Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Djupt och af redligt hjerta, sörjde han Flemings död, så väl för den oersättliga förlust, som drabbat konungens sak, som för den enskildta vänskap, han hyste för sin höge vän. Han skulle nu gerna hafva återfört Siri hem, sedan lugnet tycktes temmeligen återstäldt och ej heller biskopen mera syntes erna göra någon sak af Siris föregifna öfvergång till katholicismen; men Karin och Hebla bådo så hjertligt att hon måtte qvarstadna, dem till tröst och trefnad, att han ej ville motsäga dem. De unga flickorna voro glada, att stundom få utbyta slottets tjocka murar och små fönster, emot det vackra Qvidjas parker och lundar. Äfven fru Ebba sjelf reste någon gång ditut, för att låta ordna sin herres graf. Hon ville icke låta flytta hans stoft bort från Åbo, innan allt vore färdigt. I Pargas kyrka hvilade redan förut hans fader, herr Erik Fleming; invid dennes stora grafsten skulle nu grafven muras för herr Klas och anläggas så, att äfven fru Ebba sjelf der med tiden finge hvila. Äfven skulle ett monument uppsättas öfver grafven. På Qvidja reste sig ett högt gråstenstorn; det qvarstår der än i dag som en skepnad från forntiden, och talar om den tid, då Klas Fleming och hans ädla maka brukade vistas derinom. Men i de rum, derifrån ofta Klas Fleming, enväldigare än mången konung, styrde Finland, der gnaga nu råttorna på de rika sädesförråderna från Qvidjas vidsträckta åkrar. De första årtiondena af detta sekel stodo ännu de tvänne rum, som utgjorde tornets tredje våning, i gammaldagsdrägt. I de djupa fönsternischerna funnos stolar med Adam och Eva broderade, jemte kunskapens träd, på hvarje dyna. Färgerna voro urblekta, och det hela såg ut som om det kunnat vara en återstod af dessa rums utseende för 200 år sedan.
Det är svårt, att utsäga det, och det är beklagligt, att grundlagar skola stiftas, med så litet afseende på ett godt språk. Jag hemställer till Ståndet om det är skäl, att godkänna ett så vanvårdadt förslag. För den händelse, att Ståndet återförvisar ärendet, och Utsk. sålunda kan blifva betänkt på något bättre, vill jag föreslå följande redaktionsförändring. ”Om Utsk., som i 43 § förmäles, finner sig förstärkning behöfva etc”. Gr. Lagerbjelke Gust.: Jag kan icke neka, att den af Hr von Hartmansdorff anmärkte aliteration förefinnes, och att, i linguistiskt afseende, det varit bättre, om den undvikits, men någon otydlighet tror jag likväl icke deraf kan uppkomma. Jag hemställer derföre, om det må vara skäl, att för denna obetydlighet återremittera betänk. Sedan öfverläggningen härmed ansetts vara fulländad framställde Hr Gr. o. Landtm., att Hr von Hartmansdorff föreslagit, att Const.- Utsk:s förevande mern. måtte återförvisas med förklarande såsom R. o. Ad:s gemensamma tanke, att redactionen af 5 mom. 36 § Riksd Ord:n - Den 28 Juni e. m. 305 Ordn. bör blifva sålydande: ”Om Utsk., så sammansatt, som i 43 § förmäles, finner sig förstärkning behöfvaetc. i likhet med Utsk:s förslag; hvarjemte Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade antaga detta Hr von Hartmansdorffs förslag till gemensam tanke. Denna propos. besvarades med starka nej blandade med ja; hvarpå H r Landtm, förklarade det han funnit nej härvid varit öfvervägande; äfvensom att då i öfrigt icke någon anmärkn. emot Utsk:s förslag blifvit gjord detsamma komme att hvila till grundlagsenlig behanhandling vid nästa riksdag. Föredrogs ånyo Const.Utsk:s d. 21 och 22 dennes på bordet lagda mern. N:o 19, med förslag till närmare bestämning af tiden för motioners afgifvande.
Uti alla brottmål å Landet, och deribland de vigtigaste i mensklighaten, de nemligen i som angå Medborgares lif, ära och timeliga välfärd, duner HåradsRätt, och dess beslut får direcie gå tili HofRätten; men uti alla tvistemål, några få blott undantagen , måste HäradsRätts Dom, huru obetydlig frågan är, dragas under LagmansRätten, så vida man vill söka ändring deri. Of och förr än LagmansRätten dömt i frågan, får densamma ej underkastas HofRättens granskning. Vid betragtande häraf, och dä brottmålen naturligtvis fordra lika noggrann, om icke noggrannare undersökning och behandling, som tvistemålen, synes mig intet, hvarken på förnuft eller rättsbegrepp grundsdt skäl ligga uti denna skiljagtighet i vår Rättegångsordning; och besinnar man tillika harvid den långa tidsutdrägt, söm genom LagmansRätternes enda Ordinarie Sammanträde, om året, förorsakas uti RätteLdgUtskottets Betänkande?!. a 5 $g6 Lagutskottets Bttånkanien. gångars afgörande; hurusom en med Ha» radsRätts Domslut missnöjd Part måste Vänta ofta 6tt helt år, och till och med något längre innan Saken hos LagmansRätten förekommer, hurusom en tappande Part ofta drifver uppenbaraste gäckeri med Lagen, dymedelst att han, oansedt den vinnandes rätt är på det fullkomligaste satt bevisad, till och med genom den tappandes egna medgifvande, erlägger Vad mot HäradsRättens Utslag, och följagtligen för uppoffringen af 12 sk., uppehåller den vinnaades ratt hela året igenom; och ändteligen hurusom den vinnande, genom slikt uppehåll, blottställas för förluster, i thy att den tappandes tillgångar emedlertid kunna förskingras eller af andra hans Creditorer medtagas, så vågar jag påstå, att uti allt detta förete sig påtagliga skefheter i Lagstiftningen, hvilka icke allenast afvika från Lagens ändamål, utan äfven motverka detsamma, så att de med allt skäl kunna kallas vidunder, heldst de både bordt och kunnat ®f Lagstiftaren inses.
Ltt kär utveckla skalen, Iivsrköre korgenär i sllmänket ej ksn eller kör gorzs till kerre öfver gsldensrs srketzförmägs, torde vsrs öfverflödigt, enär de försök, som till införsnde s n^o sf srkatstvung s gäldensrer blifvit frsmställds, sedan detssmMs genom 1816 ärs Ooncurs-lOag sfskaffsdes, icke rönt krsmgäng, del fsllsr sf sig sjelf, stt ett ssdsnt välde öfver gäldenärens gerson, rom krän ksns arkstssk^Idigket vore oskiljagtigt, mäste vgrs liks orättvist, om dst innokakves sk kakriks-idksren, som, sf kvilken snnsn medkorgsre som keist. llsndtverksren, ss vida Iian icke kätt sitt tillstsndskrek sf HsII-Ilätt eller af Ivongl. OommercsOollegium, ksr icke något dylikt privilegium, ock kergverksegsron, som okts drifver /'/o/ios/t/o?, TVio 6Z. större rörelse, än ksbriksidksrcn, är ej keller i ätnjutande dsrsf. Desss skäl föranleds töommilterade till den underdänigs kemställan slt ikräggvarands speciells stadgande mä till si! kraft ock verkan uppbälvas, ocl> ritt skuldsStte kabrikssrbetsre ej ms liädanefter annorlunds, än andre gsldenärer bebsndlas. ''Ulli 8 Dapitlet Dlsöknings-Ilalken medgifves besättning, innan fordran blifvit ak Domstol elle, konungens Lefsllningskafvande prökvsd, när sars visst sig, att gäldenär kunde vilis undan, Kvarjemle ansvar sr utsstt ä borgenär, som i oträngdt m.äl utverkar I,)?sättning. ^ Dä
De torde derföre förtjena uppmärksamhet; och i händelse det äfven skulle vara R. o. Adis öfvertygelse, så tillstyrker jag återremiss så mycket hellre, som redan af en talare är begärd Hr von Röök, Gustafi Det är egentligen i anledn. af Frih. Cederströms, Thure, anförande jag nu uppträder, och får försäkra honom Pcb H. R. o. Ad., att LagUtsk. ingalunda har förbisett K. brefvet den 29 Mars 1825, sorn till sitt innehåll är intaget i de i anledn. deraf förändrade uti K. förordnln den 24 Augusti i8i3 emot fylleri och dryckenskap, och således ej heller behöfde af Utsk. åberopas samt följer af sig sjelf, att detta K. bref skulle genom Utskis förslag till en ny redaction af K. förordningen till Den rx Sept e m I) c f f. ni. ?'7 all vellian upphöra. Jag beklagar, att LagUtskls motiver ej blifvit inför H. Ståndet upplasta, och är öfvertygad, att, 0111 R. o. Ad. derom gifvit sig lid taga kännedom, Ulskts betänk, vunnit Ståndets bifall. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, alt plenum koni* me att fortsättas på eftermiddagen kl. 6. Frih. Cederström, Anders: Af Frih. Leijonhufvud är jag hufvudsakligen förekommen; likväl är det åtskilligt, hvaruti jag icke instämmer med honom. Den af Frih. Cederström, Thure, gjorda anmai kn:n rör:de i8a5 års K. bref har Hr von Röök vederlagt och visat att samma bref, såsom görande en ändring i, eller tillägg till i8i3 års för* .ordning, upphör att vara gällande i samma stund nämnda förordning blifvit upphäfven. Att ej de stränga stadgandena VI t i j 813 års förordning motsvarat ändamålet, synes deraf, att dryckenskapen sedan nämnda år ingalunda förminskats.
I sammanhang med denna nådiga framställning har Utskottet till behandling förehaft nedannämnda till Utskottet remitterade motioner, hvilka inom de särskilda Riks-Stånden blifvit väckta, hos Ridderskapet och Adeln, under N:o 152, af Herr Cederschiöld, F. A., i Presle-Ståndet, under N;o 96, af Prosten Sondén samt inom Borgare-Ståndet, under N.o 186, af Herr B. F. Ekerot. Uti berörda, temligen vidlyftiga motioner hafva motionärerne fästat uppmärksamheten på vigten och nödvändigheten deraf alt tili apothekare anloges bildade och i deras yrke skicklige män, enär deras verksamhet merendels vore ganska omfattande, och apothekarne, utom skötseln af apolheksrörelsen, jemväl vore pligtige att, vid åtskilliga tillfällen, i rätts-medicinska fall biträda vederbörande läkare med anställande af kemiska undersökningar, m. m., 144 Stats-Utslcottets Utlåtande N:o 139. hvarjemte, och efter en kort framställning beträffande Farmaceutiska institutets uppkomst och organisation, motionärerne först erinrat om det vid 1859—1800 årens riksdag Apothekare-societeten beviljade amorteringslån, å 50,000 R:dr, i ändamål att Societeten derigenom skulle sättas i tillfälle att uppföra en byggnad, i hvilken tillräckliga och tjenliga lokaler kunde för Farmaceutiska institutet beredas. Denna byggnad vore nära färdig, och hade Apothekare-societeten för inredning af det deri varande nya laboratoriet sammanskjutit några tusen R:dr, hvilka likväl ej ansåges vara för ändamålet tillräckliga. Enligt motionärernes uppgift komme likväl Farmaceutiska institutet icke att få denna lokal för intet, ty all anledning vore alt förmoda det Apothekaresocieteten hade för afsigt att af Institutet för det nybyggda huset fordra åtminstone 5,000 R:dr i årlig hyra, för att med denna inkomst bestrida räntebetalning och amortering å det erhållna statslånet. Till bestridande af utgifter för året hade Institutet för närvarande endast att påräkna såsom årliga tillgångar:
Riddcrskapet och Adeln, att sä wida de öfrige respcctive Ständen sig med Rioderskapet och Adeln om samma utwäg förena, genom sina Elcctorer utwälja 6 Ledamöter, som stulle äga Dcn 23 October. 466: ilga att med Ledamöter till lika antal walde af de öfrige Ständcn sammanträda och utgöra rtt Utskott, hwilkct gemensamma U/skott borde öfiversc och jemföra de > samteligc Riks < Ständcn öfwer Riksdags» Ordningen fattade lcrfkilla beflut, samt sädanr Zemnkiungar af de ffiljaktiga meningarna förestä, som kunde till enstämmiga stadgindcn af Riks - Ständcn leda: om hwitket allt de öfrige respective Ständcn ffullc genom Utdrag af Protocollcrnc wänligen underrättas, lstc lupra. IusteradcS kleni-Protocollcrnc för dm 18 Octoder föroch eftermiddagen, den 19 October föroch eftermiddagen samt den 20 October för - och efterMiddagen. Riddcrstapct och Adeln ätssiljdcs kl. 2. In ststam krotocolli. 6. Lilvslstolps. Lördagen den 28 October. klenum kl. 5 eftermiddagen. Ordförande Herr Grefwe Os la Garells, harola. Justcs 4662 Den 25 Dctober. Justerades kleni - Protecvllcrna för ben 21 Oolober föroch eftermiddagen. Ribderssapck och Adeln ätstiljdcs kl. ^ kill 7. In stZem krorocoiii kälsrm. klemming. Mändagen d. zo October. klanum klockan ^ kill 11. Justerades klem-Protokollet för den 2Z Oc kober.
I afseende åter å förstnämnda afgifter, har Kongl. Maj:t föreslagit Rikets Ständer vidtagandet af följande beslut: att så väl den lill 10 procent å tull-beloppet för alla inkommande varor bestämda afgift till den så kallade handelsoch sjöfarts-fonden, som den under benämning af tolag, efter olika grunder, till städerna nu utgående afgift, må såsom särskilda beskattnings-titlar upphöra, mot godtgörelse af tull-medlen, samt innefattas i den tullsats, som för varors in eller utförsel genom taxan bestämmes; att nyssberörde godtgörelse till handelsoch sjöfarts-fonden må af inflytande tull-medel qvartaliter från och med den tid, då den nya tull-taxan vidtager, till konvoij-kommissariatet utbetalas med årligen minst Femhundra tusen Riksdaler Ranko eller Sjundra femtio tusen Riksdaler riksmynt; att då tull-inkomsterna i brutto öfverstiga Tio millioner Riksdaler Ranko, eller det belopp, hvarå den föreslagna minimi-summan utgör fem procent, Handels - 6 Bevillnings-Utskollets Betänkande JU 10. och Sjöfarls-fonden skall jemväl på öfverskjutande tull-beloppet alltid erhålla fem procent, så att, när brutto-tulluppbörden uppgår till exempel till 10,100,000 R:dr sistnämnde mynt, ersättnings-anslaget ökas till 303,000 Riksdaler och så vidare; alt, med upphörande, pä sätt redan är nämndt, af den nu till städerne såsom särskild afgift ingående tolag, derunder inbegripen så väl ordinarie-, stadsoch allmän tolag, som den i vissa städer särskildt utgående inqvarterings-lolagen, fattigvårds-tolagen och öfverflöds-afgiften, hvilka umgälder, der de hittills såsom tolag utgått, jemväl skulle komma alt upphöra och i tull-satserna inbegripas, följande stapelstäder må, från och med den blifvande nya tull-taxans tillämpning, af tull-medlen undfå årlig godlgörelse: Med bestämdt belopp R'-dr R:mt. Derutöfver med 5 procent af den tull-uppbörd, som i hvarje stad öfverstiger R:dr R:mt.
Men högre upp i samma §. stadgas, att om ledigheten beviljasj nytt val till UtskottsLedamot genast skall förrättas. Alt den sålunda invalde nye UtskottsLedamoten skall åter afträda, då den förre återkommer, finnes icke föreskrifvet. Också har Praxis härutinnan varit olika hos de särskilta RiksStånden. BondeStåndet har, till följe af sin rätt att välja Utskotts Ledamöter, på sätt det tjenligast finnér_, vid Riksdagens början utsett Suppleanter, för att vid inträffande ledigheter under Riksdagens lopp slippa att anställa nya val; samt låtit den, sorn erhållit ledighet, vid återkomsten å nyo intaga sfn förra plats i Utskottet. Hos de öfriga Stånden har deremot, så mycket jag vet, den praxis blifvit följd, att den, som blifvit invald i stället för en som fått ledighet, sedermera behållit sin plats i Utskottet för den öfriga Riksdagstiden. Praxis är sålunda på någondera sidan i strid med ordalydelsen; om ej ordalydelsen är i strid med sig sjelf. Friherre Sprengtporten, Jacob Wilhelm: Då Allmänna Besvärs-och Ekonomiutskottet tagit det beslut, som nu är understäldt RiksStåndens afgörande, har det fästat sig vid ordalydelsen af 28 §. Riksdagsordningen, hvilken stadgar, att lika många Ledamöter af hvarje Stånd skola väljas i de Utskott, hvilka skola ärenderne bereda och utarbeta. Detta stadgande Den 12 Januari i. synes visa, att ej Suppleanter genast lunna väljas. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade instämma i den af Hans Excellence nyss framställde åsigt af ämnet. Ropades Ja. Herr von HartmansdorffAugust: Som det förhållande, hvilket föranledt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet att inkomma med sitt Memorial i detta ämne, förefinnes i nästan alla öfrige Utskott, underställer jag Ridderskapet och Adeln, om icke enahanda ProtocollsUtdrag, som går till Ekonomiutskottet, äfven finge de öfrige Utskotten meddelas.
Otn det är ett fel, är det åtminstone det enda man har fog att foiebrå Utskottet, Dm 29 Octobcr /. m. 483 I öfrigt får jag tillägga, att, då StatsUrskottet klandras för att ej hafva föreslagit Riksens Ständer att gå Kongl. Majus Nådiga önskan till inötes, svarar jag, att då sådant ej i förevarande fråga skett, har det varit af den grund, att denna önskan, sadan åtminstone som den här blifvit förklarad, ej kari uppfyllas, utan att inskränka Svenska Folkets granskningsrätt af StatsVerkets tillstånd, styrelse och förvaltning, Är,åter Kongl. Majus önskan sadan, som den hufvudsakligen i dess Nådiga Proposition blifvit framställd, nämligen att bestämda föreskrifter lill Revisorerne höra förekomma all oreda emellan dem och Kon, Vingens Embetsmän, så har Utskottet afgifvit till Ständerne ett förslag, sådant, att Rikets Ständer kunna gå Konungen till mötes såsom redlige Svenske Män, och Utskottet har endast genotn ett sådant handlingssätt ansett sig kunna tjena på en gång sin Konung och sitt Fädernesland. Friherre Ceclerjiront, Jacob: Till hvad tvänne af StatsUtskottets Uedamöter i deras .Betänkandet åtföljande reservationer anfört, samt Friherre af Nordin och Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt här nu yttrat, anhåller jag att ytterligare få foga några anmärkningar, Med desse Herrar instämmer jag deruti att den föreslagpa instructionen icke kan förenas med en rigtig tolkning af Grundlagen i 68 §• Riksdagsordningen. Jag förbigår hvad derom blifvit tillräckligen yttradt, för' att hufvudsakligen uppehålla mig vid 490 Den 59 O cl ober J. m. frågan om tryckningen af Revisorernes Berältelsa.'
Då Konung, omyndig Konungs Förmyndare eller Inlerims-styrelse sammankalla till Urtima Riksdag, bör sammanträdet icke utsättas tidigare, än efler Trettionde dagen från den, då kallelseu i hufvudstadens kyrkor kungöres. Sådan Riksdag, som i 50, 51, 52 och 53 §§. omtalas, bör ej kallas till någon dag tidigare, än den Femtionde, ej heller till någon sednare, än den Sextionde efter den, då kallelsen i hufvudstadens kyrkor kungöres. Riksdag, sorn på det i 54 §. omförmälda sätt blifvit sammankallad, sammanträder å Sextionde dagen efter den, då Statsrådet sist bordt kallelsen i hufvudstadens kungöra låta. Bih. till R. St. Infaller tid till Lagtima Riksdag innan <len 120:de dagen efter den, då, enligt 50, 51, 52 och 53 §§., Interims-styrelse bör Urtima Riksdag kalla, varde då ej Urtima Riksdag sammankallad, utan kungöre Interimsstyrelsen, att tiden före nästkommande Lagtima Riksdags början blifvit förflyttad till den, som i 55 §. för Urtima Riksdag sagd är. §• 57. Riksdagarne skola hållas i Rikets Hufvudstad, utom i de fall, då fiendens framträngande eller pest eller andra lika vigliga binder göra det omöjligt, eller för Riksförsamlingens frihet och säkerhet vådligt. Konungen utsätte då, i samråd med Riksförsamlingens Fullmägtige i Riks-Banken och Riksgälds-Contoret, en annan Riksdagsort, dit Riksförsamlingen kallas. §. 58. Uti de i 50 och 51 §§. upptagne fall, äfvensom vid inträdande minderårighet eller vid val till Konung eller Thronföljare, an vises de främmande Sändebuden och deras Medfölje någon minst
Det från Löfwenskjöldska Fonden utgående utrikes resestipendiet har begagnats af Kammarjunkaren Adolf Gabriel Coijet och innehafves nu af Philosopsie Magistern Ludvig Georg Theodor Löfvenskjöld. Det ena af de å samma Fond anslagna två Undervisningsstipendier åtnjutes af Friherre Broder Sten Leijonhufvud, men det andra stipendiet har två gånger varit kungjordt såsom ledigt, utan att någon sökande dertill sig anmält. § 9. I afseende å Riddarhusets lånerörelse får Direktionen, i likhet med hvad i de sednare Riksdagsberättelserna iakttagits, för Ridderskapet och Adeln tillkännagifva, att, enligt bokslutet öfver samtliga kassorna och fonderna för sistlidet år, räntebärande beloppet af de under Direktionens förvaltning ställde medel uppgick till en summa af 1,278,276 Rdr 61 öre; och voro deraf utlånade: l:o emot inteckningar i fast egendom 690,199: 17. hvaraf 147,850 Rdr löpte med 6 procent. 18,000 R:dr med 5f procent, 57,500 R:dr med 5J procent, 464,241 R:dr 67 öre med 5 procent och 2,307 R:dr 50 öre med 4 procents nänta. 21 Transport 2:o emot låntagares med borgen försedda skuldsedlar, löpande med 6 procents ränta 3:o emot räntebärande obligationer . hvaraf 105,000 R:dr buro 5 procent och 31,100 R:dr 4 procent ränta. Härförutan bör i tatalsumman af räntebärande medel inberäknas Riddarhus-reparations-fondens med 5 procent ränta löpande skuld till Riddarhus-kassan . Sedan vid flera föregående Riksdagar hos Ridd. o. Adeln förevarit fråga om borttagande af de å Riddarhusgården befintliga, i hög grad vanprydliga uthusbyggnader och platsens ordnande på ett med sjelfva hufvudbyggnaden och det särdeles vackra läget mera öfverensstämmande sätt, uppdrog Ridd. o.
Banquen förbehållet, att erhålla fullständige upplysningar och förslag öfver det veikstälda och tillör nade arbetet; samt att anmärka allt, som synes stridande emot de vilkor , hvarunder Bolaget erhållit bidraget ; el'er afvika från den »f Kongl. Maj:t för hvarje år faststälde byggnadsplan ; äfvensom allt * hvaruti misshushålh 384 BancoUtskottets Betänkanden. liing kunde förspörjas, med rättighet att innehålla anslaget, intilldess förklaring, som af Banco-Styrelsen godkännes, blifvit aflemnad, eller nödigt afseende blifvit gjordt å det, sorn till rättelse är uppgifvet.” Betänkande, i anledning af uppkommen skiljaktighet i de Respective Riks* Standtns fattade beslut öfver Utsiottets Betänkande N-o 63, rörande väckte motioner, i afseende pä Discont• Styrelsens Sammansättning och det reg. lementariska för samma DiscöntVerks förvaltning; äfvensom Utskottets Utlåtande N:0 80, öfver gjorde anmärkningar vid nyssnämnde Betänkande. <Alf inkomna ProtocollsUtdrag från de Re» spective RiksStånden under den 25 sistl. No▼ernber, har BancoUtskottet inliemtat, att Utskottets förslag i ofvanberörde ämnen, blifvit af Höglofl. Ridderskapet och Adelp samt Val. lofl. Borgareståndet utan förändring godkände; deremot Högv. PrestStåndet och Hederv. BondeStåndet, rörande betalnings-vilkoren för Discontlån, beslutat, att omsättning hädanefter bör ske endast med en tiondedel hvarje halft Baneo'Vtslottéts Betänianden. Ir af det primitiva länet, hvarvid sistnämnde BiksStånd tillika bestämdt föreskrifvit, att det. ta afbetalningssätt hädanefter skall gälla både för äldre och nyare Diskontlån, Utskottet, sorn, hvad angår UögV. Preste' Ståndets och Hederv.
I Dalarne lefver nemligen ännu vid 82 års ålder en af förenämnde tjenstemän, Ofver-Fältläkaren och Riddaren B. F. Levin, hvilken, efter att redan 1805 hafva inträdt i det allmännas tjenst såsom Provincial-medici medhjelpare i Hedemora distrikt, blef 1812 den 16 Juni, efter erläggandet af 4,000 R:dr Riksgälds i ackord (se bilagan) utnämnd Regements-läkare vid Dalregementet och sedan bestred denna tjenst i nära 47 år, eller till den 20 April 1859, då han hugnades med nådigt afsked och pension. En så långvarig och af höga vederbörande, genom flere utmärkelser, väl vitsordad tjenstemaunabana, hvarunder det äfven lyckades honom, sorn praktiserande läkare, att i ovanlig grad tillvinna sig förtroende, så väl bland provinsens allmoge, som öfrige samhällsklasser, synes mig i detta fall utgöra en uppmaning till Rikets Ständer, att ej låta en gammal förtjent embetsman gå miste om den ersättning för utbetaldt ackord, hvilken han vid afskedstagandet tyckes hafva bort åtnjuta, men hvilken ersättning, på grund af nu gällande författning, svårligen står att vinna annat än genom Rikets Ständers åtgärd. Med anledning af allt detta vågar jag derföre hemställa: att, med fästadt afseende på f. d. Régements-läkaren B. F. Levins långa tjenstetid, samt pä öfriga skäl, som tala för billigheten af ackordsersättning i detta fall, Rikets Ständer täcktes låta tilldela honom Fyra Tusen Riksdaler Riksmynt, utgörande den summa, som han bevisligen i ackord utgifvit och hvilken, enligt den i Kongl. Maj:ts Bref af den 2 Februari 1833 stadgade grundsats (se bilagan), skulle utan afdrag vid afskedstagandet ersättas. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles vördsamligen. Stockholm den 29 November 1862. W. Al. tiel 'Witus.