Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Helt annat blir förhållandet, om saken får hafva sin naturliga gång, och utlänningen för §ina penningar får hvad de bär i landet verkligen gälla. Se vi åter på våra inre förhållanden, så finna vi, alt under vår närvar:de lagstiftning, då räntan är bestämd till högst G % med afdrag af bevilln.-proc., har det oaktadt kostnaden för erhållande af penningar på Stockholms börs ofta upgått till 8 proc. och derutöfver. Häraf visar sig ock omöjligheten, att genom lagar styra priset på penningar mera än pä andra varor; men långt ifrån således att genom lagstiftning kunna hålla priset på penningar lägre än det eljest skulle vara, åstadkommes en stegring deruti just genom dylika restrictiva försök, i thy att, utom det att, i händelse af behof, hjelp utifrån hindras, såsom redan blifvit visadt, måste den, som inom landet handlar med penningar, för att erhålla för sin vara hvad (len för tillfället är värd, vidtaga åtskilliga transaclioner eller, om jag så må uttrycka mig, konstgrepp bredvid lagen, hvilket i sin män än ytterligare fördyrar penningen. Men icke nog härmed, den bundna räntan minskar äfven production af penningar, ty det är gifvet, att banker, då de arbeta under förhållandet af fri ränta, röra sig lättare och kraftigare, än då räntan är fix, och mine llrr! hanker äro dock producenter af kapitaler. Då en penningekris nalkas, måste bankerne likasom seglaren, då stormen börjar hvina, refva segel. De måste under fix ränta vid inträffande kriser förminska sin rörelse, hvaremot de, dä räntan är fri, i stället höja räntan, och för låntagaren måste det alltid vara bättre, att, då han är i behof af penningar, kunna få dem äfven mot hög ränta, än att under intet vilkor kunna förskaffa sig deni. Man har vidare sagt, att den fria räntan är till nytta för den industriela och handelsverlden, men deremot till skada för jordbruket. Äfven detta hy,ilar på ett misstag.
StatsUtskottets Betänkande Z)en 11 Maj. aS3 om Lönförbättring för SkolStaten anmärkte jag, att StatsUtskottet hade underlåtit att bestämma anslags-summan; att en anvisning på StatsVerkets öfverskotter icke var i sin ordning; att uppgifvas hade bordt, hvilka Embetsman inom SkolStaten skulle erhålla lönförbättring, på det icke helt nya sysslor inåtte creeras och utan Ständernas begifvan-; de på Rikets Stat uppföras; och att ändtligen, enligt som mig syntes, man borde dröja med att förhöja SkolStatens löner, intill dess man undersökt, om man såg sig i tillfälle att vara rättvis emot penninglöntagande civile och militaire embetsmän. Dessa mina anmärkningar, dem jag, hindrad ifrån att bivista Ridderskapets och Adelns öfverläggningar, anmodat en annan att framlemna, måste vika för RiddarhusSecreterarens vältalighet. Den af mig begärda återremiss blef afslagen och Utskottets Betänkande bifallet.
Enligt mer löfte en m e d d e l a vi i detta vårt o r i g i n a l k o m p o s i t i o n för julnumpiano af markisinnan Maria de Gttell y Bourbon, hvilken, s o m v å r a läsarinnor se, af Isabella städes kompositrisen af varit Spanien tillegnats och drottning ej förut någonoffentliggjord. Wc Julafton. •,on h a d e gifvit det lilla rummet ett så I helgdagsfint utseende, hon kunnat. » Hon bejakade frågan. Skiss af Georg Nordensvan. a ni hört nyheten? » fAjA » Förlofning? H v e m? Ä r det Sigrid? ^ Ellen, Lissi? » » Det kan väl aldrig vara Klas? » » Ah, låt mig bara se på poststämpeln, skall jag genast säga. Hangö! Ellen, det är Ellen » » Alldeles! Ellen är förlofvad. Med en baron v. X. » » T i l l min systers stod det p å asken, i » Hvilken Ellen? » » Ellen Sundel, ja du känner henne inte. » hvilken den förvarades. Man slog genast efter baron ' von X. i adelskalen» Sidenhjertat håller sig längre än mennidern. » Hvad stackars Rose skall vara glad! Nu får hon sin dotter försörjd. För han har naturligtvis förmögenMen hon kunde likväl ej döma så het, efter han vågar fria till en fattig flicka. Står strängt. Men mycket goda hennes minne. inkomster. Han är byråchef och har dessutom en egendom. » J u l g r a n e n, s o m de hjelptes åt att k l ä d a » Fyrtio år gammal. Se här står han. » o c h sedan försökte nå o m k r i n g; bara de två Och en af damerna läste upp, hvad » boken » hade o c h hennes stora d o c k a. att säga om baron von X. » V i måste genast telegrafera och lyckönska. » Och julklapparne!
Afven jag anser en sådan organisation vara ganska lämplig; men jag kan deremot icke instämma i hvad vidare blifvit föreslaget, eller att den ifrågavande truppen skulle ställas under Gottlands national-bevärings befäl och underbefäl, enär öfverbefälet redan är alltför otillräckligt, om det skulle ifrågakomma att använda beväringen till landets försvar, och det valda underbefälet ej kan påräknas till ständig tjenstgöring. Sisth år mönstrade jag nära 9,000 man national-beväring, och om äfven man skulle antaga, att en del deraf utgjordes af sjöfolk och andra personer, hvilka ej hade stadig hemvist å ön, kan man likväl, utan fara af misstag, påräkna, att åtminstone 8.000 man skulle kunna träda under vapen, om så påfordrades. Såsom befäl för denna styrka finnes för det närvarule icke mera än 76 officerare på stat. Jag hemställer då, huruvida det vore lämpligt att ytterligare ställa en trupp af 1,000 man under delta fåtaliga befäl. Måhända är äfven den af motionären föreslagna styrkan allt för högt uptagen och torde möjligen kunna nedsättas till en starkare bataljon, om tillgångar skulle saknas att utföra förslaget i dess helhet. Onskligt vore likväl om sådant kunde ske, ty 1,000 man lärer ej kunna anses utgöra en för stor stamtrupp åt en så talrik beväring. Den tid, hvarunder 200 man af den föreslagna truppen skulle såsom instruktions-kompani öfvas, har blifvit bestämd till ett år, samt öfningstiden för den öfriga styrkan uptagen till en månad, och tyckes mig dessa öfningslider vara passande, då man besinnar, att icke allenast rekryterna, utan äfven sjelfva manskapet böra erhålla en sådan öfning, att de motsvara bestämmelsen af att vara en stamtrupp. Af den föreslagna styrkan, 1,000 man, skulle S00 hvarje år under 11 månader permitteras. Jag tror att ett sådant antal ganska väl skulle erhålla ständig arbetsförtjenst å ön. Gottland har en jord, i hvars sköte stora krafter och värden ännu ligga slumrande. För att upväcka dessa värden och krafter till lif och verksamhet, fordras tvenne saker, kapital och folk.
Skall jag draga i härnad, besegra en värld och upphöja dig till drottning, eller skall jag på örnens vingar svinga mig upp till sjustjärnorna, plocka ner dem, sammanfoga dem till diadem för att pryda ditt sköna, brunlockiga hufvud? » » Nej, poetiske riddare, det skall du icke, » svarade hon i samma ton, » jag tager er alla till vittnen, då jag afkunnar min d o m; ej på örnens vingar skall du stiga mot höjden, tappre riddare, ej med svärd skall du strida, oförskräckte man utan fruktan, du som med nålen anfallit tvänne värnlösa kvinnor, du skall helt rätt och slätt laga min klädning. » » Bravo, Annie, » utbrast Emil. » Det var stiligt, » fnittrade Maurice. » Familjens talanger ökas, » sade Torsten. » Jag vill verkligen bra gerna se Otto med nål, tråd och fingerborg, » skrattade Henriette, » åh, det blir en härlig syn. » Alla tycktes nöjda utom Otto. Han bara tittade på Annie och teg, så gjorde han en liten axelryckning, smålog förbindligt mot henne och tog ett steg närmare. » Nåväl, gif mig kjorteln genast så få vi affären uppgjord. » » Ah, » sade hon och drog sig baklänges. » Ypperligt, han har ej vansläktats, » triumferade Torsten och drog en omotioerad trädgren genom det färgrika löfverket på trädgårdsdekorationen. » Nå, som du vill då, jag har erbjudit mig att göra, hvad du fordrat; du nekar, således är jag löst från mitt ådömda straff. » » Ja, du bar verkligen segrat för den här gången, » svarade hon leende, » du är inte så dum, som du ser ut. Nåja, jag förlåter dig ändå. » » Tack, » sade han och fattade hennes hand med en tryckning, som kom henne att hastigt rycka den lös. » Om jag bara kunde begripa, hvarifrån jag skall få en skolflicka till i min pension, » utbrast hon sans ä propos och satte sig på öfversta trappsteget. » Kan du inte använda mig? » frågade Otto älskvärdt och slog sig ned midt emot. » Det duger rakt inte, att magistern kommer och examinerar fyra elever, det ser alldeles för fattigt ut.
Hjerta slutligen fästat uppmärksamheten derpå, att de hästar, som lill sådane möten commenderas, derstädes, ulan rusthållarens bidrag, födas un - Bih. till R. St. I 2 Stats-Utskottets Utlåtande, N.o 11S. der 3 månader af den tid på året, då fodertillgången är knappast och dyrast. Vid öfvervägande häraf, har Utskottet, som, i afseende på indeldta Cavalleriets möten och vapenöfningar, i allmänhet sig yttrat uti utlåtandet N:o 44, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens 3:dje Hufvudtitel, icke funnit någon uti Indelnings-Verket grundad anledning till ett sådant bidrag för kostnaderne vid Recrutoch Remontsamt Corporalskolemöten, som af motionären blifvit ifrågasatt; i följd hvaraf och då, i händelse al bifall till Utskottets förslag om upphörande af mötespassevolance-afgiften, de rustande komma att tillskyndas en fördel, öfverskjutande den kostnad, hvarför ersättning blifvit begärd, Utskottet ej kan till motionen tillstyrka bifall. Stockholm den ti Maj 1840. Ank. till Exp. Utsk. den i2 Maj, kl. i e. m. Utlåtande, i anledning af väckte motioner om anslag till det af Professoren Doctor Nils Åkerman i Stockholm inrättade Orthopediska Institut. (U. Af Till Stats-Utskottet hafva blifvit remitterade tvänne motioner, angående anslag till ett af Professoren Doctor Nils Akerman i Stockholm inrättadt Orthopediskt Institut, den ena från Höglofl.
Af hr Gråå, J. F., som åberopade utgifts-afdelningens förslag så lydande: ”Jemte det Utskottet befarar, att ett så stort antal nya munderingar för beväringsmanskapet, sorn det nu ifrågasatta, skall, hopadt i förråderne, genom brist på tillräcklig omsättning mer eller mindre förderfvas, anser Utskottet en dubbel omgång munderingar icke vara af behofvet oundgängligen påkallad; och då Rikets Ständer genom bifall till Utskottets betänkande N:o 18 redan beviljat till beklädnadsoch utrednings-persedlars anskaffande för beväringsmanskapet en summa af 23,8,666 r:dr 32 sk., samt Utskottet vidare uti 21:a punkten af dess utlåtande N:o 69, angående regleringen af utgifterne under Riksstatens 4:de hufvudtitel, tillstyrkt, att det vid nästlidne riksdag beviljade extra anslagsbelopp af 26,666 r:dr 32 sk. till kompletterande af beväringens reservförråd må å ordinarie stat uppföras och tilläggas anslaget till Försvarsverket i allmänhet, har Utskottet, med jemväl fästadt afseende derå, att så många andra vigtiga militär-behof taga tillgångarne i anspråk, trott sig icke böra i vidsträcktare mån föreslå ytterligare anslag till ifrågavarande ändamål,' än att af den summa 54,000 r:dr, som, för den händelse det nu begärda 'extra anslaget blefve till fullo beviljadt, beräknats vara, jemte andra härtill förut disponible medel, erforderlig till persedlarnes underhållande, den, efter afdrag af förenämnde 26,666 r:dr 32 sk., belöpande återstod af 27,333 r:dr 16 sk. nu anslås tili dels underhåll, dels ytterligare komplettering af beväringsmanskapets reservförråd; i följd hvaraf Utskottet hemställer att Rikets Ständer må till nyssnämnde ändamål bevilja ett anslag af 27,333 r:dr 16 sk. för hvartdera af åren 1855, 1856 och 1857.”
Ett sådant förslag i sig sjelft alldeles opraktiskt och utan annan verklig följd än Norges förnärmande eller Unionens upplösning är slutligen ej förenligt med Sveriges heder, då det bryter tro och lofven, och strider mot för Sverige förbindande traktater. Det efverensslämmer ej med Svenska folkets heder, att under sken af att söka befästa den ingångna Unionen fordra sådana bestämmelser deri, som i verkligheten skulle upphäfva Unionen och den Norges sjelfständighet vi lofvat att hålla i helgd. Då emellertid det nu af Utskottet fanade beslut rörande Grefve Anckarscärds motion hufvudsakligen öfvereussiämmer med Aldelningens förslag, men i motiveringen till detta sistnämnda influtit åtskilligt ordande om en slik oiikslällighet och densamma frams'ällts såsom den enda lämpliga grundsatsen för den löreslagna s. k. revisionen, och jag ej kan veta hvad som kan komma att intagas i den motivering Utskottet in pleno kommer att antaga, har jag, för den osanno - 52 Allm. Besvoch Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 37. lika händelse att samma princip skulle af Utskottet antagas, ansett mig böra förklara att jag väl biträder förslaget om en revision, men endast för så vidt densamma bygges på fullkomlig likställighet i internationell hänseende emellan folken. Hvad beträffar Herr Ribbings motion om tryckning af den så kallade Unionskommittéens betänkande, får jag mot Utskottets beslut att afstyrka motionärens förslag anmäla min reservation, och kan ej undertrycka min lifliga förvåning öfver detta beslut. Lösligheten af de skäl, som för afstyrkandet anförts, visar bäst beslutets beskaffenhet. Lägger man härtill att förslaget med hög grad af fullständighet och sakrikhet berörer de Unionela förhållandena, som nu så lifligt sysselsätta sinnena och att det längesedan i Norge publicerats, samt att slutligen Utskottets ifrågavarande beslut fattats just i denna tidpunkt och i sammanhang med förslaget om revision, så lärer i sanning ej många ord behöfva på delta ämne spillas. Utskottet har, hvad vidare beträffar Herr
» Vet frun, hva ' de ä för fel? » frågade hon en dag på tal därom, medan hon blåste på och långsamt njöt ' af det på fatet uthällda kaffet. » För lite göra ha de nu för tiden, de ä alltihop de. » På så sätt själf besvarande frågan fortfor gumman ifrig och i tagen: » De vet jag bäst, för jag har också tjänt i min dar, och då va de andra ordningar, må tro; de ä — ge mej si — öfver 60 år se ' n de ' nu. De sista åren, innan jag blef gift, tjänte jag hos ett mycke snällt å galant bondfolk i Faringe i Uppland, och på den tiden kunde en nog ha talt på, att det var för mycke ' att göra, men en gjoråVt allri, vet frun, vi visste inte af annat än arbete, å vi va ' så upptagna me ' sysslor jämt å samt, så vi hade allri tid att sätta oss ner å grubbla å harmas öfver, huru bundna vi voro — som di tala så mycke ' om nu för tiden. Tu, tri om mårnarne skulle en opp å ner i brygghuset å bränna. Hvart hushåll brände sitt brännvin själf då si, och kvinnfolken skötte om det. Eller också skulle en ut till mältan, både till bränning å brygd skulle det mältas, förstår frun — å de ' var ett ansvar, ska ' jag säja att sköta om mältan: bvarken för mycket eller för litet grodd fick den vara. Men jag ska ' tala om för frun ett riktigt bra prof. » Gumman steg upp från sin stol och på ett förtroligt halfhviskande sätt meddelade hon mig hemligheten af att få ett riktigt godt malt, när jag härnäst skulle mälta: 8 — » Jo — om man tar en näfve af mältan och 15 korn däraf äro riktigt utgrodda, då är maltet färdigt att torka på ba ' stu ' lafven. Ba ' stu ' n eldas opp förstås å maltet bredes ut på lafven, där det får ligga från ottan till sent på kvällen, då det är färdigt, men det ska ' röras om oupphörligt under tiden, så att alltsammans blir lagom torrt å inte somt brändt å somt vått, inte.
I sammanhang härmed*) och då från stadgandet i 18 § af den för Hof-Rätterne den 14 September 1858 faslstälda Arbetsordning, att uti de nya rotlar, hvilka vid början af hvart år skola upprättas, böra öfverföras alla mål och ärenden, som icke äro i följd af återkallelse afskrifna eiler blifvit slutligen afgjorda, icke något undantag finnes medgifvet; samt för ett motsatt förfarande i hvad särskildt angår de hos Hof-Rällen fullföljda lagsökningsoah utmätningsmål giltig grund dessmindre är för handen, som, efter hvad ofvan är sagdt, Hof-Rätt ej mindre i fråga om dessa *) I nu följande ämne var äfven underdånig hemställan gjord. 87 an om andra der anhängiggjorda mål åligger vidtaga erforderlig åtgärd för deras försättande i det skick, att de kunna till slut befordras, bafve Vi härmedelst velat i nåder förklara, det Eder åligger att icke allenast för framtiden iakttaga att alla de vid ’ CD o hvart års slut icke afskrifna eller slutligen afgjorda mål och ärenden varda uti påföljande årets rotlar öfverförde, utan ock till innevarande års rotlar låta öfverföra de mål och ärenden, som med snledning af Edert den 19 December 1861 fattade beslut må hafva utur sedermera upprättade rotlar uteslutits, men ännu icke blifvit vare sig afskrifna eiler slutligen afgjorda. Meddelande Eder detta till kännedom och underd. efterrättelse, befalle Yi etc. Stockholms Slott den 8 Mars 1864. GARL. L. De Geer. Ett i allmänna lidningarne omnnmndt tryckfrihetsmål, emellan Sladsfiskalen i Göteborg, vice Häradshöfdingen H.
Det allmänna förståndet tillämpar nemligen med oböjlig konseqvens de grundsatser, sorn lagen godkänner. Bland de grundsatser, som lagstiftaren i fråga om tillgrepp följt är en, som återfinnes i 20 Kap. 3 §, att tillgrepp ute å mark af hvad som står under Guds lås bestraffas strängare än annat tillgrepp, — emedan det af egaren ej kan värjas. Men om en sådan svårighet finnes till, i fråga om hvad i denna 3 § omförmäles, så gäller detta i ännu högre grad skogen, såsom merändels aflägse från bostäderne. Enligt detta förslag skall den, som fäller och tillgriper ett masteträd af måhända flera hundrade R:drs värde, betraktas såsom åverkare; men den, som tillgriper skatarne eller brångnarne af trädet, med ett ord, hvad som, såsom odugligt, upphugges till ved, då det i värde uppgår till 15 R:dr, straffas såsom tjuf. Kunna väl dessa brott i någon mån jemföras med hvarandra, eller är icke den brottsliga viljan, som ådagalägges, den större skadan, som tillfogas, genom det förra, ojemförligt större än genom det sednare? Man anför såsom skäl för dessa orimligheter den allmänna meningen. — Jag anser den allmänna meningen vara uttalad af Rikets Ständer, af de af Kongl. Maj:t särskildt förordnade komiterade enhälligt, af de vid 3 allmänna landt bruksmöten till tusental församlade rikets innevånare, af hela folket, som ger den af lagen så kallade åverkaren sitt rätta namn : skogstjuf. Man anför den bestående lagen. — Denna lag, tillkommen för 130 år tillbaka, på en tid då skogen nästan betraktades såsom fiende, under det den nu deremot utgör föremål för våra trägnaste omsorger, är, såsom icke mera öfverensstämmande med vår tids åsigter, på väg att omarbetas. Bör man väl deraf bibehålla hvad som måhända minst kan försvaras. Skogarnes förhärjande är icke blott ett brott mot eganderätt, men emot kommande tider, emot samhället, för hvars trefnad och bestånd de äro ett vilkor.
December till Stats-Utskottel remitterad, motion, rörande redovisning öfver användandet af de vid sednaste riksdag till neu tralitetens upprätthållande beviljade medel. S. D. Uppå derom af Vice Talmannen Anders Andersson väckt motion, beslöt Ståndet, att hos öfrige Stånden framställa den önskan, alt samtlige Stånden må, sedan Stals-Utskoltets Betänkande, angående jern vägsfrågan till Stånden inkommit och blifvit i något Stånd 2:ne gånger bordlagdt, på sätt 2 momentet af 46 § Riksdags-Ordningen stadgar, å ett rum sammanträda till gemensamma öfverläggningar, rörande de ämnen berörde Betänkande innehåller och företrädesvis den financiela delen deraf. Prot.-Utdrag den 6 och 9 Maj 1857. 325 Den 6 och 9 Maj. Frän Vällofl. Borgare-Stdndet. S. D. Föredrogs ånyo Sammansatta BeviUnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets , Betänkande N:o 2, angående vilkoren för bränvins tillverkning. Härvid förekonuno: l:o Yttrandet pag. 5, i anledning af Herr Björcks samt Riksdags-fulhnäktige Gustaf Jonssons och Olof Olssons motioner. Bifölls. 2:o Följande §§ uti Författnings-förslaget, jemte motsvarande framställningar i Betänkandet. aj § 2. Den föreslagna förändringen af tid för tillåten bränvins-bränning afslogs, och Ståndet antog denna redaktion af § 2, mom. 1, första perioden: ”Bränvinstillverkning skall, så framt ej högst vigtiga omständigheter föranleda dess inställande, vara tillåten linder 2 månader af året, nemligen: från och med den 1 November klockan 12 på dagen till och med den 31 December vid samma tid”; hvaremot detta moment i öfrigt gillades, enligt Utskottets förslag; äfvensom Ståndet beslöt, att nämnde §:s andra moment hör, i enlighet med Kongl. Förordningen den 18 Januari 1855, bibehållas vid följande redaktion: ”Mäsk-beredning eller bränvins-tillverkning vare likväl ej etc.” b) 8 13.
I den nådiga propositionen har Kongl. Maj:t föreslagit, att Andre Regislratorn t Justilie-revisions-expeditionen måtte på allmänna indragnings-staten upptagas till ett belopp af 605 R:dr 50 öre R:mt, att utgå till dess tjenstens nuvarande innehafvare genom befordran eller annorledes afginge; men då Rikets Ständer genom tre Stånds sammanstämmande beslut redan bifallit Utskottets, vid behandlingen af utgifterna under riksstatens andra hufvudtitel, gjorda hemställan om beredande af löneförhöjning åt denne tjensteman, utan att något särskildt bidrag från allmänna indragningsstaten erfordrades, anser Utskottet ofvanberörde framställning hafva förfallit. 13:0. Likaledes har Kongl. Maj:t föreslagit, att nuvarande Notarien i Krigshofrätten måtte, intill dess han från tjensten afginge, upptagas på indragningsstaten till ett emot hans löne-inkomst med ljuspenningar svarande belopp af 1,344 R:dr Riksmynt. Utskottet, som i fråga om löne-reglering för Krigs-hofrättens embetsoch tjenstemän ra. fl. under den 16 i denna månad afgifvit särskildt utlåtande, hvaruti yttrande om nu ifrågavarande tjensteman äfven förekommer, får detta yttrande här endast åberopa; kommande, i händelse detsamma af Rikets Ständer bifalles, frågan rörande omförmälde Notaries uppförande på indragnings-stat att förfalla. 14:o. Stats-Utskottets Utlåtande M 167. 9 14:o I likhet med hvad vid de fem sistförflutna riksdagarne egt rum, är i den Kongl, propositionen äskadt, att Professoren C. J. Schlyter, för lifgifvande af Sveriges gamla lagar, måtte, under enahanda vilkor som förut, upptagas på indragningsslaten till fortfarande arfvode af 1,800 R:dr Riksmynt.
Riksmöte fattade beslut och gjorde hemställningar blifvit af Konungen gillade, utfärdade och i verket stälde; men någon uttrycklig förbindelse för R. S. Justitise-Ombudsman på intet ställe finnes stadgad att följa sådane ärender med dess uppmärksamhet eller i ordentelig väg befordra skyndsamhet i den lagliga gång, hvartill ett passivt förhållande eller en blott påminnelse icke alltid torde göra tillfyllest; hvarföre hemställes, om det icke kunde blifva Justitise-Ombudsmannen uttryckeligen föreskrifvit att ifrån den stund, förteckning på oafgjorde ärender af ofvannämnde beskaffenhet af Ståndens Cancellier honom tillställes, med sorgfällighet iakttaga allt, hvad på dess Embete ankommer, för att befordra deras skyndsamma, slut och i dess berättelse vid nästa Riksdag omständeligen uppgifva, hvad anstalt han dertill vidtagit, och hvarpå ett sådant slut då kan bero. Då Erik Svensson ej förmått uppge något sätt, huru Riksens Ständers Justitise-Ombudsman annorlunda än genom påminnelser hos den föredragande skulle kunna påskynda afgörandet af ofvannämnde mål, och detta Memorial för Justitise-Ombudsmannen således ej föreslår någon annan skyldighet, än som i dess Instruction redan är honom ålagd, har Beredningen icke ansett nödigt att dermed taga någon vidare befattning. Bilaga C. till Mern. N:o 8. 425 Bilaga C till Mern. N:o 8. Utdrag af Frotocollet hållet i Riksens Högloft. Ständers Constitutions-Utskott den 10 Julii i 812. Föredrogs och gillades hvad Fördelningen den 11 Junii beslutit angående Riksdagsmannen Erik Svenssons Memorial om Justitise-Ombudsmannens åliggande att befordra skyndsamhet i den lagliga gången af Riksens Ständers fattade beslut och gjorda hemställningar. Hvaröfver Betänkande till de respective Stånden skulle afgifvas. 426 Riksdagen 1812. lV:o 0. Memorial med förslag till nytt moment i 56 § Reg ering s-F'ormen ang. sättet för Grundlagsfrågors helland ling.