Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende å ifrågavarande granskning får Collegium för öfrigt i underdånighet upplysa, alt i835 års Statsrevision, enligt afgifven Berättelse af den 14 December samma år, delande andra åsigler, arv sell deis åtgärd dervid endast bordt inskränkas lill att uppgifva de förhållanden, som af redogörelserne inhämtas, enär 1829 års Möles-PasseVolance-Fond icke vidare ägde någon ordinarie upphörd, samt Fondens tillgångar så till capital som ränta, lika med den så kallade gamla Passevolauce-Fondens, voro ställde under Eders Kongl. Maj:ts Egen Nådiga disposition. Vidkommande Nya Mötes-Passevolance-Fonden, får Collegium, i anledning af de vid dess förvaltning gjorda anmärkningar och erinringar, i underdånighet anföra: Att Fonden vid 1835 års slut väl syntes, på sätt Revisorerne anfört, häfta för en skuld af 18,/po R:dr 19 sk. G r:st., men att deremot de utestående Passevolance-afgifterne för årets sednare hälft, hvaraf uppbörden först i November ägde rum, utgjorde åtskillige rester från föregående åren deri inbegripne,en summa af 102,io5 R:dr a5 sk. 6 r;st., deraf lefvereringen ifrån Stats-Contoret lill Collegii Gassa blifvit verkställd under loppet af åren i836 och 1837; Att, hvad angår de af Revisorerne, såsom främmande för N}'a Mötes-Passevolance-Cassans ändamål, anmärkta utgifter, som lill ett belopp af 1,79.8
Handlingar verkeligen utvisa det jag yid nästpåfeljaode Session inkommit med den underrättelse jag vid sammanträdet d. 3 April erhöll uppdrag anskaffa; — att det var på det derigenom upplysta och sedermera af alla sakkunnige besigtningsmän erkända och bestyrkta förhållande: ”att någon Reparation hvarken vore af behofvet påkallad ej heller kunde med fördel till framtida bestånd verkställas förr än vä»gai ne utdunstat kylan och erhållit lufttorkning,” hvilket förmodades upplaga liden till slutet af Maji, som det ifrågavarande Sammanträdet å Tumba uppsköts; — att den uraktlålefdiet hvarpå Herrar Revisorer synas egenleligen hafva grundat min företrädesrätt till det omdöme, att icke hafva ådagalagt den rådighet och drift i handlingssätt, Rikets Ständer haft rätt alt vänta, nemligen, att jag icke låtit mig angeläget vara, alt genast upplysa de öfrige Herrar Fullmägtige om, och för dem utreda bristfälligheteröes verkliga beskaffenhet, torde finnas såmycket mindre kunna mig skäligen påbördas, sorn, förrän väggar ne utdunstat och erhållit lufttorknings det icke gafs någon möjlighet att inse och utreda rätta beskaffenheten och omfånget af bristfäiligheterne i muren; ett förhållande, som än ytterligare bekräftas genom närlagde Ulla lande af Ilerrar Lagerheim och Nyström (Bil. Lit. D), deruti bemälde Herrar uttryckligen förmäla, att en tidigare reparation än innevarande år, då man bättre än förr är i tillfälle bedomina bristfällighelernes verkeliga omfång och beskaffenhet, skulle varit ett skadligt förhastande, så mycket mera som en först i nästledne Februarii (1836) (s'e Bil. Lit. C) efter 10 förflutna månader upptäckt remna i Grundmuren, ej ägande samband med de öfrige förut kända bristfälligheterne, i slikt fall icke hade blifvit afhulpen, och sålunda troligen allt, åtminstone på det stället, verkstäldt arbete, varit förspilld kostnad.
Enligt 20 § i Kongl. Maj:ts förnyade taxa för landtmäteriförrättningar den 12 Maj 1857 skall ett exemplar af Landtmätarens räkning medfölja karterenovationen, för att till Landtmäterifiskalen afletnnas; och 24 § mom. 2 innehåller, att Landtmäterifiskalén är obetaget, att, då det af Förste Landtmätaren, hvilken äfven eger arfvodesräkningar granska, eller af annan hos honom anmäles, eller anledning dertill eljest förekommer, för tjenstefel vid arfvodesräknings upprättande Landtmätare inom två år efter det räkningen blifvit Landtmäterifiskalen tillställd, i laga ordning tilltala. Det lärer emellertid ej kunna bestridas att ju denna kontroll är otillräcklig till förekommande af missbruk, helst jordegaren, den mest intresserade till upptäckande af fel i Landtmätarens räkning, ej i allmänhet tilltror sig kunskap och förmåga dertill, samt kontrollen sålunda kommer att nästan uteslutande hvila på Landtmäterifiskalen, i någon mån dervid biträdd af Förste Landtmätarne, hvilka dock, såsom ringa lönade, och derföre nödsakade att sysselsätta sig med enskilda förrättningar, ej kunna åt ifrågavarande granskningsarbete egna mycken tid; hvartill kommer att Förste Landtmätarne sjelfve afgifva kostnadsräkningar, som ej böra undgå kontroll. Landtmäterifiskalen åter har många andra trägna och maktpåliggande göromål, hvilka taga i anspråk den tid och den omtanke, som kunde erfordras att å omförmälda granskningsarbete egna, med mindre granskningen skulle, såsom nu lärer vara fallet, inskränka sig till de räkningar, hvilka blifvit afgifne af någon Landtmätare, framför andra misstänkt att ej noggrannt följa taxans bestämmelser, eller der eljest någon särskild anledning till betviflande af räknings riktighet förekommit. Någon skyldighet till granskningsarbetets utsträckande derutöfver lärer ej kuuna utur här ofvan anförda lagrum för vederbörande tjenstemän härledas, och föga möjlighet till en vidsträcktare granskning synes under nuvarande förhållanden förefinnas, helst när i betraktande tages att i Sverige 28 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Inom en stat, der den constitutionella utbildningen icke hunnit längre, än alt of många ännu göres gällande den mening, att Konungen äger allena styra Riket, utan afseende å det i grundlagen stadgade villkor för konungamaktens utöfning, att det skall ske, ”på det sätt Reg.F:n föreskrifver, ” är det ett så mycket högre åliggande för representanten, att allvarligt fästa sin uppmärksamhet vid förr hållanden, hvilkas utgångspunkt så omisskänneligt visar sig hafva varit denna missförstådda allenastyrande princip, och i hvilka ett uppsåtligt åsidosättande af de i grundlagen tydligt bestämda gränser för regeringsmaktens verkningsomfång så öppet ådagalägges. Af sådan beskaffenhet anser jag förhållandet vara med detta minislercassans åsamkade ”defi - Den 27 Februari f. m. 695 cit,” såsom det kallas uti K. skrifvelsen af den 3i Dec. till R. Sirs Statsutskott. Innan man ingår i granskning af StatsUlskrs utlåt, öfver detta ämne, synes nationens representanter först böra stadga sin mening 0111 den K. skrifvelse, hvilken framkallat detsamma. Den innefattar utan oinsvep: alt K. M:s vilja är, "alt fästa StatsUtsk:s uppmärksamhet på nödvändigheten deraf, att vid extra-statsregleringen laga i öfvervägande frågan om anvisande af ett, extra anslag för cabinettscassan, på grund af Statsministerns för utrikes ärendena redan den 7 Mars sisth år afgifna und. rapport,” af hvilken åter inliemtas, ”alt de ID år, som närmast föregått Statsministerns för utrikes ärendena inträdande i embetet, efterlemnat en betydlig brist, hvilken inom 5 å 6 år torde kunna fullkomligt betäckas, såvida någon nedsättning i de anslag och tillgångar, ministercassan hittills haft alt disponera, icke komme att äga rum.” Detta Kongl, meddelande, uti en så vigtig fråga, synes egnadt att återkalla i minnet de inom detta Hus vid denna riksdag så ofta förnyade anniärkn:r emot uppställningarna och skrifsältet uti R.
Deruti ligger ingen motsägelse, ly dessa tre millioner utgöra icke någon löslig anvisning på banken, utan de befinnas redan i handom af banken, kunna således af banken disponeras på sådant sätt att de alltid äro tillgängliga för möjligheten af ett krig. It. St. torde snart nog blifva i tillfälle att yttra sig i afseende på en skrifvelse om underhandlingarna rörtde öresundska tullen, hvarom i utlåt, är föreslaget alt med kraftigt understöd befordra delta ändamål. Kraftigare åtgärd än bestämmandet af ett creditiv af 5 millioner i stallet för 2 kan icke vidtagas; men för det närvar, och vid denna riksdag inser jag väl, att en sådan åtgärd icke blir vidtagen, och jag har blott nämnt detta, utan att ens anse det såsom något som nu egentligen kan komma i fråga. Del torde i framtiden dock blifva oundgängligt, att någon gång utsätta ett creditiv för uppkommande krig, så att det kan motsvara de första verkliga behofven och icke må vara blott såsom en skugga. Någon motsägelse kan således icke här äga rum. Men efter jag har ordet, vill jag äfven nämna några ord i en fråga, som jag förra gången icke kom alt beröra, nemi. om lån på fastigheter, hvilka jag anser vara det mest otjenliga sätt alt använda bankens ränlevinst, emedan det har den högst menliga påföljd att ytterligare skuldsätta Riket och derigenom betydligt försvåra möjligheten att utgöra statsutskylderna, samt att derbredvid kunna lefva, hvartill hvar och en anser sig berättigad; men hvilket, då fråga är om mindre fastigheter, är en omöjlighet, då man utöfver en viss grad skuldsätter egendomen. I öfrigt är hvad jag nu haft äran framställa egentligen endast riktadt derhän, att ingen re servfond måtte bildas utöfver den redan bestämda grundfonden af 5 millioner, utan realisationens stadgade grundsatser hållas i orubbad helgd, samt att hela bancovjnsten 3,3i 1,216 r:dr må tili allmänt nyttiga företag i Riket blifva använd, enligt de beslut, som R. St. framdeles derom kunna komma att fatta. Frih.
Och emedan de förra Betänkanden 1 9 Sami. 76 j i5o Prot. Utdr. d. 17 October 1823. dessa ämnen blifvit af Med-Stånden bifallne , lät ock Borgare-Ståndet dervid bero. S. D. återremitterades: N:o 5i 1, Statsoch Ekonomi-Utskottens Utlåtande, rörande Krono-Skogarne. N:o 44» Bevillnings-Utskottets Betänkande, angående en förnyad Cliarlae-Sigillatas-författning. Frun Hedera). Bonde-Ståndet. S. D. Efter behörigt öfvervägande af Stats-Utskottets Utlåtande N:o 5i6, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets yttrande, den 4-'de September, om ytterligare anslag till belopp af 65,000 R:dr årligen, intill nästa Riksdag, för Tredje HufvudTittelns behof, fann Bonde-Ståndet skäligt bevilja, dock så, att detsamma såsom ämnadt till Fästningsbyggnader och tillfälliga utgifter, icke bör såsom ständigt betraktas, fastän det kommer att till nästa Riksdag fortfara, samt att summan icke bör genom Bevillning fyllas, utan i stället anskaffas genom upptagande Stats-Lån, emot tre procents ränta, på sätt som redan blifvit i afseende på andra utomor - Prot. Utdr. d. 17 October i8a3. ii5i dentliga bidrag, denna Riksdag af Riksens Ständer beslutadt. S. D. Yid förnyad föredragning biföllos: Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonom i-Ut sko t te ns Utlåtande: N:o 511 , rörande Krono-Skogar och Allmänningar; äfven som Bevillnings-U tskottets Memorial: N:o 47 > angående aflöning till 2:ne Extra Cancellister.
De dogmer, i hvilka den kristna verldens ungdom uppfostras, hafva till större delen formulerats af prestmöten under en tiderymd, som är den dystraste i historien: då vetenskapens ljus var slocknadt och det af Jesus väckta gudsmedvetandet nära att förqväfvas tillika med det fria kristna församlingslifvet; då hierarkien och formelväsendet utvecklades; då frälsarens lära om Guds andes närvaro och verkan i församlingen fick vika för en fetischtisk lära om „Guds kötts“ närvaro i det af en offerprest invigda nattvardsbrödet. För mången kan det visserligen synas likgiltigt, om denna dogmbyggnad reformeras eller icke. Mången anser det vara beqvämast, att den får qvarstå i oförändradt skick, tills efterverlden en gång kan betrakta den som ett fossilt skelett, ur hvilket lif och ande vikit. Kanhända blir detta ock sakens verkliga gång, ty en genomgripande, af församlingen med full medvetenhet företagen kyrkoreformation är visserligen en svår uppgift att lösa. Men i hvarje händelse anse vi det vara af vigt – och det är fördenskull vi i denna fråga fattat pennan – att inskärpa, att det gifves en stridighet mellan kyrkoläran och de kristna urkunderna, att förkastelsedomen öfver den förra ej rättvisligen kan drabba de sednare, och att dessa ännu och för alltid äro lämpliga att utgöra grundvalen för en kyrka, som vore i stånd att omfatta hela menskligheten, sedan det blifvit uppenbart, att Jesu lära är ett uttryck af det allmänna, i menskligheten verkande gudomliga förnuftet sjelft. Noter Att hon icke, åtminstone ur mensklig synpunkt, är förnuftig erkännes temligen allmänt äfven af ortodoxerna sjelfve. Dock har från dogmens uppkomst intill närvarande tid icke saknats försök att försona förnuftet med henne. De som inlåtit sig på sådane försök hafva aldrig kommit längre än till mer eller mindre fyndiga analogier och vanligen slutat med att förgäta eller misströsta om sin uppgift, i det de uppmanat förnuftet att underkasta sig dogmen.
H. S(:r vid 1812 års Riksdag, på sätt ofvanberordt är, en gång för alla förklarat vederbörande vid RiksgäldsContoiret berättigade, att för skrifning oe.h numerering af små sedlar erhålla betalning eller enahanda grund och till lika belopp, sorn vederbörande i Banken få uppbära; finner Utskottet skäligt, alt denna antagne grundsats äfven tillämpas till betalningen för sedlarnes slutliga granskning och annu Hering; hvadan och under förutsättning, att denna rättsgrund af R. tb Sttr varder gillad oell godkänd, Utskottet 1 ansett sig böra tillstyrka, alt betalningen för slutliga granskningen och annulleringen af inkomne, försl i t n e smärre Credit-sedlar må vederbörande i RiksgäldsContoiret tillerkännas till enahanda belopp, som för ett lika beskaffadt extra arbete vederbörande 1 Banken bestås; och att såsom en följd häraf, den vid sista Riksdag, Bankens Embetsman bevil jade förhöjning af J-:del i den dittills fastställde betalning, vederbörande i RiksgäldsContoiret tillgodo beräknas ifrån 1824 års början; hvilken förhöjning, å de intill nasti. Augusti månads slut anordnade summor, bestiger sig till i,ai5 R:dr 10 sk. 6 r:st. B:co; och må det ankomma på vederbörande sjelfve , att denna summa till Enkeoch PupillCassan vid RiksgäldsContoiret disponera och öfverlåta. Den 22 October 1829. 554 Stats-U tskottets N:o 313.5 R. H. St:rs Förstärkta StatsUtskolts Memorial, ang:de anställd omröstning i åtskillige frågor , hörande till Statsregleringen. Till följd af de Beslut de respective RiksStånden den 16 innevarande månad fattat, i anledning af StatsUtskottets Memorial N:o 297, rörande skiljaktige Beslut inom RiksStånden i flere frågor hörande lill regleringen af RiksStatens a:a HufvudTitel, har Utskottet, förstärkt till det antal Ledamöter 69 §.
Ur denna synpunkt torde jag och kunna hoppas Högloflige Ridderskapets och Adelns tillgift för min vördsamma anhållan, att vid den framställning jag går Den 21 F ebni ar ii. att göra, få fästa några ögonblicks uppmärksamhet. Då M:de af Regeringsformen stadgar det Konungen öfver Rikets krigsmakt tilllands och sjös förer högsta befälet, lärer fullkomliga behörigheten af beslutet och verkställigheten af Arméens ifrågavarande reglering, såsom, efter min tanka, tillhörande de ärenden, hvil* ka Konungen, i egenskap af krigsmaktens hög-’ ste befälhafvare, enligt Regeringsformens 7:de §, äger att omedelbarligen besörja, icke kunna ens ifrågasättas. Jag har ej heller fattat någon sådan syftning af Harr Montgomeries anförande; men tror mig, i anledning af den hemställan hvarmed Herr Montgomerie slutar nämnde sitt anförande att nemligen ’’armeéens förra organisation” (d. v. s. sådan den varit före indelningen uti Inspectioner och Brigader) ”måtte åter införas”, böra göra den anmärkning. att då på grund af ofvan åberopade Grundlagsstadganden, Konungen allena äger att om den ifrågaställde förändringen besluta, frågan derom icke annorlunda, än önskningsvis kaniunderdånighet väckas;och förmodar jag mig genom denna anmärkning mindre hafva framställt en skiljaktighet från en mening, fden Herr Montgomerie verkeligen hyst, än en nödig förklaring af den, han icke med nog tydlighet uttryckt. Efter hvad jag sålunda haft den äran anföra, torde det vara klart, att jag anser frågan om förevarande ämne, böra för närvarande inskränka sig inom undersökning, huruvi - Deri 31 Febr narn. da grundade anledningar kunna förekomma Riksens Ständer, att önska en förändring af Aiméens nuvarande organisation; och jag tror att vid en sådan undersökning finnas för handen omständigheter, som förtjena att fästa Höglofl. Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet och väcka dess behjertande.
Ständers pröfning underställda reglering af den vid detta Verk erforderliga tjenstemanna-personal och dess lönevillkor, ”noggrannt iakttagas, att controller och ”göromål, så vidt det, utan äfventyr af förlusten för Banken, lät sig verkställa, i möjligaste måtto förenklades; att tjenstemanna-personalen inskränktes till det antal, som för göromålens obehindrade gång oundgängligen er”fordrades och att alla andra ändamålsenliga medel till förminskning i kost"naderne för Bankens förvaltning blefvo begagnade.” Hindrad att deltaga i nuvarande Banco-Utskotls öfverläggningar och beslut, rörande denna lönereglering, har jag dock, jemte anmälandet häraf, ansett mig böra inför Rikets Högloft. Ständer reservationsvis förklara, att, efter min stadgade öfvertygelse, de sålunda uttryckligen tillkännagifna syftemålen med den förändrade organisationen af Banco-Verket icke blifvit, på ett med sistförsamlade Ständers förväntan öfverensstämmande sätt, afsedda under Jönereglerings-förslagels behandling. De deraf förmodade resultat hafva åtminstone, så vidt de åsyftat ’förenkling af controller och göromål samt förminskning af förvaltningskostnader”, endast i högst ringa nion vunnits. Det är visserligen sant, att den nu föreslagna nya aflönings-staten med några tusende Riksdaler understiger sammanräknade beloppet af hvad alla å Bankens Stat utgående löner och arfvoden, efter iS3o års löneförhöjning, hitintills kunnat högst utgöra. Men om härifrån afräknas alior ingen för de, \Banco-Utskottcts 27 efter transportsedlarnes upphörande, äfven under fortfarandet i öfrigt af Verkets gamla organisation, umbärliga tjenstebefatlningar, visar sig att de egentliga förvaltningskostnaderne vid detta Verk hädanefter icke blifva mindre betydliga än tillförne.
Iscensättningen var synnerligen förtjänstfull och gör hr Personue all heder. Berättelse för af A m a n d a C19 Idun Leffler. (Forts.). o Stycket gifves fortfarande nästan alla dagar. Svenska teatern har med sitt senaste program firat en ny öfverraskande triumf i riktning att stadga dess anseende äfven inom det stora moderna dramats område. » Bildhuggaren Clémenceau » fick en på snart sagdt alla händer tillfredsställande framställning, på ett par en tolkning af hög dramatisk rang. I Izas roll, där fröken Seelig och fru Lundberg alternera, tager den förra ovilkorligen priset. Den gladde oss uppriktigt, den unga skådespelerskans prestation, som gaf en i detalj så rikt och fint utarbetad bild af den svårtolkade karaktären, att denna bild obetingadt häfdar fröken Seelig som en af våra förhoppningsfullaste karaktärsskådespelerskor. Fru Lundberg har dock äfven åtskilliga goda pointer att markera. Fru Sternvalls sätt att bära upp moderns grefvinnan Dombronovskas parti, förtjänar ock största erkännande. En och annan öfverdrift bortarbetas nog så små- ningom. Med tvänne skådespelerskor af sådant slag bör en teater segervisst kunna möta betydande uppgifter, och vi gratulera den Svenska till deras förvärfvande åt hufvudstaden. I titelrollen alternera hrr Zachrisson och Sanft, men ingendera lämpar sig rätt för uppgiften. Det hela är väl inöfvadt och går med god sammanhållning. Direktör Holmqvist har i dessa dagar af vederbörande författare förvärfvat sig rätt att i Sverige uppföra följande pjäser: » Domherrn », fars med sång i 4 akter af Kneisel. — » Lätta kavalleriet », lustspel i 3 akter af Bisson. — » Zuzettes resa », féeri-lustspel i 10 tablåer af Chivot och Buru, musiken af Leon Vasseur. — » T o - kerier », (Pension Schöller) fars i 3 akter af Laufs. — » Varulfven », (L ' Ogre) skådespel i 5 akter af Jules de Marthold. — » Bansakningsdomaren », skå- despel i 5 akter af dito.
Till vinnande af likhet och Ömsesidig Bihang till Riks-Sl, Prat, 1817-IS18 iO',de Sani, N;r j4* 41S Underdåniga Skrif'velser. säkerhet Rothållare och Soldater emellan, böra Rothållarne af Landshöfdingarne sammankallas för att yttra sig huru vida de vilja åtaga sig att hädanefter, i stället för de hittills af dem gjorda bidrag, årligen till Regimentenas BeklädnadsDirektioner erlägga f:del af-en Beklädnads-värde till lika belopp med hvad Kongl. Maj:t och Kronan enligt föregående punkt, kommer att utgöra. Der Rothållarne redan åtagit sig att hvart 3 Vid de Regimenten åter , der Kontrakt i allmänhet om Släpkläders utgörande icke finnes och der Rothållarne, i anseende till locala och öfriga förhållanden, såsom i synnerhet i de !Worra Orterne anse sig icke ktinna ingå 1 ofvanberörda vilkor att årligen erlägga fdel af en Bekldänads värde, utan önska förblifva vid Knekte-Kontraktens ordalydelse, kommer den penninge-afgift, som enligt dessa Kontrakt skall i och för Beklädnaden utgöras, så val som de så kallade Stofferings penningarne, der de ega rum, att utgå ej med deras primitiva belopp utan efter förhållandet af mynt-värdet den tid Kontrakten upprättades, sålunda, att samma afgifter förvandlas i Spanmål efter den tidens pris, hvilken erlägges antingen in natura eller i penningar efter Länets Markegång* äfvensom i de fall , der Knekte-Kontrakten föreskrifva persedlar, de samma böra i pen - Underdåniga Skrifvelseri ningar, efter de för året derå satta Läns-marlcegångs-pris, erläggas till Beklädnads-Direktionerlie; Och li v i 1 ket tillämpas jemväl vid förutnämnda Regimenten derest förslaget om utgörandet af gtdel i Beklädnadens värde ej skulle antagas. 3.
Hvad skulle väl eljest följden blifva Mine Hrr, om en person, sorn fått en inteckning uti en fastighet, under förbehåll, att den icke fick upsägas på t. ex. 12 år, genom lagen skulle komma att beröfvas den rätt, som denna inteckning gifver, utan att det funnes någon möjlighet för inteckningshafvaren att förnya inteckningen. Jag tror icke att lagstiftaren kan tillåta sig ett sädani stadgande och jag måste sålunda för min del vördsamt tillstyrka bifall till LagCtsk;s betänk. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Då delta ärende förra gången hos R. o. Ad. handlades, tog jag mig friheten för R. o. Ad. framställa min enskilta åsigt, att hvarken den Kongl, proposm ej heller LagUtsl(:s förslag efter mitt förmenande motsvarade hvad man för de upkaslade frägornes behöriga lösning kunde önska. LagUtsk. har i detta betänk, upgifvit så beskaffade skäl för den föreslagna förändringen, att de, efter milt förmenande, borde leda till ett alldeles motsatt resultat. På öde sidan af LagUtsk:s betänk. N:o 44, talar Utsk. om delningsprincipen. Der säger LagUtsk. i afseende på en fordringsegare, som lemuar lån på fastighet: ”man ser det hela, finner dess förmåner och kan derefter upskatta detsamma; men för upskattning af de serskilda delarne saknas nödig ledning. Den som mot inteckning i alla hemmanen gemensamt gerna lemnade försträckning, skulle deremot tveka att lemna denna försträckning, derest man vore nödsakad att bestämma för huru stort belopp hvarje af hemmanen borde häfta; och derigenom skulle jemväl, på sätt i den nåd. proposm yttras, ett allt för tungt band läggas på friheten i aftal. Det har ej heller lyckats anhängarne af omförmälde princip att få den inympad på vår lagstiftning, oansett de flera försök, som för sådant ändamål blifvit gjorda. Redan vid 1823 års riksmöte förkastades principen såsom oförenlig med egares fria dispositionsrätt och förhållandena här i landet.