Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag erkänner, att denna invändning var mig oväntad, emedan jag någon tid varit i tillfälle, att af de personer, som närmast haft dermed att skaffa, fått emottaga många klagomål och enl. min åsigt, ganska grundade klagomål deröfver, att den för en station nödiga materiel uphandlals och levererats på annan ort. Jag har ansett fullkomligt lämpligt att denna uphandling verkställes vid stationen för hvars räkning den sker och jag är öfvertygad, att, såsom i min motion är uttryckt, något hinder derför icke skall möta, helst jag sagt, att det må. bero på omständigheterna, om uphandlingen undantagsvis skall ske vid stationen eller på flere ställen. Således tror jag, att de farhågor Hr Lilljehöök yttrat, alldeles icke äro grundade, om än Förvaltn.-n af SjöÅrendena skulle organiseras på det sätt jag föreslagit. De skäl man här framkastat, synas mig ingalunda kunna rubba ett jota i mitt förslag och jag anser olämpligt att här uptaga en fråga, som jag i motiverne för min motion redan utvecklat och följaktligen kan grundligt behandlas i StatsUtsk. Det må tillåtas mig att tillägga, att, ehuruväl det i allmänhet icke är min böjelse att lägga vigt på sådana saker, Den 10 December f. m. ifll mitt förslag icke blifvit, som man säger, så handlöst framkastadt som många skulle tro, ty det är granskadt af personer, som äga långt mera erfarenhet af de göromål, som tillhöra Förvaltn:n af SjöArendena, och äga långt mera kännedom om administrativa förhållanderne än någon af dem, som i fiågan yttrat sig här på Riddarhuset. Hr Lilljehöök: Af Gr. Flåtens förslag har jag visserligen erfarit, att det afser en omorganisation af Förvaltn:n af SjöÅrendena, enär de dit nu hörande ärenderne skola öfverlemnas till stationerne, men huruvida denna omorganisation medför önskad verkan, kan vara tvifvelaktigt. Gr:n har föreslagit, att kommisarier skola utöfva kontroll öfver medlens användande, men i hvad mån sådant kan vara lämpligt, eller om dessa kommissarier skola utgöra en Förvaltn. med dit hörande åligganden, har jag åtminstone icke kunnat finna. Gr.
Jag skulle vilja medgifva detta; men första villkoret för att få reda på huru en förnuftig, hoc est rationel hushållning skall ordnas i vårt land, är att lemna handteringen fri, och det är just för att få rationel skogshushållning, som jag önskar denna frihet. Frihrn säger att det olika förhållandet med våra skogar lägger nästan oöfverstigliga hinder i vägen för en rationel skogshushållning. Just då det är så olika förhållanden, är det omöjligt få något som passar för alla de olika delarne. Det enda som passar för alla olika förhållanden, är att lemna saken fri. Det svar. Hr Frilun fick i Vestergötland, »att de ville halva pengar och derföre nedhöggo skogen», var ganska betecknande; ty troligen lönade det sig bättre der att inskränka sig till lågskogshushållning, än att låta den stå och växa upp till fullmogen. Mycket mera kunde vara att tillägga, men jag vill blott sluta med att tillkännagifva, att jag nog kan förstå, att omständigheter, intressenas tryck o. s. v., kunna ibland vara så - Den 29 Maj e. m. 645 dana, att det för en annars liberal Finans-Minister kan se ut, som vore det klokast att i en sådan punkt gå öfver till andra sidan. Athen hade en gång en stor fältherre, Temistocles. Genom omständigheternas tryck måste han sednare gå i landsflykt, och taga sin tillflykt till Perserne; men då dessa då ville, att han skulle anföra en Persisk armé mot Grekland, tog han in gift i staden Magnesia. Hr Frihm har valt deremot att i denna punkt anföra the prohibitistiska Perser, mot sin äras fädernesland : frihandeln I Jag fruktar dock att det vore bättre, äfven för min högt aktade motståndare, om det hlefve jag och ej han, som denna gång ginge med segern ur striden! Talrika och häftiga rop på propos. hördes ånyo. Gr. af Ugglas: Några af de talare, som uppträdt efter Frih. Gripenstedt, hafva uttalat sin förundran öfver den olikhet de funnit mellan de åsigter, han i allmänhet uttalat i afseende på handel och vandel, och de han här yttrat.
titt - Stats-Utskot te ts Betänkandéh. fj tillkommit i och för Koppa rgrufvans vidmagthållattde, och bör likmätigt Kongl. Resolutionen, af den 13 December 1765, framdeles upphöra, samt deri dertill skyldige Allmogen i stället erlägga Bevilltl't1g och Extra Ordinarie skattér lika med den öfrige Ailrnrgeh* Tv och då Grufve-hjelpen i följd af 1805 års Reglering icke vidare erfordras och utgår till Koppar-Bergdagét, sorn deremot fått nedsättning i koppar-Tionden, Utan me l penningar betalas till Staten, sorn, enär beloppet efter förvandling är 1821 utgjort 3,370 R:dr 45 Sk10 rsb tillskyndas förlust genom den deremot Allmogen hittills medgifne lindring till hälften äf Allmänna Bevlilningen å både Personer och Egendom samt rättelse häruti ,altså Synés billig Och böra tillvägabringaS på étt sätt} sorn innebär likstämmighet i beskattningsgrimderne inom Orteh, finna förenade Utskotten sig böra tills yrka Eiksens Högloft. St; H W att, i följd af Kongh Majas Nådigi framställning, vidtaga det Beslut i detta Bevillnings-ärencle, att ifrågavarande Gruf* velijélp bör upphöra, emot det att dell i och för densamma hittills åtnjuta lihdrifig i Allmänna Bevilinifigen för den Grufvé-hjelp skyldige AliInegeh försvinner; Och anser Srats-Utskottet detta ej föranleda till någon väsendtlig rubbning i beräkningen af Stats-Verkets Inkomster.
Hon bör för öfrigt, så mycket som i hennes makt står, hos detsamma borttaga fruktan för naturen och söka uppväcka varm, innerlig kärlek till densamma. Intet djur skall vara för litet, ingen blomma för obetydlig, att ej barnet med beundran och varsamhet bör handskas därmed. L ä r ditt barn aktning för lifvet hos hvarje den minsta skapade varelse, och låt det ej af tanklöshet eller själfsvåld förstöra detta lif. Det kanske skall i framtiden trampa på ditt eget hjärta, såsom det nu vårdslöst nedtrampar blommor och djur. Aldrig bör man tillåta, att blommor i mängd afryckas och kringströs, att myrstackar förstöras eller djur på annat sätt plågas. Här kan ock med fog framhållas, att barn ej böra tillåtas att meta eller att vara vittne därtill. Den kärlek och det medlidande, barnet bör hysa för hvarje lefvande varelse, kan ej annat än förslöas, när det först får sätta lefvande maskar på krok och sedan återigen sarga lefvande fiskar. Det är ett föga ädelt nöje, detta djurplågeri till tidsfördrif, och kortsynta äro de föräldrar, som ej hos barnet väcka afsky för den råhet, som ligger däri. Till kärlek skall barnet uppfostras, till hjälpsamhet, som gärna själf försakar, blott det kan göra andra en tjänst, en glädje därmed. I nära sammanhang härmed står höfligheten mot hvarje man, vare sig hög eller låg. Barnet skall bedja om hvarje tjänst, skall tacka för hvarje handräckning, ej blott far och mor, utan äfven tjänaren. För att barnet en gång skall blifva en duglig människa ute i lifvet, bör det redan tidigt afhållas från att gå sysslolöst. Det bör ej tillåtas att stå och hänga, utan tillhållas att leka eller arbeta. H a r det tröttnat att leka, så låt det hjälpa till vid lättare husliga sysslor, både gossar och flickor. Äro de äldre, så låt dem själfva stoppa sina strumpor, sy i sina knappar; låt dem själfva plocka de bär, de önska förtära till målen. Allmänna föreskrifter kunna ju härför ej gifvas, men hufvudsaken är, att ingen tröghet, ingen sysslolöshet tillätes. "
Jag sökte med förtviflade ansträngningar få ett samtal i gång, slutligen fick jag honom till att taga bort munlåset, men han var ingalunda i sitt bästa lynne. Satte armbågarne på bordet och blängde omkring sig under de buskiga ögonbrynen ungefär som min far, när han ville imponera på oss andra fattiga syndare. Efter qvällsmaten kom han upp i salongen en stund. Vi hade då slutat läsningen af ”En kris”. Han satte sig vid bordet, lånade mig en bok, som han varit nere efter i sitt bibliotek och konverserade rätt ämabelt. ”Hvilken söndag är det som här skall tagas upp kollekt till Ny Svenskby?” frågade hon. ”Det var i söndags,” svarade han kort, utan att bevärdiga henne med en blick. ”Men det var besynnerligt, det stod i tidningen att den skulle upptagas i alla kyrkor, och här upptogs ingen,” sade hon med sin breda, eftertryckliga organ. ”Jo, det gjorde här visst,” svarade han snäft och fortsatte sin konversation med mig öfver ett annat ämne. ”Nej, det är inte möjligt,” vidblef hon med sin sega envishet, ”ty jag satt i kyrkan ända tills kungörelserna voro lästa, och jag såg icke Dalsjö gå med håfven.”3 ”Då måtte Dalsjö tagit penningarne ur sin egen ficka, ty kollekten har jag sjelf uppräknat och den ligger nere på mitt bord. Den är till och med ovanligt stor och går till nära sexton kronor,” svarade han med en spefull och föraktfull blick åt sidan på hustrun. ”Det var eget att jag inte såg Dalsjö.” Denna gång svarade han icke, men jag hörde hur hans fingrar trummade hårdt och vredgadt på stolskarmen. Derefter vände han sig till mig och fortsatte samtalet, som om hon icke funnits i rummet. Just nyss var fru L. här inne och läste upp bref från sin son.4 Jag skall försöka att påminna mig dess innehåll, det kan ju alltid vara en öfning. Det började: ”Kär moder min!” Han tackade för hennes båda bref, svaret kunde icke bli annat än tråkigt, men han ansåg att hon hellre ville hafva ett tråkigt svar än intet svar alls.
Jo deruti, att fint seende Personer, utom detta Utskott, i förhand dömt öfwer hwad de icke känt, och ännu i denna stund nästan cs känna. Ma hända kunna ock personer gifwas, hwilka behöswa frukta för controll, och, efter wanligheten, ännu andra, svin wid deras fruktan förfäras: alla mä, wid ögnandet af Förslaget till denna Beredning, sjelfwe döma, om deras personlighet har något att befara. Swerigcs blifwande Konung skall, om detta Förslag hinner ända till Honom framtränga, wisserligen inse, att det es det ringaste asyftar inskränkning i en Magt, om hwars walwilliga utöfning af Hans hand jag, kan hända, är en af de uppriktigast förwistade Undersåtare. Skulle man wilja pästa att Konungens och Riksens Ständers magt förnärmas genom en tilläten granskning af alla slags Lagar, Författningar, Inrättningar och Lagstiftningsgrunder; dä får jag, öfwertygad att jag pä den plats jag nu innehar är skyldig att för bädc Styrelse och Lagstiftare frambära ärlig sanning, swara, att jag för min del icke anser mig och mina Medborgare hafwa äterfätt en laglig frihet, icke Riksens Ständer nägot beständ, icke sjclfwa Konungamagten nägon säkerhet, icke Nationen nägot förtroligt lugn, om ej hwarje Medborgare fär njuta den rätt att genom granskning af allt hwad Lag och Lag-princip kallas (utan blandning af Lagarnes särskilda tillämpning), offentligen yttra sin röst till understöd eller förbättring af hela StatsMaehinens o rga n isa t i on; att jag anser denna fria yttringsrätt, hwilken endast den baksluge Revolutionaircn bör frukta, wara den som främst gifwer Nationen interesse för de Lagar, den för sig stadgat; att jag anser en Nations fulla frihet att granska sina Lagar wara den säkraste borgen för dest Bilaga till Mem.
Stockholm den 6 November 1857. 8 Sammansatta Stats-, Bevilln.- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Vtsk. Mern. Reservationer: l:o af Herr Prosten Melander: »Då Utskottet vid öfverläggningen rörande Inspektörer öfver folk-skolorna ansett sig böra till voterings-proposition framställa alternativet att antingen vidhålla eller frångå sitt förra beslut oförändradt, så har jag för min del icke kunnat gilla densamma, utan håller före, att Utskottet bort, i afseende på Ofver-inspektören, frånträda sitt beslut; men att, då de fleste anmärkningarne inom Stånden rört sig omkring olägenbeterna af att inrätta nya tjeusler, och då kontrollen mindre varit afsedd i Utskottets förslag än meddelandet af upplysningar och råd m. m., Utskottet bort i så måtto förändra sin hemställan om Stifts-inspektörer, att Utskottet föreslagit, aft 15,000 R:dr R:mt måtte ställas till Kongl. Maj:ts disposition för att bereda tillfälle för Seminarii-föreståndare eller andra dertill förordnade personer att besöka stiftens folk-skolor, för att å Domkapitlens vägnar inhämta kännedom om der använda lärosätt samt meddela lärarne upplysning och vägledning». 2:o af Herr J. F. Björkman: »Emot det Sammansatta Utskottets, med en rösts pluralitet, fattade beslut, att frånträda sin mening i afseende på de föreslagne Inspektörerne för folk-skolan, får jag mig ödmjukligen reservera. Då Ridderskapet och Adeln bifallit Betänkandet äfven i denna del och Borgareståndet återremitterat detsamma, hufvudsakligen emedan betänklighet uppstått att godkänna beloppet af det för ändamålet föreslagna anslag, icke derföre att man ogillade sjelfva principen, tror jag, att det Sammansatta Utskottet ej saknat skäl att i denna fråga, hvilken jag anser vara en lifsfråga för folk-skolans förbättrade organisation, antingen vidblifva sin mening, eller åtminstone endast sålunda förändra densamma, att den för ändamålet föreslagna summan något nedsattes. Institutionen hade då, fastän i mindre skala, kunnat komma till stånd och, om den befunnits ändamålsenlig, vid en annan Riksdag vinna vidare utveckling».
Man köper för detta ändamål kokt linolja, en styf borste och hos en färghandlare ett kärl s. k. Flatting varnish. Man stryker sedan golfven (tunt) med linoljan, 2 à 3 gånger, och låter dem för hvar gång torka väl. Sedan behandlar man dem på alldeles samma sätt med flatting varnish. Hälst bör detta ske om sommaren, då torkningen går fortast. Man får sålunda – för 5–6 kronor till ett mycket stort rum eller ett par mindre – en vacker gulbrun färgton på sina golf. Dessutom slipper man den ohälsosamma skurningen: man endast tvättar af golfven. Och – ifall icke mycket barntramp nöter dem – behöfver man endast hvart fjärde eller femte år förnya denna behandling, om den göres fast och grundlig första gången. Behöfver man, för värmens skull, mattor, då böra dessa aldrig spikas fast – en af äldre tiders mäst hälsofarliga vanor. De böra läggas lösa, endast om så behöfves vara fästa med ringar på storhufvade nubbar, så att de lätt kunna tagas af och piskas. Mattor böra alltid vara dämpade i färgen, hälst enfärgade i rummets hufvudfärg eller i en komplementfärg till denna. Tycker man att det enfärgade allt för lätt blir solkigt eller att det värkar enformigt, då bör man i alla händelser endast välja mycket småmönstriga mattor. De yppersta exemplen på god stil i mattor äro de orientaliska, med sina ej ens klart tecknade, geometriska mönster, hvilka ge ett smältande rikt färgintryck, men intet intryck af figurer. Att det är lika obehagligt att nödgas trampa på landskap, människor och djur, som att se dem öfver sitt hufvud, faller af sig själft! Golfvet liksom taket skall värka alldeles lugnt och ingendera får i något afseende draga uppmärksamheten till sig. Detsamma gäller om möbeltyget. Enfärgade eller på sin höjd småmönstriga äro de enda möbeltyger, man ej ledsnar vid; de enda, mot hvilka vackra handarbeten och människorna själfva taga sig riktigt väl ut, liksom dessa äfven “stå bäst“ – som det heter på konstnärsspråket – mot den lugna, entoniga tapeten. Denna borde därför få en bundsförvant i kvinnans lust att behaga, ifall den icke redan äger en i hennes skönhetssinne!
Ifrån början synas Torgpenningame blifvit Staden, anslagne, såsom en erkänsla af de Säljande, för det de till sina varors föryttrande och packning lingö nyttja Stadens Allmänna Torg; Hvilket äfven öfverensstäioraer med Kongl. Brefvet till OfverStåthåliären den 25 December 1697, som redan dä bestämdt föreskri fver, att för de Torgpenningar, som erlades, borde torgen, hvarest packningen skedde, alltid hallis rene. Renhällningsafgiften linnes äf ven genom Kongl. Brefvet lil] ÖfverStåthalJare-Embetet den 9 Aprill 1793 stadgad. Likväl är det Utskottet obekant, och har icke af några handlingar kunnat upplysas, huruvida någon af dessa afgifter blifvit före år 1812 erlagd, för inkommande Yed, Hö, Hilm eller Brännkol. Efter behörigt öfvervägande af allt detta, och med tillämpning af hvad sålunda upplyst blifvit, tili de vid Betänkandet gjorde anmärkningar, har väl icke Utskottet funnit desamma kunna föranleda Utskottet, att Besv. och Ekon. Ulsk. Betänknnclen. frångå dess redan yttrade mening, i afseende på Stockholms • Stads rättighet tji] den öfverIdagade afgiften, såsom, ehuru under ett nytt namn, likväl grundad på äldre Författningar; men, söm ostridigt är, att
Derföre säger Herren, Herren Zebaoth: Frukta dig icke, mitt folk, som i Zion bor, för Assur; han skall slå dig med ris, och upplyfta sin staf emot dig, såsom uti Egypten. Ty efter en ganska liten tid skall ogunsten och min vrede öfver deras odygd få en ända. Då skall Herren Zebaoth uppväcka en gissel öfver dem, lika som uti Midians slagtning på det hälleberget Oreb; och skall upphäfva sin staf, den han på hafvet brukade, lika som uti Egypten. På den tiden skall hans börda bortvika ifrå dina skuldror, och hans ok ifrå dinom hals; ty oket skall förruttna af fetma. Han kommer till Ajath, han drager igenom Migron; han mönstrar sin här i Michmas. De draga framom vårt lägre Geba; Rama förskräckes; Gibeath Sauls flyr. Du dotter Gallim, ropa högt; se till, du Laisa, du elända Anathoth. Madmena viker undan; de borgare i Gebim löpa sin kos. Man blifver tilläfventyrs en dag i Nob, så skall han vända sina hand till dottrenes Zions berg, och emot den högen Jerusalem. Men si, Herren, Herren Zebaoth skall afhugga qvistarna med magt, och afstäcka det högt står, så att de höge skola förnedrade varda. Och den tjocke skogen skall med jern omkullhuggen varda, och Libanon skall falla genom den mägtiga. Och ett Ris skall uppgå, utaf Isai slägte, och en Telning utaf hans rot frukt bära; På hvilkom skall hvilas Herrans Ande, vishets och förstånds ande, råds och starkhets ande, kunskaps och Herrans fruktans ande. Han skall inblåsa honom Herrans fruktan, att han icke skall döma efter som ögonen se, eller straffa efter som öronen höra; Utan skall med rättviso döma de fattiga, och med dom straffa de elända på jordene, och skall slå jordena med sins muns staf, och med sina läppars anda dräpa de ogudaktiga. Rättvisa skall vara hans länders bälte, och trohet hans njurars bälte.
Kulört helsiden Merveilleux i alla färger fr. 2:50 pr m. som nägon tid varit slutsåldt, är nu åter inkommet, hvarpå vi fästa våra ärade kunders uppmärksamhet. Priset är som förut 1 kr 50 öre och 2 kr. 50 öre pr but. med 10 procents rabatt vid kontant köp. [1371] Vänner af spetsknyppling I sorter, Nya Romaner! Knyppeltråd af linne, bomull och silke ' uti alla förekommande nummer samt Knyppeldynor, Knyppelpinnar, Knyppelnålar och Knyppelmönster expedieras uti större eller mindre poster pr efterkraf till alla platser inom riket. Rabatt vid större köp! Priskurant på begäran. P. i Lämplig Sommar$nder H och (Afrikas himmel Drottninggatan77 Stockholm. Historien om en farm i Kaplandet. Halph Iron. Roman af O / vers. » Vi hafva sällan läst en berättelse, som innehållit så mycket mellan sin första sida oeh sin sista. » Daily News. i New-York (Arfvingen Lifförsäkringsholag, grundadt I 845. Tillgångar Reslektyr 1 jan. 1890 till Sparsamma Fruar (Ballantrae Roman af R. Ofvcrs. • » Enligt vår åsikt finnes blott få ronmncr, hvilka i så hög grad närma sig fulländning. » Times. Svenska bolag. crq p Newyork födelsefödelseNewyork Ålder sisi da Utau återbetaln. vid döden Återbetaln af halfva pitalet v: döden. Ålder sisi ds öfver K r. HUGO GE BER S EÖRLAG. Deposition i Sverige Emk 400.000. Arlki lifränla för en inbetalning Broby Praktiska Hushållsskola af Kr. Stort urval af » Tofflor, Balskor. Beställningar och reparationer utföras skyndsamt. — Moderata priser. Reelt bemötande. Idun LÖRDAGEN DEN 30 UTGIFNINGSDAGAR: REDAKTÖR IDCN KR. 5: - IDUNS MODETIDN.MED PLANSCHER OCH HANDARB. REDAKTIONSSEKR.
— Ha de valt mig, inföll fru Holm, i det hon till hälften reste sig upp i hängmattan, åh, hvad jag gärna skulle vilja, men det går väl inte an, jag är ju inte här för mitt nöjes skull och det är nog fasligt ansträngande, — men du Ines, som är frisk och som varit med förut. — Just därför! Hvad tänker du på, nej jag tackar, det kommer inte i fråga, jag har haft tillräckligt af det nöjet, och jag vill vara tillsammans med dig, Annie lilla, hela sommaren, det ha vi ju kommit öfverens om, vi ska ha det så lugnt och trefligt för oss själfva. Det är riktigt orätt af löjtnanten att komma och störa oss i vår idylliska ro. Inte sant, kära Annie? Apropos, hvilka herrar blefvo valda utom löjtnanten själf? — Doktor Porthan och baron Stålfelt. — Nå, hvad säger doktor Porthan om saken, går ni in? —Ja, jag vill inte bråka, det är ju så lite viktigt. Det retade honom detta gemensamma inval i direktionen, som om de ej kunde välja fru Kruse utan honom och tvärtom. Eftersom hon inte gick in, skulle han göra det — Jaså, doktorn vill inte bråka, det är ju mycket snällt och vänligt och så är det alltid vackra flickor inne i direktionen. Hvem mer än Åkerstedt? — Fröken Elsa Segersköld. — Hvad sa’ jag, doktorn vet nog, hvad han gör, mycket vackra flickor. Nej, doktorn bör inte afsäga sig. Men jag tycker inte häller, att du skall göra det, söta Annie. När det är två fruar i direktionen, behöfver inte den ena ha mycket besvär, om hon inte vill, och kan gärna dra sig undan en eller annan gång, när det så faller sig. Någon förströelse måste du väl ha. Du kan väl inte bara sköta dig. Man blir så egoistisk, om man uteslutande tänker på sin hälsa. Och att vara med i direktion i sommar, när kungen kommer hit, kan ju vara roligt för dig. — Ja, det vore det nog, men det kommer naturligtvis inte i fråga, om inte du går in.
Att härtill ej ens något mer behöfves, än sjelfva inbillningen om dessa medborgares gudlöshet, bestående i ingenting annat än en troslära, den de vägra att öfvergifva, har visat sig i en af våra dagars nyaste händelser, inträffad i vårt grannskap, hvarvid fanatismen af sådan anledning offrade två menniskolif. Och på halten af den sedelära, som i allmänhet af våra sektledare hos folket inplantas, torde tillräckligt bevis för öfrigt ligga i deras yrkande, att vid skriftermålet till den h. nattvarden ovilkorlig syndaförlåtelse måtte afkunnas. Att en sådan förlåtelse, äfven för den synd, sorn icke genom allvarlig bättring öfvergifves, strider emot de heliga skrifterna, hvilka utgöra var tros enda norm ), är uppenbart tor en hvar, som äger någon kännedom af dessa heliga böckers innehåll; och endast misstydning af vår kyrkas lära har kunnat ingifva sektanhängarna den tankan, att deras mening vore från våra bekännelseböcker hämtad. Svårligen torde det då kunna motsägas af andra, än dessa sektanhängare sjelfva, att det vore lyckligt, om vägen till dylik förvillelse och de enfaldiges förledande kunde tillstängas genom en så bestämd förklaring a t kyrkans bekännelse i detta ämne, att hvarje vanligt sundt förstånd utan tvekan kundG skilja denna bekännelse tran villomeningar af förevarande beskaflenhet. Till utarbetande af denna förklaring erfordras grundlig kännedom af kyrkans lära; och ett sådant arbete behöfver vara färdigt, innan lagstiftande makten kan med"ämnet taga befattning. Min tanka är, att pä detta sätt bör beredas och tillvägabringas en så beskaffad, med kraft af kyrkolag gällande förklaring i det läroämne, jag här till exempel valt, och uti hvilket för närvarande behofvet deraf synes vara närmast för hand. Hade denna lagstiftningsåtgärd ägt rum, innan de sekter, af hvilka kyrkan nu oroas, här i senare tider kommo i rörelse; så är det väl icke derföre säkert, att samma rörelse varit förebyggd; men troligen skulle den blifvit inskränkt till mindre omfattning och betydenhet. De vilseförde skulle kunnat af sina behöriga lärare på ett mera öfvertygande sätt upplysas om sin afvikelse