Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad angå? anmärkningar rörande det af Fullmägtige beslutne uppskof med valet af JustitiacOmbudsmannens efterträdare, åberopar jag hufvudsakeligen hvad Herr Stråle en förfluten Plenidag derom anfortJag får endast tillägga, att Fullmägtige ansett sig äga så mycket mer anledning till detta uppskof, som sednare Momentet i 26 §. af JustitiseOmbudsmannens Instruction bjuder: ”Biifver cleo person, Den 7> Octobcr f. rn., II sorn Riksens Ständer utsett, att Justitieombudsmannen efterträda, till verkelig Justitieombudsman förordnad, välje genast bemälte Fullmägtige samfält och per capita.en annan." Fullmägtige hafva icke kunnat finna annat än att ordet: verkelig Justitieombudsman efter Sven* ska språkets ordbestämning uttryckte, det begrepp, att den till Justitieombudsman förordnade efterträdaren skulle vara verkelig JustitireOmbudsman, innan val af hans efterträdare borde komina i fråga och att han som sådan icke kunde anses förr , än han erhållit del af ProtocollsUtdraget och befattningen verkeligen emottagit, om annajs detta verkelig, som endast på åberopade Ställe i Instructionen finnes nämndt, icke endast är ett tomt ord, utan både förstånd och mening. Hafva Fullmägtige häruti misstagit sig, så synes mig misstaget vara mera Författningens, än Fullmägtiges fel. Emedlertid lära Fullmägtige åtminstone icke ge. nom nämnde uppskof kunna anses hafva föregripit [ma principaler i deras åtgärder. Det är således anmärkningsvärd!, att samme ädle Friherre, som med en tactik , hvilken är honom så egen, såsom en kränkning af Rikets Ständers rätt, till allmänt åskådande framställt Fullmägtiges för långt utsträckta åtgärd i förra händelsen, eiler att utfärda ett Protocollsutdrag, hvilket Konung och Ständer uti en allmän Författning dem anbefallt, med icke mindra ifver klandrat Fullmägtige, för det de icke gått ännu längre i sednare fallet, eller skridit till ett ordenteligt val.
Det kan visserligen vara sannt och jag vill icke ingå i någon utredning deraf, att man icke bör låta denna förlust drabba den Adliga Jungfrustiftskassan; men att nu på förhand bestämma att den bör drabba reparationsfonden, tror jag så mycket mindre gå an, som i de följande §§ omtalas betydliga reparationer, hvilka förestå på Riddarhuset, och hvarigenom denna fond skulle komma att hardt anlitas. Det torde således vara mindre försigtigt att nu på förhand besluta det från denna fond dessa 2,5 73 R:dr 8 sk. b:ko skola utgå. utan vågar jag föreslå att R. o. Ad. täcktes återremittera denna §, på det man mätte kunna fritt häröfver besluta, sedan raan fått se. hvilken ställning Riddarhusets reparationsfond kommer att innehafva. Gr. Mörner: Riddarh.-Utsk. har visserligen icke vid pröfningen af denna fråga förbisett de adliga stiftjungfrurnas fördel eller nödvändigheten af att de pensioner, sorn förut till dem utgått, matie äfven fortfarande tillfalla dem, men Utsk. har ansett sig kunna tillstyrka afskrifningen derföre att. på sätt i motiverna anförts, pensionerne i alla fall borde snart nog kunna utgå till enahanda belopp som innan förlusten skedde. Utsk. har i anseende till de förestående betydliga reparationer, dem Gr. Lagerbjelke äfven antydt och af hvilka R. o. Ad. framdeles kommer i erfarenhet, funnit reparationsfonden i alla fall blifva så hardt anlitad, att troligen de reparationer, som å Riddarhuset förestå, på långt när icke kunna från den bestridas. Deruti ligger skälet för Utsk:s tillstyrkan att icke antaga Riddarh.-Di - Den 11 Februari. 379 rekt:ns forsla!;. Om liiddarh.-Utsk. genom en återremiss möjligen kunde påfinna någon utväg alt betacka denna förlust, vill jag icke motsätta mig densamma. Frih. Tersmeden, Fredr. Willi.: Sedan jag anmälde mig, har Gr. Lagerbjelke yttrat sig och jag är af honom i väsendtlig mån förekommen.
Majit och Hans Kongl. Höghet Krou-Pr insen, i underdånighet frambära Riksens Ständers tacksägelse för alla de visa anstaher, sorn sedan sistförflutne Riksmöte, blifvit vidtagne, så i afseende på det utförda kriget, som på Kon unga-Riket Norriges förenande tinder Hans Majas Spira. Äfvenväl har Ridderskapet och Adeln, för sin del, fattat det beslut, som uti följande tvenne punkter innefattas: 1:0 Att uti sin adress, som i förenämnde ändamål skulle komma att i underdånighet öfverlemnas, äfven mätte inflyta ett förklarande af den synnerliga ovilja och förtrytelse, hvarmed Ridderskapet och Adeln erfarit de uti utländska papper framställda tilltagsna, sårande, fast magtlösa försök, att göra f. d. Konungens och Dess efterkommandes förmenta anspråk i en framtid gällande: Försök hvilka aldrig ägt, och aldrig kunna äga annan påföljd, än att lemna Svenska Folket och dess ombud ännu ett tillfälle att högtidligen ådagalägga, så väl deras undersåtliga, trogna och tacksamma tänkesätt för Hans Majus och Hans Kongl. Den 7 Mart. 39 Kongl. Höghöts Personer, såsom ock derasoryggliga tillgifvenhet för Rikets af de-m ' sjelfva stiftade och besvurne fuadaméntala lagar, samt deribland nominalt
Men jag fann aldrig en inventor, hvars förslag, i hvad cavalleriet angår, så tillfredsställt mig som Hr Ryttmäslar Akersleins. Det som synnerligast bland likartade uppfinningar utmärker hans, är den praktiska, på sannfärdig militärisk beräkning grundade, användbarheten. Denna förtjenst har jag, ifrån och med skjutgeväret, ända ned lill klack,porren, igenfunnit i alla Ryttm. Åkerstein* modeller. I hvad angar de genom dessa modeller föranledda administrativa mål och juridiska tvister, hyser jag väl derom åtskilliga meningar. Men, om än 90 §:n Reg.Fm icke stod mig i vägen, borde jag ändå icke här uttala dem. Jag tillerkänner mig icke fullständig kunskap örn fact a, ej heller juridisk competence, och må således innehålla med åsigter, om hvilka jag befarar alt de skulle misstyckas af alla iuteressenterna. Må jag endast klaga deröfver, att processen om sadelmodellen kunnat räcka i 7 år! Hvad häri på individer ankommit, vill jag icke veta; ty detta vetande behöfver jag alldeles icke till förnyande af min redan i motionsväg förda klagan öfver våra, i öfriga stater oerhörda, juridiska procrastinalioner. Man äger icke rättegångsordningar för att lemna flitt spel åt individuella lynnen, hätskheter eller långsamhetsv.inor. Äro institutionerna riktiga, så söndermala de allt hvad ond vilja eliellyten i lynnen, vare sig hos kärande eller svarande, alstra till hinder lör målens rätta fortgång. Jag öfvergår 1111 till ett annat ämne, nemi. den ifrågasatta afskrifningen af 42,000 rrdr brco lill förmån för Hr Grosshandlaren Liljevalch och i sammanhang med hans i Norrbotten hafda undsältnings-befattning. Ostridigt är, alt denna varit berömlig och högst nyttig, alt den äldre undsätlningsmetoden kostat Staten en half million r:dr brco inom få år, och lemnat de undsatta i obestånd; att den af Hr Liljevalch använda metod upprättat de undsatta oell kostat Staten intet, och skulle nu blifva kostande blott de ifrågavar.
Nisse gick hem till sig, tog bonjouren på, strök cylindern blank samt styrde sina steg rakt upp i det Amnellska huset och ringde på. «Har du ditt herrskap hemma,» sporde han med likbjudarmin den unga flickan, som kom och öppnade. «Jo, herr Svensson, hi-hi-hi,» svarade denna och fnissade. «Hi-hi-hi: hvad vill det säga ... Ah!» – Nisse tog henne under hakan och drog mungiporna ända upp till öronen för att markera igenkännandets glädje. «Det är ju lilla Amanda, vet jag? Hos doktor Lundberg var du ju senast? Ja. Och det står bra till med helsan och kärleken? Ja. Så, tag nu och säg till din herre, att Nisse Svensson måste tala med honom i ett vigtigt ärende!» Otto Amnell kom emot honom med ett ansigte, hvari alla andra uttryck uppgått i en enda stor häpenhet. «Det var fan, – fan så roligt menar jag –; du här, gamla gosse!» sade han och tittade. Nisse knep munnen samman, gaf en blick som beredde på något, samt gjorde en paus. «Jag måste be att få tala med frun,» sade han slutligen. Otto Amnell stirrade på honom som på en galen. «Hu-hu-hur sa du?» «Jag måste anhålla om ett samtal med din fru,» upprepade Nisse. «Ansigte till ansigte och i din närvaro.» Otto Amnell började vrida på sina små mustascher. «Hör nu, Nisse, hvad är nu egentligen det här för ett satans skoj!» Men Nisse stod och såg ut som ett obevekligt sändebud från ett mäktigt konungarike. «Det är mig sjelf ytterst pinsamt,» fortsatte han. «Jag ville ju också helst ha skonat dina makeliga känslor. Men ...» – Nisse ryckte på axlarne. Och då den andre stod alldeles handfallen, tillade han hastigt: «Din fru har nemligen inför en tredje person uttalat sig om en mig mycket närastående medlem af det svaga könet på ett sätt, som gör det till min oafvisliga pligt att hålla rentvättning.» Otto Amnell ryckte till, flackade lite med ögonen, tog sig samman och sade med hest lugn: «Det är en annan sak. Slå dig ner ett ögonblick.
Men som, i anledning af Utskottets deri yttrade förklarande, att Utskottet, i brist af tillräcklige upplysningar om förhål - ni Den 18 November f. rti. landet, ej kunnat bestämma något ersättningsbelopp åt staden Marstrand för inqvarteringen, Stadens Fullnaägtige å nyo väckt frågan i BorgareSfåndet, och förebragt ytterligare upplysningar, hvarefter förevarande Utlåtande deröfver blifvit af Utskottet afgifvit, torpte jag nu få yttra mig öfver Utskottets båda Utlåtanden, Det förra innehåller såsom slutmening, att, ”enär nå”gon tillförlitlig uppgift å den Marstrands ”Stad tilläfventyrs tillkommande ersättning ”hvarken blifvit behörigen upprättad, eller ”af den år 1822, i föreskrifven ordning, ”hällne och Utskottet tillhandakomne undersökning kunnat vinnas, för bestämmande af ersättningsbeloppet, Utskottet, uti ”det ofullständiga skick, hvari detta mål be"finnes, icke eller kunde något hufvudsak”ligt förslag i afseende på samma ersätt”nings meddelande afgifva.” Meningen med ”detta synes vara, att uppmana Marstrands Innevånare, att inkomma med ytterligare upplysningar om förhållandet nied inqvarterings-ersättningen. Sådant har ock sedermera skett, och jag tror det vara omöjligt att kunna prestera någon vidare utredning och bevisning i detta afseende. Det är obestridligt, att, enligt Kongl. Resolutionen år 1770 och Kongl. Brefvet år 1771 , Marstrands Stad sedermera bordt få åtnjuta befrielse från inqvartering, utom vid marcher af större truppafdelningar under krigstid, samt atö Sta - Ben 18 November f. m. Staden är berättigad till ersättning för den inqvartering Staden det oaktadt fått vidkännas, särdeles från och med år 1806 lili och med 1813.
Dertill svaraöes ak Lonöe8tänöet, "att cle ville intet kafva mecl Lauce» att beskaffa;" mea pluraliteten inom lie 3:ne öfrige 8tänöen bestämlie sig till seclnare alternativet, körklarancle sig vilja Lanken ^^/c»rsr»lrra, oc/r kvarpä ilen 1 / September 1668 köljcle Xonungens LillstänösLrek "gikvit L. 8t:r till att laga Lanken uncler sin förvaltning, eller att öfver öess upprättancle, anläggning oek förvaltning förslöa» oek sluta, som öe till Verkets be - 12 8tatsoek L anco-Lltskottens främjanöe oek för öe gemena bästa pröfva nyttigast oek räöligast vais." köremälet för A. 8t:rs Lank är uti b. 8t:rs öä utkaröaöe beslut oell köroröning a5 öen 22 8eptemker sistkerörös ar uppgifvet vara, såsom Depositionsoek Vexelbank: att för ^Ilmänketens säkerket, n^tta oek be^väwligket emottaga penningar af en kvar som säöant Zslunöar, deröfver föra räkning oek öen viri anfordran insättaren tillkanöakälla samt öesskörutan jemväl, till säkert förvar mot väöliga känöelser ock tillgrepp, uncler försegling mottaga oek varöa sä väl eontanta penningar som annan flyttbar egenöom; såsom Länebank: att öels upplans fruktlöst liggande Oapitaler, clels pä llrägeliga vilkor emot full gocl säkerket biträcla länekeköfvancle mecl unclerstöcl; ock sälunöa, till beforclran ak
Hvad är älska? SONHUSTRUN. 84 VÄNNEN (reser sig). Hvilken fråga, af en gift kvinna? Hvad är älska? Ja, det är bland de saker som man gör, men som man icke kan säga. Var er hustru vacker? SONHUSTRUN. VÄNNEN. Ja, jag tyckte det. Hon var lik er, för öfrigt. Tycker ni jag är vacker då? Ja! SONHUSTRUN. VÄNNEN. SONHUSTRUN. Det ansåg inte min man förrän ni sa' honom det, och det är märkvärdigt hvad han är betagen i mig bara ni är här. Det är som er närvaro eldade honom! Ja så! Och det är därför han så gärna ser mig här. Och ni? Jag? SONHUSTRUN. VÄNNEN. VÄNNEN. Kanske vi ska sluta nu, innan vi gå för långt. Hvad menar ni? Hvad tänker ni om mig? Ingenting ondt, fru Kerstin! Ingenting! Förlåt mig om jag sårade er! VÄNNEN. SONHUSTRUN (ond). 85 SONHUSTRUN. Ni sårade mig förfärligt! Men jag vet hur lågt ni tänker om kvinnorna. Icke om alla! Ni är för mig... Hvad? SONHUSTRUN. VÄNNEN. VÄNNEN. Min väns hustru, och därför ... Och om jag icke vore det? SONHUSTRUN. VÄNNEN. Ska vi sluta nu igen? Fru Kerstin, ni förefaller mig som om ni icke vore van att bli fjäsad af herrar Det är jag inte, och därför sätter jag värde på att vara omtyckt! Lite bara! Bara lite! Ni har verkligen anlag att vara en lycklig människa, som har så små fordringar på lifvet. Hvad vet ni om mina fordringar? Är ni äregirig? Skulle ni möjligen sträfva utåt, uppåt, bli något? Nej! Icke sådant! Men detta monotona lifvet, utan arbete, utan sinnesrörelser, utan att det händer SONHUSTRUN. VÄNNEN. SONHUSTRUN. VÄNNEN. SONHUSTRUN. 86 något!
At thenna Drottning skeer, hvadh hon sigh önska wil, Skal hennes högheet än tillwäxa meer och meera Och iagh emoot mijn sedh, ther intet hoos tentera. Neij, Neij, mijn förra art och kånst iagh bruka skal, Besynnerligen här uthi ett sådant fall; Ty hon är ännu ung och aff thet swaga slächte (Om icke någon Gudh ett annat modh uppwächte) Iagh skal snart dragha in i hennes heela Håff Odygder, och tå straxt begärer dygd förlåff. At thet må lyckas wäl, än hemligt iagh migh döllier, Och alt mitt Etter än medh rooser öfverhöllier.” Båda dessa balletter äro af anonym författare; men Hammarsköld tycker sig i den sista finna så mycket tycke af det Stjernhjelmska maneret, ehuru ännu ej fullt utbildadt, att han är benägen anse det för ett hans första, men sedan förkastade försök. Han finner detta ytterligare styrkt deraf, att denna ballet i äldre exemplar ofta är hopbunden med S:s ”Musæ Svethizantes.” Atterbom upplyser dock, att detta äfven är förhållandet med ”Thenna tijdzens fantasier”419. För vår del vilja vi väl icke bestrida möjligheten deraf, att Stjernhjelm kunnat författa eller öfversätta dessa båda balletter, men vi bekänna, att vi icke tro mycket derpå. Vi igenkänna icke Stjernhjelm hvarken i det poetiska uttrycket eller i språket eller i versbehandlingen. Att hans manér icke 1645 skulle vara utbildadt, förefaller underligt, enär han då var 47 år; och man behöfver dessutom endast jemföra hans på alexandriner författade Heroiska fägnesång på Christinas födelsedag 1643 med det här ofvan gjorda utdrag ur den 2 år sednare skrifna balletten eller med t. ex. dessa deri likaledes förekommande versar: ”Stridsamme hjeltar, j, hvars makt kring werldens ender Med fruchtan kunnigh är, hoos alla folk och länder. I oförfärat folk, j tappre Götha män
Beträffande denna fråga få Revisorerne meddela, att af ofvannämnde i 1854 års riks-hufvudbok inbalanserade summa 113,312: 28. 6. följande belopp sedermera blifvit inbetaldte, nemligen: år 1854: å lånet till Wermdö brobyggnads-bolag 500: af inneliafvaren utaf Allequia härads höfdinge-boställe 300: ett af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Norrbottens Län redovisadt förskott 735: 1,535: år 1855: å lånet till Wermdö brobyggnads-bolag 1,000: —- — af innehafvare!! utaf bostället Allequia 300: 1,300: 2 835- så att det vid 1856 års början återstående beloppet utgjorde 110,477: 28. 6, hvilken summa, jemlikt högstberörde Kongl, bref, blifvit i samma års riks-hufvudbok afskrifven. § 5. De till Minister-staten utgående löner och arfvoden, hvilka uti den af Kongl. Maj:t fastställda stat äro beräknade uti Riksdaler Hamburger Banko, hafva följaktligen uti 2 — 10 — räkenskaperna blifvit upptagne till det värde, hvarmed vexlar, utställda i Hamburger Banko, vid de tider då medlen utanordnats, måst efter gällande kurs betalas. I afseende härå kunde måhända ifrågasättas, om det icke vore lämpligare, att alla till Svenska Statens embetsoch tjenstemän anslagna lönemedel beräknades och utginge i Svenskt mynt. Revisorerne vilja dock icke bestrida, att det af ålder brukliga sättet för aflöningens tillhandahållande åt
Huru lider icke valfriheten genom de ansvarige Embetsmännens anspråk uppå BånkFullmågtigskap, och för hvilka vådor blottstålles icke mången Riksdagsman, sorn finnér tillfredsställelse uti att jemväl vid Bänkmans vai få rösta efter sin öfvertygelse. Den 20 Januarii. Lagstiftaren liar ansett sig böra tillåta votering med slutna sedlar. Hvarföre har han gjort det? frågar man. Förmodeligen för det att han trott oss alla om att vara svaga. Men sedan han det gjort, och det icke år vårt enskilta utan Folkets och efterkommandes rått som vi skola vårda, är det oss icke tillåtit att tro på större dygd ån han trott. Men denna slutna voteringssedel, årnnad till ett vårn åt den inre rättskänslan, blir vid Bånkmansvalet en snara, når det icke år lagen, utan den väljandes rättskänsla, som från BånkFullmågtigskapet utesluter den ansvarige, men dock på enskiltas vål eller ve inflytelse ägande Embetsmannen. Når antalet af de Bånkvis voterande, uppställde inom skranket, inför mönstrande ögon, icke år större, ån att något hvar, utan att just behöfva vara stark physiognomist kan råkna ut huru hvarje enskilt Bänkman har voterat, hvar blir då den garantie som den slutne voteringssedeln skall lossas förläna? Gerna tror jag det icke vara Svenska Chefers lynne att misstycka om några deras Bänkkamrater, hvilka på andra ställen åro deras un^ derhafvande, vid Bånkrnansvalen gå dem förbi, eller blifva dem föredragne; men mången ådel man som det aldrig skulle falla in att neka sin agtning åt den, hos hvilken han ser mod nog, att öppet yttra sin öfvertygelse, skulle kanske kunna finna sig frestad att inom sig låta en annan känsla uppstiga, när hän ser öfvertygelsen framsmygas och modet uppträda under egidea af en hoprullad voteringssedel. 56
Hemkomna finna våra vänner sitt eget enkla hem fult och tarfligt, och redan samma dag börja funderingar på, huru det skall kunna omskapas i likhet med det, som väckt deras afund. Detta olyckliga begär att hafva som andra, hvilket blifver så mången svag och osjälfständig människas fall, understödes af den svenska villigheten att lämna kredit. En egenskap hos köpmannen, hvars frånsida måhända heter » våga vinna, våga tappa ». Det finnes j u knappt något, man ej kan få på räkning, afbetalning eller hur det nu kallas, blott man är något så när väl känd. Inom kort ser hemmet ut, s c j b man önskar, men månne ej, när den obetalade lyxen flyttar in, trefnad och lugn flytta ut? Solen strålar åter öfver våra bygder. Strax gripes man af ett litet » vårraseri »: den unge mannen gör en afstickare till skräddaren och låter » adonisera sig », och fruar och fröknar kunna knappt sofva om nätterna för tankar på de nya toaletter, som hägra för deras fantasi, och af grubbel öfver, huru de skola kunna få dem. Ja, det blifver väl till sist ingen annan utväg än att taga på räkning. Penningar har man icke nu, men i höst får man väl skaffa på något sätt. Om åtta dagar får den unge sprätten hem en fin de siécle kostym, som artigt aflämnas i tamburen; och bittida och sent ringa bud med hattaskar och kartonger till hemmets kvinnliga medlemmar. Penningar begäras ej. Det går ty värr så sorgligt lätt att få kredit, men detta obetänksamma sätt att begagna sig däraf är just rätta sättet att komma » under isen ». Utmärkelse åt svensk målarinna. Frö- ken Ava Lagercrantz, dotter af vice amiral Lagercrantz, har af Académie contemporaine i Paris erhållit en medalj af 2:dra klassen och ett diplom för en af henne målad pastell, » Réverie », hvilken målning senast varit utställd i Havre. * De bortgångnas minne. Eugeniahemmet har såsom gåfva af d:r W. Svedbom mottagit en byst af hans aflidna moder, fru Fredrika Limnell, mångårig vice ordförande i sällskapets styrelse.
Äldste uti derefter afgifvet underdånigt utlåtande, uttalat »den öfvertygelse, att frågan ej syntes vara så invecklad och sä vidlyftig, att den påkallade en sådan åtgärd, utan föreställde sig Borgerskapets Äldste, att det för Kongl. Majit ej mötte hinder, att i Nåder pröfva förslaget, jemfördt med dervid gjorda anmärkningar, och att genom denna Nådiga pröfning bereda en nöjaktig upplösning af frågan.» Vid jemförelse af 185G års Instruktion med Borgerskapets Äldstes underdåniga yttrande i ämnet, visar det sig att, utom hvad angår grundfondens belopp äfvensom föreskriften i § 5 om den så kallade nya förvaltningsprocenten samt den från äldre författningar i § II införda bestämmelsen, att öfverskottsmedlen skola tillhöra Allmänna Barnhuset, hvarom Utskottet här nedan kommer att yttra sig, nämnda Instruktion i öfriga delar blifvit utfärdad i full öfverensstämmelse med hvad Borgerskapets Äldste föreslagit och hemställt. Vid sådant förhållande och då Borgerskapets Äldste i denna fråga otvifvelaktig! egt att föra hufvudstadens under Förmyndare-Kammarens inseende lydande innevånares talan, anser Utskottet sig icke böra på enskild motionärs yrkande förorda den ifrågaställa revisionen och detta så mycket mindre som det icke ens blifvit uppgifvet att Förmyndare-Kammaren, hvars verksamhet ingalunda genom den nya Instruktionen blifvit förändrad, under den långa tid den fortvarat, eftersatt sina åligganden eller brustit i uppfyllandet af sin bestämmelse. 12 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N.-o 96. Beträffande frågan huruvida Allmänna Barnhuset fortfarande må ega anspråk på de så kallade öfverskotts-medlen, sedan dess skyldigheter mot Stockholms kommun blifvit genom dess nya reglemente af den 28 December 1850 i viss mån förändrade och kommunen, såsom den ene motionären antagit, numera icke hade någon fördel framför andra af denna inrättning, får Utskottet hänvisa till § 13 i nämnde Reglemente, som föreskrifver:
Emot Utskottets utlåtande derom hafva reserverat sig H:rr Amiral von Schantz; Öfvers te-Lieu ten an ten von Betänkan den, N:o 237. 83 Heyne och Lagman Noreus, hvilka ansett desse löner böra bestämmas till 5ooo R.-dr för hvar och en. 4-de Punden Lönen för Revisions Secreterare. H:rr Lagerhjelm, Noreus och Santesson hafva ansell berörde lön höra bestämmas till det belopp K. M:t föreslagit eller 1800 R:dr. S.-te Punden .■ Äng.-de K. HofRatterne. Emot Utskottets i samma Punct upptagne yttrande rörande Presidenternes löner, har H:r Lagman Noréus såsom Reservation åberopat dess vid behandlingen af Utlåtandet N:o 128 hos Vällofl. BorgareStåndet gjorde yrkande om 5oo R:drs högre löneanslag årligen för Presidenten i K. Svea HofRätt än för Presidenterne i öfrige HofRatterne, hvarigenom den förres lön skulle komma att uppgå till 5oooR:dr; hvarvid H:r Lagmannen, såsom skäl för samma yrkande, anfört: att redan vid 1810 års Riksdag stadgades taffelpenningar för Presidenten i K. Svea HofRätt till ett belopp af 1000 R:dr årligen; att den då afgifne K. Propositionen upptager såsom skäl, att denna K. HofRätt, verkande i samma ort, som Regeringen, oftare än de öfrige HofRatterne, får en tillökning uti de vanliga göromålen, genom Ärender, som röra Rikets säkerhet; att Ordförandeskapet i RiksRätt åtföljer detta PresidentsEmbete; att de fleste Tryckfrihetsmål, hvilka i besvärsväg inkomma, tillböra denna K. HofRält; att utom dessa alltid fortfarande skäl, HofRätlens göromål i sednare tider fått en ny tillökning derigenom, att vissa mål, sorn uti besvärsväg förut be - 84 Stats-Utskottets handlats af K. CommerceCollegium blifvit till HofRätterne i allmänhet, och alla ifrän K.