Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet icke funnit sig köra förorda det för jernvägsanläggningen från Herrljunga öfver Håkantorp till Wenersborg begärda låneunderstöd, ansett anvisandet af lån till en grenbana från Håkantorp nu icke kunna ifrågakomma; hvadan Utskottet hemställer; 9:o. att Herr Rhodins i berörda hänseende gjorda framställning må lemnäs utan afseende. 6:o Angående anläggning af en bibana emellan Askersund och vestra stambanan. Af Riksdagsfullmägtigen Anders Persson från Örebl o län har den framställning blifvit gjord (uti motion N:o 578), att Rikets Ständer måtte bevilja erforderligt anslag till anläggande af en bibana emellan Askersunds stad och den punkt på vestra stambanan, som af vederbörande ansåges lämpligast; men, enär motionären synes åsyfta, att denna bana borde genom Statens omedelbara försorg och på dess bekostnad anläggas, får Utskottet, som erkänner ifrågavarande jernvägsanläggnings stora vigt och betydelse, men anser att densamma icke bör genom Statens omedelbara försorg utföras, hemställa; 10:o. att förenämnda motion icke må till någon åtgärd föranleda. Slutligen har Utskottet, i sammanhang med de nu behandlade frågorna om statsbidrag för enskilda jernvägsanläggningar, förehaft en af Herr G. C. Witt inom Borgare-Slåndet väckt motion (N:o 18 i), deri han föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet begära, att undersökning klefve verkställd lill utrönande af lämpligaste rigtningen för en ändamålsenlig jernväg mellan södra stambanan och Carlskrona och kostnaden för en sådan väg, samt att Rikets Ständer ville lemna eli förslagsanslag till undcrsökningskostnadernas bestridande, hvartill, enligt motionären lemnad uppgift, en summa af 9,500 Riksdaler vore fullt tillräcklig. Då Utskottet är öfvertvgadt att Kongl. Majit, utan någon från Rikets Ständer derom framställd begäran, vidtager nödiga åtgärder lör tillvägabringande af ifrågavarande undersökning, om och når densamma anses af behofvet påkallad, torde ifrågavarande motion H:o. böra lemnäs utan afseende. Reservationer:
Ledamot af Hemiiga Utskottet N:o lgs7 Herr kkiläebranä, vaviä Oorrb-irä, och efter H rr Ofwerste-Uieurengoken I-Iamm-nbcrA i Beivillnings-Ukskottet N:o 1794 Herr von bkoMen Fullmägtig Herr Isrlmsäsn, jacobi Ryttmästare. Högloft. Ridderskapet och Adeln ätffilldes klockan half io. !n 6äsm krorocolli 6. §i!vsrkol^s. ThersdaM dcn 5. Junii. ^ risnum klockan 9 förmiddagen. ^)ans Kxcsllenes Herr Grefwen och LandtMarskalken rilkannagaf, det Hans Kxccllencs i dag undfätt ifrån Hans Kongl. Maj:t et kil Herr Grefwen och Landt.Marskalken ställdt Nådigt Bref, jämte befallning at deraf lemna Ridderskapet och Adeln del; hwarefter Hanö Lxecilence lat detsamma för Ridderskapet och Adeln upläfa, fa lydande: 86; med Guds Rade, Swerigeö, Gölhes och Wendes Konung oc. oc. oc. Arswinge til Dannemark och Norrige samt Hertig til SchlcSwig-Hollstein oc. oc. Wär synnerliga Pnnest och Nådiga benägenhet med Gud Msmägtig Hr Grefwe, EnafRiketö Herrar, LandtMarskalk, Riddare och (lommenäsur af wara Orden. De händelser, hwilka tildragit sig i anledning af Mdderskapets och AdelnS öfwerläggningar öfwer Rlksens'Skandcrs Hemliga Uifkoits uti afgifwet krorocnllscklrdrag, meddelade utlåtande, angående Rikets Penningeoch Myntwäsende, samt en tilgörands Ksalimrion, hafwa warit af den sällsamma och owäntade beskaffenhet, at det icke kunnat undfalla wär upmarksamhet.
När uti samhällsclasser, der denna sednare pligt praesumeras sällan eller aldrig inträffa, hustrun äger lika giftorätt med mannen, finnér man lätteligen, huru litet det sammanslår med den reciprocitet, som för äktenskapet ligger till grund och med rättvisans kraf, att neka henne denna rätt, uti ett stånd, der ännu större förbindelser henne åligga. Vid äktenskapets ingående uppdrager hustrun åt mannen att förvalta all den egendom, hon har, och afkomsten af hennes ärfda och förvärfda jord ingår odelad i boet. Äfven i detta hänseende synes lagen hafva af vikit ifrån billighet, då den icke tillerkänt henne annan rätt vid boets upplösning, än den, att återfå en tredjedel af de penningar och andra lösören, lion i boet infört, och likadel af mannens lösa egendom saint af den förkofran, boet under makarnes gemensamma vård vunnit; men deremot tillagt mannen eller bans arfvingar dubbel lott; och då morgongåtvan sällan förmått gifva hustrun en tillräcklig ersättning för detta lidande, har lagen, medelst en så ojemn del - Expeditions-Uiskoltets Förtag lill und. Skrifvelse} N.o <Jf. aoi ning, ställt mannen i ett slags nödvändighet att, genom serskild gäfva eller testamente, elier oek genom tidigt bemedlade öfverenskommelser med sina egna arfvingar, söka att det godtgöra. Dessa förordnanden, dem han icke alltid förstått att inrätta efler lagens fordringar, hafva merendels föranledt missämja i slägten och obehagliga rättegångar. Man har påstått, att behofvet af medel för åkerbrukets upprätthållande och jordens häfd samt nödvändigheten att, så vidt möjligt vore, bibehålla ägande-rätten af en viss fastighet inom en och samma slägt, skulle innebära giltiga skäl att tilldela hustrun en mindre lott i samfälligheten, än mannen.
Alla dejsa upräknade torde wara lika sä nödwändiga för en del, som Fogdar och In8peÄ0ier; men alla onödige wid Landtbruk. När en witz afgift ar anstagen lik Statens behofwer: hwarföre stall af den lemnäs p^m-er Ni lättjan och högfärden. Desse böra kallas Rikets kärande kräftor. De aro at anse i Staten som wattenbien. Ofrälse S-anden har ingen som för dem talar. De äga jord och bruk i detta Rike; men de fleste stöta sina Egendomar uran någon Betjent af hela den upräknade staran. Hafwä de flere egendomar, an de hinna störa, arrei-clei-a de merendels bort dem, r synnerhet de som förut warit Inspecktors och Fogdar, samt derigenom haft sin första upkomst. Alle ofrälse, ja en stor del af uplyste Bönder, kunna ej annat än asflä, at något afdrag bör ste för den upräknade Betjeningen, hälst orätlwisan stiner för klart. At da jag sjelf stöter min egendom, fär jag intet afdrag; men dä jag stöter den genom Betjent får jag afdrag. Mänga kunna falla i anledning häraf pä den Lbsuicls tanka, at Bewillnings-Utstotter will ersätta sadane Personer för det Natursgäswor brista dem at sjelf stöta sina Egendomar, eller för det at lättjan hindrar dem al sjelfwe efterse hwad de borde. Man bör aldrig gifwa lastarenom rum. Af den grund tilstyrker jag, at ingen, utom arbetsdrängar wid Landtbruket, samt ingen annan wid Stångjernsbruk - 456 Den 9 Mars. bruk och Masugnar an Smeder och Arbetare böra njum afstrifning för mar och lön, uran allenast agaren, som uran tilhjelp bör stöka sin egendom bast han kan och gitter, eller i annat fall sjelf ber tala den som gör hans tjenst.
Samma olikhet i kyrko-ärenders behandling, hvilken, inom serskildta Stift egt rum, oaktadt Kyrkolagen varit för dem alla gemensam, har äfven inom deni, varit rådande i afseende på den allmänna undervisningen, ehuru samma Skol-ordning gällt för dem alla. Ofver-Consist:m skulle, efter Oxenstjernas förslag, äfven hafva inseende öfver läroverken och de studerande. Under det tvisten om dess inrättande pågick, lät Gustaf Adolph, år 1625, utfärda Constitutioner för Upsala Universitet, enl. hvilka det skulle förestås af en Canzler, som, efter den Akademiska Senatens råd, af Konungen förordnades, och Erke-Biskopen beständigt vara Pro-Canzler. Dervid förblef det sedermera med den skillnad, att Akademiska Senaten, enl. 1665 års Constitutioner, nämnde och Konungen stadfästade Canzleren. I 1626 års Canzli-Ordning § 18, mom. 5 ställdes Akademier och Skolor under Canzli-Collegii vård. Likaså skedde med Läroverkens angelägenheter, genom 1661 års Canzli-Ordning § 2 mom. 14. Ifrån 1645, då Axel Oxenstjerna blef Upsala Akademies Canzler, fortforo Riks-Canzlererna och Canzli-Presidenterna att vara det omkring 100 år. Sedan 1747, då Kronprinsen Adolp Fredrik blef Upsala Akademie Canzler, hafva Kongl. Prinsar och Thronföljare merendels varit det, serdeles i Upsala. Efter Skånes eröfring, och ett nytt Universitets uprättande i Lund, blef dervarande Biskop, dess Pro-Canzler. 1686 års Kyrkoordning kap. 24 § 3, ålade Biskoparne fortfarande upsigt öfver Gymnasier, skolor och ungdomens uptucktelse, samt de dertill förordnade lärare.
Om nu förfallotiden är förlupen, så att vexeln dagen derpå är betalbar, sä är det klart, att denna vexel då har ett så mycket högre värde emot när han utgafs, som den löpande räntan under samma lid. BancoUtsk. kan visserligen hafva rätt deruti, alt Banken, som sjelf begagnar räutefria capitaler icke behöfver vara så nogräknad med denna ränta, men då disconlot åstadkommer en förändring i vexlars värde i allmänhet, och enskilde, som måste taga räntan i betraktande, icke kunna underlåta alt ställa sitt pris derefter, så skulle eursen af ett sådant Bankens beleende lida en våldsam rubbning. Det är gifvet, att en å vista vexel och en vexel på 90 d. d. sigt icke kunna eller böra hafva samma curs; men om Banken uppträdde som vexelköpare i stort, utan att göra afseende på discontot, så skulle detta resultat framtvingas. Derföre tror jag, att Bancofullmts förslag i denna del var ganska riktigt, då de utsatte - Den 13 November f. m. 201 salle priset på en å visla vexel lill 128 sk. och å andra vexlar på 90 å 67 <1. (1. sigt, hvilket är den vanliga noteringen på Hamburg, i förhållande derefter. Vidare vill jag göra den anmärka., att Utsk:s förslag om vexelhandel på andra orter än Stockholms börs, är vådligt och dessutom obehöfligt. Det mäste leda till svårighet i coutrollerne och en osäkerhet i allmänhet, som man, åtminstone nu till en början vid det första steget på denna bana, omsorgsfullt borde undvika.
Detta yrkande grundar jag på samma skäl, som under f. m:s lopp af mig anfördes för afslag å Upsalabanan, eller att ett lån uti nuv:de tidpunkt, då så stora belopp äro behöfliga för jordbrukets förkolran, icke skulle kunna inom landet erhållas på de af Utsk:t förutsatta vilkor; att, om således möjligen framdeles en härför gynnande konjunktur kan inträffa, den likväl icke nu finnes; att man, med afside derå, att ett utrikes lån måhända inom kort måste uptagas, bör ihågkomma, att ett misslyckadt försök i denna väg, hvilket icke kunde blifva obekant, måste skada rikets kredit såväl inom som utom landet. Hr Printzensköld, Carl: Som jag icke hade den äran att vara här närvide under f. m:s plenum, har jag icke heller erhållit kännedom om de skäl, hvilka af Hr Akerman blifvit andragne för afslag å det åtminstone af ettn RiksStånd beviljade un* derstödet tilt Öpsala-banan ; men då Hr Akerman åberopat samma skäl för afstyrkande af R. Stirs medverkan till anläggning af Borås-banan, tror jag icke att de kunna hålla stånd mot de motiver, på hvilka Dtskit ronde den sistnämnde frågan grundat sitt beslut. De af Utsk:t, till stöd härför, anförde skal äro nemi. af ännu vigtigare beskaffenhet än de omständigheter, på grund af hvilka Upsaia-banan tillstyrkts. Dtskit erinrar ganska riktigt, att Borås-banan skulle blifva en af de bästa matare för den vestra stambanan. Detta kan ej betviflas af någon, som har kännedom om den betydliga och vidt utsträckta industri, som finnes i trakten af Borås stad, eller som haft tillfälle att göra sig bekant med de besvärliga transporter, hvilka nu ega rum, icke allenast från den kringliggande trakten till Borås, utan äfven från norra delarne af Skaraborgs län till samma stad. Från nämnde län föres nemi. till Borås den största delen, icke allenast af stadens, utan äfven af hela den kringliggande nejdens lifsnödenheter.
Också plägade vid fråga om inteckning i fastighet å landet långifvare oftast vid bedömandet af erbjuden säkerhet taga i beräkning åbyggnadens beskaffenhet; och det vore följaktligen nödigt, till betryggande af inteckningshafvares rätt, att en föreskrift blefve meddelad, i öfverensstämmelse med hvad reglementet för städernas brandstodsbolag innehöll; varande alltså motionärens förslag, det stadgas måtte: »att vid inträffad eldskada å brandförsäkradt hus, uppfördt å för gäld intecknad jord å landet, försäkringsbeloppet icke må af vederbörande inländskt bolag eller dess styrelse utbetalas, innan inteckningshafvare hörd blifvit och varit i tillfälle att sin rätt bevaka, samt att detta stadgande bör i alla reglementen för brandförsäkring af byggnader å hemman å landet inflyta». Det torde med skäl kunna ifrågasättas, huruvida med den frihet i lofliga aftal, som vår lag erkänner, kunde instämma att, på sätt motionären föreslagit, regelbinda vilkoren för aftalet emellan försäkringsgifvare och försäkringstagare, och om icke alltså det måste anses icke tillkomma Rikets Ständer att föreskrifva ett i nämnda kontrahenters ömsesidiga rättigheter och skyldigheter så djupt ingripande vilkor, som det omför - 6 Allm. Besv.- och Ekon-Utskottets Betänkande M 33. mälda. Men äfven om sådant må anses utgöra föremål för Rikets Ständers beslutanderätt, torde motionärens förslag befinnas lika olämpligt som obilligt: olämpligt, emedan försäkringstagare säkerligen skulle antingen uppsöka, i stället för de offentliga anstalterna, enskilda försäkringsgifvare, med hvilka de kunde fritt aftala utan kontroll af tredje man, eller ock blifva mera likgiltiga att låta brandförsäkra sin egendom och vidmagthålla försäkringen medelst premiernas ordentliga inbetalande: obilligt åter, emedan det icke är inteckningshafvare utan egaren af en fastighet, som betalar brandstodspremien, och på hvilken det ankommer att återuppföra ett nedbrunnet hus, hvilket till äfventyrs till och med skulle för honom omöjliggöras, derest tillfälle lemnades en främmande att uppehålla hans rätt till utbekommande af den honom tillkommande brandskadeersättning, hvars ändamål just är det antydda.
Vade mängden ost, wigren as de göromål, ssm under detta längwariga Riksmöte inträffat, utgöra det säkraste bewis pä den mösa Riks Ständens Betjening i allmänhet mast haswa ospard wid expedierandet af alla de frågor, som för,-konn»..', Och dä under bekrag» tande af dc knappa klllgängar, hwilka för ber närma* rande äro arr anwända till allmänna utgifter af alla stag, wi icke trott otz kunna projectera högre arswoden I26o Ten 2O Occemb^r. ä'i sorn nn bljfwit utförde, kunna wl listväk icke nnd» ga akk härigenom wikoorda, hu-ul-,-'g i au'rende kill den dyrher soni hä-e - ad a-ufarn euh-t-c, Stäudeus vfwattuämnde '-Zerjcuiug, fastän dc-t sörrftsgua arswsdet dem tillägges i-eke di, iwa sä belarne för den lid och det areete de nyess.u, soia wi önjkat, r händelse vmständighetcrne dcr rnedgistvlr. O>n Riksén? Högloft. Ständers bifall til! detta project göra wr ost desto mera -föriviHadr, som dä jämförelse cmsiälles emelle,! de arsworen Bcrjeningcil tvid förra Riksmöten unbtätt och dr sou, nu bluwir söreslagne, jVal! nägsr lwistvcISmai inöjcliaen icke upkomina om biilighctc» ai den r. nt' w! nn ytrak, och hwilken härmed ösw.rlämnas till Riksens Högloft.
R:dr 1,500: — 6:o. Stora Kopparbergs län, med en befolkning af 158,755, deraf i städerna 0,222, har tre ordinarie samt en extra Provincialläkare, stationerade i Fahlun, Hedemora, Rättvik oell Näs, en Distrikt-läkare, med befordringsrätt i Smedjebacken, tillika Regementsläkare vid Kongl. Westmanlands regemente, två Stads-läkare, i Fahlun och Hedemora, den sistnämnde tillika Provincial-läkare, en Gruf-läkare i Fahlun, samt två Bataljons-läkare, af hvilka den ene tillika innehar provineial-läkare-beställningen i Rättvik, eller inalles nio läkare. Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande har med afseende på vederbörandes i ämnet afgifna yttranden, föreslagit dels anställande af en ny Provincial-läkare för Ofvan-Siljans fögderi, utgörande norra delen af nuvarande Rättviks provincial-läkare-distrikt, med station vid Mora kyrka och en befolkning af 21,901 personer, om hvilken Provincial-läkares anställande jemväl vid sistförflutne riksdag motion blifvit gjord af ortens Riksdags-fullmäktig, och dels ett särskilt arfvode på stat åt den på enskild bekostnad vid Smedjebacken anställda läkaren för den till Hedemora provincial-läkare-distrikt ännu hörande Westerbergslagen med en befolkning af 20,350 personer; och hafva kommunerna i Ofvan-Siljans fögderi villigt åtagit sig att för den blifvande läkaren vid Mora kyrka upplåta hostad. Längden af Westerdalarncs eller Näs provincial-läkare-distrikt, från gränsen af Gagnefs och Grangärdes socknar och Örebro län till riksgränsen mot Norrige, har visserligen också synts Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande påkalla en fördelning deraf, men då denna vidsträckta bygd ännu har en gles och i allmänhet obemedlad befolkning, så att möjlighet icke finnes, att bereda utväg för två läkares bergning derinom, så anses någon förändring inom berörda distrikt icke för det närvarande böra ifrågakomma.
Dessa anmärkningar hafva hos Höglofl, ilidderskapet och Adeln blifvit gjorda af Herr Lagmannen Grefve Gyllenborg och Herr Fri - St äts-Vt skottets Betiinkaiiden, gyy hette Stael von Holstein, samt hos Hedervärda Bonde-Ståndet af vice Talmannen Hyckert saint Anders Vanielssoti från Elfsborgs Län, Johan Olsson Långberg från Gefleborgs Län, Jon Jonsson från Blekinge och Pehr Jonsson fran Kronobergs Län med flere af Ståndets Ledamöter, och bestå hufvudsakligen deruti: Att priset å den Saltpettér, sorn af de Gärdskyldige med pert. ningar löses, matté nedsättas till det belopp, söm svarar emot Saltpetter-värdet, då Biksens Stan» der vid 1800 års Biksdag åtogo sig denna afgift: att sjelfva Saltpettef-gärdén äfven måtte tills vidare nedsättas ifrån no till 5 m:kr för hvarje helt Hemman: — Att Saltpetter-fonden måtte endast och allenast användas till någon lindring för de Gärdskyldige t—• Att de 16 sk., som nu innehållas på Krono - betalningen för hvarje L:pd Salfpetter, måtte åter få komma de Gärdskyldige till godo, så att de oafkortadt måge få njuta den primitiva betalningen af 1 B;dr a4 sk. för Gispundetj Utan allt afdrag eller innehållning: — samt sluteiigen att Saltpetfergjuderi-Styresmännen, jemte den öfrige Salipetter-sjuderi-Betjeningen, måtte, såsom öfverflödi,- ge, indragas. Hvad angår det yrkade nedsättandet af lösnlngs-priset för den Saltpetter, som icke in natura lefverera®; så kan Stats - Utskottet, på de skäl dess förra Betänkande innehaller, icke tillstyrka bifall derå. Stats - Utskottet anser, lika nied Biksens Höglofl.
Maj:ts Propos. , som innehållas i 2:dra §:n, och hvilka afse Interims-regerin - 428 Den 18 Februari f. m. gens sammansättning och ordnande, under förutsättning alt de föreskrifter, som önnäs i lista §:n icke kunna tillämpas. Ehuru Const.-lltsk. kan hafva rätt i denna sin behandling af frågan, alldenstund Utsk. vid föregide riksdag varit i tillfälle att yttra sig öfver de utaf K. M. föreslagna förändringarne i R. F., samt R. St. likaledes förehaft frågan till pröfning, som lill följd af två Stånds beslut, blifvit hvilande, måste man likväl, nu då man öfvergår till den föredragna frågans behandling; icke förlora sjelfva hulvudsyflemålet med den Kongl. Proposin ur sigte. Detta har visserligen icke varit att endast föreslå en förändring i sjelfva stadganderna för Inlerims-regeringen; utan det har tydligen varit alt så långt som ske kunde bortllylta möjligheten af en sådan Interims-regeringens trädande i verksamhet. Det är sålunda nödvändigt, att man noga gör sig reda för detta hufvudsyftemål, samt huruvida dess upnående är önskligt eller icke, och, finner man alt det är önskligt bör man också vidtaga sådana åtgärder, att sjelfva hufvudfrågan kan blifva föremål för R. Slirs bedömande. Olägenheterna af den nu befintliga Inlerims-regeringen ligga icke allenast uti det stora antal ledamöter, hvaraf den består, utan den har dessutom ett ur den konstitutionella frihetens synpunkt stort fel, nemi. alt ena hälften af dessa ledamöter utgöras af elementer, som ansvara för sina åtgöranden inför en annan representation än den svenska. Då man derjemte tager i betraktande, alt dessa elementer kunna under den vecka, då den Norska Statsministern är ordförande afgöra våra svenska angelägenheter på ett sätt, som icke öfverensstämmer med de svenska ledamöternas enhälla åsigter, sä kan man icke annat, än anse elt sådant styrelsesätt vara konstitutionel! vidrigt, hvilket också hurde helt och hållet tillintetgöras.
Desse värde herrar, hvilka synas mig högst ovanliga statsmän begge två, hafva framställt frågor, huruvida, på sidan om grundlagens bestämda föreskrifter, man kunde förmoda, att Ständerna, efter 5j §:n Reg.-F., skulle äga någon rättighet att upphäfva ordinarie räntor, derföre att de äro berättigade att utöfva Svenska folkets rätt att sig beskatta; och, efter den samme herrar egna slutkonst, skulle de efterföljande §$:ne vara af ingen betydelse, i hvad de angå verkställande-maktens rätt, alt fordra bevillning lill bestridande af de utgifter, hvartill de ordinarie inkomsterna ej räcka, hvarom Reg.F:s 09 5 innehåller: ”Efter Rikets och statsverkets tillstånd och behof late Konungen till Utskrs öfverläggning framställa hvad Staten kan tarfva utöfver de ordinarie inkomster, och hvilka behof genom bevillningar böra fyllas. ” Om nu Ständerne kunde, Konungens medverkan förbi, upphäfva vid denna riksdagen, såsom begge herrarne begärt, liemmantals-räntan, utgörande efter 1825 års markegång och förvandling en summa af 1,290,602 r:dr 3 sk. 1 r:st och vid en kommande riksdag, enligt Gr. Anckarsvärds särskildta yttrande, jemväl jordeboks-räntan , hvilken, efter samma markegång och förvandling, uppgår till 1,221,412 r:dr 17 sk. 7 r:st; så kunde visserligen af dessa indragna statsbidrags-summor, fortfarande utgjorde till bildande af fonder för hypotheks-föreningar, låne-capitaler uppkomma, som skulle kunna sträckas till öfver 4° millioner r:dr, och hvilka föreningar, styrde af så ovanliga statsmän som Gr. Ankarsvärd, kunde leda till ett stort penninge-öfverflöd i landet, och äfven dertill att jordägarne, på de öfriga medborgarnes bekostnad, kunde vinna fullkomlig skattefrihet.
Län, samt andra Embetsoch Tjenstemäns förhöjda Löner, Remiss laget än ytterligare min* skås; ty ju mera som directe går ut från LandtRänteriet, dessmindre kan derifrån remitteras, och härtill äfven kommer, att Räntmästaren, hvars Tjenstebefattning är förenad med så mycket ansvar för Landshöfdingen omöjligen kan med* hinna att fullgöra alla sina Tjenstepligter utan biträde af en Skrifvare, som han sjelf får underhålla, samt Räntmästaren derjemte får vidkännas kostnaden till Skrifmaterialer, Embetsrummets eldning och förlusten af alla i Ränteriet befintelige falska Sedlarj så hemställer jag till Högloflige Ridderskapet och Adeln, om icke den människan har tillräckelige afbränningar. Hvad Räntmästarens i Westmanlands indelta Lön beträlfar, är densamma lika stor som Länets Fångvagtmästares Lön. Af alla dessa förenade skäl, och då Stats-Utskottet, som, under denna Riksdag icke utan högst talande anledningar, tillstyrkt bifall af någon Löne-förhöjning , nu äfven ansett den för Räntmä'- starne föreslagne ifrågavarande förmån vara billig och rättvis, får jag för min del hos Högvälborne Herr Grefven och LandtMarskalken anhålla om Proposition till bifall af Stats-Utskottets Betänkande. Friherre Hjerta, Lars, förenade $ig med Friherre Drufva. Den 17 Februarii. 407 ifrån goo till och med, 200 R:dr i Remiss-lage årligen. Friherre Falkenberg, Carl Gabriel: I Skaraborgs och Carlstads Län, hafva Landt-Räntmästarne på några år under det sista Kriget, icke haft det minsta Remiss-lage. Då likväl deras Tjenst är af den egenskap, att de böra vara någorlunda väl lönte för att kunna, så vidt görligt är, vara oberoende, anser jag den nu föreslagne förbättringen af deras Löningsförmoner, vara i högsta måtto billig samt tillstyrker derföre att Stats-Utskottets Betänkande måtte gillas. Grefve Mörner, Adolph Göran: