Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uteblifver all underrättelse opi fartyg, vid resa till och ifrån ort inom Europa under sex månader för segelfartyg, och fyra månader för ångfartyg; vid resa emellan Europa och någon af de på denna sidan Goda Hoppsudden eller Kap Horn belägna orter, nio månader, på andra sidan Goda Hoppsudden eller Kap Horn tolf månader; vid resa emellan orter utom Europa sex, nio eller tolf månader, alltefter det resans medellängd kan antagas till högst två, högst tre, eller mera än tre månader; må de försäkrade föremålen anses förlorade och kunna afträdas. De ofvan uppgifna tider räknas från fartygets afgång från lastningsort eller från den dag det sist afhördes. Uppstår tvifvel om tidens beräkning, gälle alltid den längre beräkningen. § 261. Yarder fartyg eller gods lagdt under embargo eller uppbringadt eller anhållet genom någon annan åtgärd af högre hand eller taget af sjöröfvare, och blifver ej fartvget eller godset frigifvet Bih. till B. St. Skrifvelse, N:o 164. inom sex månader, om uppbringningen skett i europeisk hamn eller i ett europeiskt haf eller i en till Europa icke hörande del af Medelhafvet, Svarta Hafvet eller Asowska sjön; inom nio månader, om uppbringningen skett i annat haf eller annan hamn, belägen på denna sidan Groda Hoppsudden eller Kap Horn; inom tolf månader, om uppbringningen skett i haf eller hamn på andra sidan Goda Hoppsudden eller Kap Horn; ege försäkringstagaren rätt att de försäkrade föremålen afträda. De ofvan angifna tider räknas från den dag försäkringstagaren bevisligen kungjort försäkringsgifvarén om olyckshändelsen § 262.
N:o 3. 101 emellan Riksdagar» e granska Stats-Werkets, Banqnens och Niksgälds-Contoirets tillstånd, mä i och för deras befattning erhälla fri skjuts efter twänne hästar samt twä Rdr Banco i dagtraktamente, hwilket dock ej ma under resdagarue beräknas; och synas desta utgifter, enligt förra bruket, böra af Bauquen och Riksgälds-Contoiret bestridas, fernut emellan dem fördelade. O. Ouick Ol. lckorciin. Ounitzl Lborkitoin. Bilaga till Mem. Förslag till Niksdags-Ordning. 8 i. Riksens Ständer äro Swensta Folkets Representanter, och kunna i ntöfningen af deras Riks - 102 Expeditioner till Riks-siLndeu. dagsmanna-befattning icke bindas af andra föreskrifter än Rikets Grundlagar. 8 2. Riksens Ständer skola, i kraft af Rikets under den 6 Junii 1809 anlagne Regerings-Forni, sammankomma, enär ftin är ifrän den sist hällne Riksdagens slut förflutit. Uti hwarje RiksdagsBeslut bestämme Riksens Ständer dagen, dä de, till följe häraf, äter sammanträda, samt intage deruti uttrycklig Riksdagskallelse med nödige föreskrifter i afseende pä Riksdagsmannawalcn. Konungen ware dock obctaget, att Riksens Ständer derförinnan till Urtima Riksdag kalla. 8 3. Riksdagarne skola hällas uti Rikets Huswudstad, utom wid de tillfällen, dä fiendens framträngande eller pest eller andra lika wigtiga hinder göra det omöjligt eller för Riksens Ständers frihet och säkerhet wädeligt. Konungen utsatte dä, i samräd med Riksens Ständers Fullmägtige i Banquen och Riksgälds-Contoiret, en annan ort, der Riksens Ständer böra samlas, och kalle dem dit till den tid, de sjelfwe förut bestämt, eller, wid Urtima Riksdagar, till den tid, som Konungen päbjuder. 8 4.
Till och med den 25 nästlidne September är ofvanberörde behållning ökad: a) genom köpta vexlar å 399,457: 16.— b) ränta å och amortering af i utländskt mynt ställda hypotheksförenings-obligationer 10,713: 16.— c) ränta af Handelshusen i Hamburg och Altona å innestående behållningar derstädes 20,540: 8.— d) återdebiterad provision 1,299: 25.— 431 810- 15 S:gr silfver R:dr 2,957,853: 16. 3. 14.— 4.— minskad: a) genom försålda vexlar 2,635,375: bj „ indraget silfver 101,302: cj „ provision, stämpel och porto . 4,452: 12. 3. silfver R-.dr 218,703: 54.— hvaraf innestodo: Hos Handelshuset Sal. Heine 40: 7. — „ „ P. Siemsen & IG Berättelse till R. St:s Banko-Utskott. Inkomst och Utgift för År 1855. Inkomst: Winst å köpta vexlar B:ko R:dr 62.004: 5. 9. å sålda „ , , 418. 37. 1. Provision, stämpel och porto i Hamburg och Altona 11,786: 41. 4. Omkostnader i och för indragning af silfver, nemligen: specieli Lybeck, assurans, provision, fragt, skillnad i värdet emellan Hamburger Banko och Riksdaler silfver specie, arfvoden, probe ringskostnad m. m 83,413: 11. 5. Inkomster och Utgifter under detta år kunna ej nu uppgifvas. Som Banken vid 1854 års ingång innehade ett större belopp i omyntadt silfver, än som i och för utmyntning under de derefter förflutna åren erfordrats, kunde berörde - Berättelse titit R.
Lefvereringar: Till Kongl. Ränte-Kammaren och LandtRänterierne 9,532:45. i. 9,092:15. e. Balance till påföljande år: Innestående Krono-Uppbörd: Kongl. Post-Ver ket. I afseende på inkomster och utgifter utvisa Räkenskaperne, hvilka för båda åren granskats i Kongl. Kammar-Rätten med anmärkningar, följande förhållande: Debet. Balance från föregående året: Inkomst: — Balance till påföljande året: B al ance från föregående året: Förlust på Paket-Post-Inrättningen emellan Stockholm öfver Ystad till Helsingborg 4,027:37. 5. 2,103:19. 2. Understöd till Bolaget för Diligence-Inrättningen emellan Stockholm öfver Götheborg till Helsingborg 8,000: 8,000: Säger 12,027:37. 5. 10,103:19. 2. Omkostnader utom Stat: Nybyggnad och Utredning af Post-Ångfartyget Svenska Lejonet 100,534:4i. 2. Lefv er erin gar: Balance till påföljande året: Revisorerne hafva under granskningen af detta Verks Räkenskaper, inhämtat: — 64 — Att, enligt de Hufvudböckerne bifogade relationer, åtskilliga fordringar, deraf en del härleda sig ända ifrån år 1829 och föregående år, ännu icke kunnat indrifvas eller till afskrifning befordras, emedan de bero på utredning af concurser o. s. v.; Att Kongl. Post-Verkets fordran hos Norrska Stats-Verket 16,485 R:dr 34 sk. 2 r:st., på grund af Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 11 Juni 1836, fortfarande balanceras; saint Att orsaken till de, jemförelsevis med föregående åren, ökade utgifterna härrört af ångfartygs byggnad samt inrättandet utaf nya Postgångar och Telegraf-Inrättningar, för hvilka sistnämnde kostnaden uppgått: år 1836 till 11,636 R:dr 32 sk. och år 1837 till 11,617 R:dr 16 sk.
Då dessa Inrättningar således redan en gång blifvit beskattade, anser jag billighet och rättvisa fordra att det dervid förblifver. 2:0 Då enskilda Banker blifvit på allt sätt uppmuntrade, så väl genom Kongl. Ma[:ts Nådiga Kungörelse af den i4 Januarii 1824, utfärdad på Rikets Ständers underdåniga tillstyrkan, som gencm Lagen för Rikets Ständers Bank af den 1 Mars ‘i83o §. 6; då dylika inrättningar äro ämnade alt i Rikets serskilda provincer förskaffa åkerbruk, handel och näringar nödigt förlag, utan oskäligt stegrade interessen eiler Commissionairers aflönande och andra dermed förknippade olägenheter på aflägsna trakter; då genom brist på räntebärande papper, hvarpå Privat-bankernas vinst i andra länder är grundad, enskilda Banker i Sverige äro nödsakade alt hålla betydliga cassör för dagliga invexlingen af sina assignationer, hvilket tillräckligen intygas deraf, att de inrättade Privat-bankerne hittills knappast kunnat lemna 6 procent i årlig utdelning till Aclie-egarne; så är det klart, att om en dylik dubbel beskattning skall åläggas dessa inrättningar, är all möjlighet Bivillningi-Utikottets Bet. f^:o 13. Sl afsk uren så väl för nya Bankers uppkomst, som för fortfarande af de redan existerande. 3:o Då nästan alla Provincer högt yttrat sin önskan, att till räddning för det skuldsatta jordbruket få inrätta Ilypotheksföreningar, hvilkas bestämmelse äfven ar att utgifva löpande papper, så torde dessa icke kunna befrias ifrån stämpelafgift, om Privat-bankérnas dermed beläggas, hvaraf måste följa, alt en sådan afgift äfven skall blifva ett betydligt hinder för alla dessa af allmänna rösten så högt påkallade inrättningar. I följd af dessa skäl får jag bestrida åläggandet af all stämpelafgift på enskilda Bankers assignationer eller depositions-bevis, såsom upphäfrahde till en stor del möjligheten för deras tillvaro; men får i stället föreslå, så vida llöglofl.
Dessutom, om Regeringen, på grund af en framställning från R. St., vidtoge en sådan åtgärd, och R. St. sålunda blandade sig uti detta så grannlaga ärende, vore det ett slags åtagande af garanti för dessa sparbanker. Om då en sådan bank bildas i hvarje socken, om de, som dem inrättat, hushålla illa med deras medel och slutligen komma i concurs-tillstånd; så skulle Regeringens påminnelse att bilda dem verkligen kunna sätta kommande Ständer i nödvändighet att af bancovinsten ersätta deras förluster. Jag inser således ej något skäl, hvarföre en skrifvelse till K. M. skulle vara af behofvet påkallad, utan yrkar afslag å betänkandet. Frih. Cederström: Hr Ribbing har yttrat, att han ej anser att Utsk. haft anledri. att, i sammanhang med Fal tigvårdsfrågan, yttra sig öfver sparbankerna. Jag får fästa hans uppmärksamhet på, att om han hade genomgått de handlingar, som af K. M. blifvit till R. St. öfverlemnade, angtde fattigvården, så hade han dervid jemväl funnit ett ullåt. af Kammar-colhm, och hvarvid äfven var fogadt ett af mig afgifvet särskildt utlåt., deruti icke blott fattig vårdsfrågan, utan äfven det nu ifrågavar. ämnet var fullständigt afhandladt med förslag till författning. Utsk. har således ej tagit kännedom af dessa handlingar, enär en dess ledamot kan påstå, att Utsk. saknat anledn. att uti sammanhang behandla dessa frågor. Fattigvården måste likväl upplagas i sammanhang med frågan om sparbankerna, ty isolerad är den en from önskan, som ej kan leda till något verkligen i stort nyttigt resultat för samhället.
Men det var besynnerligt, att samma Utskott föreslog då förhöjd tull på colonialvaror, m. m. utan att besinna, att våra förhållanden uti commercielt afseende med Finnland derigenom ån mera skulle förvärras, ty då kunde Finnarne ej mera fournera sina behof ifrån Stockholm, emedan de utländske varorne blefvo för dyra, så att man kan såga, att vi just tvingade Finnarne att låra sig directa vågen och att på andra orter söka sina behof. Erfarenheten har ock bekräftat detta, ty nu handla Finske Köpmännen sjelf, ve på Köpenhamn, Lybeck, Hamburg och Medelhafvet. En annan följd var ock den, att då vi förut liquiderade Finnarne med utländska varor, måste vi nu mara liquidera dem med sedlar. Flere i Staten högst betydande män ansågo såsom en fördel, att man fick varor i stället för sedlar. Man sade, att man realiserade sedlarne, når man för dem fick varor. Jag, sorn ej hade någon erfarenhet, utan endast använde det sunda mennisko^förståndet, tog mig den fri - Den 9 Seplemler /. mt heten invända, att när Finnarne fingo mera aetM lar, än de behöfde för sin rörelse, skulle de skicka hit dem till Beursen, för att köpa vexlar, hvarigenom Coursen skulle försämras, och den följd tillika uppstå, att då vi direct betalte med sedlar, och inbillade oss, att vi endast betalte med sedlar, vi likväl kommo att indirecte betala med silfver, sedan sedlarne blifvit förbytte till vexlar. Då föreslog jag vid sista Riksdag, såsom ett correctif emot Finnska handeln, att nederlagsfrihet måtte beviljas Stockholm för do varor, som Finnarne förut behöft af Sverige. Min motion väckte så liten uppmärksamhet hoa StatsUtskottet, att svar derå meddelades först 6 å 7 månader efter Riksdagens början, och svaret blef afstyrkande.
Jag anser äfven, att sådant icke bör endast vid vissa tillfällen ske, utan regelmästigt hvarje år vid slats-reqvisitionen iakttagas. Uti Slats-utskottet har emedlertid uppmärksamhet fäslats på omöjligheten för kollegium att, vid upprättande af följande årets stat, kunna, såsom Revisorerne yrkat, beräkna det föregående årets besparingar, enär icke allenast dessa, utan äfven de för året näst förut, icke då äro genom bokslut definitivt bestämda; och jag vill derföre icke heller utsträcka mitt yrkande så långt som Revisorerne, utan begär endast, att hända och till ziffran beräkneliga besparingar för något föregående år måtte i statsförslagen upp - Slals-Ulskotlels Utlåtande, N:o 30■ 17 upptagas såsom tillgång för nya anvisningar. Eljest skulle det kunna inträffa, att i Krigs-kollegium samlas kapitaler, hvilkas tillvaro för Kongl. Majit är obekant och om hvilka äfven Rikets Ständer sakna kännedom, af den anledning, alt koll eg i i till statsrevisionen öfverlemnade räkenskaper öfver 4;de hufvqdtitelns anslag till materielen icke innehålla jemförelse emellan utgift och stat.” Af Herr FVcern: ''Under granskningen af Kongl. Krigs-kollegii räken skaper hafva Revisorerne funnit, att artillerifortifikationsoch utredningsafdelningarne vid hvarje års slut haft behållningar, hvilka räkenskaperne icke utvisa; att Kongl. Krigs-kollegium uppgifvit i statsförslagen för påföljande år, hvarigenom också inträffat, att Kongl. Majit vid desammes pröfning endast beräknat ursanslaget, men icke de reserverade behållningarne. I sin förklaring häröfver upplyser Kongl. Krigs-kollegium, att en del af dessa behållningar icke äro disponible och tillägger derefter, alt verkliga besparingar blifvit tagna i beräkning vid upprättandet af ett följande års statsreqvisilions-förslag, hvarigenom Kongl. Krigs-kollegium således anser sig redan hafva iakttagit, hvad Revisorerne påyrkat.
Ordföranden har utslagsröst. § 8 Protokollet skall om så ske kan genast justeras eller inom 14 dagar. Det undertecknas av ordförande som är ansvarig för innehållet och bestyrks av minst 3 personer. Vägrar de skriva under tar ordförande intyg om förhållandena av närvarande kronoeller kyrkobetjäning och meddelar sockenstämman hur de skall söka ändring i beslutet. Ordföranden skall samla protokollen och vårda dem. Han skall utan lösen lämna utdrag ur protokollet även till icke ledamot i stämman, men som kan ha med ärendet att skaffa. Det är tillåtet för vem som helst att själv gör avskrift. Dock är ordföranden berättigad till ersättning för skrivmaterial av kyrkans medel. § 9 Protokoll som berör församlingen skall genast uppläsas från predikstolen. Är någon missnöjd kan han besvära sig hos Domkapitlet eller Befallningshavare, beroende vilka ärenden det gäller. § 11 På varje ort skall ett kyrkoråd inrättas. Kyrkoherden är ordförande och ledamöter är kyrkvärdarna och minst 4 och högst 8 av socknens bofasta innevånare, vilka väljs på sockenstämma. § 12 Kyrkorådet skall handha kyrkodisiplin samt vad religions och sedernas vård hör. De skall uppta frågor om osedligheter och försummelse av gudstjänsten, uteblivande vid katekesförhör, vårdslöshet vid inoch utantill läsning, tjänstefolkets olydnad mot husbönder, undersökning om mödrar som kvävt sina barn. I städerna får de inte befatta sig med ovarsamt handhavande av eld eller sådant som i sockenstämman blivit beslutat om allmän ordning och sedlighet. Kyrkoråden får inte befatta sig med egentliga lagbrott. § 13 Var och en som bor i socknen är skyldig att komma på kyrkorådets kallelse. Uteblir han bötar han 32 skilling som delas mellan kyrkan och de fattiga. § 14 Kyrkorådet sammanträder i sakristian eller hos pastor. Man skall försöka med förmaningar och föreställningar för att få den felaktiga att rätta sig. Man kan dock döma till böter, arbete i kyrkan och stockstraff. Ordföraren skriver protokollet och den dömda parten kan få skriftligt på domen om han så önskar utan lösen. § 15 Den som är missnöjd med domen anmäler detta hos ordföranden, som ger hänvisning till fullföljandet av hans klagan. Stockholms slott den 26 februari 1817. CARL
I dessa mål ej betager samma beslut deras kraft och verkan till expedition, anser Utskottet, vid detta förhållande, något besvär rande af de serskilda anmärkningarne icke erfordras; hvilket Utskottet härmedelst får hos de respective Riks-Stånd, som återremisserne meddelat, vördsamt anmäla, med tillkänhagifvande derjemte, att tre Stånd, nemligen Ridderskapet och Adeln, Borgare-Ståndet och Bonde-Ståndet låtit bero vid Utskottets förfarande, i afseende på de återremisser, som i Utskottets Utlåtande, N:o 48, omformalas, deraf Utskottet hemtat ökad anledning ; att nu, vid enahanda förhållande, vidtaga enahanda åtgärd, ledande, efter Utskottets för-] menande, till betydlig besparing af tid, ar? bete och trycknings-kostnad. Stockholm den 8 Maji 1829; STOCKHOLM. Elméns och Granbergs Tryckeri, i8ag. £«g T/s kottets Betäniandt N:o 65» J§ Antora lill Expeil. Utskottet ilen 29 Maji igijfc N:o 65. Betänkande, i anledning aFRiks» fullmägtigen Från Hallands Län Börje Börjessons Motion om förklaring öfver uste Cap, z:dra §, Rätte g ä ngsBa Iken, r“r^ ■*- ill LagUlskottet tiar Hedervärda Bondén Ståndet, den 1 8!de sistlidne December, remit.'
Ständer wid i8ococh 1812 arens Riksdag enligt 24 Z. uti Riksdags beslutet underdänigst framställ rörande Lotsoch Vak-fondens anwändande till bestämde föremäl och updragander af inrättningens styrelse ät en Direclion under Ordförande af Chefen för Sjömätnings Corpsen. Föredrogs Lagsamt Allmänna Beswarsoch Oeconomiä-Utskottens gemensamt afgifnx Memorial af den i uti innewarande mänad, i anledning af Riksdagsmannen kettr k>li1slon8 frän Chistianstads Län Motion, att, med ändring uti 6 Cap. Handels Balken jemte de serskilda stadgande», landtman mätteerhälla frihet till landthandel, i likhet med hwad Kongl. Brefwet till Commerce-Collegi - ros Den 6 Julli. um den ro Maj 1790 och Kongl. Collegii kungörelse den Zi Maj samma ar innehälla. Utskotten hade härutinnan hemställt, att med ändring af r §. 2 Mom. samt 2 tz. 6 Cap.
N.o 293. dens sida, med uttrycklig förbindelse, att, under Landshöfdingens tillsyn, i alla delar väl och försvarligen utföra byggnaden, efter den af Öfver-Intendents-Embetet uppgifna och då af K. M. Nådigst gillade dessein och ritning, samt att Staden, vid ansvar tillgörande, tillika borde samma byggnad, med de ofvan uppräknade Embetsrum, tillbörligen underhålla, utan att dertill, under ett eller annat förebärande, hafva att förvänta annat understöd af Kronan, än de anslagna 200 R:dr husbyre-medel; och som Staden således, genom det erhållna förskottet af icke mindre än 4° års hyres-medel, som å Länets extra ordinarie Stat åren 1^83 med 1792 varit uppfördt och utgått, njutit vida större fördelar än den ifrån början sig betingat, eller endast ett förskott af 2000 R:dr, svarande emot 10 års hushyra; samt för ostridigt lärer kunna antagas, att, genom den lemnade försträckningen i godt mynt och nödigt virke från Kronans Allmänning, Staten till större del, än Hernösands stad, bidragit till Residence-husets uppförande; så, och enär vilkoret å Statens sida sålunda blifvit uppfyldt, hafva R. St. icke kunnat bifalla, att ifrågavarande Residence-hus må för Statens räkning inlösas; hvaremot, hvad det alternativt framställda yrkandet om förhöjning i det årliga hyres-anslaget beträffar, så, och enär samma vid 1823 års Riksdag Exp.-Utsk. Förslag lill und. Skrifv. N.o 291. 3 till 200 R:dr bestämda anslag nu mera skäligen kau anses otillräckligt för egendomens behöriga vidmagthållande, och Staden, utöfver hyres-summans belopp, ej bör betungas med någon underhålls-kostnad för merberörde hus, hafva R.
Den för kronofogdarne sednast utfärdade instruktionen af den 9 Oktober 1688 vore, i motionärens tanka, lika ofullständig som otydlig, och i begge fallen alldeles icke svarande mot ändamålet. Emedlertid egde nu det förhållande rum, dels att, då kronofogdarne icke medhinna sina göromål, länsmännen af dem anbefallas att indrifva restantier, förrätta utmätningar m. m., dels alt fjerdingsmännen icke sällan beordras att fullgöra hvarjehanda för tjensten främmande uppdrag, genom eftersättande hvaraf de äfventyra obehaget af ett kanzli-förhör, som, äfven om de frikänna* från ålit ansvar, leder, i och för resa tili och ifrån residenset, ofta 20 å 30 mil, till kostnader och tidspillan, utan ringaste ersättning; och har af sådana anledningar motionären föreslagit, alt instruktioner varda upprättade lör krono - Allm. Besv. och Ef.on.-Utskottets Utlåtande, N.o 120» 3 fogdar, länsmän och fjerdingsman, på det alt hvar och en af desse tjenstemän målte bestämdt kunna känna sina rättigheter och skyldigheter. I sammanhang med föreslående motion, har Utskottet till behandling företagit ett af herr prosten Melén till det Högv. Preste-ståndet ingifvet, och derifrån till Utskottet remitteradt memorial, af innehåll, att en tyvärr icke alltid oskälig klagan äfven från längre tider tillbaka försports inom landet deröfver, att kronobetjeningen icke vid alla tillfällen gör allmogen rätt. Detta förhållande vore dock, i betydlig mån, föranledt af sjelfva lagstiftningen, noin åt nyssnämnde tjenstemän uppdragit åligganden, hvilka aldrig bort med deras befattningar förenas; en anmärkning, hvaraf tillämpningen förnämligast gällde länsmansljensterna, som egentligen vore att betrakta såsom polis-tjenster, och hvilkas innehafvare det borde åligga att hufvudsakligast och i alla hänseenden söka upprätthålla ordning och beifra lagöfverträdelser, hvar ogIi en inom sitt distiikt.
F.n annan ledamot, som äfven yttrat sig emot Den G Augusti c. ni. 207 mig, har rätt deruti, att Utsk. gifvit ett surrogat för lagmanssyn och riddaresyn. Jag kan dock icke godkänna detta surrogat, ty skillnaden Upptäckes vid första jemnförelsen. Nu gifves häradssyn och sedan lagmanssyn; men efter Utsk:s förslag skulle lagmanssynen försvinna och i stället verkställas afen hofrättslcdamnt, på hvars förmåga eller vilja, att opartiskt syna, hofrättens öfriga ledamöter skulle, vid sakens afgörande, blindt grunda deras domslut, ett förhållande, väl nytt, men, efter min tanka, ingalunda hvarken moraliskt eller juridiskt rätt. Jag resumerar mina förut anförda skäl till detta enda, att om olägenheterna af nuvar. inrättning kunna uridanrödjas genom correctiven i Utsk:s nästföljande betänk., hvarföre ar man då angelägen att nu genant borttaga licia inrättningen? Jag kan ej linna annat, än att detta bevisar, att man ledes af andra skäl än dem, man framställer. Man klandrar väl de fyra instanserna, och jag är icke heller nöjd dermed; men då man klandrar detta, bör man gå till den radieala förändringen att återföra Högsta Domstolen till en cassationsdomstol, såsom den förr varit, och man skall hafva gjort godt åt Svenska folket i flera afseenden, än jag nu vill omtala; men då blifva lagmansratterna lika nödvändiga att bibehålla. Hr von Hartmansdorff, Äng. t Jag är af den mening, att tre instanser äro nog i civila mål likasom i brottmål Vi hafva emedlertid fått fyra på ett sätt, som, efter min tanka, ej var det rätta; hvilket man nu torde börja inse. Frågan är således, om 4:de instansen bör indragas i landsorterna eller i hufvudstaden. En hvar vet, att då hofrätten först stiftades, blef det blott en för hela Riket, som skulle döma Konungens dom, hvilket ännu qvarstår i allmänna lagen, ehuru liera hofrätter efterhand tillkommit i landsorterna.