Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men skulle R. o, Ad. heldre vilja antaga Gr. Lagerhjelkes förslag, som af mig jemväl blifvit, i andra rummet, alternatift förordadt, önskar jag uttryckligen, att Bevilln.Utsk. matie upställa en sådan voter:spropos:n, som blir erforderlig för votering i förstärkt StatsUtsk. Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, hemställde II. Ex. Hr Frih. o. Landtm, om R. o. Ad. inslämde i Bevilln.- Utsk:s mening att frågan om tull-lindringarnes uphörande ej kan blifva föremål för omröstning i förstärkt StatsUtsk., och besvarades denna propos. med starka ja, blandade med nej, hvarpå H. Ex. förklarade det han ansåg ja hafva varit öfvervägande. Frih. Cederström begärde votering och anmodades af II. Ex. Iir Frih. o. Landtm, att upgifva förslag lill contrapropos., hvarefter Frih. Cederström yttrade: Till meningarnes förenande, och förenkling af propos:ne, finner jag, efter närmare besinnande, mig böra afstå från mitt första yrkande; förenande mig med Gr. Lagerbjelke i dess anhållan om återremiss. Uplästes till justering följande förslag lill voter:s-propos.: Den, som instämmer i Bevilln:sUtsk:s mening att frågan om tull-lindringarnes uphörande icke kan blifva föremål för omröstning i förstärkt StatsUtsk., voterar ia; den det ej vill voterar nej; vinner nej, anser R. o. Ad. de emot denna Bevilln:sUtsk:s mening gjorde anmärkn:r föranleda till återremiss. Gr. Lagerbjelke: En del af de anmärkn:r, som blifvit framställde, hafva afsett icke blott denna Utsk:s omförmälde mening, utan äfven det sätt, hvarpå betänk, är upställdt, och jag hemställer derföre om icke contrapropos;n bör innefatta återremiss af ifrågavar:de punkt. Frih. Cederström:
Sl:s afsigt att åstadkomma en våldsam rubbning, utan alt i dessa fall endast, den åtgärd torde kunna vidtagas, att, der ifrågavarande eontracter äro så tryckande, alt allmogen ej erhåller en emot skogsvärdet svarande ersättning, villkoren genom frivillig öfverenskommelse, om möjligt är, mildras så, att väl skyldigheten till kol-leverering fortfar, men kolen likväl betalas efter det i orten allmänna priset; att det i alla fall derutöfver qvarstode en mängd förhållanden, der allmogens skogar i fordna tider blifvit i annan ordning, som icke har samma bindande kraft, underlagde jernverken, hvilkas innehafvare begagnat sig deraf, för att obilligt nedtrycka kolprisen; och vore rättelse härutinnan i första rummet nödig; samt alt R. St., som tagit kännedom om den åtgärd, K. M-, lill följd af Bruks-societetens und. anhållan i ämnet, anbefallt, nemi. alt en allmän undersökning skall företagas, för att utreda alla härtill hörande förhållanden, ansett sig höra i und. anhålla, att, der inga laga hinder mola, kolhandeln må, så inom sornutom bergslag, så fort ske kan, förklaras fri, så att det för hvar och en må vara öppet lemnadt att sälja och köpa kol från och lill hvilken inrikes ort och till hvilket belopp, som helst, samt alt, der en sådan frihet, i följd af lagligen bindande skäl, ej kan för det närvarande beviljas, vederbörande malte anbefallas, att, så vidt sig göra låter, söka, genom frivillig öfverenskommelse, bereda någon lindring i de beslående contracten och möjlighet för skogsägarne att erhålla sina producler betalda med ett pris, som åtminstone i det närmaste motsvarade deras värde.” Då denna fråga i sammanhang med den om jernhandteringen nu är under K. M:s nåd. pröfning, så anhåller jag, lika med öfriga talare, som yttrat sig för samma åsigt, om propos. pä bifall lill betänk. Frih. Palmstjerna: Efter de upplysningar, som Hr Fåhreeus lemnat, afstår jag ifrån allt vidare yrkande af någon annan åtgärd, än bifall till Ulsk:s förslag.
M. behörigen stadfästade konventioner icke äro upgjorda, att antingen, och helst under nuvar:de kyrkoherdars tjenstetid eller ock sednast och ovilkorligen vid deras afgång under pastorsledigheten upgöra lönekonventioner, uptagande och noga bestämmande alla pastors ordinarie och extra ordinarie inkomster, af hvad namn de vara må, hufvudsakligen i natura-prestationer och till någon del i pengar, så att derefter ingen afgift till pastorerna må åt godtycket blifva lemnad. Hr Ribbing, Arvid: För E. o. Ad. behöfver jag visserligen icke omnämna, ty de flesta hafva troligen insett det, att Hr Tornerhjelm misstagit sig först deruti, att jag ville försvara det föråldrade lönesätt, som genom 1681 års förordning blef presterskapet medgifvet. Tvärtom har jag omtalat huru man allmänneligen i min ort uprättat konventioner, inseende det olämpliga och skadliga, som ligger i det 1681 påbjudna och sedan privilegierade löningssättet. Det andra misstaget ligger deri, att han säger det jag yttrat mig något oriktigt om förhållandet i Skåne. Jag omtalar endast en Gudstjenst, som jag der hade bevistat, men med afseende på Skånska presterna såsom själasörjare eller om de hade för stora löner, derom talade jag icke ett ord. Jag yttrade blott, att man, genom att i allmänhet på ett bättre sätt ordna och fördela själasörjningen, skulle finna utväg för de öfverflödiga inkomsterna, dock under uttryckligt förklarande, att huru förhållandet särskildt kunde vara i Skåne, visste jag icke.
Det ämne som nu år under öfverläggning, har allt sedan år 1809 och vid alla derpå följde Riksdagar vajtit Den i5 Fehruarii, föremål för Riksens Stånders rådplägningar och beslut; men, så vidt jag mins, år det första gången som skiljaktiga meningar derom hos Ridderskapet och Adeln yttras — åtminstone liar jag på detta rum aldrig tillförene hört såttas i fråga, att förändringen af Skråförfattningarne skulle innefatta rubbning af ett Ståndsprivilegium. Då Ridderskapet och Adeln år 1809 beslutat concessioner i dess privilegier mot tillgodonjutande af motsvarande eftergift i andra RiksStånds privilegier, trodde vål icke någon inom detta hus, att näringsfrihetens införande stridde mot BorgareStåndets privilegier, utan alla instämde deruti, att, då Adelns concessioner blifvit bifallne, näringsfriheten i och med detsamma var decreterad. Så har vål detta beslut sedermera ej blifvit tillämpadt, men åtminstone har Ridderskapet och Adeln alltid sålunda ansett det. Såsom bevis härpå får jag upprepa, hvad en annan talare nyss till en del omnämnt; nemligen, att då, vid 1815 års Riksdag, Friher^ re Cederströms motion om en vidsträcktare näringsfrihet, jemte flere i samma ämne väckte frågor i Lagoch Oeconomie-Utskotten till pröfning upptogos , i Utskotten uppkommo skilja aktiga tankar, huruvida dessa motioner innefattade fråga om ändring uti Stånds privilegier. Ridderskapets och Adelns samt BondeStåndets Ledamötér i Utskotten förenade sig vål orri den mening, att motionen ej hade minsta beröring med något Stånds privilegium; men två Stånd stannade emot två, och något samfält Betänkande kunde alltså icke af Utskotten af-j Den i5 Fehruariii gifvas, utan blefvo alternativer i ämnet framställde. Ridderskapet och Adeln jemte BondeStåndet instämde ock enhälligt uti det alternativet sorn innehöll, att frågan ej det minsta angick BorgareStåndets privilegier, äfvensom att näringsfriheten borde införas.
»Jag skulle önska, att jag kunde komma i tillfälle att försöka det», sade Dina med en suck och strök upp ärmarna från sina bara armar. — »Tycker du om armband?» tillade hon och skakade händerna i luften. »Hvad skulle jag göra med armband?» svarade Maria. »De skulle bara genera mig, när jag skrifver. Men på dina armar skulle ett armband passa.» »Ja, inte sådant der messingskram, som lilla Berta går med», svarade Dina. »Nej, ett sådant der bredt guldarmband, här uppe på armen, ett sådant som Kleopatra hade.» Dina spände sina hvita fingrar omkring sin venstra öfverarm. »Jag skall nog skaffa mig ett en gång, men jag köper det inte, förrän jag får råd att köpa något som är riktigt vackert.» »Och så gifter du dig med en kung?» sade Maria. »Jag gifter mig inte ännu på många år, om jag också kunde få kejsaren af Kina», sade Dina och började vifta sig med en kinesisk solfjäder. »Att gifta sig är att gå i fängelse, men jag vill ha min frihet, en lång, härlig frihet till att älska hvem jag vill.» »Kallar du det frihet?» frågade Maria och satte lornjetten till rätta. »Så snart menniskor äro förälskade, äro de inte fria längre, då äro de ju förhexade och sitta jemt och glo åt samma håll. — Nej, friheten ligger i att vara fri i sitt hjerta och kunna gå och komma hvar man vill, utan att sakna någon och utan att längta efter någon.» »Och jag tycker, att det värsta af allt är att längta», svarade Dina. Hennes ögon fingo detta svärmiska, drömmande uttryck, som de antogo, när hon följde sina egna tankar. »Jag kan längta så, att mitt hjerta kan spricka sönder, men jag vet, att det som jag får, aldrig är det jag längtar efter. — I går längtade jag efter vindrufvor, så att jag kunde förgås, och midt i snöyran gick jag ut och måste gå i sex bodar, innan jag fick några. Så kom jag hem och klädde om mig och satte mig till ro för att äta dem. Då jag hade ätit ett par, smakade de mig inte längre. — De stå der vid spegeln. — Vill du ha dem?» »Tack!»
I det samma erinrade jag mig, att jag i fickan hade en kupongbiljett till Berlin. Med tunga steg gick jag ned mot bangården. Nu efteråt skulle jag för min del gerna vilja resa ett särskildt litet altare åt Schweiz och beströ detta altare med rosor. Jag har försökt att göra det i dessa flyktiga Schweizerskizzer. Men rosorna – om några prosauppsatser förtjena en sådan benämning – ha alltför länge legat i min portfölj och derför blifvit torra och platta. Det sämsta är, att jag icke alltid gifvit mig tid att skära bort taggarna. EN NATT PÅ BLOCKSBERG. En natt på Blocksberg. Die Hexen zu dem Brocken ziehn, Die Stoppel ist gelb, die Saat ist grün. Dort sammelt sich der grosse Hauf, Herr Urian sitzt oben auf. (Faust.) När Bacchus’ barnsligt fylliga ansigte afmagrade ända till oigenkännerlighet, när han, gammal, vanstäld och förlöjligad blef en sinnebild af allt ondt och under skymfnamnet Djefvulen gick i landsflykt, kunde han i sin förnedring aldrig uppsöka en herrligare fristad än Harz. Uppe på Blocksberg, hvilket reser sig som en kal klippö ur skogshafvet, som en grå milsten ur en saftig gräsmatta, kunde han lefva försjunken i minnen från det sydliga land, der vinpressen var hans vagga och der han dyrkades som en personifikation af allt godt och glädjande. Från sin ödsliga fjelltopp kunde han se ned öfver detta Tyskland, der kloster efter kloster steg ur jorden, men der hans ande ännu ropade ur klosterkällaren, ur gillesalarna, ja, ur sjelfva bibeln. Den älskliga boken om Ruth var äfven en bok om en drucken man och kunde lika väl kallas Bacchus i Betlehem. Kamratvänskapen, denna den kanske mest uppriktiga formen af all tillgifvenhet, var liksom näckrosen: den var en simmande blomma, men vattnet, som den flöt på, innehöll drufsaft och kallades vin. Med hjernan omtöcknad af ruset bestämde våra förfäder handlingar och besvuro löften, hvars utförande grundade vårt välstånd.
Cederström uttryckta mening, att Utskrs betänk, bort framkomma omotiveradt, hvarigenom dess beslut skulle sjelf blifvit oslracistiskt; men lika litet har jag kunnat ingå på den af Prof. Cederschjöld i dag här yttrade, och äfven inom Utsk. framställda tanken, att Conslit.- Utsk. vore skyldigt beledsaga sina tillkännagifvanden med till eller afstyrkande till Stånden i afseende på den und. anhållan, som 107 §. omtalar. Jag tror Utsk. böra anse sig alldeles befriadt från detina befattning, som grundlagen icke 9 H, , 4 D c» i Juli f. ra. pä något [ställe liar älagt detsamma. Jag tror på samma salt, att när Constit.-Utsk. skall tillkännagifva, i hvad fall det flin ni t rådgifvarne hafva förbisett Rikets sannskyldiga nytta, måste det äfven beskrifva sjelfva händelsen, emedan tillkännagifvandet annars ej är fullständigt; och särdeles längre ser jag ej, att motiveringen har gått. Gr. Spens tilläde derefter muntligen: Genom It. o. Adis beslut, alt memorialen Abris 10 och II skola på en gång ventileras och afgöras, ser jag mig föranlåten att nu äfven yttra något om memor. N:o n, eller det s. k. deschargebetänk., och jag ber härvid få i prot. upptaget, att jag icke uti Utsk. hört till dem, som ansett anmälan efter 107 §. böra ske emot Statssecreteraren Skogman för instructionen för R. St:s Revisorer. Jag tyckte inig finna, att alla de meningar, som i Utsk.. yttrade sig för en sådan anmälan, riktades emot inconsequensen emellan det lill R. St. aflåtna instructionsförslaget och det yttrande, som i8a3 afgafs till svar på Ständernas eget förslag till ny jnstruction.
Hr Danckwardt har yttrat ett ord, som later så förskräckligt, att någon öfverdrift måste vara deruti. — Han sade, om jag rätt fattade hans mening, all hvad som består är det ruttna i samhället. Med ”hvad som består” plägar menas allt hvad som finnes. Om så är, lärer i samhället intet annat vara friskt, än det som icke finnes. Hr D anckwardl: Det är visserligen utan allt ändamål, som jag nu uppträder. Jag vill likväl med några ord besvara Hr von Hartmansdorffs yttrande. Han frågar, hvartill de föreslagne liqviderna skola tjena; och jag svarar, att de liqvider ha ett stort ändamål, hvilka afse möjligheten för liqvidcrs framtida fortsättande i allmänhet. I afseende åter på ett sådant anförande af mitt yttrande, att det beslående vore det ruttna, så täckes Hr von Hartmansdorff ihågkomma, att Hr Rääf grundade sin vederläggning af motionen på föregifven rättvisa i häfden, och det är denna häfd i skatteväsendet, som jag är säker förr eller sednare skall anses vara det ruttna i Staten. Uppå derefter af II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställd pro* pos., biföll R. o. Ad., att hvad nu blifvit anfördt i afseende: på Hr Westerstrands motion om grundskatlernes reglering, finge till StatsUtsk. remitteras. Gr. Gyldenstolpe, Anton Gabriel: Genom beslut af d. 1 innevar. månad har R. o. Ad. förelagt Coust.Utsk. att, inom medlet af månaden, inkomma med uppgift på de sedan sista riksdagen hvilande grundlagsändringsförslag, rörande nationalrepresentationens ombildning. Delta beslut har endast af BondeSt. blifvit hiträdt, och således har det icke blifvit något R. St:s beslut; men det oaktadt har Utsk., nogsamt inseende vigten af alt denna stora samhällsfråga med det snaraste afgöres, så vidt ISO Den 14 Augusti f. m. tili dess maki stålt, påskyndat detta arbete.
Jag anhåller, att R. o. Ad. måtte förklara detta förslag vara olämpligt. —1 5:te mom. slår: ”Efter inhemtad underrättelse om nämndens åtgärd, skall domstolen ofördröjligen för parterna afkunna utslagffmed tillägg, antingen af den bestraffning, hvartill den brottslige sig skyldig gjort, och som, i de fall, der det af åklagaren åberopade lagrum medgifver straffets bestämmande inom utsatta gränser, icke må stadgas svårare, än åklagaren yrka t.” Om denna förändring skulle af R. o. Ad. antagas, blefve deraf följden, att om det lyckades vederbör, att skrämma åklagaren att nedsätta sitt ansvarspåstående till det aldra lägsta, ehuru brottsligheten kunde höra till den högsta qvalificationen; så skulle domaren vara bunden af åklagarens påstående. Dels är della orätt i sig sjelft, dels är det stridand* mot grun - Den 3o Januari f. m. 457 grunden för vår lagskipning i allmänhet, som icke gö‘r domaren beroende af åklagaren. Jag hemställer, att R. o. Ad. måtte såsom sin gemensamma tanke förklara äfven detta förslag vara olämpligt. Undert. Ridd Secret. tillk ännagaf, alt, under Hr von Harlmansdorffs sista yttrande, prot.otdr. fran BorgareSt. ankommit rör:de Ståndets beslut öfver Const.Utsk;s mern. N:o 75, samt uppläste nämnda prot.utdr., af innehålI att BorgareSt. återremitterat nyssnämnda mern., med förklarande, såsom Ståndets gemensamma tanke, att de uti delta mom. tillstyrkta förändringar lili 5 §:n och 5 mom. af Tryckfr.förordningen icke kunde antagas att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. Gr. Spens, Carl Gustaf: Emot de af Gr. Mörner och Hr von Hartmansdorff framställda inkast anhåller jag att få yttra några ord.
Ridderskapet och Adeln har gillat fördelningen i tre rubriker, men begränsat den första till 16 sk: värde, den andra till mellan 16 och 32 sk., samt den tredje till öfver 32 sk. värde skålpundet, och antagit för den första 2 sk, för den andra 8 sk. och för den tredje 12 sk. införselstull per skålpund, samt i allt öfrigt godkänt Utskottets förslag. Preste-Ståndet har deremot, med ogillande af Utskottets förslag, antagit en medeltull af 6 sk. för införsel af alla ullsorter; i följd hvaraf någon inskränkning till vissa städer af införselsrättigheten ej komine i fråga. Borgare-Ståndet har bibehållit nu gällande tullbestämmelser, med tillägg efter orden Grof Jutsk och Isländsk af dessa: ”eller annan härmed jemförlig”, samt med borttagande af inskränkningen uti rättigheten att införa grof ull till vissa städer, så att sådan ull borde till alla Rikets stapelstäder få införas. Bonde - Bevilhungs.-Utskottcts Memorial3 N:o 3o. 33 Bonde-Ståndet slutligen har äfven bibehållit nuvarande fördelning i två rubriker, men stadgat, att de borde lyda, den ena, Grof Jutsk och Isländsk eller annan likartad, med derå bestämd 3 sk. införselstull per skålpund, samt den andra, Finare slag, med 12 sk. införselsafgift skålpundet; och i öfrigt icke ogillat hvad af Utskottet blifvit hemstäidt. Häraf inhemtas sålunda, att icke någoldera af Riks-Stånden lill alla delar bifallit, vare sig Utskottets förslag eiler bestämmelsen i 1841 års taxa och att samtlige Ståndens beslut jemväl äro sins imellan skiljaktige, men att likväl två Ståud ansett nuvarande fördelning i två klasser böra bibehållas och bland desse Borgare-Ståndet bibehållit nu gällande värden och införselsafgifler.
Frih. Sprengtporten: För min del vill jag alltför gerna medgifva, i händelse R. o. Ad. skulle bifalla att delta betänkande får en plats på listan, hvarigenom det kan komma till föredragning bland de första, att nemi. det må komma på listan efter StatsUtsk:s utlåt. N:o 522, ang:de votertspropos:n om extra-statsregleringen, samt BorgareSt:s inbjudning. Hr von Hohenhausen, Michael Silvius: Mig synes detta betänk., som är ganska kort, verkligen vara af en mindre vigtig beskaffenhet och lätt att genomgå, sä att det tyckes vara vida tjenligare att det står främst på listan än de andra, då det är vanligt att först på morgnarna R. o. Ad. icke plägar vara så talrikt samladt. Jag får således hemställa att detta mål må komma främst, emedan, sedan det blifvit läst, det troligen icke kommer att möta några stora svårigheter. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då ett skäl för vidare bordläggning af utlåt. N:o 523 varit, att detsamma icke vore tryckt, fick Hr Landtm, fästa uppmärksamheten deruppå, att samma skäl alltför väl kunde inträffa vid början af nästa plenum. Om R. o. Ad. nu bestämde, att det skulle ställas främst på listan till nästa plenum, och det då befunnes, att R. o. Ad:s ledamöter icke tagit kännedom af dess innehåll, torde R. o. Ad. finna, att samma olägenheter kunde inträffa då som nu. Till R. o. Ad:s bord hade nu inkommit Bevilln.Utsk:s förslag till voter:s-propos:r i åtskilliga ännu återstående delar af tullbevillningen, och ville Hr Landtm, nu göra Ståndet uppmärksamt på nödvändigheten af i53 Don i5 Maj f. ra. detta måls snara afgörande. R. o. Ad. torde måhända finna, att detta mern. icke innefattade särdeles tvistiga frågor, åtminstone enligt hvad man kunde förmoda, och att således, om det sattes främst på föredragn.listan till nasta plenum, icke mycken tid till dess afgörande torde åtgå.
Jag tillstår således, alt jag ej finner någon betänklighet att bifalla StatsUtskis betänk. Det är visserligen af en ledamot anmärkt, att Utsk. har för de olika slagen af häkten bestämt särskildta anslag i stället för alt öfverlemna fördelningen deraf till K. M,; men jag tror ej, att denna anmärkn. bör anses tillräcklig, för att verka till en återremiss, utan alt man hellre borde bifalla betänk, sådant det nu är, för alt derigenom afgöra en sak, hvilken i öfrigt, enligt mitt omdöme, under denna riksdag ej kan komma under R. Sits närmare pröfning. Att nu ingå i detaljer örn huru byggnaderna skola verkställas, är i min tanke verkligen äodamålslöst, och isynnerhet hvad angår ransaknings-häktena bör man komma ihåg, att i den nya lagen är afsedd en ny indelning af domsagorna i Sverige , och att förr än den är uppgjord och fastställd, förr vet man ej hvar fängelserna skola uppbyggas. Således är det för närvar, omöjligt att afgöra hvar länshäktena skola byggas, och således ännu svårare att bestämma huru stora anslag dertill kunde erfordras. Jag tror verkligen, alt dessa detaljer äro af den beskaffenhet, att man endast skulle föröda tiden, 0111 man sysselsatte sig dermed, och att man måste öfverlemna till Regertn att i detta afseende uppgifva det förslag, som befinnes vara bäst, och verkställa detsamma, så att kommande R. St. kunna, med full kännedom af förhållandet, fatta ett beslut, huruvida de vilja antaga den nya bråttmålslagen eller ej. Jag får för min del tillstyrka bifall lill Clsk;ns betänkande. Frih. Boye: Jag tackar Frih. Hamilton för det sätt, hvarpå lian motsagt mig, ehuru jag bekänner, att del skulle högligen smärta mig, om de anmärkntr jag gjort kunde gifva åt min afsigt den tydning, som skulle jag vilja återhålla eller förlama den kraft, med hvilken man emottager det nya strafF-fangelse-systemet, sorn vi motse att få. Jag trodde sannerligen, att jag hade frigjort mig ifrån all sådan tydning, då jag förklarade min tacksamhet för Utslcn, för det att Utsk:n behjertat
Trettio dagar innan nägon skrift derifrän utgär, hos Kongl. Majrts Befallningshafwande i Orten och den Stads Magistrat, derunder anläggningsstället lyder, tillkännagiswcr, att och hwarest han Boktryckeri anlagt; och äligge det bcmälde Kongl. Maj:ts Befallningshafwandc att nied omgäende Post Hof-Cantzleren sädant wid handen gifwa. 5:o Författare ware ej skyldig att ä tryckt Bilaga till Meni. N-o 24. 371 skrift läta sitt namn utsättas. Ehwad han okänd wara will eller ej, äligge honom att tillställa Boktryckaren en förseglad sedel innehällande hans namn och hemwist, med päskrifwet betyg om deha uppgifters rigtighet af twänne utaf Boktryckaren wäl kände män, hwilka äligge Författareanswar, i händelse skriften inom laga tid ätalas skulle, och Författarens namn och hemwist befunnes origtigt uppgifne eller i Sedeln saknades. Röjer Boktryckare Författares namn och hemwist, dä sädant honom ej af Domaren lagligen älagdt är, böte 200 R:dr, och warde hans brott kungjordt i allmänna Tidningarne. 6:0 Utgifware af Utländsk mans arbete i öfwersättning eller af Inländsk mans, som sitt namn ej angifwit, likasom utgifware af Periodiska skrifter eller samlingar af flere Författares skrifter, äge enahanda rättigheter, pligter och answarighet, som Författare i alla de fall, der ej i denna
Jag vill från delta exempel draga ett bevis för den sanningen, att det gifves begrepp, medfödda eller inplanlade hos nationerna, i enlighet hvarmed de lagar, som för den ena nationen kunna vara goda, äro det icke förden andra. Engelska folket har uti sina nationalbegrcpp en vördnad för lagar och ordning, som jag skulle önska, att Svenska folket ägde, roen som jag icke tror vara lika ti11— bakahåilande hos oss. Jag skall slutligen utbedja mig, att få nämna ett ord i anledning af en annan talares yttrande. Till de Hrr, som tro, att det vore ett verkställbart project att låta Hrr electorer utvälja ett nytt Constit.Utsk., skall jag, utan att uppehålla mig vid, om det kunde få anuat Den 18 December e. ra. 35l ramn än vald eller försök, till revolution, blott ställa den erinran om den utväg, som vi, på vår sida, då skulle komma att vidtaga. I consequent följd af det steg, som man å andra sidan tog, att låta electorerna välja ett nytt Constit. Utsk., blir det vår affär att låta bänkmännen välja nya electorer, som åter välja oss ett nytt Constit.Utsk.; och skulle sedan det splitternya Utsk. icke göra oss till viljes, så afsätta vi det, och den der nya utvägen kommer ju att införa en förträfflig ordning. Hr Hjärne, Harald: Jag liar i afton för första gången sett Constit.Utsk:s mivar. ordförande uppträda på sin bänk; och om detta skall bevisa, alt denna fråga skall behandlas med mera högtidlighet än andra, vill jag icke undandraga mig att gifva min gärd åt högtiden. Den utveckling, Gr. Björnstjerna gaf åt sjelfva formfrågan i sitt skriftliga anförande, hade jag trott skulle vara till facklig för att stadga opinionerna i beslutet att antaga en form, sorn förut i dylika fall blifvit följd.