Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridderskapet och Adeln har dessutom föreslagit, dels att till Kongl. Maj:t skulle i underdånighet öfverlemna» att, efter locala behof och förekommande omständigheter, företaga nödige ansedde förändringar i den stadgade TullTärifFen, dels ock efter Vederbörandes hörande vidtaga den nedsättning i TulITariffen hvartill omständigheterna kunna föranleda. — Utskottet anser sig icke böra tillstyrka bifall till det första af dessa förslag, såsom icke allenast stridande emot de gine öfrige Respective Ståndens fattade beslut, utan äfven i motsägelse med denpluralitet, Sorn å Riddarhuset vid afgörandet af tredje puncten i Utskottets sednare Betänkande, afslog ett dylikt förslag 5 och hvad den sednare frågan åter beträffar, får Utskottet blott åberopa det SVap j:dj« puti etsa i Utskottets härvid fogade Utlåtande i detta hänseende innehåller. Höfsr tili Btvillsinjä-UtskolM, jMf, 6|£» Calcul öfver den af Riksens Höglofl. Ständers Bevillnings-Utskotr projecterade Allmänna Bevillning, ifrån 1824 intill nästa Riksdag. I. Art. Afgift för Personer i Sinligt 182! års BevillningsSammandrag voro efter denna Artikel Skattgifvande af Mankönet ■ * . 662,267. — - Hvarifrån afgår för Ynglingar från fylda 15 till fylda 17 år . 38,067. •Af Qvinnkön Afgår för Minderårige Sorn betala ås? slc. i * *. s > R:dr 888,891: 3a. — Hvilken Summa dock kommer att minskas: o.:o För Personer öfver 60 år, som blifva befriade för denna afgift, circa « , • R:dr 31,000. 2:0 För de i 3 Art. 3 §. medgifrie lindringar * t 19,000* : 30,000 Hå återstoden torde kunna påräknas att utgöra II. Art. Afgift af Lön, Egendom och Rörelse nr, m.
Statsverket skall ytterligare betungas i och för landtstatens aflöning, erfordras oundgängligen att kronofogdeljenslerna, hvilka äro obehöfliga, afskaffas. Genom en Bih. till R. St. N:o 235. sådan indragning kunde både åt häradsskrifvare ecb länsmän beredas tillräcklig aflöning. Då man gör beräkning alt 112 kronofogdar med hvardera i lön 2,500 IV.dr, lår man en summa af 280,000 R:dr, utom den behållning som skulle uppkomma, om kronofogdeboställena indroges till Statsverket, som säkerligen skulle uppgå till 500 R:dr på hvardera eller omkring 56,000 R:dr; af denna behållning, som antages utgöra i rundt tal 530,000 R:dr, kunde länsmännens löner ökasmed 400 J\:dr för hvardera, som för 490 länsmän utgör 196,000 R:dr, häradsskrifvarnes i mån af tillökning i göromål ökas med t. ex. 200 R:dr för hvardera, som för 112 utgör 22,400 R:dr, samt för den tillökning som expeditionerna vid landskontoren kunde erfordra, aflönas en extra landskontorist med 1,000 R:dr eller 24,000 R:dr, hvarefter likväl uppstår en behållning för Statsverket af omkring 87,600 R;dr Runt, en icke obetydlig besparing. Vid några af de sistförflutna riksmötena hafva motioner i nämnde syftning blifvit väckta, men utan att någon fullständigare utredning vidtagits. Frågan är dock af så mycken vigt både för en talrik och verksam tjenstemannakorps och för det allmänna, att den väl förljenar en bättre utredning, än den som hittills deråt egnats. På grund af hvad jag här vågat anföra, går jag nu att föreslå:
Hr S. inlade den mest rörande veka smärta i aittsång, en innerlig kärleks sista Bnyftande farväl, en kärlekens grafsång &gt;så ljuf i all sin tmärta » och förstod äfven i de derpå följande agiterade momenten förträffligt motsvara sitnationens kraf. Sången ryckte skådespelaren med sig. Som dramatisk prestation är Romeo det bästa, hr S. ännu åstadkommit. Den brist på sjelfförtroende som kännetecknar hr M. Strandbergs personlighet (det fins änna anspråkslösa operasångare) har kanske ofia skadat hans dramatik. Det är nu att hoppas att hr S: s stora och väl-förtjenta framgång skall uppmuntra honom att » se frisk op! » I afseende på rösten torde hr S. lätt nog kunna aflägsoa den gutturala biklang, som i hans sång ibland åtföljer ett par vokaler, och vidare genom ändamålsenlig öfning utvidga det vackra falsettområdet till än större makt. I Köpenhamn hände hr Odmanns Romeo den förtretligheten att bli af danskarne ansedd som så » frygtelig lille. » Danskarne tänkte naturligtvis ej på att deras Julia är sina modiga sex alnar, eller fot rättare sagdt. Nåja, Julia är ja dansk, Romeo svensk — voilà! Samma malheur har nu emellertid häodt hr Strandberg« Romeo i » allmänna opinionen », som här liksom i Danmark ej betänker Julias areal. Säkert torde vara att vår n. v. Romeo varit bättre tillgodosedd med en Julia af t. ex. fruarne Grabows eller Edlings proportioner. Frk. Klemming är honom för stor. Och orkestern i tredje akten för stark. (Så var ock fallet med hr ödmann). Är det nu ur musikalisk-estetisk synpunkt sedt verkligen riktigare att ställa till en pantomim med en ljudlöst gapande Romeo under tutares och filares döu och gnissel än att låta publiken fö höra en af vrede och sinnesupphetsning skälfvande menskoröst och höra hans ord: » Nu saktmod, far din vig, omanligt milda, och du o raseri med dina blickar vilda, kom uppfyll nu min själ » o. s. v.?? Som sagdt, frk.
Och här hans hustru. Nu är du inte mera ensam, Kerttu. Du har slägtingar och vänner. KERTTU. Jag slägtingar och vänner? Är det möjligt? Än min mor, hvar är hon? HELKA. I jordens sköte, barn. I dödens sömn ha hennes ögon varit slutna redan sexton år. Din mor fick slita mycket ondt, Kerttu, under det hon trampade lifvets stig. Alla sina skarpaste vindar lät himmelens Herre fara fram öfver hennes hufvud. KERTTU. Min stackars mor. HELKA. Hon öfvergaf sin stam, ser du, Kerttu, försköt sin egen slägt, och därför drabbade straffet henne. Hon trodde sig få skydd och en bättre lefnadsställning när hon skilde sig från oss, men först då börjades de bittra bekymren för den arma. I sin mans hus var hon lik ett lam i en vargflock. Hon hatades för sin slägts skull, förtrycktes och förföljdes, tills hon med barnet i sin famn flydde tillbaka till oss. Men de vilddjuren jagade efter henne och slet dig från hennes bröst, och från den stunden hade din mor inte mer en frisk dag. Sorg och saknad förtärde hennes hjerta och förde slutligen den olyckliga från lifvets qval till dödens lugna tjäll. KERTTU sakta gråtande: Lycklig hon. HELKA. Långa år ha svunnit hän sedan dess, och ännu vandrar vi alljemt omkring i verlden. Men först nu förde vår väg oss tillbaka till dessa förhatliga trakter. Hvilken underbar tillfällighet är det väl som fört oss tillsammans? Nu följer du hädanefter med oss, eller hur, mitt barn? HAGERT. Naturligtvis, Kerttu. Tänk inte heller på annat. ILONA. Vi förblir tillsammans ända till döden. Inte sant, Kerttu? HELKA. Och fast vi inte har gods eller gårdar i vår ägo, så ha vi i dess ställe den gyldene friheten. Hvad fattas väl oss, då vi genomströfvar kärr och länder, då vi i skogarna lyssnar till gökens galande eller sträcker ut oss i solskenet på de bärrika markerna? Härberge finner vi på landsvägen eller på tufvorna, och som en värmande härd öfver allt ha vi kärlek och endrägt.
Jag kan så mycket mindre instämma i den äsigten, att hon är afgjord, som förevar, ämne är en beskattningsfräga, hvilken skall af båda Statsmakterna pröfvas och afgöras. Emellertid har Utsk. icke derom utlåtit sig, utan endast om sjelfva anslagsfrågan, och i saknad af uplysningar om ej mindre summans belopp sorn på lön blifvit anslagen, än äfven hvilka stater och korpser hvilka en del af denna ränta upbära, har Utsk. ansett sig förhiudradt att tillstyrka H. St. bifall lill K. M:s propos. Hr Rosenblad, Berh.: I afseende på rättsfrågan har Hr Printzensköld fullkomligt utredt förhållandet. Efter våra lagar är Konungen visserligen högste domaren i fråga om administratif rätt, och följaktligen måste de frågor, som af honom slitas, vara af administratif natur och i laga ordning anhängiggjorde utaf dem, hvars rätt de angå, d. v. s. dessa frågor skola hafva genomgått de serskilda instanserna och sist till Konungen, som innehar högsta domaremakten i landet; men jag tror icke, att, då denna fråga icke uti administratif väg inkommit, enär hon, ehuru varande af beskattningsnatur, blifvit först väckt hos K. M. med förbigående af alla andra auktoriteter, K. M. utan Ständernas medgifvande eger förklara i fråga om hela provinser, att en beskattning skall lill vida mindre belopp än hittills utgöras. Afgörande! häraf tillkommer icke uteslutande K. M., utan äfven R. St. Hr Lagerheim har, såsom skäl för bifall till den K. proposm. 11 plast en reservation af en Kammar-colhii ledamot emot colini afstyrkande af bifall till de und. ansökningarne.
Och lofvade ock byalagens inbyggare att vid första v…[?] hafva i beredskap, icke allenast skickliga sköterskor, utan ock ved, sängkläder m.m. som fordrades till sjukhuset. 2:o Till följe af Konungens befallningshafvandes, idag från predikstolen, publicerade kungörelse, af d. 8 sistl. september väcktes fråga, hvilken skulle väljas, att i egenskap af fullmägtig, bevaka Häggenås sockens angelägenheter vid landsjämnads liquidationen, den 12:te i denna månad i Östersund, då enhälligt beslöts, att såsom förut nästan alltid skedt, denna socken förenade sig med Liths socken uti berörde val, hållandes Häggenås socknemän för godt, hvad den af Liths församling valde deputerad och fullmägtig lagligen gör och låter. In fidem N. S. Edlund Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protokoll hållet vid allmän sockenstämma i Häggenås sockenstuga den 23 oct. 1831. § 1. Såvida denne sockens hemmansegare blifvit kallade och stämde, att å näst instundande laga hösteting med Liths tingslag, den 31 uti innevarande månad, svara på kyrkovärden Jon Johanssons i Lungre, å egne och åtskillige andre Kyrkås boernes vägnar, gjorda påstående, att af Häggenås socknemän utbekomma, utom ränta, och expenser, 39 r.d:r riksgäld, för år 1826, till Östersunds brons reparations framskaffadt virke, väcktes fråga hvilken skulle utses till socknens fullmägtig i berörda afseende; då enhälligt yttrades den önskan och anhållan, det herr kronobefallningsmannen Er. Dahlén måtte åtaga sig detta \fullmägtigskap/ besvär, förklarandes församlingens ledamöter sig fullkomligen nöjde med hvad herr befallningsmannen härutinnan gör och låter. § 2. Som vederbörlig stadfästelse saknas å den med Kongl.
Det är allmänt kändt, att i Sverige är tillgången på rörliga capitaler, sorn i näringarna användas, vida mindre än i rikare länder, och räntefoten här således högre. Då näringsidkaren derstädes endast betalar t. ex. 4 proc. för lanta penningar, mäste den Svenske i allmänhet gifva 6. Han undersäljes således af utländningen med 2 proc., hvilket är alldeles tillräckligt lör att i längden bereda den inhemskes undergång. Hvad som likväl för det närvar, framter den största svårigheten för många inhemska näringsidkare att concorida med de utländska, det är: konstfärdigheten. Icke så, sorn skulle Svensken hafva mindre förmåga att utveckla arbetsskicklighet än andra nationer. — Tvertom tror jag, ali lian deruti kan jemföras med hvilka sorn helst; och vi sr, att vackra arbeten kunna verkställas med Svenska händer; men att deraf tillverka och afsätta en större qvantitet, så alt arbetet lönar sig, det möter oftast stora svårigheter. Orsaken torde vara, att arbetets f ö r d e I n i n g .icke kunnat, och i denua tidpunkt icke kan till den grad verkställas som i andra länder varit möjligt. Det förekommer mig, såsom hade under de sednare tiotalen af år en väsendtlig förändring uti näringslifvet ägt rom. Förr tillverkade näringsidkaren och den handlande försålde årligen en ungefär någorlunda lika stor qvantitet varor. Derpå hade merendels hvardera sin gifna och säkra vinst. — Vi antaga den t. ex, till 10 procent. Nu upptäckte speculationsandan, att om man sålde varan med endast 5 proc:s avance, så finge man en ökad afsättning, och samma qvantitet varor kunde, i stället att omsättas blott en gång om året, omsättas 3:ne gånger, och årliga vinsten på samma capital blef då 15.proc. i stället för 10. Likaså varutillverkaren. Han började att utvidga sin handtering och tillverka en mångdubblad qvantitet varor, som derigenom kunde säljas till lägre pris, isynnerhet som en stor del förvaltningsomkoslnader alltid blifva lika, ehvad den tillverkade varuqvantiteten är större eller mindre.
Fredin lemnade uppdrag att upprätta förslag dels till en ny rikshufvudbok och dels till en hufvudbok för Statskontoret, hvilka arbeten icke blifvit fullbordade så tidigt, att Revisorerne kunnat derom fälla något omdöme, torde Statskontoret böra i underdånighet upplysa: att förstnämnde formulär, eller det till ny rikshufvudbok, ingifvits till Eders Kongl. Majit den 31 December sistlidet år, och att Statskontorets och Kammar-rättens underdåniga utlåtande, den 10 påföljde Januari, deröfver i nåder infordrats. Revisorerne hafva anmält, att Stats-kontorets memorial-böcker icke allestädes blifvit förda med den ordning, man billigtvis haft skäl förvänta, samt, till stöd för delta omdöme, anfört åtskilliga exempel. Stats-kontoret får emellertid fästa uppmärksamheten derpå: att berörde journaler eller antecknings-böcker öfver de dagligen förefallande, talrika anordningarne föreläggas Rikets Ständers Revisorer i sitt ursprungliga skick, utan att renoveras eller omslutas; att det icke är möjligt för Statskontoret att så noga följa Bokhållaren i hans tjenste-utöfning, att icke ett eller annat fel kan insmyga sig vid annotationerna, hvilka ofta måste verkställas med största skyndsamhet; samt att, då de egentliga, till efterrättelse ledande, handlingarne, nemligen Stats-kontorets underskrifna anordningar, Räntekammarens hufvudbok och de s. k. kammarskrifvare-böckerna, uti de anmärkta omständigheterna, varit riktiga, någon skada eller olägenhet genom felaktigheterna icke uppkommit; varande, från början af år 1849, en skicklig och pålitlig person förordnad att förrätta Memorial-bokhållare-tjensten härstädes, sedan under den föregående tiden, i följd af numera afgångne ordinarie Rokbållarens förfall, flera ombyten af vikarier måst göras. Uti hvad Revisorerne yttrat om vissa förslags-anslags bestämmande till en summa, som, grundad på medeltalet af fem föregående års kostnader, så nära som möjligt, närmar sig det verkliga årsbehofvet, får Stats-kontoret i allo instämma.
Utsk. har ansett denna fråga så likgiltig, eller åtminstone behandlat henne så liknöjdt, att det icke ens aktat nödigt utreda, hvarken tillkomsten eller beskaffenheten af bänkims-inrättningen i fordna tider. Icke heller har Utsk. meddelat oss upplysning, huru det gått med de frågor, om bänkm:s-inrätlningens upphäfvande eller bibehållande, hvilka under nuvar. statsskick varit framställda. Emellertid har en af Utsk:s ledamöter, Hr Björnstjerna, ersatt, denna brist i hvad den rörer tiden från år 1809. Hvad den föreg:de tiden beträffar, skall jag försöka, alt lemna några upplylsningar, innan jag öfvergår till sjelfva lmfvndsaken. För brist på tid till efterforskning, har jag ej kunnat erfara, när bänkm:s-inrättningcn först tillkom, men i 1762 års Ridd.- Ordn. är hon bestämdt stadgad. Det synes således, som skulle hon tidigare förefunnils. 4 Art. 2 § i samma Ridd.-Ordn. lyder sålunda: ”Dagen efter sedan R. St. varit pä rikssalen, församla sig R. o. Ad. efter anslag på Riddarehuset, då straxt Bänkrms-valet företages på det sätt, att antalet af R. o. Ad. delas i 58 lika delar och sedan således ett visst antal blifvit utsatt, som kommer att deltaga i hvarje Bänkm:s-val, ropas de i skranket hvilke en bänkman Deli 12 Februari e. ni. 4 er komma att utgöra, efter ilen ordning, som uppropslistan innehåller, och framlägge hvar och en, enär han påkallas, på Landtmarskalksbordet en hopalagd sedel, hvarpå han skrifvit de 3:tie personers namn, hvilka han ästundar skola komma under lottningen till Bänkman.
I afseende å de så kallade Underrättelserna, om hvad vid taxans verkställighet iakttagas bör, anmärktes särskildt, alt Kongl. Maj:t, genom Nådigt bref af den 19 Oktober 1855, beviljat Jönköpings stad kredit-upplagsrält, hvadan Bondeståndet ansåg, att berörde stad jemväl borde upptagas ibland antalet af de i § 11 uppräknade städer, hvilka en så beskaffad rättighet åtnjuta. Härförutan fattade Bonde-Ståndet det beslut, att åt Bevillnings-Utskottet öfverlemnades verkställa de förändringar ej mindre i underrättelserna, än i' taxan, så väl i afseende å reducering till nya mynt, mått, mål och vigt, som genom Handelsoch Sjöfarts-fonds-afgiftens tilläggande vid nu gällande tull-taxe-belopp, samt enligt författningarne i öfrigt och de af Bonde-Ståndet fattade ofvan omförmälde beslut, kunde uppkomma. S. D. Föredrogos och godkändes Expedilions-Utskottets förslag till Rikets Ständers skrivelser: N:o 90, angående ett grundlags-ändrings-förslag rörande Riks-styrelsens förande i vissa fall, m. m.; N:o 91, angående förändrad lydelse af 4 § i 1 kap. Giftermåls-Balken; N:o 92, angående stiftande af en lag emot misshandling af djur; N:o 93, om upphäfvande af börds-rätten i stad samt ändring af lagstiftningen angående testaments-rätten och gåfva af fast egendom; N:o 94, i afseende å förhållanden rörande arbetsfolk, som utgår för vinnande af arbetsförtjenst; N:o 95, förslag till förordnande för Häradshöfdingen, Assessoren G. Lagerstråle att vara Rikets Ständers Justitie-ombudsman; och N:o 96, förslag till underdånig skrifvelse, angående Häradshöfdingen, Assessoren G. Lagerstråles insättande i Justitie-ombudsmans-embetet. Den 22 och 23 Juli. Frän Vällofl. Borgare-Ståndet.
Men någon tillökning uti Befälets lönevilkor, de der på samma gång som den öfriga Vårfvade Stats-ZJtskottets Betänkanden. i4o5 Arméens Befäls aflöning reglerades, och efter deras tjenste-åligganden af Kongl. Maj:C i Nåder lämpades, anser Stats-Utskottet sig icke kunna tillstyrka. Då af föregående årens Räkenskaper det befunnits, att det på 3:dje Hufvud-Titulrt för de Administrativa Militaire-Verken, till Skrifmaterialier, Ved och Ljus m» m» bestådde anslag af 10,000 R:dr årligen, icke varit för dessa ändamål till hela dess belopp erforderligt, har Utskottet trott sig bora föreslå, att det må hädanefter med 3000 R:dr förminskas och sålunda till 7000 Ridr uppföras, hvarmed Utskottet anser behofvet 1 denna del kunna fyllas. För den Spannmål, som å denna Hufvud-Titul år anslagen under penninge lönerne, beräknades vid sista Riksdag ett maximi pris af 8 R:dr 24 sk, per tunna och tillgång anvistes för skiljnaden häremellan och Statspriset 6 R:dr; Men som spannmålsprisen sedermera betydligt fallit, har Utskottet trodt det blifva för behofvet tillfyllestgörande, att beräkna spannmålen till 7 Ridt tunnan, hvartill tillgång år utsedd, och hvilket kommer att iagttagas vid den slutliga Stats Regleringen. Utom hvad sålunda förekommit till speciel reglering af Lönings Staterne och anslagen för visse behof under denne Hufvud - i ,/jo(3 Stats*Utskottets Betänka/iden. Tittel, har Kongl. Majit i Nåder framställt huruledes de sista Riksdag, till Forsvars-Verkets generelle föremål, eller Arméens och Flottornes utrednings och underhålls kostnader samt dertill hörande forråders förstärkning jemte Fästnings och Skeppsbyggnaders besörjande, till Kongl.
Jemlikt 9 Kap. 1 § Arfdabalken måste nemligen vid dödsfall all egendom upptecknas och värderas, som går till laga delning och arf. Att dermed ej afses efterlefvande makas enskilda jord, är klart, ty den går, i följd af dödsfallet, till hvarken delning eller arf. Annorlunda är deremot förhållandet med den öfriga egendomen. Den har antingen varit den aflidnes enskilda, eller ock hörer den lill gemensamma boet. I förra fallet går den i arf och i det sednare till delning emellan delegarne i boet eller efterlefvande makan och den dödes arfvingar; och häraf följer, att densamma, efter gällande lag, skall ej allenast upptecknas, utan äfven värderas. Bih. till R. St. Skulle emedlertid skäl förefinnas att i denna omständighet göra en förändring af lagen i den föreslagna syftningen? Sådant kan Utskottet dock ej inse. För att rätt kunna dela egendomen fordras ovilkorligen dess värdering; och detta är desto nödigare, som åtskilliga framtida förhållanden kunna påkalla upplysning om samma egendoms värde. 1 följd häraf och då någon bestämmelse derom, att efterlefvande makas enskilda jord blott skall upptecknas, ej erfordras, enär lagen i denna del är tydlig och klar, tillstyrkes vördsamligen, att Rikets Ständer täckas förklara, att ifrågavarande förslag ej kan bifallas. Stockholm den 12 Augusti 1851. Ank. till Exp.-Utsk. d. 13 Aug. 1881, kl. 10 f. m. Betänkande, i anledning af vackt motion, angående Kronofogdes och Landtmåtares rått att såsom rdttegängsfullmdktige begagnas.
Prot. d. 26 Julii och 9 Aug. 1851. Borgare-St. Prot. d. 30 Julii och 9 Aug. 1851. Bonde-St. Prot. d. 29 Julii och 9 Aug. 1851. §. Förslag till ändring i 68 §. Biksdags-Ordningen, angående tiden för revisio nerne af Stats-Verkets, Bankens och Biksgälds-Conlorets tillstånd, styrelse och förvaltning. Riks«lag’$-Or<liiiiig'en. §• Derjemte skola Riksens Ständer, i den ordning Stånden, hvar för sig, lämpligast finna, vid hvarje Riksdag förordna om Revisorer, att emellan Riksdagarne, enligt af Riksens Ständer utfärdad Inslruction, öfverse och granska Stats-Verkets, Bankens och Riksgälds-Contorets tillstånd, styrelse och förvaltning; likväl, hvad Stats-Verket angår, utan rättighet att meddela föreskrifter, eller förändringar besluta. Desse Revisorer, som skola vara Sex af hvarje Riks-Stånd, höra emellan Riksdagarne' sammanträda sä ofta, att hvarje Revision må kunna omfatta tvenne års afslutade räkenskaper, och tage derföre alltid Revisions-förrättningen sin början den 15 September; skolande så väl Riksens Ständer, som afgående Revisorer, i likstämmighet härmed, utsätta tiden till nästpåföljande Revision, till hvilken Revisorgrne böra af Konungen kallas. Och må ingen Revi - 68. Derjemte skola Riksens Ständer, i den ordning Stånden, hvart för sig, lämpligast finna, vid hvarje Riksdag förordna om Revisorer, att, enligt af Riksens Ständer utfärdad Instruktion, öfverse och granska Stats-Verkets, Bankens och RiksgäldsContorets tillstånd, styrelse och förvaltning; /likväl, hvad Stats-Verket angår, utan rättighet att meddela föreskrifter eller förändringar besluta. Desse Revisorer skola vara Sex af hvarje Riks-Stånd, och höra, på Konungens kallelse, hvarje år sammanträda. Revisionsförättningen skall alltid taga sin början den 15 September och omfatta de för år afslutade räkenskaper, hvilka af föregående Revisorer icke granskade blifvit.
Dessa satser synas mig sä enkla, att de icke bordt finua motsägelser hos någon. Hr Gr. 0. Land tm. tillkännagaf alt plenum komme att fortsättas kl. 6 e. m. Hr Ma nnerskantz, Carl Axel: Det torde vara svårt att i allo instämma uti Hr Cederschjölds motion, hvilken jag anser röra den mest vigtiga samhällsfråga. Jag nödgas derföre inskränka mig till en begäran, att motionen måtte få hvila pä bordet; men då man liar anledn. förmoda att plenum kommer att hällas i morgon, sä torde tiden blifva alltför kort, hvarunder tillfälle att taga närmare kännedom om motionen kan vinnas, och af sådan anledn. hemställer jag, om icke motionen kunde få hvila på bordet till plenum näst efter morgondagens. Frih. Raab, Adam Christian: Jag har begärt ordet för att yttra mig öfver Hr Cederscbjölds motion, roen dä den blifvit begärd på bordet, inskränker jag mig till att instämma med Hr Mannerskantz. FIr Gr. 0. Landtm, tillkännagaf, att då motionen blifvit begärd pä bordet, densamma enligt 49 § Riksd.Ordningen komme att hvila och i nästa plenum måste remitteras till vederbör. Utsk., samt alt således propos. om längre uppskof med motionens remitterande ej kunde framställas. Ilr Gethe, Sten Porse: uppläste följande motioner: 1. Uti 21 § af 10 cap. Rälteg.balken i allmänna lagen finnes stadgadt: ”Häfver någor å flera ställen gjort enahanda missgerning, ransake och pröfve domaren ä hvarje ort om han till gerningen Den 22 December f. m. 32!) saker är, men varde dömd för alltsammans af den rätt, der han sist lagföres. Häfver, lian flera slags missgerningar å särskilde orter gjort, som svåra äro, eller å lif gå, då skall om livartdera ransakas der det skett, och gånge sedan dom öfver den brottslige der det timat som grofvast är.