Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vägomläggning mellan Grenna stad och Råby gästgifvaregård, 1 mil 12,689 fot i längd. För detta arbete, hvarigenom den lifligt trafikerade vägsträckningen från Norrköping öfver Linköping till Jönköping, hvilken i fordom tid befanns styckevis besvärad af branta backar, kan sägas blifva kompletterad i hvad de derå företrädesvis nödiga förbättringarne vidkommer, behagade Kongl. Majit den 8 Mars 1861 i Nåder fastställa en sedan flere år tillbaka upprättad och under tiden i viss mån, på grund af lokal granskning, ändrad arbetsplan. Kontrakt antogs derefter genom Vägoch Vatten - 35 Beräknad kostnad Beviljadtstats i gilladt förslag. bidrag. Riksmynt. byggnads-Styrelsen den 18 Juli besagde år om företagets utförande och fullbordande inom den t Okt. 1864, medelst föranstaltande utaf den Direktion, hvilken menigheten för ändamålet utsett 89,008: 32. 60,000: Vägomläggningen förbi Kindbo Må, belägen mellan Norrlida och Gislaveds gästgifvaregårdar, på sträckningen emellan Jönköping och Halmstad, hvilket arbete blifvit utfördt med statsunderstöd från den vid 1887—1888 årens Riksdag afsatta vägbyggnadsfonden, har, enär arbetet, efter hvad styrkt blifvit, kostat betydligt mera än det upprättade kostriadsförslaget beräknade, sedan afsyning skett och godkännande meddelats, enligt Kongl. Maj:ts Nådiga beslut af den 28 Dec. 1861 erhållit från Riks-Stalens 6:le Huf.-Tit. ett extra bidrag af — 800: — Kalmar län. Väganläggningar mellan Westerviks stad och Werkebäcks lastplats samt vidare lill Lunds gästgifvaregård, omfattande nya vägdelar af 19,714 fot i sammanräknad längd.
Uti g 3 synes man hafva gått nog långt, då man sagt, alt den, som uttiädt ur församlingen, skall likväl utgöra de afgifler honom förut ålegat. Man kunde väl hafva inskränkt sig till de afgifler, som utgå af innehafvande jord. Jag skulle hafva många anmärknir att göra emot förslaget, men då hvarken dessa eller de af motsidan framställda uphäfva den grundprincip Utsk. nedlagt i § 1, anser jag Betänk, böra antagas med de inskränkningar här blifvit föresiagne, nemi., att ålal för brott emot 10 och 4 <§§ icke må anställas annorledes än efter Just.Kanslerens förordnande. Samma föreskrift synes mig äfven böra införas i 5 och € §§. Då redan ett Stånd bifallit förslaget, och ett annat Slånd troligen kommer alt fatta enahanda beslut, men ett 3:dje Stånd har stannat i ett beslut, sorn jag hoppas It. o. Ad. icke godkänner, skulle jag anse det vara både lämpligt och klokt både för sakens vigt och It. o. Ad:ns ställning inom fäderneslandet och inför hela det civiliserade Europa, att antaga detta Utslcs förslag, hvarigenom It. o. Ad. visat sig i bildning mera tillhöra det 19:de än det 13:de århundradet. IIr Cederschiöld, Rob. Theophron: Jag torde få i minnet återkalla, att äfven jag önskar en utvidgad religionsfrihet, dock så, att en hvar, som icke finner sig tillfredsställd med vår religion, må få öfvergå till ett annat religionssamfund inom Riket. Men emellan denna min åsigt och Utsk:s förslag förefinnes den väsendtliga skillnad, att jag anser den, som affaller från Statskyrkan, böra öfvergå till en annan troslära, hvilket Utsk. åter icke anser nödigt. Frågan Sr således, huruvida Svenska medXI II. “ 13 194 Den 3 Februari e. m. borgare behöfva tillböra någon kyrka eller icke. Detta är hufvudfrågan. Ur von Koch har behagat kalla mitt förra yttrande snillrikt, nb. ironiskt.
Gr. Gyldén stolpe, Ullik — Bråkenhjelm, Pehr Reinhold — Silfverstolpe, David Ludvig — Gyllenram, Carl Adolph — Leijonmarck, Joh. Adolph — Blomstedt, Christian Jacob Frih. Hjerta Gustaf Adolph — von Lingen, fullm. Gr. Falkenberg Carl Adam — De Geer till Löfstad, fullm. Frih d’Albedyhl, Christer Henr. Hr von Hohenhausen, Carl Ludvig — Werdenhåff, fullm. Ad. åtskiljdes kl, ^ till 8 om aftonen. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Onsdagen den io Juni i84o. Plenum kl. 9 f. m. Justerades 3 prot.utdr. för den 10 dennes. Dea 10 Ju lii f. ni. Justerades pleni-prot. för den 23 sist!. Maj. öppnades Hrr Electorers lista till val af en ledamot fö‘r att inträda i Const.Utsk. under den åt N:o 338. Frih. Tersmeden, Willi. Fredr., beviljade ledighet från denna dag; och befanns dertil hafva blifvit utsedd: K: o 2?48. Hr af Forsell, Carl. Äfven öppnades Hrr Electorers lista till val af tvänne ledamöter för att inträda i Eevilln.Utsk. under den ledighet som blifvit beviljad N:o ii3. Gr. Ehrensvärd, fullm. Gr. Hamilton, Jacob Essen, samt N:o 2.7g. Frih. Wrangel af Sausis, fullm. Frill. Åkerhjelm af Margretelund, Joli. Carl; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde: N:o 362. Frih. Haij, fullm. Frih. von Knorring, Wolrath; N:o 1848. Hr Wirgin, Claes Ludvig. Vidare öppnades Hrr Electorers lista till val af ledamöter för att inträda i EancoUlsk., sedan ledighet blifvit beviljad N:o 1753. Hr Hedenstjerna, fullm. Gr.
Sä t. ex. blir beväringsskvldigheien för deni, sorn egnat sig åt mekaniska eller dylika mera komplicerade yrken, ett vida slörro onus än för mången annan, hvars vanliga verksamhet lättare kan afbrylas. Det bör derföre finnas en utväg, hvarigenom man utan fara alt genom konskriptionen störas eller förhindras, kan för sig utvälja hvilken art sorn helst af nyttig verksamhet. Alt för vinnande af delta ändamål, utan åsidosättande af fosterlandets rättmätiga fordran på enhvar af dess söner, mycket återstår all göra. kan icke nekas, men äfven med nuvar:de förf a lin., sorn tillåter ali pä visst sätt qvalificeiadc personer fä antagas till beväring i andras ställe, torde åtskilligt kunna uträttas, piri blott denna förfaltn. skärptes i sin tillämpning. Då emedlertid denna sak nu icke är föremål hvarken för R. o. Ad:s öfverläggning eller för l)tsk:s Utlät., vill jag icke längre uptaga Ståndets tid, ulan inskränker mig lill att anhålla om bifall till l'lsk:s Betänk. Ilr Rosensvärd: Då jag förra gången, när jag bade ordet, gillade den grundsats, alt legningen borde ordnas pä ett annat sätt än nu, ber jag all få anmärka, ali jag likväl icke kan instämma med Hr Stjernsvärd» deruti, att denna legning endast skulle blifva ett friköpande från hpväringspligtens utgörande och eli sätt att åt Staten inbringa medel, .lag tror alt beväringspliglen bör fullgöras med folk. icke endast med penningar. — d. v s.. att en annan person bör inträda i st. f. den sorn leger, men legningen bör öfvertagas af Staten, sorn bättre än den enskilde kan be sörja dem.
S:a a959 t/j Sk:pd Hvarföre värdet uti 1812' års Riks - Stat upptages till 5878 R:d 36 sk 5 r:st. Och som detta utgör 3 R:d Sk:pd, som är enahanda pris med det, hvartill Stats - Utskottet här frammanföre beräknat inkomsten af Kronans Tionde-tackjern, så utföres här nu samma summa, med 23:0 Beklädnings - medel af Rotarne vid åtskilliga infanteri - Regementen Dessa utgöras blott af vissa Regementetoch kallas äfven smfferings - penningar , samt höra enligt Knekte-Confracterna innehållas till ett visst belopp af soldatens Lön, nem - iDen '13 Junti 5°9 ligen ined ^ dal. kp:mt vid Uplands, Östgötha Infanteri , Westmanlands samt Nerike och Wermlands Regementer,’ men vid Dal - Regementet består Eolen 9 dal. kp:mt och Knekten 3 dal. dita mynt. Enligt räkenskaperna hafva de vanligen utgjort: Nerike och Werml. 2200. Tillhopa 5,6ooR:d Till hvilken summa de afven i 1812 års Riks - Stat äro upptagne; och Stats - Utskottet har icke eller nu funnit någon anledning till högre beräkning, hvadan alltså samma summa nu utföres med 24:0 Båtsmans - Vacanceafgift af Ordinarie Rotarne. Denna afgift erlägges af Rotarne, så snart en Båts* mansrote är längre vacant, än 5,600. 3 510 Den 'n Junit g månader; mgn enligt Kongl, Brefvet af deri 25 April 1792, få Städerna, Stockholm undantaget, i 25 år erlägga lo R:d om året för hvarje Nummer i fredtstid, och dessutom lika gumma under krig för fördubblingen.
Utlåtande, i anledning af Kongl. Afajrts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående fortfarande af det Convoy-Commissariatet beviJjade Creditiv. So8 Sta t s-Ut si o t tets B e t ä ni an cl e rt. Från samtelige Riks-Stånden liar lill Statsutskottet blifvit remitterad följande: (Ke i:ta Samlingen.) Och som, i sammanhang med regleringen af Riks-Statens 3:dje Hufvud-Titlel, Rikets Ständer, vid innevarande Riksdag, ansett, att, tili fyllnad å de å nämnde Tittel åt Kongl. Maj:t borde öfverlemnas, att använda, bland annat, äfven de 66,666 R:dr 3a sk., som af Sjö-Tullsintraderne äro anslagne Convoy-Commissariatet, samt att för desse 66,666 R:dr 3a sk., hvilka skulle särskildt å 3:dje Hufvud-Titteln uppföras, ett motsvarande Creditiv å RiksgäidsContoiret skulle ställas, att, efter föregången pröfning och Kongl. Majrts Nådiga Besslut, begagnas i mån af behofvet och mot Gommissarialets förbindelse; hvarefter, vid nästa Riksdag komme att förordnas huru de medel, som på grund deraf kunna för Stats-Verkets Räkning lyftas, böra ersättas; Så lärer, i anledning af högstberörde Nådiga Proposition, nu mera icke erfordras annan åtgärd, än att Rikets Ständers fattade ofvanomförmälde Beslut varder genom underdånig skrifvelse Kongl, Maj:t tilikännagifvet. Stockholm den i November i8a3. Stats-Utskottets Ankom den 11 Nov. 1823- Ut låtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets yttrande, i frågan om undersökning, rörande utgifterne vid GarnizonsSjukhus-Byggnaden i Stockholm.
Maj:ts Nådiga Proposition i underdånighet meddela det svar, att de ej kunna bevilja de utaf Kongl. Maj:t i Nåder äskade medel till betäckande af den uti Arméens pensionskassa för år 1852 uppkomna brist, 20,234 R:dr 45 sk. 2 rst, men deremot bifalla, att, till upprätthållande af den Arméens pensionskassa, efter nu gällande stat, åliggande pensionering, ett belopp af högst 36,000 E:dr årligen må, för nästa Statsreglerings-period, i mån af behof, från Riksgälds-konforet utgå, för att användas till betäckande af den brist, som under tiden möjligen kan uppkomma derigenom, att kassans årliga inkomster icke blifva tillräckliga för bestridande af dess utgifter. Stockholm den 8 September 1854. Reservat i o ner: af Herr Hörnstein, C. C.; af Herr Berger, A. A.: v Emot det af Utskottet tillstyrkta kreditiv för Arméens pensionskassa får jag mig reservera. Jag anser nemligen att, då det å ena sidan är Statens pligt att upprätthålla de fonder, som afse pensionerandet af arméen, det jemväl å andra sidan borde vara Statens rättighet att deltaga i afgörandet af de reglementariska föreskrifter, som kunna betrygga kassans bestånd och verksamhet i och lör det med densamma åsyftade ändamålet. Genom de i sednare tider, oberoende af Ständerne, vidtagna förändringar i kassans reglemente, hufvudsakligen till förmån endast för de militärer, som, efter uppnådd pensions-rättighet från Arméens pensions-kassa, lyckas erhålla höga och väl belönade civila tjenster, och således minst kunna anses vara i behof af att samtidigt med civila tjenste-befattningen uppbära dessa pensioner, har det visat sig, att kassans tillgångar allt mer och mer tagits i anspråk samt blifvit otillräckliga, hvarigenom ock de billiga förhoppningar, som den stora mängden af kassans pensionärer länge hyst om en förespeglad och behöflig förhöjning i pensions-beloppen, synas förflyttade till en alltför aflägsen framtid.
Benaja, Jojada son, var härhöfvitsman; Zadok och AbJathar voro Prester. AsarJa, Nathans son, var öfver ämbetsmännerna; Sabud, Nathans son, Prestens, var Konungens vän. Ahisar var hofmästare; Adoniram, Abda son, var räntomästare. Och Salomo hade tolf befallningsmän öfver hela Israel, som försörjde Konungen och hans hus; hvar hade en månad om året till att försörja. Och de heto alltså: Hurs son på Ephraims berg; Dekers son i Makaz, och i Saalbim, och i BethSemes, och i Elon BethHanan; Heseds son i Aruboth, och hade dertill Socho, och hela landet Hepher; AbiNadabs son hela landet Dor; och hade Taphath, Salomos dotter, till hustru; Baana, Ahiluds son, i Taanach, och i Megiddo, och öfver hela BethSean, hvilket ligger vid Zarthana under Jisreel, ifrå BethSean intill den planen Mehola, intill hinsidon Jokmeam; Gibers son i Ramoth i Gilead; och hade de städer Jairs, Manasse sons, i Gilead; och hade den ängden Argob, som i Basan ligger, sextio stora städer murade, och med kopparbommar; Ahinadab, Iddo son, i Mahanaim; Ahimaaz i Naphthali; och han tog också Basmath, Salomos dotter, till hustru; Baana, Husai son, i Asser och i Aloth; Jasaphat, Paruahs son, i Isaschar; Simei, Ela son, i BenJamin; Geber, Uri son, i Gileads land, i Sihons, de Amoreers Konungs land; och Ogs, Konungens i Basan; en befallningsman var i de samma landena. Men Juda och Israel voro månge, såsom sanden i hafvet, och de åto och drucko, och voro glade.
H r F. ä r född i Avesta 1851 och är en dalkarl af äkta skrot och korn. Svenska kyrkogården i Worcester invigdes den 30 maj (The » Memorial-day », den s. k. grafsmyckningsdagen) 1886. Ytinnehållet ä r nära 9 acres, och om kring 1,500 landsmän hafva redan lagt sina trötta ben till r o inom dess fridlysta område. Den ä r mycket vackert, högt och fritt belägen samt sluttar sakta ned å t en liten insjö. Till höger nederst på planschen synes tidningen » Skandinavias » grafplats där ett par af dess f. d. redaktörer funnit den eviga hvilan, sida vid sida: Carlos Goldkuhl (son till dr Goldkuhl i Wäxjö) och Bengt Åkerlund, bördig från Jönköping (där fadern var v. häradshöfding), bägge i lifstiden begåfvade personer, af liemannen skördade vid 35 års ålder. Stadens mest svensksvenska förening är Svea Gille, stiftad af Charles Beck, som ännu är den mest lifgifvande själen i företaget. Föreningen har en mycket elegant klubblokal, e n hel vå- ning på själf va » Storgatan » (Main Street) Dessu t o m äger den e t t af stadens vackraste klubbhus, pittoreskt beläget vid sjön Quinsigamond, som kostat sina modiga 10,000 dollars. Föreningen har i synnerhet vid mera allmänna festliga tillställningar väckt berättigadt uppseende bland amerikanerna, hvilka till och med blifvit slagna af häpnad öfver Gillets uppfinningsförmåga. Så t. ex. vid en större parad på nationaldagen den 4 juli 1892 till ära för Columbi upptäckt af Amerika, då Svea Gille demonstrerade med e t t fullt bemannadt vikingaskepp, som sakla och säkert framsealade på själfva » Storgatan » — u t a n synbar drifkraft (hästarne voro nämligen dolda inom ljusblå skynken, föreställande vågorna) och med årtalet 999 i aktern, syftande på Leif Erikssons upptäckt af Amerika som en protest mot dagens betydelse.
Ja! ingen vill eller kan vägra Poesien sitt rätta beröm, utan den, som är så vrång och afvog, att han ej kan lida, det der är sommar uti året och ungdom uti menniskans lefverne. ”Men ingen vardt fordom dagar hållen för Poet, med mindre han var utöfvad i all Philosophi och Verldslig Vishet, kunnandes densamma på ett konstigt sätt och med beqväma ord ljudligen utföra. Den, som till det namnet rätteliga svarade, han vardt hållen i största värde och anseende. Thy hafver Agamemnon, då han reste till Trojanska kriget, allrahelst lemnat sin gemål Clytemnestra en Poet till tuktomästare; och Aegistheus kunde ej öfvertala henne till någon odygd förr, än han listeliga hade samme poet ihjälslagit. ”Det är fördenskull intet under, att alla nationer, som hafva älskat Dygd, hafva jemväl älskat Poesien. Huru högt Götarne hafva skattat sina Skalder, huru hjerteliga de kunde fröjdas och uppmanas utaf ett drottqväde, och huru sämliga de belönte den, som uti dylika snilleverk var en konstnär, det betyga nogsamt våra sagor och gamla skrifter. När Romarne hörde Virgilii verser uppläsas, då stodo de alle upp så månge som voro tillstädes, och ärade den fattige Poeten nästan så högt som sjelfve den mäktige Kejsaren. ”I synnerhet är Poesien tjenlig till Guds lof och pris, ty Andakt synes uti densamma så fager, som Aron uti sina silkes-kläder, eller som Förbundsens Ark öfverdragen med klart guld.
Deremot anser jag det icke böra kunna komma i fråga, att Slaten skall ersätta de vittnen, hvilka äro boende inom sjelfva dom - Den lG November e. m. sagan, oell dess inställelse icke medför särdeles besvär eller kostnad; utan är det endast i sådana fall, då besväret och kostnaden öfversliger d. 11 vitlnandcs förmåga, sorn billigheten synes torilia, att Staten kommer emellan och hunnar den ersättning, sorn på annat sätt icke kan erhållas. Frih. Cederström, Jacob: Inom samhället förekomma åtskilliga bestyr, som medborgarne måste fullgöra för enskild och allmän säkerhet, och derför de ofta nog få vidkännas enskild uppoffring. Dertill räknas äfven skyldigheten att utan ersättning inställa sig vid domstol, då fråga är att villna i brottmål, och förbrytaren saknar tillgång att ersätta kostnaden. Man har framkastat den fråga, huruvida det icke skulle kunna låta sig göra att höra vittnet i dess hemort. Det går icke an, emedan vittnesmålet icke får afgifvas, med mindre än all den tilltalade är närvarande, Jag kan icke inse något skäl att icke bifalla Utsk:s betänk. Det vore ett vådligt steg på osedlighetens och corruplionens bana inom samhället, om skyldigheten att vittna i brottmål kunde blifva ett yrke hos vissa personer; ty huru lätt skulle sådant icke kunna ske genom öfverenskommelse emellan brottslingar, utan att brotten derför upptäcktes. Det tjenstehjon, hvarom Hr von Hartmansdorff nämnde, och som kallades att vittna vid en aflägse belägen domstol, måste ägt en högst besynnerlig husbonde, om han ej biträd t med hvad som fordrades för resan; och om husbonden ej ansett sig förbunden att biträda med några r:dr, så har allmänna välgörenheten i trakten säkerligen kommit henne till hjelp och ersatt henne sin kostnad. Jag tillstyrker bifall till betänkandet. Hr von Troil, Emil: Utan tvifvel förtjena de skäl, som i denna debatt å ömse sidor blifvit anförda, ganska mycken uppmärksamhet. Det plägar vara vid sådana fall, som man slutligen finner det rätta uti en medelväg. Jag önskar att LagUtsk. måtte utfinna en sådan och utbeder mig att i detta hänseende få framställa min åsigt.
De öfriga bordsgästerna sågo sig omkring med en viss oro i sina druckna blickar; vidskepelsen och fruktan för döden var ännu så stark hos Vilhelm Hjorts gäster, att det begynnande ruset för ett ögonblick jagades tillbaka, och de sutto der bleka, bestörta och räknade på fingrarna och med lallande tungor gästernas antal. Då sprang Vilhelm upp med champagneglaset i hand, och distinguerad och korrekt, men mycket blek stod han der i sin högtidsdrägt, typen för förfining och lefnadsvett, midt i detta kaos, han sjelf manat fram genom en excentrisk nyck. En excentrisk nyck! — var det icke något mera ...? Och så böljade han i konventionel skåltalston — elegant och säkert, som hade han stått vid ett bord, kring hvilket det utsöktaste sällskap var samladt: » Min fru, mina herrar! Jag ber er att fatta edra glas och ett ögonblick lyssna till mig. Denna charmanta dam, som gjort vårt sällskap den äran, mina herrar, hennes nerver, fina och känsliga som en spindels väf, ha tagit ett litet intryck — ett litet alltför starkt intryck af talet tretton. Jag är ledsen, om jag varit någon orsak der till. Men jag försäkrar er, mina herrar, att talet tretton innebär ingenting alls, när man vet, hvem den trettonde är. Och den trettonde här vid bordet är jag. Det är jag, som denna gång är den lycklige — det är ni, min fru, ni, mina herrar, som ännu allt fortfarande äro bjudna som gäster vid lifvets bord, der den första rätten sköljs ned med förhoppningarnas vin och der desserten består af ramlade illusioner, svikna förhoppnin-•jbS Den trettonde äter aldrig mer efter den utnötta,fadda matsedeln — han går lugn och nöjd att bjuda likmaskarna till förintelsens härliga supé Mina herrar, den trettondes skål — min skål! Och nu — dric-ken, lefven, njuten och sömnen med den tanken att verlden är skön — det är forst i morgon I skolen dö! » Han tömde sitt glas och satte det så hård t ifrån sig, att foten sprang med ett klirrande ljud. Supén var slut. Vilhelm Hjorts gäster reste sig långsamt och bullrande från bordet.
Om deremot pastoraten eller socknarna fördela sig uti erforderligt antal district i mån af locala förhållanden, i de särskilda provinserna, och undervisning meddelas turvis en eller ett par veckor i hvarje district, så torde ändamålet på så sätt lämpligast befrämjas. Barnen äro qvar hos föräldrarna, med undantag af de dagar, då de vistas i skolan, och den föräldraundervisnitig, som Hr Biskop Agardh åsyftat uti sin reservation, vinnes derigenom directe inom några fä år; förutsatt likväl, Den 22 Juli f. m. likväl, att skolmästaren, då han flyttar från ett distiicl till ett annat, lemnar föräldrarna tillgång till de höcker, hvaruti barnen böra undervisas, till rless han återkommer. Till district-sköleplatser höra valjas väl byggda hemman med tillräckligt utrymme för dithörande barn, och sockenhandtverkarne få sina bostäder nära intill, på det att skolbarnen, under lediga timmar, må äga tillfälle att uti verkstäderna se åtskilliga yrken utöfvade, så att de må äga tillfälle välja det för hvilket de hafva fallenhet. Det sr icke alltid säkert, ätt föräldrarnes yrke blir nyttigt utöfvadt af barnen; hvaremot det ofta händer, att de harn, som fått se andra yrken och välja det, för hvilket de känna fallenhet, hafva blifvit utmärkta deruti. Jag har icke behof att ingå uti anmärkningar i afseende på detaljerna af Ulsktns betänk. sedan talare före mig, och deribland Hr von Hartmansdorff, utlåtit sig fullständigt derom , men i afseende på ännu några grundsatser anhåller jag att få yttra några ord. Med Hr von Hartmansdorff instämmer jäg deruti, att afgifterna till skolan icke böra utgå genom vissa skillingar af hvarje mantalsskrifven person, utan i proportion till Ilvars och ens sammanlagda stais-bidragsstiinma. Det är så mycket angelägnare, sorn dessförutan den mest skriande orättvisa skulle äga rum emellan de förmögnares och de fattigares hain ; emedan de föi ra skulle erhålla undervisning för sina barn, mot en afgift, som ingalunda svarade emot deras förmåga, då deremot afgiften för de fattiga blefve kännbar och möjligen tryckande.
Jag har tänkt att kunna härigenom få i framtiden se denna tidens sedvanor, tänkesätt och folks differenta caracterer. Jag hadde intet behöft göra mig detta dubla omak, men emedan jag ei för min faders skull kan skrifva uti min andra journal annat än det, som jag vil at han kan få se, nödgas jag göra mig detta omak.» Just under dessa decennier mot 1700-talets afslutning hade bruket att skrifva långa egenhändiga protokoll öfver lefnadsöden och känslor, att i vidlyftiga dagböcker bokföra veckornas alla tilldragelser och stämningar, blifvit en formlig mani inom de bildade klasserna. Det var ett uttryck af den nyväckta subjektivitet, som gick genom världen och gaf ett oanadt intresse för jagenas historia, det var också under detta tidsskiftes brytningar mellan instörtande tro och religion och en hänförd men nymornad mekanisk världsåskådning, hvilkens läror ännu ej gått ens profeterna i blodet, en ersättning för bikt och bön. Dessa journaler blefvo på en gång domare och vittnen, tröstare och anklagare, och det behof af själfuppgörelse, som kristendomen förut tillfredsställt, fick ett utlopp i dessa långa intima bekännelseskrifter, uppsatta till egen vägledning i själfgranskningens tysta aftontimmar, samtidigt med att de äfven helst för helt unga antecknare tillfredsställde mindre ideella behof och blott uttryckte deras första reflexioner och intryck af de människor och förhållanden, med hvilka deras lif hade att kämpa. Vi äga i Sverige på 1700-talets senare hälft ej få sådana journaler af olika intressen. Somliga äro – såsom de hvilka styckevis offentliggjorts af den blifvande riksmarskalken Carl Bonde – blott lakoniska referat af dagsnyheter och upptecknarens egna händelser, utan uppfattning, stil eller anspråk, med personliga upplefvanden torrt ifyllda almanackor. Andra, nerskrifna af helt utåt lagda naturer lägga an på att så troget som möjligt fotografera omvärlden, att noga skildra typer och ansikten.