Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Preste-Slåndet den 2 Borgare-Ståndet den 2 Bonde-Ståndet den 5 Rikets Ständers underd. Skrifvelse, angående upphäfvandc af eller ändring uti föreskritterne om tiden för begrafninsar. (Lag-Ulsk. N:o 22.) 0/5 S. A. K. Inom Pi e-steslåndel har fråga blifvit väckt, att tå väl före*kriften i Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skri/velse IV:o 28. i4 §. af Kongl. Resolutionen pä presterskapets Besvär rjen 22 October 1723, ”alt alla begrafningsakter uti kyrkorna skola vara slutade innan det ringes i vård om aftonen”, sorn ock stadgandet i 1 1 §. 7 mom. af Kongl. Förordningen den 8 November 1731, ”att i Släderne böra liken om hösten och vintern innan kl. halt lill fyra, samt om våren och sommaren innan kl. sex, vid hundra daler silfvermynls vite, bäras utur husen, så att ej ljus eller lycktor må behöfvas”, måtte antingen upphäfras eller ock förändras sålunda, alt den nu inskränkta tiden för liks bärande utur husen må för höst och vinter lämpligen utsträckas. Med anledning häraf, och då ofvannämnde föreskrifter i senare tider icke efterlefvats eller numera synas påkallade af sådana olyckshändelser, hvilka man derigenom velat förekomma, men lagbud böra antingen vidmaglhållas eller upphäfvas, emedan, om de ostraffadt få falla i glömska, missaktning för all lag och borgerlig ordning deraf uppkommer, så få Rikets Ständer i underd. anhålla, att E. K. M. genom utfärdande Nådig Kungörelse täckes förklara, att ofvanauförda stadganden hädanefter lill all kraft och verkan upphöra. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 5 Maji i834* N:o 28.
11 ”nämnde fall, då, efter visst belopp i penningar, förvandling i kroppsplikt eger runi;” äfvensom, enligt Herr Lagerbje/kes åsigt, dertill skulle läggas följande; ”hvaremot vilen och böter i ekonomiska förordningar, som ”icke ega någon gemenskap med allmänna lagen, och vitesbelopp uti af ”vederbörande Domare 'eller annan embetsmyndighet utfärdade vitesförbud ”skola utgå efter det beräkningssält, alt af der nämnde mynt 2 2/3 Riksdaler motsvara En Riksdaler specie i silfver, samt vid förvandling lill ”kroppsplikt eller fängelse, der ej annorlunda serskildt är stadgadt, först ”bringas lill silfverspecie och sedermera, elter de i lagen gifne grunder, derifrån förvandlas till kroppsstraff eller fängelse.” Utskottet bar tagit detta vigtiga ämne i öfvervägande, och linner ostridigt vara, att emellan, å ena sidan, de i 1734 års Lag upptagne, till visst daler-tal i silfver utsatta värden, hvilka å den lid, lagen antogs, jemlikt Kongl. Brefvet den i3 April 1715, beräknades efter den grund, att 1 daler utgjorde if3 af 1 R:dr silfvermynt, samt, å den andra, del nuvarande räknevärdet, enligt hvilket 1 daler motsvarar 1/3 af endast i Riksdaler i bancosedlar, en betydlig skillnad eger rum, som, på sätt här ofvan är anlördt, medförer stora olägenheter och missförhållanden, ej mindre i afseende på böters beräknande i allmänhet och deras förvandling, än ock vid bestämmandet af värdet i tjufnadsmål. I fråga 0111 en lagförändring, hvarigenom de i lag fastställda böter skulle återföras till sitt ursprungliga varde, bör likväl uppmärksamhet fästas derpå: att vissa böter, i lagen utsatte i daler, blifvit, enligt föreskriften i 10 §. af ofvanåberopade Kongl. Förordning af den 27 November 1776, uträknade till Riksdaler och skil - lingar, samt under detta beräkningssätt, men till oförandrndl myntvärde, upptagne i serskilde författningar, såsom Kongl.
I den ordning 8g §. föreskrifva/*, röste samtlige Ledamöterna, man för man, med slutna sedlar, öfver den frågan: skall omröstning anställas till uteslutande af någon bland Högsta Domstolens Ledamöter? Resvaras derefter denna fråga enhälligt eller af de flesta rösterna med Nej, blifve då Högsta Domstolens samtlige Ledamöter bi - Förslag lill ändring, i Grundlag. — Regerings-Formen. Besvaras den åler med Ja, så uppgöre hvar och en af Nämnden en sluten Lista på dem af Högsta Domstolens Ledamöter, flere eller färre, som han anser böra entledigas. De trenne ibland desse, som då fått det största antalet af röster emot sig, ställes hvar efter annan under en ny omröstning, hvarvid två tredjedelar af rösterna fordras emot den eller dem, sorn skola anses vara ifrån Riksens Ständers förtroende uteslutne. Blifve han eller de derefter af Konungen, hos hvilken Riksens Ständer härom anmälan skola göra, ifrån Embetet genom Nådigt afsked skiljde. Dock tillägge Konungen honom eller deni hvardera, en årlig Pension till Lönens halfva belopp. §. 104. Ej må Riksens Ständer ingå i någon särskild pröfning af Högsta Domstolens beslut, eller någon allmän öfverläggning derom uti Nämnden förefalla. §. 105. Riksens Ständers Constitulions-^- skott äge alt äska de Protokoll, som uti Stals-Rådet blifvit förda, utom dem, som angå Ministeriella Ärenden och Commando-mål, hvilka endast i det, som rörer allmänt kända, och af Utskottet uppgifna händelser, må kunna fordras. §. 106. Finner Utskottet af dessa protokoll, att någon Stats-Rådets Ledamot, eller någon för tillfället förordnad Föredragande, eller den Embetsman, som i Comaiando-mål Konungen råd gifvit, uppenbar - behållne. Besvaras den åter med Ja, så uppgöre hvar och en af Nämnden en sluten lista på dem af Högsta Domstolens Ledamöter, flere eller färre, som han anser böra entledigas.
Grund idéen för detta nya stadgande, har Uppstått af den ofverklagade olägenheten, att gäl denären icke af sin fordringsegare fått till godo njuta bevillningsafdrag enligt nu gällande Författning. Visserligen kan gäldenär hädanefter uppgifva deri i hans egendom intecknade skulden, då fordringsegaren icke kan fördölja sin fordran; dén skyldige skall åtnjuta afdrag, och hans borgenär deremot debiteras, men huruvida den forre skall undgå, att sådant ersätta den sednare, Jean hvarken theoretice eller practice förekomma?, Fan hända föreställer man sig, att en skuldsatt, sorn af fruktan för uppsägning nu icke vågar, att af sin fprrjfingsegare yrka Bevillningsafdrag, skall med mindre risque kunna för Taxerings fommi. féen uppgifva siri ointecknade skuld; men dådet nödvändigt hör till bevisningsskyldighefen af denna skuld, att lian sk 11 tillika namngifva långifvaren, fruktår jag att ändamålet icke vinnes, utan fast häldre öfverenskommelse förut sier, att å ii inse håll åsidosätta desse uppgiftet-, hvilken urIgtlåtenhét begge lära anse som oskyldig, enäi SUltef? deruppå intet förlorar. — Hvad de all* jlevittntngf.Utstatttii Bitänlandtn, manna Cassorna beträffar, sif torde ingen lar»'» tagare kunna beklaga sig ofver, att icke fått beräkna Bevillningsafdrag, sa villa lian eljest för sitt Ian betalt sett procent; igenom det fiya Stadgandet är således för låntagaren in-i genting vunnet, men af det nya förhållandet, att då å ena sidan gäldenären vid Taxering njuter afdrag å sin skuld, nödvändigt å andra sidan fordrhigsegaren derföre skall debitetas, pra eljest Staten icke skall förlora, uppstår den oumgängliga omständigheten, att alla fon, der oell Cassör, till hvad ändamål som hälst, sko a af sina Kantor contribuera, pcb att Be-: villnings-Utskottet icke ens kar; undantaga Försatnlingarnes Fattig-cassor oph Sparbankarne.
Stuart* Anmärkning: Skillnaden emellan här ofvan uppgifna inkomstoch utgifts-summor samt de belopp, sorn finnas upptagna i de tryckta Räkenskaps-utdragen, härleder sig derifrån, att, i de sednare taxerings-kostnader och restitutioner, ib. fl. utgifter, blifvit från den utförda Bevil Iningssumman afdragnaj hvaremot dessa utbetalningar au äro biand utgifterna upptagna. Likaledes anmärkts, att den här säl skilt utförda Kortstempel-aigiiten i iiakenslapsutdragea år inberäknad bland Allmänna Beyillningen. Bilaga Lit. B. till Rikets StänderSj år 1841 , församlade Revisorers Berättelse, angående granskningen af Riksgälds-Verket. Uppgift på de i Rikets Ständers Riksgälds-Contors Räkenskaper balanserade Skulder samt Tillgångar och Fordringar vid slutet af åren 1838 och 1840. Skulder. Räntebärande: Riksgälds-Contorets Obligationer med 5 procents ränta. (De uppsägbara Obligationerna inlösta år 1839) Dito med 4 1/2 procents dito. (Inlösta år 1839) Dito med 4 procents dito. ( Dito dito Dito till Rikets Ständers Bank, med 4 procents ränta och 2 procents årlig kapital-afbetalning De för tillskott till Trollhätte Slussverks-byggnad, år 1750, utfärdade obligationer, eller så kallade Trollhätte Slussverks Lottsedlar, hvarför 12 procent årligen af Riksgälds-Contoret erläggas, deraf dock 3 procent innehållas såsom bevillning. (Förda inom linien i 1840 års Räkenskaper, enligt Rikets Ständers beslut Återstoden af ett, i början af 1790-talet, upptaget Lifränle-lån, emot 8 1/2 procent årligen. (Förd inom linien i dito, enligt dito) . Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIHANG TILL !&HKP3M©H »MOVOCO&l r i (] Urtima Riksdagen i Slockholm Åren 1844 och 1845.
Och det var ju lyckan: ty dermed var jag dig kvitt, — jag tror, alla dina ömma känslor för mig slocknade med det samma. Eller hur? Starkare voro de visst inte. Och när du se’n, några år derefter, förlofvade dig med Johanna, — jag mins mycket väl den kvällen jag fick kortet deruppe i Stockholm —, vet du: det fans inte så mycket som en skugga af den jalousi, som annars nio af tio bland oss kvinnor i ett sådant fall skulle känt. Jag var fullkomligt likgiltig, fullkomligt, — alldeles som jag sedan varit, när de många andra, som under årens lopp anhållit om min hand och mitt hjerta och som jag inte kunnat hjelpa och som sedan på andra håll funnit bot för sin sårade sjelfkänsla, — jag har med svala, naturliga känslor sett dem bli lyckliga allasamman, — eller olyckliga, — och bär inte rancune mot en enda flicka, som fått det, jag sjelf kunnat haft.» Hennes granne satt och flyttade oroligt på sina fötter. «Du är underligt hård,» sade han. « Hvarken hård eller mjuk,» genmälte hon, nästan uppsluppet. «Bara mig sjelf. Så som jag är. Jag har alltid varit rätt och slätt naturlig.» Hon gungade kraftigt några tag; derpå tillade hon med en glad suck: «Och som jag nu är 27 år, blir jag väl äfven framdeles så som jag varit hittills. Och då jag lär se äldre ut än till och med så, så lär man väl äfven från andra hållet snart så smått låta mig sitta. Som du hör, stämmer ej heller det mig den minsta smula bitter.» En dörr gick, ute i gången hördes steg, och en tjensteflicka kom in med kaffet. Efter följde den unga fästmön. Den bruna satte sig upp i stolen. «Se så, Johanna,» sade hon, «ge mig nu en kopp kaffe, så skall jag strax gå min väg och låta er bli allena i afskedstimman. Min bror är väl för resten länge sen otålig; jag hade rakt inte sagt honom, att jag skulle bli borta så länge.» Hon skred långsamt ned genom parken, der det begynte att skymma smått och som låg tyst och utdöd, för tillfället öfvergifven af råkorna, samt slog in på vägen mot byn till.
Dessa regtters så berömligen för - 4 5 a Den 9 Maj f. tu. kofrade underofficerare tjena ändå med lönevillkor under ali jemförelse med dem, som i enskildes tjenst erhållas. En värd ledamot af BondeSt. har föreslagit reduelion af Stockholms garnison lill ioo man cavallen och /j°° man infanteri utur den indelta arméen. Honom mottala!' jag icke. Lika litet som jag förstår honom, lika litet skulle han förslå mig. Androm, som hysa skrupler öfver garnisonens styrka, vill jag till minnes föra att, medan Finland ännu var Svenskt och Stockholm följaktligen tryggare än nu, bestod garnisonen af ett Lifgardes-reg:te, som var 200 man starkare än de 2:ne närvar.; af a:ne bataljoner Enke-drottningens Lifreg:te; af ett regtte, hörande till armeens flotta och af ett artilleri-reg:te, talrikare än Svea artilleri nu är. — Stockholms närvar, garnison är alldeles för svag, såväl i hänsigt till Stockholms egenskap af gränsort och Rikets vigtignsle militärpunkt, sorn till Stockholms folknummer och deraf följande tjenstgörings-behof. — Utsk. anser, "att genom annan "fördelning af vakter och poster skulle tjenstgöringen kunna "lättas.” — Södermalm, som snart sagdt är en stad för sig, liar ingen vakt bortom torget vid ingången till denna förstad. Kungsholmen, likaså afskiljd genom vattendrag, har alldeles ingen. Slottet ses enkel post vid de K. dörrar, hvilka, likmätigt Europeisk sed, alltid haft dubbel skildtvakt, Alla reg:ts-chefer i Europa hafva dubbel honneurspost vid sin port , men cheferne i Stockholm hafva afsagt sig t. o. ra. den enkla. Häraf må dömmas, om tjenstgöringen kan ytterligare lättas. Man glömmer också, att vanlig sjuknummer, vacancer och permitteringen för statsverkets räkning nedsätta den tjenstgörande garnisonsstyrkan till hälften af siffran i förslagen. Utsk. föreslår båda infanteri-gardenas sammanslående till ett regtte på 3:ue bataljoner.
St. med tillstyrkan, att. K. St. mätte hos K. M. i und. anhålla, att den ena eller andra communala afgiflen mätte anordnas. Della är fallet uti folkundcrvisningsfrågan oell många andra dylika. Hvad särskildt del beträffar, att K. M. icke med 11. Sl:s samtycke skulle hafva rättighet alt bifalla dylika utgifter, så talar äfven der föregnle praxis för saken. En så långt sträckt commnnalfiiliet tror jag åtminstone icke hittills bar ägt rum, alt K. M. och II. St. icke skulle kunna anbefalla communerne, likasom enskilde personer, (leii ena eller andra utlagan. All priset skulle kunna blifva orimligt, derföre att det icke är förut bestämdt, det tror jag icke eller. Till en början vore det ali tilltro en utmärkt oell bra man eli. verkligen dåligt uppförande, . och för det andra finnes correclivel i K. M:s hand, dä det -blott är fråga om en underdånig hemställan till K. M. i ämnet. Finner K. M. att saken är skadlig i följd af orimligt uppdrifna anspråk, så lärer K. M. icke bifalla R. St:s begäran, då den genom sednare inträffade omständigheter har blifvit olämplig. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag är för min del öfvertygad, att äfven detta arbete af den förtjenstfulle författaren skall blifva godt, likasom några föreg:de arbeten af honom i samma riktning. Det gör mig således ondt, att jag icke kan med Frill. Hamilton och Ekon.Utsk. instämma i det förslag som de framställt. Jag måste deremot bestrida det pä grunder, som jag skall taga mig friheten anföra. Om R. St. skulle vända sig till 28 Den 5 0 c t o b e r. K. M. med anhållan, ali Han läcktes anbefalla någon att göra något, så bör naturligtvis K. M. hafva rättighet att gifva den be fallning R. St. begära. Ager nu Konungen rätt att förfoga om kyrkornes cassör?
Jag hemställer allenast art dermed marte förhallaS enligt samma prjncipe, som med Kungsgardarne. Grefwe Oe la (Zarclie. Wld det anförande Friherre Leclerliröm gjort sär jag endast anmärka, att det wäl ej torde blifwa möjligt för aila som under Arrende äga Kungsängar atc Höet in naima er, lägga. Jag tyckte mig i Betänkandet höra, att Kronan äfwen äger Ängar uti Skaraborgs Län; dck biifwrr ju en omöjlighet att defia Arrendatorer man en mångdubbel kostnad skulle kunna Höet här aflemna. Stadnade ater kostnaden för Kronans räkning fruktar jag Höet bleswe barare än det här wanligcn kunde köpas, utom den wada som dermed wld en lang sjöresa, och oftast i en sen årstid möjligen kunde wara förknippad. Akt ater allt Höet af Kronans ut, arrenderade Ängar skulle sa löfås ester Markegång tror jag skulle medföra den olägenhet, art Kronan finge till Ställets behof äterköpa sitt eget Hö, wida dyrare än hwad derföre i Arrende crlades. Jag wägar således som en medelwäg förestå, om icke Arrendatorerne af Kronans Ängar kunde äga rättighet alt antingen leswerera,Höec in natura här wid Stallet, eller ock lösa det efter Markegång med 2^, 2s ä zo procents förhöjning. Man behöfmer derwid ej frukta att ett större qwantum bleswe lemnat än som erfordras, dä i betraktande kommer kostnaden wid in, söisten. möjligheten att ber af regn kunde skadas och ficre sadane fall, är jag säker ej andra begagnade s,g «f denna förman, än de fom närmast belägne kring Rid V. sch Ad. proc. 5 B. M SL, I7S Den ; Januart!. Mälaren, ! den wackra arökidcn kunde medhinna kn> fhrandek.
Hvad jag i främsta rummet fästat mig vid, är, att förslaget icke innehåller beloppet af de obligationer, som för hvarje Svensk mil jernväg skola till entreprenörerne eller deras ombud öfverlemnas. Hvar och en inser likväl, att tillvaron af en föreskrift härutinnan är af oändlig vigt, ty om obligationer utgifvas till ett belopp, motsvarande endast en proportionerlig ringa del af anläggningskostnaden, blifva vådorna vida mindre än om obligationerne skola närma sig dennas fulla belopp. Det är tänkbart, att kostnadsförslaget, hvilket icke är underkastadt granskning af Svenska Regeringen eller dess ombud, kan upgöras så högt, att beloppet af obligationernes innehåll kommer att npgå till hela den verkliga anläggningssumman. Det förefaller mig besynnerligt, att Gr. Rosen i sitt förslag icke lemnat bestämd uplysning om hvad entreprenörerne i detta hänseende äska. Visserligen har Gr:n sagt, att, då undersökningar och kostnadsförslag ännu icke hunnit upgöras, det varit Hrr Peto et C:i omöjligt att på förhand upgifva beloppet, men jag föreställer mig dock, att för Gr:n, som viri detta tillfälle torde få anses vara desse Hrns alter 352 Den 21 D ecember. ego, det icke, med Gr:ns kännedom om kostnaderne för Köping Hults-banan och med ledning af de undersökningar, som under större delen af sommaren och hösten entreprenörernes ingeniörer anställt i större delen af vårt land, att, säger jag, för Gr:n det icke varit aldeles omöjligt, att, då man upgör ett så vidtomfattande förslag som detta, bestämma det aproximativa belopp i obligationer Svenska Statsverket skulle till entreprenörerne för hvarje Svensk mil jernväg utbetala. Den andra omständigheten, vid hvilken jag fästat mig, är stadgandet, att desse obligationer skola löpa med så hög ränta, att de på Londons börs kunna al pari utvexlas. För dem, hvilka skola bedöma detta förslag, hade det likväl varit af stor nytta att på förhand känna denna ränta. Det hade varit af nytta att veta huruvida alla de lifgifvande obligationerne skola löpa med samma ränta eller ej.
En brant och stenig väg, ett vitt hus uppe på backens krön, några röda stugor, från vilkas eldstäder röken steg upp i den aftonstilla luften, lodrätt som vid Abels offer. Varför hade han rest hit? Vad hade han med havet att göra? Det var icke ens säkert att man kunde se havet härifrån. Då han nått kullens högsta punkt, stannade han och vände blicken tillbaka. Fjärdarna bredde sig blanka som glas för hans fötter, stumma, vida, kalla. Solen hade nyss gått ned och brett ett rödviolett töcken över den smala landremsan längst i väster. Två eller tre fiskarbåtar sökte långsamt mot land med slappa segel och jämna årtag, vilkas plaskande i vattnet indelade tiden lika tröttande regelmässigt som ett urverk. Dagens alla vita strömoln hade drivit undan och samlat sig till stillastående skybankar längst nere vid synranden, och över hans hjässa välvde sig en tom, blå kupa, kallare och mera tom med varje minut som rann. Tomas stod som förstenad och betraktade landskapet. Slutligen vände han sig bort med en frossbrytning och fortsatte att följa vägen inåt ön. Plötsligt trodde han sig höra på ljudet av sina steg, att han gick över en bro. Han såg upp och varseblev ett räck på vardera sidan av vägen. Då han böjde sig fram över räcket, drunknade hans blick i ett schackt så mörkt och så djupt, att han icke kunde skönja någon botten, endast något grönaktigt fuktigt, som glansen av synd ur ett svart öga. Det var alltså gruvan... Rädd att låta fascinera sig av denna mörka, gröna glans slet han sig med våld från platsen och fortsatte inåt skogen, där vägen nu smalnade av till en starkt sluttande gångstig. Skogen teg omkring honom. Men långt bortifrån, långt nedifrån hördes ett regelbundet och tungt stönande, suckarna från en jätte, som vrider sig i sömnen. Tomas stannade och lyssnade. Mellan trädens glesnande stammar varseblev han en snörrät rand, som skilde den mörknande östra trakten av himlahavet från något ännu mörkare och ännu blåare, havet. Det var havet. Dunkelblått, oändligt, tomt. Tomas drev fram och åter nere vid stranden, med uppvikt krage och händerna i fickorna. Skymningen hade tätnat till ett blåaktigt mörker.
Vid uppgörande af contract om skjutsentreprenad, skall Konungens Befallningshafvande tillse, att endast välfrejdad och pålitlig person till entrepreneur antages, samt att han ställer vederhäftig borgen för fullgörande af sina förbindelser, under minst 5 eller högst 10 år. Om Rikets Höglofl. Sländer bifalla, hvad Utskottet sålunda föreslagit, hemställer Utskottet, att Rikets Höglofl. Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att skjulsnings-anstalterne i enlighet dermed ordnas, och att nödiga föreskrifter i detta afseende af Kongl. Maj:t i Nåder meddelas. Dih. till R. St. Bes v.- och Ekon.- Utskottets Betänkandej N:o 26. De föränd ringar af hi Lii 1 is gällande författningar, som utan tvifvel blifva nödiga, tillföljd af den föreslagna förändrade skjutsnings-anslalten, torde böra räknas till sä dane reglementariska stadganden, som icke kunna i alla detailler af Rikets Höglofl. Ständer bedömas; hvarföre Utskottet anser sig i denna del endast böra hemställa, att Rikets Höglofl. Ständer, i sammanhang med den underdåniga anmälan om berörde anstalt, hos Kongl.
Sannt är väl, att Nybyggaren ej vidare besvärar Lappen, då denne med sina hjordar intager den högre fjäll-regionen och betar de gräsväxande myror och dalar, som der, under sommarens lopp, ensamt af honom kunna uppnås; men det är ej lifnäringen då, om den också vore öfverflödig, som, under denna korta period afåret, kan godtgöra den trefnad och det utrymme, han för öfrigt under detsamma saknar i det för honom, genom renmossan, sedermera lika oumbärliga skogslandet. Låter man allt mer och mer stänga honom från sin utkomst på detta sistnämnde, för Renens vinterföda enda ställe, är sådant detsamma som att småningom utrota honom, och hvarmedelst således all ekonomisk betydelse af de i5o qvadrat mil, som af Luleå Lappmarks omfång (c. 320 qv. m.) utgör den öfver skogsgränsen uppböjda delen af landet, vore försvunnen, sedan de trettio tusende Renlif, hvilka nu årligen der, under viss tid, hämta sin föda, skulle upphöra att vara till. Renhjordens tillväxt och styrka har ett bestämdt förhållande till LappAllmo - Deu i5 December f. m* gens välstånd, och Lappen kan ej, utan fullkomlig vantrefnad, uthärda någon inskränkning uti sitt kringvandrande lefnadssätt* lika så litet som hans hjordar.. Lappen, antingen rik eller fattig, söker med sorgfällighet undvika all ökad beskattning, men gör det ofta med oklok försigtighet. Då han ej kan eller vill förnöja dem» som prässa honom på skatter och gåfvor, nödgas han söka de mindre afundade, ofta osunda trakter med fattigare bete, stundom med skadligare växter, sorn förorsaka sjukdomar, hvaraf stora hjordar ofta bortdö inom ganska kort tid, så att en förmögen Lapp ofta nog, inom få veckor, befunnit sig tiggare. Mången slagtar eller afyttrar ock sina kreatur, heldre än han ser sin hjord afmagra och försämras. Kan icke Lappmannen gifva sin son eller dotter en tillräcklig hemgift i Renar, då kommer ej eller giftermål för dem i fråga; ty äfven uti Lappland beror sådant af Contrahenlernes förmögenhet.
Riksdag kommer att bestämmas, på grund af det under den förflutna tiden inträffade förändrade förhållande, anser Utskottet den förhöjning i ersättningsbeloppet, som Friherre Lagerbjelke yrkat utöfver hvad Utskottet nu tillstyrker, icke för det närvarande kunna eller böra ifrågakomma; och ehuru 8 Stats-Utskottets Utlåtande N:o zis. elen föreslagna ersältningssumrnan något understiger det medium, som för de förfluine åren utgjort Cassans Centonal-inkomst, synes likväl, då någon förvaltningskostnad icke blifvit å Anslaget afräknad, anledning icke föi ekomma att detsamma nu upplaga utöfver 5,ooo R:dr, oell hvarigenom ail den under serskilda Titlar till Amiralitets lii igsmans-Cassan nu ingående Centonal kan anses vara ersatt. 3:o Någon anmärkning är icke gjord vid den punkt, som innehåller svar å Riksdagsfullmäktige!) Anders Danielssons motion om ökadt anslag lill Hospital och Lazarett. /j:o Denna punkt, deruti Utskottet yttrat sig för närvarande icke kunna tillstyrka någon förhöjning i anslaget Lill Institutet för Blinda och Döfstummahar ifrån Preste-.Borgaresamt Bonde-Stånden blifvit återremitterad, på grund af det i desse Stånd frainslälde alimänligare yrkande, all Inrättningen mätte utvidgas.