Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Härberget för tjänst flickor, Klara östra kyrkogata 7, är en inrättning, som väl förtjänar den största uppmuntran från allmänhetens sida. Trots sin ringa och anspråkslösa början har det under de fjorton år det ägt beslånd uirättat ofantligt mycket godt. Hemmet är s o m bekant närmast afsedt att lämna kost o c h tak öfver hufvudet åt fattiga tjänstflickor, s o m från landsorten komma upp till hufvudstaden för att söka tjänst, men s o m här, ensamma som de vanligen äro, löpa alla slags faror. Ej mindre än inemot 6,000 tjänstflickor hafva därstädes under de gångna åren funnit råd och hjälp o c h delvis beredts platser eller ock satts i stånd att återvända till hemorten. Då hemmet emellertid arbetar under tryckta ekonomiska förhållanden, måste det ibland genom anordnandet af någon försäljning skaffa sig inkomster. En dylik försäljning är ämnad att hållas i hemmets lokal den 18 och 19 dennes, o c h vore det önskligt, att allmänheten lifligt visar intresse för densamma. Litteris et artibus i briljnnter ötverlämnade konungen i lördags till hofsångerskan grefvinnan Mathilda Taube, född Grabow. Undervisning i solosäng meddelas af hr Zacharis Köster, en sedan långt tillbaka för vår allmänhet bekant sångare, som på senare åren efter grundliga sångstudier ägnat sig åt sånglärarekallet och med mycken framgång på detta område verkat i Hamburg och äfven i Berlin samt, någon kortare tid, äfven i hemlandet. Att hans undervisning, särskildt hvad röstutbildningen beträffar, gifvit de bästa resultat, vitsordas af pressen dels efter hans eget uppträdande som konsertsångare, dels efter prestationer af hans elever, bland hvilka han i Tyskland kan räkna döttrar inom de fram stående familjerna Mollke, Hohenlohe och Radzevill. Litteratur. Svenska bilder af Carl Snoilslty med teckningar af A. EdclfcU föreligga nu afshitade i den på Hugo Gebers förlag utgifna praktupplagm. Det sista dubbelhäftet (hft 5 o. 6) har i dagarna utkommit o c h slår ej i något hänseende tillbaka för sina ypperliga föregångare. Sådant arbetet nu i sin helhet framträder, torde det komma att utgöra julmarknadens mest efterfrågade verk inom bokhandelns område.
Den omsorg, som författningarne åsyfta, att förekomma gäldenärs lidande, har sträckts så långt, att fordringsägares rätt blifvit uppoffrad, ty mångens obestånd har vållats derigenom, att han icke åtkommit hvad han haft att fordra och såmedelst har ofta fleras undergång beredts genom omsorgen att förekomma en endas. Jag föreslår, i anledning häraf, den ändring i executionsförfattningarne, att der fastighet uppgifves till gäldande af domfäst skuld, eller densamma, på grundaf inteckning, skall utmätas, någon värdering icke erfordras, utan utmätningen verkställes efter uppskattningsvärdet, att auction får verkställas 3 månader efter kungörandet , och att försäljning vid första auetionen ovilkorligen sker, så vida icke fordring s-ägaren och närvarande öfrige inteckningshafvare medgifva anställandet af eft ny, eller och intet anbud göres, samt att, om 3 Deri 21 Februarii, ytterligare auction blir af nöden \ densamma verkställes en månad efter kungörandet; äfvensom dä lös egendom är utmätt, densamma må vid första auctionen försäljas, så vida icke lordriRgs-ägaren sjelf äskar en ny. I båda fallen vilie jag dock, att minst en månads anstånd med betalningen skulle lämnas köpare. 9:0. Hvad bysättning angår, är jag långt ifrån att tillstyrka dess afskaffande. Der personlig säkerhet är gifven, måste den och kunna utkräfvas, och bysättning är ett nödvändigt correctiv emot bedräglige speculationer. Att vilja ersätta detta genom ett stadgande om oförmögen eller tredsksnde Gäldenärs arbetsskyldighet, vore förgäfves och dessutom skulle derigenom ett slags lifegenskap kunna beredas, sorn bör undvikas. _ Gäldenärs arbetsskyldighet är också mig veterligen blott med* gifven i ett enda fall, som HandelsBalken i 16 Cap. 3 §. bestämmer.
M 19, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande, M 8, rörande Kongl. Maj:ts nådiga Proposition örn antagande af en författning, angående giftermål emellan kristen och mosaisk trosbekännare; .As 23, i anledning af återremiss utaf Lag-Utskottets Betänkande, JY& 17, rörande väckt motion om föreskrift derom, alt arfskiften skola inom viss tid till domstol ingifvas; och JVå 24, i anledning af återremiss utaf Lag-Ctskottets Betänkande, JVå 18, öfver väckta motioner om förändrad lagstiftning i fråga om upprättande af bouppteckning, m. m. S. D. Föredrogos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkanden: JVs 53, i anledning af väckt motion om ändring i Kongl. Kungörelsen den 18 Mars 1843, i fråga om ersättning åt särskildt tillförordnad domare för syn å militieboställe. Bifölls. J\° 54, i anledning af väckt motion om en ny lag, rörande vattenrätten; Utskottets tillstyrkande bifölls med följande förändrade lydelse: »att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes åt sakkunnige män uppdraga att utarbeta förslag till en ny lag såväl för ufledande som tilledande af vatten, och hvaruti bestämmas jordoch strandegares rättigheter och skyldigheter i förhållande såväl till hvarandra som till innehafvare Prot.-Uldrag den 11 Februari 1S63. 221 af vattenverk elier annan egendom, hvars rätt af en eller annan anledning må häraf vara beroende». Och skulle de öfriga Riks-Stånden vänligen inbjudas att i della beslut sig förena. JV2 SS, i anledning af väckt motion om upphäfvande af hittills gällande reglementen för vården af sockenmagasiner, samt öfverlemnande åt kommunalstyrelserna att öfver samma magasiuer förfoga. Afslogs. JV3 S6, i anledning af väckt motion om lämpligare fördelning emellan socknar inom samma pastorat af den återvunna helgonskylden. Bifölls.
Jag har med noggranhet gcnomgätt flerfalldiga privilegier, förunnade ät Förläggare, Författare och Journal - Redacteurer i flere Länder, men alldrig funnit att nägon Regering, eller nägon Corporation trott fig det tillständigt wara, att härmed förbjuda annat än eftertryck af den privilegierade skriften, ätminstonc icke, nägon annans försök att uppgifwa ett bättre arbete i samma form eller ämne Snarare har hwarje upplysning älskande Regent med nöje sett den täflan som flere tidskrifter emellan kan uppkomma, och har man alltid i andra Länder, och äfwen fordomdags här, öfwerlcmnat ät ben bästa skriften att genom förwärfwande af allmänt tycke, skaffa fig sjelf ett ädlare privilegium. —> Och hwad blir följden af denna författning? — Jo den, att i fall en i alla afsecnden dälig Litterair Journal hade redan kätt eller framdeles skulle förstä att skaffa fig ett privilegium, sä skulle detta fuskeri i wista tider ensamt fortfara att förrycka allmänhetens länke, sätt Den 12 October. 416g sätt och förskämma betz smak under hämmandet af alla widare bemödanden till nägot bättre. Wängen tordr icke anse denna omständighet som sä wigtig, men jag anhällcr och uppmanar alla att tänka häröfiver, och jag är säker det hivar och en skall finna denna saken som jag. Och hoppas jag derföre att hwarje om wär Litteratur män man förenar stg med mig att pika ändring i detta moment, att yrka det alla uteslutande rättigheter, alla inskränkande privilegier mätte för alltid afskaffaS i wärt Lärdomsrike. Herr k o tfiIi 6 b, Larl krestine, började uppläsningen af ett dictamcn, men afbröts af en Deputation ifrän det hkdcrwäida Bonde - Ständet, hwilken anmältes och infördes, och förmälde Riksdagsmannen ^Vesling, hwilken densamma anförde, att BondeStändet antagit de ifrän Constitutions - Utskottet inlemnade Förslag till Wal - Act, Swea Konunga-försäkran och Thronfbljarens försäkran.
De öfrige 3:ne Riks-Slånden, hvilka äfven ogillat Utskottets berörde förslag, hafva deremot beslutat, Preste-S'rindet: att Rikets Ständer böra hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att vid de tillfällen, då Statens embetsman varda i diplomatiska befattningar anställde och i följd deraf, utan alt från förut innehafvande embeten eller tjenster entledigas, likväl sättas ur stånd alt bestrida dertill hörande åligganden, de för embetet eller tjenslen å Stat anslagne aflöningsmedel, med undantag af hvad skäligen må anses tillkomma den, som embetet eller tjernsten under tiden förestår, måtte Stats-Werket besparas; ordinarien dock öppet lemnadt att, då det diplomatiska uppdraget tilländagå!’, åter inträda i åtnjutande af sin å Stat egande lön; samt Borgareoch Bonde-Stånden: att, på sätt i Herr Schartaus reservation blifvit föreslaget, Rikets Ständer skola uli underdånig skrifvelse till Kongl. Majit begära, att, vid de tillfällen, då Statens embetsman varda i diplomatiska befattningar anställde, i följd hvaraf de, utan att "ifrån förut innehafvande tjenster entledigas, likväl sättas utur tillfälle att bestrida dertill hörande åligganden, de för embetet eller tjensten å Stat anslagne aflöningsmedlen skola, med undantag af hvad skäligen må anses tillkomma den, som embetet eller tjensten under tiden förestår, till Stats-Werket besparas; ordinarie in - Siats-Utskottets Utlåtandej N.-o 184. 5 neliafvaven dock öppet alt, vid densammas återtilllrädande, ånyo komma i åtnjutande af lönens fidla belopp.
Det betänkande i ämnet, hvarmed Kammar-rådet Cassel, efter fulländadt uppdrag till Kongl. Maj:t inkommit, innehöll utredning angående uppkomsten och nuvarande beskaffenheten af de arbetseller hofveri-skyldigheter, som till omförmälde kungsgårdar och boställen utgjordes; och hade med ledning af dessa förhållanden vid hvarje särskild kungsgård, uppskattning i ökeoch dränge-dagsverken skett af de arbetsbiträden oell tjenstbarheter af särskilda slag, som, enligt arbetskontrakt och gällande stadganden ålåge dels hvarje hofveri eller arbetsslag för sig, dels alla hofverierna gemensamt, hvilken samfälda arbetsskyldighet derefter blifvit på hvarje hemmans nummer efter dess andel i hofverilaget, fördelad; och hade vid denna uppskattning i öfrigt iakttagits, dels, att, jemlikt den fördelning af arbets-skyldigheterna, som under den förflutna tiden varit och ännu vore gällande, samt i öfverensstämmelse med arbetsböndernas allestädes tillkännagifna önskan, helt arbetslags eller hofveris arbetsskyldighet beräknats till visst antal dagsverken, utan afseende å det större eller mindre hemmantal, hvaraf hofveriet varit sammansatt eller på hemmanens nuvarande godhet och beskaffenhet, och följaktligen äfven utan all hänsigt till de skiljaktigheter i arbetsqvantiteternas belopp och ersättningen derför, som kunde uppkomma vid den ena kungsgården i jemförelse mot den andra, dels och att sådane dagsverken, som vanligen utgjordes af qvinnor eller yngre, icke fullt arbetsföre, manspersoner, ansetts motsvara § delar af laggildt drängedagsverke; hvarefter arbetsvärdet blifvit i penningar uträknadt efter medel-markegångspriset å hvardera slaget dagsverken under de tio åren 1834—1843, hvilket medelpris bestigit sig till: Bih. lill R. St. Prat. 1853—1864. 4 Sami. 1 Afd. 33 Bäft. 2 10 Stats-Utskoltets Utlåtande, N:o 93. inom Skaraborgs län: för ett ökedagsverke
De antaga, utan att likväl vidare utveckla skälen för sitt påstående, att jordegare, som angränsa kro nan tillhörig skogsmark, få vidkännas en förökad stängselskyldighet, och Hultman förmenar, alt »en kronojords granne kan alldeles förtyngas af stängselskyidigheten, då han icke har att påräkna någon motsvarighet i skyldigheten hos den, som innehafver kronans jord.» Sistberörde uttryck såväl som sjelfva påståendena i öfrigt föranleda emel lertid Utskottet att antaga, det motionärernes ifrågavarande framställning beror af ett missförstånd, som bör kunna höfvas genom att blott uppmärksamt betrakta den 7 §:ns innehåll. Ar kronojorden upplåten till någons disposition, vare sig enskild persons eller menighets, så eger undantaget frän den allmänna stängselskyldigheten ej rum. Det är endast i det fall, att marken står under kronans omedelbara vård — i hvilket fall någon betning derstädes ej begagnas — som kronan ej anses skyldig deltaga i hägnad. Den angränsande enskilde jordegaren kan då ej behöfva någon hägnad emot kronojorden, helst han, jemlikt 5 § 2 punkten, icke behölver vidtaga någon åtgärd för att hindra sina egna kreatur att inkomma på kronans mark, utan tvärtom har uttryckligt tillstånd att nyttja betet derstädes. Så länge berörde förhållande fortfar, måste grannskapet emot kronoparken alltså, långt ifrån att leda till »förtyngande» i stängselskyldigheten, tvärtom innebära en fördel, i många läll af ganska stort värde. Begagnar åter kronan sitt stängselvitsord, måste hon deltaga i hägnad lika med andra. Utskottet måste fördenskull afstyrka allt afseende å nyssberörde framställningar. Samme Lars Rasmusson och Johannes Andersson hafva likaledes yrkat upp häfvande af det undanlag, som förekommer i 8 §: att nemligen egare af utjord eller urfjell ej eger stängselvitsord, der ej dylik jord möter, eller annan jord, som möter, förut taget i stängseln del; hvilket stadgande, enligt Johannes Anderssons förmenande, skulle »lägga mycket hinder i vägen såväl för skogssom andra odlingar.
Det må ursäktas mig, att jag förvånas deröfver, att en sådan förändring i tänkesätt kunnat försiggå från November månad tills nu. Förmodligen har den värde talaren kommit till en bättre öfvertygelse och jag respekterar då alltid denna, men skulle orsaken till den mindre benägenheten eller 156 Den 12 September e. m. åsigten om lagens mindre nödvändighet, vara den, att han icke lick sin vilja fram bär på riddarhuset, så måste jag beklaga denna omständighet, ty om vi också i en eller annan punkt skulle vara af olika mening, kunna vi dock icke förneka behofvet af en ny konkurslag, och jag måste förutsätta att motionären haft denna åsigt, då han framlade sitt förslag. Jag hyser icke den öfvertygelse, att ett förslag, godkäudt af R. St., ej skall leda till någon åtgärd; det förekommer deremot ganska sannolikt att en af R. St. tillkänhagifven åsigt i detta afsrde icke kommer att sakna påföljd, och, beträffande tiden, har jag redan yttrat, att, med hänsigt till förslagets omfattning, en månad måhända erfordras för ärendets afslutande. Hr Dalman: Jag beklagar, att Gr. Sparre har så kort minne, men ännu mera, att han äfven tror mig hafva ett-lika dåligt. Eljest får jag erinra Gr:n, att då jag motionerade antagandet af ny konkurslag, jag framstälde flera i grundsats särdeles maktpåliggande anmärkningar vid det af Hr Gr. Sparre och öfriga komiterade afgifna lagförslag, hvilka anmärkningar sedermera, då LagUtsk:ts Betänk, första gången här förevar, af mig fullföljdes. Naturligtvis var det endast under förutsättning, att dessa anmärkningar skulle vinna afs:de hos Utsk:t, som jag önskade den nya lagens antagande. Då emellertid jag funnit, att Utsk:t alldeles icke fästat något afs:de vid mina anmärkningar, så lärer det väl icke å min sida bevisa någon inkonseqvens, att jag icke önskar att en lag skall blifva antagen, som efter mitt omdöme innefattar så många oriktigheter och felaktigheter både i principer och redaktion, som det förev:de förslaget. Det må gerna vara Gr.
Jag kan således icke i Utskottets B&» tänkande hnna annat än ett medel att i betydlig män försvåra Rörelsen, så mycket mera ovinradt att finna serskilt nu förekomma, som de beslut Riksens Stander i Finince-Regleringen komma att fatta , nödvändigt böra föregå alla detadle-frågor i ämrtrt: Jag tillstyrker derföre ifall Ridderskapet och Adeln ej skulle vilja atslå detta Betänkande , att det måtte återremitteras. Den 4 April. Grefve Spens, Carl Gustaf: Jag förenat mig med Friherre Cederström i den önskan, att Betänkandet må rakt afslåi eller åtmirsto6tone återremitteras, men om denna vår begäran ej uppfyiles, anhåller jag, att det m| få hvila på bordet, till dess det väntade så kallade stora Betänkandet, om Financerne förekommer, pä det a;t vi på en gång, mä iå något något hvar, yttra vår tanka om alltsamman?. Jag anhåller, ifall Betänkandet återremitreras, att Banco Utskotret må uppgifva, hvem som skall ersätta en Assignations-utgifvare den stora förlust, som f m honom kan uppkomma, om ett Advis brefs foricommande på Post-n, tvingar Banco-Styrelsen att camera hans Assignation, och derigenom kanske obotligen såra hans Credit. Hvem kan återställa Credit? Friherre Wirsén har så väl utredt de menliga följderna af Förslaget för Rörelsen här i Hufvudstaden, att derom för mig intet återstår att säga. Hela Förslaget är så öfverensstämmande med den åsigt, som de öfrige från BancoUtsko'tet redan meddelte Förslag framställt, att de i sig sjelf icke förundra mig. Jag påminner mjg hafva hört någon yttra, att vi bitkommo med klagomål öfver brutit allmänt förtroende, men synas erna resa bort med skäl till klagomål öfver förbjudit. Detta B etänkande gifvet mig anledning att instämma i denngt tanka. Herr Cederskjöld, Pehr Guftaf: Jag för min del vågar ödmjukast tillstyrka bifall till Höglod, Banco-Utskottets Betänkande; och utbeder
Departements-Chefen, Stats-Rådet Gripenstedt, anförde härvid i underdånighet: »De till handelns lättnad syftande grundsatser, hvilka redan en längre följd af år varit inom tullagstiftningen i allmänhet godkända, har Eders Kongl. Majit, genom hufvudsakligt bifall till de af Rikets Ständer vid sistlidne riksdag föreslagna förändringar i detta afseende samt genom derutöfver vidtagna väsendtliga tull-lindringar, gifvit en vidsträcktare tillämpning. Under ingen föregången tid har Sveriges utrikes bandel och sjöfart och icke heller den inhemska varuomsättningen och förädlingen varit lifligare, för statskassan och för den enskilta företagsamheten mera tillfredsställande, än under de 2:ne år, som förflutit, sedan nämnde förändringar beslu - Kongl. MajUs Nåd. Prop. JYs 51. tades. Orsakerna till dessa lyckliga förhållanden äro visserligen många; att beskaffenheten af den lagstiftning, som närmast berörer landets industriella förhållanden, ibland dessa orsaker intager ett betydande rum, är dock otvifvelaktigt. Med den större frihet, som blifvit inrymd Sveriges inre och yttre handelsoch näringsförhållanden, och med den allt närmare anslutning emellan de förenade Rikena, som regering och folk på begge sidorna om Kölen lifligt önska, kunde de under en annan tid och andra principer i näringslagstiflningen emellan Sverige och Norrige slutade aftal om villkoren för dessa länders ömsesidiga varubyte och sjöfart icke annat än finnas i flera hänseenden oförenliga. Med anledning häraf har också Eders Kongl. Maj:t behagat den 3 Oktober 1835 förordna en af svenske och norrske män sammansatt kommitté, att utarbeta förslag till ny förordning, angående Sveriges och Norriges ömsesidiga handelsoch sjöfartsförhållanden.
Bland nya utgifter förekomma ersättningar för åtskilliga till ledning vid bevillnings-afgifternas bestämmande erforderliga officiela uppgifter, hvilka icke utan genomgåendet af vidlyftiga handlingar och räkenskaper kunna meddelas, flerehanda trycknings-kostnader, aifvoden till Bevillnings-beredningarnes ordförande m. fl. Af dessa anledningar har Utskottet föreslagit, att vederbörande Pröfnings-kommittéer må ega alt. för bestridande af kostnader vid taxerings-förrättningarne, använda och fördela för första året, då den nya Bevillnings-stadgan tillämpas, högst 10 och för hvart och ett af de följande åren högst 5 procent af hvarje läns bevilluings-summa, samt i Stockholms stad första året högst 6 och för hvart och ett af de följande åren högst 3 procent af denna stads hela bevillnings-summa. Af Riksdags-fullmägtigeri Mäns Månsson från Calmar län har, såsom förut är omförmäldt, blifvit yrkadt, att de arfvoden, hvilka af Pröfnings-kommittéen tilldelades städernes Uppbördsman och Häradsskrifvarne, skulle lämpas efter beloppet af hvars och ens redovisnings-summa; men, utom det att riktigheten af en dylik fördelningsgrund skäligen kan ifrågasättas, bör dessutom i afseende å berörde yrkande erinras, att omförmälde tjenstemän för sitt egentliga bestyr med uppbörden Bih. till R. St. Prat. 1859 & 1860. 5 Sami. 1 Afd. 10 Haft. 6 42 Bevillnings-Utskottels Betänkande JY2 20. åtnjuta ordinarie aflöning, samt att den ersättning, som af Pröfnings-kommittéen kan komma att dem tilldelas, icke kan grunda sig på annat, än beskaffenheten af det särskilda biträde vid taxerings-förrättningarne, hvilket hvar och en af dem kommer att lemna och hvars värde Pröfnings-kommittéen också bäst är i tillfälle att i hvarje fall bedöma. Af dessa anledningar kan Utskottet å den ifrågavarande motionen icke tillstyrka något afseende. §§ 77-84. Motsvara §§ 81 med 88, i Kommitterades förslag. § 85.
Det kan väl hända att de nu gjorda beräkningarne icke äro fullt exakta; men jag tror ej de mycket skilja sig ifrån verkliga förhållandet, och derföre framstår genom hvad nu blifvit yttradt — att det Svenska rmt i riksbanks-sedlar, ehuru här hemma fixeradt till ett visst i lag bestämdt silfver-värde — dock, användt såsom betalningsmedel mellan Stockholm och Hamburg — icke står i något fast och oföränderligt, utan i ett emellan circa 129 och 135 varierande förhållande till en qvantitet silfver, som i Hamburg motsvarar 100 mark Hamb.-bko — eller, med andra ord, samma tillgång i silfver som flyttas ifrån Hamburg till Stockholm och lemnar i behåll circa 129 rdr rmt, måste, då den flyttas ifrån Stockholm till Hamburg, hafva kostat circa 135 rdr, då den till sednare stället framkommer. Just i anseende till förut omnämnda omkostnader vid silfrets transporterande emellan Hamburg och Stockholm — utgöres dock det mest vanliga öfverflyttningsmedlet af en tillgång eller en fordran ifrån det ena stället till det andra, icke af silfver — utan af vexlar — eller fordringsbevis å en egande tillgång i silfver på den utländska platsen. Sådana vexlar uti i Svenskt rmt uttryckt pris, bestämmas af den tillgång, jemförd med den efterfrågan, som å dem finnes — eller med andra ord — af förhållandet emellan utförsel och införsel af de varor eller värden, som emellan de olika länderne blifvit utbytta. Och då alla de varor, som ineller utföras, egentligen icke kunna betalas på annat sätt än genom alla de varor, som uteller införas — skulle vid inträffande missförhållanden emellan utförsel och införsel — högst betydliga skiljaktigheter och förändringar i vexlarnes pris kunna uppkomma. Men möjligheten att kunna såsom betalningsmedel använda silfver i stället för vexlar, och att få silfret till ett visst på förhand bestämdt pris — begränsar de eljest stora fluktuationerna i vexlarnes pris.
Grill till 3,705 man, utrustar Skåne ensamt 2,000 man, således mer ån hela den öfriga delen af riket; och enligt komiterades underdåniga Betänkande N:o 1, afgifvet den 12 Maj 1865, angående landtförs varet, pag. 126 och pag. 139, äro i nio serskilda län 3,000 nummer afsutne emot vakans afgift, hvarigenom de rustande beredas en årlig vinst af icke mindre än 375,000 R:dr, en summa, som är mer än tillräcklig att underhålla 500 matt värfvadt kavalleri. Under sådana förhållanden vore det väl icke utan allt skäl, om statsverket ginge de skånska rusthållarne något till mötes och beredde dem en lindring, som ändock icke kunde komma i jemförlighet med den, som kommit rusthållarne i andra provinser till del; men som rustningsskyldigheten, hvar den finnes och utgöres, är mera betungande än något annat onus och det således är skäl att söka bereda lättnad öfverallt deri, vill jag vördsamt föreslå, Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 49. (37 l:o att Staten mot en afgift från rusthållet), öfvertager rustningsskyldigheten i Skåne med undantag af karlens lega och lön samt hästens anskaffande och underhåll, mot förbehåll, att rusthållarne aflemna beväringsbeklädnadsoch utrednings-persedlar i komplett skick, och 2:o att enahanda förmån må komma öfriga rustande i riket tillgodo, derest de vilja sig deraf begagna. Anhålles om remiss till vederbörligt Utskott. Stockholm den 8 November 1865. Sven Nilsson, från Christianstads län. Af Jöns Rundbäck från Göteborgs län, angående förstärkning af Allmänna Diskontfonden, m. rn. Inom vårt land torde för närvarande få frågor vara värda att mera beaktas och behjertas än den för handen varande penningeställningen. Uti alla landsorter, i allmänna och euskilta lifvet är ock den allmänna penningeförlägenheten ett föremål för allvarliga öfverläggningar och bekymmer.