Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:r 6 Riksens Ständers Banko-Utskotts Betänkande i anledning aj gjorde Anmärkningar vid Utskottets den 20 sistledne December afiätne Memorial, angående yrkade ändringar oah tillägg uti i:sta och 3:dje §):ne af den för Banko-Uttet hittills gällande Instruction. -Höglofl. Banko-Utskottets Betänkanden. Höglofl. Ridderskapet och Adeln liar, enligt Utdrag af dess Protokoll under den 27 sistledne December, sorn den 13 i denna manad kommit Banko-Utskottet tillhanda, hehagat tilL förnyad handläggning återförvisa Banko-Utskottets den 20 föregångne December aflätne Memorial, angående yrkade förändringar och tillag uti tusta och 3;die §§:ne af den för BankoUlskottet hittills gällande Instruktion , tillika med dervid gjorde Anmärkningar af Herr Grefve von Schverin Fredric Bogislaus , och Herr Cederschöld Pehr Gustof, jemte anföranden t i 1L upplysning i samma ämne, af Herr Silfverstolpe Gust• Abraham och Herr Mannerstam Johan. Herr Grefve Schverin har yttrat den tanka: att, då Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om E inance-Regleringen gålve anledning förmoda det Bankens Natur och Egenskap torde behöfva undergå någon förändring, syntes ock frågan om förändring i Instruktionen för Banko-Styrelsen böra hvila , intill dess Riksens Ständer yttrat sig om Bankens blifvande Natur och Egenskap ; samt i öfrigt anmärkt , att slutet af en Riksdag vore, såsom erfarenheten visat, den minst lämpliga tid till afgörande af vigtiga mål; och att, då någon fråga om förändring i Instruktionen för dem sorn skola vårda Banken , sedan dess Natur och Egenskap en gang blifvit rigtigt fattad och bestämd, sällan skulle kunna uppstå, de förändringar, sorn funnes behoflige , också Gude kunna i tid anmälas. Hvad första Anmärkningen beträffar, så anser Utskoitet otvitvelagtigt,- att intill dess Bankens - Banko-Utskottets Betänk anden. Icens Natur neli.
Detta Utskott tillkommer att öfwersc Riddarhusoch Adeliga Jungfru Stifts-Dircctionrns göromäl sedan förra Riksdagen, revidera Riddarhus -Cahan och AdUiga Cadelte - Skole-Fonden, säsom ock alla öfrige linder denna Directions förwaltning stälde Catzor, Donationer och Legatcr, bbrandcs öfwer allt delta Utskottet fi.i berättelse till Ridder,?apct och Adeln aflemna, derutinnan äfwcn de ändringar eller förbättringar böra förcfläs, som Utskottet antingen i anseende till förwaltningen eller i andra hänseenden kan finna nödige. I öfrigt äger Utskottet akt ställa stg till efterrättelse hwad denna Riddarhus-Ordning förrffriswcr och ehuru detsamma föreställer Ridbarhus-och Aeliga Jungfru Stifts-Di tttionen, hwarS befattning under pcstä» ende R ksdag upphörer, mä likwäl U-skottet ej med intrvduciioner fig befatta, utan derest säda ne under Riksdagen stkas, böra de samma, sidan wederbbrlige psnostan6a likwäl förut i Utskottet blifwit granffadc och godkände, hos Riddcrffapct och Adeln in pierro anmälas, som efter gifwit samtycke lärer oM Ättens införande i Matrikeln tillsäga. Lottning och inskrifning i Adelig» Jungfru-Stiftet, sä wida den under Riksdagen inträffar, mäge likwäl af Utskottet wcrkställas, dock att LandtMarfkalken derwid bör wara tillstädes. § 58- Skulle Riddarhus - Utffottct finna nZgon ändring eller tilläggning wid denna RiddarhuS-Ordning Tredje Band.
Capellans-boställen kunde bomma i åtnjutande af roterings-frihet, för hvilket ändamål Sländerne, såsom vederlag åt de Capellaner, hvilkas boställen måste i roteringen qvarstå, sjelfve tillstyrkt motsvarande ersättning af den rotefrihets-afgift, som borde erläggas af sådane förut oroterade mindre hemmansdelar, hvilkas spridda läge förhindrade deras indelning i ordinarie rotar, så var det med Rikets Ständers önskningar oeh beslut förenligt, all Kongl. Maj:t, uti den, för Committerade till extra-roterings-jemkningens förrättande, utfärdade Nådiga Instruclion, förordnade uteslutande från extrarotering af den oprivilegierade jorden, och, genom serskildt Circulairebref till Landshöfdingarne, anbefallde undersökning, hvar sådan jord funnes, och dess föreslående till indelning i ordinarie Rotar efter de i förra Roteringsverken och Committerades Inslruction stadgade grunder; men då med desse af Kongl. Maj;t i Nåder förordnade åtgärder endast afsågs ärendets ordentliga beredning, innan detsamma till Rikets Ständer öfverlemnades, har någon verkställighet af den föreslagna tillökningen i ordinarie roteringen ännu icke kunnat inträda. Commillerades underdåniga förslag, enligt hvilka de nya ordinarie Rotarne skulle tillhopa utgöra 319 Soldatoch 15^ Bålsmansnumer, eller tillsammans 476 nya Rotar, har Kongl. Maj:t funnit, i åtskilliga delar, fordra Commitlerades förnyade handläggning; och innan sådan handläggning medhunnits, kan de nya Rotarnes numeraire icke tillförlitligt bestämmas, och Kongl. Majit alltså icke heller med sin Nådiga Proposition ärendet lill Rikets Ständer nu öfverlemna. Då emedlertid, såsom nu är vordet upp1 yst, ingen verkställighet af Commilterades förrberörde förslag egt rum, är icke heller någon sådan, såsom Sländerne anhållit, att återkalla.
– Ja, så är det, – genmälte kyrkoherden – menniskorna döma om dessa varelser lika blindt, skeft och obilligt som om alla andra, och det kommer sig mest deraf, att ingen känner mer än sig sjelf, och de mesta göra detta dåligt nog, ty kände de sig fullkomligt sjelfva, så vore de säkert långt mildare i sina omdömen om andra. – Nå ja, allt det der må ju vara hur det vill och som det kan – sade patronen, som just aldrig hade några öfverloppstankar från sin hushållning, och som nu, af sina särskilda orsaker, hvilka endast han sjelf kände, gerna ville hafva något annat samtal å bane – men säkert är att gamla mamseller och vackra pigor aldrig draga jemt, och derpå spela vi ett parti bräde, herr kyrkoherde. Mamsell Sara, som nu för väl insåg att hon icke skulle kunna få tala några själfulla ord med den värdige prestmannen, svarade skrattande, och under det hon sjelf satte fram brädspelet: – Ja ja, nog trodde jag mig kunna förtjena månget hårdt tillmäle, om just icke att afunda Lena sitt kolsvarta hår, sina penslade ögonbryn, sina skarpa ögon och granna ansigtsfärger. Nej minsann! Skulle jag afunda henne något, så vore det snarare den unga Gunnar, ty han har i alla tider varit min stora favorit. – Ja ja, det tror jag nog! – sade patronen skämtande, och slog förfärligt i brädspelet, och ropade: troja-dus! Och nu blef ej fråga om annat än «fem band, och sinka-dus, och Jan» etc. mellan de båda herrarne; men mamsell Sara gick ut i ett af de andra rummen, der patronens barn, tvänne halfvuxna gossar, och deras informator sutto och roade sig. Till dem bar hon in en korg med äpplen, och skämtade med dem godt, gladt och vänligt, nu som alltid. I huset hördes intet ett ord om hvad som skulle ske. Patronen var gladast slippa både tänka och tala om Lena och Gunnar. Mamsell Sara kände något motvilligt att berätta derom, förr än lysningen försiggått. Informatorn och smågossarne visste således ingenting.
Jag har förut gifvit tillkänna, det jag önskade att stiften kunde indelas i pastorater, så vidt möjligt jemnstora med hvarandra, och att således alla prester vore lika aflönade. Men jag anser för min del, att vi stå långt aflägsne från vinnandet af ett sådant mål, och att det möjligen erfordras ett halft sekel för att komma dit. Min önskan är dock att vi, så mycket som möjligt är, sträfva dit. Min fullkomliga öfvertygelse är emellertid, att Ekon. Utsk:s Betänk, skall motarbeta en sådan önskvärd lönereglering; ty genom en sådan Komité, som Utsk. föreslagit, kan aldrig någon likhet eller jemnhet i lönerna åstadkommas. Hvad skola resultaterna af en sådan Komité blifva, i fall så lyckligt vore, att dess arbete blefve färdigt? Jo, — ehuru jag vet att man här skall höja sina röster emot denna tanke, — jo, att de inkomster, som i denna stund tillhöra presterskapet, skulle befinnas alldeles otillräckliga för den nya löneregleringen. Jag vet visserligen, att det finnes pastorater, som under nuv:de förhållanden lemna en inkomst af till och med 12,000 Itdr Bko, men jag vet också, att det gifves pastorater, der inkomsterne äro så låga, att pastorerna icke kunna förmå en adjunkt att mottaga vården af pastoratet för hela lönen. Det finnes ett praebende under biskopsstolen i Skara, der just denna omständighet egt rum. Skulle nu alla komministraturer förvandlas till egna gäll, skulle följden naturligtvis blifva att pastoraternas antal blefve ansenligen förökadt. Om man kastar en blick på svenska kartan, tror jag att hvar och en bör komma till den slutsatsen att pastoraternas antal icke kan blifva mindre; ty meningen nr väl att få en måttlig, en icke' alltför vidsträckt själavård för hvarje prest, emedan man ju i främsta rummet bör hafva ögonen fästade på själavården och icke på inkomsten. Har man således ansett själavården såsom det vigtigaste, så blir också, efter min öfvertygelse, följden den, att långt ifrån att det, sorn J nu, mine Hrr, tron vara tillräckligt, skall visa sig vara alldeles otillräckligt.
Jag anhåller vördsamt om propos. på del förslag, jag nu haft äran framställa. Hr Flach, Johan: De sammansatta Utsk:ns förslag i denna del är förauledt af det öfverklagade förhållande, att skogsmarker af - 3S0 Den 11 November e. m. ytirås med s. k. afverkuingsrätl, hvilket har den påföljd, all hela den sålunda uplåina skogen spolieras, Ulskms förslag till hämmande af delta missbruk var ursprungligen icke sådant som det förevar:de. Afdelmn hade nemi. icke föreslagit något bestämdt tunnetal, som skulle få afverkas, men då anmärkte en af BondeStis ledamöter, alt del besynnerliga förhållande kunde inträffa, att om man högg endast några träd, för alt t. ex. rödja en byggnadsplats, så kunde en kittslig jägeribetjent lill laglig beifran anmäla saken. Då med det tilltänkta stadgandet raan endast afsåg atl förekomma skogens spolierande, hvilket icke kan inträffa, om hemmansegaren en eller an nan gång derstädes verkställer bygge, utan merändels är en följd deraf, att hela skogstrakter öfverlåtas till personer, hvilka på spekulation desamma helt och hållet nedhugga, trodde man sig kunna bestämma ett visst tunnetal, hvaröfver skogen icke skulle fä utan återplanteringsskyldighet afverkas, och detta utsattes lill 5 tunni., hvarmed man icke åsyftade att träffa det absolut rätta, utan endast afsåg att erhålla en fix siffra, hvarigenom möjligheten af chikaner och trakasserier emot skogsegaren förebyggdes. På samma sätt förhåller det sig med uttrycket: ”eller användas till för hemmanet erforderlig beteshage.” Dessa ord funnos icke i det primitiva förslaget, men BondeS(:s ledamöter tramkommo med den anmärkn., att om man skulle behöfva rödja en beteshage, så kunde man på samma sätt blifva exponerad för chikaner, och heldre än att från sig afsöndra BondeSt:s ledamöters talrika röster, gjorde man dem i detta fall lill viljes. Jag är långt ifrån att vilja påstå, att detta förslag är det fullständigaste som kan framställas.
Maj f. m. Utsk, Gr. von Platen, upplyst, var denna grannlagenhet så till vida ännu längre sträckt än llr Lefren framställt, sorn den skulle hafva gått ut på, att förstärkta StatsUtsk. icke bort votera ofver frågan, af grannlagenhet emot R. St., fö rrän man fått veta huru BorgareSt:s inbjudning blifvit afgjord. Följaktligen tror jag, att detta blifver ett nytt skäl alt icke för närvarande inlåta sig nti denna fråga, utan endast yttra sig om, huruvida Utsk:s anmälan bör läggas lill handlingarna. Frih. Rehbinder: Först anhåller jag, att till svar på den af Gr. von Platen framställda fråga få gifva tillkänna, det jag alldeles icke anser mig hafva rättighet att förutsätta något annat skäl för BorgareSlis ledamöters vägran att deltaga uti voteringen inom det förstärkta StatsUtsk., än det som desse ledamöter sjelfve uppgifvit, oell de hafva icke uppgifvit något annat skäl, än det af grannlagenhet ; följaktligen kan jag icke inse någon våda deraf, att vidtaga en sådan åtgärd, som jag, första gången jag yttrade mig, linde dea äran föieslå. För det andia anhåller jag, att, till följd af Hr Hjertås sista yttrande, få fästa uppmärksamheten derpå, att mitt yrkande var det första, som i denna fråga gjordes, och vågar jag således hos Hr Frill. o. Landtm, anhålla, att propos. derå måste först framställas. För öfrigt, och medan jag har ordet, ber jag alt få gifva tillkänna, det mig blifvit berältadt, att PresteSt. fattat ett helt annat lieslut, lin det som Hr Hjerta nyss uppgifvit, hvaraf följer, alt man annu hvarken lärer kunna anse denna eller någon annan uppgift i detta hänseende såsom så alldeles pålitlig. Ilr Lefre'n: Hr Hjerta har behagat göra en framställning oin förhållandet inom det förstärkta StatsUtsk., hvilket icke öfverensstämmer med hvad jag ansett det vara.
Det var hennes gudsyster Giannita från Diamante, som kom hit för tolf år sedan med donna Elisa. Kom hon ej i håg henne? Kom hon ej ihåg, att de hade delat ett granatäpple? Signorinan hörde ej på detta. »Hvad var det, som hände i går klockan fyra?» frågade hon med stor oro. »Det var då jag fick Guds befallning att gå till dig, gudsyster,» sade Giannita. Den andra såg förfärad på henne.. »Kom med mig,» sade hon, liksom rädd, att betjänten skulle få veta hvad Giannita ville säga henne. Hon gick långt inåt våningen, innan hon stannade. Då vände hon sig så snabbt mot Giannita, att denna blef rädd. »Säg mig det genast!» sade hon. »Pina mig ej, låt mig höra det genast!» Hon var lika hög som Giannita, men mycket olik henne. Hon var finare byggd och hon, världsdamen hade ett långt mera vildt och otamt utseende än landtflickan. Allt hvad hon kände syntes i hennes ansikte. Hon bjöd ej alls till att hålla det doldt. Giannita blef så förvånad öfver hennes häftighet, att hon ej genast kom sig för att svara. Då lyfte hennes gudsyster i förtviflan armarna öfver hufvudet, och orden strömmade öfver hennes läppar. Hon sade, att hon visste, att Giannita fått Guds befallning att bringa henne bud om nya olyckor. Gud hatade henne, det visste hon. Giannita slog ihop händerna. Gud hata henne, tvärtom, tvärtom. »Jo, jo,» sade signorina Palmeri. »Så är det.» Och som hon inom sig var rädd för det bud Giannita hade till henne, blef hon vid att tala. Hon lät henne ej komma till ordet, utan afbröt henne ständigt. Hon tycktes vara så förskrämd af allt, som händt henne under de sista dagarna, att hon alls ej kunde styra sig själf. Giannita kunde väl förstå, att Gud måste hata henne, sade hon. Hon hade gjort något så förfärligt. Hon hade öfvergifvit sin far, svikit sin far. Giannita hade väl läst fjärde budet. Så bröt hon ut på nytt i ett häftigt frågande. Hvarför sade hon henne ej hvad hon ville säga?
s Den som skref Fru Marianne var en utbildad och finbildad konstnär men en menniska, som ej hoppades allt för mycket af lifvet för sin egen del. » Om man bara vore till nytta eller glädje för någon menniska, då vore det lönt att lefva, men nu är det skräp ». Det är i december J886 hon klagade så från Köpenhamn. Hennes sinnesstämning börjar taga en mörkare färgton, än hvad hennes vänner hittills varit vana vid. Men hon har icke väl nedskrifvit ofvanstående rader, förr än hon sö- ker skämta bort det intryck, de väcka: ». Sick ' en sentimentalitet! Man skulle kunna ta mig för en gammal fröken på öfverblifna kartan. Det låter inte bättre. Tillåt mig som ett slags parentes inskjuta, att jag alldeles inte är ' ensam och oförstådd ', tvärtom: jag har varit bjuden på två ställen i dag och har afslagit båda bjudningarne ». — » För menniskor sådana som. jag fins det icke lugn aiinat än i hårdt arbete; arbete med hela sin varelse, alla sina tankar, hvad för arbete gör föga till saken, men ett på hvilket man kan sätta hela sitt lif. Har ni aldrig märkt att arbetet är som morfin, det döfvar, men det är sundare än morfin, ty det ger verklig, icke skenbar kraft. Och det ger ett «resultat ». Hon är åter i Hörby och skrifver i denna tonart: » Jag längtar bort härifrån, längtar så att jag tycker jag kan bli tokig. Den som bara hade pengar! — Men jag är ett fä; så tänka naturligtvis alla. Det är pengar som sätta våra armar och ben i rörelse. Det är bristen på pengar, som håller en i fångenskap. Nej, jag kan inte skrifva mer än detta samma tjutet. Oh, hvad jag afundas dem som kunna trifvas i samma kakelugnsvrå alltid! » Arvodet för » Fru Marianne » var på förhand bestämdt för en pariserfärd. Hon kom dit i april 87. Den första tiden blef sådan den ofta är för främlingen i verldsstaden. Hon kände ingen och hade ej mod att söka upp någon.
Herr CommerceRådet Och Riddaren Wegelins ^Memorial, °m eftergift af Mantals-penningar och. andra allmänna utskylder för barn, till en viss ålder, som från Earnhuse n blifvit urtagna» Till Bevillnings-Utskottet, Herr Fabriqueuren J. C. Fougts Memorial, om Fabriks-arbetares Krono-Utskylder. Herr Uagmannen J. P. Schenströms Memorial, om befrielse från Utskylder för Eskilstuna Fristads arbetare med deras hustrur, barn och tjenstefolk. Till Den 13 April. '41 Till Banco - Utskottet. Herr CornmerceRådef och Riddaren J. We. gelins Memorial, om understöd för FrimurareBarnhuset, af Banquens besparingar utaf de ad Pios Usos anslagna medel. Till Tagsamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskotten. n Herr Sadelmakare ■ Åldermannen C. Gerles Memorial, om Näringsfriheten. Till Allmänna ^Besvärs-och Oeconomie-Utskottet. Herr Ka rduansm akaren J. O. Holmgrens Memorial, om särskildt Brännyins-tillverknings-frihet for Sala "Stads Bergsmän. Herr Rådmannen G. Kjellander» Memorial, om alla Magistraters berättigande att utfärda Pass för de inom Städerna boende personer. Herr Rådmannen Kjellanders Memorial, om borttagande af den nu brukliga Titulaturen af Skrifter och Handlingar. Ut Supra. Ex Protocollo. Carl Magnus Robsahm. Dito Dito. s. d. Via förnyad föredragning af ExpeditionsUtskottets uti Memorial gjorde hemställan, att, utom Secreteraren och redan antagne tvänue Cantzlister, efter behofvet få ännu en eller tvänne Canta» 42 Den 13 April. Cantzlister antaga, blef denria hemställan a£ Ståndet bifallen. Ut Supra. Ex Protocollo Carl Magn. Robsahm* ■, Dito Dito. TP S D.
Men det hade också varit rättvist. Och denna rättvisa får jag aldrig. Det är förfärligt att ej kunna vända sig till de lefvande för att få rättvisa. Det är det, som fängslar mig vid den döda, starkare än om jag sörjde henne af hela min själ.» När jag uttalat dessa ord, hörde jag på ett besynnerligt sätt, att det blef tyst omkring mig. Jag kunde på en lång stund icke se upp, satt endast och väntade på, att något skulle komma, något, som afbröt denna ohyggliga tystnad. Jag kände endast en besynnerlig trötthet, som förlamade hela min varelse, och jag minns, att jag tänkte på, att jag någonstädes läst, hur ett slags mattighet plägar öfverfalla vissa brottslingar, sedan de utfört ett dåd, hvarpå de länge rufvat. Då kände jag en hand på min axel, och jag hörde Kristian säga: »Stackars vän!» Jag hörde så att säga endast med mina yttre sinnen dessa ord uttalas. Deras mening blef mig icke klar, lika litet som jag kunde fatta, att den man, till hvilken jag talat, deltog i min sorg eller ens någonsin hade varit min vän. Jag hörde honom säga mig farväl och gå, och jag tror, att han gick, därför att jag bad att få vara ensam. När han gått, satt jag länge i tankar, och för första gången sedan min hustru dött, erfor jag den lättnad, som ligger i att kunna gråta. Hur länge jag sedan satt i mina tankar, vet jag icke. Jag vet blott, att när jag åter kom till mig själf, hade hela min öfverretning försvunnit, och jag erfor en känsla af befrielse och af lättnad, som om något i hela min tillvaro plötsligt och oförberedt hade bytt färg. På samma gång kände jag det, som om något främmande och nytt, på en gång svalkande och starkt, arbetade sig fram inom mig. Jag fick den underliga känslan af att stå inför ett nytt skede i mitt lif; och denna känsla hade icke karakteren af ett afgörande beslut, – det var alls icke något, som jag själf kunde eller ens behöfde göra – utan den var fylld af det dunkla medvetandet, att på något för mig ofattbart sätt en vändning inträdt i hela mitt öde.
TryckfrihetsFörordningen stadgade rättighet, att om tryckningen besluta, ansåge Herr Grefven och LandtMar* skalken, ehuru Utskottet, på ett mindre frynt* ligt sätt, gått Ridderskapets och Adelns önskan till mötes, sig likväl icke kunna framstäf* la någon Proposition till ändring af Utskottets ifrågavarande beslut, utan finge, i händelse en sådan yrkades, densamma, enligt 55, §. Riksdagsordningen, vägra, under tillkännagivande för öfrigt, att, då all disqussion i ämnet vöre öfverflödig, Memorialets hvilanda på bordet icke syntes kunna äga rum , utan borde detsamma endast läggas till Handlingarne. Friherre Staél von Holstein: Det är mig högst okärt, att jag ej kan sluta min politi.' ska bana utan att nödgas protestera emot ett af Herr Grefven och LandtMarskalken fattadt beslut att vägra sakens hvilande på bordet till nästa Plenum, ehuru 49. §. Riksdagsordningen nämner detta som en rättighet, och hvar - 172 Den 8 Maji, f. m. före jag får förnya min anhållan derom. Då man förra gången medgaf, att den termen, önskan fick nyttjas, skedde sådan' dock med yt tradt iö. behåll af flere Led...mö:er , och nied den fullkomliga öfveity^else, att ConstitutionsUtskottet sjelf skulle mse det olördelagtiga omdöme, detsamma hos fublicum skulle ädraga sig, derigenom att vilja dölja sina egna öfverläggningar. Ridderskspets och Adelns önskan bief ock den gången uppfylld , medelst beslutandet af t tyck ningen Om man medgif. ver , att denna pröfningsrätt kan af Constitu* tionsUtskottet med skäl utölvas i det enda fall, då ogrundade mmärkningar blifvit gjorda, så är det så mycket mera svårt att finna skälet till vägrandet denna gången, då sjelfva saken redan är allmänt känd genom Rcvisorernes tryckta berättelse, och således blott ConstitutionsUtskottets Ledamöters olika tankar i ämhet egenteligen utgöra rätta föremålet för tryckningen.
Ått i stället för otden: ”med anmälan af denna fråga’’ bör stå med anmälan af denna iL a g b r i s t. 2:o Att i Stället för ordeh: ”elen ä syftad e. rättelsen’’ bör stå: den allmänt önskade rättelsen, oeli 3:0 Att 1 stället för ördén: ’’ säkrast åstadkom mas kan» bör inflyta: säkrast, med vidmagthållande af lottnings-principen» åstadkomtnas katti Johan Jacob Buthberg förménte, ätt i stället för ordet: ”vidmagthållande” bbrde i den Bihang till B. St. Prat. gide Sami» i 3» ift Prof. Utdr, d, so Nov. igss• föreslå gno nya strophen, nyttjas ordet: ” b i b e . hällande.” Ståndet fann de sålunda gjorde anmärkningar vara af den beskaffenhet, att de borde komma till ExpeditionsUiskottets kännedom* hvadan förslaget dit återremitterades Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. X). f. rrl< Föredrogs å Syo och bifölls Banco. Utskottets d. 18 dennes Under N:o 77, afgifne, samt den <jo derpåföljde e. m, på bordet lagde Memorial, ined förslag till teglementariska föreskrifter, i afseende på de odliögslånen, som, enligt Riksens Stäflders beslut, ytterligare komma att från Banken ut. gifvas. Prat, Ular. d, 33 Nov, lilj, 1}J S. D. f. m. Föredrogs å nyo och gillades Lagsamt Allm. Besvärs och EkonorniUiskottens, den 15 dennes, under N: 231 afgifne, samt den 17 derpå följde e. m. på bordet lagde förslag till jernok* ning af RiksStåndens skiljaktige beslut, 1 frågan om uppliafvande af Kongl, Förordningen den 7 Dec. 1787, angående lifsstraff för obehörige omdömen öfver de af Kongl. Majit vidtagne Författningar. S, D, f, m.