Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Finner nämnde biskop sig kunna för en eller annan embetsbroder afhjelpa nöden, så är det hans ensak. Så ock öfriga rikligen aflönade pastorer. Man torde dock böra taga sig till vara att beskylla den ena eller andra för snikenhet, om ej behofvet på detta sätt blir afhjelpt. Ty man bör 2:o ej heller förgäta, att komministrarne nu mera icke äro tillfälliga biträden åt pastorerne, utan ordinarie tjenstemän, som till församlingarnes tjenst af församlingarne sjelfva väljas, utan att pastor dervid eger att utbedja eller undanbedja sig ett sådant biträde. Vidare bör man erinra sig, att de svagaste komministerlöner icke så sällan förefinnas, der pastors inkomster likaledes äro så svaga, att, om lian skulle dela dem jemnt med komminister, ingendera finge »lagom», eller nu s. k. »anständig bergning». Betraktar man således nu existerande faktiska förhållanden ur rättvisans och billighetens synpunkt, så lärer ej kunna förnekas, att under tiden intill dess löneregleringen blifvit verkställd, någon annan hjelp behöfves än den, som bättre lottade embetsbroder möjligen skulle kunna lemna —• men detta endast i form af almosa — åt de nödställda. Jag vill ej misstänka, att hos pluraliteten af Rikets Ständer eller af deras Höglofliga Stats-Utskott obenägenheten att afhjelpa ifrågavarande behof, skulle härröra derifrån att man anser den undervisning och vård, som det är presterskapets dyra åliggande att lemna, öfverflödig i jemförelse med andra medborgerliga kunskaper. Men i afseende på komministrars behöflighet vid dessa åliggandens bestridande vill jag dock medgifva, att förhållandet der och hvar möjligen kan föranleda undantag. Der och hvar förefinnas nemligen obehöflig» komministraturer, och dessa böra, enligt författningen, af vederbörande löneregleringsnämnder i underdånighet anmälas till indragning.
Man säger sig vara bekymrad för ett önskadt slut på denna fråga, emedan meningarne åro så mångfaldiga och emedan missnöjet med den nuvarande representationen är så stort. Det förhåller sig med detta missnöje, mine Hrr, alldeles som med den jemmerklagan man hör öfver den onda verlden. När man skall skiljas från henne, vill ändå ingen derhän. Man skyller nu allt ondt på det närvarande representationssättet, men när det skall förändras, så har man dock sina betänkligheter. Man vet hvad man har, men är oviss om det kommande bär lill afgrunden, eller till lycksaligheten. Att antaga Hr Åkermans förslag, är detsamma som ali säga alls intet. Likväl har en af Konungens rådgifvare, hvars röst man här vill göra sig till godo, yrkat, att R. o. Ad. må uttala en mening. Det är också hvad jag för min del i förmiddagens plenum har gjort, men jag önskar, att R. o. Ad. måtte uttala en mening öfverensstämmande med den, som Ståndet uttryckt både vid föregående riksdag och under den nuvarande, och detta är icke den sväfvande mening, som Hr Akerman framställt. Här har talats om beliofvet af statistiska uppgifter och bristande kännedom hos Const.Ulsk. för ali handlägga delta ärende. Jag erkänner fullkomligt dessa brister, men de höra icke lill frågan om den 220 Den 12 Mars e. m. mening, som R. o. Ad. nu skall uttala. Jag hemställer alltså vördsamt, att U. o. Ad. måtte förkasta denna obestämda mening. Några ledamöter yttrade härtill bifall. Ilr Lagerhjelm, Pehr: För den som haft tillfälle att öfvervara R. o. Ad:s discussion i detta ämne den 28 Aug. sisth är och de nu förflutna, var det icke svårt alt förutse, alt denna dagen skulle .blifva den betydelsefullaste. Jag har derföre tagit mig friheten att ännu en gång begära ordet, för att genomgå de anmärka', som blifvit gjorda, sedan jag sist hade ordet, och hvilka, ehuru riktade emot Hr Åkermans förslag, likväl äfven träffat mitt, emedan Hr Åkermans och mitt förslag i många väsendtliga punkter öfverensstämma. Frih.
Jag ingår alldeles icke i den conclusion, som denna citation medförde; men då en annan talare har klandrat, att man anförde densamma såsom ett bevekande skäl, så får jag förklara, att jag ingalunda delar detta klander, ty vi måste öfver hela verlden samla erfarenhet, för alt veta huru vi skola förhålla oss; vi höra komma ihåg Schillers bekanta ord: ”Die Wellgeschichte ist das Weltgerichl”. ”Verldshistorien är verldehs dom”, mine Hrr! och derföre har den talare, som anfört exemplet af enthusiasmen efter slaget vid Jena, i min tanka, haft fullkomligt fog dertill. En annan talare har anfört, alt mångfald i förmögenhet är ganska användbar i fält; jag måste då återgå lill mitt första yttrande, att nemi. de som härutinnan blifvit af lyckan gynnade, vanligen äro bortskämde harn, som jag ej vet hvad de skulle duga lill; ty om de kunde laga en soppa, så kunde de åtminstone blifva kockar, men de äro tyvärr endast vande vid att itta densamma. Afven har här blifvit sagdt, ”att en skäligen liten ledsamhet uppkomme genom en fördröjd examen.” Jag ingår helt och hållet derpå, lika som jag instämmer uti sjelfva andan af detta uttryck, att nemi. Sveriges väl skulle i betydlig mån befordras, om litet mera militäriskt element ingingc i nalionaluppfostran. Jag går kanske för långt i min sats, då jag skulle önska, att då och då exercera slängbataillon med en del af den civila embetsmanna-corpsen. Sist har här blifvit yttradt, ”alt ibland de approberade fans en stor del dugliga.” Men, mine Hrr, huru kan det blott vara en stor del, dä det måste vara alla? Jag förstår i sanning ej den landshöfding, som approberar en legd karl, som icke är duglig; jag förstår ej den regemenls-chef, som icke gör landshöfdingen uppmärksam på ett sådant förhållande. Jag vill nu icke vidare upptaga R. o. Ad:s lid, utan jag slutar med att rösta bifall lill Ulsk:s betänk.
Förslaget till stadgar antogs efter n&amp;gra mindre ändringar, och framgbr af dessa a t t heiiiniets uppgift skall blifva att för liingre eller kortare tid erhjuda inackordering åt sådana bildade kvinnor, svenska eller utländska, so111 ägna sig åt iiildervisni~ig eller uppfostran. Särskildt vill hemmet blifva en tillflyktsort för sådana lärarinnor, soin för tillfället sakna anställning eller som af hälsoskäl. behöfva någon tids hvila. I man af iitryinme skall heminet ock vara öppet för de kvinnor, som vistas i Stockliolm i och för studier. Sedan stadgarne blifvit godkända k&amp;stitaerade sig den.nya föreningen under namnet, Föreningen för Stockholms inernationella lararinrieliemw och invaldes i styrelsen fruarna K. Boliman f. Riiffel, M. Frestadiiis, Rend Millet, A. Schulthess, D. Schwartz, W. Uppström och A. Wicander samt lektor J. Hiimble och pastor R. Osterinan. Till dessas suppleanter valdes fru G. Linder samt fröknarna Th. Geijer och A. Ulrich .. Till revisorer valdes fröken Anna Lindhagen och rektor J. Löfvdn med fröken H. Palmqvist som suppleant. fi: i:. DB den id6, livars belijartansirärda syfte s 4 oredan på det varrnaste sökt framh %lla nn tyckei blifva en verklighet, vilja vi liarrned uttala den förhoppningen, att det nya företaget inåtte liafva den framgång det goda ändamålet.förtjaiiar. Genom sin platsförmedlingsbyrå kominer nainligen Förbundet dagligeii i förbindelse ined lärarinnor sk väl utlandska soni .inl#iidska f r h skilda delar af v i i t. land ocli koinna till Stockholm ' för olika iiiidainål, ocli har darföre rikligt tillfalle a t t iakttaga Iiuriiscjin var liiifviidstad lider en beklagansviird brist pk 121nplig.a p5 en gång goda och billiga inacltorderiiigsstlllen, dar denna ka.tegori af arbetande kviniior kunna finna tillfälliga lieiii.
Jag får såledesanhållla, att K. M:s Propos. i denna del måtte öfverlemnas till Bevilln:sUtsk:s behandling. Jag anser en sådan åtgärd desto heldre vara nödvändig, som K. M., då Han i Sin Propos. omnämner att allmogens uti vissa trakter af Stora Kopparbergs län åtnjuter befrielse från en del af den allmänna bevillningen, tillika yttrar alt befrielsen grundar sig icke allenast på allmogens skyldighet att leverera mantals-kolen in natura lill Bergslaget, utan äfven på utgörande af den s. k. kungsgårdshjelpen, hvaremot, såvidt jag kunnat finna, Utsk:s hemställan endast vidrörer den första af berörde omständigheter, ehuruväl den andra jemväl bordt tagas i betraktande. Frih. Åkerhjelm: Sedan Frih. Palmstjerna fästat upmärksamheten på nödvändigheten att öfverlemna behandlingen af den i sista punkten af i Utlåt, förekommande frågan till BevillmsUtsk:s handläggning, får jag mig med honom förena och afstår från ordet. Hr von Troil: Med anledn. af Frih. Palmstjernas framställning, att den i sista punkten af Utlåt, afhandlade fråga borde till BevilluisUtsk. öfverlemnas, ber jag att få fästa upmärksamheten deruppå, att den afdelning af StatsUtsk., som haft utarbetandet - Den 22 Mars f. m. 309 tandet af denna fråga sig updråget, har ansett att då lindringen i bevillningen stod i sammanhang med den öfriga frågan, StatsUtsk. både kunde och borde föreslå R. St:r att deröfver fatta beslut. Men då denna fråga ingalunda inverkar på hufvudsaken, vill jag för min del icke motsätta mig det yrkande, Frih. Palmstjerna framställt. Hvad för öfrigt vidkommer Hr von Ilartmansdorffs ytterligare anmärkn:r i afseende å StatsUtsk:s skyldighet att framlägga noggranna kalkyler öfver Statsverkets förlust till följd af förslagets genomförande, så hafva dessa anmärkmr blifvit af Frih. Palmstjerna så fullständigt vederlagda, att jag ej har något att i detta afseende tillägga.
Jag utbeder mig alltså på här anförda grunder, hvilka jag är beredd att, om så skulle behöfvas, vidare styrka och utveckla, att få för Rikets Höglofliga Ständer föreslå och anhålla, det ett så stort årligt statsanslag, som enligt för elementarläroverken gällande stat erfordras till aflönande af fyra lektorer, måtte beviljas för anställande af en lektor i klassiska språk vid hvartdera af de ännu tillvarande fyra endast på reallinicn fullständiga elementarläroverken i riket, eller — i fall hinder skulle möta för beviljande af hela detta anslag — åtminstone åt en lektor med uppgifne bestämmelse vid det i Helsingborg. Med anhållan om remiss af denna min vördsamma motion till vederbörligt Utskott, får jag förklara att, om så skulle äskas, vidare upplysningar rörande här föredragna ärende skola blifva samma Utskott meddelade. Stockholm den 15 November 1865. N. Th. Simonsson. 198 Motioner i Presle-Ståndet 1865. N:o 91» Af Kyrkoherden Simonsson! Om underdånig hemställan till Kongl. Maj:t, om utfärdande af en nådig Förordning derom, att ersättning för innehafvare af militie-, civil-, ecklesiastikoch andra stater anslagna boställen för å jordens drainering nedlagd kostnad, måtte beredas derigenom, att samma kostnad må fördelas i öfverensstämmelse med hvad Kongl. Kungörelsen den 16 Januari 1863 för likartade fall föreskrifver. Att ett Rikets Högloiliga Ständer understäldt förslag en gång blifvit utan framgång, torde ej i sig innebära något tillräckligt bevis, att samma förslag skulle varit förfeladt eller i sig sjelft oantagligt, Meningarne vexla med tiderna, och hvad en tid ogillat och förkastat, kan af en annan tid vinna bifall och understöd. En sådan förändring i omdöme och beslut torde särdeles då med någon sannolikhet kunna väntas, om en sednare erfarenhet bekräftat ändamålsenligheten och behöfiigheten af en åtgärd, som, då den först föreslogs, var mindre bepröfvad och derföre ansågs vägad.
Som emedlertid exclusiva privilegier , då de ej på kortare tid , såsom en rättvis belöning , utan pä längre tid, sorn en uteslutande förmån, varda meddelade, ostridiat kunna räknas ibland de största hinder för konsternas , handelns och slöjdernas framsteg, dels derföre , att de qväfva den täflan, som utgör själen af all industri, och icke allenast hindra hvar och en privilegierad Näringsgren att sträfva till en högre fullkomlighet, utan äfven, enligt erfarenhetens vittnesbörd, genom privilegii-innehafvarnes trygghet för alla medtäflare ,ofta nedsätta en sådan privilegierad slöjd eller slöjde-product till en allt större grad af försämring och ofullkomlighet , dels ock derföre , att de göra hvar och en annan medborgare modfälld, sorn, med ett lika lagligt utöfvande af sina krafter, ser kretsen för sin verksamhet inskränkt eller afbruten , och den privi» le - Din 2' Juli. 57 legierade medlemmen ensam skörda de frukter, pä hvilka närings-omtanken och konstfliten äga. ett gemensamt rättvist anspråk; så få Riksens Stander, på dessa grunder, hos Eders Kongl, Majit anmäla deras förnyade underdåniga önskan, att Eders Kongl. Majit taktes göra Nådigt afseende på hvad Riksens Ständer i detta ämne, vid tvänne Riksmöten, till Eders Kongl. Majit underdånigst hemställt. Riksens Ständer framhärda med djup undersåtlig vördnad, trohet och nit , Stormägtigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Majtts underdånigste , tropligtigste tjenare och undersåter På Prest-Ståndets vägnar J. A. Lindblom n. v. Talman. På Bonde-Ståndets vägnar Lars Olsson n. v. Talman. Uppläst hos Samteliga Riks-Stånden den 2 Juli. Stormägtigste Allernådigste Konung! X anledning af hos Riksens Ständer gjord motion, om tillåtelse för Allmogen i Skåne att an - På Riddersk. och Adelns vägnar Carl Mörner h. t. landtmarskalk. På Borgare-Ståndets vägnar H. N. Schwan h. t. Talman.
Det är, såsom jag redan yttrat, likgiltigt, om ordet rörelse inflyter; men sedan flera förenat sig om mitt förslag, såsom det för närvar, lyder, finner jag mig bunden dervid, såvida icke dessa ledamöter jemväl medgifva tillägget. Hr Stuart: Den af Hr Dalman anmärkta uteslutning af ordet rörelse undföll verkligen min uppmärksamhet. Jag finner för min del af föga vigt, antingen detta ord borttages eller qvarstår; men då det sednare möjligtvis kan åstadkomma mera bestämdhet i begreppet samt fullständighet, torde det derföre böra i den nya redactionen bibehållas. Gr. Posse: Sedan Hr Stuart förklarat sig icke hafva något emot det begärda tillägget, och HrLefre'n jemväl enskildt yttrat sig deri instämma, medger jag, att ordet rörelse må införas i förslaget. R. o. Ad. förklarade det af Gr. Posse nu upplästa förslag såsom Ståndets gemensamma tanke, endast med tillägg af ordet rörelse efter orden: Bankens vård. Förslaget till förändring i y5 § Riksd.Ordn. upplästes, så lydande: Till grundlags och bancolags stiftande, m. m. Hr Rosenblad, Bernh.: Till följd af det nyss fattade - Den 22 December e. m. 44g de beslutet kommer det föreslagna tillägget i y5 § Riksd.- Ordn. naturligtvis att förfalla. R. o. Ad. förklarade som sin gemensamma tanke, att, till följd af den utaf R. o. Ad. gjorda anmärkn. vid förslaget till förändrad redaction af 72 § Reg.F., det i anledn. af sistnämnda förslag föranledda tillägg i 75 § Riksd.Ordn. ansågs böra förfalla. Företogs till pröfning Statsoch Oecon.Utsk.ms d. 1 t dennes f. m. på bordet lagda utlåt. N:o 48 i anledn. af väckt motion, angrde voteringen i Skåne. Gr. Horn, Claes Fredr.: Under åberopande af min vid betänk, fogade reservation yrkar jag ålerremiss.
De tillgångar, som på detta sätt beredas, böra och kunna, enligt Utskottets tanka], med största gagn användas till befordrande af sådane ändamål, hvilka, ehuru ej direct produetiva, likväl äro vilkor för de produetiva näringarnes förkofran, men, begagnade såsom förlag för näringarne, blifva de alltid otillräckiiga och ofta, blott medel att gynna sådane näringsgrenar, hvilka, i följd af dryga tillverkningskostnader, sakna den uppmuntran, sorn finnes i en god afsättning, och hvilka således egentligen ej kunna anses vara naturliga för vårt land eller våra samhällsförhållanden» Under tillämpning af dessa i-'korthet framställda allmänna åsigter, anser Utskottet sig icke kunna understödja den af Friherre Ehrenborgh framställda motion. Ankom till Éxpi-Utsk. dea 1 Oclober.
Jag kan icke dela Hr af Dalströms åsigter, i afseende å behofvet för militära personer af ett så beskaffadt oerhördt, orimligt undantag i lagstiftningsväg inom ett constitutionelt samhälle, der lagstiftnings-principen måste utgå i första rummet från jemlikhet inför lagen. i8o5 års författning tillkom genom ett enstaka förhållande inom Den 14 Mars. Stockholms garnison; Jag vet dock icke att författningen vid något enda tillfälle behöft tillämpas, och äfven derföre anser jag angeläget vara, alt den upphäfves. Jag är fullkomligen öfvertvgad derom, att hvarje militär-person, som gör sig mödan att med eftertanka besinna förhållandet, skall med den äre-känsla, som ligger inom militär-ståndets natur, finna orimligheten af detta stadgande. Hr af Dalströms lagstiftningsåsigter värderar jag icke högt, då han sätter 66 r:dr 32 sk. böter och fästning i bredd med urbota spöstraff, beräknadt dubbelt emot hvad I o ge 11 i allmänhet utsätter för sådana förbrytelser, som uti i8o5 års författning omnämnas. Jag vidblifver behofvet af denna författnings undanrödjande, så mycket hellre, sorn tillämpning af Gr. Lövvenhjelms anmärkning, alt så beskaffade lagförändringar borde vidtagas i ett sammanhang, icke kan komma i fråga, enär ingenting rubbas i gamla Jagen, derigenom att en under ett annat regeringssätt tillkommen orimlig exceptionsförfattning borttages. Ilr af Dalström: Jag är visserligen af samma tanka som Gr. Anckarsvärd, då han anser alla medborgare böra vara lika inför lagen; men jag hemställer, om i förevar, fall den satsen i sin helhet kan vara tillämplig, om ej en embetsman, stadd i tjensteutöfning, bör äga mera skydd, än hvilken annan lösdrifvare, som vistas på gator och allmänna vägar. Hr Ribbing, Bengt: Jag sill blott fästa uppmärksamheten derpå, att militär-personer nyttja sidogevär vid andra tillfallen, än då de äro stadde i tjensteutöfning, såsom t. ex. vid baler, spektakler. nr. m.
Men sitt stöd finner den förnämligast hos de högre klasserna, och har af sig sjelf aldrig visat synnerlig nitälskan för folkets själavård och undervisning. Deraf Sekternas ingång hos folket; emedan de mer verkat för mängden och afsett dess behof. I synnerhet gäller detta om Methodisterna, hvilkas framträdande innom Engelska kyrkan (från hvilken de ej söndrat sig i bekännelse; men så mycket mer i kyrkofattning) motsvarar Pietismens i den Lutherska. Man kan ej neka, att det nit om Christendomens utspridande, som i sednare tider i England visar sig verksamt, först från Sekterna utgått, och sluteligen äfven väckt kyrkans. Nu beklaga dennas ifrigaste försvarare dess fordna dvala. Vi hafva tillåtit, säger en af dem 48 – en ofantlig folkmängd att uppväxa utom kyrkans område, utan att hinnas af dess lärdomar och tröst. Vi ha lefvat overksamme i vår ro, litande derpå, att kyrkans rikedom vore tillräcklig för alla hennes behof. Det fält, som vi vårdslösat, hafva andra odlat. Det är ibland de fattiga, det är förnämligast ibland den nya befolkning, som uppvext kring våra manufakturer, som Sekterna funnit sitt rike, nu så mäktigt och stort, att vår kyrkas fruktan sluteligen äfven väckt hennes nit om själavården bland folket 49. Sent, allt för sent beklagar Engelska kyrkan nu isynnerhet sin ställning i Irland; under det den vanmäktige våldsamheten af dess nyvaknade nit hos många här ofta tydligt nog visar sin härkomst ur en föga ren källa. – Hvad skall man säga om dem, som i afseende på de Irländska Katolikerna icke nu veta, att anropa bättre medel, än en ny Cromwell! 50 Engelska kyrkan i Irland hvilar på konfiskation, som i detta land sträckt sig till allt, till det andeliga som det timeliga. Med Reformationen blef den katolska kyrkan i Irland en konfiskerad kyrka, i hvars alla temporella rättigheter den protestantiska inträdde. I följe deraf omfattade den nya statskyrkan, till namnet och till inkomsterna, alla Biskopsstift och eklesiastika lägenheter på ön, midt ibland en till största delen katolsk befolkning 51.
Uti Halland finnas 212 större och mindre lägenheter, hvilka innefattas under namn af kyrkohemman. Tvistefrågan är nu den, huruvida dessa lägenheter äro Kronans eller kyrkornas. Huru har denna fråga uppkommit sedan Halland i 200 år, eller allt ifrån freden i Brömsebro år 1645, lydt linder Sveriges Krona, och sedan hemmanen under tiden afven varit af kyrkorna begagnade? Jo, det hände sig, alt år 1823 uppkom håga huruvida hemmanet Lyngåkra var Kronans eller kyrkans. K. M. resolverade den ig Augusti s. å., att hemmanet var Kronans. i8i5 förekom enahanda fråga om andia hälften af samma hemman. K. M. afgjorde den 2g Mars samma år : att det var ett kyrkohemman, trien förklarade tillika, allden förra resolutionens stridighet med deu sednare härledde sig derifrån, att de handlingar, hvarpå sednare beslutet hufvudsakligen sig grundade, icke varit företedda eller kända då första beslutet fattades. De handlingar, sorn i detta beslut åberopas, äro hufvudsakligen Lunds landabok af i56g, innehållande en förteckning på kyrkornas jord inom Lunds stift, jemväl i Halland, hvilken bland annat innehåller: ”Doininium utöfver alla föreskrifna thessa kyrkogårdar häfver K. M.” Men denna bok är icke uuderskrifveu och har följaktligen icke kunnat anses såsom en gilllig handling. Dernäst finnas en jordebok öfver Halland, upprättad året efter lieden i Brömsebro eller 1646, hvilken upptager landskapets hemman och lägenheter, sä - i8o Den 7 November e. m. dana de befunnos vid Hallands återgång under Sveriges Krona. Denna jordebok, uti hvilken förevar, lägenheter äro upptagne såsom kyrkohemman, äger all den gilltighet som en officiel hand ling kan hafva. A andia sidan anföresratl de så kallade kyrkohemmanet!, dels varit indelta t. ex. under Skånska Adelsfanan, och dels förlänia åt Grefve Lilje och andra adelsmän, samt slutligen att vissa af dem blifvit köpta till frälse af Adr. Tripp och derigenom kunna räknas till de s. k.
Uti en den 27 Oktober sistlidet år aflåten nådig Proposition har E. K. Majit täckts meddela Rikets Ständer hurusom E. K. Maj:ts Befallningshafvande i Skaraborgs län i skrifvelse den 10:de Juni 1857 underdånigst anfört, att, då anlaget blifvit, det Bill. till R. St. Kronofogdarne, så vidt möjligt vore, borde vara försedde med boställen, E. K. Maj:(s Befallningshafvande anset! sig pligtig att tillse huruvida tjenligt boställe kunde beredas för Kronofogden i det nybildade södra Wadsbo fögderi och dervid funnit en för sådant behof passande lägenhet vara all tillgå uti del till Statsverket indragna f. d. Ilofsmedsboslället vid Westgöthe regemente Låstad Jägaregården, 1 mantal i Låstad socken, beläget invid allmänna landsvägen emellan städerna Mariestad och Skara, på två mils afstånd från förstnämnde stad, hvilket boställe nu vore, mot en afgäld af nio tunnor spanmål ärligen, utarrenderadt på obestämd tid och således kunde, efter det nuvarande arrendatorn åtnjutit laga fardag, blifva för omlörmälda ändamål användbart; hemställande, med afseende härå, E. K. Maj:ts Befallningshafvande, att förenämnda hemman mätte anvisas lill boställe åt förrbemälde Kronofogde; och sedan Kammarkollegium samt Slats-kontoret, uti häröfver afgilvet underdånigt yttrande, tillstyrkt bifall till ifrågavarande hemställan, i hvilket yttrande Krigs-koliegium jemväl instämt, har, med anledning af hvad sålunda förekommit, E. K.
Ständer aflemna en allmän redodogörelse för förvaltningen af det mig anförtrodda Justitiae-OmbudsmansEmbetet, oell att deruti utreda Lagskipningens tillstånd, söker jag nu att uppfylla genom ingifvande af mina tryckta Embets-berättelser för åren i33o och i83i, samt genom omförmälandet, i denna, af sådana Actions-åtgårder, som under de sistförflutnä åren i832 och i833 blifvit slutligen afgjordt, med hvad mera af Embetsgöroraålen, som kan förtjena uppmärksamhet. Vid öfversigten deraf visar det sig, alt de af Domare och andre Embetsmyndigheter begångna fel och försummelser, som lill min kunskap kommit, både till antal och beskaffenhet varit ringare än under någon föregående femårig period, sedan vår gällande grundlag stiftades. Men jag har icke bordt låta bero vid de underrättelser derom, hvilka i mitt Emhetes Archiv äro att tillgå, och derföre ifrån Advocat-Fiscalerne i Kongl. Maj:ts och Rikets Hof-Rätter infordrat uppgifter på de aetioner, som blifvit anställda och genom utslag afgjorda emot Domare och andra under Hof-Ratterne lydande Embetsman.