd, då Propositionen afgafs.
Såsom jag upfattat denna sak synes det mig vara klart att R. Stir redan tillerkänt Hr Richert en belöning utöfver det belopp han åtnjutit för det arbete han verkställt med anledn. af honom lemnadt updrag. Det förefaller då särdeles oegentligt att så många år efter det R. St:r fattat detta beslut Den 9 December f, m. 159 någon ytterligare belöning härför skall komma ifråga. Man säger att en anlerin. härtill är den höga ålder hvartill Hr Richert kommit, som skulle hindra honom att sköta sitt domarekall, med mindre han dertill använder en annan person, och att det icke vore R. St:r värdigt lemna detta utan afs:de, hvadan R. St:r borde förhöja hans gratifikation; i händelse man icke gjorde delta, skulle man försätta honom i den svåra ställning att nödgas använda personer med mindre skicklighet, för att icke behöfva tili dem afstå så stor del af domsagans inkomster som annars skulle erfordras. Jag får fästa upmärksamheten på en sak som skulle kunna jemka detta förhållande; det vore att Hr Richert till K. M. ingick med anmälan att han i följd af sin höga ålder önskade taga afsked, men att den pension som honom tillkommer vore så ringa, att han icke deraf kunde lefva sorgfritt, och att han med anledn. häraf begärde att en K. Propos. till R. St:r måtte aflåtas om beviljande af en pension, som vore tjenlig och passande åt honom. Under sådant förhållande skulie R. St:r ganska skyndsamt bevilja honom pension till större belopp än t. o. m. motionärerne föreslagit, men deremot inträder man icke på den banan att sedan R. St:r beslutat en gratifikation och således på sätt och vis upgjort sina förbindelser till ifrågav:de person, efter 15 år återkomma till ärendet och begära tillökning. Hr Aminoff, Joh. Fredr.: Det är en erkänd sanning, hvilken icke här på detta rum hvarken nu eller förr, då fråga om Exped.Sekret. Richert förevarit, kunnat bestridas, att han är en bland våra första och förnämsta jurister.
Att Grundlagen så bör tolkas har R. o. Ad. visat derigenom, att Ståndet, då motioner i motsatt syftning vid föreg:de Riksdag väcktes, vägrade remiss å detsamma. Återstår nu att tillse hvilken dag 1856 nästa Riksdag skall börjas. Härutinnan stadgar Grundlagen att R. St. ega att i Riksdagsbeslutet bestämma denna dag. Meningen med detta stadgande, måste således vara den, att R. St. ega att, under det årets lopp, då den nya Riksdagen skall sammankomma, utsätta den dag, hvilken de anse för tjenligast. Så har hittils skett och så måste det bli; ty om R. St. voro bundne att sammankomma till ny Riksdag på samma datum, som den föreg:de Riksdagen sammanträdde, så skulle, i fall K. Sig tvungen att, på en för R. St. eljest otjenlig dag, sammankalla urtima Riksdag, R. Stms nästa sammanträde enl. denna tolkning komma att ega rum på denna otjenliga datum. Så har ofvannämnde § icke blifvit tolkad. Vid 1844 års Riksdag, hvilken sammankom i Juli månad, ansågo R. St. sig ega full rättighet att bestämma dagen för nästföljande sammanträde till d. 15 Nov. 1847. För min del kan jag icke inse hvarföre icke R. St. vid denna Riksdag skulle hafva samma rättighet. För att således öfvergå från frågan om rättigheten till frågan om lämpligheten, så har Exped.Utsk. föreslagit d. 15 Nov. och 2:ne Stånd hafva antagit d. 15 Okt. Jag anser d. 15 Okt. vara vida fördelaktigare än d. 15 Nov., ty då Riksdagen börjar sistnämnde dag, slutar motionstiden vid jul-helgen. Riksdagsmännen vesa då härifrån för att hemma öfvervara helgen, och icke något arbete börjar förr än i medio af Jan., ty man tycker att då mo - 40 Den 11 April f. m. tionsiiden nyss är slutad, är det inte värdi att företaga något arbete, förr än helgen passerat. Följden är den, att Riksdagen un der denna tid kan anses nplöst. Om deremot R.
Utskottet har trodt, att om en allmän införselfrihet emot afpassad tull lades till grund, dessa olägenheter skulle undvikas, ty om Konungen ansåg nödigt derifrån genom förbud emellan Riksdagarne af en eller flera articlar göra undantag, skulle dessa undantag som träffade alla, icke kunna föranleda till missbruk eller skada; att Konungen till dessa förbud ägde rätt, derom har Utskottet aldrig tviflat, men icke ansett sig behöfva förorda en sådan rättighet; Utskottets åsigter i detta afseende torde vara tillräckligen ådagalagda uti Betänkandet, enär Utskottet icke föreslagit, att till Konungen i underdånighet öfverlemna, att i alia härmed gemenskap ägande frågor med utländska magter afhandla, utan yttradt, att Utskottet till forser sig, det Konungen i detta afseende begagnar sin Konungsliga rätt tiil Landets bästa, misstydning häruti borde må hända icke ägt rum, och skulle ett redactionsfel i första puncten om handelns frihet dertill kunna föranleda, kan detta lika så lätt ändras, som Ständerna i händelse Utskottets grundsattser gillas, uti underdåniga skrifvelsen till Konungen lämpligen kunna uttrycka, ej mindre orsaken hvarföre de äro gillade, än Den 2S Junii e. m. 665 afven öfverlåtandet till Konungen, att efter omständigheterna använda dem till Landets sanna fördei. Då Utskottet icke kunnat misskänna Konungens rättigheter i detta fall, kunde det också icke inse någon fara för Rikets Fabriker vid framställningen af förslaget, enär Konuugens vishet i förening med dess kärlek för Landet, försäkrade Utskottet, att försigtighetsmått, skulle vid utförandet iagttagas der de funnos nödiga och Utskottet borde hoppas, att Konungens Rådgifvare skola göra honom uppmärksam på hvad behofvet kunde fordra, Detta har jag (rott mig böra anför» såsom svar till dem, hvilka i denna del icke fattat Utskottets mening eller misstydt densamma. Af andra yttranden har jag äfven erfarit, _stt man beskylt
Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 22. att de med fördel kunna odlas till åker eller äng, och en för egornas odling och bruk ändamålsenligare indelning kan genom nytt skifte åstadkommas, i hvilka fall, der yrkande om nytt skifte framställes eller biträdes af delegare, innehafvande minst hälften af skifteslagets jord, beräknad efter förmedladt mantal, der mantalsindelning skett, sådant skifte må kunna erhållas, dock endast å inrösningsjorden;» samt, på det icke några betänkligheter måtte möta för antagande af detta förslag, att sista punkten i lista § af 8:de kap. skiftesstadgan måtte erhålla följande förändrade lydelse: »Aro egorna förut delade genom skifte, som vunnit laga kraft, håfve hvarje delegare rätt att vid nytt skifte tillgodonjuta hvad efter uppskattningsvärde mot de egor svarar, som han förut innehaft.» Gustaf Ohlsson vill åter ett tillägg till skiftesstadgan af innehåll, »att, då ett skifteslag redan undergått skiftning enligt åberopade stadga, det måtte tillåtas delegare i skifteslaget att, efter vederbörande Egodelningsrätts ompröfning det egorna beqvämare och med större fördel kunna skiftas, begära ny skiftesförrättning, och att egorna då icke skiftas efter s. k. innehaf, utan efter de grunder, som för hvarje ort äro stadgade eller framdeles stadgas kunna, samt att, i händelse Egodelningsrätten icke tillstyrker ny skiftning, omkostnaderna vid nämnda Rätt skulle betalas af den eller dem, som ansökan gjort, men i annat fall af skifteslaget gemensamt; dock att en tid af minst tjugu år skall hafva förflutit, sedan laga skiftet blef stadfäst;» anförande motionären till stöd härför: »att vid skiftesstadgans första tillämpning så väl landtmätare som gode män och skiftesdelegarne voro mindre erfarne, och i följd deraf icke begagnade sjg af alla de fördelar, hvilka nu genom erfarenheten göra sig gällande; att egorna till ett skifteslag undergå förändringar, hvilka komma enskilde till godo, hvaremot andra icke äro i åtnjutande deraf; samt att utflyttning icke är så vidtagen, som sig bort, utan fastän skiftning är öfvergången, byar ändå äro nästan lika trassligt sammanpackade, hvilket i många hänseenden medför stora vådor och olägenheter.»
Emedlertid vill jag icke uppehålla Ii. o. Ad. med något vidare försvar för min åsigt, emedan jag erhållit underrättelse, att BondeSt. afslagil förslaget, hvarigenom all vidare diskussion i ämnet är ulan allt ändamål. Frih. Palmstjerna, Nils Fredr.: Vi öfverlägga, enl. den underrättelse, som mig äfven lillhandakommit, numera om Påfvens skägg. Dä ett MedSlånd förkastat ifrågavar. förslag, blir R. o. Ad:s beslut för närvar, ulan all verkan. Likväl kan det alltid vara af någon betydenhet, såsom möjligen bidragande att föranleda Const.- Ulsk., alt åter framställa ett nytt förslag, som, efter votering i förstärkt Utsk., måhända kunde hafva, mera än delta, en chance för sig alt blifva anlaget vid nästa riksdag. Enl. min åsigt äro de förändringar, Gonst.Ulsk. i dess mein. under N:o 5 föreslagit, af obestridlig nytta; och hvilka förbättringar representationssättet framdeles än kommer att undergå, så uträttas dermed intet, sä vida ej derjemte arbetssättet förbättras. De emot förslaget framkastade anmärkmr liar jag icke funnit vara af serdeles vigt, och jag bade icke trott, att inom delta Ständ någon skulle påyrka dess förkastande, emedan nyttan deraf är så påtaglig, att jag anser knappast något förslag hafva blifvit någonsin framsläldt, hvilket, så väl som detta, upfyller de vilkor Const.Utsk. eger att iakttaga vid framställande af förslag till ändringar i grundlag, nemi. alt det är nödigt, nyttigt och verkställbart. Den 25 Januari f. m. 175 Ibland annai, som emot förslaget blifvit anmärkt, bar man sagt, att, genom stadgandet att hvarje motionär, silvida bans motion skall kunna remitteras, mäste understödjas af 4 Ståndsbröder, motionsrätten skulle allt för mycket inskränkas oell göras beroende af andras godtycke.
Ehuru Utskottet jem|*il lågt detta ansvar i böter, har likväl Utskottet ansett beloppet deraf ej oi.i lero af del snattades värde, på säll nu är förhållandet; och på det den varning, som bor ligga i straffet, ej må helt och hållet sakna allvar, 24 Lag-Vt skott els Betänkande, N:o 37. har Utskottet föreslagit att, om snattaren ej orkar böta, han skall i stället undergå fängelse vid vatten och bröd. Skilnaden emellan snatteri och stöld torde jemväl i en framtid helt och hållet bortfalla. Så har skett i flere andra lauder, bland andra Norge; och deri har äfven Utskottet haft ett skäl att, efter hvad ofvan förinäles, ej, lika med Lag-beredningen, inympa snalteri-begreppet på de tillgrepp, hvilka vår nuvarande lag, utan alseende å det tillgripnas värde, betraktat såsom stöld. De tillgrepp, som ske ute å marken, då egendomen finnes under ”Guds lås,” såsom det hos folket heter, och de^ som vur lag kallur nidingsstölder eller stämplar med särskilda benämningar, äro dessutom elter allmänna tänkesättet af den gröfre art, att detta tänkesätt ej skulle gilla, derest man i någon mån deråt gåfve den mildare karakter, som ligger i begreppet snatteri. I anseende till de flere arter stöld, som Utskottets förslag upptager, har emedlertid Utskottet lått vidkännas den svårighet, Lag-beredningen till en del hvälft på domaren: att nemligen för alla de olika arlerne utsätta straff. Men, på sätt Utskottet ofvan ytLrat, hörer det nära nog till omöjligheterna att bestämma, i hvad grad det ena brottet är svårare än det andra, samt alt derefter i arilhmetiskt föHiållunde beräkna straffen. I bestämmandet deraf blir alltid något godtyckligt; och i ingen omständighet uppenbaras så det subjektiva omdömet.
Kommitterade, som 1111 ega att inför Eders Kongl. Maj:t i underdånighet redogöra för det förslag till normalstat för indelda arméens aflöning, kommitterade utarbetat (Bil. 1), hafva vid bestämmandet af de deruti uppförda belopp utgått från antagandet af icke allenast de allmänna hufvudgrunder för löneregleringen, hvilka här ofvan blifvit framställde, utan äfven de särskilda, på lönebeloppen inverkande förutsättningar och bestämmelser, som nedan skola hvar för sig omtörmälas; och få kommitterade till vinnande af större tydlighet, punktvis redogöra för hvad i dessa hänseenden sålunda blifvit beslutadt. 1. I)å, såsom nedan skall visas, de för arméens aflöning nu disponibla tillgångar blifva otillräckliga för den nya löneregleringens genomförande, hafva kommitterade ansett det ligga närmast för handen att arméens löningsstat icke längre betungas med ackordens amortering, utan att denna öfvertages af statsverket. I sådant afseende torde följande utredning, beträffande arméens ackordsförhållanden, vara upplysande för ett rätt bedömande af denna fråga: Med anledning af Rikets Ständers vid 1756 års riksdag fattade beslut om inrättande af en pensionskassa för arméen uppå vissa, af dem fastställda grunder, blef reglemente för denna kassa, hvilken ännu eger bestånd, af Kongl. Maj:t första gången utfärdadt d. 10 Januari 1757. Förutom deruti meddelade föreskrifter, angående sjelfva pensioneringen, stadgades bland annat, att officer, 32 som toge afsked, egde, jemte pensionen från kassan, att af den, som honom efterträdde i tjensten och at de öfrige, som genom samma ledighet klefve befordrade, erhålla något ”understöd” för ”sitt tillräckligare underhållBeloppet af detta ”understöd” bestämdes för hvarje grad inom livart och ett vapen, och till en del olika vid olika regementen. Då ledighet uppstod genom dödsfall och således någon afskedad person icke fanns, till hvilken understöd behöfde utgå, voro icke heller de befordrade skyldige att en dylik utgift vidkännas.
Jag befinner mig i okunnighet om hvad man kan gifva, sedan så runda anslag på 2:dra HufvudTiteln redan äro beviljade, och jag befinner mig i belägenhet att frukta , det jag, genom beviljandet af några anslag nu, borttager anslag för de, redan uppgifne, ändå vigtigare föremålen. Å ena sidan känner jag icke, hvad skattebördan ytterligare kan tåla, men jag vet, att den redan är tung, dock kanske mera genom sin ojemna för - D c n 3o September f. m. ?.i3 delning än sin storlek. Å den andra sidan, har jag af en värd talare, Herr von Hartmansdorff, Ledamot af StatsUtskotlet, höft uppgifvas, att om Canaler och Strömrensningar ej uppslukade de vanliga stora sömntörne, skulle, sedvin det begärda stora Extraordinarie Anslaget till materielen blifvit beviljadt, ändock af StatsVerkets tillgångar återstå närmare 3oo,ooo R:dr B:co. Jag äger således ej någon bestämd öfvertygelse om hvad som kan göras, emedan de angelägnaste utgifterne blifvit ställda i sista rummet. Det återstår för mig endast, att, efter en noga pröfning af förhållandet, förklara, hvad jag anser vara nödvändigt eller icke. Jag kommer då först till frågan om det af Kongl. Majit föreslagna Generalitetets inrättande och uppförande på Stat. Jag instämmer i denna fråga lill alla delar uti det yttrande, sorn Herr Hjerta, då Kongl. Majlis Nådiga proposition om StatsVerkets tillstånd och behof remitterades, afgaf, och hvilket jag anhåller att här få uppläsa: att nemligen all tids erfarenhet har visat hos oss behofvet af Ständige fnspecteureller Mönsterherrar; att vår Armée, fördelad på en vidsträckt yta, ej kan, utan stora kostnader, för både det allmänna och det enskilt a, årligen sammandragas till stora läger; samt att enhet i manöver, tjenstgöring och hushållning måste vinnas derigenom , att särskilte dertill duglige och nitiske män af hög rang „ af Konungen ut - 2l4 Den 3o September f. m. ses att deröfver vaka.
Jag önskar endast, att ett sådant någon gång måtte frarntes, och vill då helt och hållet afstå från den hedern, att åt ett upplyst Utskott hafva visat den väg, som leder till det för Regering och folk mäst lyckliga resultat. Men så länge detta absoluta axiom ej är funnet, samt orimligheten och origtigheten Den 3o Mars f. m. af mitt förslag blott är sagd, ej visad, ännu mindre bevisad, kan jag hvarken sorn friboren Svensk, eller tänkande menniska, i ringaste nion medgifva, att den öfvertygelse, som nu lifvar mig, är falsk. BevillningsUlskottet yttrar sig uti sitt Betänkande, att detsamma äter ej funnit mitt pro ject vara så fullständigt utveckladt, att det kunnat inse dess fördelar och företräden m. m. — Härpå kan jag endast svara, att jag, såsom varande hvarken Embetsman eller UtskottsLedamot, ej funnit det vara min skyldighet, att utveckla ett förslag af denna art, då Utskottet i sådant afseende bade kunnat vända sig till KammarCollegium, eller andra tillbörliga Auctoriteter. Detta inkast finnér jag derföre ej vara "en skälig anledning, att icke göra afseende uppå mitt förslag," Vidare "har Utskottet ej kunnat undgå finna, att de föreslagne värderingarne och alla dermed sammanhängande undersökningar, jemte flera andra vid verkställigheten mötande omständigheter, säkert skulle medföra oberäkneliga svårigheter, betydlige kostnader samt mycken tidsutdrägt.” — Blott utur det enkla skäl, att detta yttrande är alldeles vilkorligt, kan detsamma ej innebära "en skälig anledning.” Men, med förbigående af detta logiska motskäl, vill jag, hvad Utskottet hvarken logiskt eller factiskt gjort, nu factiskt bevisa orig - 312 Den 3o Mars f. m, tigbeten af denna del utaf Utskottets Betänkande. 1812 års BevillningsFörordning stadgar, att tre särskilte slag af Comitleer böra finnas, hvilka skola uppgöra och bestämma, huru mycket på hvarje medborgare, i proportion af dess förmögenhet, i Bevillning bör sig belöpa.
Försäljning af slämplädt papper. l:o Kollegier, Konsistorier, Embetsverk och Embetsman erhålla, mot redovisningsskyldighet och borgen, lika med hvar och en annan, som på kredit emottager stämpladt papper, samt med rättighet till provision, på sätt i 18 § stadgas, det för utöfningen af deras embete erforderliga stämplade papper. § 20. 4:o Stämplade pappers-förrådet skall, lika med den öfriga ränteri-uppbörden, inventeras de sista dagarne i Juni och December månader, samt instrumenten deröfver åtfölja de halfårs-förslag, som, enligt nästföregående 3:dje punkt, böra till Stats-kontoret insändas. Bevillnings-UlsJcollefs Betänkande, N:o 7. 33 N:o Ank. till Exp.-Utsk. den 16 Haj 1851, kl. 3 e. m. Betänkande, angående stämpling af spelkort och af giften derför.
Betänkande, N:o 17. sens befallningshafvande alf, då laga skifte verkställes i skifteslag, der något boställe är beläget, föranstalta, att, innan skiftets utstakning företages, ekonomisk besigtning å bostället varder förrättad, till utrönande af dess beskaffenhet, så till åbyggnader, som till egor, gärdesgårdar, diken, ståndskog och torp, med Öfrige sådane dithörande lägenheter, hvilka i skiftet kunna komma att ingå, och att härvid allt hvad boställs-innehafvare, i afseende å boställes lagliga byggnad och häfd, kan finnas brista, i penningar uppskattas och värderas; och i 5 §, jemförd med 3 och 4 §§, att om boställsinnehafvare blifvit, i anledning af verkstäldt skifte, ålagdt att för bostället företaga husflvttning, odling, hägnad eller dikning, men den ersättning, som boställsinnehafvare derför af öfrige delegare eller af allmänna medel erhållit, icke skulle svara emot fulla kostnaden, då böra de kostnader, boställsinnehafvare, utan att ersättning erhålla, måst vidkännas, till godtgörande fördelas på tjugu år, med en tjugondedel på hvarje, så att boställsinnehafvare, om han inom tjugu år efter skiftets tillträde bostället alträder, af efterträdaren erhåller ersättning för den öfverskjutande kostnaden, i inan af de återstående årens belopp, med en tjugondedel för hvarje år; men att dock, vid skeende afoch tillträdeshusesyn, från den kostnad skall afräknas, hvad afträdare i honom åliggande skyldigheter, i afseende å boställets lagliga byggnad och häfd, kan hafva brustit. Enligt det af motionären åberopade stadgande i 3 § af 13 kap. Skiftesstadgan, skall vjd utflyttningskostnadens uppskattande afseende fästas å beskaffenheten af de hus, den utflyttande lemnar, såsom om de äro så bristfällige, att ombyggnad ändock förestått, eller äro så goda och hafva sådant läge, att någon af öfrige delegare kan vilja dem inlösa.
Om pu fabriker fnnnps för brännvinsbränningen, är jag öfvertygad, att landtmannen skulle vinna på att äga afsältningspnnkter på den mindre goda spanmålen, N11 kan iian visserligen bränna sjelf; men då lian ej får begagna så stor panna, sorn behöfdes för alt afverka liela den qvantitet sämre spanmål lian kan äga, hvart skill då det öfververblifna beloppet taga vägen? Jag vet del icke. Min öfvertygelse är äfven, att fri brännvinstillverkning skulle i en betydande mån minska de olägenheter i andra afseenden, som här blifvit omtalade. — Man har sagt, alt brännvinet icke är behöflig! hvarken i fysiskt eller moraliskt hänseende. Det förra må läkarne tvista 0111; det sednare erkänna Den 9 November f. in. vi något hvar. Säkert är emedlertid, att då hnsbehofsbränningen förändras till en regelinessig rörelse i stort, skall ovillkorligen consnmtionen af brännvin aldrig blifva hvad den är, d. v. s. öfverflödig. Jag lior äfven, att i slatsekonomiskl afseende skulle Slaten kunna vinna på en regelmessig brännvinsbränning i den syftning, sorn man kan länka sig att den äger, när den är fri; ty då skulle beskattningen på denna rörelse kunna blifva billig och rättvis, Nu kan den det icke; ty det blir jordägaren ensam, sorn skall betala skatten, och vi veta hvad det ordet vill säga att lägga skatt på jordägare. Jag slutar med att förklara, alt systemet bör förändras, så att denna rörelse en gång må komma uti ordentligt skick både i moraliskt, fysiskt och ekonomiskt hänsende. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum kom» me alt fortsättas på e. in. kl. 6. Gr. Horn: R. o. Ad. har åter inkommit i discussion om sjelfva grunderna för brännvinsbränningens tillåtelse, dess bedrifvande och beskattning, hvarvid blifvit yttrade några slatsekonomiska grundsatser i afseende på tillämpningen af detta ämne, dem jag tager mig friheten att bestrida.