Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Der Konungen prof var nödigt, att jord eller lägenhet, som enskildt man tillhörer, begagnas skall för utläggning af elektriska ledningstrådar, vare ägare pligtig att upluta hvad för ändamålet fordrus; njute dock den som härigenom skada lider, ersättning derföre till fulla värdet, och hälften derutöfver, der ej parlerne om andra vilkor åsämjas. Remitterades till LagUtsk. Föredrogs och remitterades till StatsUtsk. K. M:s denna dag ankomna nåd. propos. till R. St. ang:de beviljandet af ett lån i och för tomtregleringen i Christianstad. Föredrogs K. M:s denne dag ankomna nåd. propos. till R. St., ang:de beviljandet åt staden Lidköping af ett byggnadslån samt ett lån för verkställande af tomtregleringen derstädes. Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh.: I händelse StatsUtsk. skulle finna för godt att tillstyrka och R. St. att bifalla det äskade anslaget för Lidköpings stad, beder jag att få fästa Utsk:s upmärksamhet på nödvändigheten deraf, att lånevilkoren sä uprättas, att R. St. göra staden colleclivt ansvarig för lånets återbetalning. StatsUtsk. får vid granskningen af Riksg:s-kont:s prot. och handlingar erfara alla de svårigheter, som äro oskiljaktiga från länens bevakning hos de serskilda låntagarne, och jag hoppas att, om något anslag nu bifalles, solidarisk ansvarighet för kapital och räntor ålägges alla låntagarne. Remitterades till StatsUtsk. Föredrogos och remitterades till StatsUtsk. K. M:s nedannämnde denne dag ankomne nåd. propos:r till R. St. l:o Angide rättighet för Lands-kanslisten å Gottlands län C. D.
Stånd kan jag icke behöfva utförligare utveckla ett ämne, hvars vigt troligen hvarje ledamot af Ståndet insett. Men då man ofta sagt, att tillgångar saknas, att man under freden bör söka att bereda tillgångar eller fylla cas - Den 6 November e. m. 60 sakistan för att under ett inträffande krig äga penningar att disponera, får jag fästa uppmärksamheten derpå, att den ringa summa af 70,000 r:dr, som K. M. för denna fästning hegart, icke kommer att lemna stort rum tomt i fäderneslandets cassakista, i fall en sådan kommer i fråga. Jag tror således, att den financiella delen af frågan icke kan inverka mot bifall till K. M:s propos, såvida man icke vill se fäderneslandet i botten på cassakistan. Hvad åter angår den politiska delen af frågan, vågar jag knappt vidröra densamma i närvaro af så många diplomatiska snillen, som här finnas. Likväl kan jag icke undertrycka den farhåga, jag äger för att beträda en väg, hvarigenom vi kunna få upplefva en dag, då en alltid vaksam granne vöre i besittning af ett litet Gibraltar på Sveriges vestra kust. Jag stadnar här så mycket hellre, som jag ej fruktar utgången, då jag vädjar till Ståndets fäderpeslandskänsla, öfvertygad, att R. o. Ad:s fäderneslandskänsla aldrig förgäfves varit påkallad, äfven om någon gång en röst, lika svag som min, vågat anslå denna känsla. Jag kanner icke, om något eller några af de öfriga Stånden afslagit detta anslag; men om så är, må då detta afslag, likasom StatsUtskts af-' styrkande, qvarstå till efterverldens dom, hvilken alltid drabbar hårdare i samma mån, som felet blir mera svårt att godtgöra. För min del får jag anhålla om afslag å Utsk:s tillstyrkande och bifall till de af K. M. begärda 70,000 r:dr i ett för allt till Carlstens iståndsättande och bestyckning. Frih. Franc Sparre:
Riks-banken för att hjelpa sig ur penninge-förlägenhet Bilt. till B. St. Prot. 1859 & 1860. 6 Sami. 1 Afd. 15 Haft. 1 1 J{2 Banko-Utskottets Betänkande M 25 J genom erhållande af mindre lån, hvilka alltid inom 2V2 högst 5:ne år skola vara till fullo inbetaide: — det är efter min öfvertygelse för hårdt att ålägga dem i förväg betala 6 procent ränta för hvarje halfår, jemte den halfårsvis skeende kapitalafbetalningen. Så länge oktroj-tiden varar för de Filial-banker, som åtnjuta förenämnde fördelaktiga vilkor, bör väl Riks-banken icke uppstegra räntan för sina enskilde låntagare; fördenskull vågar jag vördsamt föreslå, att åtminstone intill nästa riksdag uti Banko-reglementet måtte få qvarstå det nu gällande stadgandet, så lydande: att vid utlåning från Allmänna Diskonten är räntan fastställd till Fem procent, sådan deri igenfinnes sid. 173 i <§ 154, mom. 2.» af vice Talmanneu Ola Svensson: »Emot Höglofliga Utskottets beslut: »att vid utlåning från Allmänna Diskont-fonden bestämma räntan till sex procent», får jag reservera mig. Då det nu gällande stadgandet i Usta momentet af 154 § Banko-reglementet, hvarigenom ränta å lån från Handelsoch Närings-diskonten finnes bestämd till minst fyra, högst sex procent, är bibehållet oförändradt, har Utskottet saknat giltig anledning att från fem till sex procent höja räntan å lån från Allmänna Diskont fonden; — och, under förhoppning det Rikets Ständer icke skola godkänna ett förslag, som innebär en så uppenbar orättvisa emot låntagare i sistnämnda fond, får jag föreslå: att 2:dra momentet i 154 § af nu gällande Banko-reglemente, som bestämmer räntan å lån fran Allmänna Diskont-fonden till fem procent, må förblifva oförändradt.» Häruti hafva Riksdags-fullmägtige Olaus Eriksson från Götheborgs och Bohus län, Liss Lars Olsson från Stora Kopparbergs län och Lars Gustaf Andersson från Elfsborgs län sig förenat.
Och till dem hör – vår Bellman. Att Fredmans-dikternas sångare är en stor Comicus, fattade hans samtida. Att han är en stor Humorist, anade de; men kunde ej för sin aning hitta något uttryck. Så äfven de snillrikaste. Blott hos Thorild framblickar – om än utan sakens nu gängse term – så väl en verklig uppfattning af Humorns väsende och af det Burleskas poesi, som ock någon tillämpning häraf på Bellman 103. Deremot har Kellgren, i sitt med skäl berömda företal, allsicke sett denna sidan af sitt föremål. Derföre inskränker sig det, som i detta företal innebär någon egentlig karakteristik, nästan blott till anmärkningarna öfver ämnets förhållanden till tonkonsten: det öfriga kan gälla ungefär lika om hvar och en ”yr, häftig, förvånande, rik” Vinets och Kärlekens sångare; berättelsen om de båda olika skämtarne passar förträffligt, men kunde lika mycket passa i ett förord till Béranger. Till och med den långt sednare skrifvande Arndt, från hvilken ett yngre slägte af svenska vitterhets-idkare sades hafva lånat sitt fullständigare sätt att betrakta saken 104, har blott lösligen vidrört det: ty han gifver väl en vink derom, att Bellmans målningar äro ”humoristiska”, – att i dem ligger en ”innerlig mening af det ömmaste hjerta och en orpheisk klagan”, – ja, ”en allvarlig den nordiska himmelens tragedi”; men inskränker betydelsen af denna tragedi till ett skaldens beklagande, ”att han, fantasiens lekande och gycklande barn, blifvit utsatt i ett bristernas och behofvens land”. Tvifvelsutan innebär det vemod, som i de Bellmanska sångerna esomoftast frambryter, äfven (ehuru omedvetet) någonting sådant. Men dess total-mening är en långt objektivare och vidsträcktare. Den vore annars icke sjelfva den organiska hjertpunkten af Bellmans skaldesnille.
För utbekomnc låne-understöd tilt vutienaftappningar eller odlingsföretag, Lör efter lein års förlopp linn slutet »f det nr hvarunder satuna lånemedel från l\ik*gå d s-kontoret först ut bekommits, årligen erläggas 8 procent af hela den lyftade lånesumman, hvaraf räntan gndtgöres elier 2 för hundradel af obetalte kapitalbeloppet oell det öfriga utgör afbeta riing derå. I afseende på sättet och ansvarigheten för dessa inbe »'iiingars verkställande, länder ofvan äbeopade Kongl, kungörelser sif den 13 Juni 1845 och 3 November 1848 till efterrättelse. 14:o. För andra till vissa lörctags befrämjande beviljade lån, skola, i alla do fall, der ej serskildt blifvit annorlunda löc*k ifvit, -årligen efter slutet af del sår, hvarunder lånemedlen ut bekommits, eilägges 6 procent af hela den lyftade lönesumman, hvarigenom räntan godtgöres efter 4 för hundradel af obetaltc kapitalbeloppet och det öfriga utgör afbetalning derå. Dock sorn serskild ätlig ränte iqvid ej be hofver verkställas, kommer icke någon föreskrift derom atl i skuldförbindelsen intagas, ■Ian bör låntagaren endast förbinda sig att under ilen lid (omkring 28 åi) sorn åtgår för del erhålla» länets iulia åteibetaluiug fötc hvarje urs slut erlägga 6 ptoceul 56 StaU-UtiXotteit Utlåtande, Bo 2S8. af lånets ursprungliga belopp. Verkställes ej afbetalning å bestämd tid, är låntaga* ren pligtig att på det till liqvid förfallna oguldna beloppet erlägga 5 procents årlig ränta intilldess betalning sker. 15:o. Alla kostnader, af hvad namn de vara må, som, i följd af erhållna anslag eller lån, föranledas Riksgälds-kontoret, skola utan undantag bestridas eller godtgöras utaf den eller dem, som statsbidragen erhållit; och bör erforderlig före* skrift härom uti afgifvande förbindelse införas.
Bääf beviljade'årliga arfvoden af joo R:dr; 2) rörande det årliga arfvode af 291 R:dr 32 sk., som å Flottans Expectance-Stat blifvit Capitainen F. J. Sjöbohm tillagdt; 3) i fråga om det arfvode af 800 R:dr, som, enligt Kongl. Brefvet den 27 Juli i836, dåvarande Befälhafvande Amiralen i Carlskrona, numera Stats-Rådet Friherre Lagerbjelke, fått årligen uppbära; 4) rörande e t förhöjdt arfvode af 200 R:dr för Cassören Poller, att utgå af besparingarne å Lotsoch Fyrings-Staterne, och 5) angående Capitainen /. N. d Jilly förunnadt åiligl arfvode af800 R:dr å 4-de Hufvudtitelns besparingar i och för dess, i Öfversten m. m. Bornemans ställe, hos Förvaltningen innehafvande embetsbefattning. Stats-Utskottets Utlåtande N.-o 76. 77 Som ofvanomförmälde förhållanden, enligt Utskottets (anka, blifvit på ett nöjaktigt sätt utredde och förklarade, tillstyrker Utskottet, alt anmärkningarne må lemnäs utan afseende. § r97* (Pag. i3t. Enär, på sätt Förvaltningen upplyst, de arfvoden, som blifvit tillagde Militär-Ledamöter af Kongl. Flottan, hvilka varit commenderade till tjenstgöring i Kongl. Krigs-Hof-Rätten, alltid utgått af /pde Hufvudlilelns anslag till reseoch traclaments-penningar, torde Revisorernes framställning i detta ämne icke erfordra någon åtgärd. Vidkommande den af Revisorerne väckte fråga om Kongl.
— Detta omdöme är riktigt i anseende till mig och nägra fä andra som oaktadt förlusten as alt hwad de medhade tvid calastrophen kunde skaffa fig tillgångar fran fäderneslandet, men äfrven deha skola småningom afbetala salunda asam» kube skulder och de andra om de lidit mera bäve före och under fangenskapen borde de icke i sitt egit land äkerfä hwad som för dem äfwen i behofwets stund till det allmännas hjelp blef tillgripet? eller skola de nöja sig alt framgent med den efter afdrag af Krono, Ulskylder för dem öfwerblcfne hälft af sina löner, hwarä kanske redan förstim» mision mac bcwiljad ät någon kreditor, som obeneklig för andras bekymmer är werksam till fin egen fördel. Om jag är den ende som uppehMer med denna skulle det »ifierligen wara wig 0» 672 Dett 20 Jun!!» kärt ». men ett godt ändamål och sjelfum sakrll synes urjäktä mig. Huru stulle jag kunna twifla att, Uti ert Srand der Mine Medfattgne cameratek Sga flere som hedra dem med detta för Mig helga» de namn, flina medlidande och Medhåll i deras bil» liga anspräk! Jag katt desiutoM icke tro, an MaN nekar de under sista kriget fängne Officerare och UnderOffiterare hwad tvär NU regerande ttädiqste Konung uti dest nädiga bref af d» 2ö Novemb» i»8io efter öfwerMägande af författningar nädigl förfäktar de under sifla öfmerstandne krig i fängen» skap rakade Officerare och IlnderOfflterare derföre, Utt efterräkningen för StälSwerket sedan fordna krig kunde blifma föktstok» Jag Mördar H» S» U. sätt att se, men jag inser icke hmakföre en uragtläten tättwisg eller en obillighet i förra seculuM skall blifwa en Ursäkt i betta, eller hwad Läkt.
Ståndet, sorn inhemtat att Öfver-jägmästaren Kasten nyligen atlidit, faun vid sådant förhållande den om pension för honom väckta frågan hafva förfallit. S. D. Föredrogos ånyo Konstilutions-Utskottets Memorial: N:o 55, med voterings-propositioner rörande det af Konstitutions-Utskottet i Memorialet N:o 35 föreslagna tillägg vid 1 § 9 mom. Trvckfrihets-förordningen, angående förbud mot eftertryck af utländsk skrift; och N:o 56, med voterings-propositioner rörande det af Konstitutions-Utskottet uti Memorialet N:o 57 föreslagna tillägg vid 1 § 4 mom. Trvckfrihets-förordningen, angående borgens ställande af dagblads och periodiska skrilters utgifvare. De i dessa Memorial löreslagna voterings-propositioner blefvo af Ståndet godkände. Från VäUofl. Borgare-Ståndet S, D. Sedan Borgare-Ståndet, vid behandling den 20 sistlidne November af Sammansatta Stats-, Bevillnings-, samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorial N:o 55, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, i frågor dels om ordnandet af folkskole-väsendet, dels ock om anvisande af derför erforderliga medel, uppskjutit pröfning af en å sid. 5 af Memorialet N:o 53 förekommande framställning, i afseende på besluten, angående punkterna litt. B. och C. mom. 1, uti det Sammansatta Utskottets Betänkande N:o 19, intill dess Bonde-Ståndets beslut i här afsedd fråga blifvit meddeladt, så, och efter det af Bonde-Ståndets Protokolls-utdrag den 25 i berörde November månad inhemtats, att Bonde-Ståndet, i nämnde del, förenat sig uti Ridderskapet och Adelns samt Borgare-Ståndets häruti fattade beslut, lade Borgare-Ståndet omförmälda till pröfning uppskjutna punkt till handlingarne. S. 1).
Men sådant borde icke kunna föranleda till något annat än ett särskildt förslag för städerna, hvilka i Norrige hafva en särskild stadga i detta hänseende; ty det skulle vara skada om Ständerne åtskiljdes utan att hafva uppgjort någon författning för städerna. Jag hoppas likväl, att när svaret på återremissen kommer tillbaka, och de förenade Hiskin förnummit hvad Stånden yttrat om sladgandena för landet, Utsktn måtte taga äfven frågan om städerna under öfvervägande och derom göra framställning till Ständerna. På sidan i5 hafva Utskln i betänk, afstyrkt framställningen om lane-deputerade. Jag anser dem ganska nyttiga såsom hörande till fullständigbeten af dessa menighetsstyrelser, som här äro i fråga. Het torde tillåtas mig att upplysa förhållandet med ett exempel I Såsom t. f. landshöfding i Calmar län anmodades jag af flere egendomshafvore, att söka der åstadkomma en brandstodsförening. Jag gjorde det; men att sammankalla länets innevånare i allmänhet, utan att hafva ett förslag uppgjordt att förelägga deni, hade varit fruktlöst. När då ett förslag borde uppgöras, hvem skulle jag rådfråga? Det återstod mig icke annat, än att, efter andras uppgifter, tillkalla den ene och andre. Det berodde dock af deras välbehag att komma eller uteblifva. Det gick således på måfå; och landshöfdingen var i osäkerhet om alt erhålla de underrättelser han behöfde lörtde de olika förhållanden, som inom det vidsträckta länets särskilda orter borde komma i öfvervägande. Hade der funnits läne-deputerade, så hade landshöfdingen genast vetat hvilka han borde tillkalla, och det hade ej berott på deras välbehag att komma eller icke. Mångfalldiga dylika förhållanden kunna inträffa, hvilka jag ej torde behöfva uppräkna. En annan fördel vunnes äfven, då deputerade uppgjorde ett förslag, som sedermera underställdes länets öfriga innevånare, den nemi., att förslaget icke framställdes såsom landshöfdingens, och att antnärkningarne dervid sålunda icke rikta - Den 29 Augusti f. .m 435 des mot ordför:n ulan emot deputerade, hvarigenom öfverläggningen blefve ledigare.
De fordna SL Den Z sjelfständiga Odalbönderna, anförde af sina Lagmän såsom deras Talemän, mötte dä pä egen kostnad Konungen, wid Allhärjar-Tinget, sittande under bar himmel pä sin Thron, omgifwen af Hofmännen. Den hedenvärda Allmogen flög deromkring en Ring, inom hwilken Jarlar, Hersar och Thignarman, samt äfwen Lagmännen moro pä bänkar sittande, hwilka efter Christna Lärans införande föröktes med Bifloparne. Desse Tidehwarfwets Herremän och Ståndspersoner utredde och granffade isynnerhet de förelagda öfwcrläggningömäl, hwilka sedermera biföllos eller afflogos med et gemensamt Ja eller Nej. Thronffiften och upkomna förföljelser emellan twänne omwäplande Konunga-Slägter werkade föga pä Rikskroppen. En Riksgäld war en okänd ting, och Tiggake skola ilandet icke hafira funnits. Sedan den förmögne Swcriges Allmoge blef genom det tilkomna Andeliga och wcrldfliga Frälset deld och förswagad; sä uphörde de ärlige, förutan kallelse skeende, Riksmöten af Jordägare. Pä iZ Seclet och flere derpä följande, förwandlades de fordna AllraSwia-Ting til'Herredagar. Til AlsnöHerredag, är 128L, kallades blott sz personer af de privilegierade andeliga och werldfliga Ständcn, med hwilka Konung 8-^- i betydlig mätto ändrade Regeringssättet, med tildeldte olika förmänsrättigheter ä jord, som nu icke utan ägande rättens kränkning, annorlunda ändras och jämnkas kunna, än at hwar Swensk Man mä besitta all flags Den Z Julik. LS Swenff jord. Niksmenighctcn sammankallades sedan blott da desi biträde för sarffilda afsigter behöfdes, såsom när Riksföreståndaren wille fä den treärige utkorad til Konung, dä ock jämte Adel, Biskopar och Bönder, allerförsta gängen Borgare tilkallades.
St:r, som ansett samma Fond företrädesvis böra användas till ett föremål, som vore närmast förenligt, ej blott med dess primitiva bestämmelse, utan ock med dess närvarande egenskap att till en betydlig del icke vara rörlig, i underd:het anmält den önskan , att Allm. ArbetshusFonden malte anslås till förmån för KronoSpinnhusen i Landsorterne och för framtiden benämnas SpinnhusFond, samt att Fondens Gapital-tillgångar hädanefter icke måtte till större eller mindre belopp medtagas, men att årliga räntan af denna Fond, hvilken, så vidt densamma icke redan vore i lånväg disponerad, borde genom utlåningar göras fruktbar, måtte, efter afdrag af utgifterne, användas såsom bidrag till bestridande af kostnajerne för omförmäldte KronoSpinnhus; i följd hvaraf Allm. ArbetshusFondens 184 Sta ts-Utskottets tillgångar skulle komma att hädanefter upptagas och redovisas i Hufvudboken öfver de under K. CommerceCollegii förvaltning ställde Spinnhusmedel. I anledning häraf har K. CommerceCollegium uti dess på Nådig befallning afgifne underd. utlåtande, yttrat, att Allmänna Arbetshus-Fonden, efter upphörandet af dess utgifter för det ändamål, hvartill den i början varit ämnad, blifvit genom K. Brefvet af den n Julii i8o4 anslagen till befrämjande af linplanteringen och linneväfuaden; att föreskrifter således icke kunde anses saknas, angående denna Fonds begagnande till ett bestämdt och nyttigt föremål: att några betydligare utgifter, till linplanteringens och linneväf« nadens befrämjande väl icke i sednare åren, af Allmänna ArbetshusFonden hade blifvit bestridde; men att det likväl vore af vigt, alt för detta, eller andra lika angelägna ändamål, hafva, när behofvet så fordrade, alt tillgå en Fond, hvilken, i följd af K. M:ts Nådiga beslut, samlad genom medel, som icke R. St:r, utan K. M:t anvist, det följakteligen tillkomme endast K.
Nto 124; Nto 192, i anledn. af Corn missa lien vid f. d. General assistance-contoret J. M. Anagrii ansökning om eftergift af honom å dömd a böter; BevillningsUtskottet; Nto 20, angtde städernas salu-accis; B a n c o U t s k o 11 e 11 Nto 32, i anledn. af Irenne särskilda ansökningar om eftergift af öfverräntor å discont-lån; Nto 33, angtde afskrifning af rtdr 2,83g; 2.3 sk. 5 rtst. btco, utgörande kosluaden för vid Tumba bruk anställda försök till beredande af förbättrad papperstillverkning; Nto 34, angtde väckt fråga, dels om fördelning af Bruksförvaltarens ä Tumba, J. Bagges löneinkomst i lön och arfvode , dels om bestämmande för framtiden af det belopp, som till erforderligt biträde för upprättande af brukets bokslut årligen må utgå; Nto 35, angtde hufvudgrunderna för en förändrad organisation af baneoverket; Nto 3g, i anleda, af gjord hemställan om någon belöning till Stereotyperingsoch Tryckeri-föreståndaren i Banken, Myntproberaren C. A. Broling; 3a4 Den 4 Juli.
Utan att undersöka, huruvida den allmänna klagan öfver fyllerilastens tilltagande med rättvisa och billighet kan hänföras till localförhållanden, samt särskilta förevarande omständigheter och fall, eller om den verkligen kan anses vara ett den arbetande folkklassens allmänna lyte, utan undantag af olika förhållande inom städerne och på landsbygden, vill jag vid detta tillfälle foga mig efter den allmänna rösten, och antaga denna ytterliga åsigt såsom utgångspunkt. Att ett samhällsondt, som åses ifrån en sådan synpunkt, fäster lagstiftningens uppmärksamhet, är tvifvelsutan både naturligt och rätt; och när tillvaron af ett sådant samhällsondt icke bestrides, återstår endast frågan, först om utvägar till det ondas afhjelpande verkeligen i Lagstiftningsväg kunna utfinnas; och derefter hvilka utvägar kunna blifva de ändamålsenligaste. Jag fruktar, att af alla menskliga företag intet hlifver svårare, än att häfva inrotade vanor, hvilka redan öfvergått till behof. Att hastigt och verksamt afbryta fyllerilastens skadliga följder, anser jag icke kunna ske, genom annat medel, än ett totalt förbud å all brän vinstill verkning, äfvensom å all import af utländska starka drycker, och till och med af vin, i fall ao6 Den i4 September f. m. åtgärden i sin tillämpning skulle innefatta någon fullkomlig consequence, såsom en lagstiftningsprincip, hvilken afsåg, ej allenast inverkningarne å den arbetande och fattige, utan äfven å den rike, sitt lif i maklighet fördrifvande, medborgarens böjelse för, och behof af, njutning. Oaktadt allt hvad man ser och hör* lärer man likväl troligen allmänt hafva hunnit den höjd af begrepp i Statshushållningsläran, att denna radikala utväg troligen lärer erkännas såsom overkställbar och stridande emot de mest inskränkta åsigter, i anseende till styrelse-grundsatser eller lag* stiftningsprinciper.
Sage jag de rälta iäkarena, som kunde och sorn ville läka statskroppen från sina-vefvor, som sökte uppresa den från sina 4 b o fa 11 iga stöd, så att den sedan, lik den fria menniskan, kunde fullgöra sin bestämmelse, sage jag dem sorn med sparsamhet och omtanka ville använda statsanslagen, skulle jag icke vara bland dem, som vägraJe dertill; men nu måste jag reservera mig, och i afseende på den mig veterligen enda inbjudning, som i statsreg!er:s-frågan skett till de öfriga Stånden, nemi. om löneanslag åt länsnolarierna, anhålla, att denna reservation måtte få till dem åtfölja. Derefter upplästes till justering och godkändes ett prot.- uldr. för den i3 dennes, angrde commuuication lill de öfriga Stånden af Hr Ribbings reservation. Hr Lefren: Efter den justering Hr Ribbings yttrande nu fått, lärer R. o. Ad. täckas finna, åtminstone är min öfvertygelse den, alt intet skäl finnes alt göra anmärkn. emot en så beskaffad skrift; hvarföre jag hemställer, om ej R. o. Ad. skulle tillåta,“att hela saken rörjde den fråga, som i förra plenum ägde rum, kunde fä ur prut. utgå, helst jag, som äfven var en, som yttrade mig ganska lifligt då, i sakens nuvar. skick saknar all anledn. alt låta mitt yttrande qvarstå, ty det skulle stå likasom i fria luften. Frih. Cederström, Jacob: Jag var den som begärde Hr Ribbings yttrande på bordet, i anledn. af de uttryck, som jag hörde, men hvilkas sammanhang jag icke kunde uppfatta, emedan Hr Ribbing ömsom läste ur papper och ömsom föredrog ex tempore. I det nu af Hr Ridd.Secret:n upplästa yttrande finner jag de uttryck utlemnade, sorn egentligen fästade min uppmärksamhet, och jag har vid den form, som yttrandet nu fått, ingenting att anmärka emot alt det afgår till de andra Stånden. Hr Ribbing, Arvid, uppläste följande: