Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den ig:de punkten är af följande innehåll: ”Jemte förmälan , det E. K. M., genom nåd. bref af den 22 Juli 1S 35, förklarat den af Rikets sednast församlade Ständer underd. begärda inventering af alla ek vii keslörråder vid flottans station i Carlskrona icke kunna bifallas, hufvudsakligen i anseende till bristande anslag för bestridande af de för berörde ändamål erforderliga kostnader, hafva levi •4 . sorerne yttrat den öfvei tvgelse, alt en fullständig inventering af omförmälda ekvirkeslörråd vore af behofvet högligen påkallad, så väl för nödig controll å vedel hörandes redovisningsskyldighet, som för undersökning deraf, om icke större eller mindre del af förrådet kan af ålder eller tillfälligheter befinnas hafva blifvit för flottans behof odugligt, äfvensom på det att upplysning om användbara behållningen af hvarje slag ekvirke till de särskildta byggnadsbehofven må erhållas; oell få R. St., på dessa af revisoierne anförda skäl, hos E. K. M. förnya deri vid sisth riksdag gjorda und. anhållan 0111 fullständig inventering af ekvirkesföi råden i Carlskrona, samt tillika förklara, alt de medel, som för detta ändamåls vinnande äro af nöden, må, i likhet med kostnaderna vid andra inventeringar, utgå af riksstatens 4;de hufvudtitels anslag för flottans behof.,J Jag anmärker ingen oriktighet vid uppställningen af denna punkt hos Exped.Utsk., men jag torde få erinra R. o. Ad. att, såvida mitt minne icke feiar, framställdes, då detta beslut fattades, det några medel för ifrågavar. ändamål icke funnos på de ordinarie tillgångarna för flottan. Med anledn. af denna anmärkn., har också StatsUtsk. , i dess betänk. JV:o 354, ang:de anslag å extra-statsreglerm, upptagit en summa af 8000 r:dr b:co, som för denna inventering af ekvirkesförråden skulle kunna användas.
När man dertill lade frakten, blefve sammanräknade kostnaden nog betydlig att förekomma mycket begagnande af Canalfarlen, som eljest skulle egt rum, samt således dels att hindra producenten att välja den afsättning, som eljest skulle varit mest fordelagtig, dels — serdeles för de gröfre varorne (såsom kalksten, sandsten o. s. v.) — att hindra all afsättning. Deremot skulle en nedsättning af afgiften å stångjern till 8 sk. per Sk® (utgörande en minskning af mer än 32 sk. Banco) eller till mindre än vid Trollhättan, bereda tillfälle för den betydliga jernproductionen i Wermland att, med föga större kostnad än i Götheborg, kunna söka sin afsättning i Stockholm och således vinna den stora fördelen att icke vara inskränkt till en enda afsättningsort och dess priser. Om afgiften å tackjern nedsattes till 3 sk., så skulle detta utgöra en lindring af nära 12 sk. B:co per Sk®, under närvarande tackjernspris en icke obetydlig besparing. Om afgiften å hvete nedsattes t. ex. till 11 sk., å råg till 8 sk., å korn till 6 sk. och å hafra och blandsäd till 4 sk. för tunnan, så skulle denna nedsättning, utgörande för råg 171 sk. B:co, för korn 15* sk. o. s. v., i icke obetydlig grad för Wester-och Östergöthlands slätter vidga afsättningstillfällena. I ännu högre grad skulle detta blifva förhållandet i afseende på trädvaror, genom en proportionerlig nedsättning (som kunde öppna vägen till Stockholm för vedskutor från Jönköping och Westgötha-slranden af Wettern) m. m. Men af Bolaget kunde man icke begära en sådan åtgärd. Om än det icke vore osannolikt, alt i framliden en ökad varuqvantitet skulle ersätta nedsättningen, så tilläte dock Bolagets närvarande ställning icke detsamma alt bära de första årens förluster.
Hr Printzensköld har äfven sagt, att han icke fruktade att undergå en sådan granskning inför opinionsdomstolen, som här blifvit ifrågasatt. Jag vågar påstå att jag icke skulle frukta att undergå den; men förhållandena kunna förändra sig. Motionären har ansett sig lycklig att icke hafva hört mitt föredrag. Det är möjligt att det kan vara angenämt att hafva sluppit höra det, ty man älskar ej att höra sanningen, men med anledn. af det smickrande omdöme jag erhållit af en person med Hr Printzenskölds auktoritet, så förmodar jag att det kunnat vara hälsosamt. 246 Den 17 December f. m. Motionären har sagt, att det aldrig kunnat falla honom in att, såsom Hr Cederschiöld förmodade och såsom äfven jag yttrade (ehuru motionären icke då var uppe), den tillsatta opinionsnämnden skulle dämma efter lösa rykten, samt att detta mitt och Hr Cederschiölds misstag derom härrört deraf, att ordet rykte i vårt språk har 2:ne serskildta betydelser, för hvilka man i andra språk, t. ex. det franska hade 2:ne serskildta ord nemi. bruit och reputation. Jag hemställer i anledn. häraf om han icke skulle finna lämpligt att skrifva sina förslag till lagförändringar på franska i st. f. svenska. Jag anhåller att äfven delta mitt yttrande måtte få åtfölja remissen till Riddarh.Utsk. Hr Cederschiöld: Hr Printzensköld har på det honom egna sättet lagt mig till last, att jag kunnat förutsätta, att hemliga öfverläggningar skulle kunna ega rum inom Riddarh.Utsk. och beslut derefter fattas om ledamöters uteslutande, och han talade dervid om den advokatoriska skicklighet hvaraf mitt anförande skulle vara utmärkt. Då man vet att Hr Printzensköld sjelf är en af de största advokaterne, ja, t. o. m. en advokatfiskal, så synes han väl hafva bort finna, att jag i mitt anförande omnämnde hemliga rådplägningar och beslut, emedan det var enda sättet, hvarpå Riddarli.Direkt, skulle kunna gå tillväga utan att blottställa sig sjelf för de påföljder Missg.B:n bestämma.
Ridderskapet och Adeln har redan så länge åtnjutit fri disposition af Säteri och Frälsehemman, att den nu mera öfvergått till gammal häfd. Vill man borttaga denna rättighet, vinnes väl det ändamål att få all jord af lika natur; men att sådant skall ske utan ersättning till innehafvaren af den bättre jorden, finner jag stridande emot all billighet och rättsprincip. Vi innehafva våra Säterier och Frälsehemman under full äganderätt; KronoSkatteägaren deremot besitter sitt hemman endast med vilkor; och jag förstår icke, huru man vill bringa jord af så olika natur under samma categori. Farhågan, att Staten ej skulle utfå sina bidrag, kan icke, jag upprepar det, föranleda till bifall å den Kongl. Propositionen och Utskottens Utlåtande. Man skulle annars med samma skäl föreslå, att hvarje gång en kö - 27* Den i3 April. pare till en egendom erbjuder sig, borde, innan anbudet fick antagas, undersökning ske, huruvida köparen vore nog förmögen, för att gifva Staten garanti, att skattebidragen riktigt utgå. Till följd af dessa skäl och de flere, som måhända af andra Talare kunna uppgifvas, yrkar jag afslag å den delen af Utlåtandet, sorn angår inskränkning i de hittills gällande grunder för klyfning och afsöndring af Säteri-Rå- och Rörs-samt Frälsehemman; men bifall på den delen, som rörer upphörande af föreskrifterne orri SäteriByggnads underhållande å Säterier. Skulle åter en sådan delning af Utlåtandet icke låta sig göras, yrkar jag afslag å alltsammans. Herr Danckwardtj Magnus Georg: Då frågan förevar hos Kongl. Maj:t om förnyade föreskrifters utfärdande rörande Hemmansklyfning och afsöndring af jord från hemman i allmänhet, borde man, för att åstadkomma en fullkomnad Lagstiftning i ämnet, betrakta och öfverväga det i sitt sammanhang och reglera alla förhållanden, der det lämpligen borde ske. Frågan förekom således äfven i denna del om Säterier, Råoch Rörssamt Frälsehemman. Desse hemman hade icke varit innebegripne under de föregående författningarne rörande hemmansklyfning, dels af den anledning, att Rid - Den i3 April.
Hans ' 592 Den 12 Zebruarii» Hans Excellence Herr Grefwe UuulK yttrads sig j likhet med Herr krint^lksölä och begärte, akt, dä Banco-Utstotters afslag more eik fullkomligt hinder för förslagets utförande, detsamma till Utstonen mätte sä ater remitteras för att omarbetas och Rik? fens Stander ä nyo underställas. Herr Grefwe» och Landtmarfkalkc» krodd? att denna fräga wäl en gäng warit återremitterad, men att, da ett sä hufwudfakeligt hinder rubbat sfelftva förslaget, skulle nödwändigheten fordra all dek till Utskotter äterginge. Friherre NannsrKcsim erindade, arr om detta Betänkande nu för andra gängen wore före hos Rio? derjkapet och Adeln, sä äterstod allenast den utwägen, att efter derom gjord proposition detsamma förkasta och älägga Utskotten, arr med ett nytt lill Ständerne inkomma. Herr krintrLMll. Detta Betänkande har icke förut warit äkerremiUeradt. Det är fammanfattadt i följe af en Konungens Nädiga proposition, som af Riksens Ständer stall befwaras. Dä samma amne förra gängen förewar, skedde det igenom ett enskilt Betänkande af Allmänna Beswärsoch Oeconomie-Utskottet i sammanhang med frägan om Bränwins - bränningen i Riket. Af besia stät tror jag alt det samma kill de gemensamma Utskotten kan aterremilleras. Zerx Dm 14 Februari!. 5SZ Zcrr Grefwe!! och Landtmarffalken gjorde pro-pvsitlon pä denna äterremifl samt att BancoUkstolkers Utlätande den samma stuve åtfölja. Bifölls. Föredrogs ä nyo Skats-Utstottets den 72 sistk. pä bordet lagda Memorial, rörande den Finsta Escadern och Artilleriet. Herr 8cbiit?srcrant2, polian Ulerrman, Uplasie till Protocoltct sökande:
Mea för att vid detta tillfälle uppfylla hvad så väl hjertat som förnuftet mig ålägga, och då anledning således numera än förr kan vara, att få utväg till alla slags fångars nyttiga sysselsättning, endast de kunna gå och verka med sin tyngd; får jag vördsammeligen hemställa, om icke det barbariska spöstraffet, äfvensom svältstraffet vatten och bröd, nu bör upphöra, sedan det visat sig att desse straff endast föranledt till förhärdelse och till ingen förbättring, Och om icke de straffen kunde förbytas till arbete I fängelse* *Tjufve* stjäl oftast för att slippa arbeta, “föraktande några ögonblicks plågor; men får han till straff arbeta för att först och främst ersätta den bestulne sin skada och sedan Staten sitt underhåll, torde detta vara det säkraste cotrectivet mot en förnyad stölld, då han äterkommer i samhället. Dessa mina anmärkningar, och må hända, omogna erinringar, anhåller jag vördsammeligen må remitteras till vederbörligt Utskott samt åtfölja de flere värde talares anförandet i Hamma ämne. Den ij Februarii, 453 N:o lo. Friherre Lagerbjelke, Johan'. Önskeligt hade värk att Herr Montgomayie uti sitt den 12 dennes gjorde anförande om DykeriCompagniet, föreslagit något bättre sätt till sjöfarandes räddning vid strandningshändelser, än hvad sorn tiu sker igenom Compagniets åtgärd Uti ett land, så glest bebodt med så vidsträckta och farliga kuster sorn Sverige, är d.et en obestridelig sanning, att någon andakt till ett så angeläget behof måste vidtagas, och detta gaf första anledingen till Dy» keriCompagniets octroijerande, om jag mins rätt på 1730 talet. Äfven är det ofelbart, att någon inrättning i denna väg måste finnas, om handelen skulle kunna hoppas dräglige sjö-» försäkringspremier.
För att ej upprepa hvad flere värda ledamöter anmärkt vid Be villningstJt&kot* Den 11 Juli f. nt, tets Betänkande, om Allmänna Beviilningen, vill jag, för min del, endast väcka uppmärksamhet å hvad i tryckta exemplaret, anföres: att med anledning af förd klagan öfver DebetSedlarnes multiplicerande utöfver verkliga behof vet>, Utskottet inskränkt deras antal inom hvad det samma brafver, har, så väl för att ersätta den härigenom mindskade inkomst för Häradsskrifvare, m. m. Den åberopade klagan har visserligen ej haft afseende på de igenom 1812 års BevillningsFörordning tillkomna DebetSedlar, utan blifvit föranledd åf dessas mångdubblande, hvarigenom vinningslystne Häradsskrifvare i inånga Län prejat skattdragarne. Att nu af Statens medel gifva ersättning för en olaglig inkomst (Jag vill ej benämna den som den förtjenar), är helt säkert icke Utskottets tanka; utan lärer afseendec vara å de år 1812 utsatta flera men nu förrnindskade DebetSedlar — Synes ej någon ersättning böra äga rum, så vida man icke vill antaga, hvad som ej är länkbart, att antalet af DebetSedlarne ökades år 1812, för att öka HäradsSkrifvarhes inkomster. En Häradsskrifvare har visst icke stor lön; men den är vanligen indelat, och lika med en SubalternOfncers eller StabsCapitaines: och om desse ej hafva så träget arbete med Räknande och Skrifvande som HäradsSkrifvarne, hafva de dock foaånga flera utgifter i Tjensten: och enär IV?i ii Juli fni, ingen fråga blifvit väckt om löntillökning för dessa Officerare, vet ja" «j hvarför HäradsSkrifvarne skulle få en sådan. För deni som hafva coritanta löner blir nu en tillökning anslagen, likasom för andrå penninglöntagare.
Pag. 26 och 27 uppräknar Utskottet, bland de sedan sista Riksdag utkomne Lagförklaringar, Kongl. Circulairet den i5 Januarii 1824 till llofRätterne och Konungens Befallningshafvande, med förständigande, att Kongl. Förordningen den 24 Mars 1748, angående spö- och ris-straff för persöner, som kringstryka utan pass, upphört att vara gällan - Den 23 Mars f. m. 24a de, samt Circulairet den 3 Junii 1824 till Hofoch ÖfverRätterne, huru besvärs-hänvisningar böra vara beskaffade i mål, hvaruti ansvar å Domare eller annan Tjensteman är i fråga. Härom säger Utskottet: ”Desse äro föranledde af Författningarnes ”olika tillämpning, oell således nödvändige ”till befrämjande af enhet i lagskipningen.” Derefter upptages Circulairet den 19 Augusti 1824 till ÖfverStåthållareEmbetet och Konungens Befallningshafvande, innefattande förklaring af i5 §. i Kongl. Förordningen den 3i Augusti 1819, samt föreskrift om extrajudiciel bestraffning å fångar; och slutligen Circulairet den 26 April 1827 till Hofoch ÖfverRätterne, angående ändring i vissa delar af 1821 års ExpeditionsTaxa. Härom säger Utskottet: ”Desse äro utfärdade i följd af Rikets sist församlade Ständers underdåniga hemställanden.” De tvänne förstnämde voro således föranledde af Författningarnes olika tillämpning; men de tvänne sednare en följd af Ständernes hemställan. Likväl säger Utskottet om alla fyra: ”Sistomförmälte fyra Nådiga Skri Helder lära sålunda icke erfordra Rikets Ständers gillande.”
BancoUtsk. bör lemnäs lid att öfverskåda bankens och näringarnes ställning i stort, innan det inlåter sig på små pallia - i Den 1 Augusti. 115 liver, sorn för näriugarne inlet väsendtligt uträtta, men sorn skulle undergräfva stora grundsatser, och derefter måhäuda nberopas såsom prtejudieat för ali omstörta dem. Jag afstyrkaderföre alla förskotlsåtgärder hvad hankens rörelse beträffar. Hr von Troil Samuel Gustaf anförde skriftligen: Jag skulle vid detta tillfälle ingalunda hafva tagit R. o. Ad:s uppmärksamhet i anspråk, om jag ej ansett Ilr Rosenblads motion såsom endast en förelöpare lill de mänga likartade frågor, hvilka utan tvifvel innan kort skola inkomma ifrån en sundel af våra låne-hungriga corporationcr, oell om jag ej derjemte trott mig finna, att en, visserligen välmenande, men i min tanka ovedersägligen falsk princip ligger till grund för den värde motionärens hela argumentation. Eller kan man väl ännu i våra dagar påslå, att Riksbanken — denna centralanstalt för hela värt penningeväsende — skall, i en tidpunkt, dä förhållandet emellan silfver och sedlar redan betydligt understiger den fastställda proportionen, ulan att tänka på upprätthållandet af sin egen credit, idkeligen utgifva nya län, för att fördröja några bankruttmässiga jordägares eller näringsidkares cessionsausökningar. Jag siiger med (lit fördröja, ty att förekomma deni lärer viii svårligen vara möjligt. Dertill ligger det onda för djupt. Vi lefva i en tid, dä jordägaren på lanta penningar köper sin faslighet, då näringsidkaren ofta på credit förskaffar sig sitt första förlagscapilal, dä få eller inga handelstransaclioncr contant betalas, och dä den som, det oaktadt, lyckats alt på dessa vägar förvärfva någon förmögenhet, vanligen kastar iu sina söner på embetsmannabauan, i stället för att insätta dem i en rörelse, som redan vunnit stadga och anseende.
N:o 11, hvilken närmast öfverensstämmer med den uti hittills gällande författning begagnade redaction. Uti betänk. Ur en liten skärpning föreslagen i bötesansvaret, hvilken icke leder till annat, än att försvåra dessa visilationsförrättningar, hvilka äro i allt fall kinkiga nog alt företaga, och någon gång kunna vara nödvändiga, i händelse resande skulle begagna tillfället, för alt söka insmugla sådana varor, sorn med ett stort välde intaga en'ringa volum. Den 26 Maj. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:ns tillstyrkande uti 16 punkten af ullåt. Ropades nej, blandade med några ja. Hr Landtm, hemställde derefter, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:ns i betänk. N:o 11 framställda förslag lill 35 S. Ropades starka ja, blandade med nej. Hr Landtm, förklarade, det lian trott sig finna, att ja öfverrösta! nej vid svaren å den sednast framställda propositionen. 17, 18, 19, 20, 21 och 22 punkterna. Dessa 6 punkter godkändes. Hr Rosenblad, Bernh.: Jag får vördsamt hemställa, om icke de öfriga punkterna i Utskms första betänk. N:o 11, emot hvilka någon anmärkning icke är gjord, men hvilka icke formligen äro af Ståndet godkända, böra underställas Ståndets bifall. Hr Prytz: Då ingen anmärkn. emot de öfriga punkterna uti betänk. N:o 11 blifvit gjord inom delta Stånd, så måste desamma anses vara bifallna. Om likväl framställning göres af alla dessa punkter på en gång, så skall jag icke sätta mig deremot, emedan det faller af sig sjelft att de måste bifallas. Hr Palmcrantz:
Horn först framställda mening, att nemi. all förändring af 4 Reg.F:n enskildt vore obehöflig. Här hade dock af en ledamot äfven blifvit ansedt, örn Hr Landtm, lätt uppfattat hans Ord, alt R. o Ad. ej grundlagsenlig! ägde lätt att tili Gonst.Utsk. hänvisa en sådan tanke. Frih. Cederström: Om R. o. Ad. skulle, på sätt Gr. Horn yrkat, såsom dess gemensamma tanke förklara, att R. o. Ad. anser ändring uti 4 §:u Reg.F:n obehöflig; så skulle naturligtvis denna gemensamma tanke uttrycka ett beslut i sjelfva saken; men ett sådant beslut äga R. St. icke rättighet alt vid denna riksdag fatta; och örn denna tanke blifvit till Const.Utsk. hänvisad på grund af 56 §:n i moni. Reg.F:n, så kunde följden blifva, ifall Utsk. ej förstår grundlagarna, att förslaget nu komine att förfalla. Men i hela grundlagen finner jag icke en enda bokstaf, söm gifven anledn. till ett sådan behandlingssätt; ty hvad Utsk. framställt, kan visserligen undergå modificatiöner i termer, men icke hufvudsakligen afgöras, förrän vid den kommande riksdagen. Nu då ingen talare framställt någon anmärkn. emot redactionen af Utsk:s förslag, så lärer Ståndets gemensamma tanke icke blifva någon annan, än den, som öfverénsstämmer med någon talares yttrande, nemi. att förslaget bör skiljas i tvänne delar; ty Utsk:s tillstyrkande att taga bort ett ord i förra mom. af §:n är ett förslag, som lika litet tål någon modification, som tillstyrkandet att ur sednare mom. borttaga frenne ord. Jag anhåller derföre, att Ståndet ville tillkännagifva, huruvida det instämmer med Frih. Hamilton uti dess åsigt, att förslaget bör skiljas i tvänne delar, samt låta denna mening såsom Ståndets gemensamma tanke till Utsk, återgå. ii fl. i a 9° Den 5 A n g u s t i f. m.
Ilike t8 dä för8amlade 8tänder, kland annat, att lie, för den Kändel86, att dera8 underdäniga kör8lag om nv rotering i demtland i käder Kifölle8, oek miller vilkor, att, intill de88 den8amme kunne verk8talla8, roteringen oek runningen prse8terad68, pä 8ätt dittill8 egt rum, prölvat 8käligt, till lindring tor ru8toek rotekällare i nämnde provin8, kevilja ett ärligt 9N8lag sk 4ooo ll:dr, att frän Ilik8gäld8-Lontoret utgä under 3 är, inom kvilka8 förlopp akvittring8- verket i demtland förmodade8 kunna fullkorcla8. l anledning käraf kar kongl. Napt, uti 8krikvel86 till Oe88 oek Iliket8 Krig8- oek Kammar-Lollegier den 3 Deeemker 1842 meclclelat kädig kefallning, llel8 om körkeredande ätgärder8 vidtagande för clen n^a rotering8- förrättningen8 i demtland orclnancle ock verk8tällancle, llel8 om in8änclantle af underdänigt lördag till tillen, grunden oek 8ättet för fördelningen, ru8toek rotekällare emellan, af cist un<ler8töcl, 80m, pä 8ätt otvankerörclt är, klikvit för ru8tningen oek roteringen i demtland ak Iliket8 8täncler kevik jarit; oek kar kongl.
Finnas under en hufvudgren flera gre”nar, delen ock de sig emellan efter lika grund; ”och tagen sedan de, som inom en gren äro, ”sine lotter, såsom sagdt är, nemligen: efter ”Landsrätt, broder två delar och syster tredjung; ”och, efter Stadsrätt, halft hvardera.” *4 §• ”Bak-arfvingar och Sido-arfvingar ärfven ”till och med nionde led; den i fjermare skyldskap är, vare ej arfvinge.” ,s §. ”Äro bröst-arf, sido-arf eller bak-arf fallne ”tillsammans i dens hand, som ärfves, gånge ”dermed som sagdt är, utan åtskilnad ifrån hvad ”slam egendomen kommen är.” Rikets Ständer framhärda etc. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 21 Dee. 18291. Preste-Ståndet d. 23 Borgare-Ståndet d. 23 Bonde-Ståndet d. 28 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse^ an - 220 Exp. Utsi. Förslag till und. Skrift\ N:o 288» gående regleringen af RiksStatens Sjette Hufvud Titel , för milda Stiftelser. S. A. K. Vid dea na mera verkställda regleringen af utgifterna under RiksStatens Sjette HufvudTitel för milda Stiftelser, hafva R. St., hvad först angår Wadstena RrigsmanshusCassa, hvars anslag år i8a3 beräknades till 20,516 R:dr 29 sk. 6 rst., nu å Staten upptagit dess rätta belopp, 19,763 R:dr 10 sk. 9 rst., deraf 16,333 R:dr 44 sk* 6 rst. utgöra ordinarie ränta och 3,429 R:dr 14 sk. 3 rst. belöpa såsom Tionde.
Kalabis! - Fyll min bägare! - Tag benrangelsmannens! - Slavar, ut med lamporna! - Slavar, spelen upp Kalabis! - Ut med lamporna! - Kalabis, Kalabis! Sedan ropen och det allt oredigare samtalet fortgått en stund på detta sätt, återvände Annжus Domitius till sina gäster. Han hade i aulan väntats av den kejserlige kuriren. Det brev, som denne medfört, bar prokonsuln av Akaja nu i sin gördel. Det låg i detta ögonblick i hans anlete och väsen något, som förut icke varit synligt där, något alldeles motsatt den nyss försvunne silenen. - Mina vänner, sade han, ödet var starkare än min skyddsvakt. Min ämbetsplikt kallar mig till Aten, där ett förskräckligt upplopp sköljer gatorna med blod ... - Bah, låt kristianerna sönderslita varandra! avbröt honom en av gästerna. - Varandra? Ja, varandra och er! Staden genljuder nu av ropet: död åt avgudadyrkarne! - Bah, låt dem ropa! - Låt Aten brinna! - Låt dem i fred slå ihjäl våra fordringsägare! Vad vidkommer det dig? - De ropa väl även: död åt judarne, som korsfäst vår Gud! - Död åt judarne! Död åt hela människosläktet! - Ut med lamporna! - Kalabis, Kalabis, I slavar! Den ende i sällskapet, som lyssnade till prokonsuln, var Karmides. Han sprang upp från sin soffa och utbrast: - En häst och en mantel: jag följer dig till staden! - Vänner, ropade Annжus Domitius över sorlet, för prokonsuln över Akaja går det icke an att låta Aten brinna, om han kan släcka branden, vore det även med sitt blod. Aten, det härliga, minnesrika! Aten, vetenskapens och konstens amma! Aten, kejsarens ögonsten! Mina gäster, jag måste lämna er ... kommen efter till staden ... där skola vi fortsätta festen. Här återstå endast två skålar. Upp och fatten bägaren! Upp, du slöa, likgiltiga, fördärvade ungdom! Upp envar, som ännu älskar fädernas minnen! Bägarne, bägarne! En skål för de gamla, evigt unga gudar!