Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dock bör ProtocollS - Utdrag-t derom, eiler om sakenS wigt fordrar en sädan skyndsamhet att det ej medhinneS, en af GtairdetS Secreterare behörigen patecknad assirist af den proposition Den 21 October. 4Z47 sou> beslutet grundat, alltid tillika åtfölja, och af Ordf randen för Deputationen i de andra Stånden högt uppläsas. Friherre (Ollerström bad om urslat att h.u: begärde förklaring pä ett i dag förmiddag fattadt bi flut. Han önskade weta vin JustitiäNälen, som hittills sutit i Utskott, ännu under denna Riksdag kunde dermed fortfara. Grefwe körner erinrade att dels Riksdags r Ordningen ännu iFe wore antagen dels kunde ej nägon lag wara retroactiv. Herr Grefwen och Ordföranden wille äfwen påminna Friherre Ollerström att Herr Grefwen spis gjordt denna proposition, att om Riksdags - Ordningen nu antagcs, skulle den för denna Riksdag ej hasrva nägon werkön pä Utskottens sammansättning, hwilkcn proposition Ridderskapct och Zidell! äfwen hade bifallit. 58 § Bifölls. 59 § BiföllS. f>O § BiföllS med ben af Consiitutions »Utskottet förefl-gna förändring. Herr Grefwen och Ordföranden anmälde alt här more ordningen akt företaga den npa cf Constitnlions - Utskottet föecflagna H rörande Thron» följare, wal, hwilkcn nu upplästes. Herr 0 r 2. t ll undcrstälde i anledning af denna Z huruwida en Nämnd bchbfrves wid bet suppo - 4843 Den 21 October. ncrade tillfället. Wi hade under denna Riksdag förrättat ett Thronfökjarc - wal, som i hans tanka bcwksade att förordnandet af en sädan Nämnd wore öfwerflödigt. Grefwe körner:
N:o 91. ker i de landtkommuner, som icke befinna sig i städernas omedelbara grannskap, ty ingen sparbanks-direktion åtager sig att, på egen risk, till eller från hufvudkontoren afsända äfven de minsta penningemedel, så länge Poststyrelsen icke ikläder sig ansvarsskyldighet äfven för dessa mindre postväskor, som den i Postverkets tjenst antagna postiljon enligt öfverenskommelse bör aflemna och emottaga. Att äfven landsbygden må komma i åtnjutande af sparbankernas otvifvelaktigt välgörande inflytande, kan icke annat än vara Rikets Ständers åsigt, och bör väl således ett af de väsendtligare hinder, så vidt möjligt är, undanrödjas. Med anledning af hvad blifvit anfördt, får jag vördsamt föreslå: att Uikets Ständer måtte till Kongl. Majrt ingå med underdånig anhållan, att Postverket ålägges ansvar äfven för enskilda eller kommunen tillhöriga s. k. löspost-väskor, sä länge nemligen de befinnas under de i Postverkets tjenst antagna postiljoners eller andre posttjenstemäns uppsigt och vård; sålunda: att, i händelse iöspost-väska skulle förkomma, ersättning måtte tillerkännas egaren af sådan väska i ett för allt med t. ex. 50 R:dr R:mt, saint om med bevis kan styrkas att penningar eller penningevärde utöfver 50 till högst 150 R:dr R:mt blifvit iuneslutna och afsönde, dessa, likaledes af Postverket måtte afsändaren godtgöras; äfvensom att till Postverkets egen beqvämlighet och säkerhet detsamma emot skälig ersättning måtte tillhandahålla allmänheten dylika postväskor, då, till olägenhet för Postverket, dessa befinnas vara af olika storlek och tyngd samt ofta af dålig beskaffenhet. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 STOCKHOLMS HÖGSKOLAS B IHAN ('JLTRIDISKA bibliotee; TILL s&imiii mm*mmmm® IP IR (D "5P (D (G <D IL IL / VID Urtima Riksdagen i Stockholm År 1834.
Skrifvelse, N:o 35. 53 7:o att den sä kallade afrads-kassan, såsom en bergslagets tillhörighet, må genom bergslaget lill koppar-verkets gagn och bästa disponeras, likväl med vilkor, att denna kassas kapital-fond 56,000 R:dr icke förminskas, samt jemväl med bibehållande af den tillsyn och kontroll, som, enligt Kongl. Brefven den 10 Augusti 1813 och den 11 Maj 1824, är Bergs-Kollegium ålagd öfver kassans behöriga användande lill det dermed alsedda ändamål; 8:o alt någon särskild rättighet för Stora Kopparbergs bergslag till afradseller tionde-frihet för sådan koppar-tillverkning, som kan åstadkommas af malmer från nyare grufvor utom Stora Kopparberget, äfvensom af slagg-smältning, icke blifver gällande, utan hvad författningarne om afrad för bergverk i allmänhet stadga härvid kommer att lända till efterrättelse; 9:0 att likaledes, i afseende på anläggningen af nya koltärande verk inom den Stora Kopparberget närmast omgifvande ort, skall iakttagas hvad i allmänhet är eller framdeles blifver stadgadt rörande dylika verk; 10:o att den förbindelse
Då det är billigt att tillverkaren i sådan händelse godtgör Staten derigenom vållad kostnad, har Utskottet äfven i sitt förslag till § 7 föreskrifvit att, derest afsägelse af anmäld tillverkning sker sednare än 14 dagar före den tid densamma afser, tillverkaren skall vara pligtig ersätta de kostnader, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande pröfvar hafva derigenom uppstått; hemställande Utskottet, att den sålunda förändrade §:n må af Rikets Ständer godkännas. §§ 13, 14 och 39 (11, 12 och 36). I sin nådiga Proposition har Kongl. Majit i samband med framlagdt förslag om restitution af tillverkningsafgiften vid bränvins utförande till utrikes ort ställt frågan om utvidgad frihet att bedrifva distilleringsrörelse samt i detta hänseende anfört att, om export af bränvin skall blifva verkställbar, spritvaran i de flesta fall måste utskeppas i förädladt skick. Utvägar till en sådan förädling borde derföre, så vidt möj ligt vore, beredas. Hittills hade bränvinsdistillering såsom särskild näring varit inskränkt till städerna, hufvudsakligen af fruktan för distilleringspannornas användning till oloflig bränvinstillverkning. Då likväl de så kallade mindre brännerierua numera upphört och med dem äfven den förnämsta anledningen till berörda inskränkning, ansåges distillering utan våda kunna, under vederbörlig kontroll, medgifvas äfven å landet. Visserligen kunde det icke nekas, att distilleringsrörelse af naturliga orsaker fördelaktigast bedrefves i städerna samt att, om afgiftsrestitution vid bränvinsutförsel medgåfves, den för export afsedda varans förädling torde komma att försiggå hufvudsakligen i exportstäderna. Men detta utgjorde icke något skäl att betaga bränvinsför ädlareu en frihet, som i andra näringar vore medgifven, nemligen den, att utöfva sin näring, der han för godt finner.
Till förekommande af utländskt bränvins insmygande, bör å bränvin, då det sändes ifrån stad med fartyg, som passerat saltsjö, tagas förpassning, hvilken icke skall kunna af Tullkammaren utfärdas, innan försändaren aflemnat tillverkarens, under edlig förpligtelse utgifne, tillverkningsbevis; äfvensom, 836 Expedilions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N-o 367. när bränvin föres ifrån skärgård sjöledes, slikt lillverkningsbevis bör varan åtfölja. Äfven bör, då bränvin föres landvågen, till större parti än 60 kannor, detsamma åtföljas af elt lika beskalfadt tillverkningsbevis. Uragtlåter någon, hvad sålunda föreskrifvet är, hvarunder dock skeppsbesättningens förråd, räknadt lill 4 kannor per man, ej inbegripes: vare det utan bevis förda bränvinet förbrutet, derest egaren ej gitter med tillverkningsbevis eller annorledes tillförlitligen styrka, att detsamma är af inhemsk tillverkning. Finnes detsamma vara å utländsk ort Lillveikadt, straffes förbrytaren såsom för oloflig införsel. Under forsling af bränvin inom landet vare det förbjudet, vid äfventyr af varans förlust och böter, såsom för oloflig bränvins-minutering, att till samma person på en gång försälja mindre belopp än 15 kannor. §. 56. Allt hvad i denna Författning finnes stadgadt om utminutering af bränvin, galle äfven för andra brända eller distillerade spirituösa drycker. §. 57.
och derest berörde remiss icke innehöUe bestämd föreskrift, att emot Herr Landshöfdingen allena föra talan, aldeles sådan som Actor den fört, påstode Herr Landshöfdingen, det Kongl. Hof-Rätten måtte genom särskildt Utslag förklara samma talan ej kunde till pröfning upptagas: att Kongl. Hof-Rätten, emot innehållet af den för Kongl. Kammar-Rätten den 21 Junii 1814 utfärdade Instruction, ej vore behörig Domstol, att med detta mot Herr Landshöfdingen anstälda åtal taga befattning, ehuru Herr Landshöfdingen för sin del förklarade sig nöjd, att målet af Kongl. Hof-Rätten upptogs, så vida Kongl. Hof-Rätten, emot stadgandet i 10 Cap. 11 §. Rättegångs-Balken, skulle anse sig kunna häruti låta bero vid parternes ömsesidiga begifvande, utan att Kongl. Majit, uppå gjord underdånig hemställan, i Kader funnit skäl gifva ther lof till: att de af Herr Lagmannen Laurin åberopade 23 och 45 §§• af Landshöfdinge-Instructionen icke kunde lämpas till Revisorers Berättelse. 1115 förevarande fråga , och att * det framstälda straffpåståendet saknade all grund af Lag. Sedan Herr Lagmannen Laurin öfver denne Herr Landshöfdingen Järtas förklaring blifvit inför Kongl. Hof-Rätten hörd, har Kongl. Hof-Rätten, genom Utslag den 19 nästlidne November, sig yttrat öfver Herr Landsliöfdingens invändning mot Domstolens behörighet, det funne yäl Kongl. Hof-Rätten hvad Actor anmärkt, som skulle Herr Landshöfdingen underlåtit, att i behörig tid och ordning indrifva Kronans eller Riksgälds-Contoirets medel, samt derföre redovisa, vara af den beskaffenhet, att pröfningen deraf Kongl. Hof-Rätten icke tillkomma, samt att följaktligen Kongl.
Allmogens och den tjenande klassens välmåga och ^bestånd genom det att för dessöppna väsende samt okonstlade enfald snaror Jades , och ändtligen äfven hos Menigheten verka ett sede-förderf, som Religionens Tjenare, äfven med det alfvarligaste nit, fåfängt skulle motarbeta. Herr Biskopen Doctov Murray anför, att den teckning , som af flera bland Högvördiga Prest Ståndets Tedamöter således blifvitgjord på den Judiska Nationen, och den af densamma befarade skadeliga inflytelse på samhället, vore nog mörk, och kanske i vissa hänseenden för mycket mörk , och att Herr Biskopen trott sig i synnerhet böra fästa sin uppmärksamhet vid den föreslagna reman af 5 procent för det Capital , hvilket af inflyttande Judar skulle i Banken deponeras, och hvilken renta Herr Bi-' »köpen anser vara för hög, äfvensom det vore att befara, ,att tillåtelsen för Judiska Nationen, att 544 Den 5 Juli, att med Christna ingå, Ägtenskap, skulle Jeunna föranleda till ej obetydliga oordningar. Herr Doctor Knös har förklarat, att ehuru den föreslagna tillåtelsen till Giftermål med Christna och till Judars etablerande vid Jordbruk troligen ej skulle verka till mycken våda i anseende till Judars nu kända obenägenhet för sådana förbindelser, Herr Doclorn likväl ansåg sig botia så mycket heldre afstyrka dylika stadganden, som deras vistande på alla ställen, der de icke kunna hafva Synagoga och nogare Policetillsyn, kunde i många afseenden blifva högst menligt. Herr Professor Forsell har förenat sig med Biskop Faxe i frågan om Giftermål imellan Judar och Christna, och för öfrigt ansett det aldrig böra tillåtas Judar att hädanefter till Piltet inflytta. Herr Borgmästaren Örnberg har andragtt* att då de Motioner som från Vällofl.
Sammanlagda beloppet af de uuder sistlidet år, för Riksgälds-kontorets kontanta behållnings förräntande, från detta Verk utlemnade lån utgjorde R:dr 7,878,800: — och dylika återbetalda Iåns kapitalbelopp » 6,242,981: 63. Vid samma års slut uppgingo Riksgiilds-kontorets fordringar för de lån, hvilka utbekommits utaf dels detta Verks kontanta tillgång, dels Statens jernvägsbvggnadsmedel till ett belopp af R:dr 8,001,648: 37 öre. För att icke behöfva uppsäga en betydlig del af de från Riksgälds-kontoret, under förra hälften af sistförlidet år, utbekomna eller derunder omsatta lån, för hvilka 6 procents ränta var förskrifven, ansågo sig Fullmägtige böra i medlet af Juli må nad samma år begagna sig af erbjudet tillfälle att af Stockholms Enskilda Bank upplåna en summa af 780,000 R:dr, hvilken lånesumma, jemte derå, efter 8 procent upplupen ränta, den 1 påföljde September återbetaldes. Äfven under innevarande år hafva Fullmägtige, på sätt nyligen församlade Revisorer i sin berättelse anmält, kunnat genom utlåning tills vidare förränta och i allmänna rörelsen utlemna betydliga summor utaf de till Riksgälds-kontoret influtna medel; utgörande derunder utgifna lån tillsammans ej mindre än 4,477,000 R:dr. Dock har utaf sålunda utlånta mede! sedan detta års början ett ännu större belopp blifvit tili Riksgälds-kontoret återbetaldt, emedan de under denna tid liqviderade dylika lån uppgå till en sammanlagd summa af 6,451,800 R:dr; varande dessa återbetalningar till en betydlig del föranledda genom de uppsägningar, som Riksgälds-kontoret måst verkställa, för att bereda tillgång till de ovanligt stora utbetalningar, Riksgälds-kontoret haft sig ålagdt att under detta års lopp genast efter erhållne vederbörliga reqvisitioner verkställa.
Jag var rädd för denna sorg, hvilken syntes mig onaturlig i sin våldsamhet, men det gick dagar, under hvilka jag ej visste, att denna sorg gällde något annat och mera än vårt barn. Det var dagen före begrafningen, som jag första gången hörde Olga tala om detta. Vi stodo samman vid hans kista, hvilken blifvit ställd i ett litet kabinett och var omgifven af hyacinter, auriklar, narcisser och snödroppar. Allt hvad våren ägde af blommor och grönt hade vi samlat kring vår gosses sista bädd. Min hustru hade själf ordnat allt, hon hade plockat blommorna eller köpt dem. Det såg ut därinne icke som i ett likrum, utan som om vi firat en födelsedag, och när hon sysslade med blommorna, hade jag betraktat henne, och för första gången kände jag ett styng af ängslan. Det var icke sorg, som präglade hennes anletsdrag, det var en blandning af grubbel och själfförebråelser. Hon stod stilla vid den lilla bädden. Hennes händer ströko nervöst öfver barnets hår eller lekte med blommorna på hans kudde. I timmar satt hon därinne, och hennes läppar mumlade ohörbara ord. Till sist reste hon sig upp, strök smekande öfver bädden – gång på gång – och jag tror, att hon bad den döde om förlåtelse. Jag såg detta den sista kvällen innan han för alltid bars bort. Jag hade kommit in i rummet, utan att Olga hörde mig. Hon stod där inne med sina stela ögon häftade på barnets bädd, hon grät icke, höll endast händerna hopknäppta öfver bröstet, och hennes läppar rörde sig. Det gjorde ett ohyggligt intryck på mig, att se henne så, nästan lik en sömngångerska, hvilken i drömmen yppar hvad hon vaken förtiger. Jag vet ej, hur det var mig möjligt att så plötsligt få den bestämda förnimmelsen, att jag var vittne, icke till ett utbrott af sorg, utan till ett lidande, som innebar en fara för oss båda. Jag fick ett begär att rycka henne lös från hennes egna tankar, och i det jag gick fram till henne, sade jag, icke som tröst, utan som i ångest att få draga henne från denna sorg, hvilken hon höll hemlig äfven för mig: »Olga, Olga, hvad tänker du på?»
H err Crom reservation och 1S23 års Ständers beslut i ämnet. S. D. Föredrogs och lades till Handlingarne Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets Utlåtande, N:o 136, i anledning af gjorda anmärkningar emot Betänkandet N:o 95, angående yrkad förändring i Stadgandet om Läste-afgift för Fartyg, som förses med Turkiska Pass. S. D. A nyo föredrogs Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets Utlåtande, N:o 135, i anledning af väckt fråga, dels om tillägg i föreskrifterne, rörande Afvittrings-Verket inom Luleå Lappmark, och dels om behofvet af åtskilliga åtgärder till förekommande af Lappska Folkstammens undergång, hvarvid Ståndet beslöt att antaga hvad af förra Betänkandet, N:o g 1, blifvit bibehållet i senare och nu ifrågavarande Utlåtande, hvilket i öfrigt till alla delar gillades, med undantag af sista punkten, angående serskilda och skärpta Stadganden mot Brännvins försäljning och bruk bland Lapparne, i hvilken del Utlåtandet afslogs; och skulle Stats-Utskottet erhålla del af Beslutet i afseende på de för Afvittringarne nödige medel. S. D. Då nu å nyo föredrogs Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets Utlåtande, N:o 134, i anledning af väckt Motion, att LagComiténs förslag till Civil-Lag måtte vid Universiteten föreläsas och nödig kännedom af detta förslag, jemte Rikets Grundlagar och Allmänna Lag, ådagaläggas af dem, som undergå Juri - Fröt. Utdrag dan 3o Junii 1829. i1 g disk och Embets-Examen, beslöt Ståndet, att, i afseende pä fragan om föreläsningen vid Universiteten af Lag-Comitens förslag till Civil-Lag samt skyldigheten för examinerade, att på kännedom derutinnan aflägga prof, vid Utskottets yttrande i denna del lata bero, samt att bifalla Utlåtandet i senare delen, eller om föreläsningen öfver Rikets Grundlagar och examinerandet deruti. S. D.
Först slukade hon andlöst hela boken, så bläddrade hon tillbaka till början och sög långsamt på varje ord, som om de varit blommor och hon ett bi. Läshungern är allt en underlig hunger, den mättas aldrig! Och så hon kunde fråga! Inte alltid om det som var mesta vikt uppå, men alltid om det som var mesta sång uti. På den tiden hände det allt, att Stig-skolmästare vaktade korna, medan Ragna låg framstupa under ett träd och i smyg slukade Don Quijote — och diktade om honom sedan. Du ska inte tro, att jag drömt henne färdig: nej hon var sådan. Hon arbetade som andra flickor, uträttade opåmind allt hon borde i hemmet. Men det låg alltid någonting av dröm över henne, någonting oväckt. Kanske tyckte jag ändå mest om det, att hon var så lättskrämd. Man ville jämt beskydda henne ... trots allt hennes ungdomsfriska mod. Modern, en sjuklig kvinna, började redan spå, att Ragna skulle bli gammalstinta — den värsta skam hon kunde tänka sig i livet — så många friare visades från gården. Men Ragna skrattade bara och sa’, att inte rådde hon för, »att det alltid fattades något». Jag förstod. De bullrade för mycket, vardagsgossarna, de voro för grova i orden, för hårdhänta i dansen, för klumpiga i talet ... Och jag? Jag! Ah, jag var bara gamla Stig-skolmästare, jag, »en som hade böcker»! Så äntligen ... Att tänka sig att trettio år glidit ned i djupet sedan dess ... Det var på ett gille de möttes. Han hette Erik, var finsnickare och hemkommen från Amerika för att lyfta ett litet arv. Strax efter skiftet skulle han resa tillbaka till det nya landet igen. Men jag visste, att han aldrig skulle resa tillbaka, och så blev det. Ragna tog inte sina ögon från honom, allt från det ögonblicket han trädde in i rummet. Ung var han, lång och litet framåtböjd. Håret var brunt och vågigt, pannan ovanligt vit, näsan lång och munnen skuren nedåt i en vacker båge. Huvudet höll han lätt lutat mot höger. Ja, du hör, att jag minns allt efter trettio år! Märkligast var ändå kanske blicken, när han någonsin fullt slog upp den, vilket hände sällan.
Bfhde, att Klaganden, efter det sagde skrifvelse framkommit, i Carlskrona läns häkte qvarhållits; samt upplyst blifvit, att fångtransporterne emellan Calmar och Malmö rätteligen böra taga vägen genom Carlskrona, hvaraf följde, att någon förhöjd afgift i detta hänseende icke drabbat Kongl. Majit och Kronan; alltså blefve Adv.- liskalsembetets påstående emot Landssekreteraren endast i så måtto bilället, att Kongl. Hofrätten dömde honom likmätigt grunderna för 1 Kap. 12 § Rättegångsbalken, att för den felaktighet i embetets utöfning, hvartill han, i egenskap af Landssekreterare, i förberörde fall vore saker, till treskiftes böta trettiotre Ridr 1C sk. samt godtgöra dels Kongl. Majit och Kronan för Klagandens underhåll i häktet från och med den 18 Nov. till den 1(5 Dec. 1847 med två Ridr 44 sk, (> rst banko, dels Klaganden för honom tillskyndadt lidande med trettiotre Ridr IG sk. enahanda mynt. Varande detta utslag laga kraftvunnet så väl emot mig som Landssekreteraren; men Magistraten i Westervik har deröfver anfört underdåniga besvär,som af nådig pröfning bero. Sedan Känmorsrätten i Wenersborg dömt en och samma person dels under den 5 Sept.
Två års tid utan ränta innehafvas, detta lån återbetalas itenom erläggande af Sex procent årligen utaf hela lönesumman, med enahanda ränteberäkning, som här ofvan är löreskrifven i afseende på det lör brobyggnaden vid Gustafs kyrka beviljade låneunderstöd. § 79 Det lån å Etthundratusen R:dr, som under 1853 och 1854 års riksdag beviljades och under år 1858 utbelaldes för en ny bro öfver Helgeä vid Christianstad, skall till Riksgälds-kontoret återbetalas genom erläggande, af Sex procent årligen utaf hela lönesumman; hvarvid räntan godtgöres efter Fyra för hundra utaf obetalda kapitalbeloppet och det öfriga utgör afbetalning å detsamma; skolande, i händelse den föreskrifna årliga inbetalningen icke å bestämd tid verkställes, dessutom till Riksgälds kontoret erläggas Fem procent årlig ränta å det oguidna beloppet, intilldess detsamma varder vederbörligen inbetaidt. 38 Stats-Utskottets Memorial M 200. § 80. Det lån å Femtiofemtusen R:dr, som under 1859 ocb 1860 års riksdag beviljades och under år 1861 utbetaldes för utförande af en brobyggnad öfver Umeå eif invid staden Umeå, återbetalas genom erläggande af Sex procent af hela den lyftade lånesumman, hvarigenom godtgöres ränta efter Fyra för hundra utaf obetalda kapitalbeloppet, och utgör det öfriga afbetalning å detsamma. Verkställes ej inbetalning å bestämd tid, äro låntagame pligtige att för det till liqvid förfallna oguldna beloppet erlägga Fem procent årlig ränta, intilldess betalning sker. § 81.
Den iy:de punkten, som bifallits af Borgare-Ståndet;är vorden återremitterad af Ridderskapet och Adeln, inom hvilket Riks-Stånd blifvit yrkadt, att Friherre Berzelius matte tilldelas en äreskänk af 4,000 R:dr att årligen utgå, så länge Friherren lefver, af, Preste-Ständet, hvarest flere Talare uppträdl, med yrkande om förhöjning uti den af Utskottet tillstyrkte pensionens belopp och af Bonde-Ståndet, med den uttryckte åsigt, att, på grund af hvad uti de Utlåtandet bifogade reservationer, blifvit anfördt, ingen pension för Friherre Berzelius borde komma i fråga. Vid jemnförelse af hvad sålunda inom de serskildte Riks-Stånden; blifvit yttradt, har Utskottet funnit sig sakna anledning alt frånträda sitt förut afgifne yttrande. Utskottets yttrande uti den i8:de punkten, hvilket Ridderskapet och Adeln med tystnad förbigått, och som af Bonde-Ståndet bifallits, har deremot föranledt återremiss af Preste-Ståndet, på grund af flere ledamöters yrkande, att den för enkan Stephens sökte pension måtte, med afseende på hennes aflidne mans utmärkta iörtjenster, bifallas, och af Borgare-Ståndet, som tillkännagifvit dess enhälliga tanke vara, att berörde pension må enkan Stephens tilldelas.
Ulsk:n säga: ”det vore utan tvifvel mest rältsenligt, alt vägarnes underhåll bekostades genom bidrag af de vägfarande, och besörjdes af Staten”; men straxt derefter medgifver Utsk:n, att, under de förhållanden som existera i vårt land, kan man icke f. n. tänka häruppå. När så är förhållandet, förefaller det mig, som om Ulskm genom antagande af deras förslag, icke kunnat bereda något verkliggörande, eller ens något närmande till tipfyllelse af Utskms idé, nemi., alt hvar och en som färdas på vägarne, skall dem underhålla. När således detta resultat i alla fall förfelas, och icke under närvande förhållanden kan upnås, på det, enl. Utskms öfvertygelse mest rältsenliga sätt, hemställer jag, om det vore skäl, att vidtaga en sådan half-mesyr, som Ulskm föreslagit. Enl. min tanke blefve del besvär, som härigenom skulle förorsakas K. M:s embetsman, troligtvis fruktlöst, ty man kan i så kända förhållanden redan nu, lika klart och tydligt, som efter en skeeude undersökning, förutse resultaterna, hvadan jag vördsamt anhåller om afslag på den första punkten, och bifall till de öfrige. Hr von Troil, Sam. Gust.: I motsats med den siste värde talaren, anser jag den af de förenade Lagoch Ekon.Ulskm gjorda framställning hafva mycket skäl för sig. Det torde icke kunna bestridas, ali på de ställen der stora fabriker, qvarnar och sågar m. m. blifvit inrättade, hafva, genom de lifliga transporterna för fabrikernas räkning, vägarne i väsendtlig mån blifvit skadade.