Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Räd klikvit ektergikvet; dä nägon varit drucken eiler eljest gjort oljud i Kyrka under Oudstjenst; dä nägon drucken eller oskriktad Fatt till Nattvarden, eller gjort det, oaktadt kan ak luresten klikvit varnad att akkälla sig derikrän; clä någon i Kyrka, under Oudstjenst, ökverkallit annan med kugg ock slag; dä nägon skolkat elier stött annan, eller kikvat eller trätlt med konom i vredesmods i Kyrka, under Oudstjenst, eller annorstädes, der Oudstjenst kalles; dä nägon slagit eller smädat sina föräldrar; dä kona, kör vällande till sitt kosters död, klikvit dömd till strakk ekter senare momentet i i6 Oap. l H. Nissgernings-Ilalken; dä nägon är vorden dömd till kel manskot, ock dä -kpotkekare, i annan, än tilläten ordning, utlemnat arsenik, samt såmedelst väliat någons död. dag delar den ak Oder uttryckta åsigt» att Kyrkoplikten är ett löga lämpligt stralkmedel, ock dag skall säledes gerna se detsamma; utbytande mot något annat mera ändamälsenligt; men, i ketragtande deraf, att ikrägavarande förslag klikvit utsträckt ulven tili tjuknadskrott, ock dä emot samma förslag klikvit anmärkt, att en ketänkiig rukkning i nuvarande strakk-system synes uppkomma, derest tjuknader, korsta oek undra resan körökvade, endast skulle medköra penniugeköter ock enskild skrikt, anser dag 32 ^ ^ ^V.-o 3.
N:o 5, ang. uttjente underofficerares och soldaters befordrande till vissa tjenstebefattningar. Föredrogs ånyo och bifölls Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 17 och 21 dennes bordlagde Betänk. N:o 36, i ani. af väckt motion (N:o 240), om ändring i gällande stadganden rörande skydds-kopp-ympningen. Föredrogs ånyo Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts d. 17 och 21 dennes på bordet lagda Betänk. N:o 37, i ani. af väckt motion (N:o 91), rör.de tiden för auktioners hållande på landet. Hr Bohnstedt, Theodor Ludvig: Jag hemställer, om det är så välbetänkt att aflåta till K. M. en skrifvelse om ändring i ett stadgande, som K. M., på förslag af R. St:r, för ett par riksdagar sedan utfärdat. Visserligen kan det tyckas sorn frågan icke vore af synnerlig vigt, men det är dock ganska vigtigt att förändringar i det bestående icke vidtagas, när de icke äro af behofvet påkallade, och sålunda ännu mindre, när en föreslagen åtgärd skulle leda till en försämring. Särskildt i denna fråga anser jag stabilitet vara af nöden. Det är föreslaget att utsträcka tiden för auktioners hållande några timmar om aftonen under den mörka årstiden. Erfarenheten har dock visat, att det är just under dessa sena timmar, som oordningar uppkomma. Sedan nemi. dagsverkena äro slutade, taga en mängd drängar och pigor sig ledighet för att besöka auktioner, mindre för att göra inrop, än för att tillställa bullersamma nöjen. Det nu gällande stadgande har visat sig kunna motverka detta oskick, och jag tror derföre illa vara att återgå till det äldre stadgandet i ämnet. H. II. Utslct andrager i sin motivering såsom skäl till utsträckande af auktionstiden det förhållande, att auktioner å många orter fortgå utöfver den för dess alslutande bestämda tiden, när ingen åklagare finnes.
— Vid sådant förhållande och under antagande att endast en stambana norrut kan, åtminstone i den tid, som tillhör oss, komma till stånd, lärer man icke med hopp om framgång och något allmännare understöd inom representationen hafva att vänta någon annan förbindelse med hufvudstaden och den så kallade vestra eller södra stambanan än genom den redan påbörjade norra stambanans utdragande från Upsala mot Sala, i enlighet med det af Öfversten, Friherre Ericson redan för längesedan derutinnan förordade förslag; och får jag af sådan anledning föreslå, J 308 Motioner i Borgare-Ståndet 1865. N:o 134. att Rikets Stander till fortsättande af stambanan från Upsala i ofvanuppgifna rigtning måtte för nästkommande statsreglering speriod anslå ett belopp af 2,000,000 Riksdaler Riksmynt. Om remiss till Stats-Utskottet anhålles. Stockholm den 15 November 1865. J. A. Bovin. N:o 134. Åf Herr CarlSOH, G. Fr., om löneanslag till ökadt antal lärare vid Westerviks högre elementarläroverk i ändamål af detsammas utvidgning till fullständigt äfven på den klassiska hildningslinien. Sedan på grund af särskilda Kongl. Bref den förut varande lägre elementarskolan i Westervik blifvit år 1847 förändrad till högre apologistskola med rektor och tre kolleger, utom nödige öfningslärare och kollegernes antal år 1858 ökats till sju, hvarefter detta från år 1859 högre, på reallinien fullständiga elementarläroverk erhållit tvänne lektorer, den ene 1861, den andre 1864, så har läroverket under nyssnämnda utvecklingsperiod sökt att efter sina krafter motsvara Begerings och Ständers hugnesamma omvårdnad och frikostighet. Lärjungeantalet höjde sig under läseåren 1844— 1851 från 50 till 103, hade vid början af höstterminen 1856 hunnit till 176. Det öfversteg under föregående vårtermin freqvensen vid elementarläroverken i Strengnäs och Östersund, samt uppgick till samma numerär som i Hernösand och Nyköping.
Ridderskapet och Adeln remitterad Motion, om inställelse af Banco-Auctioner i de fall, der efterlefnad af nu varande 18 och 19 §§. uti 1818 års Intecknings-Lag kunde för någondera egaren bereda möjligt lidande. S. D. På grund af dervid gjorda anmärkningar återremitterades Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets hvilande Betänkande, N:o 107, angående väckt Motion om controllör i afseende på Tackjerns godhet m. m. S. D. Bifölls, vid förnyad föredragning, Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie - Prof. Utdrag den 2g Maji i8ag, 1^7 mie-Utskottens hvilande Utlåtande, Nso 30 J anledning af Kongl. Majus Nådiga Proposition om ökadt anslag till understöd för utflyttningar vid egoskiften, m, m. S. D. Remitterades till 1StatsUtskottet 1:0, ett af Peter Petersson, Peter Persson, Jonas Johansson och Johannes Svensson från Jönköpings Län undertecknadt Anförande, rörande Utskottets Betänkande, N,'o 128, i fråga om regleringen af Riks-Statens Andra Hufvud-Titel ; och 2:0, muntliga Anföranden af Per Jonsson från Calmare Län och Eric Norberg från Vesterås Län, angående Riks-Statens Åttonde Hufvud-Titel. S. D. Då nu å nyo föredrogs Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Oeconornie-Utskottens Utlåtande, Nto b, i anledning af Anmärkningar inom Bonde-Ståndet mot Utskottens Betänkande, N:o 2, angående införsel af eller tull å utländsk Tvål , Ull och Ost, fann Bonde-Ståndet, då de öfrige Riks-Stånden redan hade bifallit sistnämnde Blh, till Rils-St. Prof, lgl8 Och *8*9! 9 Sami. le. usta U\t a dra Bidet. *58 P/ot* Utdrag den 39 Maji 18-29. Betänk aade, för godt att vid detsamma la-* ta bero.
Att denna äganderätt någon gång kan förorsaka vrede hos den ägande inser jag mycket väl, och jag anser honom ej så straffbar som den, som eljest förbryter sig mot 14 §; men man. kunde för detta fall insätta en lägre proportion både i fängelse och penningeafgift för förbrytelse emot denna §, t. ex. 14 dagar t. o. m. (i veckor och med ungefär samma förhållande, hvad böterna beträffa. Jag anhåller om återreraiss. Häruti instämde Hr Dalman. Gr. Sparre: Det är, enligt mitt förmenande, en stor och vigtig grundsats, som lagstiftaren ej bör förgäta, nemi. att lagarne så litet som möjligt böra göra intrång på familjens område. Så fort agan går ända till våld. kan 13 § tillämpas; och efter deit uteblifver icke straffet; men om jag vill skäligen aga mitt barn för en af det begången förseelse, så vore det i sanning hardt, om åklagaren skulle komma och blanda sig i miu rättighet att upfostra mina barn. Jag tror att i detta fall lagstiftaren snarare bör stå något för långt från gränsen af detta område, än gå för långt in derpå; och får jag på denna grund anhålla om bifall till g:n, öfvertygad att, såsom jag nyss nämnde, i fall ett gröfre våld utöfvas, den 13 §:ns tillämpning ej skall uteblifva. H. Exc. Hr Frih. De Geer: Så länge ännu rättigheten att utdela kroppslig aga är i lag någon tillerkänd, bör väl också lagen utstaka en gräns, som agan icke får öfverskrida, utan att den medför straff för den, som agar för hårdt. Och då denna S innehåller, att med sådan aga icke strafflöst får tillfogas större lidande, Dori 24 Mars f. m. 339 än som hänföres till den i lagen omnämnda lindrigaste kategori och skada, så har lagstiftaren väl icke kunnat gå längre, ty det lärer icke kunna nekas, att om aga skall användas, den någon gång kan behöfvas så allvarsam, att någon liten åkomma eiler skråma deraf lätteligen upkommer.
Det var der, som Kexél spelade sin ”Slafhandlare i Smirna”, när Gustaf III, som nyss (till belöning för den fullbordade Realisationen) hade till Baron nödgats upphöja den mera finanskloke än friherrlige Liljencrantz, utbrast i ett skämtande bifall vid denna kuplett: ”Rik och lustig jag sjunger min ton; Klang! se min pung, hur han klingar och skiner! Jag har sålt min Tyska Baron, Och fått nya blanka sequiner” 195. Säkert är, att Kexél, hvars egentliga dramatiska verksamhet utvecklade sig först under de sista åren af Gustafs regering, skulle, om Monarken fått längre lefva, blifvit af honom i denna rigtning flitigt använd. Huru väl han på detta fält kände Konungens önskningar, visas af det ställe i ”Bergslags-Fröken”, der Siri Brahe och Dramatiska Spektaklet omtalas, och en Friherrinna säger: ”Skall ändtlig en femme de qualité par complaisance någongång gå dit, så bör det aldrig ske i annan afsigt, än att gäspa åt Svenska språket och sucka öfver förlusten af det Franska” 196. Det var nämligen just för svenska språket, som Gustaf III – i motsats till sin blott fransyska skådespel tålande Moder – hade inrättat en tvåfaldig skådebana; det var just vårt modersmål, som denne (ännu för sin ”fransyskhet” häcklade) Konung ville, i trots af sina egna barndomsoch ungdoms-vanor, upplyfta äfven inom hofvets kretsar till giltighet och anseende. Sjelf öfverlefde Kexél blott fyra år sin Konung. Bjuden 1795 till sin vän Hjortsbergs bröllopp, kom han sent dit ifrån ett annat fest-samqväm, kände sig illamående, och kunde ej njuta något af välfägnaden. Han blef derefter allvarsamt sjuk. Det onda lindrades sedermera så vida, att han kunde bivista en sammankomst i Par Bricole. Men sjukdoms-anfallet förnyades. Då förordnade läkaren kräkpulver: med tillägg, att, om det första icke gjorde verkan, borde han efter en timma intaga ett till o. s. v.
Jag tror det Ijenligasle och rättaste är, att bifalla Utsk:s förslag i denna puukt. Hr Cederschiöld, Rob. Theophron: Jag hör till deras antal, som önska Privatbankernas uphörande, och får i sådant afseende åberopa Prof. Agardhs reservation, hvilken, enl. min tanka, ådagalägger, att Riksbanken kan öfvertaga de funktioner, som nu tillhöra Privalbankerne, samt all Filialbankerne kunna upfylla de genom Privalbankerne upkomna behofven. Man har här hufvudsakligen anfört emot Privatbankernas motståndare, att de drifvas af enskilda intressen. Sådant har likväl icke förhindrat mig att uttala min åsigt, och jag kan icke finna, hvilket enskildt intresse som skulle förmå någon alt uplräda emot Privalbankerne. Om man vill söka motiv i enskildta intressen, bör man väl snarare vända sig lill dessa bankers förfäktare, ty det är de sorn hafva intresse af bankernas fortfarande, så vida nemi. de äro delegare uti sådane Banker och således hittills dragit vinst af dem; — men jag söker icke för milt beslut något motiv deruti, utan uti verkliga skäl, och några sådane har jag icke hört anföras lill vederläggning af Prof. Agardhs reservation. Det förekommer en omständighet, sora talar för upskof, hvilket jag hade ämnat föreslå, om icke, såsom jag tyckte, Hr von Hartmansdorff derom redan gjort framställning, men då jag nu hör att så icke lärer vara händelsen, får jag yrka derpå. Då så väl Finanskomilén, som en mängd motionärer samt sjelfva BankoGtsk. äro ense derom, att stora fel och brister förefinnas i den nu gällande Privatbankslagen, så synes mig icke vara skäl att förr än utrönt blifvit, huruvida dessa fel kunna afhjelpas eller icke, fatta beslut att Privatbankerna böra fortfara.
Mig synes dock tydligt, att om R. St. ännu en gäng skulle vidtaga åtgärden att utgifva sedlar utan valuta, så är det väl icke troligt, att R. St. då skulle vara mindre kloka än‘förra gången, d. v. s. de måste väl då till följd deraf stänga bankoluckan; ty icke kan man förmoda att de skulle utgifva sedlar utan valuta och på samma gång verkställa deras invexling, samt låta det silfver, som vore qvar, gå sin väg. Om vi således antoge, att R. St. gåfve jernbref åt banken på samma gång som de utgåfve sedlar utan valuta och att vid tillfället intet silfver funnes i allmänna rörelsen, så blefve det nödvändigt, att taga sedlarne derföre att de utgjorde det enda sätt att tillvägabringa liqvider i den mindre rörelsen, men om silfver funnes utelöpande, så kunde de, som hade att försälja arbete eller varor, vägra att emottaga sedlar, och derigenom tvinga köparen alt lemna silfver, hvarigenom det således icke skulle löna mödan att försöka utgifva sedlar. Man kan visserligen säga, att sådant icke ti 11 vägabringas genom indragning af sedlar i så liten skala, som den Utsk. föreslagit; men allting måste hafva någon början; att nu föreslå att alla sedlar till och med 10 r:dr rgds skulle dragas in, skulle pä en gång förorsaka en rubbning, som hvarken nr financiel eller statsekonomisk synpunkt vore tjenlig. Men jag föreställer mig att om man vid denna riksd. har tillräcklig silfvertillgång för att draga in småsedlarne, så skulle man vid en annan riksd., ifall konjunkturen vore god, finna sig i tillfälle att draga in 32 skule b:co, kanske äfven 2 r:dr b:co-sedlarne, och slutligen äfven de öfriga smärre sedlarne; ett korrektiv, som är det enda, mot myntvärdets försämring vi här kunna tillvägabringa, så länge vi icke tillåta privata aktie-ägare att ingå i banken, emot hvilka allmänheten då, vid bristande tillgång, kunde vända sin talan.
Men det är som om hela verlden vore tom, det är som om jag sjelf vore tom, det är som om allting vore bara elände. – Han kastade sig på en stol, med hufvud och armar framstupa mot bordet. »Börje», sade han derpå och såg upp med en tröstlös blick, »det är förfärligt – detta – att vara absolut utan intressen, utan sträfvan. Jag önskar ibland att det kunde komma en riktig olycka öfver mig, men hvar skulle den komma ifrån? Allting är ingenting. Det fins intet i verlden som jag bryr mig om. När jag var fattig trängtade jag bara efter att bli rik och trodde att då skulle jag kunna bli lycklig. Men nu bryr jag mig inte heller om det. Allting är lika flackt. Mitt hufvud är så tomt, att man kunde krama det samman så här, utan att finna någonting.» – Han sträckte fram sin magra hand och grep i luften, som om han långsamt klämt sönder någonting. »Du borde gifta dig», sade Börje. »Det har jag ju försökt.» »Du skulle ha barn.» »För att se dem bli likadana som jag? Tror du mina barn kunde glädja sig åt lifvet!» »Är det pessimism?» sade Börje med orubbligt allvar, men till viss grad intresserad. »Ja, det är pessimism», svarade Pål med en blandning af godlynthet och förstämning. »Ja, för jag har läst om den, men egentligen har jag aldrig sett den. – Han betraktade synbarligen det hela som någonting ytterst lärorikt. – Jag har liksom tyckt att man gjorde för mycket väsen deraf, men kanske är det någonting som fins ändå.» Under denna sista reflexion gaf sig Börje på nytt till att med ögonen spana omkring på golfvet, och han upptäckte verkligen ett par strumpor, som fallit ned bakom kofferten. »Jo du, det fins allt», sade Pål, »men inte tror jag att du blir pessimist.» »Nej, det tror jag inte jag bryr mig om.» »Och inte heller dina barn.» Börje fick tårar i ögonen och blef mycket röd. »Om jag så visst hade några!» sade han lågt i det han böjde sig ned och stoppade strumporna in under koffertlocket, »men det får jag nog aldrig.»
I afseende på kretsindelningen iakltages tillika: att till hvarandra gränsande socknar förenas i valkretsar, hvardera, så vidt möjligt är, innehållande det antal innevånare, som, enligt de i 5 § stadgade grunder, ega att ett ombud utse; att valen i stad ske samfäldt på så många personer, sorn staden eger att landstingsmän utse; 213 att socken med så stor folkmängd, sorn på två eller liera valkretsar belöper, ej må i särskilda kretsar fördelas, utan eger att, genom samfälld omröstning, utse det antal landstingsman, sorn mot folkmängden svarar; samt att, då (lera socknar skola till en valkrets förenas, sådan förening företrädesvis tillvägabringes emellan socknar, som höra till samma pastorat, härad eller tingslag. Konungens befallningshafvande verkställer, i enlighet med nu stadgade grunder, indelningen af valkretsar till först sammanträdande Landsting, hvilket eger att indelningen öfverse och jemka. Sådan jemnkning må dessutom af Tinget hvart tionde år verkställas. 7 § (§ 6). Valen skola hållas före medlet af Augusti månad, å dag, som af Konungens befallningshafvande dertill utsättes och hvarom kungörelse utfärdas så tidigt, att den må kunna i länets samtliga kyrkor uppläsas sednast fjorton dagar föro valet. Konungens befallningshafvande tillkännagifve ock i kungörelsen, hvilken socken uti hvar och en af flera sådana bestående valkrets, som är den hufvudort, der valförrättningen för hela valkretsen afslutas bör. 8 § (S 6). Landstingsman väljes, på landet i sockenstämma och i stad å allmän rådstuga, af och ibland dem som derstädes valberättigade äro; och beräknas valrösterna efter det på sammanlagda bevillningsbeloppet grundade röstetal, som finnes utfördt i den för hvarje ort vid valtillfället gällande röstlängd. Innefattar valkrets å landet två eller Hera socknar, skall val samtidigt försiggå i de särskilda valförsamlingarna, men vallängderna hopsummeras och valet afslutas å den valort, som har största folkmängden.
Med afseende deruppå, att Bevillningen för åren 1810, 18 n och 1812 i det närmaste utgick efter 2 millioner, borde väl obetydligt afdragas af nämnde återstod 2,200,000; men för att vara så mycket säkrare i Calculen och på det allt tvifvelsmål om den påräknade summans utgående må upphöra, afdrages ytterligen 500,000 R:dr, och utföres blott att påräkna ... 1700000 2700000 Härvid bör vidare anmärkas, att årliga inkomst-afgiften efter 1810 års BevillningsFörordning började med 50 R:drs revenuer, och alla inkomster af mindre belopp upptogosej, hvarigenom en mängd smärre capitaler undgingo all beskattning, då deremot, efter detta Project, Tabellen börjar med 10 R:dr, som gör, att den b.eräknade summan så mycket säkrare 338 Den 29 Mari. Utgår. Den som t ex. innehar tjenst och b!ef* ve befriad från all annan, än cäpitatiöns afgif* ten, äfvensom alla de, söm äro i andras kost och äga små capitaler, kunna utan särdeles känning deraf erlägga en liten afgift till Staten. Utskylderne efter InkomstTarifFen kundö ännu mera nedsättas, om den utvägen Vidtogs, att förhöja tullen på öfverflödsvaror, att ålägga en betydlig afgift för öfverflödiga equipa*' ger , samt consUmtions*afgift för Vin, brännvin, tobak &c., äfvensom bevillning för testamenten m m< Remitterades till BeviliningsUtskotfet, och blef det Författaren tillåtet, att sitt Dictameil med de öfriga tespectiva Stånden cOmtnunicera* Grefve Rosen, Axeli anförde skriftligen till Protocollet: Då jag uti sednaste
Finns ej något tjenligt och passande bud till fru Svanstedt, hvilket, så der alldeles af en händelse, kunde få veta ett och annat?” ”Lita på mig, nådig fru, vi skola, så sannt jag lefver, hafva alltsamman utredt och klart! Ser man på bara; ljuslagd, säger nådig frun. Ja, ja, hvad har jag sagt? Det har icke legat så i korten för ro skull; nu få vi väl se huru det går! Emellertid skall jag skicka Lovisa upp, och få ner den stora puddingformen, som Svanstedtskan lånade i förrgårs. Lovisa förstår sig just riktigt på tocke. Och om nådig frun nu går in, skall jag ställa om alltsamman. Då jag kommer i dörren och frågar, om det skall vara pannkakor till afton, vet nådig frun hvad klockan är slagen.” En lång, pinsam halftimma tillbragte kommerserådinnan att vagga fram och tillbaka på soffan. Nyfikenhet var väl i allmänhet en af hennes älsklingssvagheter; men då härmed förenade sig likheten med hjelten i fru Berns spådomar, blef saken utomordentligen interessant, helst de föregående dagarne varit så ledsamma, att en diversion verkligen var af nöden. Ändtligen gick det i dörren, och fru Berns röst lät höra den aftalade signalen: ”Befaller nådig frun pannkakor eller plättar till afton?” ”Jag vet icke rätt hvad jag vill ha,” yttrade kommerserådinnan med tillkonstlad likgiltighet. ”Jag skall komma ut om en stund, och gifva befallning derom.” Men denna lilla stund, som hon för syn skull pinades och satt qvar, blef alldeles odräglig. – ”Hvad de hushållsbekymren äro tröttande,” sade hon och steg upp med låtsad motvilja, då hon icke längre förmådde sitta qvar på soffan, som i bokstaflig mening brände under den plågade frun. Hon gick till fru Berns rum, kastade sig på en stol, och ropade ifrigt: ”Nå, hvad har Lovisa inhemtat?” ”Jo, vi hafva erfarit följande,” sade fru Bern och ställde sig i en rapporterande ställning framför kommerserådinnan.
Den som, i öfverensstämmelse med hvad Stats-Utskottet föreslagit samt Presteoch Bonde-Stånden beslutat, vill, att Rikets Ständer, med bifall till hvad Kongl. Majit i sådant afseende äskat, till komplettering af bristande trafikmateriel å Statens redan anlagda stambanor anvisa det för detta ändamål nödiga belopp, i jemnadt tal med Två millioner (2,000,000) Riksdaler, att från Riksgälds-kontorét i mån af behof utbetalas, mot det att den från och med år 1867 uppkommande behållningen å trafikinkomsterna från Statens jernvägar varder till nämnda Kontor levererad, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, hafva Rikets Ständer beslutat, att till komplettering af bristande trafikm ateriel å Statens redan anlagda stambanor anvisa det för detta ändamål nödiga belopp med Två millioner tvåhundrafemtiotusen (2,250,000) Riksdaler, att från Riksgäldskontoret i mån af behof utbetalas, mot det att den från och med år 1867 uppkommande behållningen å trafikinkomsterna från Statens jernvägar varder till nämnda Kontor levererad. Denna votering har utfallit med 70 ja och 49 nej, och hafva Rikets Ständer i följd häraf beslutat i enlighet med Ja-propositionen. Bill. till 11. St. Den som vill, att Rikets Ständer för fortsättande af nordvestra stambanan från Christinehamn öfver Carlstad till Arvika anvisa en summa af Femhundratusen (500,000) Riksdaler, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, hafva Rikets Ständer beslutat, att nordvestra stambanan skall sträckas från Christinehamn öfver Norum och Nilsbysundet till Arvika samt för banans fortsättning i denna rigtning anvisat en summa af Femhundratusen (500,000) Riksdaler. Som voteringen häröfver utfallit med 83 ja och 36 nej, hafva Rikets Ständer alltså beslutat i öfverensstämmelse med Ja-propositiouen. 3:eije voteringen.
»Ja’ hoppas, Märtha», sade Janne vänligt till Märtha Ljusne, som stod i spetsen för jäntorna, hvilka skockat sig vid ingångsdörren, »att I int’ ä sint på mej, för att ja’ nojsa lite me’ er på markna’n? En tocken da’ tyck’ man sej liksom ha låf. Hänne ä hängslern I gaf mej; – han lämnade henne ett litet paket – me’ kammen ä’ dä int’ så noga – dän kan I gärne få behålle som ett minne!» Röd och förlägen slank Märtha in bland jäntorna. Mjölnar-Sven blef arg. – ’Men int’ kan ja’ hjälpa, att ja’ ä’ en tocken karl som ja’ ä’ bland kvinfolk’, sa Skräddar-Janne. »Nej, Janne, dä rår I int’ för», sa Lovisa. En värmande känsla af belåtenhet smög sig genom Jannes ådror. Ingenting går ändå upp emot att vara förstådd! ”Puken” Efter en jämtländsk sägen. Det var en kall och kulen höstafton, när Fiskar-Lisa stod på bron till sin stuga och späjade ut i mörkret, som om hon väntat någon. Stugan var så bristfällig, att ingen förstod, hur den kunde hålla i hop, och det hade ingen förstått under de sista tjugo åren. Möjligtvis hade den kunnat hjälpas upp ännu för några år sedan, – men Lisas man, fiskar-Jan, som älskade hvilan framför allt, hade nöjt sig med att sätta en stötta under den väggen, som lutade mest – och slå några ruttna brädstumpar för det ena fönstret, hvars en gång sönderslagna ruta ingen orkat att ersätta med en ny. Det var just olyckan att ingen af dem ’orkade något’, fast båda voro friska. Lisa ’fick som en bulle under bröstet’, när hon arbetade; mannen förklarade rent ut, att han rakt inte tänkte släpa lifvet ur sig. Jorden, som följde med stugan, låg obrukad och värdelös.