Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad deremot senare momentet af denna §. angår; så, enär det deruti förekommande stadgande står i sammanhang med beslutet, rörande uppskattningen af afverknings-förmågan hos ång-apparater, samt denna afverkningsförmåga blifvit af Ridderskapet och Adelil samt Borgare-Ståndet anlagen till 100 procent, men af Presteoch Bonde-Stånden endast Bcvillningssamt Allm. Besv.- och Ekon-Utsk. Mem.j N:o 12. 3 till 5o procent högre, än då sådan apparat till redskapen icke begagnas, torde Utskotten, sedan Rikets Ständer, i sammanhang med frågan om beskattningen, fattat beslut, rörande afverknings-förmågan hos ång-apparater, få afgifva förslag till redaction af ifrågavarande moment. Presteoch Bonde-Stånden hafva antagit 4 §• af Utskottens förslag §• i Utlåtandet N:o 5, hvilken innehåller enahanda stadganden med 4 §• uti nu gällande Författning, samt i 1 och 2 momenten bestämmer den högsta tillåtna panneryrnd, hvarmed bränvin får, i ett verk eller å samma egendom eller hemmansdel, tillverkas, till 90 kannor; hvaremot Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet, i sammanhang med beslutet om fri bränvins-bränning tillåtit, att denna handtering må bedrifvas med huru stor panneryrnd som helst, samt förthy uteslutit stadgandena i 1 och 2 momenten af denna och som, enligt Utskottens åsigt, denna fråga är af ekonomisk natur, samt 2:ne Riks-Stånd bibehållit nu gällande stadganden, i fråga om högsta tillåtna pannerymden , finna Utskotten, jemlikt ^5 $. Riksdags-Ordningen, att Ridderskapets och Adelns samt Borgare-Ståndets beslut om oinskränkt panneryrnd måste anses hafva förfallit; hvadan Utskottens af Presteoch BondeStånden gillade förslag till redaction af 1 och 2 momenten utaf 4 §• blifvit antaget.
R:dr såsom löntillökning, röstar ia; den det ej vill, röstar "ej: Vinner nej, hafva Rikets Ständer lill nämnda ändamål anvisat ett anslag af 4,800 R:dr sagde mynt årligen för hvartdera Universitetet, att utgå med 3,000 R:dr såsom lön och 1,800 R:dr såsom löntillökning. Denna votering har utfallit med 82 ja och 67 nej; hvadan Rikets Ständer beslutat i öfverensstämmelse nied nej-propositionen. 33:dje voteringen. Den, som vill, att för ordnande vid Universiteten af undervisningen i Ny-Eu ropeisk Linguistik, modern Litteratur och Eslhelik, ett årligt anslag till en ny Profession vid begge Universiteten med 4,000 R:dr R:mt för hvartdera beviljas, att uppföras med 3,000 R:dr såsom lön och 1,000 R:dr såsom löntillökning, röstar ja; den det ej vill, röstar nej; Vinner nej, kommer nämnde anslag icke alt beviljas. Omröstningen har utfallit med 66 ja och 51 nej, sedan två voterings-sedlar blifvit kasserade; i följd hvaraf Rikets Ständer beslutat på sätt ja-propositionen innehåller. 34:de voteringen. Den, som vill, alt väckt förslag om beviljande för hvartdera af de begge Universiteten utaf 2:ne Adjunkts-löner, hvilka ej böra vara fästade vid vissa läro ämnen, icke bifalles, röstar den det ej vill, röstar nej; Vinner nej, komma sådana löner, tvänne vid hvartdera Universitetet, alt å stat uppföras med 2,000 R:dr R:mt hvardera. Då denna omröstning utfallit med 58 ja och 61 nej, hafva Rikets Ständer alltså beslutat i enlighet med nej-propositionens innehåll. Slals-Utsliollels Memorial M 216. Den, sorn vill, alt antalet af Adjunkter vid det beslutade högre Elementarläroverket i Jönköping bestämmes till 8, röstar j»; den det ej vill, röstar nej; Vinner nej, blifva Adjunkterna 9 lill antalet.
Verkligt säker dramatisk teknik kan dessutom ej vinnas utan att man nästan lefvat på teatern, och A. Ch. Leffler lyckades därför aldrig att erhålla det kraftiga, sceniska grepp, som framkallar den stora dramatiska verkan. Men hon hade en outrotlig kärlek, grundlagd under hennes första framgång, för dramatisk diktning och, huru lätt hon annars trodde kritik, skakade hon alltid misstroget sitt krusiga hufvud, när hennes vänner rådde henne att koncentrera sig på romanen och novellen, emedan hennes begåfning för det episka var alldeles ojämförligt större än för det dramatiska. Lika litet ville hon medgifva, att en kvinna sällan kan iakttaga lifvet i dess mångfald och dess djup, så, som den store dramatiske diktaren måst ha gjort, innan han kan mana fram detta lif på tiljan. Och allra minst godkände hon det skäl, som är afgörande, när man söker orsaken hvarför ännu ingen stor kvinlig dramaturg funnits: att kvinnan saknat den skapande intensitet, hvars högsta potens inom litteraturen är den dramatiska diktningen. Litterär debut. Ur lifvet I och II. Under det att A. Ch. Lefflers egentliga vittra verksamhet sålunda ägnades teatern, skref hon dock flitigt, fortfarande under olika märken (Alrun Leifson, Otto H., Carlot, o. a.), äfven noveller och essays i dramatiska eller litterära ämnen; de flesta offentliggjorda i Ny Illustrerad Tidning. Man började ana, att fru Edgren var författarinna, men det blef dock för den stora allmänheten en öfverraskning, när hon, uppmanad af sin äldste bror – hvilken efter flera års uppehåll i utlandet nu bosatt sig i Stockholm – ändtligen 1882 framträdde i eget namn med novellsamlingen Ur lifvet. När detta skedde, fick svenska litteraturen en på en gång ny och stor författarinna. Hon hade ej tröttat allmänheten med att låta den följa sina osäkra steg på författarbanan: hon kom den nu till mötes som en behärskad, konstnärligt säker diktarpersonlighet, som vet hvad han vill och kan hvad han vill. Hennes framgång blef utomordentlig och oomtvistad. I första samlingen
Deremot har Riksdagsfullmägtigen Johan Johansson icke allenast vidrört frågan om kontroller å förmyndareförvaltningen, utan äfven i sin motion uppkastat spörsmål om förändrade reglor för sjelfva denna förvaltning. Motionären har nemligen yrkat, att Rikets Ständer måtte i ifrågavarande ämnen besluta en förändrad lagstiftning i öfverensstämmelse med följande, af motionären uppgifna grunder: nemligen : » i:o Förmyndare skall författa rigtig räkning öfver det han om händer häfver, med uppgift på den säkerhet, hvaremot den omyndiges reda penningar utsatta äro, så att förmyndare vid hvart års slut för den omyndiges nästa frände eller för dem, till granskning af förmyndareförvaltning satte äro, må kunna redogöra, om så fordras. Förmyndare vare Ock pligtig, att sådan räkning, omfattande redogö - Lag-Utskottets Betänkande M 32. 7 reise för de tre näst förut förflutna årens förvaltning, I början af följande året aflemna till gode männen eller kommunalnämnden; bifoge ej mindre ett utdrag derur, innehållande summarisk uppgift om den. omyndiges behållning så i löst som fast, än ock alla de handlingar, som styrka de i räkningen uppförda poster. 2:o. Rätten vare skyldig att i början af hvarje år tillställa gode männen eller kommunalnämnden förteckning öfver de personer, som blifvit inom distriktet till förmyndare utsedde, och må lösen för en sådan förteckning beräknas såsom för Rättens protokoll i tvistemål i expeditionsstadgan upptages. 3:o. Förmyndare vare i allmänhet skyldig att hvart tredje år lägga den behållna räntan till kapitalet. 4:o.
Man liar visserligen anmärkt, att, genom aflägsnandet af en fakultet, universitets-begreppet skulle upphäfvas; men dels hafva vetenskaper uppstått, hvilka vid Svenska universiteten ieke, såsom i andra länder är händelsen, hafva särskilda representanter, hvarför ock våra universitet icke för närvarande kunna anses fullt motsvara sitt ursprungliga begrepp, enligt hvilket de skulle omfatta alla vetenskaper, dels har det i andra länder, till följd af lokala förhållanden, visat sig omöjligt alt på ett ställe sammanhålla alla vetenskaper, hvarföre det ansetts nödigt att till liera och olika lokaler förlägga de olika fakulteterna (så som t. ex. vid Queen’s universitet i Irland är händelsen), utan att derföre universitets-begreppet är upphäfdt, dels har det äfven i andra länder visat sig håde möjligt och med universitetets bästa förenligt, att t. ex. just den medicinska fakulteten varit fördelad på två ställen, såsom i Pisa och Florens, hvilka sistnämnda två förhållanden häntyda derpå, att universitetsbegreppet ingalunda förutsätter enhet till rummet, och hvarför Utskottet jemväl anser den gjorda invändningen icke ega någon giltighet. Det har vidare anmärkts att medicina? studiosi, till följd af fakultetens flyttning till annat ställe, skulle förlora genom saknad beröring med kamrater af andra studie-fack. Denna anmärkning grundar sig på en ideel förställning om huru förhållandet möjligen borde eller kunde vara, men vederlägges af verkligheten, som lärer, att den studerande, sedan han blifvit inskrifven i medicinska fakulteten, icke med sina medstuderande af andra fakulteter eger egentligen vetenskaplig beröring, utan blott kamratskapets tillfälliga, samt att han sluter sig till sin fackförening och till sina speciela studii-kamrater, hvarjemte han åratal är borta fr ån Akademien, dels för dissektioner och tjenstgöringar i Stockholm, dels ock ofta för kommenderingar i landsorten.
och tredje kornet för Frälse och Säteri, beräknadt till 35 korn af utsädet, måtte nedsättas till 51 T:r, kp:r Spannemål. Vid öfvervägande häraf samt af hvad handlingarne i öfrigt innehålla, hafva Riksens Ständer funnit det vara ådagalagdt, att det, år 1815, för Hemmanen Högsta och Lambarud samt Lunda utfäste Arrende är vida högre , än som med Arrendatorernes bestånd möjligen kan utgöras j och ehuru Kronan har en ostridig rätt, att detta Arrende utfordra, likväl och då begagnandet af en sådan rättighet ej allenast skulle störta tref - Underdåniga Skrifvelser. 547 ne och arbetssarnme Arrendatorer uti ett oundvikeligt obestånd, utan äfven troligen föranleda dertill, att Hemmanen måste på Auction utbjudas till nytt Arrende, som betydligen understege hvad nu kan erhållas, hafva Riksens Ständer velat medgifva den föreslagne nedsättningen i Arrendet för Hemmanen Högsta och Larn barud med 32 T:r 4| kp:r, och för Lunda Hemman med 30 T:r årligen, dock endast till nästa Riksdag, då af sig företeende förhållanden närmare torde utredas, huruvida ifrågavarande Arrende till de i Contracten utfäste belopp utkräfvas kan. Detta beslut få Riksens Ständer, till svar å E. K. M:ts Nådiga Remiss, i underd. meddela; och Riksens Ständer framhärda etc. Uppl. o. godk. hos Ridd. o. Ad. d. 25 Sept. 1823- Preste-Ståndet d. 27 Borgare-Ståndet d. 27 Bonde-Ståndet d. 30 —• -—• Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, rörande grunderne för organisationen af Rikets Landtech Sjöförsvar, S. A. K. I anledning af väckt fråga om nödvändigheten deraf, att Rikets stridskrafter varda använde, på 543 Underdåniga Sfaifvelsert det för Landet mest gagneliga och tillika minsf betungande sätt, hafva Riksens Ständer, som anse
Jag vill visserligen ej bestrida Gr. v. Fersens motion, och uppträder således för att äfven tillstyrka bifall till densamma. Jag anser likväl det tillhöra min pligt att yttra den öfvertygelse, jag hyser, att ingenting dermed vinnes; ty på hvad sätt än R. o. Ad. kommer att afgöra 72 §., blifver den dock icke genast grundlag, och samma dubier komma således att återstå i frågan om remiss af förslaget till banklag. 49 §• Riksd.Ordn. säger, att då fråga uppstår om eller hvart remitteras bör, kan en sådan fråga blott för ett plenum bordläggas, men sedan skall beslut i niista plenum ovägerligen fattas; och om vi nu börja med att debattera de ifrån Consit.Utsk. inkomna livilande grundlagsförslagen, skall troligen frågan örn remiss af banklagen ej medhinnas att på hela dagen förekomma. Jag begär emedlertid blott, att hvad jag nu yttrat må, utan att hindra bifall till Gr. v. Fersens motion, blifva för min enskilda räkning antecknadt till protocollet. Frih. Boye, Fredr.: I anledning af hvad Gr. Cronhjelm yttrat om sin farhåga, att vi, i händelse 63 och 72 Reg.F. nu blefve till afgörande företagna, skulle inledas i så vidlyftiga debatter, att hinder deraf skulle möta för remissen af banklagen i detta plenum; så, ehuru jag har en helt annan åsigt och tror, att den representant, som nu mera icke fattat sitt beslut och noga öfvervägt de ifrågavarande begge grundlagsförändringarna, är att beklaga, samt derföre tar för afgjordt, att ingen här finnes, som icke redan stadgat sin öfvertygelse i ämnet, anhåller jag likväl, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes för R. o. Ad. föreslå att ej inlåta sig i nå - 103 Den ii Mars f. ra. gon discussion öfver de omnämnda §§., utan genast företaga dem till afgörande; och som jag förutser, att saken ej kan aflöpa utan votering, får jag begära den.
Jag kände, som om en stålfjäder spänt hvarje muskel i min kropp, säker på mig själf och min lycka bjöd jag fru Dagmar min arm, och vi försvunno i vimlet af färger, masker, frackar och blottade kvinnolemmar. Det var, som om hela mitt lifs öfverretning samlat sig till en enda dyrbar essence, hvilken skänkte mig njutningen af denna magiska natt. Lifvet var en karneval, där fru Dagmar och jag, blottade och maskerade, gingo rundt, visande öppet för hela världen, att vi höllo samman i denna hvirfvel, där orkesterns dånande toner öfverdöfvade smärtan i lifvet. Det var icke last, det var icke dygd, icke glädje och icke sorg, det var ej blygd, ej oskuld, det var hvarken lycka eller förtviflan – det var ingenting af allt detta, som kedjar två människor vid hvarandra och skapar lif omkring dem. Vi voro som tvenne besatta, hvilka kommit bort från lifvets verkliga värden och endast sökte hvirfveln i dansen, yran i vinets skum, bedöfningen i musikens larm. Vi jagade ur rum i rum, vi sökte oss en ensam plats, där en portière föll ned mellan tvenne pelare af trä, och omfamnande hvarandra, sutto vi där, själfva osedda, och sågo hur karnevalens masker ilade oss förbi. Jag vet ej, hvarifrån jag fick denna tanke. Men det syntes mig plötsligt, som om dessa masker, hvilka täckte kvinnornas anleten, dolde en skönhet, hvilken icke fanns, utan var död och vissen, och som varade genom sin illusion endast den korta stund, under hvilken gasljuset brann, och orkestern ännu icke hade blåst sin sista fanfar. Det skulle aldrig blifva någon demaskering på denna maskerad. Ty ingen ville se, hvad hvar och en visste fanns under det svarta siden, som uppehöll illusionens kraft i berusningens orgie. Det var döda kvinnors anleten under dessa masker, och deras ögon brunno i tomma ögonhålor. Kinderna voro nakna benstycken, hvilka slutade i en praktfull chevelyr.
Ostridigt skulle det således lända till beredande af mera skyndsamhet vid ärendernes behandling, om Talarne, efter erhållen del af hvad Canzliet till MemorialProtocollet upfattat, sjelfve skrifteligen upsatte och till bordet aflemuade sina muudtliga anföranden af nyssnämnde beskaffenhet före nästpåföljande Plenum; och då någon ansvarspåföljd för underlåtenhet i detta fall icke kan äga runi, samt RiddarhusSecreteraren, till följd af sin ansvarighet för Protocollets riktighet, icke desto mindre, i händelse Talarne skulle försumma fullgöra deras skyldighet, måste vara pligtig föranstalta, det anföranderne upsättas i enlighet med rätta förhållandet, kan jag icke finna någon olägenhet upkomma af ett stadgande i berörde afseende. Det är väl sant, att, om nästa Ple14 H. 12 178 Den 26 Februarii f. m. num hålles påföljande dagen, bfifver det svårt om icke omöjligt att verkställa föreskriften ; men dels inträffa sådane händelser ganska sällan, dels måste det falla af sig sjelft att undantag hör äga rum för de tillfällen, då laglige hinder möta för verkställigheten; hvaremot det i alla andra fall är af synnerlig vigt och nytta, att det föreslagna stadgandet må finnas i Grundlagen. Grefve Frölich: För de uplysningar, som blifvit oss meddelade i RiddarhusSecreterarens nu afgifne yttrande, är jag honom enskildt förbunden, och jag är öfvertygad att Ridderskapet och Adeln delar min tacksamhet derföre. Men hvad RiddarhusSecreteraren för öfrigt anfört, lärer, såsom ett prof på nit för Ståndet, upskattas efter hvars och ens individuella åsigt. För min del hemställer jag, då frågan är 0:11 en Grundlags §., som icke rörer Ridderskapet och Adelil ensamt, utan äfven de öfrige Stånden, huruvida vår Secreterares omdöme i saken kan vara af serdeles värde. Då RiddarhusOrdningen kommer att företagas till granskning, må det val tagas i öfvervägande, men icke nu, när det är fråga om en Lag för alla 4 Stånden.
Enligt Kongl. Majrts nådiga Bref af den 4 Juni i84r, angående Nummer-Lotteri-Inrättningens upphörande, hafva alla detta Verks ofvannämnda Fonder, vid 184 * års utgång, blifvit till Riksgälds-Kontoret öfverlemnade. Brudgåfvo-fonden »ebet. Ärliga anslag till Brudgåfvor 2,833: 16. Influtna intresse-medel 1,490:46. 8. 1,681:2-7. 5. Credit. Utgift: Dito diverse Gratifikationer 999:32. — 5,o5i:3i. •— S:r 2,930: 5,961: 3i — Balans till påföljande året: Fondens behållningar, som vid 1841 års slut utbalanseras med 33,i4o: 31. 6. utgöras af: Kontanta medel, innestående i Rikets Ständers Bank, 11,002:18. 7. Utlånta medel till diverse personer, emot revers med borgen, 18,800: Ogulden debiterad ränta 28: 29. 4- Kontant, i Lotteriets Kassa innestående, 3,309: 31. 7. 33,14<>: 3i6. I likhet med Nummer-Lotteriets återstående Fonder, äro äfven Brudgåfvo-fondens behållningar, enligt ofvan åberopade nådiga Bref, vid 1841 års sint öfverlemnade till Riksgälds-Kontoret. - 127 — Kongl. Öfver-Intendents-Embetet. Af dess räkenskaper, som granskats i Kongl. Kammar-Rätten för år 1840 nied. och för år 184i utan anmärkningar, inhemtas: Debet. år 1810. år 1841. Balans från föregående året: Arsanslaget 82,000: 3j, 000: Hyresmedel 7 20: 720: Repa rations-kostnads ersättning 169: 4- Tomtören 66:32. — 66:32. Credit.
Skulle en sådan konsideration i alla beslut göra sig gällande, blir det bekymraerfullt, huru vi ständigt skola jemnka och jemnka; jag har icke framställt mitt yrkande för att förena mig med den siste talaren, och jag förändrar icke min mening derföre, att han blifvit af annan tanke. Hr von Hohenhausen: Sedan Frih. Boyeafstått från sin yttrade mening, har jag intet att anföra, och får blott begära Ilr Gr. o. Landtmrs proposition. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde proposition till bifall å hvad StatsUtsk. i denna punkt föreslagit. Ropades ja och nej. H. Ex. förnyade enahanda proposition blef på samma sätt besvarad. Frih. Palmstjerna: Som denna propos. icke tyckes förena alla meningar, får jag anhålla, att Hr Gr. o. Landtm, behagade framställa den propos., jag begärt. I anledn. häraf föreslog H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, bifall till StatsUtsk:s förslag i denna punkt med den förändring, Frih. Palmstjerna yrkat, nemligen, att cancellipersonalen såväl vid RiksSt:s som Utsk:ns cancellier skall åtnjuta ett månadtligt förskott utaf två tredjedelar af hvad för hvarje plats vid sista riksdagen varit bestämdt, samt att i sammanhang med statsregleringen, efter samråd med Landtm, och Talmännen, förslag skall uppgöras till den tillökning, som cancellipersonalen bör tillkomma. Bifölls. Fjerde punkten, om skjutsoch tractamentseinsättning åt Seereteraren vid BondeSt. för resan hit samt åter till sin hemort. Femte punkten ang:de Ridd.-fiscalens afl önan de utaf riksdagskostnads 111 edlen. Dessa tvenne punkter biföllos. Sjette punkten, ang:de tiden, från hvilken och till och med hvilken arfvoden och t r acta mentén må beräknas. Frih. Cederström: För min del tror jag, att BondeSt:s beslut om denna punkt är mera ändamålsenligt, än hvad StatsUtsk. föreslagit
Man har i detta förslag, likasom det sisla af Konungen framlagda, icke velat göra en förändring, som vore, att jag så må säga, öfverflödig. Det står verkligen i den gamla redaktionen af den nuv:de Grundlagen: »Sina Rikena, och man ansåg det då icke vara skäl att göra någon förändring, isynnerhet som samma § talar om Sverige och Norge; för öfrigt tycker jag att denna anmärkn. icke är af synnerlig vigt. Likaledes har Gr. Anckarsvärd fästat sig vid en längre mcllanmening, som innehålles i 2 mom. af 39 §:n, nemi.: »till lestämmande af de genom föreningen emellan Sverige och Norge upkomna konstitutionella förhållanden», och ansett denna helt och hållet öfverflödig, enär denna bestämmelse just ligger uti Riksakten; men om vi slå upp denna Akt, skola vi finna, att denna Den 8 April f. m. ordalydelse är ordagrannt öfverensstämmande mod den redaction som Riksakten bar. Vidare har Gr:n fästat sig dervid, att uti en och annan g, exempelvis den 41, begagnas uttrycket: »den till Tbronföljden närmast berättigade Prins», samt ansett att i stället kunde begagnas ordet: »Kronprins». Gr:n kon icke vara okunnig derom, att den till Thronföljden närmast berättigade Prins icke alltid är Kronprins: han är blott Kronprins, i händelse Han är Konungens Son. Är Han åter närmasle arfvinge, så kallas Han icke Kronprins. Det är.just för att undvika detta ordet: Kronprins, hvilket skulle kunna innebära en tvetydighet, som man begagnat uttrycket: »tilt thronföljden närmast berättigade.» På grund af hvad som här blifvit anfördt, hoppas jag alt förslaget måtte förklaras blifva hvilanda, och ingen gemensam tanke från R. o. Ad. afgå. Hr Cederschiöld: För det första får jag med anledn. af en anmärkn., som Gr. Anckarsvärd gjort motett ord, hvilket förefinnes i 39 §:n 1 morn., eller ordet: »Sina», förklara, att jag fullkomligt instämmer med Gr:n i denna anmärkn.
Rakel lade ringen i hans hand och tystnade, ty tårarne, som hon icke längre kunde bekämpa, hotade att qväfva hennes röst. – Rakel, sade Karmides, – dina fäders gud må skåda i mitt hjerta och döma det! Har jag handlat orätt emot dig, så må han straffa mig, såsom den hämnande rättvisan fordrar! Och om jag synes hård emot dig, så må han utransaka, om icke mina handlingar bestämmas af mina önskningar för din lycka. Hvad skulle jag göra, sedan din fader visat mig tillbaka och utplånat hvarje förhoppning om ditt egande? Huru borde jag handla, sedan jag börjat inse, att heliga plikter mot ditt folk, din religion och dina föräldrar ålägga dig att ur din själ aflägsna hvarje tanke på Karmides? Rakel, du skall glömma mig och åter blifva lycklig. En tid skall komma, då din faders och ditt eget val bestämmer åt dig en make, som är värdig att ega ditt hjerta. Vi skola då måhända återse hvaiandra och påminna oss det förflutna endast som en dröm blandad af bitterhet och ljufhet ... – Det är nog, nog, inföll Rakel. – Tala icke så! Du är en usel tröstare, och dina ord, i stället för att lugna mig, bringa min själ i uppror. Jag kunde säga dig något, som skulle isa ditt blod, men när jag icke längre eger ditt hjerta, försmår jag ditt medlidande och vill icke tala till ditt samvete. Karmides bleknade vid dessa ord, hvilkas betydelse han plötsligt anade. Men han vågade icke framställa någon fråga, hvars besvarande kunde bekräftat hans aning. Han teg och lät Rakel fortfara: – Låtom oss derför skiljas. Vi hafva intet mer att säga hvarandra. Farväl, Karmides! Vårt sista möte är slutadt. – Gif mig din hand och låt mig föra dig härifrån, sade Karmides, då Rakel förblef sittande på den plats hon intagit. – Nej, Karmides, svarade hon; – lemna mig! Jag vill vara ensam med mina tankar, innan jag återvänder till mitt hem. Hon vände sig bort och lade slöjan öfver sitt ansigte. – Det börjar regna, sade Karmides. – Natten är mulen och kylig. Jag får icke lemna dig här.