Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det finnes deruti inner annat enskildt, än att det, till vinnande af drift och möjelig besparing är till en betydlig del anförtrodd ät Enskildtas omtanka och utförd genom Enskildtas medel, dem Staten eljest hade skolat ensamt bekosta, Flere Bevis torde vara öfverfiödiga. För min del förklar ar jag mig öfvertygad om det sednare, Men äfven utan egen slutkonst skulle jag ej tveka ett ögonblick vid Carl Johans, Carl. Augusts, Tolls, Adlercreutz^, Adlersparres och flere lefvaodes fullkomligen sammanstämmande meningar i ämnet, och jag ville antaga, att alla forntidens upplyste Mans meningar härom kunde genom Scandinaviens förändrade ställning, hafva förlorat något af sin vigt, hvartill lör min del jag dock jutet skäl finner. Och hvilka äro medlen man användt, för att befordra det stora ändamålet, sedan det med till-, hjelp af Utländsk erfarenhet blifvit utredt, så mycket omständigheterna tillåta; det vill säga, att man var fullkomligen och klartöfvertygad om utförbarheten och om det ovanligt lyckliga bi* trädet Naturen lemnade. Detta biträde öfvergår allt hvad en af Englands första Mechanici* under all sin erfarenhet sedt, enligt det ojäfaktiga vittnesbörd Herr Telford lemnade, äfvensom han då redan utvisade de ovanliga förmå - Den 9 Februarii. 167 ner denna Anläggning skulle medföra. Man har ofta gjordt en förebråelse af hvad då var en oundvikelig följd af omständigheterna, och som genast uti då känds och tryckta Handlingar gais tillkänna: Det nemligen, att intet fullständigt och pål iteligt kostnadsförslag fanns eller kunde upprättas, efter man saknade nödig kunskap och erfarenhet uti ett alldeles nytt yrke. En hvar alldrig så litet e-firen, lärer vara bekant med svårigheten att uppgöra ett säkert kostnadsförslag. Directionen tror sig dock sedan lgiy hafva bevist, att den sökt de rätta grunder för ett sådant, och vågar tro erfarenheten hafva bestyrkt, att dess bemödande ej varit fruktlöst. Om detta i tiden varit ett hinder, så var det dock väl ett af de alldra obetydligaste.
Hvad Herr Ehrenborg yttrat derom, att de der icke vilja undergå Kyrkoplikt, ej böra, på sätt hittills skett, dertill nödgas, utan endast i correctionshus förvaras, anser jag vara ganska riktigt; ty en förbrytare, som icke låter beveka sig att ångra sitt brott, eller ger något tecken till förbättring, år att anse såsom ett skadedjur, hvilket bör fängslas eller dödas. Derföre tror jag också det hafva varit ganska oriktigt, om, såsom man säger, det håndt, att Regeringen gif. vit dispence från botgöringen. Jag förnyar min vördsamma anhållan om återremiss af Betänkandet. Dtn *5 4 ugust i f, m. 4J Herr Grefven och LandtMarjkalken hemställde, om Ridderskapet oell Adeln ansåg Lag-, Utskottets Betänkande böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras. Ropades Ja. Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskilja des klockan ett qvart till 3 eftermiddagen. In fidem Protocolli O. J. Lagerheim. Måndagen den 25 Augusti. Plenum kl. half till 6 eftermiddagen. Föredrogos å nyo och gillades följande StatsUtskottets den 5i sistlidne Julii afgifne, samt den 11 dennes eftermiddageu på bordet 1 agde, Utlåtanden: 4<3 Ven 25 Augusti c, m. N;0 379. I anledning af RiksdagsFuIImågtigen Pehr Pehrsons för sig och Medlöitesrnän sökte befrielse från betalning af bristande arrende för Wendtholms Hofstalläng. Angående förrättad granskning af TullVerkets räkenskaper. Företogs till pröfning Bevillningsoch LagUtskottens den 5 r sistlidne Julii under N:o 28 afgifne, samt den 11 dennes eftermiddagen på bordet lagde, Betänkande, öfver väckt motion, angående yrkad nedsättning uti nu stadgade böter för försummelse, att anmäla sig vid Mantalsskrifning, och att sättet för besvärs anföran, de öfver Kongl. Maj;ts Befallningshafvandes Utslag, rörande sådane böter, måtte bestämmas.
På honom sjelf ankommer väl detta ytterst; men alt väcka det kristliga sinnet och dermed söka med kyrkan tillvägabringa försoning, utgör föremål för kyrkotukten, för hvars upprätthållande kyrkoplikten, ehuru i modifierad form, således torde böra fortfara; och det är på dessa grunder, som det förslag hvilar; hvilket Utskottet slutligen framställt. I detta förslag har Utskottet alltså1 sökt att återföra omförmälda akt till sin ursprungliga betydelse och följaktligen att derifrån skilja all egenskap af straff. Med brottet står den likväl i det sammanhang, att förbrytaren, efter hvad nyss nämndt är, derigenom skiljes från församlingens gemenskap. Men derföre har ock Utskottet ansett nödigt, att i förslaget uppräkna de brott och förbrytelser, som till denna skillnad föranleda; och dervid har Utskottet bibehållit hvad nu i denna del stadgadt är, med tillägg af rån. Detta brott är nemligen för närvarande belagdt med dödsstraff; men, på sätt Utskottet ofvan anmärkt, har Kongl. Maj:t i allmänhet af nåd förskonat från samma straff. Vid sådant förhållande har emedlertid de benådade städse måst, enligt 1807 års förklaring, undergå kyrkoplikt, hvaraf följer, att brottet, der dödsstraff ej följt derå, varit ett bland dem, som ansetts skilja från kyrkans gemenskap; och sorn Utskottet nu för lån, der ej lif spilles, föreslagit ett mindre straff än lifvets förlust, torde anledningen till omförmälda tillägg vara tillfyllest förklarad. På grund af hvad Utskottet sålunda anfört, får Utskottet vördsamligen tillstyrka, det måtte Rikets Ständer förklara, att Herrar Henschens och Ekholms motioner om antagande af Lag-beredningens förslag till ny strafflag icke kunna bifallas; men för sin del besluta: 32 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 37. l:o en så lydande Författning: Med upphäfvande af hvad som stadgas i 9 § 20 kap.
Som nu detta mom. lyder, är det deremot beroende på en kronofogdes eller länsmans godtycke, om han vill företaga denna undersökning samma dag häktningen skett eller dröja dermed efter egen beqvämlighet. 1 anledning af hvad jag således haft äran anföra, vågar jag påyrka återremiss, på det att Utsk:t må yttra sig i frågan Den 18 Juli. 549 och bestämma den tid, som finnes lämplig. Jag täger mig friheten ännu en gång erinra derom, att i 14:de mom:t finnes utsatt att anmälan om häktning skall ske hos vederbörande myndighet utan dröjsmål. Hvad jag här åsyftar att få rättadt, är deremot, att någon tid äfven skulle bestämmas för den preliminära undersökningens början, då pröfvas skall om den gripne skall i häkte förblifva eller lösgifvas. Hr Dalman: Jag anhåller att få förena mig med den siste värde talaren. Frih. Armfelt: Då 9:de punkten nyss utgjorde föremål för R. o. Ad:s pröfning, anmärkte man, att det icke vore tillräckligt, att det stod »utan dröjsmål», utan man ville hafva en viss tid utsatt, inom hvilken anmälan borde göras hos Konungens beslutat återremiss af nyssnämnde punkt i denna syftning, och vi komma till ll:te punkten, anmärker man, att der stadgas icke inom hvilken tid, efter det anmälan hos auktoriteterna skett, pröfning skall företagas om den gripne bör frigifvas eller sättas i häkte. 1 denna punkt står likväl att anmälan skall »utan dröjsmål» ske hos Konungens Befhide etc., »som pröfvar om den gripne skall i häkte sättas eller genast lösgifvas». Bara dessa verba formalia synas mig tydligt visa att fråga är om en pröfning, som sedan en person blifvit tagen i förvar, mäste föregå innan det kan bestämmas huruvida personen bör i häkte sättas d. v. s verkligt häktas, eller om personen bör lösgifvas. Personen är ej ännu häktad, endast tagen i förvar, och jag ber att få fråga, hvarest den värde talaren anser, att den gripne pertonen skall förvaras till dess pröfningen skett.
Men så har du timmer!» inte heller sett annat, än att jag ä' »ett frun(Paus.) THORIN. på mig, om jag burit mig åt som en klumphans. HANNA. Åh, Wille, jag har förlorat dig med! THORIN. Det vill säga, jag har förlorat dig. HANNA. Gå nu, så ä' du snäll. THORIN. Ska vi inte träffas i eftermiddag? HANNA. Nej, inte i dag. (Pans.) THORIN. tid vara olyckligt kär. Måtte jag nu bara bli en riktigt stor konstnär också. Det ä' nog så, att det ä' mitt öde, att allSe så, Hanna, nu får du inte vara ledsen Ska jag då aldrig, aldrig få vara människa, ­ 126 ­ HANNA. Stackars Wille! THORIN. bort och försöka bli riktigt ursinnigt kär i någon annan, ty förr bli väl inte vänner igen. HANNA. (Thorin går. Hanna står kvar och stirrar i golfvet.) ADA (från de inre rummen). Har Wille redan gått? HANNA. Ja. ADA (går till henne). inte gå och vara dyster. Hur ä' det med dig, Hanna lilla? Du får HANNA. Paria PARIA. 2 Personer: HERR X., arkeolog. HERR Y., resande från Amerika Medelålders män. Sceneri: landskap. Midt på golfvet ett stort matbord med böcker, skrif på den andra. Simpelt rum på landet; dörr och fönster i fonden utåt ett don, fornsaker på ena sidan; mikroskop, insektslådor, spritburkar Till venster en bokhylla. Eljes möbleringen som hos en förmögen bonde. _________ HERR Y. ärmarne; går direkt fram till bokhyllan och tar ner en bok, hvilken han ställer sig att läsa i. (Kommer in med insektshåf och portör, klädd i skjort och stugan äro starkt solbelysta. Det ringer ut efter gudstjensten i landskyrkan; landskapet Man hör då och då hönsens skrockande utanför.) HERR X. (in i skjortärmarne). PARIA. 106 HERR Y, (far häftigt tillsammans, och ner; låtsas söka en annan bok på hyllan). HERR X. ställer tillbaka boken upp
Ora en så enkel lösning af denna vigtiga reformfråga förtjenar något afseende, följer redan af det föregående, att båda dessa Kamrar måste tillerkännas enahanda politiska rättigheter och makt. Detta förslag tenderar å ena sidan alt ordna de återhållande element, som förefinnas inom nuvarande Nationalrepresentation, samt, å den andra, att lemna rum för all den utveckling af nationens industriella och formella framskridande, sorn kan fortgå i lugn, utan att omskapa Svenska folkets egendomliga och liäfdvunna författning. För att gifva dessa, sins emellan olika, men för folkets sanna väl lika väsendlliga, rigtningar af ett upplyst tänkesätt, tillbörlig kraft och stadga, bör hvarje Kamaren ega Veto; hvadan ingen Riksförsamling med afgörande rätt kan medgifvas. Häraf följer, att frågor af sådan art, att de icke kunna förfalla och vid behandlingen hvaraf den ena Kamaren stannar i olika beslut mot den andra, måste öfverlemnas till afgörande med Riksens Ständers rätt af ett Utskott, sammansatt utaf lika många ledamöter från hvardera Ramaren. Denna form för beslutens fattande hindrar likväl icke öfverläggningens gemensamhet. Under denna samfällighet kunna de af Konungen utsedde representanter meddela upplysningar och rättfärdiga sitt handlingssätt inför hela representationen, äfvensom om de, i afseende på beslutens fattande, blott skulle tillhöra den ena Kamaren. Konungen kunde ock utse serskilte Ombud för serstilte ärenden, för att i denna Riksförsamling tillhandagå med upplysningar, dock utan att i besluten deltaga eller dem öfvervara. I allmänhet erbjuder detta öfverläggningssätt hvarje åsigt, kunskap, erfarenhet och intresse ett fritt tillfälle att verka gemensamt på alla nationens representanter. Måhända borde Kongl. Makts Nådiga Propositioner, äfvensom vissa motioner, föredragas inom denna blott delibererande församling; möjligtvis äfven, i vissa fall, remiss kunna genast beviljas. I händelse Höglofl.
Portvinet var äfven klent, bålen bättre. Kalaset slutade med brorskål och champagne. Dagen derpå begaf jag mig till Lund. En illa bygd och ful stad. En af universitetets lärare hade föranstaltat om rum för mig på stället, och huru frapperade det mig icke, då jag * Den naturskönt belägna egendomen Stensnäs tillhörde Dahlgrens och Thomanders vän grosshandlaren Winberg. kom att bo under samma tak, der Tegnér skrifvit sin Frithiof, d. v. s. der ban sjelf bott. Ett litet lågt envåninghus, nu egdt ocb bebodt af en spisqvartersidkare vid namn Vahlgren. Rummen liknade likväl ej i prydlighet de som finnas på källaren vid Ladugårdslandstorget. Golfyet var svart, vid kakelugnen i det inre rummet uppbrändt, små fönsterrutor och en dörr, hvarigenom dagen lyste. Utanför salen var ingång till köket, hvilken till venster egde ett slags pigkammare utan golf, men belagd med gatsten. Med ett ord, man kunde knapt tänka sig, att en Tegnér der kunnat bo. Men de andra professorerna bodde nästan ej bättre, somliga till och med sämre. Husen äro af korsvirke och tegel eller ler, små, oansenliga och bygda utan tecken till någon smak. Följande dag var jag bjuden till middag och afton hos teol. doktorn Reuterdahl, der de fleste professorer voro församlade. Der gick ganska grundligt till både i mat och dryck. Jag observerade, att vid detta tillfälle liksom i allmänhet i Skåne, man älskar fet mat. Jag åt bland annat en högst delikat köttsoppa, men så fet och stark, att jag aldrig i min lefnad smakat någon dylik. Jag blef nu bror och bekant med hela samlingen af universitetets personal: en Agardh, Engström, Hellstenius m. fl. och hade rätt nöjsamt. UR DAGENS KRÖNIKA TIDSTAFLOR UNDER MEDVERKAN AF FREDRIK L * * * G, A. CANTOR, HELEN ZIMMERN, CLAUDIUS FL. SVENSKA OCH UTLÄNDSKA FÖRFATTARE UTGIFNA AF ARVID AHNFELT FJERDE HÄFTET STOCKHOLM OSCAR L. LAMMS FÖRLAG.
Ännu kort förut hade Sveriges mest betydande organer, såsom Fryxell i sin historias historia berättar, » företagit sig att dels ignorera, dels nedsätta Geijers förtjenster och att deremot uppsätta mina så högt som möjligt. På så sätt blef jag ett tu tre upplyft till stort, alltför stort historiskt anseende. — Men nu började de liberale att så mycket som möjligt upphöja Geijer och nedsätta mina arbeten, för att på samma gång nedsätta mina mot dåtidens liberalism riktade ord. Geijers och min belägenhet i anseende till den fria pressen vexlade sålunda helt och hållet om^. Naturligtvis var emellertid vigtigaste orsaken till den svåra storm, som plötsligen uppstod emot Fryxell, den principiella olikheten i ståndpunkt mellan honom och allmänheten; denna olikhet var såsom redan blifvit sagdt, månggrenig och djupt gående. Klander, satir och t. o. m. förolämpande hån begynte nu ymnigt flöda emot Fryxell, och snart var han störtad från popularitetens höjd. Geijers svar var bittert och, sanningen att säga, det är icke någon prydnad för hans samlade arbeten. Lärjungarne följde mästarnes exempel, skrif-vande hvad de förmådde, men jemförelsevis sällan bringande i dagen något i sak, som hade värde. Förr hade man i de lärdas krets klandrat, att Fryxell i sina tidigare delar lemnat vetenskapens vigtigaste innehåll å sido; han hade endast, hette det, utplockat russinen ur svenska historien för att deraf göra en smaklig anrättning. Nu beklagade man, att han ej forblifvit vid sin ursprungliga plan att endast skrifva roande berättelser » till ungdomens tjenst »; Atter-.bom försäkrade, att han nästan blifvit sjuk af att läsa om den stora reduktionen. När nya delar utkommo, blef deras värde ännu mindre erkändt än förr; der man ej kunde klandra, var man stum. Men då Carlson i sitt stora arbete sökte försvara äfven betänkligare sidor i Karl X: s politik, när Beskow publicerade sina okritiska, fantastiska hugskott om Karl XII, och Niklas Tengberg nedsatte frihetstiden, — då hade tidningarna endast honung i munnen.
Det lärer vara en klar slutföljd af beslutet i första punkten, att allt, som heter krona i Ulsk:s utlåt., skall, efter R. o. Ad:s beslut, heta r:dr courant. Derom kan någon disput icke uppstå II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla den nu föredragna punkten med den förändring, att på detta ställe, likasom på alla framdeles i utlåt. förekommande ställen, der ordet krona förekommer, detta ord skall, i öfverensstämmelse med R. o. Ad:s nyss fattade beslut, utbytas mot ordet r:dr courant. Bifölls. ?:o Ett om 2 kronor Den i Augu st i c. m. 49 4:0 Ett om 4 krona Ett om 4 krona Dessa 4 punkter biföllos. B. Skrot oell Korn. Ofvanstående myntsorter pr eg las af 12-lödigt m y n t s i I f v e r, i enlighet med 18 3o å r s m y n t o r d n i n g, så att de, hvart för sig, böra innehålla korn eller finsilfver till 4: del ar och koppar eller beskickning till J-;(lel, under förbehåll likväl af de, jemlikt samina myntordning, ti i Iå t na re medi a, nemi. för kornet eller finlieten uti hvardera af dessa myntslag: ToVö 01s skålp. finsilfver öfver eller under å hvarje helt skålp. myntsilfver i vict.vigt, och för skrotet eller bruttovigten: af 4 kronstycket, deraf a5 — 2. skålp., ,^^:delar öfver eller under per skålp. af 2 kronstycket, deraf 5o Denna punkt blef af R. o. Ad. bifallen. III. Kopparmyntet. För alla kopparmyntsorterna bestämmes ett gemensamt riksdalertal att af s k e p p u n d e t utmyntas af 1 skepp:d vict.vigt i koppar I a s i hvarje särskild mvntsort 5oo kronor Kopparmyntsorterna blifva: 5 s
Häruti instämde Riksdags-fullmäktigen Henric Andersson från Örebro län. Vid 33 punkten: 1 af Herr P. 11. Hesselgren: »Med Stats-Utskottets majoritet, som, genom votering. beslutat tillstyrka förhöjning i det för Kongl. Musikaliska Akademien nu utgående statsanslag, bar jag icke kunnat instämma. Jag anser nemligen denna förhöjning desto mera olämplig, som någon plan för denna undervisnings-anstalts utvidgande hvarken blifvit föreslagen af Akademiens Styrelse eller af Kongl. Majit ifrågasatt; och då härtill kommer att nämnde Inrättning i sitt nuvarande skick knappast, eller åtminstone högst ofullständigt förmår uppfylla de mest billiga anspråken af en Elementar-skola, ännu mindre af en Akademi, lärer hvar och en finna, att det understöd, denna anstalt af Staten redan åtnjuter, bör vara tillräckligt för densammas bestånd och att, innan full visshet vunnits derom, att förändring eller förbättring i dess nuvarande organisation och verksamhet kommer att vidtagas, tillökning i anslagssumman icke bort ifrågakomma.» Häruti instämde Måns Mänsson från Kalmar län, David Andersson från Hallands län, Lars Magnus Knutsson från Östergöthlands län och Henrik Andersson från Örebro län. af Ola Månsson från Christianstads län, som, bland annat, anförde, att Musikaliska Akademiens ekonomiska ställning icke syntes påkalla något större anslag, enär behållningen i dess kassa, såsom af Revisions-berättelserna inhemtades, under de sednare åren varit i tillvext. Häruti instämde Matts Persson från Stockholms län, Per Mattsson från YcsterNorrlands och Elof Andersson från Wermlands län. Vid 42 punkten: af Herrar von Troil, S. G., Björnstjerna, J. M., af HöVstfn, C. T., och Törnebladh, G. S€ Slals-Ulskotlets Utlåtande, .V? 75. af Biskop Annerstedt: »Emot Utskottets förslag i den 42 punkten måste jag reservera mig. För intet af Styrelsens departementer är särskildt anslag till reseoch traktaments-ersättning nödigare än för Eeklesiastik—departementet.
De skola nemi. efter 2:dra Art:s bevillning erlägga viss proc. till kommunal-afgiften såsom fattigvårdsskatt, folkskoleafgift o. s. v., hvilka afgifter årligen ökas och väcker missnöje samt obelåtenhet hos embetsoch tjenstemännen. Den medgång motionen hos BorgareSt. vunnit tyckes också gifva anledning till en förändring i denna grundsats för deras beskattning. Jagskall nu anföra exempel, huru man gått tillväga vid beskattning afen af andra klassens städer, der koramunal-afgifterne skulle utgå efter grunder, som man sjelf upgjort. Då sade man, att embetsmännens upgifter äro alltid rigtiga, men att tvifvelaktigt vore, huruvida öfriges upgifter kunde så anses. Man upgjorde då grunder efter hvilken kommunal-afgifterne skulle utgå och följden blef, att embetsmännen erlade dessa afgifter efter sina upgifna inkom - 256 Den 25 Maj f. ra. sier, hvaremot handlande borgares inkomster multiplicerades med 2J| och öfriga borgares med 2, d. v. s. att en handlande, sorn var upskattad till 1000 R:dr inkomst ansågs lika med en embetsman, som hade 2,500 R:dr och en borgare, som upskattats till 100 R:dr i inkomst ansågs lika med en embetsman, som hade 200 R:dr i lön. Denna beskattningsgrund har följts i 3 år och jag tror, att den följes ännu. Det märkvärdiga är, att ingen klagan häröfver försports. Möjligen kan det synas ensidigt, att dessa anmärkmr utgå från ett Riksstånd, der så många ledamöter äro embetsoch tjenstemän, men hvad som är rättvist mäste gälla öfverallt, och jag anhåller derför, att R. 0. Ad., med antagande af Hr Schwans reservation, ville återremittera denna punkt. Hr Hjärne:
Enligt det förbehåll, Herr Kammarherren Silverstolpe i slutet af sitt anförande gjort att munteligen få besvara Herr Regerings-Rådet Hallenstjernas tankar i detta ämne, utbad han sig få nämna i afseende på Herr Regerings-Rådets första anmärkning, den, att genom inrättningen af det nya Adelskapet en Class-inrättning ånyo på Riddarhuset blifvit införd: att vore det fråga om Classer på Riddarhuset, efter det begrepp, som vid detta ord under det förra Regerings-sättet varit fåstadt, då Class-fördelningen utgjorde ett sätt att ofta genom Minoritetens tanka uttrycka Ståndets beslut, så vore det lätt att inse, att en sådan Class-inrättning icke genom det nya Adelskapet blifvit införd; och vore åter fråga om en blott skillnad uti slag af Adel, hvilka slag icke voro caracteriserade genom någon särskild inflytelse på ärendernes behandling, så existerade förut på Riddarhuset en sådan skillnad, nemligen den emellan Grefvar, Friherrar och Adelsmän; och hade Herr Kammarherren, under all den tid han Riksdagar bevistat, aldrig funnit denna skillnad äga den ringaste skadliga verkan på ärenderne eller ens väcka missnöje och afund dessa slags Classer emellan. Herr Regerings-Rådet Hallensfjerna förklarade, att han icke ment någon annan Classification än den, som uppkomme genom inrättningen af ett Adelskap, hvaraf blott en enda i sänder vore delaktig, men att för öfrigt funne Herr Regerings-Rådet åtskillige af de af honom anmärkte olägenheter vid det nya Adelskapet i anseende till Representationen vara afhulpne genom Herr Kammarherren Silverstolpes förslag, att alltid äldste sonen jemte fadren skulle vara Adelsman, Friherre eller Grefve. Herr Kammarherren Silverstolpe utbad sig få erinra, att af den slags Classification, som Herr Regerings-Rådet förklarat sig haft i sigte, hade Herr Kammarherren under de trenne Riksdagar, som under det nya Regerings-sättet inträffat, icke försport i afseende på infiuencen inom Bilaga E till Exped. N:o 10. 667 Ståndet några menliga följder, ej heller kunnat förmärka någon förtrytelse eller afundsamhet emellan äldre och nyare familjer.
Kan landet indelas så, att man vinner de dubbla ändamålen, att domstoJarne få ett tillräckligt antal mål att handlägga, så att det lönar sig att derföre hålla en domstol, och tillika undvikes, att de, som böra infinna sig vid domstolen, icke få alltför lång väg dit, så kan en sådan fördelning ske förut, innan nya lagen antages; men om man rut antoge den nya lagen och, när man sedan kom till verkställigheten, lunne alt det, med iakttagande af förenämnda villkor, vore omöjligt att indela hela Sverige så, att permanenta domstolar öfverallt inrättades, så skulle ju i samma ögonblick behof af en förändring uti lagen uppstå. Är det icke då bättre och klokare, att på förhand uppgöra fördelningen, så att man vet att förslaget i denna del kan utföras. Enligt min tanke, höiman icke antaga nya lagar, innau man är förvissad om, att de kunna verkställas, och att man har medel till att verkställa dem. Det var äfven ur denna åsigt jag vid sist förflutna riksdagen föreslog att R. St. skulle anslå medel att uppbygga åtminstone ett straff-fängelse efter de bästa modeller man äger, och att tillika genom en lag förklara, att de brottslingar, som dömdes lill fästningsarbete på viss lid, skulle der insättas, på det att man måtte få en bestämd erfarenhet derom, huruvida man verkligen här i Sverige kan tillvägabringa ändamålsenligare slraffinrättningar, och huruvida man, nar lagen antoges, hade medel till verkställigheten Denna motion tick intet afseende, och ingen understödde den, utan den förföll; men jag erkänner, att jag för min del anser, alt det är den enda rätta utvägen att komma till en ny lagstiftning, att först uppbygga sådana fängelser, innan man antager lagförslaget. Vi böra val hoppas, att det såväl för oss som andra nationer må vara möjligt att inrätta ändamålsenliga straff-fängelser; men om ock försöket misslyckades, och man funne, att dessa straff-fängelser icke uppfyllde sitt ändamål, så vore likväl en god sak vunnen, om man kunde utbyta våra fastnings-fängelser mot ett sådant, som i alla fall alltid stolle blifva bättre och ändamålsenligare än dessa; och jag hemställer, om det icke är högst oklokt att förvandla fästningarna till fängel - Dea ii April. 333 ser.