Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridderffapet och Adeln yttrade bärtil si:L högljudda bifall och äffade at äfwen detta vic tÄMkn mätte särskildt til trycket befordras, hwilket uppä gjord proposition bifölls. Grefwe Oe la 6ar6ie, .f^cob, anförder Dä i det ifrägawarande ämnet sä mycket är ordadt och denne lika^nya som obilliga sak wederlagd med den grundlighet, som tilhör de uplyste män, hwilka före mig talat, borde jag ej äga förmätenheten at derwid något tillägga; Jag torde likwäl med utbedjande af samma tilgift, samma godhet, Ridderffapet och Adeln mig oafbrutet wisat, fä i korthet nämna hwad i synnerhet fästat min upmärksambet wid det af klatts persson med fl. andre Riksdagsmän af det hederwärda Bonde-Ständet författade betänkande, hwilket tjenat til grund för nämnde Ständs i dest under den 5 dennes ost meddelte krotocoUs-, Utdrag. At Säterierne äro utan all skatt är, Åtminstone hwad Skäne, Halland och Blekinge angär, ogrundadt. Rusttjenst Bewillningen som afdem ntgär, om den ej af platts persson anses tilräckelig, mäste likwäl för Kronan synas förmänligare än uprättandet af deremot swarande häst och karl, dä Regeringen fortfar denne statt i Lorient uptaga, i stället för at fordra det sednare. DS 784 Den iZ I«nir Dä jag med skäl anser rubbning af äganderätten i de förmåner RidderffapcL och Adeln af alder ägt såsom en prjvUeZii-sak, spnes mig afwen at den ej bör kunna widroras. Äldre och nyare eoijstUuuonc-r äro i detta fall fullkomligen öfwerensstammande, at de ej medgifwa deruti nägon den mindsta ändring, utan Konungs och alla 4 Riks-Standens enstämmiga bifall; och är desiutom den wäckte frägan en angelägenhet som ensam rör RidderffapcL och Adeln?
Äfven härvid kunde betraktelser göras; men jag återgår till reservationen. Jemte det jag nu är i tillfälle att vördsammast instämma uti IIr Gr. Henning Hamiltons reservation, slutar jag med att uppläsa den af mig skriftligen uppsatta reservationen. Mitt till prot:t den 5 dennes afgifna yttrande kunde väl tyckas vara tillfyllestgörande i afseende å huru jag nti denna för fäderneslandets samtid och framtid så vigtiga fråga röstat; men enär de fleste, hvilka voterat nej, torde reservera sig emot den beklagliga utgången af voteringen, anhåller jag nu äfven få göra det, dels för att ännu kraftigare få uttala mina tänkesätt, dels för att ådagalägga, att jag är mera mån om min heder såsom representant, än om min ställning utom detta Hus. Frih. von Essen, Gustaf: Jag instämmer i den af Gr:ne Mörner och Hamilton afgifna reservation. Hr Olivecrona, Knut: Jemte det jag anhåller, att i prot:t måtte antecknas min reservation emot R. o. Ad:ns beslut i frågan om nationalrepresentationens ombildning, vill jag till - Den 9 December. 439 kännagifva, att jag med min röst gerna skulle hafva understödt det förslag, som af Gr. Mörner blifvit i dag uppläst. Frih. Åkerhjelm, Johan Carl: Hufvudsakligen instämmande med Gr. Hamilton, får jag härmed anmäla min vördsamma reservation emot R. o. Ad:ns den 7 dennes fattade beslut. Frih. Rappe, Axel Emil: Jag anhåller att i prot:t måtte antecknas, att jag röstat nej. Frih. Leijonhufvud, Sten Erik Gabriel: Äfven jag anhåller, att i R. o. Ad:ns prot. måtte antecknas, att jag röstat emot det Kongl, förslaget, samt att jag instämmer i syftningen af Gr. Hamiltons reservation. Hr Rlomstedt, Carl Reinhold: Uti den af Gr. Björnstjerna afgifna reservation ber jag att få instämma. Gr. Spens, Jakob Melcher: Jag anhåller att få nedlägga min reservation emot R. o. Ad:ns i sednaste plenum fattade beslut.
Detta måtto är således ingenting annat än en parafrasering af den gamla, vördnadsvärda domare-regeln, heldre befria än jälla. Följagtligen skulle, j det här förutsatta fall, det af Herr Grefven omnämnda utslaget, långtifrån att förtjena namn af Billighets-dom, snarare vara både ett orättvisans och ett obillighetens domslut; orättvisans, emedan det, tverteinot lagens ovilkorliga föreskrift, stödjer sig på jnductioner i stället för bevis; obillighetens, emedan det, forskande utom målets egentliga gräns, straffar skribenten mindre för hvad han gjort, än för hvad lian tros kunna göra. I hela denna rättegång kan jag således icke finna något med skäl afskräckande från förslaget om trvckfi ihetsmålens återgång lill våra vanliga Domstolar. Jag bör härvid tillägga, såsom ej oförtjent af uppmärksamhet, att skilnaden emellan 1810 års Tryckfrihets-lag, till hvilken flere med Herr Grefven liktänkande talare yrkat återgång, och det nu framstäldta förslaget, i grunden icke är annan, än just det sistnämndas ökade garantier för skriftställare. Öf - Den 27 Ja nu ar i i f. m. ver-domstol i stället för en lägre instans, ett större antal domare i stället för ett inskränkt, de förras af längre erfarenhet förutsätta högre insigter, samt framför allt allmänhetens fria tillträde vid tryckfrihetsrättegångars offentliga utförande —allt detta utgör en icke obetydlig tillökning af garantier, jemförelsevis med dem som 1810 års Lag innefattade. I öfrigt nalkas vi, som mig synes, icke blott den fingerade processens, utan hela det verkliga ärendets utveckling. Flere återupprepanden af samma svar på förnyade, men likartade inkast, sjelfva den intressanta episod som nu senast sysselsatt mig, allt antyder att hufvudfrågorna äro ungefär utredda. De tvenne om Borgen och om Domstol äro noggrann! genomgångna; och hvad den tredje, rörande Indragningsmagten, beträffar, borde val, så likgiltigt den af någre värde talare tyckts vara behandlad, dess upphörande dock vara allas önskan, utan behof af vidare utredning.
Och hångrinaren borde Stockholm, och nu hade jag gått dit för att — med blygsel vända bort sitt anlete. nå ja, det hör inte till historien, hvarför jag Oss kan det icke synas annorledes, än att promenerade i de trakterna på morgonkvisten. den mäktiga, nationella rörelse, som i dessa Allt nog, jag såg framför mig en figur, som tider besjälar Sveriges kvinnor, och för hvilföreföll mig så hjärtans bekant, men som jag ken den » Svenska Kvinnoföreningen för foändå tyckte, att jag aldrig hade sett förr. En sterlandets försvar » * gått och går i spetsen, lång, mager, litet böjd man, som gick med afär förtjänt af allt erkännande och all uppmätta och litet trötta steg. muntran. Han ledde en pojke i ena handen och en liten flicka i den venstra. En annan gosse traskade efteråt och höll honom i rockskörtet. Att han var gift, den gamle gossen, det visste jag. Men det var också det enda jag visste om honom. En gammal historia. Jag gick efter ett stycke, och ju mer jag såg på honom, där han vallade sina telningar S k i s s af Georg Nordensvan. framför mig, dess mer gjorde han intryck af @ l ag kan inte hjälpa det, men jag blef tunen gammal man. Den långa ryggen, det ljusa håret, som kunde vara grått lika väl som blondt, gusisk, när jag träffade honom. — Vi voro gamla vänner, han och jag den långsamma gången — ja, det var en gammal — och det var han, som var den begåfvade af herre, jag hade för mig, en som slutat lefva för sin egen del och nu lefde för sina barns oss två. räkning. Han skref vers — det var väl egentligen Plan kunde inte vara äldre än ett par och det, som gjorde, att jag beundrade honom. Han var onekligen före sina år. en stillsam ung trettio år. Men han borde vara femtio, så som han såg ut. man för öfrigt. Förr hade han varit en riktig liten sprätt, * Alla förfrågningar äfvensom anmälningar till noggrann, pedantisk, i sin klädsel prydlig och fin, nästan kvinligt behagsjuk. Kulörta halsinträde i Svenska kvinnoföreningen adresseras till Svenska kvinnoföreningens sekreterare, Stockholm.
Vid § 40, innefattande föreskrift, bland annat derom, att hälften af de vitén och böter, so n enligt bevärings-förfaltningarne ådömas, skall afsättas till bildande af en Invalideller Pensionsfond för beväringsmanskapets räkning, har inom BorgareStåndet gjorts den anmärkning, att bildandet af nya fonder icke vore rätt lämpligt, enär, sedan en sådan väl blifvit bildad, det ej vore sä lätt att på annan väg eller från annat hail fylla den brist, som möjligen kunde uppstå, samt det vore lika svårt att, derest öfverskott uppstode, lösgöra de öfverllödiga medlen för att använda dem till andra nyttiga ändamål; hvarjemte uttalats den mening, att det behof, som här vöre i fråga, borde fy lias af Statens tillgångar, utan afseende på någon särskild fonds bildande för ändamålet. Till följd deraf hur § blifvit från sistnämnda Riks-Stånd till Utskottet återremitterad. Uidderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet åter hafva godkänt den ifrågavarande §, som i berörde afseende öfverensstiimmer med den Kongl. Propositionen; och Utskottet kan för sin del ej finna de inom Vällofliga Borgare-Ståndet uttalade farhågor grundade. Att låta den föreslagna anparten i böter och vitén ingå till den ifrågasätta pensionskassan kan icke vara olämpligt, så tänge andra medel dertill ej äro anvisade eller eljest att påräkna; och att beloppet af dessa böter och vitén skulle blifva så stort, att pensionsfonden kunde lemna öfverskott, finnes Skäl ej att antaga. Utskottet anser sig fördenskull böra hemställa, att Borgareoch Bonde-Stånden malte beträffande den 40:de § förena sig i del af de begge öfriga Rilcs-Stånden fattade beslut. Slutligen har äfven Borgare-Ståndet till Utskottet återremitterat den angelägenhet, som är föremål för Utskottets hemställan N:o 2 å pag.
N:o 37. 21 som att Egodelnings-rätterna, utan afseende å domsagor och härads-indelning, tilldelas större distrikter, som af Kongl. Majit bestämmas; Af Herr Grefve Taube: att pröfningen af skiftesmål i andra och sista instansen måtte uppdragas åt en nämnd, dertill Konungen förordnar fem personer, ”sorn vid utöfningen af innehafvande embeten ådagalagt kunskaper och erfarenhet i behandling af skiftes-ärenden och dithörande ämnen;” att till ledamöter i denna nämnd må kunna förordnas två icke lagfarne män; samt att ledamot i skiftes nämnd borde utses för tre år samt icke tillåtas att under tiden annat embete utöfva. Ehuru motionärernas ofvanberörda förslag afse omorganisation af olika instanser för pröfning och afgörande af besvär i skiftesmål, äro de dock grundade på enahanda motiv: önskan att få lagskipningen i dylika mål snabbare. Motionärerne hafva äfven förmenat att deras förslag, derest de antoges, skulle gifva större visshet derom att ärendena hlefvo med mera sakkännedom handlagde; och särskildt har Herr Grefve Taube yttrat den åsigt, att stor fördel skulle uppkomma derigenom att den af honom föreslagna Skiftes-nänmd blefve i tillfälle att, om skiftesdelegarne sådant önskade, eller Nämnden i något fall så nödigt pröfvade, genom en eller annan af dess Ledamöter på stället förskaflä sig erforderliga upplysningar. Hvad först beträffar Olof Olssons ofvanberörda förslag; så torde vid betraktande af den uti 18 kap. 1 § Skiftes-stadgan meddelade föreskrift, att ordförande i Egodelnings-rätt är Ordinarie
Årets Statsbrist-Summa 1,727,200: Brist i 183a års Öfverskotter och Besparingar 361,376: 29. 9. Öfverlåtelse af Fastigheter och Inventarier från Ma gazinsFonden 46,453:20. — Ålerdebileringar af Förskoller och å g:de Ilnfvud Ti teln utgå ugne Lån 276,693: 31. 1t. Minskade Reservationer å StatsAnslagen 195,882: 20. 2. Credit: Afkortning å Inkornslerne 748,187:25.10. Öfverskott och Besparingar, nflemnade till Riksgiilds Conloret 4,900: 5. 2. Af dessa Tillgångar utgöra en del bestridde, men ej redovisade Utgifter, öfverstogsvis calculcradt 2,2-15,000. — -— en del innestående KronoTJppbörd, som dels ej kan disponeras förr än påföljande året, dels utgör Restantier vid Räkenskapsårets sint 2.751,000. Fordringar 1,154,000. Proprie Batancer * 00,000. — *— öfrige Balance-Poster 519,000. Efter afdrag af Skuld 5,141,000. utgörande Netto . .4,609,000. C G ) Ar 18 3 3. Tillgångar och Fordringar vid årets början utöfver Skul derne 4,609,271: 36. 4- Inkomster: Debiterad Uppbörd 9,655,116: — 7. Årets SLatsbrist-Snmma 1,727,200: Öfverlåtelse af Fastigheter och Inventarier från Maga sinsfonden 140,987: 33, 9. Ålerdebiléring af Förskoller oeh å 9:de HufvudTileln utgångne Lån 209,197: 17. 7.
Jag lyckönskar Svea Folk, att ändtligen hafva sett den dag komma, då lYlinistrarne sjelfve icke blott förklara glädje deröfver, att administrationens åtgärder granskas, utan ock genom deras sätt att benvara de gjorda anmärkniugarne ty deli gen Jfl4 Den 5 Juli. f. m. ådagalägga, att deras glädje gar afhjertat, och att embetsmanna-andun xcke förmått qväfva medborgare-känslan. Vägar jag be att Höglofl. Ridderskapet och Adeln, innan jag går att underställa Dess upplysta granskning, hvad jag emot de gjorda anmärkningarne tror mig hunna och böra anföra, täcktes tillåta mig att nämna några få ord om min åtgärd i detta mål. Så länge, imellan Riksdagarne, Nationalangelägenheterna förblifva svepte uti en ogenomtränglig hemlighets-slöja , skola alltid de vid Riksdagarne rådande ideer likna hafvets ebb och flod; i principerna för beskattning och för det beskydd sorn bör Jernnäs åt Näringarna, skall man gå frän ytterlighet till ytterlighet1, eller rättare, lindér ett sådant sakernas skick skall man förgäfves hoppas på fasta och utbildade principer; i stället för principer skala tycken gälla , lika mycket till hinder för en ädel och välviljande Styrelse , som till mehn för folket; och alla de, hvilka , utan rättighet att deltaga i öfverläggningarne, nödgas underkasta sig besluten, skola, för att bereda sig mot ständigt nya skiften, ingen annan utväg äga att begagna, än den som Hollberg uti den Vigelsinncdc later 1’ er nille nyttja, dä hon fri - Den 5 Juli /. m. »85 gar sig före: Hvilken ande är det sorn råder i dag? Det var icke svalt för den som bivistat Örebro Riksdag att förese, att vid den derpå följande Riksdagenen annan ton skulle råda. Jag bekänner, att jag hatar all ytterlighet, hvartill merendels alltid, antingen passioner som förblinda, eller en förlamande förstånds inertie utgöra motivet.
Efter nu uppgjord beräkning på de fraktkostnader, som för närvar, äga rum från Nora bergslag för malm och tackjern, uppgå dessa kostnader till 120,000 r:dr b:co hvarje år. Det är ingen småsak. De vägar, som leda derifrån, gå, såsom hvar och en känner, tvertöfver vattendragen, måste således vara besvärliga och förenade med många svårigheter. Om detta är en sann målning af jernhandteringen för en de! af Sve - 33i Den 24 M a r s e. m. lige, nemi. den del, sorn här nr i (Väga, så vore det, såsom mig synes, elt stort drag af rättvisa från Statens sida, alt den gjorde något för jernliandteringens vidmakthållande. Man bör besinna, att jernliandteringens utsträckning i Sverige liar berott på ett prohibitiv-systeme. Det liar förhindrat anläggningar inom de orter, som äro närmast malmerna, och för att förekomma en stark förbrukning af skogarna, hafva de skett i de mest aflägsna orter. Då nu åter ett sådant prohihitivsysteme inom sig sjelft innebär frö lill sin egen upplösning, genom den omöjlighet och den orättvisa, hvartill det leder, och således måste upphäfvas, så är den tidpunkt också för handen, då det är ett statsintresse att sätta något asinat i stället för detta prohibiliv-sysleme, hvarigenom Sverige må vinna samma fördel hädanefter som hittills, att få sin jernhandlering utbredd på stora vlor. Denna fördel består icke allenast deruti, att flere orter derigenom sysselsätta sig med jernhandteringen, utan också deruti, alt folket kommer i åtnjutande af arbetsförtjenst genom kolning och körslor. Sedan man kommit till den åsigten, att denna canal äger ett värde och ett stort värde för Riket, så följer naturligtvis i ordningen, huru den skall tillkomma. Skall det ske genom Statens åtgärd ensamt, eller skall det öfverlemnas till enskildt acliebolag? I fråga derom har en värd ledamot af detta Stånd i sin motion kommit till det resultat, att Sla ten borde bygga denna canal. Jag åberopar hans förslag och de skäl han förebragt, för att i största korthet förena mig med honom.
Detta antal öfverstiger folkmängden 1833 med 9,567 personer, motsvarande en tillökning af circa 5 i procent, hvaremot folkökningen under den näst förutgångna femårsperioden från 1828 utgjorde endast ungefärligen 4 procent. Denna tillökning är likväl störst inom den obesutna arbetsklassen, hvilket vid hvarje särskild undersökning visar sig ganska uppenbart, och för Länet på det hela bekräftas af Tabell-Commissionens sednaste berättelse, sorn speeielt upptager en tillökning af arbetsföra Backstugusittare och Inhyseshjon tili mer än 4° procent under decenniet från i8a5 lill 1835. Det är också kändt, att de så beskaffade bosättningarne vaniigast tillkomma genom benägenhe - 6 ten alt afskudda sig husbondeväldet, utan särdeles beräkning af möjligheten att dermed hafva bergning, och merendels äro förenade med giftermål, dervid möjligheten att fullgöra familjelifvets heligaste fordringar vanligen med en sorglig tanklöshet förbises, hvaraf följden snart visar sig genom bristande vård om barnen och (öräldrarnes förfall till oduglighet. För öfrigt är folkökningen en gifven följd af ett långvarigt fredslugn, och förskoning från svårare härjningar af farsoter, samt i sin mån af jordens odling och annars ökade näringstillfällen; men vid betraktande deraf framstår dock en allvarlig varning för äfvenlyret af en tilltagande folkklass, med vanvårdad uppfostran, utan förberedda näringsutvägar och utan egen förmåga att bereda dem. Sådana utvägar saknas dock icke, der de med omtanka sökas och med ihärdighet begagnas, och den tid är visserligen aflägsen, då en egentlig ofverbefolkning är att befara; men i mån af den starkt stigande befolkningen, stegras nödvändigheten af en vidsträcktare folkbildning, af Samfundsandans lifvande för en sorgfälligare vård om de gemensamma angelägenheterna, och aflägsnande af ensidiga band å näringsdriften. Folklynnet är i allmänhet fridsamt, med rigtning för arbetsamhet och det stilla familjelifvet.
"att den socken, der fattighjonet antingen haft eget hemman, eller såsom inhyseseller tjenstehjon sednast varit i skatt antecknadt, bör vidkännas dess vård.'’ Just denna mening har gifvit anleda. till Utskrns förslag, emedan berörde författning, som i allt annat skulle blifva gällande, har varit olika fastställd och tillämpad. Jag tror derföre, att denna förklaring bör bibehållas. Frih. Cederström: Det är gifvet, att det af Gr. Horn upplästa stadgande finnes intaget i det nya, jag föreslagit, emedan icke någon kan vara oskattskrifven, och frågan örn vägrad inflyttning alltid kommer att underställas landshöfdingens pröfning. Då dessutom det ifrågavar. stadgandet står i pari te' med ett annat, rör:de borgare i städerna, hvilket numera äfven kommer att förfalla, tror jag, att det är bäst utesluta detsamma såsom förvillande. Med bifall till de af Hr Cederschjöld och Frih. Cederström föreslagna förändringar, beslöt R. o. Ad., att den nu föredragna i:sta punkten skulle erhålla följande förändrade redaction: ”att då fråga församlingar emellan uppstår ang:de ”skyldigheten att underhålla de från den ena till den andra ”församlingen inflyttande personer, skall den fattige tillhöra ”den församling, der han sist varit eller bort vara mantals”och skattskrifven.” 2:dra punkten af Utskottens förslag. Frih. Boye: Sådan 2:dra punkten nu är, anser jag den icke kunnat bifallas, men vill likväl icke, att det dermed afsedda ändamålet skall förfelas; ty ehuru det här föreslagna correctivet är orimligt, kail det dock lätt utbytas mot ett annat. Så länge den grundsatsen har helgd, att deu enas rätt har en gräns, der den andras vidtager, så länge är det orimligt, att en ledamot skall kunna öka församlingens bördor, utan återhåll å församlingarnas sida. Ändamålet med förslaget är att förekomma detta; men medlet är alltför ingripande. Derför vill jag uppgifva ett annat. Jag tror i första rummet, att hvarje församling bör höras öfver personers inflyttning dit, äfven om de äro arbetsföra, i fall de hafva 3 eller 4 minderåriga harn.
Men jag skulle vilja gå något längre än Utsk:t, och föreslår derföre att R. o. Ad., med afslag å denna punkt, ville besluta en underd. skrifvelse, hvari anhålles, att K. M. täcktes Den 13 Juni f. m. 189 låta utarbeta och Rikets näst sammanträdande Ständer meddela förslag till de ändringar i gällande handelsoch handtverksordningar, hvarigenom rättighet till idkande af handel och handtverk, utan några föreskrifna prof, medgilves, och möjlighet för en hvar att på ärligt sätt bereda sin utkomst underlättades. Genom antagande af detta förslag uppfylldes allas önskan och det blefve icke något uppskof med författningen, men en mängd otjenliga inskränkningar afskaflädes. Hvad beträffar den mot Lagoch Ekon.-Utskm gjorda tillvitelse, att icke hafva nog ofta sammanträdt, anser jag mig icke behöfva nämna mera än att de ganska ofta varit tillsammans och då halt tillräckligt att göra, hvadan anmärkningen är alldeles oförtjent. Gr. Mörner: Jag anmälde mig egentligen med anledning af de mot Gr. Sparre af Hr von Koch framkastade beskyllningar, och vill, för alt visa huru ogrundade de varit, blott lemna följ:de upplysningar, K. M:s Nåd. Skrifvelse med de af särskilda komiterade afgifna underd. förslag ang:de kummunalstvrelser, ölverlemnades till R. St:r den 4 Januari 1860 och remitterades den 7 i samma månad. Ekon.-Utsk:ts första Utlåt, i anledning af dessa förslag ankom den 31 Augusti till Exped.-Utsk:t, bordlädes hos Ståndet första gången den 8 September, och andra gången den 12 i samma månad. Första beslutet af R. o. Ad. fattades den 15 September. Sedan upptogs frågan ånyo den 2 Oktober och med Oktober månad afslöts riksdagen. Huru man vid sådant förhållande kan säga att Gr. Sparre, genom de hinder, han vid riksdagens början skulle hafva lagt emot frågans behandling, undanskjutit densamma, kan jag icke inse.
Och då så beskaffade aftal, enligt Rikets Ständers tanka, äro att betrakta såsom serskilda köpe-afhandlingar, anse Rikets Ständer dem böra hvar för sig med den för köpebref stadgade charta-sigillata beläggas, hvadan ett nytt moment, innefattande stadgande i berörde hänseende blifvit i förslaget infördt, under 4:<1 e punkten af denna §. På grund al Rikets Ständers beslut om utbyte mot stämpladt papper af den till Wadstena-Krigsmanshuskassa hittills utgående en per mille-afgift, samt af de nämnde Kassa och Amiralitets-Krigsmanskassan nu tillkommande rusthålls-afgifter, hava föreskrifter i afseende härå blifvit i 8 §. intagna, äfvensom i 11 §. 12 mom. influtit ett stadgande, åsyftande närmare kontroll öfver den rusthålls-afgifterne mot svarande chartering. O §. 10. Då i betraktande deraf, att tidningar åtnjuta förmånen af portofritt förskaffande med posten, det synes vara med billighet öfverensstämmande, att dessa skrifter, Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Uti sadana mål, »'vm en eller annan af Ridderstapet och Adeln särskilldt anga, böra desi närmaste Skylbemän, til och med Syffoncöarn, ingen stamma äga, utan maga, sidan antingen han sjelf, som fåken angar, eller ock desi nu nämnde Skyldeman, cm de det äska, fatt tilfälle at inför ?»owcollsr andraga hivad de i soken ha wa at anföra, de, sämre honom sjelf, fran Riddarhuset kaga afträde; och skulle nägon, som pa oswanberörda sätt befmnes wara slägt, uti sadan fraga varors, miste den samma, den Riksdagen, säte och stamma. §. Z2. At allt detta orvggtlize» ma esteileswaS, dera äger Riddarhus-käsLLiLn iwga hand ha. a. Han bär, . innan klsnum stutas, för Llandt.M u stallen upwisa sin Lista pa dem, som emer besia, stadg itten selat; och nia den, som, efter skedd iötbiyielsi-, pg ^itcalsns erinran sig icke rättsr, och dea msatta »lrkwn nekar erlägga, strapt af honom tilsägaS, sig nästa dag der. efter i RiddarhuScklkffotcet inställa; och i fall han kallelsen försummar eller wägrar putte» betala, äger Riddar - ,-71 Riddarhus Uistottet magt honom fran Riddarhuset Ut stura, lil dest han vlikrei e'laagt; asivcnioin den der ->ppa cstsägelte, j hwilka mai d>c wara ma ej instmcr sig , ll stoltet, är förfallen rit ve böcer, so>n «ti schande §. stadgade äro. § ZZ.