Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ändlligen afslutades skiftet innevarande års höst, ruen klandrades af 5 å 4 hemmansegare i afseende på egograderingen, med hvilken äfven de förut varit nöjda. Och graderingen har jemväl pä några gårdsplatser blifvit af Egodelningsrätlen ändrad. Denna åtgärd har visserligen blifvit öfverklagad i Högsta Domstolen; men då denna icke skådar marken och således omöjligen kan sjelf rätt bedöma frågan så är det fara värdi, att Domstolen, på sätt vanligast sker, godkänner Egodelnings-rältens beslut. Och då måste skiftet å det stora, vidt omfattande skifteslaget omarbetas, med nya betydliga kostnader för de redan tillräckligt olycklige och utarmade delegarne, hvilkas hus, hägnader, diken och egor råkat i förfall genom den långvariga skiftesåtgärden, hvarunder jemväl skogen blifvit, snart sagdt, plundrad. Men berörda kostnader kunna många delegare omöjligen utgöra; och det lider ej ringaste tvifvel, att om Egodelnings-rättens beslut fastställes och skiftet således måste omarbetas, hvartill naturligtvis åtgår flera år, en tredjedel af hemmansegarne måste undergå det förfäriigt hårda ödet, alt åt fremlingar afstå sina fäders jord samt med hustru och barn draga en tung börda af fattigdom, hvilken de deslomindre förvåliat, som de ej lagligen kunnat förhindra skiftets företagande eller få besluta om egograderingens beskaffenhet. Under ett sådant förfärligt elände har den skiftestagande allmogen alltför länge dragit tunga, ehuru aldrig hörda suckar. Men det år lid att härpå göra ett slut genom en förbättrad lagstiftning i fråga om tiden och sättet för pröfning af egogradering, och för att vinna detta ändamål, bifogar jag Ofver-direktörens vid
Om Slaten gör dessa anslag pä en gång eller ärligen, synes, åtminstone för mig, vara enahanda och minskar, enligt min öfver - 430 Den 23 Januari. tygelse, icke Statens rätt att revidera huru de användas. Jag ber dessutom fa fästa den siste talarens uppmärksamhet derpå, att största misstankan uppkommer derigenom, alt man söker undandraga de ifrågavar. räkenskaperne Revisorernes granskning, oell alt således det vore bättre, om man i detta afseende ginge öppet tillväga och lemnade bifall till Utsk:ns förslag. Gr. Horn: Dä jag sist bade ordet yttrade jag, all om jag ansåg någon nylla uppstå genom den ifrågasatta granskningen af Landlbruksacademieus räkenskaper, så skulle jag vara benägen att dertill lemna mitt bifall, ehuru jag anser, det frågan icke tillkommit pä ett grundlagsenlig! sätt; men jag hyser dock samma åsigt, som här af flere talare blifvit yttrad, alt revisionerne, långt ifrån alt befordra förtroende, ofta medföra en motsatt verkan. Såsom exempel härå skulle jag vilja anföra, att åtskilliga gånger ett stort misstroende till och med inom sjelfva SlatsUtsk. alstrats emot Stalscont., der man ville hafva rätt på räntekammaren, för att få reda på de förborgade skatterne. Man lät knappast öfvertyga sig, att med räntekammaren icke menades någonting annat, än en räkning med Banken, utan man trodde fortfarande, att der fans guld och juveler undaustuckna. Skulle nu revisionerne kunna utsträckas till alla sådana verk, som i en förfluten lid erhållit gåfva eller understöd af Staten, sä vet jag sannerligen icke hvar någon gräns skulle finnas för Revisorernes åtgärder. Man skulle väl då äfven granska hela Upsala Acadeuijs förvaltning, emedan samma Academi för sekler tillbaka erhållit Upsala öde; ja man skulle till och med granska förvaltningen af sockenskolorne, emedan de erhålla bidrag af Staten. Jag har väl sett, att R. St:s
Alla gamla författmr tala om markpund såsom motsvarande ett Lfå stapelst.-vigt. Hr von Hartmansdorff: Jag har icke sagt att få och mark vore detsamma, jag har blott yttrat att Utsk:n hafva omnämnt, huruledes de med mark menade bär detsamma söm de kallat få. Då nu i allmänna talspråket marken betyder just detta och när Utsk:n till enhet upgifvit få, betydande detsamma som marken, hvarföre skall man dä icke begagna det uttryck, som är det vanligaste, i stället för att antaga ett sådant, som mindre brukas? Med utlänningars misstag, torde det icke vara någon serdeles fara. De lära väl, om en ny förordn. i detta fall utkommer, efterfråga hvad som menas med hvarje serskild vigt. För öfrigt hafva Utsk:n här upgifvit icke blott de nya benämningarne utan äfven de gamla. Deras betydelse är således lätt att inhemta af de utlänningar, som vilja inlåta sig i handel med oss. 174 D en 8 J uli e. m. Utsk:ns förevande förslag blef uppå härefter framstäld propos. bifallet. Vidare förekommo och biföllos Utsk:ns förslag ang:dc Rikslikare för längdmättet och viglen; 2:a och 3:dje punkterne af Utsk:ns i fråga om 3:dje punkten af K. 3I:ls Nåd. Propos. afgifna förslag, samt Utsk:ns förslag i ani. af 4:de punkten i samma Propos. 1 fråga om Ulsk:ns härefter förekommande förslag rör:de S:te punkten i K. M:s Nåd. Propos., yttrade sig Hr Gripenstedt, Joli. Aug.: Jag kan för min del icke riktigt inse något tillräckligt skäl hvarföre Utskrn ur K. M:s förslag hafva uteslutit en term i den serie af olika målkärl, som blifvit föreslagen, nemi. den term som omfattar måttet af 3. Så mycket mindre synes mig detta vara välgrundadt som Utskrn varit nödsakade bibehålla detta målkärl af 3 i afseende på torra varor.
Enligt gamle Tuneld är detta land » i gemen ganska ljufligt och mestadels nog fruktbärande » samt » har i gemen godt förråd af. skönt Smör, samt Honing, Vax, och de bekanta Ölands-Nötter, samt af Gås-afvel ». I förra århundradet erbjöd Oland ett för våra förhållanden kuriöst villebråd, nämligen vildsvin, som på försök utplanterades af den väldige jägaren Fredrik den förste, men som vunno föga popularitet hos bönderna. På Gotland, med dess milda klimat, bära valnötsträdet o c h det svarta mullbärsträdet mogen frukt. Aprikoser, persikor och andra sydfrukter odlas med framgång i drifhus samt trifvas och bära blommor på kalljord, och på Linnés tid vuxo päronträd vildt på åtskilliga ställen. Gotlands fårkött har alltid varit fräjdadt, och landskapets vapen är » et hvitt Lamb, som bär en med Korstecknet utmärkt Fana, i rödt Fält ». Bohuslän är ryktbart genom sitt sillfiske, hvilket dock som bekant, icke är att lita på. Under tidrymden 1808 — 1877 behagade nämligen sillen icke infinna sig. De ans / oeisburkar, som från Bohuslän skickas öfver hela landet och äfven söka sig väg utom våra gränser, behöfva icke min komplimang. Det är tillräckligt att anföra namn sådana som Lysekil, Grebbestad och Grundsund. På sista tiden har man vid inläggningen börjat tillämpa principen mera omsorg och mindre salt, och om man forisätter i samma riktning, torde ansjovisens världsrykte snart varda stadgadt. En negativ egenskap, som utmärker Bohuslän, är den att kräftor icke finnas nägonstädes i detta landskap. Ett landskap, af hvilket en del bär det betecknande namnet » Svältorna » tyckes ej kunna ega stor betydelse i kulinariskt hänseende. Det gör ej heller Vestergötland. Visserligen ansågs, åtminstone fordomdags, Skaraborgs län som en kornbod för det angränsande Vermland, men den enda läckerhet, som i denna anspråkslösa skiss kan representera Vestergötland, är den högt uppskattade Gudhemsosten. Venerns sik (félsik) är den största och bä- sta i Sverige.
Men Adlersparre, det är en annan sak. Jag känner af en viss instinkt att han icke tror på någonting så mycket som på sin egen ingifvelse, och jag gör honom den äran att så fullkomligt lita på denna ingifvelse, att jag redan tager som bestämdt att han skaffar oss igen vår post och drifver bort fienden ... Och nu farväl till i afton!” ”Au revoir, min fru!” Hvad damerna i Strömstad vidare tänkte om politiken, kriget, officerarne och generalbefälhafvaren isynnerhet. Sedan doktorinnan skilts vid sin intime vän, började hennes rörliga tankar röra sig kring möjligheten att få veta någonting mer, om icke genom grefve Oxenstjerna sjelf, så åtminstone af hans värdinna – ty i hvart hus, der officerare bodde, hade man alltid reda på ett eller annat, i hvilket de voro inblandade. Ingenting var således angelägnare än att göra kusin Margareta Smith, som var den afundade värdinnan till denne utmärkte unge officer, ett morgonbesök för att höra efter huru hon mådde i allt detta bråk. Sådant var ju dessutom icke mer än skäligt af doktorinnan, då doktorn aldrig mer hade tid att efterhöra huru hans gamla patienter befunno sig och patienterna sjelfva dessutom icke hade tid att vara sjuka. Men emellan den plats ofvanför Smedklefven, nära ena hörnet af torget, der ofvannämde samtal egde rum, och andra hörnet vid början af Karlsgatan, der Smithska huset ligger, hade fru Marin så många möten att icke blott tiden gick henne ur händerna, utan – hvad värre var – hennes nästan alltid goda lynne, ty hon kom i tillfälle att under den grymmaste förbittring erfara att den intime vännen spelat henne ett litet temligen elakt spratt. Sedan hon haft nöjet att för fem eller sex ytterligt förtjusta fruntimmer vara den första som berättade nyheten om
Då vidare rösträtten i kommunens angelägenheter bör grunda sig å verkligt utgörande af bidrag till dess behof, synes ock den,s som låtit sig uppföras å restlängd och derigenom lillkännagifvit sig antingen icke kunna eller icke vilja göra rätt lör sig till kommunen, icke heller böra, så länge detta tillstånd fortfar, få föra talan å Kommunal-slämman. Antagandet af denna grundsats, som i flera utländska kommunalförfaltningar återfinnes, torde äfven bos oss kunna verka såsom en nyttig sporre till kommunal-utskvldernas ordentliga ingående, så mycket mera behöflig som något ansvar för försummelse i berörde hänseende ej finnes stadgadt. Af dessa skäl torde den 8:de § böra lyda som följer: Rättighet att deltaga i Kommunalstämmans öfverläggningar och beslut tillkommer en hvar, som, enligt de för bidrag lill kommunal-utskylder i § 58 bär nedan bestämda grunder, bör ulskyl - Expeditions-Utskottets Förslag till anderd. Skrifvelse N:o 186. 13 der till kommunen erlägga samt derjemte innehar Svensk medborgarerätt, eger att sjelf öfver sig och sitt gods råda samt icke är pä restlängd öfver oguldna kommunal-utskylder uppförd. Den som för näring, lön eller icke i mantal salt jord sammanlagdt till mindre än Tio skalleören uppförd är, ege ej rösträtt. § 11- Enär en hälftenbrukare icke lärer kunna sättas i fullkomlig jemlikhet med en arrendator, utan i följd deraf, att hälftenbruksaflal vanligen uppgöras endast för kortare tider, alt enligt sådane aftal jorden ofta brukas med egarens redskap och kreatur samt att egaren ej sällan är å stället qvarboende, i allmänhet måste anses vida mindre än en landtbo eller arrendator införlifvad med den jord, han sköter, loide del icke vara lämpligt, att det I denna §:s första moment förekommande stadgande utsträckes jemväl till hälftenbrukare.
Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader i början af nuvarande Riksdag afgifvit, i fråga om propositions utlåtande till Rikets Ständer rörande anvisandet af samma anslags-summa, sorn motionären (öreslagit, har bemälde Styrelse anfört: att sedan jernvägen mellan Orebro och Nora blifvit för trafiken öppnad, hade behofvet och nyttan af underlättade kommunikationer på andra sidan Nora förökats, hvarföre Styrelsen, i händelse bolag genom aktieteckning blifvit bildadt för utförandet af den föreslagna kanaloch slussanläggningen, skulle ansett sig böra på det högsta förorda den ifrågaställa nådiga propositionen, sä att denna anläggning mätte snart kunna företagas; men som Statens tillgångar förut voro tagne i anspråk för understöjande af en mängd andra arbeten, hvarmed åsyftades att underlätta rörelsen och kommunikationerna i flera riktningar; och då ovisst vore, huruvida, om medel tdl en kanals anläggning för Noraoch Fåsjöarnes förening al Rikets Ständer ansloges, dessa medel komma alt före nästa Riksdag begagnas, hemställde Styrelsen, att, derest frågan om stats-bidrags afsätlande för sagde förelag icke blefve till Rikets nu församlade Ständer öfverlemnad, handlingarne måtte på vanligt sätt förvaras för att vid nästkommande Riksdag, i fall under liden aktieteckning blifvit verkställd, ånyo underställas Kongl. Maj:ls nådiga pröfning i afseende på aflålandet till Rikets Ständer af proposition om meranämnde arbels-företag, som dä bör vara fullständigt förbered t. Instämmande uti den af Vägoch Vatlenbyggnads-styreisen sålunda yttrade samt af Kongl. Majit godkända åsigt, anser sig Stats-Ulskoltel så mycket mindre böra tillstyrka det stats-bidrag, hvarom nu är fråga, som den af Styrelsen antydda ovissheten om detta stats-bidrags begagnande för dermed afsedt ändamål naturligtvis mäste ökas, i händelse Rikets Ständer, med afseende å nuvarande förhållanden och Stats-verkets för rnäng.alldign olikartade behof vid denna Riksdag strängt anlitade tillgångar, skulle hnna sig löraniåtne att såsom anslag utan återbetalnings-skyldighet endast bevilja en Bih. till R. St.
[120] L E M Ä N, Dr ERNST I Q KonstYälnadsoch Slöjdkurs ROLAND MARTIN Tandläkare Vasagatan 1 0, Stockholm, snedt emot Centralstationen. Mottagningstid helgfria dagar 10 — 2 och 4 — 6 e. m. OBS! Verkställer allt, som hörer till tandläkarekonsten. [240] Doktor C D. Allm. telef. Fruntimmerssjukdomar, Förlossningar. för damer och barn. Kursen börjar den 1 okt. Undervisning meddelas i: Fornnordiska väfnader, Konstsömnader, Knyppling, Träsnideri, Forslinsmålning, Glasetsning m. m. Anmälningar mottagas samt modeller till påseende i lokalen Garfvaregatan 5 (Kungsholmen), 2 tr. Vidare genom korrespondens med undertecknade, som äfven sända prospekt på begäran. Hedv. Norberg. Hanna Hansson, [464] Elev af Handarb. Vänner. H u s m ö d r a r! Försöken Th. Winborg &lt;$&gt; C:is i Stockholm tillverkningar af Concentrerad Ättika på flaskor f ö r u t - spädning. Senap, Sv. KANDINAVIEE Bostad: Stora Vattugatan 2, Mottagning: helgfria dagar kl. olycksfallförsäkring. IBErE Beefsteaksauce. Soja, prisbelönade och fullt flere gånger från 9 f m. till 10 e. m. sön[350] &amp; Med. på gynsamma tillfälle, hvilket nu erbjuder sig, att köpa mitt återstående lager af Möbeltyger, Gardintyger, Mattor, Borddukar, Divansmattor, Orientaliska Mattor och Draperier m. m. till de lägsta möjliga reducerade priser. Obs.! Profver och tyger till aftagning utlemnas ej. J O H N E n u n g flicka med godt föräldrahem, praktisk och kunnig i husliga göromål, söker plats i aktad och god familj. Lön begäres ej, men önskar endast få räknas som medlem af fam. Svar till » C. A. », Söderhamn, p. r. E n u n g, b ä t t r e flicka önskar mot betalning få komma i en bildad familj, der grundlig undervisning kan lemnas i ett hushålls skötande.
Detta förslag till grundlagsändring är lika med det som Utsk. afgaf, vid förliden riksdag, likväl med en väsendtlig skilnad, hvarpå jag anhåller få fästa Ståndets uppmärksamhet. I 5:te mom. af § 14 äro vid slutet tillsatta följande ord: ”och är inom länet bosatt”. Sålunda skall man för alt vara valbar bo inom St. Kopparbergs län. Om det nu är en fjerdeparlsegare, som möjligen är boende inom Gefleborgs, eller .Westerås län, hvilket utan tvifvel är händelsen med åtskilliga och han måhända har lika mycken kännedom i grufve-driften vid Fahlun, som om han bodde inom Kopparbergs län, hvarföre skulle lian icke då jemväl fä vara valbar? Mig synes som detta tillägg hvarken vore nödigt eller nyttigt, och alt detsamma fördenskull borde uteslutas, hvilket jag underställer R. o. Ad. 1 den händelse Ståndet skulle dela min mening, sä hemställer jag, att R. o. Ad. ville, med denna gemensamma tanka, återremittera betänk, till Const.Utsk. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Anledningen till det stadgande, som Hr von Hartmansdorff har klandrat är den att fjerdeparterne eges likasom andra aktier af personer, som kunna vara bosatte i hvilken trakt som helst af riket. Det är ganska troligt att om fjerdepart eges af en person, som bor i annan landsort aflägsen ifrån Fahlun, en sådan fjerdepartsägare icke har någon bekantskap med grufvedriften på sistnämnde ställe. Utsk. ansåg derföre, att det var nyttigt att stadga det en fjerdeparlsegare, för alt vara valbar, borde vara bosatt inom St. Kopparbergs län hvarigenom beredes säkerhet att representanten för Fahlu bergslag alltid mätte ega en närmare kännedom om nämnde bergslags grnfvedrift. Sjelfva förslaget är väckt af representanten för Fahlu bergslag, och äfven han har yrkat denna föreskrift, hvarför jag tror densamma vara både ändamålsenlig och nyttig. Hr Akerman, Fredr.: Jag instämmer för min del i den anmärkn. som Hr von Hartmansdorff gjort.
Den, som innehafver egendom vä flera ställen , Mtinsen riMl samma Län, eller uti särskilHa - rv4Z Län, äger rätt at »verkställa sin upgist inför den Upstattnings-eommittLs, der han i mantal antecknad eller skattskrifoen är, och förfare denna Lomrnil. tee med förmögenhetens utrönande och beräkning, som ofwanföre sagdt är; dock kommer, hwad fastigheter angar, deras upfkattning at werkställas hos hwarje committé^, der egendomen är belägen, och infordre den Uostattnings-Lcrmmittes, der allmänna upgiften blisivit gjord, underraltelstr ifrän de andra om upffatlningarnas belopp, samt uträkna hela förmögenheten derefter, för hwilten den belöpande afgiften bör asbördas pä det ställe, der hufwudupgif en blifvit gjord, och styrke den, som afgiften erlägga bör, med wederbörandes bewis, at han sädant fullgjort, pä det sädant tvid up-^ börden i de andra orter, sä wida det är i annat Län, ma tjena til asförings-bewis. §. 2L, Enligt hwad uti n. §. sagdt ar, ager wal hwar och en, svin til afgiften bidraga bör, at antingen personligen wid UpstaltninZs-Lommitteen ä den dag, som sörelaggd warder, sig infinna, eller insända en med stt namn undertecknad upgift pä desi egendom, och ända wara skyldig personligerr sig inställa, derest LommittLen sä nödigt aktar, trid den pä följd, nysinämnde Z. utstakar; men emedan sadana omständigheter kunna förefalla, at personligt hörande blifwrr oundgängeligt, och hända kan, at den Betalande tredskas och wisar motwillja, äge Konungens Bcfallningshafwande, eller den hans ställe i Lommittesn företräder, dä magt wite föreligga, samt den handräckning meddela, sorn för ändamälet nödig är.
Öfverskotten blifva obetydliga och minskning i Tulloch Postlnkomsternes behållning i följd af Utskottets förslager torde vara att förvänta; ökade inkomster till ytterligare löneförhöjningar icke eller skulle blifva att påräkna och låneutvägar eller ökad bevillning möjeligen då behöfva sökas, för att bestrida Statens Embetsoch Tjenstemäns högre aflöning; hvarjemte blifvit andraget af Herr Rosenquist af Akershult att denne Class af Civile ifrån och med Landshöfdingen till och med Enspännaren skulle vara den bäst lönta; att det vore alldeles onödigt att några nya ordningar i denna väg vidtogos, så vida icke meningen vore att börja med en rättvis jemkning af Landshöfdirigarnes olika löner , jemförelsevis med hvad deras Vederlikar, VicePresidenter, GeneralMajorer m. fl. åtnjöto; samt att derföre frågan om LandsStatslönerne borde till en lägligare tifil helt och hållet uppskjutas; hvarom förenat sig Herr Ribbing, Arvid, emedan man i alla fall återkomme till samma fråga nästa Riksdag, då man säkerligen skulle åberopa, att man nyss vid den föregående gjort anslag. Och har hos V. BorgareStandet dels en Ledamot bestridt allt ökadt Anslag för LänsStaterne, enär det redan varande skulle genom en jemnare för - Betänkanden, N:o 237. 55 delning kunna lemna full tillgång till förhöjning uti de deribland nu vanlottade löner, dels ock en annan ansett, att med hvad nu blifvit föreslaget borde anstå till dess en ny allmän lönereglering kunde äga rum ; hvilken mening jemväl blifvit yttrad inom H. BondeStåndet af flere Ledamöter, som derifrån dock gjort undantag dels för Länsmän, dels för Fjerdingsman och dels för FångVaktmästarne.
Mits vederbörande Befallningshafvande sig derom anmäla, och lefvereringqn fullgöra, inom den för intägten af annan Ränte-Spannemål foreskrifne tid ; E. K. M. och Kronan likväl obetaget, att då sådan anmälan icke eger rum, Ar - 36 Undtrdclniga Skrif velser. rende-Spannemålen antingen in natura eller mert penningar utfordra,- men att ifrågavarande förmän, pä sätt E. K.. M. tillika i Häder framställt, äfven skulle utsträckas till nu varande Arrendatorer af Kungsgårdar, hafva Riksens Ständer funnit destomera betänkligt medgifva, som derigenom kunde uppstå ett vådligt prosjudicat för framtiden i fråga otn bedömandet af verkan utaf lagligen ingångne Gontract; dock hafva Riksens Ständer, med afseende å de för desse Arrendatorer förekommande omständigheter, trott sig böra i underd. hemställa, att vederbörande kunde anbefallas, att vid Arrendets utkräfvande af dem tillvägagå med ali möjlig varsamhet, på det sjelfva fältet för Arrendets utgörande icke ma blifva särskildt betungande för denna nyttiga clas* af medbor, gare. Riksens Ständer framhärda etc. XJnderdaniga Skrifvelter. 27 N:o 408, Upp!, o, godk, hos Bidd. o. Ad. d. 15 Dec, 1823. Preste-Ståndet d. j6 —. Borgare-Ståndet d. 1 fi Bonde-Ståndet d.»7 — • — Riksens S(Unders underdåniga Skrifvelse, an' gående utvidgad Handelsfrihet, S. A. K, Frågan Otn Handelsfrihetens utvidgande har, i anseende till dess stora inflytelse på allmän och enskild välmåga, utgjort ett af de vigtigaste ämnen för Riksens Ständers öfverläggningar. Rik sens Ständer hafva härvid i betraktande tagit, så val de för denria frihet andragne skäl, som de, hvarigenom deraf förmodade vådor och menliga följder skolat bevisas.
När man börjat punkten med idkare af borgerlig näring och derefter i samma punkt förekomma orden: ”eller annat till borgerliga näringar räknadt yrke”, så måste det förstås, som hade man sagt idkare af borgerlig näring eller idkare af annat till borgerliga näringar räknadt yrke, och en hvar torde finna att, om detta Utsk:s sätt alt uttrycka sig ej får gälla för miss-skrifning, så är det en ohjelplig tavlologie, som ej bör finnas någorstädes, minst i en grundlag. Det vore orätt, då jag har så föga hopp att den mening jag yttrat skall kunna vinna framgång inom detta rum, att allt för länge uptaga R. o. Ad:s lid med ytterligare förordande deraf och jag skall derföre sluta mitt anförande med åberopande af det förslag lill gemensam tanke, som jag under f. m:s plenum framställt, hvilket jag fullständigt med några ords tillägg skriftligen upsal!, det lyder som följer: Antagandet af det förslag, som innefattas i Hr Brincks reservation med skillnad: l:o Att riksdagar ej hålles oftare än hvart 3:dje år; 2:o att landet ej för val af de 70 ledamöter, som i 2:dra kammaren skola tillsättas af Elektorer, delas i 70 valkretsar, utan att dessa val ske länsvis. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Den siste talaren tillkännagaf sitt bekymmer deröfver, alt han fann sig ensam i sin mening, numera icke understödd af dem, som förr voterat med honom om det förslag som han förordat. Han tyckes undra om detta kommer sig deraf, att man numera ansåge det vara omöjligt att åstadkomma den efterlängtade reformen, eller om reaktion inlrädt i sinnena. För min del är jag öfverlygad, att anledningen till det ringa deltagandet och den tystnad sorn låtit sig röja i afseende å Frih:ns mening, helt enkelt härleder sig derifrån att man numera anser omöjligt att kunna tillvägabringa den reform han önskat, enär förslaget derom vid denna riksdag blifvit i det närmaste af tre Stånd förkasladt.