Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är klart likväl, all Danmark var lika litet ägare af Halland år 14)43, som Sverige var ägare af Finland 1742, och lika litet kunde utgifva författningar för det ena som Sverige för det andra. Härvid var likväl den skillnad, att år 1743 fick Sverige Finland åter, men deremot blef Halland skildt frän Danmark genom freden i Brömsebro 1045. I sjelfva hufvudfrågan så följer det väl af sig sjelf, att dä frågor om ändring i ordningen för hemmans förnyade bortstädjande, eller förseende med åboer, skall ske, måste undersökning om hvem som äger dominium till hemmanet föregå, enskildt för hvarje hemman, men icke en allmän; emedan en allmän undersökning icke leder till några nyttiga resullaler för Slaten, kyrkan eller åboerna, hvilka icke äro annat än brukare, enligt städjoeontract. — Jag skall vidare bedja att få göra den modification i mitt yrkande, att jag begär bifall till den del af Utskrs tillstyrkande, som afstyrkt K. M:s propus., men att jag vill afstå allt öfrigt af Utsk:s betänk, och kan icke eller derutöfver medgifva instämmande i. PresleSks beslut, Hr Lagerhjelm, Pehr: Ehuru discussionen så tänge fortgått, uther jag mig likväl alt fä anföra något i detta vigtiga ämne. En så beskaffad undersökning, som här är i fråga, synes mig i allmänhet vara af den mest betänkliga art. Den frågan huru en individ, som besitter jord, äger rätt dertill eller icke, har sin gifna form. Hvad är det då, tänker man, som uppkallar en ny form, då det icke är någon betaget att göra sin rätt gällande på det sätt, som förfaltningarne föreskrifva. Med den utredning, som ämnet nu fått och dä man hunnit betänka de förhållanden, som blifvit lagda i dagen, synes del mig såsom något allmänt skäl till en utredning icke förefinnes. Man måste vidare betänka följderna af en sådan undersökning, äfven om den skulle leda derhän att de nuvar. innehafvarnes förhållande till kyrkan blefve i samma skick sorn förut.
Frän Hogv. Presle-Ståndet S. D. Föredrogos ånyo Lag-Utskottets nedannämnda Utlåtanden och Memorial: JW 2, i anledning af verkställd granskning af Rikets Ständers Justitie-ombudsmans embetsförvaltning från sednaste till innevarande riksdags början. Lade» med godkännande af Utskottets yttrande till handlingarne. M 3, i anledning af väckt motion om ansvar för utgifvare af tryckt skrift eller tidning i afseende på annonser om försäljning af lotterisedlar. Sedan motionären, Doktor Petrelli, förklarat sig låta det framställda förslaget falla, fann Ståndet förevarande memorial icke erfordra annan åtgärd, än att läggas till handlingarne. M 4, i anledning af väckt förslag om utarbetande af ordningsstadga för städerna. Ståndet ansåg den i förevarande memorial omförmälda motion tillhöra Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets behandling. M 5, i anledning af väckt motion om utarbetande af en kommentar öfver Strafflagen. Motionen ansågs af Ståndet böra till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitteras. Frän Vällofl. Borgare-Ständet. S. D. Föredrogs ånyo och lades till handlingarne utdrag af Höglofl. Ridderskapet och Adelns protokoll den 18 dennes, innefattande kommunikation af särskilda hos bemälda Riks-Stånd väckta motioner af Herr Liljenstolpe, Axel Fredrik, M 68, angående åtskilliga ändringar i gällande Bevillningsstadga, och M 101, om tillerkännande af någon godtgörelse åt Mamsell Octavia Carlén för arbetet: »Anteckningar öfver Kongl. Lifrustkammarens och Kongl. Klädkammarens samlingar». S. D. Föredrogs ånyo och lades till handlingarne utdrag af Höglofl. Ridderskapet och Adelns protokoll den 18 dennes, innefattande, bland annat, kommunikation af en hos bemälda Riks-Stånd väckt, till Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet remitterad motion, JSS 102, af Herr Liljenstolpe, Axel Fredrik, angående extra ordinarie tjenstemännen, deras ställning samt befordringslagarne. S. D. Föredrogs ånyo och lades till handlingarne utdrag af Höglofl.
Ifrån Ridderskapet och Adeln har Utskottet erhållit återremiss å dess, under N:o 60, afgifne Utlåtande, i anledning af väckta motioner om löneersättning för Capitainerne Sjöbohm och Tilosius samt till Lieutenanten Härd. Men som, enligt till Utskottet ankomne Protocolls-Utdrag, berörde Utlåtande blifvit bifallet af Presteoch Borgare-Stånden den 7 samt af Bonde-Ståndet den 10 nästlidne Maji, anser Utskottet, till följd af 78 §. Riksdags-Ordningen, denna fråga vara afgjord, och kan således dermed icke taga någon vidare befattning. Ankom till Exp.-Utsk. d. 5 Junii. Memorial, i anledning af erhållen äterremiss på Statsutskottets Utlåtande N:o 77. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Siatssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N.o g^. i5 eller Altona redan blifvit eller komme alt snart blifva väsendtligt förbättrad, Öfver-Post-Direetörs-Embelet icke kunde tillstyrka bifall till Götheborgs Handels-Societets omförmälde ansökning; bade Kongl» Maj:!, genom Nådigt Bref af den 17 Maji sistlidne år, förklarat, att, vid de för handen varande förhålland en, någon vidare åtgärd i afseende å nieranämnde Postcommunication ej kunde då för närvarande egu rum, till följd h vara (Götheborgs Handels-Societets berörde anhållan jemväl förfölle. Derefter har uti Januari månad innevarande år bemälde Handels-Societet å nyo inkommit till Kongl. Maj:t med underdånig ansökning om återställande af den upphörde Augbåts-commuuicationen emellan Götheborg och Hull samt föreslagit, att den skulle med Svenska Postverkets Ångfartyg besörjas.
Utskottet i sista rummet för de föreslagne botemedlen sjelf insett, då det ifrån allmänna Opinionens rigtning åt detta ändamål häi led t den mäst betydliga verkan. — För min del är jag också öfvertygad, att detta är det onda medel, sorn för det närvarande kan komma i fråga. Den är redm grundad, denna Opion Igenom Kongl. Maj:ts förledne år utfärdade Nådiga uppmaning till Dess trogna Undersåtare, att medverka till det af Kongl. Majits åsyftade stora ändamål. Den har siagit djupare rötter denna förmaning, än alla Comitéer och Författningar, och om den deraf uppkomna öfvertygelse, att så vidt möjeligt är umbära Utländska Öfverflöds-Varor och i stället med husl g flit tillverka de Tyger, som efter råd och ämne kunna åstadkommas, än vidare uppmuntras och hedras , om de högt ansedda, rike och betydlige i Landet, i sjelfva verket ådagalägga dtt de med Allmänheten dela denna öfvertygelse, så skall visst intet något behof af Öfverflöds-förbud inträffa. Och jag anser så mycket mindre angeläget att Kongl. Maj:t med någon underdånig önskan i sådant ändamål nu besvära, som Kongl. Majit har tillgäng på alla Comitéers i Landsorterne yttrande och Förslag i detta ämne, iden händelse Kongl. Majit skulle finna för godt att någon ÖfverflödsFörordning i Nåder besluta och utfärda. Herr Oxehufvud, Bot anhöll att till veder - Bett sf April. 48? läggande af hvad Herr Cederskjöld anfört angående bruket af Caffe, Riksdagsmannen Bergs i Oeconomiae-Utskottet afgifne samt vid Betänkandet bilagde särskilta tanka måtte uppläsas. Berörde särskilta mening upplästes, hvarefter Herr Oxehufvud, i anledning deraf hemställde att Utskottets Betänkande måtte gillas» Grefve Kalling, Pehr, yrkade att Betänkandet måtte helt och hållit afsiås. Friherre Roye, Ludvig:
I betraktande deraf, alt anläggningen al jein-slambanor måste medtaga hittills inom detta land oerhörda stats-anslag, oell då dessutom med skäl kunde befaras, ali, åtminstone någon lid efter hvarje banas öppnande, trafiken derå icke komme att vinna den liflighet, alt inkomsterna blelve tillräckliga för banans underhållande samt administrationen, hvaraf följde, att dertill mäste af statsmedel årligen anvisas större eller mindre tillskott, bade Kommitléen ansett sig icke böra föreslå stambane-anläggningar i sä vidsträckt skahl, som det lilliga intresset för dessa kommunikationer syntes påyrka, emedan sådant, i Kommittéens lanke, skulle belasta statsverket med större utgifter än som öfverensslämde med landets nuvarande tillgångar.
Ett fullständigt Inventarieconlo öfver Verkets tillhörigheter finnes nu Beträffande slutligen den med Post-Verket förenade PaketpostInrättning, hvaröfver särskilda räkenskaper upprättats, af hvilka de för år 1840 äro i Kongl. Kammar-Rätten granskade utan anmärkning, hvaremot der jemväl börjad revision af 1841 års räkenskaper ännu ej fulländats, så hafva med Paketpostfarten varit förenade följande Utgifter ■: O J ar 1810. år 1841. till Aflöning i . 1,6x7: 33. 11. 1,583: 1 5. 7. „ Postiljoner resetraklamente 848: 865: — —- „ Extraordinarie uppbörd 16: 34. — Su9,128: 7. — 8,8ox: 4- sa att furlusten på denna Inrättning uppgått till 2,545: 18. 1. 4,424: 29. 7. Summa 11,673:25. 1. i3,225:33. 7. Härvid är likväl att anmärka, att den större förlusten år 1841 hufvudsakligen synes hafva uppkommit genom den, vid samma års slut, inrättade nya paketpostgången emellan Carlskrona och Kalmar, af hvilken paketpost-inrättning något resultat i 1841 års räkenskaper icke visar sig. Utaf dess räkenskaper* som i Kongl.. Kammar-Rätten undergått revision för år 1840 utanx och för år 184 r med anmärkningar, och hvilka af Revisorerne blifvit utan erinran lemnade, inhemtas följande förhållande:. Debet. år lilo* år 1841. Balans från föregående året: Behållningar och Fordringar ,. .. 10,322:3 r.. — 177,078: — 8. Inkomst:. Värde af ägande Fastigheter och Inventarier:: Kongl. Sundhets-Kollegium 25,33o: 4* — 6: 3a. —- Carolinska Medico-Kirurgiska Institutet .. .. . .. 70,13o: 26. — 540:44.
Iv. M., med anledning af hvad sålunda förekommit, behagat genom aflåten nådig proposition öfverlemna till Rikets Ständers pröfning, huruvida kronans rätt till ifrågavarande dana-arf må, i anseende till det betydliga belopp, hvartill kostnaderne för fattigvården i Malmö stad uppgå, varda å staden öfverlåten, under erbjudna vilkor, att det arffallna kapitalet 40 Expeditions-Utskoltets Förslag till und. Skrifvelse, N;o 26. förblefve orubbadt under förvaltning af stadens fattigvårdsstyrelse, med räntans användande för dervarande arbetsinrättning, dock så, att bemälda Beata Wippel, så länge hon lefde, deraf tillädes ett årligt understöd, svarande emot fyra procent å kapitalet. Rikets Ständer, som, med afseende å berörda omständigheter, funnit så väl borgerskapets äldstes i Malmö, som Beata Wippels, hvar för sig gjorda ansökningar, vara på billighet grundade, hafva alltså, under förutsättning, att trumpetaren PVippels qvarlåtenskap innehar eller framdeles erhåller egenskap af dana-arf, bifallit, att, på sätt och under de vilkor, E. K. M. i nåder föreslagit, kronans rätt dertill varder å Malmö stad öfverlåten. Hvilket Rikets Ständer få härigenom till svar hos E. K. M. i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 4 Mars 1848- N:o 26. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 4 Mars I848. Preste-ståndet den 4 Borgare-ståndet den 4 Bonde-ståndet den 4 iRikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående eftergift af en häradsskrifvarén J. E. Engström ådömd ersättning. (Stats-Utsk. Uti., N:o 45.) S. A. K.
N:is 2 och 3 oin JORDBRUK och BOSKAPSSKÖTSEL hafva endast erhållits de uppgifter, som i berättelsens text under tab. Litt. A. blifvit meddelade. 24 Tabb. Westerbottens län. Tab. Särskilde slag af skogar m. m. Areal vid periodens slut. Kongl. Maj:t ock Kronan tillhörige och till Dess disposition indragne ännu ej afrittrade, hvadan deras areal ej kan uppgifvas. Boställens, Kyrkors, Läroverks och fromma stiftelsers: Kyrkoherdebohlen i Umeå, Bygdeå, Nysätra, Löfanger, Burträsk och Skellefteå Militieboställena Axla, Hedlunda, Bäckselslund, Selsberg, Fredriksberg och Strömnäs Kungsgården Gran och donationsjorden till Umeå stad Summa Härads-allmänningar: \ Sockne-allmänningar: 1 Ekeplanteringar: \ > finnas icke mom Westerbottens län. Mullbärsplanteringar: 1 Andra skogsplanteringar: t Flygsandsfält: Ofver prestebohlen i Nordmaling finnes ingen karta. Kyrkoherdebohlen i Wännäs, Bjurholm, Säfvar, Norsjö och Degerforss samt 2:ne kaplansboställen i Umeå socken, äfvensom Militieboställena Hartvigsgård, Bygdeborg, Thunberg, Nyborg och Strömsholm ligga i samfällighet med byagrannarnes oskiftade mark, hvadan skogsmarken för dessa boställen ej kan uppgifvas. Enahanda är förhållandet med Landshöfdinge-ladugårdshemmanet Teg. I afseende på afverkningsbebelopp m. m. jfr tab. Litt. B. sidd. 6—7. Tab. lV:o 5. Ar. Björnar. Vargar. Lodjur. Jerfvar. Räfvar. Mårdar. Hillrar och Hermeliner eller Lekatter. Uttrar. Skjälar. Örnar. Ufvar. Ugglor. Hökar. Glador. Falkar. Westerbottens län. Bergverk, bruk, fabriker och manufakturinrättningar. Handtverkerier. 1 Ä landsbygden. Ä landsbygden. I städerna. > p Antal verk inrättninga Ägare.
Man vet t. ex. icke till hvad belopp dessa medel upgå, och förr än man i detta afstde får tillförlitliga statistiska dala, torde det vara för tidigt att i frågan fatta beslut. Om det också skulle visa sig omöjligt att under loppet af innevide riksdag få ämnet fullt utredt och ett fullständigt förslag utarbetadt, borde åtminstone så mycket kunna göras, att R. St:r till K. M:t afläte en underd. skrifvelse med anhållan, det täcktes K. M:t till nästa riksdag låta utreda frågan och deröfver till R. St:r göra nådig framställning. Frih. Posse: Jag hyser samma mening som de talare, hvilka ogilla att afgifterna för bränvinsförsäljningen tillfalla städerne. Jag tror att beslutet om denna afgifts ingående till städerne var ett ibland de förderfligaste som i förev:de lagstiftningsärende fattades viii 1853 och 1854 årens riksdag. De skäl, som då, när nu gällande bränvins-författningar grundlädes, anfördes för en dylik åtgärd, voro också högst lösliga och underhaltiga. Då »Särskilda Utsk:t» (Bet. N:o 13 sid. 12) tillstyrkte, att den betydligaste delen af försäljningsskatten skulle tillfalla menigheterna, såsom ett bidrag att lätta de kommunala bördorne, så uppgafs skälet vara, alt folket derigenom säkerligen skulle upmuntras att med upmärksamhet följa bränvinshandeln och medverka till uptäckande och hämmande af sådan försäljning, hvaraf ingen afgift erlades, så att lönnkrögeriet utrotades. Men då man skulle kunna befara hos de särskilda kommunerna en benägenhet att uti afgifterna för bränvinsförsäljningen skaffa sig inkomster utan sträng beräkning af medlen eller följderna; så föreslog Utslct, att afgifterne icke fingo omedelbart tillfalla hvarje kommun af hennes egna försäljningsställen. utan alla afgifterne ifrån länet utdelas ibland dess samtlige socknar efter folkmängd, hvarigenom hvarje kommun måste inse, att hvad hon lyckats genom de förderflig» medlen samla, dock slutligen komma endast till en del henne sjelf till godo, och att det mesta t i 11 fö 11 e andra.
J a, Tildas den kan då tåla vid att se på, m e n min egen Heléne. » skäms jag då riktigt att visa för » Hur så, dadda, » sade jag, » du brukar eljes alltid göra verkliga mästerverk i den vägen. » » Jo, ser Heléne, en del af garnet blef så illa spunnet i vintras, men frun ville ändå, att det skulle användas till lakan ät folket, ty inte kunde en kasta bort det, förstås. Men om nu Heléne jämför Tildas och min väf, sä ska hon få se en så ' n skillnad det är. Tildas den är jämn och blank som ett siden, men min, där trådarne äro ojämna och knutiga, ser ut som om den hade någon utalagssjukdom. Stark blir den naturligtvis inte heller. » Jag skrattade åt gamla Annikas utlåtande om sin väf, men när jag kom ut i förstugan, ställde jag mig där och besinnade hvad hon sagt. Vårt hvardagslif är också en väf, sammansatt af idel obetydligheter — tråd vid tråd. Äro trådarne mycket ojämna, blir väfven ful, och stark blir den ej heller. Så var det med vår väf — Christians och min. Han slog i de fina trådarne, jag de grofva, och därför måste den klippas ned, innan den blef färdig. Du talar om arbete såsom den bästa afledaren för sorgsna tankar, och min rara, praktiska moster Malla tycks hysa samma åsikt, ty dag efter dag lägger hon embargo på mig, än för ett, än för ett annat göromål. Som du vet, är det hon, som efter pappas död sköter om ekonomien här — icke allenast den inre, utan äfven den yttre — ty mamma har aldrig varit road af landthushållningens många detaljer. Att börja med förrättade jag mitt arbete helt automatiskt, men får nu alltmera intresse därför och finner, att det är mig till god nytta. Och under det jag hjälper moster med att skala äpplen och päron, stoppa korf eller baka skorpor och småbröd nere i brygghuskammaren, så torka färgerna på min palett, och de sista löfven falla af träden, innan jag hinner att fullborda min stora höststudie, hvilken står halffärdig på staffliet. Lika godt! Världen gör ingen förlust på det.
Han var mycket kär i det stora guldmyntet, bar det alltid på sig och visade det, så snart han kunde få ett tillfälle. Så kom en man in och började berätta om olyckan, utan att ge akt på att Cecco satt där. Men han hade ej talat länge, innan fiskaren kastade sig öfver honom och grep honom i strupen. »Du vill inte säga, att de äro döda,» skrek han till honom, »inte mina söner, hör du, inte mina söner!» Mannen slet sig lös från honom, men Cecco bar sig en lång stund åt, som om han mist förståndet. De förbigående hörde honom ropa och jämra sig. De packade sig in på osterian, så många som kunde och stodo i krets omkring honom som kring en gycklare. Cecco låg på golfvet och våndade sig. Han slog handen i den hårda stenen och sade gång på gång: »Det är San Marco, San Marco, San Marco!» »Du är från dina sinnen af sorg, Cecco,» sade de till honom. »Jag visste, att det skulle ske därute på hafvet,» sade Cecco, »utanför Lido och Malamocco, där visste jag, att det skulle ske. San Marco skulle ta dem där. Han bar agg till dem. Jag har fruktat det länge. Ja,» sade han, utan att höra på hvad man sade för att lugna honom, »de skrattade en gång åt honom, en gång, då vi lågo därutanför Lido. Han har inte glömt det. Han tål inte att bli skrattad åt.» Cecco lät sina förvirrade blickar vandra rundt till de omkringstående, som om han sökte hjälp. »Hör du, Beppo, från Malamocco,» sade han och räckte ut handen till en stor fiskare, »tror du ej, att det var San Marco?» »Tänk bara inte på något dylikt, Cecco.» »Du skall höra hur det var, Beppo. Ser du, vi lågo en gång, då mina gossar voro barn, därute på hafvet och, för att ej tiden skulle bli oss för lång, berättade jag för dem hur San Marco kom till Venedig. San Marco, evangelisten, sade jag till dem, låg först begrafven i en skön dom i Alexandria i Egypten.
Till fölie af RegrringsFormens 96 §. hafwa Riksens Ständer ötwerenökommt om den Jnstru» ction lör deras Iustitie-Omdudsman, hwilken till Eders Kongl. Majit härmedelst i underdänighek Zfrmlemnas. Rikfens Ständer hafwa anfelt lämpligast, akt ti - Dm 27 Jlanuarii. 997 tiden frän hwilken utöswandet of Justitie-Ombudsmannens befattning stall taga sia dö jan, mä räknas ifrån lamma dag , dä d n Rcg^nngkForm ontogs, l hwilken Emdekers tillwarelle st dgades, eller frän den 6 Juni! 1809; äswen <om R kUnS Ständer funnit Jujirtie Ombudsmannens (5xped!t>an böra utgöras as cn Secreterare och twenne E -ncellister, för hwilkaS, jemce en Woktmastar S, af' täning nödige Medel framdeles komma att austäS. Riksens Ständer framhärda re. ^»struction för Riksens Scänders IustitleMmbuvsman. L. r. Riksens Ständers IustitteOmbudöman stall hofwa en allmän tillsyn vimer Lagars, Författrlngars 06) Jnstructionrrs efterlefnad af Domare, Embetsoch Tjensteman, lamt om de i sina Emberens utöfning ak mäld, mannamån eller annan orsak, någon olaglighet begä eller und-rläta att sina Embetspligter behörigen fullgöra, dem wid wederdörstga Domstolar i Laglig ordning derföre tilltala eller tilltala luta. Konungens JuststieEancellers göromäk och förhäliande, mä JustikieOmbudsmannen dock icke i nägol fall ätala; liksom ock ZustitieOmbudsmannens göromål och förhäliande ej äw af egenstap att kunna af JustitieLancesteren ätalas. §. 2.
I sin krafts dagar hade hon aldrig tyckt om det, och då var det väl inte värdt att plåga henne med det nu. Det hjälpte inga undanflykter, och det fans ingen bot. Det var helt enkelt det, att nu kom döden. Men som han förstod, att hustrun kunde dö nu när som hälst, och han kanske skulle bli ensam med den döda, kom en plötslig skräck öfver honom. Han gick sakta fram till sängen och stack handen under täcket för att känna efter, om hennes fötter voro kalla. Anande hans tankar, sade hon, utan att röra på sig och utan att se upp: – Än är det inte farligt. Det vore väl bäst, du ginge efter nå’n, om du tror, du kan komma fram. Det var en lättnad för Söderberg, att han slapp föreslå det själf. –Nog kan jag komma fram, bara du törs ligga ensam, sade han. – Jag är inte rädd, svarade den gamla. – Är du inte rädd för att dö? – Nej, jag är bara trött. När gumman var frisk, brukade hon alltid vara rädd för döden, men det fins ett ord, som säger, att den, som skall dö, fruktar inte för döden. Därför visste Söderberg också, att nu var det säkert, att hustrun skulle bli slut. Och under tystnad gjorde han sig i ordning att gå. Men när han var färdig, gick han ännu en gång fram till bädden, som om han ville säga något. Han stod en stund tyst. Det arbetade inom honom något, som icke kom fram, något af detta, som hvarje människa känner i lifvets mest sammanpressade ögonblick, och som aldrig blifvit uttaladt, så länge världen stått, och som vi kanske aldrig få ord att uttala. Han stoppade bara täcket omkring henne och mumlade: – Vill du inte ha kaffe? – Nej. Därmed gick han, och den sjuka låg ensam. Dagern började göra rummet ljusare. Och på spiseln sprakade brasan muntert. Alt som dagern blef starkare, blef eldskenet mattare, och en kall, nykter färgton låg öfver rummet. Den sjuka slog om en stund upp ögonen, förvånad öfver, att hon inte var rädd. I går hade ensamheten förskräckt henne, och i dag kände hon ingenting. Hon hade lefvat i sjuttio år, och hennes mesta tid hade upptagits af arbete. Som sex års flicka hade hon fått börja hjälpa sin mor med att se efter de yngre syskonen.
Herr 69 7v5 Grefwen och Landt.Marskalken återtaga fina ord, da har jag ej mer ak utlära mig härom. Under det blandade rop fom harwid upkom, hördes Friherre Kurck, Knur, ropa: Jag instämmer ril olla delar med Friherre vs (User, ar detta är en rättighet, hwaraf wi mäste fa begagna ofi. Asweir contormsrsde fig med Friherre v« Oser en mängd andra; hwaribland i synnerhet hördes Friherre ve Oeer, k »berk, Herr Oripennsidr, jokan. Friherre kjerrs, vars, Herr falkenstedt, jokan ksinkoldk.^Herr Lckonttrom, ?ekr, Gref, me ^Vrangel, Otro, Friherre Hjerts, fredric, G re fm e hamilton, -^dolpk vudvix, HerrOripenvvaldr, jscokfric, Friherre tdjerrs, -^xel, Grefwe Niorner, /^doipk Oörsn, Friherre villjencrrnkr, jokan iIkeIm, Herr ksm, kerrer.Helr^elow, Lkrister, Herrar vonäckull2-nksim, Friherre Lederltröm, Lires, Herr klingsporr, Ojerdt.HerrLcköidekrsnd, ^ ndersfredric, Friherre^deIlvZrd,jokanLsrI, Herrar ^dlerlpsrrs, 6sorx och ^xei, Herr Nordenstolpe, Anders, Friherre ärntckäld, jokan Wilk elin. Herr Lrnn stedt, Lsrijoksn, Friherre kamel.
FÖR ATT FINNA DEN, MÅSTE MAN GÅ LÄNGRE — UNGEFÄR 3 0 0 ÅR — TILLBAKA I TIDEN, TILL SLUTET AF 1 5 0 0 TALET. DÄR FINNA VI DE FÖRSTA FOLKSKOLORNA, DE S. K. BARNSKOLORNA. NÅGON BESTÄMD TIDPUNKT FÖR DESSA SKOLORS UPPRÄTTANDE KAN EJ UPPGIFVAS; SÅSOM VÅR ÄLDSTA FOLKSKOLA ANSES DEN SKOLA, SOM ÄR BELÄGEN VID STORA TUNA KYRKA I DALARNE, HVILKEN SKALL HAFVA FUNNITS TILL SÅ TIDIGT SOM 1 5 5 9. DESSA BARNSKOLOR VORO MYCKET FÅTALIGA, OCH DEN UNDERVISNING, SOM DÄR MEDDELADES, ANTAGLIGEN GANSKA PRIMITIV. UNDER 1 6 0 0 TALET VIDTOGOS, MEST PÅ PRÄSTMÖTEN, ANORDNINGAR FÖR ATT HJÄLPA UPP FOLKUNDERVISNINGEN, OCH KLOCKARNE TILLHÖLLOS ATT BITRÄDA VID DENSAMMA. FÖRST 1 0 8 2 TYCKES SVENSKA FOLKET HAFVA UPPTAGIT DENNA VIKTIGA FRÅGA; ALLMOGEN BEGÄRDE DÅ, ATT K. M:T VILLE INRÄTTA BARNSKOLOR OCH GIFVA DESS » PRSEEEPTORER » NÅGOT UNDERHÅLL. E N VIKTIG ÅTGÄRD, KANSKE EN FÖLJD AF DENNA ANHÅLLAN, VAR STADGANDET I 1 6 8 6 ÅRS KYRKOLAG ATT UNGDOMEN BORDE LÄRA SIG LÄSA OCH FÖRSTÅ SIN KRISTENDOM, ETT MÅL SOM YTTERLIGARE BEFORDRADES GENOM ORDNANDE AF KONFIRMATIONSUNDERVISNINGEN OCH HUSFÖRHÖREN.