Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Posse blifvit framställda, att nemi. dels riksg.- sedlarna ej må nämnas, enär de komma att de facto och de jure upphöra att existera, då denna grundlagsförändring kan beslutas, och dels i 3 mom. tillägges, att derest alla 4 RiksSt:n i ett beslut, rör:de proportionen emellan sedelstocken och metalliska inlösningsfonden eller rör:de Bankens skuldsättning, icke komma öfverens, det skall förhållas såsom i 69 5 Reg.F. är föreskrifvet. Jag kan för min del icke instämma i Hr Rosenblads förslag. Det innehåller visserligen fullkomlig garanti; men det har, efter min tanke, den mindre goda egenskap än BondeSt:s förslag att först och främst vara längre och att för det andra icke ställa frågan i ett så bestämdt förhållande inom grundlagen som den redaction, hvilken BondeSt. antagit. Sjelfva grundämnena, hvarpå bancolagen och 17 H. 55 434 Den aa December f. m. alla Banken rör:de föreskrifter skola hvila, ligga i detta grundlagsförslag, och jag föreställer mig, att i allt, som rörer Bankens förhållande till det allmänna, Nationen och staten samt enskilda personer inom och utom Riket, bör man söka så mycken säkerhet som möjligt. Så långt sträcker sig BondeStrs förslag och icke längre. Allt, hvad som rörer Banken enskildt, är deri helt och hållet öfverlemnadt åt den ena statsmagtens hepröfvande. Jag tillstyrker således instämmande i BondeStts beslut, med den förändring Gr. Posse begärt. Gr. Horn: Då jag nyss, jemte hufvudsakligt instämmande i Gr. Posses mening, yrkade, att det i BondeStrs förslag intagna stadgande om riksg.sedlarna må qvarstå, gjorde jag det under öfvertygelse, att detta stadgande ej kunde blifva vådligt, då redactionen innehåller orden: så länge de fortfara; men jag vill ej motsätta mig, att denna mening må utgå och ber nu att helt och hållet få instämma i Gr. Posses förslag. Hr Stråle: Jag har tyckt mig finna, att det förslag, som BondeSt. antagit och Gr.
Memorial måtte hvila på bordet till nä6ta Plenum 13G Den 6 Junit c. m, icke kunde enligt 49 §. RiksdagsOrdnigen förg vägras. Föredrogs å nyo Lagsamt Allmänna Besvärs och OeconomieUtskottens den iosistledne Maj under N o 73 afgifoe samt den 3 dennes på bordet lagde Utlåtande, angående rättighet till grustägt å andras ägor, för underhållande af allmänna vägarne, samt sättet och ordningen till samma rättighets bestämmande och begagnande Herr Riben, Carl Wilhelm: Jag utbeder mig att vördsamt få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på de reservationer emot Utskottets Betänkande, som redan inom sjelfva Utskotten blifvit gjorda. Ibland de orsera som åligga Svenska Jordbruket, räknar jag väghållnings-skyldigheten för en bland de mest obilliga j jag säger obilliga, ty vägar underhållas icke af de personer som begagna dem , utan af hemmansägare: dermed är dock som det är och det kan icke hjelpas. Jag tror icke att menniskor i allmänhet äro så ogina, att den af Utskottet föreslagna Lag behöfves : åtminstone har jag funnit på de orter, der jag vistas att man gerna upplåter sina sandgropar åt väghållnings-skyldige under hopp att i sin tour njuta samma välvilja Den 6 Junit e, lii. 137 af en annan. Resultatet af Utskottets förslag, tror jag skulle blifva bara tvister och processer, som dessförutan alldrig skulle hafva kom* mit i fråga. Jag anhåller om återremiss af Utskottets Betänkande. Friherre Cederflröm, Jacob: En värd Leda mot har yttrat sig ega den erfarenhet, ntt det skulle vara lätt att erhålla grustägt 5 jag tror att denna erfarenhet icke i allmänhet kan vitsordas. Mångfalldiga tvister och rättegångar hafva i anledning af brist på grustägt uppstått, och jag tror derföre att det vore högst nödvändigt att någon reglering derom gjordes. Det är otvifvelaktigt, att trakter finnas, der vägarne gå genom sand och der ingen reglering rörande grustägten behöfves, men der komJ mer ej eller en sådan i fråga.
Men då, som ofvan är nämndt, de af kommitterade uppgjorda beräkningar öfver arméens nuvarande indelda tillgångar endast äro grundade på vederbörandes approximativa uppgifter i detta afseende och således icke kunna ega en fullt säker användbarhet vid löneregleringens definitiva bestämmande, ulan måste då ersättas af andra genom särskilda uppskattningar skedda beräkningar af nämnda tillgångar, så kunna icke heller de resultat, hvilka af här nedan gjorda undersökning och jemförelse i nyssomförmäldta hänseende af kommitterade vunnits, 44 annat än ungefärligen åskådliggöra utgången af löneregleringen inom arméen i sin helhet, äfvensom arméens financiella ställning till statsverket. Undersökningen, rörande tillgång och behof för löneregleringens bringande till verkställighet, visar följande förhållande: A. Kavalleriet: 1. Tillgång. För befälets, underbefälets och civilstatens aflöning samt musikens underhåll äro nu anvisade, enligt kommitterades ofvan uppgjorda beräkningar (Bil. C. D. och E.): Bostadsboställen, i årlig afkastning enligt de för år 1860 gällande värden Rdr Rmt 287,300: 12. Häruti anses en förhöjning kunna påräknas genom utarrendering af en del af dessa boställen, enligt vid regementena gjorda beräkningar af 27,911: 15. S:a~Rd7 3 f 5,2117 2 f. Boning sfonder nes boställen, 1860 års arrenden Efter slutet af nuvarande arrendetid påräknad förhöjning 35,886: 24. 183,389: 51. Indeldci räntor och kronotionde 156,093: 62. Behof.
Det är säk ert lilla mams ell Mari a? M A R I A . Ja, men hur kan f run känna mig? F R U P Y L O . Åhjo, jag kände mamsells far .. h an var lekkamrat med mi n sonson .. det var en rask och dugtig gosse den tiden ... sen blef han en stor affärsman, och min sonson blef en fattig skeppare, men de v a' all tid goda v änner ändå .. och grosshandlaren hjelpte honom mer än en gång , Gud signe honom der han är! Mams ell Maria har far sins ögon, så j ag kände igen henne för läng esen! M A R I A ( går till henn e och fattar henn es han d ). Hvad det gläder mig att höra så tal as om mi n far! F R U P Y L O . Ja, det fadersarfvet är lika godt som penningarne han lemnade efter sig! F R U P Y L O . Så tycker j ag om att höra en såder ung mams ell tala Nå, har mamsell det bra hos sin farbro r? M A R I A . Bättre .. mycket bättre! M A R I A . Ja, han är myc ket god, f ast han ocks å är mycket besynnerlig.. F R U P Y L O . Nå, sk all det bli parti af mellan li lla mamsell och hennes k usin .. den fina herr Anton? M A R I A ( skrattande ). Nej, visst inte .. hvem h ar sagt det? F R U P Y L O . Åh, det tros så ute i s tan ... och inte l är en s å rik flicka behöfva gå läng e ogift, k an jag tänka.. M A R I A ( suckan de ). Det är också verkligen fråga om ett parti .. med en annan M A R I A . Ja, ty ... men inte k an det intressera frun att höra talas om mina små bek ymmer. F R U P Y L O . Och det su ckar lilla mamsellen öf ver? Tala om, mamsell l illa! ( sätter sig. ) 47 M A R I A ( sätter sig bredvid henn e ).
Dahm; till stöd för hvilken framställning uti Statsråds-protokollet anföres, hurusom bemälde lärare, hvilka för de af dem på grund af fullmakter innehafda rektorsbeställningar varit enligt 1858 års lönereglering berättigade till en lön af 3,000 R:dr förutom boställsgård, men sådant oaktadt måst återgå från rektorsbefattningarne, till följd deraf att de af dem styrda läroverk antingen utvidgats eller ock förenats med gymnasierna i samma städer, numera i egenskap af kolleger och adjunkter vid samma läroverk uppbära en lön af endast 2,500 R:dr; och då alltså dessa lärare, utan något deras förvållande, mäst lemna en befattning, hvarå de innehaft fullmakt och med hvilken större löneförmåner äro förenade samt således den nu begärda lönefyllnaden är af billighet påkallad, hafva Rikets Ständer till hvad E. K. Maj:t i ofvanberörde hänseende föreslagit, lemnat bifall. 39:o Af en den 6 sistlidne Februari till Rikets Ständer aflåten nådig Proposition inhemtas, hurusom t. f. Rektorn vid Hudiksvalls Högre Elementarläroverk A1. Wennberg, som den 14 Augusti 1833 blifvit befullmäktigad till ordinarie kollega och den 22 Februari 1843 till rektor vid dåvarande högre lärdomsskolan i nämnde stad, hos E. K. Maj:t i underdånighet anhållit, att, enär han, enligt nådiga Cirkulär-brefvet den 20 Mars 1858, skulle varit berättigad att i sistnämnda egenskap åtnjuta en lön af 3,000 R:dr, så framt icke berörda skola blifvit till högre elementarläroverk utvidgad, och det kunde inträffa, att han komme att frånträda rektorstjensten, i hvilket fall han såsom kollega endast egde uppbära en lön af 2,500 R:dr, E. K. Maj:t ville till Rikets Ständer aflåta nådig proposition om beviljande af ett anslag af 500 R:dr årligen, att såsom fyllnad i kollegalönen utgå från den dag sökandens rektors-förordnande kan komma att upphöra.
I anledning hvaraf Hans Excellence förklarade, det han af de lemnade svaren icke kunnat tillförlitligen utröna Ridderskapets och Adelns pluralitet; hvadan frågan icke torde kunna utan votering afgöras. Friherre Boye: Hos Ridderskapet och Adeln har jag väckt en motion derom, att alla extra intrader borde göras fruktbara; Ridderskapet och Adeln har förvisl motionen till Utskott. Skulle väl, genom en votering, denna motion nu afgöras, innan något Betänkande deröfver ännu inkommit? Jag bestrider en slik votering, och begär votering derom, huruvida det skall voteras. Friherre Cederström: Enligt Riksdagsordningen får man icke votera om det voteras skall. Hvad beträffar Friherre Boyes motion, så äger han göra sin mening gällande, då Betänkandet deröfver inkommer. Skulle ämnet redan vara till hans fördel afgjordt, kan han väl icke mera begära. Grefve von Schwerin: I händelse ingen begärt votering, anhåller jag, att Herr Den 4 December c. ni. Grefven och LaiultMarskalken täcktes ännu en gång framställa proposition. Jag har tyckt mig finna, att Ridder skåpet och Adelil icke antagit Herr Rosenblads tillägg. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde anjo , om Ridderskapet och Adeln fann för godt bifalla det af Herr Rosenblad föreslagne tillägg. Ropades starka Nej, jemte några Ja. I anledning hvaraf Hans Excellence förklarade, att som, efter hvad Hans Excellenee tyckt sig finna, Nej öfverrösta! Ja, Ridderskapet och Adela således icke bifallit Herr Rosenblads tillägg. 3:o Att upplåning må ske vid Banken i Stockholm * äfvensom vid LåneContoiren i Götheborg och Malmö > samt endast i jemna 5oo Riksdalertal, Herr Hjerta:
Mörner för ett ögonblick vill glömma bort sin lagbok och sitt domarevärf, skall hans egen moraliska finkänslighet för honom uppenbara, att opinionen om betydelse af straff måste vara progressiv såsom 0111 allt annat, i män af stigande själsodling eller s. k. bildning. Jag tillåter mig också nu laga Hr Grefvens egna höga grad af moralisk hildning lill exempel och prof för min sats. För honom vore det 2fl4 Den 28 April. säkerligen den högsta grad af straff, som hans individualitet förmådde hära, ja som vore mer än tillräckligt för honom afskräckande, notabeue i hvad han möjligtvis kunde fela, om nemi. en domstol för honom och hans ädla likar utrustades med den förfärliga stralfmakt att kunna förklara hans yttrande i något fall för osant och grundlöst ur en moralisk synpunkt. Om detta exempel icke är fullt användbart för män af Gr. Mörners karakter och bildningsgrad, så är det derföre, att för honom behöfves icke hvarken strafflag eller domstol, emedau afsky för oinoralik handling och osanning är tillräcklig, utan en påföljd af stadgadt straff. Det är för subjeetet moraliskt omöjligt att vara osann. Om nu det subjectiva häri hos Gr. Mörner af honom uppfattas objectivt såsom en menniskans tillhörighet i allmänhet, då hon iir oförderfvad och lefver under milda och rättvisa lagars inflytande, så är jag viss, att han ej skall bli den sisle alt erkänna, det alla strafflagar måste hafva afseende pä den bildning menniskan i samhälle kan få och den opinion, som om straff kan utvecklas, och att lagstiftaren icke lika med domaren har att uteslutande hålla sig lill uppfattningen blott af hvad som är. Icke allenast psvchologiska grunder, utan erfarenheten har redau till öfverflöd bevisat, alt humaua brotlmälslagar utbreda inflytelsen af moraliska lagen i det de undanrödja anleduingen till trotsande, hämndbegär och vilda passioner. I sanning vore det ock skada, om icke män, sådane som Gr.
jPngörelse är lösen nu för tiden, Och icke minst vill kvinnan varda fri. Ja väl! Må framgent vi gå ut i striden Och slita banden, som vi fångslats i! Men — må vi ock se till, då vi det göra, Att vi mot — väderkvarnar strid ej föra! IDUN 1897 Vi tåga kanske fram med blixt och dunder Mot våld, som knappt i verkligheten finns, Och se och märka icke, hur därunder Af tusen starka trådar kring oss spinns Ett nät, som räknar sekelgamla anor, Hvars maskor kallas — nämligen, att just vid jultiden blir flertalet af människor på ett fruktansvärdt sätt öfveransträngdt. Den visar oss att grottekvarnen, långt ifrån att hvila, just då är i sin mest svindlande fart; den visar oss bodägare och fabrikanter, som låta sina arbetare jagas, tills de äro färdiga att störta af trötthet; den visar oss öfveransträngda husmö- drar och tjänarinnor; den visar oss postkontor, där oro och brådska hålla tjänstemännen vakna till långt inpå natten o. s. v. Jag skall aldrig glömma det samtal mellan tvänne butikfröknar jag en gång åhörde strax före julafton det år, då influensan härjade som värst och ökade de stackars arbetandes kval. Det var icke många ord de yttrade, det var blott några korta misslynta frågor och svar, som de kastade till hvarandra, medan de rusade af och an för att expediera, men af dem framgick, att hvarje slags julfirande, äfven det anspråkslösaste, hade försvunnit ur deras drömmar, att all den glädje de begärde af de stundande helgdagarne var den ytterst negativa att få lägga sig till sängs och riktigt sofva ut. gamla, fula vanor. Den vanan att vår nästa omildt döma, Att i hans öga genast se ett grand Harnt mycket hellre klandra än berömma Har snärjt oss alla uti hårda band. Förr ' n vi den vanan lyckats öfvervinna, Kan man ej tala om en frigjord kvinna. Vi låta icke mera oss förtryckas Af, hvad vi kalla, männens tyranni — Och det med rätta! Dock må ej för ty ekas, Om här jag pekar på ett slafveri, Hvarunder vi oss alla lydigt böja: Mot våga vi ej rösten höja.
Se ' n kom jag ut i världen, ej täcket se jag fick, Ty långt från barndomshemmet min lefnadsbana gick, Men jag fick löfte om att ärfva täcket. När se ' n jag såg det åter, jag blifvit gammal re ' n, Min glädjes och min lyckas hem var öde, Föräldrahemmet upplöst, och syskonkretsen se ' n — Ack, utom jag, » de voro alla döde ». Men stjärnetäcket hade ej bleknat minsta grand, Jag höll mot det min panna, jag strök det med min hand, Liksom om det haft lif och kunnat tala. Det var som om en saga jag börjat bläddra i, Om längesedan svunna, glada tider Af oskuld och af renhet, den lifvets poesi, Som ej blir realistisk, hur det lider. Det täcket hvarje högtid jag förr i hemmet såg, Det då, men aldrig annars, på bästa sängen låg, Och söndag blir det ännu, när jag ser det. Förunderligt! Dess färger ha icke bleknat än, Fast här och där det nötts i bägge kanter. Min ungdoms minnesteckning, i täcket har jag den, Om gångna vänner, kära anförvanter, Om ängens friska blommor, om sommarhimmel blå, Om storken uppå taket, om väldig Helge å Jag läser i mitt gamla ärfda täcke. Flammarions världar stråla af idel ögonglans, Men sådant sken ej lockar alls mitt sinne. Men ser jag bort mot täcket från solsystemers dans, Upprullas vintergatan i mitt minne. Jag står på snön och lyssnar till furuskogens sus, Och alla hemmets ögon, de sända mot mig ljus, När med en själfgjord sång jag kommer åter. Och när jag ofta känner, att ingen enda själ Förstår mig mer i denna kalla världen, Och finner det så sällsamt — ty jag har glöd likväl, Om än hvar gnista slocknar ut på härden — Då lägger jag mitt täcke uppå min bästa stol Och blickar på dess stjärnor, då får jag genast sol, Då lysa mot mig sommargröna tufvor. Förunderliga hjärta, som i en gammal klut Har sammanfattat allt, hvad lifvet gaf dig, Du är dock starkt och mäktigt, och när du klappat ut, Det måste ändå varda något af dig.
Det åligger de förre att dömma efter lagens sträng» het ulan afseende pä egne böjelser. Ät den sednare är ensamt förbehållit ben angenäma rättigheten att göra grace. Beträffande Förslaget till en del af Cavalleriets assttkande, sa sär jag iterera ben förut omnämde sanning — Alt Ukstvttck altför gerna blandat sig i ämnen, svin det anser ensamt tillhöra Regeringen, och alt dä efter älagd skyldighet att besvara andras projeeter, Ulstortet äfwen nödgats i militaire-dcraillen projektera, har sädant stekt uran alt anspråk pä ofelbarhet. Alt hälften af 4 Cavallen-Regementet äro föresiagne till assiltning, och icke i det stället s:ue hela Regementen, är likwäl icke utan all skags grund. Ds omnemde Militair-Genierne haswa trott det wara nyttigt att efter möjeligheken nägon Cavalleri-Tronpp funnes wid hwar och en af de Brigader om hwilka» inrättande sä mycket är taladt. Hwarjemte mänga af Ucstottets Civile Ledamöter som ansett förändringen till Infanteri wara en förmän, önstak att i görligaste mätt» alle Lands-Orler stulle fä sig deraf begagna. Slutligen och sä wida mitt minne ej bedrägeri, är i Urstoltets Betänkande infördt hmad wid öswerläggningarne as mig och flere noga ästades — neml. att största afseende mätte.göras derpä, att Cavalleriek bi, 6zg Den 12 December. behälles i den ort, som äger ymnigaste hö wäxt, samt bästa och tillräckligaste lrtesmarker. Jag torde nu la wända mig till en annan Ledamot, Herr Major VVwgZrä, hwars Memorial, som t sä wärdige ordasätt är förfaktadt, ick get anledning till nägot förswar af Utskotteks aöromäl, men likwäl föranlärer mig att lemna cn uplysning.
Upplästes meddeladt Utdrag af Högloflige Ridderskapets och Adelns Protocoll den 20 dennes, hvaraf inhemtades, att Ridderskapet och Adein, i anledning af Stats-Utskottets Utlåtande N:o 474j beslutit, att den bifallne i4:de punkten af Banco*-Utskottets Betänkande N;o 96 äfven skulle ega tillämpning i afseende på Riksgälds-Contorets tjenstemän; i hvilket beslut Ridderskapet och Adeln inbjöd de öfrige Riks-Stånden» att sig med Ridderskapet och Adeln förena; Denna ^inbjudning blef af Borgareståndet antagen. Fröt. TJtdr, d. 22 Maji t<?35* Från Hedervärda Bonde-Standet. 117 S. D. Föredrcgos ånyo B anco-TJ t skottets följande i Utlåtanden: N?o 148, ' anledning af de inom Ridderskapet och Adelil framställde anmärkningar vid Utskottets, under N:o i43, afgifna Betänkande: bifölls; och N:o 14 9, i anledning åfelt Biks-Stånds återremiss å UtskoLtels Memorial l\T:o i/p: lades lill handlingarne. S. D. Föredrogos ånyo och lades till handlingarne ConstitutionsVtskottets följande fMemorialf N:o 122, till Ridderskapet och Adeln, angående dess åtgärd vid Memorial N:o 118; N:o 128^ till Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet, angående deras åtgärder vid. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 allmänt register ÖFVER TILL SAMTLIGA RIKS-S TANDENS PROTOKOLL vid Lagtima Riksdagen i Stockholm , åren 1853 och 1854. STOCKHOLM, TRYCKT HOS ERIC WESTRELL, 1855. : Kongl. Maj:ts Nådiga Propositioner igenfinnas i lista Sami. lista Afd. Af Utskott återställda motioner, som varit till dess handläggning remitterade, under rubrik Motioner.
Vidare och vid en annan tillämpning, som tyckes afses, fastän skeft framställt, af uttrycket: ”den som far efter att fånga den, . ”sorn lagliga gripas må, eller skjuter åt ho”nom, ” — synes ju tydligen, att detta handlar endast om, när en person skall gripas, eller sin frihet beröfvas; och det är just häruti, som det ömtåliga ligger, å ömse sidor, emellan våldet och makten å ena sidan, och medborgligheten å den andra sidan. Det fina förborgade motivet till den nya anstalten tyckes vara, att kunna förvandla Arresteringsorder?!. till ett Dödsdecret, och, för att kunna hjelpa sig fram till detta mål, har man försökt begagna sig af denna §, lika skiljaktig från saken, som natten från dagen; ty denna §. synes icke förutsätta rättighet att genom skjutande hindra missgerningsman från flykt, emedan han icke lian få namn af missgerningsman, för det lian skall arresteras, utan detta namn först tillkommer, sedan han blifvit öfverbevist och dömd. d) ”Att häktad person, då han har kun”skap om det äfventyr, hvarmed försök till ”rymning är förknippadt, har alt skylla sig ”sjelf för den ofärd, som träffar honom, om ”han icke dess mindre vågar försöket.”
Har någon, i uppsåt att annan till lif eller helsa skada, tillredt gift eller dylikt, men gitter ej att till fullbordandet af sitt uppsåt göra försök; varde till straffarbete i högst två år dömd, der han ej, af egen drift och förr, än brottet blef upptäckt, giftet förstört. 20 §. Med svår kroppsskada förstås i denna lag sådan skada, som 1 11 § sägs. 21 §. Förgiftar någon, i uppsåt att skada andra till lif eller helsa, varor, som till salu hållas, eller hvad annat som helst, så att allmän fara för menniskors lif eller helsa deraf kommer; dömes till straffarbete från och med sex till och med tio år. Får någon af den förgiftning död eller svår kroppsskada; vare lag, som i 19 § skils. 22 §. Har någon, utan uppsåt, orsakat förgiftning, som i 21 § sägs, och söker ej, ändå att han det varse blifvit, att faran deraf, så vidt ske kan, genast afvärja; vare förfallen till straffarbete från och med sex månader till och med två år. Får någon af förgiftningen svår kroppsskada; då skall till straffarbete från och med två till och med sex år dömas. Ljuter någon deraf döden; dömes till straffarbete från och med sex till och med tio år. 23 §. Bryter den, som till försäljning af gift berättigad är, mot föreskrift, som till förekommande af missbruk eller skada deraf blifvit gifven, eller säljer eller utlemnar den gift, som dertill oberättigad är, och får någon af giftet döden; dömes till fängelse eller straffarbete i högst två år. Får någon af giftet svår kroppsskada; då skall till fängelse i högst sex månader dömas 24 §. Har qvinna, som af oloflig beblandelse blifvit hafvande, vid födseln eller derefter uppsåtligen dödat sitt foster, vare sig genom handaverkan eller underlåtenhet af det, 77 sorn till fostrets bibehållande vid lif nödigt var; dömes, för barnamord, till straffarbete från och med fyra till och med tio år. 25 §.
Kungörelsen den 22 Maj 18S2 g 5, föreskrifva, att vid samma ansvarspåföljd, som är stadgad för deri, hvilken i arbete antager barn under tolf år, fabriksoch handtverksidkare må förbjudas i arbete använda barn jemväl utöfver tolf års ålder, hvilket icke kan förete intyg från skolstyrelse eller privat lärare, att det inhemtat i 7 § af folkskolestadgan den 18 Juni 1842 föreskrifna minsta mått af kunskaper. I anledning af en utaf motionären vid sednaste riksdag i enahanda afseende väckt och af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet behandlad motion, afgaf Utskottet Betänkandet J\s 71, deruti, på anförda skäl, motionen ansågs ej böra föranleda till åtgärd. — Det är långt ifrån att Utskottet vill underkänna det ädla syfte, det nit för folkuppfostrans befrämjande, som föranledt motionärens förnyade framställning i ämnet. Vid behandlingen deraf torde dock vara nödigt tillse, att ej andra till efterlefnad tjenande bestämmelser meddelas, än sådana, som i det praktiska lifvet kunna vinna en allmännare tillämpning. Då det ansetts nödigt, att uti näringsförfattningarne meddela bestämmelser angående den ålder, under hvilken barn ej må i arbete antagas, synes man i lagstiftningen ej utan afsigt hafva underlåtit stadga, att större eller mindre mått af kunskeper böra vara vid viss ålder förvärfvade. Mångfaldiga exempel visa, att utvecklingen i andligt och fysiskt afseende icke alltid går i jemnbredd. Barn finnas med så trög fattnings — gåfva och af en så sen förståndsutveckling, att de ej vid tolf eller ens vid femton år kunnat förvärfva det i folkskolestagan såsom minimum ansedda kunskapsmåttet. Obilligt vore då, att desse, åt hvilka naturen i ersättning för intellektuela brister kan hafva gifvit en stark kroppsbyggnad, skulle genom lag tvingas till sysslolöshet.