Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skrifvelse, N:o 151. 329 Rikets -Ständer hafva tagit detta ärende i öfvervägande; och då Rikets Ständer begärt aflåtande af nådig proposition i förevarande ämne, samt den af E. K. M:t i nåder föreslagna eftergiften desto hellre synes af billighet påkallad, som utaf den omständighet, att här ifrågavarande skattskyldige icke vid allmänna upphördsstämmor, utan sedermera, efter restlängd och på kronofogdens ordres, till hans underordnade erlagt utskylderna bör dragas den slutsats, att den ålagda dubbla betalnings-skyldigheten komme att hufvudsakligen drabba de mindre förmögne och således klefve för dem ganska kännbar; så och enär genom den ifrågasatta eftergiften kronans rätt till ersättning af kronofogden Öhbom ingalunda förminskas, och de vederbörande, hvilka det åligger att i detta afseende föra kronans talan, icke lära underlåta att, i hvad }\å dem ankommer, vidtaga nödiga åtgärder, att ersättning för den återstående uppbördsbristen må utaf Ohboms möjligen blifvande tillgångar kronan beredas, hafva Rikets Ständer, med ytterligare stöd af de utaf E. K. M:ts nådigst anförda skäl, bifallit hvad E. K. M:t uti Dess i förevarande ämne aflåtna nådiga skrifvelse föreslagit; hvarjemte Rikets Ständer beslutat, att den vederbörande tillkommande aktorats-procent skall oafkortad och med förmånsrätt utgå, så långt de af Öhboms tillgångar indrifna eller framdeles inflytande medel dertill förslå. Hvilket Rikets Ständer få, till svar å E. K. M:ts förevarande nådiga framställning, härigenom i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 13 Augusti 1851. Bih. till R. St. Skrifvelse, N:o 152. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 12 Aug. 1851. Preste-Ståndet den 12 Borgare-Ståndet den 13 Bonde-Ståndet den 13 — —- Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, om antagande af ny vexellag.
Ingenstädes är en sådan brist mera kännbar, än hvad beträffar tjenstefolket i vårt land, och deras praktiska uppfostran, och för att afhjelpa denna brist, som likväl torde vara mest kännbar i hvad beträffar landets hufvudnäring, som är jordbruket, hvad har väl Staten gjort för densammas afhjelpande — intet. Det torde icke vara lör tidigt att höja en röst till husbondeväldets och den allmänna industriens, synnerligast den allmännaste, som är jordbruket, förmån, genom höjande af tjenstefolkets särskilda uppfostran till moralitet och konstflit. Det är ifrån de ringaste förhållanden, som de största saker skola framstå, och utur det ringare folkets uppfostran till idoghet och skicklighet uti de ringast aktade och ansedda sysslor och göromål, skall samhället, såväl som individen, se sin blomstring och välmåga uppspira. På grund af dessa tänkesätt har jag trott mig böra föreslå, till Rikets Ständers behjertande, nödvändigheten af särskilda tillämpningsskolor för bildande af dygdigt, kunnigt och skickligt tjenstefolk. Är idéen rigtig, lärer Rikets Ständer nogsamt omhulda den till utförande med den vishet och frikostighet, som alltid utmärkt Ständerne då fråga uppstått om folkets bildning och uppfostran i alla grenar af vetande. Hvad som här afses, rörer ytterst och framför allt landets modernäring och tjenstefolks uppfostran till duglighet uti dess mångartade sysslor, icke mindre än detsammas uppfostran till duglighet, insigter och skicklighet uti de aldra minsta som de största af de göromål och sysslor, som förekomma uti det inre hushållet i allmänhet. Det rörer en omfattande uppfostran för den utur folkskolan utgångna, mindre bemedlade och ringare befolkningens barn, att blifva rätt dugliga i deras allmännaste och icke minst magtpäliggande kall, att vara tjenare och tjenarinnor. För detta ändamål torde inom hvarje län en tjenstefolksskola böra inrättas, der praktisk undervisning medelås utaf dertill afsedda kunnige och lämplige lärare och 436 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
Hvad afbränningar producenten eller trafikanten nu måste vidkännas, upplyses bäst deraf, att t. ex. den timmerlolft, som vid Carlstad är väld 18 i :di', på strömdragets nordligare delar är värd endast g och på skogsroten endast 2 0 3 ridr, och likväl är skogsdrift landets nästan enda näring. Vanliga kornpriset i dessa trakter är 18 r:dr, emedan detsamma måste landvågen fraktas ifrån Carlstad ofta 16 ä 20 mil uppåt landet, på sidan örliden stycketals segelbara elfven. Uddeholmska bolaget ensamt consumerar i5 ä 20,000 l:r. Ofvanom strömfallen ligga några och 5o stångjernshärdar och 8 stora sågverk. Privilegier till 18 st. nya stångjernshärdar finnas beviljade , men äro ännu obegagnade i anseende till brist på folk i dessa råa nejder — för dyra lifsmedel och för stora transportkostnader. Vigten af att underlätta trafiken på Clara-elf har redan länge varit erkänd och vunnit Styrelsens uppmärksamhet. Jag recominenderar delta arbete till Utsk., icke endast för det stora statsekonomiska intresset, sorn dervid framstår, men Den i5 November e. m. 377 äfven derför alt rättvisan fordrar, alt de trafikerande icke längre gäckas i sina förhoppningar om allmänt bidrag, hvarom de redan längesedan haft ett ännu ouppfyldt löt te. En ständig otur liar följt delta stora och nyttiga företag. Det vai’ till följe af Regeringens uppmaning, som undersökningar oin canal-anläggningar vid Forsshaga och Dcjeforss redan :8a4 verkställdes; kostnaden beräknades då till circa 170,000 r:dr. K. M. beviljade i nåd. skrifvelse af den 26 Tiars 1826 ett anslag af slrömrensningstnedlen af 100,000 rtdr. Enskild assosiation bildades lill (öretagets verkställande; bolagsieglorna fastställdes d. 19 Oct. s. å.
Varit af olika mening med mig, så ägde jag fedan deraf anledning att §:n i Grundlagen ieke vore nog tydlig. För att stadga mitt begrepp 1 denna del, har jag, så vid förra Riksdagar, sorn nu, jemfört den ena Grundlagens föreskrift med den ändra, Och dervid funnit collisiöner uppstå, hvilket visar nödvändigheten att en ändring 1 dessa olika stadganden ägde rum. Lika så väl Riksens Ständer ägt att deltaga uti stify tandet af RegeringsFormen, lika öppen rät ti g-] het äga de att framlägga förslag till en förän^ dring deruti ; Och jag hemställer således , oin icke, på sätt Herr Cederskjöld yrkat,rötskottets förslag kunde återremitteras, samt de utaf honom framställda anmärkningar för Ståndets gemensamma unka förklaras. Nyttan af Herr 190 Den 23 Maji« Cederskjölds förslag , att Riksens Ständer må äga afgörande-rätt, utan afseende på pluraliteten innom Utskottet, anser jag vara den, att i de lall, der tydlig Lag ej blifvit öfverträdd, men der Opinionen om oskicklighet är grundad, böra ej 8 personer äga magt att tillintetgöra all anmärkning.
Religioner, som äro hvarandra diametralt motsatta i sina uppenbarade dogmer, äro dock alldeles ense i den tysta öf-vertygelsén att tillvaron af verlden, med allt hvad den inne-Jiåller och allt som omgifver den, är ett mysterium somalltid kräfver tolkning. I denna punkt, om icke i någon annan, är det en fullständig endrägt. Och än mera, hvarje religion, som framträder, ehuru med den tysta öfvertygelsen om att röra sig kring ett mysterium, fortgår till att vilja gifva någon lösning af detta mysterium och förfäktar sålunda omsider den uppfattningen att det icke skulle vara ett menniskobegrepp öfverstigande mysterium. Men analysen af hvarje möjlig hypotes visar, icke helt enkelt att ingen hypotes är tillfyllestgörande, utan till och med att ingen hypotes är i egentlig mening hållbar for tanken. Och således öfvergår det mysterium, som alla religioner erkänna, i att blifva ett vida mera transcendentalt mysterium, än någon af dem tänkt sig. På detta sätt kommer Herbert Spencer till hvad han anser såsom ultimatum af religiös sanning med den högsta möjliga visshet, att nämligen den makt, som universum uppenbarar för oss, är alldeles outransaklig, omöjlig att lära känna. På samma sätt är ultimatum af vetenskapliga idéer, att de äro representanter af realiteter som i egentlig mening icke stå att komma under fund med. Med antagande, att man i hvarje fall vore i stånd att förklara denna verldens utseende, egenskaper och rörelser såsom manifestationer af kraft, rum och tid, skulle man dock finna att rum och tid öfvergå allt begrepp. Objektiva ocb subjektiva företeelser visa sig lika outransakliga i sin beskaffenhet och uppkomst. Sålunda föra oss våra forskningar i alla riktningar ansigté mot ansigte med en olöslig ' gåta, och forskaren får i sanning mer än någon annan inse, att till sitt egentliga väsende Tean ingenting bli kändt. Detta är en synnerligen vigtig punkt i Herbert Spencers filosofi, och ofta har den varit föremål for missförstånd. Comte erkänner ingenting, förutom det som låter sig utforskas; Spencer erkänner det outforskliga såsom ett positivt.
Vid den slutliga behandlingen under påföljande Riksdag af ett hvilande Förslag till Grundlags-ändring, kan det af Riks-Stånden endast ogillas, eller of örändradt antagas. I sednare fallet öfverlemnas det genom Ståndens Talmän till Konungen, som, efter inhemtade af Stats-Rådets tankar deröfver, tager Sitt beslut, och meddelar Riksens Ständer å Rikssalen Sitt samtycke, eller ock orsakerna till Sin vägran. Vill Konungen hos Riksens Ständer föreslå någon ändring i Grundlagarna, öfverlemna?' Han, ef ter StatsRådets hörandej Sin Proposition, jemte Stats-Rådets tankar deröfver, till Riksens Ständer, som genast, utan att om denna Proposition förut öfverlag - Eonstitutions-Utskottels Memorial, N:o 2. ga, uppdraga åt C.onstitutions-Utskottet att utlåtande derom till Riksens Ständer afgifva. Tillstyrker Utskottet hvad Konungen föreslagit, hvile frågan till nästa Riksdag, då Riksens Ständer skola sitt beslut derom fatta. Afstyrker Utskottet Konungens Proposition, då må Riksens Ständer genast kunna antingen denna Proposition afslå eller ock afgöra, att de vilja öfver densamma å nästföljande Riksdag besluta; Gällande, i detta fall, tre Stånds mening och, om två Stånd stanna emot två, deras, sorn beslutet uppskjutit. Men icke må, under någon förevändning, Riksens Ständer förr än å nästa Riksdag Propositionen till slutligt bifall upptaga. Samtycka då alla Riks-Stånden till Konungens förslag, begäre de dag, att på Rikssalen få Riksens Ständers bifall dertill afgifva. Derest Konungens Proposition icke i sålunda stadgad ordning af Riksens Ständer antages, aflemne de sitt afslag, med skälen Aer för, skri fteligen till Konungen, genom deras Talmän. Om å Riksdag, då Grundlagsfrågor lagligen kunna afgöras, ytterligare uppskof föreslås, må det ej äga rum utan Konungens och alla Fyra RiksStåndens sammanstämmande beslut. Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 2. 29 R iksdags-Ordningen S29. Mom. 1.
Största delen af skogarne består af furu, hvars växtlighet och mognad äro genom den starkt drifvande kalkjorden hastigare än i andra rikets provinser, samt träden fästa och goda. Som bevis derpå må anföras, att i Holstein, sorn förses med trädvaror såväl från Finland som från flera Svenska provinser, de Gotlländska bräderna företrädesvis begagnas till plank och tak - 12 täckning. På ek och flera andra ädla löfträd är betydlig tillgång, dock skall eken till skeppsvirke icke vara så god sora den i Tyskland. Virket af de andra löfträden är än mindre pålitligt, af ofta i dera förekommande röta, troligen härflytande utaf afhuggna qvistar vid den starka löfning, dessa träd undergå. Att tillgång af ek årligen minskas är uppenbart. Försäljning af ek till skeppsvirke och lunnstäfver har blifvit en inkomstkälla för allmogen, sedan den fått tillösa sig skogen, men denna källa begagnas så flitigt, att den för de fleste innan kort torde vara uttorkad. Af de premier, Hushållnings-Sällskapet utfäst för skogssådd samt uppförande af stenmurar och jordvallar till stängsel, hafva 2:ne för stenmurar och en för jordvall blifvit utdelte. Af samma Sällskap föranstaltade försök med sågens användande i stället för yxa till aptering af ved, samt plantering af larix och svart-poppel hafva icke vunnit efterföljd. Sedan sista berättelsen har ekskogen lösts på 112 hemmansdelar för en summa af 818 R:dr 28 sk. 5 rst. Att skogstillgångarne småningom minskas är ögonskenligt; orsakerna härtill äro, utom hvad redan omnämnts, äfven den tilltagande folkmängdens större y O ij behof af bränsle och verkställda odlingar i skogarne, allmogens behof af kontant i skogstrakterne, kalkbruken, bränvinsbrännerierne och ångfartygen samt i sin mån det sig förökande behofvet af gärdsle för den alltjemnt tilltagande inhägnaden af utmarken, likasom i följd af hemmansklyfning och jordafsöndring af hvarje jordlotts enskilda område.
Jag vill icke uppehålla mig vid den förra, ty jag gillar ic 19 H, 22 i yi Den 12 Februari f. m. ke, såsom man beskyllt mig, indragningsmagten; men du jag gifver full rätt åt ogillandet af denna magt, begär jag äfven considerafion för mina åsigter i afseende på formen. Den första frågan är, om Constit.Utsk. verkligen äger en magt. Är den sjelftagen, på sätt Hr Cederschjöld påstått, så må den falla; är den grundad i lag, så mäste den hållas i helgd. Jag hade trott, att jag bevisat, att Utsk. enligt grundlagen ägde en magt, enär det just var denna lag, som jag åberopade, då jag framdrog grunden för samma magt. Men jag måste ingå i återupprepande af min bevisning. K ekas kan det icke, att grundlagsförslag ej få väckas i Stånden; och hvad som icke der får väckas, måste ej heller der kunna afgöras. Förslaget måste vara ingifvet till och tillstyrkt af Utsk., det medgifver man, och man medgifver äfven, att Utsk. har rätt att afslå. Då altså Utsk. obestridligen disponerar quaestio an, så måste det äfven disponera quasstio quo modo. Om man behagar kalla denna argumentation konstfärdig; så rår jag icke derför. Mig synes den ganska naturlig. Men i stället uppgör man en annan argumentation , som jag finner ömklig. Man frågar, hvartill tjena anmärkntr , i fall de icke kunna föranleda till någon påföljd. Jag svarar: Jo; min herre, anmärkningarna göras derföre, att, om de innefatta skäl, de då må föranleda Utsk. att föreslå något bättre; men att, då Utsk. icke funnit anmärkningarna antagliga, förvandla dem till föreskrifter, dertill lemnar Reg.F. Ständerna ingen rättighet. Jag ber alt få qvarstå vid min öfvertygelse, att om man bryter ordningen, så bryter man grundlagen; och det är för denna jag yrkar lydnad, icke för Utsk.
Uti andra och femtionde årena Asaria, Juda Konungs, vardt Pekah, Remalia son, Konung öfver Israel i Samarien i tjugu år; Och gjorde det ondt var för Herranom; ty han vände icke åter af Jerobeams synder, Nebats sons, den Israel kom till att synda. Uti Pekah, Israels Konungs, tid kom ThiglathPileser, Konungen i Assyrien, och tog Ijon, AbelBethMaacha, Janoha, Kedes, Hazor, Gilead, Galilea och hela Naphthali land, och förde dem bort i Assyrien. Och Hosea, Ela son, gjorde ett förbund emot Pekah, Remalia son, och slog honom ihjäl, och vardt Konung i hans stad, uti tjugonde årena Jothams, Usia sons. Hvad nu mer af Pekah sägandes är, och allt det han gjort hafver, si, det är skrifvet uti Israels Konungars Chrönico. Uti andra årena Pekah, Remalia sons, Israels Konungs, vardt Jotham Konung, Usia son, Juda Konungs; Och var fem och tjugu åra gammal, då han Konung vardt, och regerade i sexton år i Jerusalem; hans moder het Jerusa, Zadoks dotter; Och gjorde det Herranom väl behagade, alldeles såsom hans fader Usia gjort hade; Undantagno, att han icke bortlade höjderna; ty folket offrade och rökte ännu på höjderna. Han byggde den höga porten på Herrans hus. Hvad nu mer af Jotham sägandes är, och allt det han gjort hafver, si, det är skrifvet i Juda Konungars Chrönico. I den tiden begynte Herren sända till Juda Rezin, Konungen i Syrien, och Pekah, Remalia son. Och Jotham afsomnade med sina fäder, och vardt begrafven när sina fäder, uti sins faders Davids stad; och Ahas hans son vardt Konung i hans stad. Uti sjuttonde årena Pekah, Remalia sons, vardt Ahas Konung, Jothams, Juda Konungs, son.
xid aro afsöndrade fran sin boestad, samt, söv öfrigt all jord a landet, som ej kill wisst hemmantal är beräknad, undantagandes de sa kagade U jordar , som till serchild Bewillning topsraö, betalar aigiit i likhet med de hemman i sammmort, hwarmed de i godhet och ajkastning närmast kunna jemföras. sv För priivate Hus i Stad, betalar dess agne re Bewillning i mohn efter husets Brandförsakrads warde; men om en sadan måttstock saknas., chali hnsccs uppchatlning che i jemförelse med Vraodmrsäi kringssumman a ket hus, som deremot närmast kan smara eller ock för Hus i Stad ermgges icke någon Bevillning efter Tanfftn N 0 2, För Hus i Stckholm, Götheborg och usta Daskens Srädrc ^:de!s i 2-.dra och g.-dje ClaSftnS Städer - , s ^:di'ls och i gtde samt s:te ClaösenS Städer < » ztdels Procent as märdet, hwaraf följer alt för ett hus i bockholm as 6 OO0 R:drs wärde, bliftver afgiften este. ^.dels procent af ivärdet 15 N dr och sä widare. 6'o Stadsjord, odlad, til!
Besv. och Ekon.-Utskottets Betänkande fl §ön<l. e. Trin. Högm.: Då sade en af folket till Jesam: Mastar — Aftons.: Rom. I: 1—17. Paulus —- tro. ® §önd. e. Trin. Högm.: Och gick mycket folk med Jemm — —- — Aftons.: Rom. i: 18—32. Ty Guds göra. 5 §önd. e. Trin. Högm.: Luc. IS: ll-32. Och han sade igenfunnen. Derföre Evangelium. fl §öinl. e. Trin. Högm.: Joh. 8: l - ll. Då gick härefter. Si Gudi. ä §ni»(l. e. Trin. Högm.: Dagen derefter Son. Aftons.: Rom. 3: 1—20. Hvad syndena. 6 §önd. e. Trin. Högm.: Math. S: i? iy. Jesus sade till sina lärjungar: J skolén — - melriket. Al tons.: Rom. 3: 21—31. Men lagen. ? §öii(t. e. Trin. Högm.: Och när Jesu lärjungar lärdom. Christi Forhlarin^sda^. Jesus sade: Nu honom. § §önd. e. Trin. Högm.: Jesus sade till sina lärjungar: Allt - Aftons.: Rom. 4: 1-8. Hvad tillräknar. tfl §öinl. e. Trin. Högna.: Då sade Herren äskadt. Mån uppväckt. 40 §öii(l. e. Trin. Högm.: Då sade åter Jesus till Judarne: Jag - Aftons.: Rom. S: 1—11. Medan håfve. N:o 1. - höre. — him - honom. honom. Sammansatta l.atj Högm. : Matil. 21: .st Aftons.: Koni. 5: 12 Högm.: Math. 5: 43- Aftons.: Kom. 7: I — Hö gm.: Marc. 2: 18 Aftons.: Rom. 9: l Högm.
Om någon Embetsman, hvilken det åligger att till Kongl. Maj:t inlemna underdånigt förslag till tjensters återbesättande j dervid föreslår någon, som honom veterligen genom accord medverkat till ledighetens inträffande vare han suspenderad 3:ne månader. Söker denna eller annan förman , att genom hotelser eller öfvertalande tillvägabringa något olagligt accordsaftalj miste tjensten, Jag anhåller ej allenast om remiss häraf till Lagutskottet, utan äfven att den måtte få åtfölja återremissen af förevarande Utlåtande till StatsUtskottet, hvilket jag vördsammast anhåller ville taga i betraktande, om det icke verkligen vore skäl föreslå Rikets Ständer att, såsom vilkor för de ifrågavarande löneanslagen, fordra Nådig sanction på det Lagförslag, hvilket Lagutskottet, som jag hoppas lärer utarbeta i anledning af det utkast dertill, som jag nu tagit mig friheten framlägga. Uti 22 punkten, om Gottlands JVationalBeväring har Utskottet väl afstyrkt de gjorda Motioner om förökadt anslag, men det synes mig, att Utskottet bordt finna, att det redan varande 25,585 R:dr är alldeles för stort. Ändamålet med underhållandet af BeväringsBefäl i fredstid kan ej 200 Den 21 Maji e. m. vara något annat, än att gifva Beväringsmanskapet elen krigiska bildning, som gör det skickligt, att i behofvets stund inträda i ledet bland Fäderneslandets försvarare. Till detta ändamål har hittills uti Halland, med mer än dubbel befolkning emot Gottland, ej funnits mer än aine Compagniers Befäl. I den folkrikaste af våra provinser, i Skåne, som har vid pass nio gånger så stor folkmängd, sorn Gottland, då det förra räknar 3.37.000, och det sednare 38,000 menniskor, erfordras enligt Utskottets förslag 18 Compagniers Befäl sammanräknadt för den inom pro vinsen roterade Infanteristyrkan och för Beväringen.
Jag blef allt varmare om hjertat och, skam att säga, brydde jag mig slutligen icke om att förfölja vargen, utan for blott fram öfver den blänkande ytan. Jag tyckte till slut nästan att jag var en vind der jag ilade fram. Och huru jag for och huru mitt hjerta blef varmt, så måste jag svänga mig fram öfver Ispois fjärden, förbi den vackra udden, der fru Karin Månsdotter, den tiden hon satt här på slottet med kung Erik, ibland lär ha fått vandra i det gröna. Och jag måste tänka på henne, der hon nu sitter i sin enkesorg på Liuxala, och säges vara så god och så from. Så for jag allt framåt sundet, bara för att få komma och för far och mor gladligen visa min kärlek och vördnad, få skämta en stund med systrarna, och prata om verldsvigtiga saker med dem, och sen tillbaka till Qvidja åter." Ett gladt leende for öfver de friska läpparne, då han yttrade de sista orden. Fru Ebbas blick hvilade med djup och innerlig moderskärlek på den älsklige ynglingen, hennes förstfödde. "Hvar lemnade du ditt sällskap, herr Enevald Fincke och Olof Classon?", frågade Kathrina. "I sina sängar på Qvidja. Efter de voro softutor och ännu ej klockan fyra i morgons voro vakna, när jag började rusta mig till färd, så väckte jag dem ej. Få se hvad min gamle Johan Bertelson må säga, när jag ej återkommer. "Ja, ja," tillade han skrattande, "jag får väl bannor, tänker jag. Men se, mina snälla, goda systrar, hur flitigt ni arbeten för er kringsvärmande bror. Rätt nu är ju hela mattan färdig. Och jungfru Sigrid äfven, så mycken möda J gören eder för mig. Den är i sanning för god att trampas af mina fötter. Jag har hittils varit ett sådant medgångens bortskämda barn, J hafven alla varit så goda emot mig, men kommer en gång sorgens dag, så skall jag luta mitt hufvud ned på dessa af kära händer stickade blommor, och de skola påminna mig om mina kära, och jag skall bli glad åter, om än jag är långt skiljd från dem."
Jag nödgas tillkännagifva min oförmåga att kunna uppfatta något annat materielt hi tider i detta hänseende än total brist på 21 personer inom 11. o. Ad.; ty örn blott detta antal finnes, kunna de välja på sig sjelfva: men Huset företer i närvar, stund ett tillräckligt antal både väljande och valbare, och denna omständigheten kan således icke anföras såsom skäl för uppskof med valet. Man har afven beklagat sig öfver att de, sorn yrka valets s. k. brådstörtande, icke handla försonligt. För mig är det ofattligt, hvad man dermed egentligen kan mena. Skulle detta yttrande afse någon försiggående brytning, i Statsstyrelsen, så vill jag ingalunda bestrida, att en sådan brytning existerat och ännu existerar, och att i afseende på sinnesstämningen Otili meningarna örn ställningar och förhållanden, brytningen kan vara ganska stor; men någon anledn. till den af talaren framkastade frågan om försonlighet, sorn skulle visa sig liti frångående af åsigten, att valet borde ske inom den för R. St:s sammanvaro i grundlagen bestämda tid, har ännu icke blifvit för mitt öga synlig eller af mitt öra hörd. Jag vidblifver mitt yrkande, att valet, såsom Frih. Tersmeden begärt, må komma att ske i morgon. Gr. Anckarsvärds anförande hade blifvit afbrutet genom ankomsten af en utaf Statsrådets ledamöter, Statsrådet m. m. af Vingård, hvilken, å K. M:s vägnar, aflemnade 4 Dess nåd. propositioner och skrifvelser. Frih. Cederström, Jacob: Det var Ilr Hjertås ytt rande, som gaf mig anledn. att begära ordet. Hr Hjerta började nemi., med alt förklara, att om R. o. Ad. utsatt val till .elec torey i afseende på TryCkfrihets-comitéen, kunde R. o. Ad. ändra detta beslut; men då samme värde ledamot sedermera; sjelf funnit, ått någon ändring af det beslutet icke kunde ske, så har jag.i det hänseendet ingenting att anföra.