Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att så skett är emedlertid lätt att förklara, ty det behöfdes i sanning ej någon synnerlig skarpsinnighet för att inse, att Frih. Klinckowström skulle börja ett sådant angrepp, så mycket mer som han inom Utskd varit reservant. Såväl i dag, som vid flere föreg:de tillfällen har jag hört Frih:n framhålla vår finansiella ställning såsom så ytterst bedröflig. Jag får emedlertid upprigtigt erkänna, att jag af Frih:ns ordande i sådan syftning ej funnit mig öfvertygad om den förtviflade fara, hvari vi med afseende å våra finanser skulle 380 Den 17 Maj e. ni. befinna oss. Frih:n liar framställt anmärkningar med afseende å den af Hr Lagerhjelm afgifna redogörelsen öfver resultatet af den verkställda aktieteckningen, och i sådant hänseende anfört, att Göteborgarne vore i företaget direkt intresserade, och att en del af allmogen i orten dragit sig tillbaka och återtagit de aktier, för hvilka de primitivt tecknat sig. Detta skäl har emedlertid ej gjort sig gällande inom Utsk:t, ej heller på detta rum förr än vid förev:de tillfälle. Enligt min tanke är det fullkomligt likgiltigt, huruvida den ene eller andre tecknät aktier; den första och vigtigaste frågan är dock alltid, huruvida ifrågav:de företag är af ett framstående allmänt och speciellt intresse. Om denna fråga besvaras med ja, så blir den nästa omsorgen att bilda ett bolag, som kan realisera detta företag, i detta afseende är det naturligt, att jag ej tecknar mig såsom delegare, såvida jag ej är på ena eller andra sättet deruti intresserad; men när, såsom i förev:de fall, det enskildtas fördel sammanparas med det allmännas,' synes man ej hafva skäl till anmärkning. Emedlertid har nu ett fullt organiseradt bolag kommit till stånd. Det vänder sig nu till Staten med begäran om understöd. Såsom skäl till afslag härå har Frih. Klinckowström anfört, att flere andra trakter dessförinnan måste ihågkommas med statsbanor. Jag vill emedlertid härvid erinra, att Staten och de enskildta oftast se dylika företag ur olika synpunkter, i det Staten betraktar dem från politisk, de enskildta deremot från privat-ekonomisk sida.
Ide anmärkningar vid Utskottets Betänkande, N:o 26, angående fortfarande understöd till ynglingen Silfverstolpe, biel samma Utlåtande bifallet med den förändring, attt, på sätt reservant erne yrkat, understödet skulle förhöjas från ioo Rdr till 200 Rdr Banco årligen under de 2:1m omlaltr ämmi. S. D. Då 1111 å nyo föredrogos så väl Bevillning s-Ut skottets Betänkande, N:o a3, angående stämpling af spelkort, sorn samma Utskotts den 26 sisilidne November e„ m. på bordel lagde ytterligare Utlåtande, N:o 4Of i samma ämne, blef Betänkandet JN:o a3 bifallet med de i det senare Utlåtandet gjorde tillägg, dock meri följande förändringar: i;o att, i stället för 3:dje punkten i Betänkandet N:o a3 med den i samma punkt i Senare Utlåtandet gjorde jemkning, skulle såsom Ridd.rs och Adelns beslut inforas det under Lilleris a) b) c) och dj) uti anira punkten af Grefve von Fcr en» vid senare Utlåtandet fogade reservation upptagne förslag; 2:0 att orden: sd val figurerade som ofigurerade, skulle utgå utur momentet litt, c i Ut,lälandet W:o 4o. S. D. Vid förnyad föredragning af Bevillnings-Utskottets den aö sistlidne November på bordet lagde Utlåtande, Wto 44» i anledning af anmärkningar emot Utskottets Betänkande, N:o 34, angående bestämmandet af årlig bevillning å Caracteis-fuilmagter, som hädanefter meddelas, blef samina Utlåtande af Ridderskapet oell Aueln bifallet med den förändring, att uti stadgandet, "att för fullmagter, öppna bref ellet resolutioner på caracter eller namn, heder och värdighet af embete eller tjenst, eller å sådan beställning, med hvars in nelia fv aude ej åtföljer lön pia Stat eller, etc." skulle emellan orden: åtföljer och lön, införas ordet mot*va~ sande. S. D.
”Jag förmodade, att Waldemar Klein och Julie St–hal, hvilka snart tros komma efter, skulle fått kronan och kransen.” ”Om ock brudparet ernat det,” svarade magistern, ”så kunde det ej låta sig göra; ty så snart sällskapet steg upp från bordet, smög doktorn bort till det rum, som blifvit anvist till herrarnes bostad för natten. Han sade att han mådde illa, och det syntes ej olikt.” Vid de sista orden hördes buller i trapporna, och straxt derefter inträdde bruden, i hvit morgonrock och negligé, blygsam som det höfdes, och brudgummen, lycklig och stolt i sin nya värdighet af äkta man. Båda nalkades prostinnan, hvilken med tårar i ögonen gaf dem sin välsignelse, jemte huldrika förmaningar för framtiden. Dessa senare afbrötos dock snart af de tillströmmande bröllopsgästerna, och månget skämt och mången inbillad qvickhet ställdes till bruden, hvilka belönades af kommissarien Lynnells goda skrattmuskler. Allt var munterhet och sprittande lif. Efter frukosten skulle man begifva sig till kyrkan, och de som ej voro hågade dertill fingo sörja för sig sjelfva, bäst de kunde. Ingenting går upp emot friheten; den sätter kronan på gästfriheten. Julie, som ville använda dessa timmar, då alla voro borta, till eftertanka, hade begifvit sig upp på ett litet gästrum, för att der i stillhet öfverväga den förklaring hon blef nödsakad att göra å ena eller andra sidan. Antingen skulle hon bryta med Klein, för hvilket hennes hjerta likväl bäfvade, ja, vid hvilken föreställning det, oaktadt all sin svaghet, blödde, och som hon i alla fall icke vågade utan sin fars samtycke; eller ock säga till ryttmästaren: ”Jag är förlofvad och har endast spelat gäck med er.” Ödet befriade henne dock ifrån detta ledsamma alternatif, och grep sjelf med sin stadiga hand uti händelsernas kedja. Ryttmästaren hade en stund suttit i kyrkan; men då predikan blef honom för lång och i hans tycke alltför tråkig, smög han sig åter ut.
Skeppare, som komma från Medelhafvet, men tillika intagit last uti Westersjöhamnar, njute föring, såsom från Medelhafvet, när tullen för de derifrån i svenskt fartyg medbragta varor stiger till en fjerdedel af tullbeloppet för de varor, sorn annorstädes blifvit inlastade. Yid. ett annat förhållande bestås, endast den mindre föringen. § 21. För gods, som under transporten genom tillfällighet tagit skada, må ej någon minskning i tullen tillåtas, såvida godsegaren sjelf vill detsamma disponera. Anser godsegaren en sålunda förskämd vara icke kunna draga den i införselstariffen utsatta tull, må han äska laga besigtning å godset, hvilken då skall af magistratsperson, med biträde af två sakkunnige och ojäfvige män, verkställas, i närvaro af vederbörande tullkammareföreståndare, som eger att, under tjenstemanna-ansvarighet, för bevakande af kronans rätt, besigtningsåtgärden kontrollera., Befmnes godset hafva under transporten undergått förskämning, skola besigtningsmännen ej allenast härom utfärda intyg, utan jemväl, efter granskning af behöriga lasthandlingar, attestera värdet af enahanda vara i oskadadt skick. Derest fog till anmärkning emot förrättningen icke förekommer, antecknar tullkammareföreståndaren sitt godkännande å besigtningsinstrumentet, som ej edsvurne besigtningsman äro pligtige att, der så äskas, med ed fästa. Tullkammaren låter sedermera, efter föregången kungörelse, på öppen auktion i behörig ordning försälja hvad förskämdt är, hvarvid, under iakttagande, att godset såsom å nederlag befintligt eller oförtulladt försäljes, införselstullen för det, sorn enligt tariffen förtullas efter värde, 61 hellik nas efter faststäld tullprocent å auktionspriset, samt för annat gods ernot tariffbestämmelsen minskas i samma mån, som auktionspi’iset understiger det vid besigtningen för oskadad enahanda vara bestämda värde; kommande behållna auktionssumman att, sedan belöpande tull blifvit erlagd, godsegaren tillställas.
Vid sådant förhållande och då Dir. genom en af Lektor Tham gjord anmälan, inhemta!, att han, åt hvilken arbetets utförande, alltsedan det påbörjades, varit anförtrodt, efter det 4:de häftet, blef afslutadt, genom ögonsjukdom varit hindrad att sysselsätta sig med läsning och kopiering af handskrifter och korrektur, och att således ifrågavide arbete alltsederinera stått stilla, samt slutligen att Tham, för fortfarande svaghet i ögonen, då intet hopp om fullkomlig bot visade sig, ansett sig nödsakad att helt och hållet afstå från företaget, och dertill kommer ej allenast att Dir., åtminstone för närvarande, icke kunde uppgifva eller kände någon litteratör, som är villig att öfvertaga arbetets fortsättande och åt hvilken med någon tillförsigt förtroendet att dermed taga befattning kan lemnäs, utan ock, sedan nu förenämnde 3 delar af arbetet utkommit, man medhunnit en åtminstone i visst afseende afslutad historisk period, har Dir. till Högh Ridd. o. Adeln öfverlemnat, huruvida någon åtgärd för fortsättning af ifrågavarande arbete bör vidtagas. Då Utskottet lika med Dir. anser det vara af särdeles vigt att fortsättningen af det ifrågavarande arbetet, hvilket, om det, på sätt hitintills äfven skett, skall ändamålsenligt utföras, hos utgifvaren tager i anspråk både insigter, urskiljning och omsorg, må anförtros endast åt en mera känd litteratör, men en sådan icke torde vara benägen att på enahanda vilkor som Lektor Tham åtaga sig ett så mödosamt arbete, tillstyrker Utskottet att utgifvandet häraf på RiddarhusKassans bekostnad måtte tillsvidare inställas. § 14. Sedan nu mern hela den sednaste upplagan af Carlskiöldska Vapenboken med dertill hörande tillägg befunnits utgången, har Dir. låtit föranstalta om en ny upplaga af samma vapenbok i dess helhet, hvilken ännu icke hunnit blifva färdig, men vore att förvänta mot sistlidet års slut.
Det är den på ett mål sammanträngda arbetskraften, som, i öfrigt riktigt använd, först leder till detta mål. Är t. ex. språkstudiets hufvudsakliga uppgift förmågan att tala språket, då må den » naturliga » metoden gärna få sitt stora värde fullt erkändt. Men är åter dess mål blott förmågan att säkert tyda språkets litteratur, då för den » naturliga » metoden dit endast en omväg och därtill ofta en osäker omväg. Förmedligen af två skilda uppgifter leder nästan alltid, då tiden är begränsad, till eftergifter i bådadera. For öfrigt måste den praktiska språkfärdighet, som kan vinnas i ett allmänt läroverk, där språkundervisningen ej får taga för mycken tid från andra ämnen, blifva såpass underhaltig att, äfven om man trots verkliga sakförhållandet, ansåge en sådan färdighet för flertalet lärjungar gagnelig, det likväl kunde betviflas, om den verkligen bör sökas i ett sådant läroverk. Man gör sig ofta en oriktig föreställning, om hvad det kostar att praktiskt tillegna sig ett främmande språk. Förmågan att med idiomatisk renhet och otvungenhet lära sig behandla detsamma, är något som skolan aldrig och lifvet blott sällan kan meddela. Med en viss sanning skulle man nämligen kunna säga, att denna förmåga med tilltagande ålder aftager i geometrisk progression, medan den med växande tillfälle ökas blott i aritmetrisk. Upp till säg tolf års ålder lär sig ett barn snabbt och lätt att i lek och umgänge med främlingar tala deras språk som en infödd. Därefter aftager denna förmåga ganska märkbart år efter år, och man kan betvifla huruvida en som öfverskridit tjugu eller några och tjugu år någonsin, äfven under de gynnsammaste förhållanden, lär sig behandla ett främmande spräk som en infödd. Det heter visserligen så ofta: » Han har varit i Frankrike (England, Tyskland) ett par år; han talar språket som sitt eget ». Detta är en hyperbol, som väl kan förblinda en och annan oerfaren — någon gång kanske till och med den sålunda smickrade —, men som dock ej gerna vilseför den erfarne språkmannen.
Riksdags-Ordningen: antogs till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag; och N:o yo, angående Preste-Ståndets återremiss på Memorialet N:o 55: dan häri föreslagne voterings-propositioneu godkändes. S. D. Upplästes och lades till handlingarne Kongl, Maj:ts Nådiga Svar, den 3 i denna månad, på Pikets Ständers underdåniga Skrifvelse, den iy November i834, angående utsättande .af en viss dag till Riksdagens a Islutande, Den i5 Jan. i83o. Från IIög 1 o fl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Då nu till afgörande förekom frågan om bestämmande af dag till nästa Lagtima Riksdags början, och i sammanhang dermed föredrogs Bonde-Ståndets inbjudning af den lii denna månad, om ofvannämnda termins bestämmande till den i4 Januarii iS/jo» fann Ridderskapet _ och Adeln/för godt att, med stöd af 2 §. Riksdags-Ordningen, hvilken stadgar, att Rikets Ständer skola hvart femte dr sammankomma} bestämma dagen till nästa Lagtima Riksdags början till den i5 September 1809: uti hvilket beslut de öfriga Riks-Stånden skulle vänligen inbjudas, att sig med Ridderskapet ecb Adeln förena. S. D. i nyo föredrogs och bifölls Allmänna Besvärsoch Oeco• nomie-Utskottets den 12 dennes på bordet lagde ytterligare Betänkande, N:o 141, i anledning af väckta motioner, om utvidgtrd sågningsrätt å så väl skattlagde sorn husbehofs sågqvarnar. S. D. Remitterades till Lag-Utskottet en, af Herr Dalman, Wilh, Fredr., den 12 dennes afgifven, och samma dag på bordet lagd motion, rörande stadgande af någre föreskrifter ätt iakttagas, innan en för brott mot 5 Cap. 1 §.
Ständers egen pröfning wördsamligen öfwerlämnasStockholm den ro April egren W Högloft. Nidd-rstapcts och Adelns »vägnar Joki6. Pä Högivördige Prcste-Ständcts Ledamöters »vägnar LArI I o kr. L n -2 ». ZZ6 Ven 11 Sprik. Pä Hcdcrwärda Bonde-Ständecs wägnar LrL r i c L s o n. ^ I. dletrel. Lades pä bordel. Friherre Uuäbecll, ^lexsnller och Friherre Ztfernstsätj Larl ^ustsk, anhöllö att i anledning af denna fräga fä uppläsa följande yttrandensom kunde jemte Betänkandes fä hwila pä bordet. Friherre !'nclde< i<, som LedaMot ut, Oeconomie-Uts skottet och den öfwer detta grannlaga anine walda Bereds ning, räknar jag för en skyldighet att till Högloft. Rids derstapet och AdclnS upplyste granskning öfverlemna de föranledande skal som w -> kat pä min öfwertygelfe, att den hittills öroterade jorden borde hädanefter i Rikets wäda - och dä det af ett anfallskrig oroas, deltaga uti roteringss beswaret. Swensk mannafrihct har i alla tider warit ett symbolum för Swensta Folkes Helgdcn och begagnandet <if en lagbunden frihet önskar jag alltid mätte wara ett lika sä ömt som g ranlnga ögnamarke för Swensta Nationen och Dest Ncprestntamcr Att förswära Riket' och dest omräde, är sälunda dct enda Möjliga sitt att bibchäl ä wär frihet, wär sjelfständighetDetta Riksmöte har pä ett oivanligt och utmärkt satt grUndlagt denna wär sjelfständighet , och säledes uppfyllt NationenS enstan. Desi framtida åtnjutande och förswar mot Utländskt öfwerwälö och inflytelse, mätte wara detta samma Riksmöte förbss hältet och skyldigt att bereda. Det
Konungen låtsade befara, dels att hans gemål kunde lida några för helsan skadliga sinnesrörelser af ett sammanträffande med svärmodern, innan de äfventyrliga dygnen under barnsängstiden voro förbi; och dels, att folket kunde tillåta sig förolämpningar mot enkedrottningen, om det såg henne vid fester, hvilkas lyckliga orsak hon misstänktes hafva åsyftat att förbittra. Konungen besvor derföre sin mor i de artigaste uttryck, att hålla sig inne tills vidare, och hade, af skyldig omtanka för hennes personliga säkerhet, låtit förstärka hedersvakten vid Fredrikshof. Det var, med ett ord, en fin och höflig, men begriplig och bestämd tillsägelse om arrest på sitt slott, hvilken Lovisa Ulrika, under då varande omständigheter, ansåg betänkligt att trotsa. Prins Carl åter förmälte, att hans gemål fått underrättelse om innehållet af konungens bref och att, för att undvika hans misstankar och vrede, hertigen bad sin mor ursäkta, att han icke besökte henne, så länge hon nödgades hålla sig inne i kraft af konungens begäran; att hertigen gjorde detta af klokhet, för att så mycket förr blidka konungen mot dem begge; och att han (Carl) i sammanhang dermed anhöll, det enkedrottningen under tiden ej måtte skicka några bud eller bref till honom, hvilket skulle reta konungens nyfikenhet och misstankar. – «I sanning, min älskade mor», – sade hertigen af Östergöthland, i det han återlemnade brefven – «denna gången åtminstone är er förtrytelse billig, och jag delar den af allt mitt hjerta. Gustafs uppförande är oförsvarligt; Carls är dessutom lågt på köpet. O, att öfvermåttet af min sonliga kärlek och uppmärksamhet kunde godtgöra hvad mina äldre bröder felat!» Prinsen kysste sin mors hand; hon omfamnade honom och svarade: – «Se der en son, som vore värdig en thron, och thronen nödgas jag lemna åt söner, som äro ovärdige den äran, att hafva burits under mitt hjerta!» – «O, min bror, min Fredrik! – utropade prinsessan och slöt honom i sin famn – «huru skönt ditt ädla hjerta framlyser i hela ditt uppförande!
Följden af de myntförändringar, som tillkommit, har blifvit, att det i moraliskt hänseende så angelägna spatium emellan snatteri och stöld blifvit inskränkt. Straffet för snatteri gafs enligt 1734 års lag, i enlighet härmed, snarare såsom en varning åt deri felaktige; men genom den förändring, som myntet undergått, är denna varningsgrad förminskad. Den felaktige finner sig straffad såsom tjuf, 5 gånger förr, än lagstiftaren det ämnat. Följden är, alt samhället nu får emottaga fem gånger flera tjnfvar, än lagstiftaren någonsin afsåg. Lag-comite'en har häruti föreslagit en ändring. Den föreslår nemi., att man mätte återgå så, att väldet af5r:dr silfver eller i3 r:dr 16 sk. b:co mätte tagas såsom det belopp, hvilket skulle utgöra öfvergången fran snatteri till tjufnad. Frih. Hermelin, som nu väckt denna fråga såsom motion, har föreslagit detta, men LagUtsk. har — ina det ursägtas mig att jag uppriktigt säger det —1 alldeles förblandat frågan. Annat är att upphöja summa furti till sitt förra skick, och annat alt ingå i förändring af daler silfvermynts beräkningen, i fråga om lagens stadganden rörtde böters heräkning. Man kan alltför väl göra det ena utan att vidröra det andra. Jag liar begärt och erhållit återremiss på LagUtskrs betänk. N:o 3 X, i hopp att Utsk. möjligen förändrar sin tanke i det deruti vidrörda ämne; men, dermed må vara huru det vill, så kan jag icke fullkomligen ogilla, att Utsk. drager i betänkande alt ändra bötes-beräkningen, ty man kan ej göra det på ett ställe, utan att göia det på andra; men man har orätt att sammanblanda den frågan 3o Dea 16 Maje, m. med den nu förevar., som liar med den andra ingenting att skaffa, och blott angår öfvergängspunklen emellan snatteri och stöld. Jag begär återreiniss till LagUtsk. af detta betänk.
Dictarnen är anfördt, som ock af hvad Herr Lagmannen Noréus yttrat, för sig något hinder icke vara att i Utskottets berörde beslut deltaga; i anledning hvaraf Herr Borgmästaren Vidare förmälte, att han i allt öfrigt tued Herr Lagmannen Noréus instämde, utom i den omständighet, att då HerrLagmannen föreslagit, det Konungens Befallningshafvande skulle äga rätt att uti vissa fall vid förekommande skuldfordringsmål afhöra vittnen, Herr Borgmästaren vöre. af den särskildta tanka , att han ansåg. det berörde vittnens förhör borde vid narin,aste Domstol verkställas; och beslöt Utskottet alltså , att ett utdrag af detta Protocoll jemväl skulle medfölja det Memorial, som i ämnet kornme att till Riksens Höglofl. Ständer afgå. Ex Protocollo , A. J. Dahlstjerna. I Den 13 April. 55 Uppläst hos HÖglofl. Ridd. och Ad. d. 13 April. Högvörd. Prest-Ståndet d. 17 "Vällofl. Borgare-Ståndet d. 13 , Hederv. Bonde-Ståndet d. 13 Vördsamt Memorial 1 Rik sens Ständer hafva den 29 sistlidne Mars till deras Constitutions - Utskott remitterat Konungens Nådiga Proposition om uppskof till nästa Riksdag med afgörandet af de hvilande Grundlagsfrågorna, gifven Stockholms Slott den 28, Mars 1815, och Utskottet skyndar nu att härmedelst till Riksens Ständer öfverlemna de tillstyrkanden hvilka efter en noggrann pröfning, Utskottet, i anledning af denna remiss, ansett sig böra afgifva. Utskottet har fullkomligen insett gilhigheten. af det i högstberörde Nådiga Proposisition framställda yttrande, att åtskilliga af de sedan sist forflutne Riksdagar hvilande Grundlags frågor ännu icke hafva af allmänna tankesättet hunnit blifva så förberedda, att ett mot deras omfattning svarande beslut med någon säkerhet torde kunna tagas, saint att deremot andra ej äro för ögonblicket af den magipnliggande art, att de icke medgifva en längre profning.
Utskottets yttrande i afseende på de olika besluten i fråga örn redaclionen under rubriken B01- gare-Bref, blef af Ridderskapet och Adeln godkändt; 3:o med anledning af UtskoLtets yttranden, i fråga om redactions-förändringarne, i afseende på Ridderskapet och Adeln att vidblifva sina i dessa ämnen fattade beslut; 4:o Utskottets yttranden; rörande chartering af contract emellan jordegare och torpare eller andre personer örn någre tunneland jord, dervid städja erlägges, samt rörande redactionen af 4 §■ 3 Afdelningen af Utskottets förslag, ansågos ej erfordra någon åtgärd af Ridderskapet oell Adeln. S. D. Å nyo föredrogs och återremitterades ConstitutionsUtskottets den 24 sistlidne November på bordet lagde Memorial; N;o 5o, i anledning af Tre Stånds återremisser på Memorialet, n:o 35, med Betänkandet om National-Representalionen. S. D. Återremitterade Piidderskapet och Adeln Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-XJtskottens den 19 sistlidne November på bordet lagde Betänkande, ]\:o 27, öfver väckta motioner om skyldighet för Säteri-egare och vissa Boslälls-innehafvare, att deltaga i byggnad af Tingshus och Häradsfängelse. S. D. Remitterades till Stats-Ut skottet Kongl, Maj?ts denna dag ankomne Nådiga Proposition af den 29 sistlidne November, angående länsanslag till återuppbyggande af staden Wenersborg. S. D. Då nu å nyo föredrogos Constitutions-Utskottets den 19 sistlidne November på bordet lagde Memorial, N;o 48 > med Utlåtande öfver återremisserna på förslaget i Memorialet, n;o 34, till en ändamålsenligare organisation af Stats-Rådet, stannade Ridderskapet och Adeln i löij ande beslut: 1:0 förblef Ridderskapet och Adeln vid hvad Ståndet i afseende Jiih, lill R. St.
Det torde tillåtas mig att framställa några få anmärkningar mot de af Hr von Koch föreslagne nya §§:ne. I 6:te §:n heter det nemligen: »Har man byggt vattenverk annan till men, eller gör man vid vattenverk olaga uppdämning» etc. Genom nämnde stadgande anser jag icke tydligt uttryckt, hvem som är ansvarig för vattenuppdämning. Det händer ganska ofta, att damluckor äro belägna på annor mans egor, och, då qvarnen varit utarrenderad, har tvifvel uppstått, hvem ansvatret för uppdämningen ålåge — somlige anse det åligga arrendatioren af qvarnen, andra befria honom derifrån. Jag föreslår, till undanrödjande af denna otydlighet, att anförda föreslagna stadgande måtte förändras så: »Har man byggt vattenverk annan till men, eller gör den, damlucka vårda skulle, olaga uppdämning» etc; hvaraf då skulle vara tydligt, att denna skyldighet skulle åligga innehafvare!) eller arrendatoren af qvarnen. Hvad åter angår 7:de §:n: »Har egare af vattenverk efter urminnes häfd eller annorledes rättighet att vatten uppdämma, ändock att annans egor eller verk deraf skadas, njute den rätt till godo», så inser jag icke, hvarför det urgamla stadgandet om rättighet att dämma vid vattenverk från d. 1 November till 11 Maj icke här förekommer. Följden blefve sannolikt den, att i en icke aflägsen framtid detta h. o. h. bortglömdes, och »grannarne» inbillade sig att detta stadgande icke fanns, i följd hvaraf vattenegare icke skulle ega rätt att uppdämma vatten. Jag anhåller således att 7:de §:n måtte få det tillägg, »att vatten uppdämma ifrån d. 1 November till d. 11 Maj». Detta mitt anförande torde blifva i prot. intaget, och jemte remissen aflemnadt till vederb. Utsk.