Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Som det ffulle lända till rubbning i principen om Kvrkooch Stipendic-Län, som gifwa 6 procent, ffulle undantagas fran den skyldighet, att ersätta Gäldenären den dera beräknade andel i hans afgift, och hwilken rubbning ffulle medföra större olägenhet än den, som söster den deraf blifwande tillökning i Redogörelserne för dulika Merks Cassör; sa kan a hwad i Högwördige Prest-Ståndet, rörande denne omständighet blifwit andragit, desto mindre fästas afseende, som för stikå Redogörelser,> särskildta Tjenstemän äro antagne. 2:0. Pä lika grund, och pä det principen af synlig förmögenhet och weterlig inkomst af Löne-förmohner och rörelser, som utgjör beffattningens föremal. ej ma rubbas tili störande af Statens säkerhet, har man ej utan äfwentyr kunnat anwisa Kronan till liquid med Capitalisten om Bewilining af dess fordringar hos dylika personer, hwarföre ockden derom hos Högloflige Ridderffapet och Adeln wäck1a frage» mäste förfalla. z:o. A alla Discont, och öfrige Actie Werk, ber penningar blifwit insalta, bör oansedt de icke gifwa öfwer 6 procents ränta för den insatte Summan, afgift destohellre erläggas lika med hwad an, nan inkomst utgår eller fem procent af räntan eller mdet-niMn, som stikr i förra Betänkandet warit af - Den 8 Augusti. 2445 sett, fast sädant wid Redactionen ej tvdeligen blifwit determineradt. Anmärkningen i denna omständighet fran Wällustige Borgare - Ståndet warder alitsa antagen, och bör följagteligen nast efter Momsorn börjas med private Acrieagare ;c. tilläggas i stutet — stiger ärliga utdelningen blorr cili 6 procent eller der under erlägges deraf säsom Bewillning c progent, lika med hwad rörande annan Egendom är förordnadr.
Och voro dörrahängslorna på dörrarna åt innersta huset, som var det aldrahelgasta, och åt templets husdörr, af guld. Alltså vardt fullkomnadt allt verk, som Konung Salomo gjorde till Herrans hus. Och Salomo bar ditin det som hans fader David helgat hade, af silfver och guld, och käril, och lade det in uti Herrans hus skatt. Då församlade Konung Salomo till sig de äldsta af Israel, alla öfverstar i slägterna, och Förstar för fäderna ibland Israels barn, till Jerusalem, till att föra Herrans förbunds ark upp utu Davids stad, det är Zion. Och sig församlade till Konung Salomo alle män i Israel, uti den månaden Ethanim på högtidene, det är sjunde månaden. Och då alle äldste i Israel kommo, lyfte Presterna arken upp; Och båro Herrans ark ditupp; dertill vittnesbördsens tabernakel, och all helgedomens tyg, som i tabernaklet var; det gjorde Presterna och Leviterna. Och Konung Salomo och hela Israels menighet, som sig till honom församlat hade, gingo med honom fram för arken, och offrade får, och fä, så mycket att man dem hvarken tälja eller räkna kunde. Alltså båro Presterna Herrans förbunds ark uti sitt rum i husets chor, i det aldrahelgasta, under Cherubims vingar. Ty Cherubim räckte vingarna ut till det rum der arken stod, och öfverskylde arken och hans stänger. Och så långa voro stängerna, att deras ändar syntes i helgedomenom för choren; men utantill vordo de intet sedde; och de blefvo der intill denna dag. Och i arkenom var intet, utan allenast de två Mose stentaflor, som han lät deruti i Horeb, då Herren gjorde ett förbund med Israels barnom, då de utur Egypti land dragne voro. Då nu Presterna gingo utu helgedomenom, uppfyllde en molnsky Herrans hus, Så att Presterna icke kunde stå och sköta ämbetet för molnskyn; ty Herrans härlighet uppfyllde Herrans hus. Då sade Salomo: Herren hafver sagt, att han ville bo i mörkrena.
Med' denna mening öfverensstämmer också det sätt, hvarpå 2:dra mom. af 56:te §. Regeringsformen blifvit af Riks-Slånden förstådt och tillämpad t: nemligen att ett af Constitulions-Ulskottet framställdt förslag kan af Rikets Ständer genast förkastas; och alt hvarje serskildt Riks-Stånd, som är missnöjdt med förslaget, skall ega rätt att få sin mening pröfvad i förstärkt Conslitutions-Utskott. I min tanka hade Utskottet derföre endast bort förtydliga denna mening, som Grundlagarnes Stiftare synas hafva åsyftat, och som erfarenheten visat vara den enda möjliga att verkställa. Alt, såsom Utskottet föreslagit, ett Grundlagsförslag borde, tvärt emot 2 Stånds sammanstämmande vägran, likväl hvila till afgörande vid nästa Riksdag, skulle i betydlig mon lätta möjligheten af grundlagsändringar, och följaktligen vara rakt stridande mot den conservativa principen, hvars vigtighet det Högloft. Utskottet sjelf erkännt.” "Men föreskrifterna om grundlagsärendens behandling larfva ändring och förtydligande, icke blott i den delen, som angå de förslag, hvilka utgå ifrån Constitutions-Utskottet, ulan äfven i den, som rörer Konungens Propositioner. Emellan 56:te och Sirsta §. Regeringsformen finnas flere hit hörande motsägelser, som böra utplånas. Sålunda skall t. ex., enligt 8i:sta §., en af Constitulions-Uiskottet//^j/-Åf Kongl. Proposition ovilkorligen hvila till nästa Riksdag, änskönt den blefveafalla 4 Riks-Stånden ogillad; då deremot Riks-Stånden af 56:te §. berättigas A Comtitutions-Utskotleln Memorial M.o 84. 7 att dervid göra anmärkningar, hvilka Constilulions-Ulskoltet ålägges att söka sammanjemka, hvilket försök naturligtvis skulle i förstärkt Constitutions-Utskott kunna leda till Propositionens förkastande.
Ständer, med anmälan härom, hos Kongl. Maj:l i underdånighet anhålla, att den af Rikets Ständer fastställande Taxa å Expedilions-lösen i Rikets Ständers Bank måtte varda, genom allmän Kungörelse, till efterrättelse utfärdad. Slockholm den a5 Januari Reservation af Herr Bråkenhjelm: "Då jas, lika med motionären, ansett, dels att lösen för de ifrån Rikets Ständers Bank utgående handlingar hör, så vidt sig göra låter, bestämmas lill lika belopp, som för Rikets Collegier är eller varder stadgadt, dels alt vedel hörande t jenstemän inom Banken, DiscontVerket och Låne-Contoren billiglvis icke kunna eller höra betagas rättigheten alt , såsom hittills uppbära åtminstone någon lösen å fullmagler, conslilulorial, m. m., har jag icke kunnat biträda Utskottets förslag i nämnde arne hänseenden, utan får emot samma förslag mig reservera”. Bilt till R. St. Brot. i S/j o oell fS/jt. 6 Sami. 1 -Ajd. Haft. 3 STOCKHOLM, Elmers och Granbergs Tryckeri, i 84 i. Banco-Utskoltets Utlåtande, N',o 148. 1 N:o 148. Ank. till Exp. Utsk. den IG Febr. 1841, kl. 1 e. m. Utlåtande, öfver en af Hr Biskop Agardh väckt motion, angående användande af en fjerdedel utaf Bankens framdeles årligen blifvande ränlevinst till allmänna arbeten. Högvördige Preste-Ståndet har till Bancosamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten remitterat en af Herr Biskop Agardh väckt motion, så lydande: ”Bland de föremål, som under denna Riksdag kunna förekomma lill öfverläggning, är det få, som synas mig så vigtiga, som den klagan, hvilken öfver allt låter höra sig, rörande fattig-classens oupphörliga tilltagande. Uti alla civiliserade länder — med ett enda undantag Nord-Amerika — börjar detta onda att visa sig i en allt mer och mer fruktansvärd skepnad.
Sedan Utskottet, uti dess under N:o 6 afgifne Betänkande, framställt förslag till hufvudgrunder för Bankens rörelse och förvaltning, men nämnde Betänkande blifvit af samtlige Riks-Stånden till Utskottet återremitteradt samt Utskottet, under den 10, 17, 22 och 29 Maji och den 2 Junii, fått emottaga alla tili återremissen hörande yttranden, uppgående till omkring 5oo ark, har Utskottet numera under pröfning tagit hvad emot Betänkandet hufvudsakligen anmärkt blifvit och vill,med all den korthet, som vidlyftigheten af de gjorda anmärkningar tillåter, desamma upptaga och besvara. I lörsta rummet förekommer den af en Ledamot vid sjelfva ingressen till Utskottets Betänkande gjorde anmärkning, att den af Utskottet åberopade 6 §. uti dess Instruction syntes icke afse något åliggande för Utskottet eller uppdrag att afgifva Förslag till en ny plan lör Bankens förvaltning och rörelse, utan att, så vidt han kunnat fatta Inslructionen, vore det i 5 §. och icke i den 6, som föreskriften härom funnes, uti hvilken §. åter vore föreskrifvet, icke att Banco-Utskottet skulle till Rikets Ständer inkomma med något eget Förslag, utan med utlåtande öfver det förslag till reglering, som Banco-Fullmägtige fått sig uppdraget för Rikets Ständer framlägga, hvarföre denne Ledamot trott, att Utskottet skulle, enligt Instructionens tydliga föreskrift, hafva upptagit till granskning det Förslag Bankens Secreterare, efter uppdrag af Fullmägtige, utarbetat, samt med sitt utlåtande deröfver till Rikets Ständer inkomma, men att då icke något afseende kunnat af Utskottet fästas på §. 5 af dess Instruction, hade Utskottet åtminstone bort upplysa och för Rikets Ständer förklara af hvad anledning Ständernes föreskrift ej kunnat följas. Utskottet får i anledning häraf erinra, att, på sätt Betänkandet äfven upplyser, var det, under de af Utskottet, till följd af RegeringsBih. till R. St.
Hvad kontrollerna beträffar, liar Ulsk. ansett dessa ”icke saknas”, enär ”Styrelsen öfver allmänna vägoell vattenbyggnader i riket hade sig ålagdl att å alla sådana arbeten, hvilka blifvit genom serskilda K. resolutioner uplåtne åt bolag, menigheter eller enskilde, meu i mer eller mindre mån med allmänna medel eller serskilde förmåner understödde, med vilkor all, till det allmännas nytta oell begagnande, vidmakthållas, utöfva ett kontrollerande inseende”. Nu är händelsen likväl i de aldrafltsla fall f. n. den, alt ett sådant vilkor icke är utsatt: då faller det af sig sjelf att vidmakthållandet kan uteblifva, ulan vidare påföljd. Ty Styrelsen öfver vägoch vattenbyggnader kan ju ej sträcka sitt kontrollerande inseende längre, än Sländerne från början utstakat. Del är just bristen härutinnan som jag sökt afhjelpa. Utsk. har ingalunda härmed kunnat bortförklara behofvet af bestämda sladganden i detta ämne och af en allmänneligare tillämpning. Utsk. har vidare ansett: ”att de uti förelaget delaktige skola uti sin enskilda fördel ega den verksammaste upmaning.att behörigen underhålla det en gäng fullbordade arbetet”. Ar det så alldeles säkert? Huru skulle då, örn delta kunde för grundadi antagas, man vara i behof af den afsyning, sorn Utsk. likväl icke ansett öfverflödig? Ulsk. visar sig härvid ganska inkonseqvent. Slutligen har Utsk. ansett ”en utsträckning af kontrollerna måhända afskräcka både menigheter och enskilde att inlåta sig uti några allmännare företag”. Ja Gudbevars såvida menigheter och enskilde inlåta sig i sådana företag, som sakna egenskapen af varaktighet och bestånd; då verka koutrollerne afskräckande; men eljest böra de väl icke förefalla sä farliga.
Vi tro emellertid, att orsaken till att så få vilja nöja sig med det enkla framtidsperspektiv att blifva vanliga människor åtminstone till någon del grundar sig på en från början felaktig uppfostran, d. v. s. att barnet icke, så snart det eger tillräcklig uppfattningsförmåga, bibringas den åsikt, att det har skyldigheter i hvardagslifvet, t. ex. att subordinera under föräldrar och uppfostrare, utan lemnar vaggan med en föreställning, som under årens lopp allt mera stadgas, nämligen att det är en stormakt, inför hvilken alla böra villigt böja sig, och att det kommit i världen icke för att i någon mån tjäna andra, utan för att blifva tjänadt. Och ehuru det gärna medgifves, att det måste vara svårt att undertrycka egenviljan hos en liten gråtande älskling, då hjärtat helst hviskar: » Göm dina ögons små pärlor ännu! » så bör dock förståndet härvid få råda öfver känslan, synnerligast som lifvet bjuder en hvar på uppoffringar och försakelser af mångahanda slag och att först vid äldre år göra bekantskap med dessa utan tvifvel är mera känbart och påkostande än i barndomen; dessutom är det ytterst vanskligt att hoppas, det pliktkänsla och förmåga af egen försakelse framdeles skola såsom färdiggjorda dygder falla ned på barnet. » Kärlek till plikten », säger Lobstein, » är dess fulländning, men aktning för plikten har också sitt värde »; och skulle det någon gång kännas tryckande att ständigt behöfva tänka på sina skyldigheter, så underlättas dock detta genom en från barndomen inpräglad vana. Och om man än på det bestämdaste protesterar mot det yttrande, som Cato den äldre haft, nämligen att » alla kvinnor äro mycket besvärliga och högfärdiga, » så nödgas man likväl tillstå, att en del flickor, ännu i dag, uppväxer med ytliga begrepp, att endast personer, som hafva lust och råd att pryda sig med dyrbara och efter tidens senaste smak tillskurna kläder, böra aktningsfullt bemötas, under det att bärarne af enkla, tarfliga dräkter saklöst kunna göras till föremål för det mest tydliga och ogrannlaga skämt.
Titel af inkomstetne förordna; och säga: den eller den ändra vi; den eller den uteslute vi, o. s. v. Underligt vöre, om icke nu, då vi hunnit så långt med de extra ordinarie inkomsterne till Staten , att de lemnat ett årligt öfverskott af 4 å 5oo,ooo R:dr, milt förslag om Mantalspenningarnes, Lagmansoch Häradshöfdinge - räntans samt Sterbhus-afgiftens afskaffande kunde bifallas; så att vi fingo nedsätta desse ojemna och tryckande skatter, som tillkommit i de tider; då StatsEkonomien och Statskunskapen annil éj uppnått den grad, att en rättsenlig beskattning kunde tillvägabringas. Rikets Ständers ensak är det onekligen att besluta, om desse skatter skola försvinna; och om Tre Stånd äro derom eniga, så är Den a4 April c. ra. heslutet om deras upphörande lagligen fattadt. Huru Statsbristen sedermera må genom Bevillning fyllas i är i Grundlagarne bestämdt. Jag har redan visat, att det kan skei genom Capitätions-afgiftens förhöjning till En R:dr för hvarje maili och till 24 sk. för hvarje qvinna i samt genom förbättringar i afseende på Bevillningehi genom ökade inkomster äf Tullen i Brännvinsbränning beli Charta-Sigillata. Jag förnyar derföre mitt yrkande i örn ofvannämnde ordinarie skatters iipphörandé, och får fästa uppmärksamheten derpå i att Rikfets Ständer vid 1823 års Riksdag alldeles icke definitift beslutat Mantalspenningarnes samt Laginansbch Häradshöfdinge-räntans förhöjning till lika belopp i alla orter, utan endast i underdånig Skrifvelse hos Kongl. Majit anhållit, att undersökning om förhållandet med dessa utskylder i serskildta orter mätte anställas i serdeles till utrönande, öm de, som njuta lindring i desse utlagor, vidkännas i stället några andra tjenStbarheter; och derföre böra från förhöjning befrias.
Bifölls; JS:o 214, i anledning af väckt motion om en räntefritt lån för beredandet af en nödoch frihamn vid Höganäs: Bifölls; N:o 216, i anledning af gjorda framställningar om ett lån för uppbyggandet af en ny kyrka i Christinehamn: Bifölls; J\r:o zijj angående ett föreslaget lån för reparerandet af Catharinas kyrka i Stockholm: Bifölls; N:o 2ig, i anledning af erhållen återremiss å betänkandet, N:o 82, angående ifrågaställd öfverlåtelse till Haparanda siad af Capitaines-bostället vid Norrbottens Fältjägare-corps, Hapaniemi, N:o 1: Lades till hand lingar ne ; N:o 226, i anledning af väckt motion, angående tillstånd för Norrforss byamän i Westerbottens Län att begagna laxfiske i Umeå eif: Bi fölls; samt N:o 22y, angående ett låne-understöd för återuppbyggande af Conradsforss bruk i Wermland: Återremitterades. Den 13 Mars. Från Hög v. Piujste-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Stats-, Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens betänkande, N:o 52, i anledning af åtskilliga motioner om förändringar i tiden för Krono-uppbörds-stämmorna: Återremitterades. S. D. Föredrogs ånyo Stats-, Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens betänkande, N:o 53, i anledning af väckta motioner, angående restitution af skatt för bränvin, som till utrikes ort exporteras: Bifölls. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Stats-Utskottets följande utlåtanden : N:o 220, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets 712 Prot.-Utdragj den i3 Mars 1845.
Byxlärft och tältduk 4,539 aln. f Största delen häraf Foderväf 3 944 aln ) skal1l u?der inne,va L rande ar användas. bandoler • inga Bandolerremmar inga Axelgehäng inga Mattornistrar , . inga Flaskremmar 408 Ränslar 25 Kokkittlar 51 Skyfflar 52 Yxor 145 Lakansväf 885 aln. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIHANG till Riks-S tandens Protokoll vid Urt irna Riksdagen i Stockholm 1817 och 1818* g :cle Samt ingeri^ tnttehållande Riks-Stån dens ProtokolIs-Utdra$ som innefatta Beslut, STOCKHOLM* Tryckt hos Oiof Grahn, i8i8« Utdrag af Väl lo di ge BorgareStSndets Proföäj coll, hållet vid Uttima Riksdagen i Stocky holm den 88 November 1817» S. D. eslöt Borgaré-Stårtdét alt vördsamt Ocl* vänligen inbjuda sine MedStänder att genom en Stor Deputation i underdånighet uppvakta Han* Maj:t Konungen, Hans Kongl» Höghet Kron. Prinsen och Hans Kongl. Höghet Hertigen af Södermanland, För att så väl betyga deras under* dåniga vördnad och tacksamhet för Koml. Maj:t* höga och ländsfaderliga omvårdnad för Riket» och Hans Kongl. Höghets outtröttliga bemödanden att understödja Konungens nådiga afsigter,' sorn ock ådagalägga sin glädje deröfver, att Hans Kongl. Höghet Hertigen af Södermanland upphunnit de år, da äfven Han blifvit ett stöd för den Svenska Thronet!; och ansåg BorgareStåndet,1 att Tacksägelse Adressens uppsättande borde tilt det blifvande ExpeditionsUtskottet Öfverlemna»} äfvensom ätt detta Beslut, genom en nu genast afgående Deputation, skulle Respective MedStån» den vördsamt och vänligen meddelas. Ut supra.' Ex Protocöllo Catti Magn. RossAttåt. Fröt.
Då det för beskattningen är af vigt att känna upphettningsytans verksamhet, i synnerhet hos den enkla och den fullständiga bränneri-apparaten, har jag derom sökt förskaffa mig upplysning, dels i de bäste författares skrifter, dels af härvarande bränneriegare. Med ledning häraf har jag funnit de qvantiteter bränvin af 6 graders styrka eller 49 procents alkoholhalt, hvilka med nämnde apparater i hvarje timma kunna erhållas af 1 qvadratfots upphettningsyta, vara följande: Upphettningsytans verkan på afdunstning en, så som i det föregående blifvit framstäldt, är icke allenast theoretiskt sann, utan äfven fullkomligt bekräftad af erfarenheten. Ett derpå grundadt beskattningssätt för bränvinsbränningen är utan tvifvel ett ibland de säkraste, och är äfven ytterst enkelt, isynnerhet då fråga är om en stor tillverkning. Man behöfver blott beskatta upphettningsytan i stället för panne rymden. För den större bränvinsbränningen bör redskapens indelning i särskilda klasser, hvars olägenheter förut blifvit anförda, icke bibehållas, utan skatten bör beräknas endast efter den tillverkning, som under den för bränningen föreskrifna tiden kan erhållas af fullständig apparat, bränneriegaren för öfrigt obetaget att begagna mindre fullkomlig redskap, dock utan att derföre tillgodonjuta någon minskning i afgiften. Då skatten erlägges i förhållande till upphettningsytan, och denna alltid motsvarar ett bestämdt tillverkningsbelopp, så följer, att bränneri-idkaren bör ega full frihet att, utan hinder af föreskrifter om pannans, mäskvärmarens, rektifikatorns eller kylredskapens storlek och beskaffenhet, inrätta sin apparat huru han behagar, blott med det vilkor, att upphettningsytan icke rubbas. Häraf följer vidare, att, då bränningen drifves med ånga, ångpannan icke får hafva större yta än den, som fordras för det tillåtna afverkningsbeloppet, och att, då ånga dessutom skall begagnas till kokning af potatis, uppvärmning af vatten eller till andra behof, och således en sär - Afverkning å timma. proportioner. Afverknings - Panna med blott immkylare 0,182
Jag antager så mycket hellre nyttan af en sådan afdelningsform, som om alla grenar af comrnunal-slyrelsen skola tillhöra hvarje ledamot inom nämnden, ökades besväret så, att det kunde hända, att svårighet uppstod att få ledamöter, som åtoge sig alla ombestyren, oberäknadi alt mången kan vara duglig i en viss del, som t. ex. skol-väsendet och vara mindre passande till polismål eller ekonomiska angelägenheter. Derföre föreslår jag att denna § bör innehålla, att ”kyrkoherde är ordförande i nämnden. För den ekonomiska afdelningen väljes ordför. inom sockennämnden. Derigenom försvinner 35 §:n och flera andra §§ få förändras, § '7- Ledamot lill sockennämnd bör väljas för minst 3:ne år, i stället för de af TJtsktn föreslagna atlie år, och således bör högst af antalet årligen afgå derifrån. Dtsktn föreslå dessutom vissa fall, som utgöra laga skäl alt afsäga sig förtroendet att ingå i nämnden. Men de anvisa ej någon påföljd, ifall afsägelse ändå sker. Utan en sådan påföljd, kan lätteligen hända, att föreskriften blifver ulan verkan. Det synes ej vara orättvist, att den som undandrager sig medborgerligt förtroende och medborgerlig verksamhet, må äfven med detsamma hafva afsagt sig vissa medborgerliga rättigheter. Derföre föreslår jag det stadgande, att ”den som utan laga skäl afsäger sig vara ledamot i sockennämnd, sedan val dertill i behörig ordning blifvit verkstäldt, afsäger sig och förlorar sin rösträtt vid sockenstämma, under den tid för hvilken den valde blifvit lill ledamot utsedd.’’ S ig Har pålägga Utsktn sockennämnd en ansvarighet, som är obillig och efter min tanke overkställbar. Huru kan sockennämnd ansvara för allt det som genom gällande författningar blifvit samhället ålagdt? Hvad makt skulle socken - 43a Den ag Augusti f. m. nämnden tillaggas i så fall? Mig synes det vara tillläclvligt, när nämnden med eli vaksamt öga följer livad som tillhör ordningen, efterser och rättar, begagnar de medel som äro gifna för att hindra hvad som hindras bör, och, ifall af behof, i behörig ordning anmäler hvad den ej kunnat förhindra. Längre kan och bör ej ansvaret sträckas.
Den bör derföre icke förblandas med Extra Roteringen, hvarom här är fråga, eller alt de Extra Roteringsskyldige må i stället för att i krig ställa soldat, uppsätta häst, i fall de så önska; ty det beror helt och hållit af den Roteringsskyldiges fria vilja alt välja det ena eller andra, sedan Regeringen för sin del förklarat sig beredvillig, att ingå öfverenskommelser härom, såsom medförande större förmån för det allmännare, än att i behofvets stund nödgas uppköpa hästar, hvaraf tyngden, genom ökad krigsgärd, skulle falla tillbaka sä väl på den fattige som den rike. Jag torde äfven få fästa uppmärksamheten på en annan omständighet, som talar för bifall till förslaget. Alla våra talrika Bergslager äro, såsom be - 154 Den 3o Jun ii f. ni. friade från ordinarie Rotering, underkastade extra Rotering jemte Beväringsskyldiglielen, som de hafva gemensam med hela Nationen. Allmogen i Bergslagerne måste således vid utbrott af ett krig uppställa ej allenast Beväring, utan äfven extra soldat; den mister folk på tvänne sätt, då andra göra det blott på ett; och härtill kommer äfven, att Bergslagen icke utan större skada än andra kan undvara sitt folk, men deremot, såsom i allmänhet mera förmögen, kanske har lättare än andra, att uppsätta hästar. Då saken beror af frivillig öfverenskommelse, då nyttan deraf är erkänd, och då ingen annan derigenom skadas, finner jag största skäl vara förhanden att bifalla Utlåtandet, och anhåller således om proposition derå. Grefve Brahe, Magnus, anförde skriftligen: * Behofvet af hästar, jemförelsevis med den tillgång vi äga och å Stat kunna påräkna, är så stort, att tillbörlig omtanka för Fäderneslandets väl fordrar, att man är betänkt uppå, att i farans stund kunna ersätta bristen i denna för en arraees bestånd och framgång så väsendtliga del.