Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På dessa grunder, och då tillika Ut* Constitutions-Vstkottets betänkanden. 175 skottet funnit irsta puncten tarfva någon mindre jemkning i Ordsställningen, samt andra puncten en bättre articulation af den successiva upphöjelsen i Friherrlig och Greflig värdighet får Utskottet, för den behandling 56 §. RegeringsFormen anvisar, vördsamligen tillstyrka Riksens Ständer antagandet af en så lydande förnyad Redaction af nämnde Grundlags 37 §. ”Konungen äger att i Adligt stånd upphöja Män, som genom trohet, tapperhet och dygd, lärdom och nitiska tjenster, gjort sig af Konungen och Riket synnerligen förtjenta. Konungen må jemväl, såsom belöning för stora och utmärkta förtjenster, tilldela Adelsmän Friherrlig och Friherrar Greflig värdighet.” ’ Ej må Adelskap eller Friherrlig eller Greflig värdighet, som hädanefter förlänas, tillfalla flera än den, hvilken Adlad eller upphöjd blifvit, och, efter hans död, i rätt nedstigande, led efter led, hans äldsta manliga Bröstarfvinge af äldsta grenen, samt, efter denna utgång, Stamfaderns närmaste manliga Afkomling af då lefvande äldsta Slägtgren, och så vidare. Om genom arf Adligt stånd tillfaller den, som redan blifvit deruti sjelf upphöjd eller genom närmare Arf insatt, upphöra hans e - 176 Constitutions-Utskottets betänkanden. get Adelskap,’ så framt detta icke är af högre värdighet, i hvilken händelse Stamfaderns Adelskap öfvergår till närmaste slägtgren ; linnes ingen sådan, utslockna Ätten. Förklaras någon sitt Adelskap förlustig, tillfälle detsamma den, som dertill, enligt här stadgade grunder, närmast berättigad är.” Stockholm den 21 Junii 1825. Ankom den 1 Juiii 1823. Memorial, till Riksens Ständer, med hemställning om en underdånig anmälan, i afseende på innehållet af Q morn. 4 §. Tryckfrihets Förordningen.
Det har blifvit omnämnt att tvenne eommunica; Deri 1 September f, m7 tionslcder derifrån till hafvet kunde begagnas; den ena söder ut åt Luleå Elf, och den andra österut, åt Calix Elf, af hvilka, den förra, så väl i afseende på dess större farbarhet, som de fördelaktiga lägenheter till nya Anläggningar, hvilka der förekomma borde föredragas, ehuru den sednare i en framtid äfven förmodas blifva af vigt. På grund häraf, har uti de till Riksens Ständer ingifne motioner, blifvit föreslagit, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet borde anhållas, det ett tjenligt MasuDgsställe med nödigt skogsfång, måtte på den södra linien utses, samt en Masugn på allmän bekostnad uppbyggas, äfvensom att en tjenlig transportväg öfver Land borde anläggas, från Gellivare till Luleå Elf, och denna Eif medelst uppränsning samt hamnställens och Lastningsplatser* utrymmande göras beqväm för båtfart i stort, hvarunder tillika lämpliga Vattenfall, Nybygges lägenheter och skogstrakter borde för Iram. tida anläggningar utses och afsättas, till hvilket allt en fond af 50,000 R:dr Banco ansetts nödig att efter behof utgå och användas.
Frän Lagsamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskotten: Af den 23 dennes: N:o 133. Öfver väckte motioner angående yrkad frihet till svedjande å skattehemmansägor, samt begagnande af masteträd och ekar^ Frän Allmänna Besvärs■ och OeconomiUtskottet; Af den 21 dennes: J i. 1. .4 \ . 3 r N:o 150. I anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddelte Betän - 1*44 Hen a 9 julli e. m. iands, rörande dels vackt fråga oin rättighet för estra Roterings-skyldige, att för sine Nummer anställa legning inom Beväringsåidern , * dels yrkad tillåtelse för Rotehållare, att sjelf•ve besörja anskaffningen af beklädnad at sine Soldater* No 151. I anledning af återremiss å. Utskottets förut afgifne Betänkande, i frågan oro nödvändigheten af krönta kolskrindor, och angående kolmätare. Frän Expeditions Utskottets Af den 17 denness Om aflöning för tvenne ExtraÖrdinari® Cancellister m, m. Justerades följandet Utdrag af Protocollet, hållit hos Hög* loflige Ridderskapet och Adeln vid Ijagtima Riksdagen i Stockholm, för» middagen deri 39 Julii 1823. S. D. Remitterades till Bevillningsutskottet t Herr Hjertås, Gustaf, motion angående dels #n progressiv ökning af dea nuvarande recom - Den a g Julii «. m. mettdations-afgiften för bref, san^t dels fran» kering af bref. Ut supra.
"Då all annan i Riket hefintelig, Rotering underkastad, Jord af Krono-, Skatteoch Frälse-natur, enligt Rikets Ständers beslut, borde vara till Kneckteoch Råtsmansliållet indelad, men Hemman-och Hemmansdelar eller Jord likväl gifvas, sorn ännu ej kommit att vidkännas ett sådant onus, utan att något motsvarande dem alagdt är, skola desse, utan afseende derpå , antingen de tillhöra Land eller Stad, för en sådan rotefrihet, så länge de den åtnjuta, årligen betala Tolf R:dr för belt Hemman och i lika förhållande för mindre delar eller Jordlotter &c. (SeredactioneniFörfatln.-Försiaget). 492 Stats -U tskottets 8:cle Voteringen. Den som bifaller BevillningsUtslottets af Hög lod. Ridd. och Adeln, Högv. Prestesamt Hederv. BondeStånden, antagne Förslag att ”Spannemåls-handlande, som icke äro Jordägare, Arrendatorer eller brukare af Hemman på Landet, taxeras efter deras rörelse, lika med Städernes Handlande, röstar Ja. Den det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej; kommer, enligt Vällofl. BorgareSlåndels beslut, i BevillningsFörordningen att i stallet intagas ett stadgande af följande lydelse; Spanncmälshandlande böra för deras särskildta Handelsrörelse beskattas ehvad den idkas pä Land eller i Stad i följd hvaraf^ Bevillning ; enligt denna Art.; bör erfåggas äfven för sadan Spanncmälshandel; som af Jordbrukaren drifves och bevisligen Öfver stiger beloppet af dennes egna produetion eller egna behof. Dessa Propositioner hafva besvarats med 85 Ja och 33 Nej; hvarjemte en sedel måst casseras; och då Ja vunnit, är bifallet, att "Spannemålshandlande, som icke äro Jordägare, Arrendatorer eller Brukare af Hemman på Landet, taxeras efter deras rörelse lika med Städernes Handlande. g.ile Vateringen. Den som antager BevillningsUtskottets af Hederv.
RiksStånden ens ifrågasatt någon rubbning af denna grund. Sedan emedlertid numera ett större antal af RiksStåndens Ledamöter funnit åtskilliga betänkligheter vi<J alt uppfylla den lofven och försäkran, Konungen och Rikets sislförsamlätle Ständer gifvit innehafvarne af Bankens Sedlar, och många Ledamöter af Hedervärda BöndeStåndet bestämdt förklarat, att de anse både Landets väl och Bankens säkerhet fordra eu ytterligare nedsättning af det Silfvervärde, hvartill Banco-Riksdalern blifvit af Rikets sisi församlade Ständer bestämd; anser Utskottet sig böra under närmare granskning taga livad emot den fastställde myntbestämningsgrundens bibehållande blifvit anfördt, hvilket Utskottet finnér inskränka sig till följande hufvudsatser: a)' att det skulle leda till allt för stor uppoffring å Statens sida; 1>.) att Bankens tillgångar skulle af alla penningeegare sä hårdt anlitas, att Bankens oförmåga tili vexlingens fortsättande deraf klefve en följd och Gapitalisterne skyndade att uppsäga sine fordringar för alt uttaga Silfver, som de skulle gömma intill dess Bankens nya obestånd inträffade, för att åter göra en oförtjent vinst på den skuldsattes bekostnad; c) att allt Capital värde, alla årliga ränteliqvider emellan enskilde och alla skatter skulle förhöjas; men värdet å fastigheter och landets produeter sänkas samt sålunda största förlägenhet och nöd för landet och dess hnfvudnäringar uppstå; d) att Silfret skulle blifva en exportvara till den stora verldshandeln och ej. vidare hit återkom ma. 8 Baneo&tskoltets Tillåtande N:o 17. Hvad beträffar förstnämnde sats får Utskottet erinra, alt någon annan upoffring från Statens sida, i och för realisationsföretoget icke blifvit ifrågasatt, än alt dels 4 proc. ränta samt 2 proc. afbetalning årligen å det belopp, 4,400,000 Rdr af Statens skuld till Banken, för hvilket RiksgäldsContorets
Att bestämma samverkningen af alla dessa dygder eller arbetsprof, är väsendet af mensklig Regering; i likhet med Guds Regering i Naturen. Dygdens eller Förtjenstens Rätt utgör Mensklighetens eviga regerings-form; eller all regeringsforms moraliska ideal. Det enda, som vid hvarje regeringsform är alltid proportioneradt till Ed och Förbund, är – att hålla dem; eller ock, om de verkligen böra häfvas, att det sker – med Parternas fria samtycke. Det härmed sagda ”är ställdt mot Republikernas irring; hvilken synes blifva vår tids största onda. Ty denna irring söker i sin förtjusning en Frihet, som till sitt väsende är en rättighet att göra med samma lätthet orätt som rätt; och vore Naturen ej mäktigare än de irrande Menniskorna, så skulle den kunna, genom sitt vilda rop om Jemnlikhet, tillintetgöra alla Dygders heliga värde”. – De positiva motsatserna till Förstånd, Helsa, Arbete, äro: Vildhet, Last, Ogerning. Förståndet kan, genom Qvickhet, urarta till Vildhet; Helsan, genom Lystnad, till Last; Arbetet, genom Herrsinne – det Herrsinne, som uppnäres af Yppighets-begäret – till Ogerning. Det språk, som Svenskarne tala, vet, att Dygd kommer af Duga, Nöje af Nog, Värdighet af Värde, Ärlighet af Ära. Också hafva, från urminnes tid, de ädlaste af Svenskar deruti följt Naturen och dess lagstiftning). Sådan är Thorilds exposition af sin boks sex första capitel; åt hvilken jag sökt gifva en större fullständighet genom de af mig bifogade parentheserna och utdragen; öfverallt, så långt möjligen ske kunnat, bibehållande hans egna ord. Sjelf tillägger han: ”om de sex följande capitlens innehåll skall nämnas, då de utkomma”; men af dem utkom, såsom redan blifvit sagdt, endast det första, – eller i ordningen det sjunde.
Skrifvelse N:o 156. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 8 Oktober 1860. Preste-Slåndet den 10 Borgare-Ståndet den 10 Bonde-Ståndet den 12 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, rörande båtsmåns tjänst göringsskyldighet. (Ekon.-Utskottets Utlåtande N:o 171.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har blifvit anfördt, huruledes det understundom inträffat, att indelta båtsmän blifvit, utan att af kronan åtnjuta högre dagspenning än 6 öre om dagen, qvarhållne för tjenstgöring å varfvet i Carlskrona längre tid än de, enligt kontrakterna, varit skyldige alt sålunda tjenstgöra; och ehuru båtsmännen, då Kronans tjenst sådant fordrar, böra lör densamma när som helst kunna användas, har det dock synts Rikets Ständer billigt att, då tjenslgöringstiden i land ulsträckes utöfver den i rotekontraktet bestämda, särskild aflöning båtsmannen derför bestås, så mycket heldre som, i händelse han kommenderas till sjös, förhöjd aflöning, enligt sjöaflöningsreglementet, af honom åtnjutes. Men då det icke ankommer på Rikets Ständer att meddela de närmare bestämmelser rörande sättet för utbetalning af den ersättning, som skulle kunna båtsmännen för dylik tjenstgöring bestås, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det 4 E. K. Maj:t täcktes i nåder så förfoga, att Kronans båtsmän, då de å flottans stationer eller eljest för tjenstgöring i land i Kronans tjenst användas utöfver den i rotekonlrakterna bestämda tid, må, för den öfverskjutande tiden, erhålla skälig ersättning. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 12 Oktober 1860. N:0 Expcditions-U tskottets Förslag lill undmi. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den lo Okt. 1860.
Af ett Utskottet meddeladt utdrag utaf Consistorii Academici protokoll för den 26 Februari innevarande år har Utskottet för öfrigt inhemtat, att byggnaden, hvars grund och yttermurar äfvensom yttre taktäckning vore fullt användbara, likväl, så vida densamma icke snart skulle blifva alldeles obrukbar, erfordrade fullständig reparation af inredning och takresning; att, enligt det först ifrågasatta förslaget, förändringarne ansetts kunna inskränkas dertill att, med bibehållande af ne dra våningen för de ändamål, hvartill de nu användas, flyglarnes yttermurar höjdes och öfra våningen inreddes till auditorium, museum och frökammare m. m.; att med det andra förslaget afsåges, att den östra flygeln, jemte det dess yttermurar höjdes, tillika skulle utvidgas på bredden, och vestra flygeln, genom nedtagande af en del utaf muren på södra sidan och anbringande af sluttande takfönster, gifvas en för vexthus mera ändamålsenlig konstruktion, än dess nuvarande; samt alt, efter det tredje förslaget, redan befintliga källrar skulle användas till anbringande af nu i vexthus brukliga värmeledningar, nedra våningen af husets medlersta del och båda flvglarne inrättas tili vexthus, medlersta delens öfra våning inredas till museum, samt bostad åt trädgårdsmästaren beredas uti en närbelägen grundmurad uthusbyggnad; Och har, såsom förut är nämndt, Konsistorium förordat sistnämnda förslag, genom hvars antagande den botaniska institutionen, enligt Konsistorii tanke, skulle för en längre tid blifva på ett tillfredsställande sätt tillgodosedd; varande dessutom upplyst, att Akademien saknade egna tillgångar till utförande af ifrågavarande byggnads-företag. Behofvet af en förändring utaf ifrågavarande, den botaniska institutionen i Lund tillhörande, byggnad torde icke kunna förnekas. Då emellertid, utom de flera olika förslag lill en sådan förändring, hvilka, såsom ofvan är nämndt, blifvit Slals-Ulskollels Ullålande Jt? 148.
Jag ska aldrig göra så mer.» Röstens ton lät så barnsligt uppriktig, att Margits kvinliga godhjärtenhet tigande samtykte till att låta det passerade vara glömdt. »Ja, ja, fröken, jag har glömskan att tacka för så mycket. Och hvad Valborg ska bli glad!» »Vet hon ..!» »Nej då, hur kan ni tro men hon har undrat hvarför ni på sista tiden varit så sällsynt, utan att kunna begripa att jag var den afskräckande.» Tänk, det fans en hemlighet dem emellan — en hemlighet, som ingen annan kände till, men som kaptenen småningom fördristade sig att hänsyfta på i ordalag, hvilkas innebörd endast Margit förstod. Han nästan jonglerade med allehanda muntra, försåtliga anspelningar. Hon befarade i början att han skulle gå för långt, men vande sig efter hand vid att betrakta deras första möte ur hans synpunkt — såsom ett det mest vanliga, uteslutande glada äfventyr. Ja, Valentin Jansons otvungna djärfhet och sega ihållighet tvang, efter hvad det tyktes, uppmärksamheten till sig med våld. Han hade redan länge utgjort det allmänna samtalsämnet. Ibland var det hans ridter, ibland hans sentida promenader, under hvilka han blifvit sedd, än med den ena, än med den andra, hvilka trängde fram till de kvinliga kretsarna, kringhvärfda af en mystisk atmosfär och dimdunkla antydningar om vissa nattliga uppträden, i hvilka han skulle ha spelat hufvudrollen. Och när han däremellan var alldeles osynlig en tid, för att sedan plötsligt stiga fram i breschen igen — med en fruntimmersbjudning hemma hos sig, med frukt och rhenskt, hvarvid han ångerfullt hänsyftade på många begångna synder, inskjutande någon galant liknelse i samspråket, så kunde fröken Janson till fullo förstå den kära Margits förtroende: »Du har en kusin, som är intressant, Valborg ... han är ett värkligt studium.»
jasminer och öfverväxt med kaprifolium. Jag visste sett en så vacker byggnad. Folk gick der in och inte hvad den kunde brukas till, men jag hade aldrig kom ut igen, och en dag stod dörren lemnad öppen. Jag smög dit och såg väggarna klädda med taflor af kungar och kejsare, och det var röda gardiner för menar. Jag bryter en syrenblomma och håller under näsan på fröken. fönstren med fransar på nu förstår ni hvad jag jag hade aldrig varit inne i slottet, aldrig sett annat än kyrkan men det här var vackrare; och hur mina tankar lupo, så gingo de alltid tillbaka dit. Och så småningom uppstod jag smög derin, såg och beundrade. Men då kommer det någon! Det fans bara en utgång för herrinte annat än att välja den! en längtan att en gång erfara hela behaget af enfin, skapsfolk, men för mig fans det en till, och jag hade FRÖKEN som tagit syrenen, låter den falla på bordet. JEAN. en hallonhäck, rusade öfver ett jordgubbsland, och Derpå satte jag till att springa, störtade igenom kom upp på rosenterrassen. Der fick. jag se en skär klädning och ett par hvita strumpor det var ni. Jag lade mig ner under en ogräshög, under kan ni tänka er, under tistlar som stuckos, och våt jord som luktade illa. Och jag såg på er när ni gick i rosorna, och jag tänkte: om det är sant att en röfvare kan komma in i himmeln och bli med änglarna, så är det underligt att inte ett statbarn här på Guds jord dotter! kan komma in i slottsparken och leka med grefvens FRÖKEN elegiskt. som ni i detta fall? Tror ni att alla fattiga barn haft samma tankar JEAN först tvekande, sedan,öfvertygande. ligtvis! Om alla fattiga ja naturligtvis! Natur FRÖKEN. fattig! Det måtte vara en gränslös olycka att vara JEAN med djup smärta, starkt i grefvinnans soffa, en häst kan bli smekt på nosen fins stoff hos en och annan, så att han svingar sig. opp i verlden, men hur ofta är det! Emellertid, Åh, fröken Julie! Åh! En hund kan få ligga chargeradt. af en frökenhand, men en dräng turnerar jaja, det
Majit ingifne underdåniga ansökningar, instämt i enahanda syftning nied denna Rikets Sländers Skrifvelse och Hernösands Consistorium i frågan afgifvit underdånigt yttrande, har den i slutet af sisllidne år församlade Skol-revision, i sin underdåniga reyisions-bernttelse, yttrat: att de inom Hernösands Stift varande elementar-läroverk, det fullständiga i Hernösand, eller högre lärdomsskola n och Gymnasium, jemte de högre lärdomsskolorne i Umeå, Frösö och Piteå, såsom grundläggande och förberedande en högre bildning, kunde för ändamålet anses tillräcklige, men ock, i anseende till de betydliga afstånden, behöfliga; att tillstyrkandet af den för Frösö skola gjorda underdåniga begäran kunde, i revisionens tanka, vara betänkligt, enär vid det förhållande, att Frösön vore belägen ungefär på lika afstånd med Umeå från Stifts-staden, men Piteå på nära dubbelt, och folkmängden i Norrbottens och än mer i Westerbottens Län betydligt öfverslege deni Jemtlands, det syntes, som skulle bifall lill Frösö skolas utvidgning hafva lill följd, att en lika utvidgning af Umeå och Piteå skolor ej kunde förvägras; och att obehöllighelen af en sådan tillökning utaf fullständiga läroverk i orter, så glest befolkade, sorn de ifrågavarande, snart skulle ådagaläggas genom det ringa antal lärjungar, sorn kornme att besöka dessa läroverk. Med afseende å allt delta och flere derjemte anförde skäf, ansåg revisionen sig icke kunna tillstyrka Rikets Ständers ofvanberörde underdåniga anhållan. Derjemte har Kongl. Majit, uti Sin Nådiga Proposition till Rikets nu församlade Ständer, angående Siats-Verkets tillstånd och behof, i Nåder gifvit tillkänna, att utom Rikets Ständers hemställan,angående utvidgningen af Frösö skola, från flere Stift, släder och läroverk inkommit underdåniga ansökningar om stiftandet af nya skolor, om utvidgandet af redan befintliga och om löneförbättringar; äfvensom att den sisllidne år församlade
Sedan detta Utskott uti afgifvet Betänkande N:o 99, under den 21 sistlidne Maj tillstyrkt: alt indeldta kavalleriets beklädnad, i likhet nied hvad vid indeldte infanteriet tillgår, måtte besörjas af dertill inrättade Directioner, hvilka för detta ändamål skulle uppbära medel genom sammanskott af Rusthållarne, antingen till ett visst årligt belopp efter allmänna öfverenskommelse^ eller beräknade efter anskaffningsvärdet och slitningstiden för lika persedlar, som vid värfvade kavalleriet nyttjas, hade Utskottet, till följe af de anmärkningar, som vid detta Betänkande blifvit gjorde, afgifvit förnyadt Utlåtande N:o 169, rörande samma ämne, och i så måtto förändrat sin förut yttrade mening, som i det sednare blifvit föreslaget: alt beklädnaden väl skulle besörjas och anskaffas af dertill förordnade Directioner, men att, i afseende på sättet att i/ij2 Beiv, och Ekon. thsk. Betänkan/Jen. I mtgöra beklädnads-skyldighelen, ordentliga öfverenskommelser med IVusthållarne borde ingås och afslutas på en tid af 12 år, om en årlig bestämd afgift för anskaffandet och underhållet af alla till karloch hästmunderingen hörande persedlar, remtyg och beväring, äfvensom hästbeslag under möten och marcher; och att denna afgift till sitt belopp, utom den obetydlige skilnad, som genom det ena årets olika markegång med det andra kan uppkomma, skulle bestämmas och utgå i enlighet med da uti Kongl. Maj:ts General-Adjutants-Expedition upprättade och Utlåtandet bifogade uträkningar på en munderingskostnad för ett år efter nu gällande priser, hvarvid, i afseende på sådane troppar, som utgöra kavalleri, en dubbelt längre brukningstid för persedlarne blifvit antagen än staten består för Kronprinsens husar-regemente, samt i afseende på sådane troppar, som utgöra från kavalleri reduceradt infanteri, dubbelt längre brukningstid än staten består för Kongl. Maj:ts eget värfvade regemente. Derefter hafva Höglofl.
Man har anfört säsom de z-.ne första Slän» bens företrädesrätt, att de pä Kronans Är 1680 tvärande Bantoffnlo, uppgifwm till 1,300,020 DalSnut men som dock rätteligen wid det Ärets slut char Oal. l,434,000; afbetalt 84/900 Dal. 4 öre Snut; mea dertill är icke gjordt nägot särffildt sammanffott, utan aftogs, till nägon Amorlering af Kronans Bäti, l» skuld, en pröpartivnerad del af de 3ntt Stänvcns Allmänna Bewilkning', och ingalunda i mohn äf hchart StändS garanti eller Röst »Rättighet, font hade charit till lika Tredjedelar; således beräknades ä Ridderffäpek Tredje Band. N:s 175/ i?6. och iz? Den io Octsber. och AdelnS Dewillning Oal. S:mt 6y,s4Z: y öre, L Präste StändctS allenast Oal. s,sZ7 — och ä Bor» gare StändctS Bewillning Oal. 9,8 ly: 27 öre, allt S:mt. Mcn de dfrige Rikets Skattdragare blefwo wid Swrrigcs dä warande betryck icke lottlbse. Ofrälse StändS - Personer, som till intet Riks-Ständ hörde, niäste gifwa s:te Penningen af deras Egendoms inkomst i Bewillning, och Allmogen betalte en Dubbel SkeppShjelp för hwart Mantal emot Adeln» utom Krönings-och Bröllopsgärd, samt de följande Ären, till KronoskuldcnS Nedsättning, 1 Dal. af den tident S:mt för hwar hemma warande Son och T dito för hwar Dotter, utöfwer i^ÄrS öldcr. Sädantär sanfär, diga fdrhällandet i detta förut twistiga, men nu lyckeligen asflutna Mäl. Herr kekr.
Rättigheten att söka Konungens pröfning af Hofrätts dom och Utslag blef dock bibehållen, men karakteren af denna rättighet undergick icke någon förändring, hvadan man ock bibehöll stadgandet att ”hos Konungen skola ej andra bevis läggas in, än de, som i Hofrätten eller hos under domaren framtedda varit, utan så är, att de sedan funne äro eller sådane, att de ej kunnat förr vid handen vara”. Om man nu i sitt sammanhang betraktar de förhållanden, på hvilka Utskottet här ofvan fästat uppmärksamhet, och söker blicka in i desammas väsende, så inser man äfven betydelsen af den domsrätt, som således i sista hand af 1734 års lagstiftare förbehållits Konungen. Han uppträder visserligen här såsom den högsta vårdaren af lag och rätt, men hans uppträdande har dock skenet af nåd; den Han förunnar den, som lidit orätt och anropar Hans hjelp. Då den lidande ovilkorligen berättigades att påkalla de allmänna domstolarnes biträde, kunde han blott genom en underdånig ansökning bereda sig tillfälle att fly till Konungen. Han ansågs här i sjelfva verket vända sig till Majestätet personligen. EU annat förhållande inträdde åter i och med Högsta Domstolens inrättande. Derigenom nedsjönk Hofrätten från den plats den i kedjan af instantier innehade, och platsen intogs af den förre, som dermed blef den högste af allmänna domstolarne, den sista instansen för rättegångs-saker i riket. Denna förändring i förhållandena kunde ej eller blifva utan inflytande på lagskipningen. Om man tager kännedom angående de rättegångar, hvilka efter år 17119, då Konungen öfverlemnade sin domsrätt åt en Högste domstol, af densamma blifvit handlagde, skall man snart erfara det inskränkningarne vid rättigheten att påkalla Konungens pröfning, hvilka 1734 års lagstiftare gjorde genom förbudet att förete nya bevis hos Konungen samt att i brottmål klaga öfver Hofrätts dom i annat fall än den klagande kunde visa att han blifvit icke fulleligen hörd eller dömd till svårare straff, än lag säger, ej vidare ansetts tillämplige. Så vidt