Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men, icke för sin räkning ensamt, äger han denna rätt; UtskottsLedamoten, på hvars tillsättande hela förfarandet syftar, är väl på visst sätt den enskildtes FullmägUg, men tillika och egentligen Ståndets och hela nationens, emedan han är en väsendtligen ingripande del i den lagstiftande församlingen,; Ståndets och Nationens behof är åter af ingenting annnat än väl valda Utskott, och i afseende derpå klandras det nuvarande Bänkmansvalet af mig, icke blott för det att den enskildtes rätt inskänkes, utan hufvudsakligen för det att resultatet, så lätt blifver beroende af hazard och intriger. Med ofvan nyttjade uttryck; vål valda Vt' /katt menar jag, sådana, vid hvilkas tillsättande Grundlagarnas mening med deras stadgauden om Utskott, utan uppehör, legat Electorerna för ögonen och styrt deras samvetea. Grundlagarna hafva arnat Utskotten icke till Ständernas förmyndare, icke till Riksdagsåtgärdernes egentliga beslutare, efter otryckta debatter; de hafva ärnat dem till målens utredare, och dertill fordras: först skicklighet och god vilja hos hvarje Ledamot^ men dessutom* ifall olika åsigter skulle finnas bland Ståndens Ledamöter, eller än mer, i fall egentliga partier vöre bildade (och just då oundgängligast), Den 11 April e. m2 att några af dem som mäst hafva tänkt sig ira i hvardera åsigten, må hafva inkommit i hvart Utskott; så att frågan verkligen der blifvit sedd från alla sidor, och äfven den opinion, sorn vid Riksdagens början är minioritet men möjligen innan slutet kan vara afgjordt öfverlägsen, alltid må få tillfälle låta höra sig under målets utredning; den kan derigenom i vigtigare mål framträda för Plena i reservationer och inom alla Fyra Stånden homogena, mera dirigerande, contrapropositioner uppkomma, än som vanligen händer, då de af Ledamöter, ne under debatten dicteras, utan ledning af någon, som haft det tillfället att tänka på saken, och få se alla acter, som en Utskotts Ledamot.
Nedannämnde nu föredragne motioner remitterades till Allmänna Besvärtoch Ekonomi-Utskottet: ' l:o Carl Dahlgrens frän Elfsborgs län, om skyldighet för presterskapet att hafva noggrannare tillsyn öfver folkskolorne; 2:o Johan Johanssons från Orebro län, om länsoch sockne-nämnder, samt med förslag till en kommunal-lag; 3:o Petter Gabrielssons från Kronobergs län, om hämmande af s. k. gårdfarihandel, jemte hvad som, i anledning af samma motion, blifvit mundtligen anfördt; 4:o Nils Svenssons från Skåne, om bidrag till fattigförsörjningen af tjenstemän, qvarnar, sågverk m. m.; 5:o Anders Bäckströms från Norrbottens län, om anställande af en agronom för de norra orterne; 6:o Måns Perssons från Kalmar län, om förändring i fördelningen af båtsmans roteringsskyldigheten tillika med hvad dervid mundtligen andragits; 7:o Anders Olssons från Jemtlands län, om Landsfiskalstjensternes indragning; 8:o Jöns Perssons från Blekinge län, angående förbud för utlänningar att med handelsvaror kringresa i landet; 9:o Måns Månssons från Kalmar län, om naturvetenskapernas studerande i sko lorne och ingående i student-examen; 10:o Johannes Bengtssons från Christianstads län, i fråga om klockare-examen. S. D. Efter skedd föredragning remitterades till Lag-Utskottet: \’.o Olaus Erikssons från Götheborgs och Bohus län motion, om åtskillige förändringar och tillägg i skiftes-stadgan; 2:o Vice Talmannen A. W.
I motsats med hvad Utskotten tillstyrkt, är min öfvertygelse, att tanken på så väl Härads-häkten som Stadsfängelser i allmänhet'borde förkastas och i stället; med afseende på lämpligt afstånd från ransaknings-ställena,. så mycket som möjligt centralisera fängelsernas anläggning, derigenom stor besparing i byggnadskostnad skulle uppstå, synnerligast i det hänseende,. att ju färre byggnader, desto mindre antal celler erfordrades relativt til! fångarnes antal, äfvensom minskade bevakningskostnaden, sorn, ensam räknad, mångdubbelt skulle öfverstiga utgifterne för de kortare fångtransporter, som blefvo nödvändiga. Om t. ex. 28 District-fängelser, oberäknadt Läns-fängelserne, anlades i Ystad, Helsingborg, Eksjö, Warberg, Borås, Skara, Falköping, Strömstad, Åmål, Philipstad, Linde, Christinehamn,. Hedemora, Sala, Östhammar, Norrtelje,.Enköping, Askersund, Eskilstuna, Strengnäs, Södertelje, Norrköping, Grenna, Wimmerby, Westervik,. Påskallavik, Carlshamn och Borgholm , samt fyra stycken på tjenliga ställen i Carlstads, Kronobergs och Calmar Län, skulle intet af dessa fängelser vara aflägset utöfver 6 mil eller en dagsresa från något Tingsställe söder om Dal-elfven ; och då norr derom högst 8 District-fängeJser, utom Läns-fängelserne, inrättades, uppstode inalles 24 Länsoch 4°Districtfängelser, eller tillsammans 68 st., då deremot, om ali fångtransport skulle undvikas, icke mindre än 240 Häradsoch Stads-fängelser, med dertill erforderlig bevakning, blefvo behöflige.
Med anledning häraf har under den 31 Oktober sistlidet år dylik nådig Proposition blifvit af E. K. Majit till Rikets nu församlade Ständer aflåten; dervid E. K. Majit, — som i ämnet inhemtat gemensamt underdånigt utlåtande af E. K. Majits och Rikets Krigsoch Kammar-kollegier, hvilka tillika i underdånighet öfverlernnal infordrade yttranden af såväl Chefs-embelet vid Dal-regementet och samma regementes Löningsdirektion, som E. K. Majits Refallningshafvande i Stora Kopparbergs län, — i nåder meddelat bufvudsakliga innehållet af hvad bemälde vederbörande i frågan upplyst och anfört; och då, i följd af sednast utfärdade Bevillningsförordning, den lindring i bevillningen, hvilken allmogen inom Näsgårds och Westerbergslags fögderier i Stora Kopparbergs län, enligt Kongl. Resolutionen den 2 December 1746, såsom ersättning för ofvanberörda nybyggnadsoch reparationsskyldighet vid Näs kungsgård åtnjutit, med 1862 års början upphört, och E. K. Majit, vid sådant förhållande ansett det vara med billighet och rättvisa öfverensstämmande, att berörda skyldighet från och med sistnämnde lid äfven komme att upphöra; har, — jemte tillkännagivande, alt tillsvidare och intilldess difinitivt beslut i ämnet kan varda meddeladt, E. K. Majit förordnat, att några afgifter af allmogen för berörda åliggande icke må utgå, — E. K.
Hafva fader eller moder barn af äkta säng, tage desse dubbelt mot oäkta barn, oäkta barn njute ock af fader och moder nöd - S16 Motioner i B onde-Ståndet 1862. N:o 213. torftig föda och uppfostran, till dess de sig sjelfva nära kunna. Dör endera af föräldrarne och lemnar ej gods efter sig, föde då den barnet, som eflerlefver. Skulle denna lagföråndring icke kunna antagas, får jag såsom alternativ föreslå följande förändrade lydelse af nyssberörde §: allar man barn i lönskaläge utan äktenskapslofven eller i hordom eller förbudna leder, de barn må ock arf taga efter sin moder, der hon efter eget medgifvande eller laga kraftvunnen dom känd är, i hvad hon i lösören eger. Har moder barn af äkta säng, lage dessa dubbelt mot oäkta barn; oäkta barn njute ock af fader och moder nödtorftig föda och uppfostran, till dess de sig sjelfva nära kunna; dör endera af föräldrarne och lemnar ej gods efter sig, föde då den barnet, som eflerlefver. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles vördsamligen. Stockholm den 26 November 1862. P. Östman. från Wester-Norrlands län. Af P. östman från Wester-Norrlands ian, om statsanslag till löneförhöjning dl kapellpredikanten inom Hemsö kapellförsamling af Hernösands stift samt lönebidrag till en examinerad folkskolelärare derstädes. Med skål har hvarje fosterlandsvän anledning glädja sig åt den fortgående intellektuela utveckling eller själslyflning ur okunnigheten och lördomarne, som gör, att det uppvexande slägtet allt mer kan närma sig sin höga bestämmelse, som är i första hänseendet sann och oförvillad kristendom och dernäst kunskap och begrepp om hvad som utgör menniskans värde, rättighet och pligt och hvilket mål otvifvelaktig! ernås genom undervisning i skolor, hvadan man, på det alla utan undantag måtte komma i åtnjutande af undervisning i folkskolor, stadgat, alt uti hvarje församling bör finnas helst en fast skola, —• ett stadgande som allmänt efterkommits.
Berörde höga kopparpris har äfven fortfarande möjliggjort koppartillverkning af slagg, sofrad ur äldre varp, ehuru densamma, i följd af såväl alltmera minskad tillgång på smältvärd slagg som stegrade kolpris, i allt mindre mån bedrifves. Tillverkningen af malm från Tomtebo koppargrufva har ökats till omkring 600 Skeppund i medeltal årligen, men vid Garpenberg har densamma fortfarande utgjort omkring 50 Skeppund. Den tiondefrihet, sorn sistnämnde verk åtnjutit, har med år 1854 tilländagätt, men ytterligare frihetsår äro sedermera i underdånighet sökta. u Hvad derefter beträffar jerntillverkningen, så hafva i och för denna bearbetats 129 större och mindre grufvor, från hvilka erhållits 239,218 lass malm om två Skeppunds vigt. Det redan tillförene införda begagnandet af gasrostugnar har under ifrågavarande år vunnit ytterligare utsträckning, och genom sålunda samt i öfrigt förbättrade methoder för tackjernsblåsningcn har denna kunnat ökas från 193,593 Skpd 13 Lpd 10 som den år 1850 utgjorde, till 267,130 Skpd 3 Lpd 5 , år 1855, men i följd af den, jemlikt Kongl. Maj:ts nådiga Kungörelse den 14 November 1854, beviljade nedsättning i tiondeafgiften för tackjernstillverkningen, har, oaktadt den sålunda ökade tillverkningen, tiondebeloppet, som under förstnämnde år uppgick till 3,163 Skpd 9 Lpd 13 år 1855 utgjort endast 2,471 Skpd 8 Lpd 7 «. Sedan största antalet af de inom länet befintliga smälthärdar efter hand öfvergått från bestämd till oinskränkt smidesrätt, har stångjernsoch manufaktur-tillverkningen vunnit betydlig tillväxt, så att tillverkningsbeloppet deraf under ifrågavarande period uppgått från 103,756 Skpd 9 Lpd till 132,280 Skpd 19
När i fräga warande upläning kommer lil ^verkställighet, skall det säkerligen snan wisa sig, at oaktadt den af mig föreslagna in,kränkning uti upläningsuvilkoren, tillräckligt längifware stola sig anmäla, emedan, utom det flere, som för 5 prochius ränta hafwa penningar utlänta emot inteckningar uti fastigheter, pä ofwan anförde skäl finna bättre räkning wid samma medels flyttning pä Kongl. Stats Oontoirel, ej allenast de peNNillgemän, soM NU för 3 procent insätta deras LLpiraloc uti viscontwerkett, kunna med 2 procent räntewinst begagna StatsLontoiretä I<ever8er, dä de erhälläs pä mindre summor, och kunna til fulla beloppet Uti RikSvrsconten belänas, utan ock wid hugkomsten af hwad för längre tid Lilbaka händt, det otwifwelaktigt är til förmodandes, at jemwäl en myckenhet utländste penningar skola öka upläningssumman. Detta mit ödmjukaste andragande, hwarutk jag (korteligen äter uprepadt) wägat tilstyrka och föreflä: i:o At de Herrar och Män af Swensta Armeen, som hafwa fordringar pä deras Fälttrkrcmmenten och löner, och derföre begära betalning , mätte genast undfå ätminstone hälften af samma fordringar, och sedermera, med möjligaste första, äterstöden. 2:0 At fordringsägare för redan lefwererade krigsförnödenheter mätte njuta ränta en half pro - Den 25 Maj. /24i procent i mänaden pä deras fordringar ifrän dcn tid, dä derefter betingande warit berättigade fa deras betalning intil dest betalning folker. 5:0 At wid hädanefter Lil görande beting om krigsförnödenheter, lLlveranwurerne warda försäkrade antingen om romant betalning eller nystberörde räntcgodtgörelse linder wäntningstiden. 4:o
Utsk. att afgöra andra motioner, som gingo ut på att dels indraga en stor del af indelta och hela vurfvade armeen, och dels upphäfva beväringens exercis, hvarföre det, i händelse R. St. velat understödja dessa åsigter, sannerligen icke varit väl betänkt att samtidigt dermed föreslå ett kraftigt språk: ty lika med Hr Lagerhjelm finner jag det vara nödvändigt att, då man vill föra ett sådant språk, vara i tillfälle att försvara detsamma. Jag gläder mig öfver det vänskapliga förhållande, som äger rum emellan oss och våra närmaste grannar, Danskarne; men jag tror, att, om man vill göra sådana påståenden, som här äro ifrågasatta, så bör man val icke befara, att ett krig skall blifva följden deraf, men dock vara rustad att kunna utföra det. Delta är hvad jag såsom rättelse vid Hr Hjertås yttrande velat anföra. I afseende på en annan talares uppmaning till Ekon.Utsk. alt taga noga hännedom om hvad sorn blifvit underlätet i afseende på Danska tullen, så tror jag, att, om man granskar det betänk , som derom blifvit afgifvet, man skall finna, att Ulsk. tagit kännedom om hvad som blifvit vidgjordt, och längie tror jag icke att Ekon.Uuk. kunnat gå; ty skulle Utsk. äfven sträcka sin åtgärd till att underrätta sig om de tillfallen, då något blifvit underlätet, så skulle undersökningen blifva alltför vidlyftig. Frih. Gederström, Jacob: Uti frågor, som angå Statens förhållande till främmande makter, är det högst vigtigt, att Representationen iakttager all möjlig grannlagenhet. Detta är lika vigligt i afseende på de termer, som begagnas, som i afseende på sjelfva beslutet. Det faller af sig sjelft, alt 0111, i anledning af den motion, som härom blifvit väckt, R. St. vilja hos K.
Sedan, i anledning af väckt påstående utaf Götheborgs och Bohus läns landskontor, att de skattskyldige inom Götheborgs fögderi, hvilka vid den år 1837 anställda restransakning befunnits hafva underlåtit att hos häradsskrifvaren söka annotation å sina för år 1836 erlagde kronoutskylder, uppgående till ett sa mm anlagd t belopp af 15,198 r:dr 41 sk. 5 r:st b.ko, måtte förpligtas, i mån af hvarderas skattebelopp, deltaga i betäckande! af förre kronofogden Christoffer Ohboms återstående uppbördsbrist, utgörande, enligt verkställd utredning, 7,800 r:dr 41 sk. 11 r:st banko, Kongl. Maj:Is Befallningshafvande i nämnde län, genom utslag den 4 November 1847, 14 Kongl. Majlis Nåd.^Skri/velse, N.o 79. förpliglat ifrågavarande skattskyldige att, i förhållande till de skattebelopp, sorn blifvit dera hvardera påförde, enligt en utslaget bifogad uträkningsoch redogörelselängd, hvar för sig, deltaga i gäldandet af de 7,800 r:dr 41 sk. 11 r:st. b:ko, som utgjorde förre kronofogden O hboms återstående balans; samt Kongl.
Domstolar i allmänhet går fortare an: på de fle.ra andra ställen i Riket, torde med skäl k urina till-krifvas inrättningen af den härstädes varande Poiire-Kamrnare, som vid sådana måls utredning vanligen forst lagger hand, och hvars öfriga många och vidsträckta befattningar jag desto hellre velat låta komma till Allmänhetens kännedom genom bifogade, af Kongl. Öfve! .‘ståthållare .imbeiet mig benäget meddeldte F'teckning, (Bilaga N:o 3.), som de åtgärder, hvilka 'neri de egentligen så kallade Ordningsmål N uti Hufvuscaden vidtagas, i flera afseenden hafva gemen: kap med Policeunstalter ofver hela Riket - Ifiån Expeditionerna vid Kongl. Majits Canzli hafva under loppet af innevarande år blifvit mig till-atide och derefter till vederbörande Stånds C.mzli ofvei lemnade följande Kongl. Majits .NådiLa Resolution: no Af den 14 Juni 1814, uppå Riksdagsmannens fran Orebro J.an, Erik Perssons underdåniga besvär, rörande Dylta Svafvelbruk. 2:0 deri 3 Februari t 8 14 , uppå Riksdags-Full magtigens från Stockholms Jhan Jan Mattssons underdåniga ansökning, om åtskilliga friheter for H emmansägarne i Wäddö Ting-Jag, i afseende på utrustningen af deras Båtsman, inqvartenngar, utskrnningar, m. m. 3 to Den 8 Mars. 259 3:0 Af den 6 September 1814, uppå Riksdagsmannens från Calrnare Län Per Larssons underdåniga ansökning, om lindring' för fliseryds Socknebor i deras Levererings-skyldighet tili Fliseryds Krutbruk. 4:0 den 4 Februari 1813, öfver Eorgare-Stån dets underdåniga ansökning, om Postfrihet för Brottmåls-ransakning och Krono-Uppbörds-medel. 5:0 .— den 21 Januarii 1813 uppå Riksdags-Fullmagtigens från Näsgårds Fögderi af St.
Jag tillstyrker, ehuru utan hopp om framgång, att räntan för det upplånta capitalet må bestämmas till 3f procent; och får jag äfven erinra derom, att denna fråga står i samband med en annan punkt, nemligen den, hvari fråga är, att långifvarne skola erlägga lånet i särskilte terminer, hvilket visserligen är en lättnad för långifvaren, som jemväl bör medverka till räntans nedsättning. Uti första Betänkandet står i 3:dje punkten: Lånet må helst emottagas uti a ä 3 terminer under loppet aj innevarande och nästkommande år i83i. Utlåtandet är stadgandet härom åter så obestämdt, att lånet möjligen kan på två a tre terminer under 3 ä 4 år blifva indraget, hvarigenom ännu lägre ränta, än jag föreslagit, möjligen skulle kunna erhållas. Jag anhåller emellertid om proposition derå, att första punkten må förändras sålunda, att räntan bestämmes till 3i procent. Ilcrr Rosenblad j Bernhard: Då jag 156 Den 3 Mars e. m. upptager till besvarande Friherre Kantzous anförande, har jag den fördel, att för dess återkallande i minnet kunna begagna en i dag utkommen Tidningsartikel, hvilken tyckes vara mycket närslägtad med det af Friherren här uppläste yttrande; — en artikel, hvilken, lika såsom den documenterat sin författares kännedom af våra förhandlingar genom meddelandet af det beslut vi skulle fattat om beläning af vexlar mot borgen, förråder en alldeles motsvarande bekantskap med utländska låne-transaktioner, t. ex. i den långa afhandlingen om de Större fördelar långifvare» här finge åtnjuta, genom inbetalning af lånet på flere terminer, än hvad utländske låne-contrahenter och nominatim den, som afslutat sista Franska lånet, skulle tillgodonjuta; det vill säga, att ett lån, der alla kostnader voro för långifvarens räkning, och mer än vanliga fordrades, skulle vara fördelaktigare än ett annat, der inga drabba honom , och han dessutom får beräkna ränta på ännu ej verkställda inbetalningar, hvilket i det förra icke vore be vi I jad t. Jag skall nu endast hålla mig till första punkten, eller om räntan skal! bestämmas tiil 4 procent.
Akademies och Sala Bergslags medel, samt Regementsskrifvares uppbördsrester; att de i Landtränteriet omedelbart influtne diverse Statsmedlen bestå af Krutförsäljnings, Kontrollstämpeloch Kongl. Kammarrättens Observationsmedel, samt af extra medel och uppbörder; att de i Landtränteriet influtne diverse Riksgäldsmedlen bestå af Tidningsstämpel-afgift, Kongl. Kammarrättens anmärkningsmedel, Skatterättsmedel och Löseskillingsmedel för ekskog. Förutom den stora och omfattande förenkling i sättet för grundräntors och kronotiondes utgörande, som till följd af Kongl. Kungörelsen den 11 Maj 1855 ägt rum, och som hufvudsakligen under denna femårsperiod skett, hafva följande tvenne nådiga beslut äfven beredt både förenkling i uppbörden och lättnad i dess utgörande. Genom nådigt Bref af den 15 April 1859 har nemligen Kongl. Maj:t bifallit Domkyrko-Kommissionens i Westerås underdåniga anhållan, att den till Westerås domkyrka anslagna kronotiondespanmål får af Kronans uppbördsman indrifvas, i Landtränteriet insättas och derifrån till Domkyrkan anordnas; och den 24 Augusti 1860 likaledes, att samtliga räntorna till Sala Bergslag, ifrån och med år 1861, fingo af räntegifvarne erläggas genom lösen enligt de genom Kongl. Kungörelsen den 11 Maj 1855 stadgade grunder. Rörande Folkskolornas inkomster och utgifter hade jag hoppats att kunna framlägga några uppgifter, men vid granskningen af de räkningar, som från Skolstyrelserna blifvit insända till Domkapitlen och derifrån till Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, hafva de funnits så ofullständiga, att ett sammandrag af dem endast skulle blifva missledande. Uppgifterna angående utgifterna för Fattigvården äro upptagna i nästa afdelning, i sammanhang med öfriga upplysningar om densamma. 6. Politi.
Län framställd fråga om disposition af åtskillige serskildt uppgifne holmar, hvilka förut icke utgjort föremål för Kongl. Majits och Rikets Ständers beslut, i Nåder förklarat, att ali fråga om afyttring af de 5 till läget okände holmarne komme att förfalla, och att skatteförsäljuingen af de öfrige 86 holmarne skulle tills vidare uppskjutas; hvarjemte Kongl. Majit, angående de sedermera ifrågastä 1 Ide holmarne, från Kammar-Collegium infordrat fornyadt yttrande ; till följd hvaraf Collegium under den 10 Juni sistlidet år upplyst, att sistnämde holmar, alla af obetydlig beskaffenhet, så vidt de voro odisponerade, uppgingo till ett antal af 20, samt att årliga afgifterne for de 10 holmar, som voro under arrende upplåtne, inskränkte sig till ett belopp för samtlige holmarne af 3 Ridr 33 sk. Banco; •— så har E. K. M., efter ärendets pröfning i dess helhet, i betraktande deraf, att, på sätt Länsstyrelsen och Kammar-Collegium anmärkt, ifrågavarande Krono-holmars försäljning icke allenast kunde blifva af stort mehn, om ej helt och hållet förstörande för en mängd personer, hvilka ensamt af fiskande hafva sin bergning, och således åstadkomma ett ondt, vida öfvervägande den ringa inkomst, som genom de obetydliga grundränteoch köpeskillings-beloppen Kronan tillskyndades, vid hvilket förhållande försäljningen ej eller syntes med Statens värdighet öfverensstämmande, ulan ock möjligen i en framtid medföra väsendtlig förlust för Kronan i den händelse, att flere eller färre af holmarne komme att behöfvas för kustförsvaret, Lois-Staten eller Tullverket och i sådant fall från den enskilde egaren återköpas, — uti aflåten Proposition, i Nåder föreslagit Rikets Ständer, att samtlige här omförmälde odisponerade kronoholraar må, i stället att genom skatteförsäljning Kronan för alltid afhändas, tills vidare upplåtas, de utarrenderade vid arrendeliBih, till R. St.
Län äfven tillstyrkt, att nämligen ”K. M:t i händelse af svag skörd under någotdera af de för återbetalningen bestämda år, skulle inträffa, må kunna i Nåder meddela förlängdt anstånd,” anser Utskottet sig böra vidblifva sitt förslag, helst å ena sidan skuld-beloppens utkräfvaiule på ett sätt som skulle föranleda understödstagarnes obestånd är förekommet genom föreskrifterna i de följande punkterna och å andra sidan meddelandet af betalningsanstånd, der sådant icke af behofvet påkul - 432 Stats-Utskottets las, ej bör befaras, enär sådant skall stödja sig på offlciela uppgifter från LänsStyrelserna samt, i hvarje serskilt fall, blifva föremål för K. Mits Nådiga pröfning och afgörande. Vid 2:dra punkten "att. vid indrifningen af Statens fordringar för undsättningsspamnål, må iakttagas, att Låntagarnes dragare och åkerredskap, hvilka för gårdsbrukets behöriga skötsel oundgängligen erfordras, äfvensom deras nödvändigaste husgerådssaker icke må utmätningsvis försäljas samt att försäljning af fastighet till gäldande af sådane skulder ej må äga rum; äfvensom vid 3:dje punkten "att löftesmän för undsältningssluilder, så vidt de ikläda sig fortfarande ansvarighet till dess full betalning för hela lånet blifvit erlagd , icke må sökas förrän sjelfva låntagarens oförmögenhet att betala blifvit utröndt” — har anmärkts, att tillämpningen af dessa grunder skulle hafva till följd det ingen betalning komine att inflyta hvarken af Gäldenärerne sjelfve eller deras löftesmän och att dessa föreskrifter stöde i strid med hvarannan. Utskottet har vid afgifvandet af berörde förslag hyst den öfvertygelse, att det för Staten vore en mindre förlust om inbetalningen af dess fordringar någon tid fördröjdes, än att genom bestämmandet af en viss termin inom hvilken de ovilkorligen borde vara ulkrafde, möjligen förorsaka månge medborgares undergäng.