Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Naturligtvis blir det mycket nationalekonomiskt klokare, att låta dessa qvinnor stryka omkring på gatorna eller förvisa dem — elter finansministerns och arbetets fördelning-lheori till någon af våra s. k. naturligare näringar — till grufvorna, någorstädes i provinserna. Dessa qvinnor förmenas då kanske göra oss större nationalekonomisk vinst och sig sjelfva ett lyckligare lif. Då man i vår tid på allt sätt söker skalla qvinna» utkomst och bergning, så är detta sätt att tänka och förfara anmärkningsvärd!. Slutligen måste jag, M. Hrr! anmärka, att jag icke kan finna på hvilka principer regeringen afslutat dessa traktater. På grund af den ömsesidiga rätten har det icke kunnat vara, ty då hade reciprocitets-prineipen varit tillämpad. Icke heller kan det vara med afseende pä Irihandels-systemets fordringar, såsom jag i föregående ådagalagt. På hvilka principer stödja då dessa traktater sig? På samma system af hugskott, som under så många år nu lyckliggjort vårt land. Jag slutar detta anförande med några ord af Ministern Huskisson, Englands förste frihandlare: »Då jag talar—sadelia»—om förbättringar, då menar jag hvarje gradvis öfverlagd ändring, som i ett gammalt statssamhälles invecklade maskineri är bästa skyddsmedlet mot oförsigtig.-! och lärliga nyheter.» Jag lägger dessa ord på finansministerns hjerta. Inveckla icke vidare vårt land i dessa »oförsigtig» och farliga nyheter,» hvarmed ni, Hr Minister! länge experimenterat, och som för hvarje dag bringa osäkerhet i industrien, ruin öfver dess arbetare och olärd öfver vårt älskade fosterland. Jag yrkar på förkastandet af traktaterna och afslag på Betänkit. Flere ledamöter yttrade härtill bifall. 420 Den 8 Februari f. m. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Frih. von Schulzenheim, David:
Likasom allön ingen för år 1841 utgick af den dittills utaf rustoch rotehållare utgjorda mötespassevolansafgift, såsom vederlag för hvilken, Rikets åren 1840 och 1841 församlade Ständer beviljade och A Riks-staten uppförde ett bestämdt ärligt anslag, så har, sedan nämnde tid, aflöningen utgått och utgår ännu från samma slats-anslag, eller Indelta Arméens Nya Mötesfond, hvilken icke har några medel alt förränta, ej heller någon indragningseller pensionsstat. Vidkommande räkenskaperna för öfriga, under Krigs-Kollegii Underhålls-Afdelnings. förvaltning stående, fonder, nemligen anslaget till Exercis-sqvadronermedlen till Garnisonsförstärkningen å Carlsten, 1829 Ars Mötespassevolansfond, Nya Mötespassevo/an sfonden, Trosspassevolansfonden och Norrbottens Hästiägare-Sqvadrons-fondhvilka räkenskaper blifvit granskade utan anmärkning, så hafva Revisorer - 365 — ne icke gjort någon anmälan, sam till yttrande å Underhålls-Afdelningens sida kan föranleda. Kollegium framhärdar med djupaste vördnad, trohet oell nit, Stormäktigsta Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, J. P. LEFRÉN. G. Söderberg. J. L. Bäck. G. F\ Laurén. S. D. Stenberg. Stockholm den 19 Februari 1846. — 366 — Kongl. Krigs-Kollegii UtredningsAfdelnings underdåniga Utlåtande, i anledning af 1845 års Revisorers Berättelse om granskningen af Afdelningens räkenskaper. Stormäktigste Allei*nådigste Konung! Med anledning af Eders Kongl. Maj:ts nådiga Remiss å den af Rikets Ständers sednast församlade Revisorer öfver verkställd granskning af Stats-Verkets jemte dertill hörande fonders tillstånd, styrelse och förvaltning för åren 1842 oell 1843 afgifna Berättelse, till den del densamma rörer Eders Kongl.
För några andra, ännu färre, finnas serskilda anteckningar om dominium, t. ex. att det är till Slichtet eller till Stichtets Länsman eller till socknepresten eller till Laholms slolt o. s. v. Deremot innehåller Landaboken ingen anteckning, innehållande uppgift, hvem dominium tillkom för den utom all jemförelse största mängden af kyrkohemmanet!, hvilkas hela antal i handlingarne uppgifves till 212. Kongl. Kammar-Collegii omdöme öfver Landabokens vitsord om Kronans eller kyrkans egandeoch dispositions-rätt till kyrkohemmånen innefattas i följande yttrande: ”den omständigheten, att landaboken icke förmäler något om kyrkornas dispositionsoch städsel-rätt, utmärker, att någon sådan rätt på den tiden icke af kyrkorna innehades och utöfvades, helst det ej lider något tvifvel, att i motsatt fall denna så vigtiga rätt blifvit omnämnd af kyrkoherdarne uti deras i och för Landaboken lemnade uppgifter - Stals-Utsliottets Utlåtande, N:o 182. 33 gifter sami deruti upptagen, hvaremot, enär afsigten med densammas upprättande endast var att bestämma kyrkornas tillhörigheter och inkomster, Kronan alltlorväi kunde ega, såväl dispositions-rätlen öfver kyrkohemmanet som en del af räntan deraf, ulan alt sådant i Landaboken anmärktes. ” Skulle Collegii slutsats, att Kronan alltför väl kunde ega dispositions-rätt en öfver kyrkohemmanet innefatta sanning, så uppstår det högst oförmodade resultat, ali Halländska kyrkorna, efter en ganska lång period af catholicismens välde, icke egde något enda hemman. De kyrkornas gårdar, för hvilka i Landahoken Kronan eller någon annan uppgifves såsom dominus, kunde nemligen icke, enligt Collegii tanke, med eganderätt af kyrkorne innehafvas. Om nu den saknade anteckningen om dominium vid de öfriga flesta, innebure skäl att tilldöma Kronan eganderätt äfven lill dessa, så skulle ovillkorligen följa, att de Halländska kyrkorna aldrig hvarken genom köp, donation eller testamente, förvärfvat någon egendom.
På grund af hvad jag sålunda anfört, anhåller jagomåterremiss, i ändamål att Utsk. må uppgöra votertspropos. och lemna BorgareSt. tillfälle att få söka göra sin mening gällande. I annat fall skulle, om det t. ex. folie Constit.Utsk. in att föreslå upphäfvande af BorgareStts hela representationsrätt, de öfriga trenne RiksStms godkännande deraf vara Sen ii December f. m. »49 tillräckligt för att få det hvilande, utan att BorgareSt. ens ägt tillfälle att sådant i förstärkt Constit.Utsk. motverka. En dylik behandling lärer It. o. Ad. icke vilja godkänna, och jag hoppas fördenskull, att Ståndet bifaller den begärda återremissen. Frih. Cederström: Hr Lefre'n har uppgjort en jemnförelse emellan Constit.Utsk:s och Konungens rätt att föreslå grundlagsförändringar, och från detta argument har talaren kommit till den slutsats, att Utsk. här oriktigt förfarit. Jag återupptager argumentet och tror mig derifrån komma till ett motsatt resultat. Den värde ledamoten har ur 81 § citerat, huru med en K. propos. om grundlagsförändring förfaras skall, nemi. at.t om Constit.Utsk. tillstyrker densamma, skall den hvila till nästa riksdag, men om Utsk. åter afstyrker den, då må R. St. genast kunna antingen propos:n afslå eller ock afgöra, att de vilja öfver densamma å nästföljande riksdag besluta; gällande i detta fäll tre Stånds mening, och om två Stånd stadna mot två, deras, som beslutet uppskjutit. Om nu således Konungen föreslår uppliäfvandet af 5y §, och Utsk. tillstyrker det, kunna RiksSttns motsatta beslut, äfven om de äro sammanstämmande vid första riksdagen, ej leda till någon påföljd; och samma förhållande gäller om enskilda förslag.
När rikets försvar det påkallar, skola, på Kongl. Maj:ts derom gifna nådiga befallning, ovägerligen utgå antingen alla beväringsklasserna eller ock större eller mindre del af den eller de klasser, Kongl. Maj:t pröfvar nödigt uppbåda, vare sig från hela riket eller endast från vissa landsorter, utan afseende på huruvida eller till huru stor del beväringen inom rikets öfriga landskap kallas till vapen. Mom. 2. Deremot må i fredstid, när det i förestående moment omförmälda förhållande icke inträffar, till vapenöfning endast uppbådas manskap, hörande till första och andra beväringsklasserna. Har beväringsskyldig af laga förfall varit hindrad att sig till mönstring inställa, skall, om han vid sednare mönstring approberas och till vapenöfning, enligt hvad här nedan stadgas, uttages, honom åligga att, utan afseende ä hvilken klass han för öfrigt tillhör, med beväringsmanskapet af första och andra klassen un dergå vapenöfning i två år, derest icke haus beväringsålder före andra vapenöfningsåret tilliindagått. Har beväringsskyldig af laga förfall varit hindrad att bevista öfningsmöte, vare lag samma. § 25. Mom. i. Beväringsmanskap, som blifvit approberadt och icke medelst afgifts erläggande vunnit befrielse från vapenöfning, skall under fredstid i två på hvarandra följande år under föreskrifven tid vapenöfning undergå; dock med det undantag, som i 1 mom. af 26 § stadgas. I händelse af uppbåd till krigstjenstgöring skola deremot alla be väringsskyldige vara pligtige att, när så påfordras, sjelfve eller genom författningsenligt legd karl inställa sig under fanan, för att, om Kongl. Maj:t så pröfvar nödigt, inträda i aktiv tjenstgöring. % 26. Mom. 'I. Den uti 3 omförmälda del af sjöbeväringen, hvilken har en utsträckt bevärings-skyldighet, är befriad från all vapenöfning eller tjenstgörings-skyldighet i fredstid. Mom. 2.
Sedan jag nu hört, att två andra RiksSt. förenat sig om det beslut, R. o. Ad. fattat i denna fråga, afstår jag från de anmärknlr, jag ämnat göra emot BancoUlsk:s ifrågavar. betänk., och vill blott till prof. anföra, att jag anser BancoUtsk:s förslag stå i uppenbar strid med grundlagen, då det åsyftat att få ett ämne, som i sig innebär en grundlagstolkning, afgjordt genom votering i förstärkt BancoUtsk. Hr Lefren, Joh. Pehr: Sedan saken numera blifvit afgjord genom tre RiksStånds sammanstämmande beslut, vill jag blott i anledn. af den siste talarens yttrande förklara, att då särskilda beslut äro af RiksSt:n fattade, kan det för ett Utsk. ej blifva fråga om att ingå i någon pröfning af beslutens laglighet, utan endast att sammanjemnka dem för att komma till ett resultat, helst det är omöjligt för Utsk. att hindra RiksSttn att fatta hvilket beslut som helst. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, sedan Presteoch BondeSttn numera instämt uti R. o. Ad:s i ämnet fattade beslut, alt BaucoUtsk:s memor. N:o 55 endast måtte läggas till handltna. Bifölls. Vid förnyad föredragning af LagUtsk:s d. 9 dennes på bordet lagda betänk. N:o 127, i anledn. af Hr Gr. O. A. Cronhjelms motion om afskaffande af stockstraff, blef samma betänk, ånyo lagdt pä bordet af Hrr v. Troil, Emil och Hjärne, Harald. Ånyo föredrogos och biföl los LagUtskts d. g dennes på bordet lagda betänktn: N:o 128. öfver Riksd.fullm.
Måtte den förskonas derifrån! Det tycktes nästan att de häftiga rörelser, som genomstormade den späda Natalias själ, bidrogo till en tidigare och härlig utveckling af hennes yttre. Med fullbildad skönhet inträdde hon i ungdomen, men under den blomstrande ytan voro allenast tomhet, glädjelöshet och bitterhet; ty Natalia „satt i mörkret och dödsens skugga. Natalias Mor sjuknade. Vid hennes sjuksäng, plötsligt förvandlad i dödsbädd upplefde Natalia rysliga stunder. På Moderns begrafningsdag fruktade man för dotterns lif. Sex långa månader af kroppsligt och andligt qval följde derpå, och när Natalia återkom ibland de lefvande, voro fägring och helsa utan återvändo förlorade för henne. Hon saknade dem icke; hon hade ju, halft nedsjunken i grafven, sett förgängelsen öga mot öga, och dessutom ”hvad hjelper det menniskan, om hon kunde vinna hela verlden och toge skada till sin själ.” För Natalia bereddes imedlertid ett tillfrisknande; en dag grydde, hvarpå hon försonades med lifvet, med sig sjelf, med allt, och ifrån denna räknade hon sin egentliga födelse. Natalias Fader hade gift om sig och efter ett par år, födde hans hustru honom en son. Natalia skulle enligt Styfmoderns önskan bära sin Broder till dopet, i hvilken afsigt hon, en Söndagsförmiddag begaf sig till kyrkan med detta barn. Det var sommar – vägen slingrade sig igenom en lund der allt på sitt vis, firade den härliga Sabbatsmorgonen; men Natalias hjerta sammankrymptes, då den nyfödda brodren på hennes armar för första gången utfördes i Naturen – man kunde nästan säga – verlden.
Det visar sig emedlertid, att folkmängdens f' lf sista k”1 uren med 1241 personer understiger den för de fern gående, hvartill man torde böra söka anledningen dels deruti, alt den na lands-ort med öfriga Norrland, delat missödet af 2:ne års svag skörd koppor1Slmmsöktde S °Ck ““ de begge Si§ta åren varit smitt Med undantag af fjelltraktens inbyggare, hvilken, jemte den jord hail bebor, annu står efter i odling, äger Wester-Norrländska allmogen sådan bildning, att den, 1 afseende härpå icke torde eftergifva någon annan landsfs 1 Riket. Folket är ock, särdeles i Ångermanland, höfligt, välvilligt och arbetsam!:. Tilltagande närings-flit och håg för slöjder hafva verkat dertill bakagått 1 missvaxt-är’ ortens välstånd, om ej framskridit, dock icke till Detsamma gäller äfven örn sedligheten. Det öfverflödiga bruket if lanvin, enna källa till osedlighet, brott och oordentlighet, har, under de onda arén, blifvit 1 sin förstörande fart hejdadt. Äfven härstädes har man ed hill visshet iakttagit, hvad andra orters erfarenhet jemväl vid handen gil vit, att bränvinets dyrhet förnämligast motverkar dess öfverflödiga nvttjande. De onda åren och de deraf föranledda bränvins-brännings förbud hafva järt ahmogen, att bränvin kan umbäras utan äfventyr för helsa eller andra inbillade behof. Mångå aktningsvärda landtman hafva till och med yttrat den önskan, att denna vara blefve för alltid bannlyst, hvarigenom husbönder j eller sågo sig forbundne, att hålla den sitt tjenstefolk tillhanda, hvilket ei an undkommas, då bränvins-tillverkning tillåten är.
Dm 4 Novemberr?7 i:o Ehwad brackligheter och brister Statswerket lider, ar med billighet öfwernsstämmande, alk Rikets Ämbetsoch Tjenstemanna-Corps, som uppoffrar sin tid och sina krafter ät Konungens och Kronans tjenst, icke betungas med ytterligare uppoffringar utöfwer desi personella utstylder, och dem för Löuerue, som Bewilluings stadgan förmär, utan att ds öfrige Rikets Innebyggare, som icke uppoffrat deras mödor och sid ät Tjenstemanna wägen, ätaga sig en deremot sivarande extra ordinarie bestaktning. 2:0 Synes icke en sa stor winst, fom man tvid första påseende förmodar, för Rikets Statswerk af den förestagne indragningen wara att päräkna, sedan vicarierne. som stola förrätta tjenste», under Nåd» äret för Kronan blifwit aflönte och sadana vicarier, som komma att förestå de högre Ämbeten och Chefs Sysilor derjämke blifwit försedde med nödige Respenningar och medel till bestridande af endra i och för Ämbetet behöfliga omkostnader. — Manga exempel i Preste-Ståndet wittna att sedan Enkorna under Nädären underhållit och lönat vicariexne, som förestått de aflednes innehafde tjenster, haswa de haft ringa besparing öfrig. g:o Som jag noga känner det torftiga tillständ, bwaruti icke allenast »tänge andre Tjenstemän, utan ock de fleste Prester afgä utur werlden, sedan de an» wändt all sin tid och förmögenhet, att göra sig skicklige till uppfyllandet af den innehafde tjenstens fordringar; säsom ock de betydliga omkostnader, som den» na sednare Clasi af Tjenstemän, i och för tjenste», is? Fjerde BandN-o -3, 24. ke *78 Den 4 November. ke kunna undandraga sig; kan jag uti ett amne, hwilket sä nara, som det förewarande, rörer ett helt Riks.
M:t, genom utfärdande,af Nådig författning, täcktes förklara, att den Häradshöfdingar, enligt Kongl. Kungörelsen den 13 April 1850 tillkommande ersättning för skjuts och dagtraktamente lill skrifvare-biträde, skall beräknas enligt gällande rese-reglemenle. Rikets Ständer framhärda åc. Stockholm den 19 September 1857. Bill. lill B. St. Prat. 1856 & 1857. 10 Sami. i ylfd. 46 362 Expeditions-Utskottets Förslag tili no der d. k hr i/veise N:o 434. Uppläst och godkändt hos Kidd. och Adeln den 9,5 Sept, 1857. Preste-Ståndel den 24 - Borgare-Ståndet deri 23 — -— Bonde-Ståndet den 24 Rikets Stunders underdåniga Skrijvelse, angående Riksstyrelsens jfirande under Hans Majit Honungens sjukdom. (Konst—Ulskis Meni. JN!:o 46.) S. A. K. Medelst nådig skrifvelse af den I! innevarande månad har E. K. Mil behagat gifva Rikets Ständer tillkänna, alt E. K. M:t., sorn af fortfarande sjukdom vore förhindrad att för närvarande Riks-slyrelsen vårda oell jemväl i oundgängligt behof af en längre tids oafbruten ledighet från regerings-omsorgerna, sett sig föranlåten att öfverieninaVStvreisen öfver de förenade Rikena att i E. K. Mits namn lilis vidare föras af ett utaf Svenska och Norrska ledamöter, till lika antal å ömse sidor sammansatt Stats-råd, under benämning af Sveriges och Norriges Interiuis-regéring, pä sätt genom 7 § i Riks-Åkten, jemförd med 40 § i Svenska Regerings-formen och 41 § af Norrska Grundlagen vöre stadgadt. I samma nådiga skrifvelse har E. K. M;t derjemte förklarat, att då E. K.
Bränvinsbränning har under sista året af perioden idkats vid 6 större och 220 mindre brännerier, hvilka senare dock numera, till följd af lagstiftningens förändring, upphört. Handtverkenerna, rörande antalet af hvilkas idkare bifogade tabell N:o 7 lemnar upplysning och hvilka i allmänhet visa ett förtjenstfullt sträfvande efter utbildning, gifva i öfrigt föga anledning till vidare yttrande. De anstalter, som, efter hvad i det följande kommer att anföras, blifvit gjorda för att bibringa lärlingarne bildning, skola, derest lättade kommunikationer derjemte bereda dem tillfälle att genom beseendet af fulländade arbeten öka sina insigter och utbilda smaken, bidraga till handtverkeriernes höjande till den punkt de böra intaga, för att i möjligaste måtto närma sig de sköna konsterna. Binäringar idkas af befolkningen allestädes, med undantag för de bördigare lanclsorterne, Sundals och Nordals samt Wäne och till en del Bjerke och Flundre härader. Dessa binäringar äro i allmänhet nödvändiga äfven för jordbrukets tillväxt i ett nordiskt land, der endast under hälften af året menniskokraften kan användas omedelbart på jordens skötsel. Om denna drifvande kraft till en mångfaldig idoghet saknades, så skulle länet omöjligen kunna underhålla sin folkmängd; och den vida mindre, som en föga fruktbar jord allena kunde föda, skulle hvarken äga förlag till dess skötsel eller den omtanka och arbetsdrift, sorn detta jordbruk fordrar. Man kan, säger en utmärkt författare, räkna en folkstock, men icke bestämdt i siffror uttrycka dess fysiska kraft, ännu mindre dess moraliska. En ovedersäglig erfarenhet bevisar ock, att denna i nordiska länder är störst, der den minst under vintermånaderne ligger i dvala, och der den då genom flerfaldiga olikartade förrättningar och mödor mångsidigt öfvas. Skulle af en eller annan orsak dessa näringar tillbakahållas, så komme följderna deraf att snart utsträcka sig till jordbruket och öfriga näringsgrenar, att hindra deras framsteg och att hämma den vidare utvecklingen af den allmänna idoghet, hvaraf folkmängdens tillväxt ökat behofvet.
Af de handlingar, som blifvit åberopade i deu nådiga propositionen, inhemtas, att, vid denna frågas föredragning hos Kommerse-kollegium, Kollegii President varit från pluralitetens, uti det underdåniga utlåtandet framställda, åsigt skiljaktig och i sådant hänseende j tira t att, i betraktande af hvad upplyst blifvit angående det förfallna skick, hvari Bergsskolans byggnader i Fahlun sig befinna, samt det otillräckliga utrymme de lemna, äfvensom å svårigheten alt i grannskapet af Fahlun bereda tillfälle för elevernas praktiska undervisning i masugnsskötsel samt jernförädling, Presidenten väl förordade Bergsskolans flyttning från nämnde stad, och ej heller ville bestrida ali den föreslagna föreningen af skolan med Teknologiska Institutet skulle medföra nytta för både lärare och lärjungar, såsom beredande godt tillfälle lill inhemtande af utvidgade theoretiska kunskaper i de vetenskapsgrenar, med hvilka den bildade Bergsmannen bör göra sig förtrogen. Men enligt Presidentens åsigt hade ändamålet med Bergsskolans inrättning varit och borde fortfarande vara, ej att utgöra en blott och bart theoretisk bildningsanstalt, utan en skola, der vetenskapen och praktiken i möjligaste måtto skulle gå hand i hand med hvarandra. Fördelen häråt vitsordades bäst af det yttrande skolans insigtsfull Föreståndare i ämnet afgifvit till Fullmäktige i Jernkontoret, enligt hvilket det vore hans allvarligaste öfvertygelse, vunnen både såsom elev och lärare vid Bergsskolan, att endast i förening med en väl ordnad praktisk undervisning den theoretiska undervisningen i jernets metallurgi kunde blifva tillfredsställande och fruktbringande.
Det skulle visserligen vara beklagligast för mig, alt här kunna tala såsom de fleste, vara vänlig och välvillig i högsta måtto mot Danskarna, göra Regeringen till viljes och fägna den stridslystna ungdomen, som vill pröfva sina krafter. Men då så många ledamöter bär utgått från känslan och hänförelsen, anser jag mig destomera pligtig att söka göra några besinningens ord gällande, så vida det nu är möjligt; eller om det icke lyckas, åtminstone för framtiden 'föranleda eftertanke både här och der. En värd talare har förebrått mig att jag, genom mina yttranden i dag, blott skulle hafva sökt tillfälle att få gräla. Del behöfver jag icke, ty så långe jag deltagit i offentliga angelägenheter, har jag varit utsatt för mera gräl än jag orkat sköta. Det är således ulan all egennytta i detta hänseende, som jag till pröfning ytterligare upplager några vigligare frågor. Frih. Palmstjerna har sagt att ett kreditiv af 2 millioner r:dr icke förstör vårt penningeväsende. Del är sanni ; derföre har jag ock tillstyrkt deras beviljande samt att dertill nödige medel mätte upplånas. Men blifver det krig, så ftro dessa 2 millioner att anse blott såsom en handpenning och det är för utgifternas fortsättning, jag rädes. Då Konungen äskat R. St:s yttrande, så tillhör det hvarje samvetsgrann riksdagsman att uttala sin mening om saken. 15 § Reg.Fm säger att, om Konungens rådgifvare i kommandomål linner något förelag vara af en vådlig riglning eller omfattning, eller grundadt pä ovissa eller otillräckliga medel att det utföra, si skall han handla på sätt §:n föreskrifver. Men om någon riksdagsman finner sådant förhållande inträffa, månne han då icke är skyldig att inför sitt Stånd uttala sin mening? Den 11 Maj. 537 Della är orsaken hvarföre jag anselt det vara min pligt att här uppträda. Det är sagdt af Frih. Palmstjerna, af Hr Rosenblnd och af flere andra, ali Tyskarne vilja bilda en flotta, att de åstunda komma lill hafvet. Detta har jag förut i många år hört._
Det synes ock vara högst orimligt, att den som inga tillgångar äger att afbörda sin skull med, skall genom bysättningsarrest med sin person plikta; hvarigenom icke allenast honom betages alla utvägar till förtjenst genom arbete, att försörja sig och familj, utan äfven att dermedelst kunna hopsamla till skuldens afbetalande, utom det, att genom en sådan arrest, helsa ja till och med lif derigenom ofta förloras. Jag hoppas således, att någon ändring härutinnan vidtages; hvarföre detta ock till Höglofl. Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet till ompröfvande underställes. Att detta memorial måtte till Lagutskottet blifva remitteradt, och med de öfriga Riks* Stånden communiceradt, derom anhåller jag ödmjukast. Grefve von Roten, Carl Axeli De fleste talare, sora under närvarande 420 Den 3 Martil, Riksdag gjort motioner rörande myntvärdets bestämmande, och lindring i skatterne, hafva ansett, att Bankens årliga behållning, vore det lämpligate medel, som, tillvinnande deraf, kunde dertill användas. Säkrast ledes man till detta stora ändamål derigenom , att denna behållning i productif väg, såsom den säkraste grund lör all realisation, begagnas} och de anslag, som vid föregående Riksdagar dertill blifvit lemnade , samt till upphjelpande af näringar, och biträde åt enskildte, vid större ekonomiska företag, hafva redan visat väsendtlig nytta. I främsta rummet bland dessa anslag, står det creditif på 100,000 R:dr Banco, som blifvit lemnadt regeringen, till strömrensningar och lättade transporters öppnande, med hvad mera som kan leda till uppmuntran och befrämjande af en ökad production m. m, Jag tror ej att något tillskott af allmänna medel, kan vara mer fruktbärande. Det är allmänt kändt hvilka skatter i metalloch skogseffecter ligga obegagnade i det norra Sverige, endast derföre, att inga vägar för deras transporterande finnas, och de större strömmarne, i anseende till täta vattenfall, ej kunna dertill begagnas.