Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Från Välloflige Borgare-Ståndet har Lag-Utskottet erhållit remiss af den 17 nästlidne Februarii å Herr Carl PV. Olbers’ förslag till ändring i nuvarande straffbestämmelser för falskt vittnesmål, äfvensom för mened i annat fall. Motionairen har, såsom en bristfällighet i »734 års Lag, anmärkt, att den stadgade ett alltför obetydligt ansvar för falsk vittnes-ed. Orsaken härtill har han trott böra sökas uti lagstiftarens förutsättning, det hvar och en skulle vara fattad af en orubblig tro på en allestädes närvarande och allvetande Gud, samt förnämligast af pligtkänsla och den religieusa förpligtelsen anse sig skyldig att icke afvika från sanningen; men då erfarenheten vitsordat, att nämnde motiv icke vore tillräckligt verkande för ändamålet, samt på helgden af edgång berodde, i brottmål, brottets upptäckande och bestraffande, äfvensom oskuldens försvar, samt i civila mål, bibehållandet eller förlorandet af omtvistade rättigheter, syntes del vigtigt, att, såsom garantie emot edens missbruk, stadga en alfvarlig bestraffning; och har Motionairen, som ansett straffet icke böra bestå uti böter, hvilka lätt kunde ersättas, och ännu mindre uti kroppsligt lidande, såsom spö eller vatten och bröd, hvilka straffarter Motionairen i allmänhet trodde strida emot rättsbegrepp, föreslagit följande stadganden: att den,'sorn blifvit öfverbevist, att hafva uppsåtligen aflagt falsk vittnes-ed inför rätta, eller, då han blifvit ålagd värjemålsed, friat sig med falsk edgång, skulle varda förklarad ärelös och straffas med frenne års fängelse, med eller utan arbete, efter omständigheterne; att han, i senare händelsen, likaledes borde vara förfallen till den på - Lag-Utskottets. Betänkande
– Sedan han en stund betraktat detta, och dervid endast haft den enkla reflexion, at slika upgifter aldrig kunde hedra den som gjorde dem, inträdde Ceremoni-Mästaren åtföljd af tvenne maskerade personer, hvilka hvar efter annan undersökte Trasenbergs kunskaper i första och andra graden, hvarefter han tilsades at vara Ceremoni-Mästaren följaktig, hvilket han gjorde med oförbundna ögon, emedan han i London ingått förbindelser som förbödo honom at någonsin låta beröfva sig sin syn. Han följde derföre Ceremoni-Mästaren genom farstun och opp för en lång och smal trappa, som det tycktes opp på vinden, til en med en liten lucka försedd jerndörr, der hans följeslagare med en hammare bultade 3:ne hårda slag. Den lilla luckan öpnades, och en röst innanföre gallret frågade: Hvem bultar? Thors hammare, svara Ceremoni-Mästaren. Rösten: Hvarföre? Cerem. Mäst. Brodren Petrarcha vill töma Brage-bägaren. Röst. Hur kan han det? känner han förklaringen af Bokstäfverne D. S. G. Cerem. Mäst. Ja. Dulgathoke Sigwarota och Grautauld. Röst. Hvad är Dulgathoke på vårt nu brukliga språk? Cerem. Mäst. Knäfveln. Röst. Hvilka äro Knäflar? Cerem. Mäst. Elaka Käringar. Röst. Kan du gifva mig några exempel. Cerem. Mäst. Xantippa, Huld med flere. Röst. Några nu lefvande bland dina anhöriga? Cerem. Mäst. frågade Trasenberg om han kände någon, hvartil svarades Nej. Röst. Huru skall en broder förhålla sig emot dem? Cerem. Mäst. Fly och förakta dem. Röst. Hvad är Sigwarota? Cerem. Mäst. Käring. Röst. Hvilka äro Käringar? Cerem. Mäst. Dåliga karlar. Röst. Gif mig några exempel–? Trasenberg kunde ej heller nu upgifva något. Röst. Hur skall du förhålla dig emot dem? Cerem. Mäst. Om de äro mina förmän, visa dem tilbörlig höflighet. Röst.
Och kan Förvaltningen icke annat än i underdånighet instämma i Revisorernes åsigt om lämpligheten deraf, att ändring i missförhållandet emellan tillgång och utgift härutinnan kunde tillvägabringas, så att på 5:te hufvudtiteln, såsom förslags-anslag, komme att uppföras till skrifmaterialier och expenser m. m.; för Sjöförsvars-Departementets Kommando-Expedition 400: — för Förvaltningen af Sjö-ärenderna med Konstruktions Kontoret 4,100: — „ Flottans Stationer 17,400: — Summa 21,900: — Med uppgift å hvad som för hvartdera af åren 1844 och 1845 anordnats af 5:te hufvudtitelns anslag till oförutsedda utgifter, hafva, då bland dessa sålunda anordnade medel förekomma åtskilliga, sedan liera år tillkomna och årligen fortfarande utgifter, Revisorerne förmält sig anse, att dessa icke böra tagas från nämnde anslag, utan att de i stället må uppföras å sin rätta titel under sjelfva hufvudtiteln; men då ifrågavarande utgifter grunda sig på Eders Kongl. Maj:ts nådiga beslut, samt tillgångar till deras bestridande af andra anslag icke förefinnas, torde ändring i det anmärkta förhållandet för närvarande icke kunna äga rum. 384 — De remitterade handlingarne återfölja, och Förvaltningen framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stor mäktig s te, Aller nådigste Konung! Eders Kongl. M a j: t s Chr. J. Blomstedt. P. O. Bäckström. Referent. Slockholm den 3 Februari 1848. underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter J. KREUGER. R. W. Bäckborg. Fr. Hallstrom. St j - 385 — Styrelsens för Allmänna Vägoch Vattenbyggnader underdåniga Utlåtande, i anledning af 1847 års Revisorers Berättelse om granskningen afStyrelsens räkenskaper. Underdånigste Memorial!
Med lämplig tournering af metoden, lektioner för någon f. d. opera-comique-artist o. s. v. borde fru Sterky kunna bli en värderik förstärkning för k. Operan i det fack, der Olefine Moe och sedan Vendela Andersson skuro så vackra lagrar. Lilla Anna talade en faslig stockholms-norska, hvilket till nästa jul bör modifieras. Ingen skorrade denna gång sin » vermländska », hvilket onekligen var ett framsteg. Granska bra talade hr Graf-ström, som här öfverraskade oss med en dramatisk gestalt-ningsförmåga, som vi ej trott honom om. Den unge mannen fick mycket godt fram den gamle bondens odalhögfärd, hans litet senila envishet men också hans hederliga hjerta, som småningom mjuknar under pröfningarnas skärseld. I blick, min och gest uttrycktes hans känslorörelser med lika mycken sanning som omvexling och lofvar denne Sven Ere-son det bästa för herr Grafströms dramatiska carrière. Visan var utesluten. Också Jons visa hade gerna kunnat nu uteblifva, ehuru den är samlingens fagraste, måhända. Hr Lange sjöng denförr så att intet öga var torrt och framstälde en gripande bild af den fattige, gamle torparen, som efter ett helt lif af hårda mödor, svält och sorger begråter sitt enda barns förlorade förstånd i denna enkla, konstlösa, men så oemotståndligt rörande sköna melodi. Fru Charlotte Strandberg, som i många år med mycken berömmelse sjungit Anna, öfvergick sedan till svärmoder Lisa, som gafs på sitt vis fullt ut lika bra med svärdotter Mina till pigan Stina. Nu har fru Charlotte slutat med sin » kära mor » och fru Mina med sin piga, som upphäft sig till matmor i huset, men har svårt att se så gammal och barsk ut som mor Lisa behöfver. Godhet och skälmeri stråla alltid ur denna behagliga artists apparition och ha svårt att ej titta fram under äfven den hiskligaste mask. Viktor Dahlgrens Pelle var ett unicum.
Friherre vs 6ser, darl. Wid alla Riksdagar har den praxis gällt, at uti den jakande kropolition intages frägan, hwarom är ventilerackt, och de jorn bestrida frägan, äro ock de, som föreslå LontiL-xroposuions». Sädan har alltid deras rätt warit, hwit - ken jag anhäller, at de Hven nu mätte D iil gods njuta. Hans Lxcslisnes Herr Grefwe» och Landt - M 2 rsta l ? e n författade derpå en ny Lan LrL-xroxositioir, och upläste densamma, sä lydande: Winner Nej företages Betänkandet punkterxis til ft-trffädande och afgörande; men bärtil ropades Ja och Nej. Friherre ldibbrng, Ilsngr. Sedan nu kwa LontrL-xroposrtioner aro gjorda och ej antagna, anhäller jag om Votering öfwer hwilkendera skall blist rsa gällande. Herr von Ln geström, Jonss, anmärkte, at NN Is xropolltion äspftade bifall pä Hemliga Wstöttets Betänkande L h«la sin widd, sa inbegripeS asiven deander 200,000 Riksdaler Bevillning til Statswsrket, hwilka 220,200 Riksdaler Hans Naj:t lrkwäl uti det i dag uplasta nådiga Förklarande behagat estergifwa. Ä fkiRgt taltes äfiven af flera Ridderffapeks och Adelns Ledamöter pa en gäng, hwilket derföre e) Arnde tii?rotoco11et fattas. Friherre l)s 6ser, 6rr?, trodde, st Ridderskåpet och Adeln lättast komme ifrån denna saken, om Le behagade förena sig, at sa-ntycka til den sidst före Aagna diontra -xropoiition.
Hvad sålunda blifvit anfördt, har Utskottet tagit i öfvervägande; och om än Utskottet ej kan i allo instämma med motionären beträffande tydningen af Giftermåls-Balkens åberopade §, har dock motionären, genom sin framställning, fästat Utskottets uppmärksamhet på ett förhållande, hvilket ej torde af lagstiftaren böra lemnäs å sido. Berörde § omfattar två fall, det etta: att den förlupna makans vistelseort i fremmande land är bekant; och det andra: att man väl vet, att den ena makan öfvergifvit den andra och farit utrikes, men ej hvar den förra sig uppehåller. Önskar nu den öfvergifna äktenskapsskillnad, då skall anmälan göras hos domaren, som i förra fallet meddelar stämning å den utrikes vistande, samt i det sednare låter lysa efter denne i häradets eller stadens kyrkor samt i de närmaste socknar derintill, med föreläggande att sig infinna inom natt och år. Således afser stadgandet om lysning, och dermed förenade föreläggande, ej den händelse, då den afviknes vistelseort är känd. Då är äfven uttagande af stämning och dess delgifvande nog för ändamålet. Detta är nemligen allenast att gifva den, som öfvergifvit, del af den Öfvergifnas påstående och att kalla till detsammas besvarande å viss tid. Men sådant måste dock ske på ett särskilt sätt då den, som kallas till svaromål, uppehåller sig på okänd ort; och lagen har här föreskrifvit ett offentligt delgifvande genom lysning. Den åsigt, som motionären antydt, att nemligen tidsbestämmelsen af natt och år, då lysning sker, skulle innefatta ett allmänt förbud att i något af de Lag-Utsk. Betänkande N:o 9. 7 fall, hvarom fråga är, döma till skillnad förr än nämnde tid förflutit, har emedlertid äfven yttrats från andra håll. Man har dervid utgått från den uppfattning, att ordet »föresattan tid», som förekommer i följande mom. af oftanäinnda lagrum, syftar uteslutande på nyssberörde tidsbestämmelse, hvilken således, enär detta morn. angår båda fallen, skulle vara gemensam.
Förkunner det ju icke i Gath: låter icke höra, att I gråten; utan går in uti sörjokammaren, och sätter eder i asko. Du sköne stad måste omkull med all skam; den stolte varder intet mer prålandes för ångests skull; ty grannen skall taga ifrå honom hvad han hafver. Den ohörsamma staden hoppas, att det skall icke varda så ondt; men olyckan skall komma ifrå Herranom, och intill Jerusalems port. Du stad Lachis, spänn trafvare före, och far dädan; ty du hafver varit dottrene Zion ett exempel till synd, och hållit Israels afguderi. Du måste gifva fångar, sil väl som Gath. Dem stadenom Achsib skall fela förbundet med Israels Konungar. Jag skall föra dig, o Maresa, den rätta arfvingan; och det härliga Israels rike skall varda en kula. Låt afskära håren, och gack kullot öfver din dägeliga barn; gör dig platt kullot, såsom en örn; ty de äro fångne ifrå dig bortförde. Ve dem som fara efter att göra skada, och hafva ondt för händer uti sina sänger, att de det om morgonen, då ljust varder, fullkomna skola; ty de äro herrar. De rifva åkrar till sig, och taga hus, hvilka de vilja; alltså bedrifva de våld med hvars och ens hus, och med hvars och ens arf. Derföre säger Herren alltså: Si, jag tänker något ondt öfver detta slägte, der I edran hals icke skolen undandraga, och icke gå så stolte; ty det skall vara en ond tid. På den tiden skall man sjunga ena viso om eder, och klaga: Det är ute: skall man säga: Vi äre förstörde; mins folks land tär en främmande herra. När skall han äter skifta oss åkrarna till, som han oss borttagit hafver? Ja väl, I skolen ingen del behålla uti Herrans menighet. De säga: Man skall intet predika: ty sådana predikan kommer oss intet vid; vi varde intet så till skam. Jacobs hus tröster sig alltså: Menar du, att Herrans Ande är så all borto? Skulle han detta vilja göra? Det är sant, mitt tal är ljufligit dem frommom.
Sifmäl, od) på bet @taten på ena ftbait må mara förfäfrab om en mtf? minintis besittning, lifa få mäl af SBrttf forn af öaitbtegcnbom, fatitt SSrufSegare å attbra tiban icfe må tareraS öfmer l)mab billighet forbrar, fiabgaS f)ärmeb, att t intet fatt minbre än ett tolftebel ?ller mera äit ett trebjebel må aitfcs fåfont egarens 60 Bernil tningö 3Öinftett ttträfnaö alltib, på fatt förut är fagbt, till capital efter gern procent, och af betta capital erläggeö lifa Bemillning, font af Sanbtegenbomarö märbefumnta. §• 73. 5öib be Bruf, ber fmibet till mamtfactur föräblaö, märberaö bett bel af ftångjernötiHmerfningen, font ej nttbergår föräbltttg, på fätt näftföregåenbe § ftab Snneljafmare af Sruf etter S0^anufactur Sr idet på bet fläde, ber bctfamma är beläget. Söib begå SOBerfö märbcring fäuber titt efterrättelfe ^rtiab i 67 § blifmit flab
Detta system utesluter för öfrigt ingalunda den fördelning i hälfter, fjerdedelar, m. m., hvarvid man i dagliga rörelsen vant sig, allenast dessa i bokföring utmärkas såsom delar af hundra med 50, 25 o. S. v. Emellertid har det blifvit en nödvändig följd , af ett sådant förändradt delningssätt att införa några nya benämningar på de antagna enheternas så väl multipler (högre afdelningar), som sub-multipler (underafdelningar), för att ej, med bibehållandet af hittills nyttjade, Bih. lill R. St. Vi håfve ansett oss här böra fästa uppmärksamheten på hufvudskälet för decimalsystemets begagnande i afseende å mått, vigt och mynt, nemligen det att vårt talsystem är sådant. Ordet »några» hafva vi tillagt för att utmärka, att de nya namnen ej äro många. !. 1 Afd. 17 Haft. 7 30 Kongl. Mäjiti Nåd. Proposition, N:o 62. •då de ej mera utmärka samma störheter eller samma fördelningar som förut, genom det vid benämningen af vana fästade begrepp om innehållet förvilla och sammanblanda det gamla med det nya. Den olägenheten att till bruk införa nya benämningar, hvilken hastigt öfvergår, men väsendtligt bör bidraga att bringa de förut brukliga i förgätenhet, då nyttan och företrädet af det nya systemet uppfattas, måste alltså heldre fördragas, än den, som skulle uppkomma vid de gamla benämningarnes bibehållande med do å dem satta nya värden och med ett annat fördelningssätt dem emellan, än hittills. Någon förändring är alltså ej heller i denna del skedd, utan att vara af nödvändigheten påkallad, och hvad som vid dess första betraktande kan förekomma betänkligt i anseende till de nya benämningar, som blifvit Ordet •’flera» bör utg införda, skall deremot icke allenast falla bort vid ett närmare öfvervägande, utan ock lemna rum för erkännandet, att de utgöra ett oundgängligt vilkor för den nya regleringens användbarhet, då den i ett sammanhang, och med afseende å dess tillämpning i öfvergången från det ena systemet till det andra, med uppmärksamhet skärskådas.
Med musik, samfäld läsning och lekar, eller, i det egna rummet, brefskrifning till hem och vänner, böra eleverna då, efter eget val få sysselsätta sig. Skolhemmets yttre anordning saknar ej häller sin betydelse; att rummen böra vara rymliga, ljusa och glada, bostaden i allmänhet sund, varm och treflig, faller af sig själft. För undvikande af kasernmässighet är önskligt ', att rummens möblering ej är alltför likformig - äfven i detta hänseende måste det enkla men trefliga privathemmet tjena till förebild. I enlighet med hittills vunnen erfarenhet, torde arbetsåret lämpligast böra indelas i 2: ne terminer; höstterminen från d. 15 augusti till d. 15 december, vårterminen från d. 15 januari till d. Då påtagligt är, att fullständig undervisning i alla de föreskrifna läroämnena, i anseende till dels de olika årstidernas olika alster, äfvensom till nödvändigheten af en tillräckligt lång lärotid, icke kan meddelas under kortare tid än ett helt arbetsår, må afgångsbetyg icke gifvas elev, förrän hon bevistat minst 2: ne terminer i skolan. Ehuru vi visserligen för vår del tro, att det för elevens utbildning vore lyckligast, om denna lärotid kunde förlängas med ännu 1 A 2 terminer, inse vi alltförväl, att detta, åtminstone i närvarande tider, vore att ställa fordringarna alltför högt, och att derför afgångsbetyg icke bör nekas elev, som finner sig förhindrad att mera än ett arbetsår bevista skolan. Antalet elever bör vara begränsadt; 15 till 18 torde vara det lämpligaste antalet. Öfverskrides detta väsendt ' ligt är fara för haiideii, att skolan förlorar deii så öiiskliga karaktären af ett hem. * - F * På frågan nlir undervisningen i den landtliga hiishållsskolan bör taga sin början blir svaret i korthet: j u förr dess hällre efter slutad skolgång, hvilket svar så naturligt framgår af det (ofvan sagda, att vi tro oss icke vidare behöfva motivera detsamma. Härmed är dock icke sagdt, att hushållsskolan bör stänga sina dörrar för kunskapssökande af högre ålder, hvilka känna sig besitta tillräckliga krafter och verklig håg att tillgodogöra sig hennes undervisning.
Det är således först efter år 1840, som det nya decimal-systemel i Frankrike är det enda lagliga och ännu i denna dag, Aline Hrr, så är det nödvändigt att allmängöra reduktions-labeller till jemnförelse emellan det nya och gamla systemet. Jag har här en sådan, som innehåller fullständig reduktion öfver gamla mått, mål och vigter. Jag skulle således tro, att man kan icke anstränga sig nog mycket för att, åtminstone i någon mån, få det nya systemets införande upskjulet, hvarföre jag förenar mig i Frih. Cederströms begäran att tiden måtte bestämmas till d. 1 Januari 1857. Frih. Raab: Lika med Frih. Cederström har jag i denna fråga ända tills nu vid slutet iakttagit tystnad, men af olika skäl; Frih:n derföre, att han funnit, att åsigter, stridande emot hans egna, hos R. o. Ad. gjort sig gällande, jag derföre att frågan baft den framgång, att hon icke behöft vidare understöd. Jag vill nu säga några ord emot den mening, sorn de siste tvenne lalarne här yttrat. De hafva begge två haft ett ofantligt stort misstroende till Svenska folket, då de ansett, att det icke skulle kunna fatta och begripa de nya mått, mål och vigterna. Jag ber Hrr:ne vara öfvertygade derom, , att den erfarenhet jag vunnit, som Iefvat mycket mera ibland detsamma än Hrr:ne, går derpå ut, att sannerligen, så snart det blir fråga om deras nytta eller skada, så lära de sig det ganska snart. Jag skulle på grund deraf vara böjd för att, om jag trodde det skulle vinna framgång, yrka en kortare tid, icke att tillämpningen skulle börja före 1856, menen kortare tid än de 7 år, under hvilka de b,åda systemen skulle få stå qvar vid sidan af hvarandra. Jag vill likväl icke göra något sådant förslag, derföre att jag tror det vara lämpligast att bifalla Utsk.-ns förslag för att derigenom få ett sam - 188 t)en 8 Joli e. m. manstämmande R. SI:rs beslut. Endast i tvenne fall anhåller jag att få svara de båda siste värde talarne.
Men öfver Riksg:sKont:s ställning är en kalkyl upgjord, som visar, alt Kont. icke kan upfylla sina förbindelser med mindre än att lån uptagas, såvida äfven dessa penningar skola af Kont. utbetalas. Den motsvarande fördel, som StatsUtsk. genom detta förslag trott sig kunna bereda Riksg:sKont., skulle bestå deri, att Kont. skulle blifva i tillfälle alt försälja kopparn på obestämd lid och sålunda kunna bättre följa med konjunkturen, för att erhålla ett högre pris och derigenom göra Statens förlust mindre känbar. Enl. min åsigt, är det orätt alt upmana Riksg:sKont. att ingå i handelsspekulationer; reglementeringen bör derföre inskränkas dertill, att tiden, inom hvilken kopparen skall försäljas, bestämmes så tillräcklig, att vederbörande icke blifva tvungne afyttra kopparen vid en ogynsam tidpunkt, d. v. s. då sjöfarten icke är öppnad. Om man stadgar att auktion på bränvinsbrännings-redskapen skall förrättas, då sjöfarten är öppnad, så är med detsamma konkurrensen öppnad, och, i fråga om en vara, så begärlig som koppar, kan man icke befara att den skall blifva monopoliserad, d. v. s. att några få personer kunna sätta sig tillsammans och nedtrycka priset å kopparen, hvilken f. n. är i ett ganska högt 15 II. 5 Den 15 November f. m. pris. Man invänder visserligen, att bär är fråga om gammal koppar. Det är sannt, att den icke kan afsättas annorstädes än i Hamburg, men den är så lätt att nedsmälta, att det icke bör möta någon svårighet att få den försåld till köptaän, hvilka derefter kunna låta nedsmälta densamma innan den utskeppas. Det bör derför icke möta något, hinder att bestämma den tid, inom hvilken kopparn bör vara försåld, hvilken jag föreslår till 6 månader efter d. 1 April. Då kunde under den tiden, som kommer att omfatta de månader, under hvilka kopparen skeppas, de för densamma inflytande medlen ingå i liquiden och StatsKont. skulle aldrig komma i förlägenhet. Det är gifvet, att vederb:de embetsmyndigheler i orterne måste anställa auktion på kopparen.
Gr. von Hermansson, Carl Johan. inom 5: te Bänkm:s-Afd:n: » 166. Frih. Stjerncrona, David Erik. inom 7:de Bänkm:s-Afd:n: » 338. » Tersmeden, Wilhelm Fredrik. Dsd !! November f. m. 55 inom 12:te Bänkm:s-Afd:n: M 559. Hr Pereswetoff-Morath, fullm. Gr. Piper, Charles Emil. inom 23:dje Bänkm:s~Afd:n: » 2221. » af Wirsén, Thure. inom 24:de Bänktn:s-Afd:n: » 2271. » von Feilitzen, Johan August Carl Alexander; Och belunnos, vid valförrättningens slut, hafva blifvit till Bänkman utsedde: inom 2:dra Bänkm:s-Afd:n: Gr. Beck-Friis, Corfitz, med 6 röster. inom 5:te Bänkm:s-Afd:n: » 161. Frih. von Höpken, Nils Albreckt, med 3 röster. inom 7:de Bänkm:s-Afd:n: » 354. » Fock, fullm. Frih. Åkerhjelm, Knut, med 7 röster. inom 12:te Bänkm:s-Afd:n: » 460. Hr von Krusenstjerna, Mauritz Adolf, med 3 röster. inom 23:dje Bänkm:s-Afd:n: » 2203. » Zacco, fullm. Gr. Kalling, Carl Napoleon, med 8 röster. inom 24:de Bänkm:s-Afd:n: » 2253. » von Holst, Hans Gram, med 4 röster. Upplästes en från Militär-Sällskapets i Stockholm Direktion ankommen skrifvelse af följande innehåll: Militär-Sällskapets i Stockholm Direktion får härmed äran att å Sällskapets vägnar inbjuda Hr Gr. o. Landtm, samt de af Höglofl. R. o.
Härligt att resa! Jag hade inte mycket erfarit, när jag skref de orden. Väglaget var uselt! Bäst jag satt i mitt hörn, så slungades jag i Gustafs hörn och tvärtom. Ibland skar medarna igenom, så det ilade i tänderna, och ibland fastnade vi i riktiga bärg af snö. I backarna åkte hästarna kana och skjutsbonden »hängde bak» och bromsade med klackarna. Det var möjligt, att det var roligt för honom, inte var det roligt för oss. Gästgifvargårdarna var iskalla, och hvad det där välsignade lasset angår, så passade det alldrig på. Än gick fimmelstången af och än hade hästen tappat ena framskon. Jag minnes särskildt en kväll, när jag var så hungrig, att jag kunde dö, och så trött, att jag var färdig att gråta, men lasset kom inte ändå. Hade jag nu för en enda gång fått min vilja fram, så hade vi haft matsäcksskrinet i vår släda, men Gustaf ville inte han, Gudbevars. »Det skulle bli för trångt – och när man nu en gång hade lass, så!» »Ja, men då skulle du också ha skaffat en skjutsbonde, som inte har för vana att litet emellan tappa framskon och bryta af fimmelstången», sa jag spetsigt. »Vi få väl äta hvad som finns», föreslog Gustaf saktmodigt. »För det första finns det ingenting», sa jag, »och för det andra, så kanske du vill vara så god och säga mig, hvad vi ska göra med matsäcksskrinet, om vi inte ska äta upp det? I detsamma kom värkligen det välsignade lasset uppkörandes på gården, och hur äggen, köttbullarna, skinkan och den rökta laxen smakade, kan jag inte ens be-skrifva. Min tro är, att det där fasliga fransk-tyska kriget alldrig blifvit af, om bara diplomaterna ätit sig mätta, innan de börjat förhandlingarna. Ingen människa vill slåss, då hon är mätt, och om så illa blir, att Ryssen en vacker dag ämnar sluka oss, så tror jag, att Hans Majestät, den Gud allra nådigast täckes bevara, bara behöfver hålla Käjsar-Storfursten med festmiddagar alltjämt, för att komma från saken.