Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sl:s fattade beslut, att anvisa någon afgift på öfverskotten, emedan öfverskotten äro afsedda för sitt bestämda ändamål alt vara en påräknad tillgång för Riksg.cont. Vill derföre Hr Dalman hafva något tillägg till nej-propos:n, sä tior jag det vara bäst att icke tala om öfverskotten, utan alt blott tillägga dessa ord: dock att kostnaden icke öfver stiger 4° ä 5o,ooo r: d r. Gr. von Fersen: Det har förefallit mig ganska besynnerligt alt höra flera värda ledamöter begära ett förslag till contrapropos. på bordet, enär sådant är detsamma sorn att annullera contrapropos. Mig synes, att den contrapropos. som afen värd ledamot blifvit framställd endast kan underkastas en af 2:ne motsatta kategorier, att antingen höra lill ämnet och således vara laglig, eller tvärtom. Det tillkommer Hr Gr. o. Landtm, att bedöma delta förhållan - Den i5 December c. m. de, och den värde ledamoten, i händelse Hr Gr. o. Landtm. icke anser sig i contrapropos:n kunna upptaga hans mening, att i motionsväg söka göra sin mening gällande; men hvad jag vågar protestera emot, är, att ett förslag till voterrspropos. bggäres på bordet, emedan det är detsamma sorn att annullera den. Hvad sjelfva proposrns beskaffenhet beträffar, synes mig, att, då R. St. beslutat, att någon anvisning på öfverskotten icke får äga rum, fråga derom hvarken i motionsväg eller i någon voterrspropos. kan framställas. Hvad den upplästa ja-propos:n vidkommer, får jag till Hr Gr. o. Landtm, samt R. o. Ad. framställa, om icke den obetydliga redactionsförändring der må ske, att ordet officerare utbytes mot orden befäl och manskap, emedan då äfven underofficerare aro inbegripna under benämningen. Hr Hjärne:
Prop. M 1, om Statsverket 185b'. i Eskilstuna, — beniälda Kollegium nu öfverlemnat ett af Direktionen för Eskilstuna elementarskola, på Kollegii begäran, afgifvet förslag till organisations-grunder för en teknisk söndagsoch afton-skola, jemte aflöningsoch utgifts-stat för densamma, upptagande ett årligt belopp af 3,400 U:dr B:ko, jemte en summa, för en gång, af 10,000 R:dr samma mynt, såsom bidrag lill en skolhusbyggnad för den händelse att elementarskolans lokal icke skulle kunna för den tekniska skolan begagnas; och hade Kollegium, med bifogande af det yttrande föreståndaren för Teknologiska Institutet, på Kollegii anmodan, i ämnet afgifvit, för egen del anfört: att Kollegium ansåge Eskilstuna stad, såsom den ort inom riket, hvarest den finare jernoch stålmanufaktur-näringen hufvudsakligen bedrelves, enär år 1855 der funnits 156 idkare af smidesmanufaktur-handtering och 877 arbetare i samma slags yrke, oberäknadt de vid handtverkerier och fabriker anställde gesäller och andre arbetare, vara företrädesvis i behof af en söndagsoch aftonskola för bibringande åt denna talrika arbetarepersonal af de för utöfning af deras yrken erforderliga insigter i tekniska och dermed gemenskap egande ämnen, samt att, då staden saknade egna tillgångar för bekostande af en sådan läroanstalts inrättande och underhåll, ett bidrag dertill syntes skäligen böra af allmänna medel kunna påräknas; att läroämnena vid skolan enligt Kollegii åsigt borde blifva: skrilkonst, räkningars uppgörande och enkel bokföring, Svenska språket, arithmetik, geometri och algebra, linearoch machin-ritning, frihandsteckning och modellering, samt de första grunderna af praktisk kemi, fysik, mekanik och mekanisk teknologi, särdeles den del, som omfattar kännedomen af de metaller och metallblandningar, samt andra materialier, hvilka begagnas vid smidesmanufaktur-arbeten, äfvensom nyare arbetssätt; att läs-året borde delas i två terminer och undervisningen delas i två kurser, hvardera beräknad för ett år, och skolan således bestå af två klasser; att eleverne, hvilka, för att erhålla inträde, borde hafva fyllt tolf år, skulle åtnjuta kostnadsfri undervisning; samt att, i närmaste öfverensstämmelse med hvad föreståndaren för Teknologiska Institutet föreslagit, Kollegium ansåge den årliga utgiftS-staten böra upptagas till 5,000 R:dr Riksmynt; hemställande Kollegium, som, med tillämpning af den grundsats Rikets
Utlåtande, i anledning af erhållen återremiss å Betänkandet N:o 158, med förslag till reglering af Bankens Låne-rörelse i åtskilliga delar. Af Ulskoltet lillliandakomne Protocolls-Utdrag liar Utskottet inhemtat, att Betänkandet N:o i58, i anledning af Herr Nordenankars , F. IV., motion, angående reglering af Bankens Låne-rörelse i åtskilliga delar, är vordet bifallet af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet, men återremilteradt af Presteoch Bonde-Stånden, med anmärkningar, hvilka åsyfta att uti Betänkandet erhålla de rättelser och ändringar, som uti de detsamma bifogade reservationer blifvit yrkade. Enär della Betänkande innefattar flere serskilde punkter, har Utskottet, serdeles med afseende derå, att 2:ne Riks-Stånd detsamma godkänt, trott det leda till mesta reda och ordning vid föredragningen inom Riks-Ståuden att punktvis till besvarande upptaga de deremot gjorda anmärkningar.
Tärnan är fager och hjertat skiner klart som karfunkel sten, men ogift blir hon ändå." "Ogift, J torde lätteligen misstaga eder", sade hertigen, "se nogare åt." "Nej, det kan en hvar, om än föga i chiromantin invigd, se huru hennes linea vitæ löper ut i årets fjerde hus, utan att korsas af någon annan lifslinie. Hon blir aldrig gift!" "Åh hå, mäster, J ären en dålig spåman." Derpå vände han sig till Sigrid sägande: "Nå väl, J mågen nu bortföra eder fästman och vårda honom. Unge herr Carl Lennartson, se till att ej vakten hindrar henne, så tänker jag mäster Sigfrid skall få lång näsa med sina profetior. Akten eder väl, mäster, att ej i edra almanackor prata dumma prognostiker om adel och förnämt folk, som J icke ären värdige att kyssa på deras med lera besmorda sko. Och vill J eder derefter icke packa och rätta, så skall jag visa eder hvar David köpte ölet! J gode herrar Stjernetydare, må icke tro, att J kunnen rifva ner stjernorna ändå." Ödmjukt svarade mäster Sigfrid: "Eders Fursteliga nåde täcktes icke illa upptaga, hvad jag i välmening låtit påskina om fåfänga och yppighet bland de höga, och icke heller misstro min spådom om jungfru Sigrid Liljeholm, som nog torde sig besanna." Hertigen, som ingalunda var fri från sin tids tro på stjerntyderi och spådomskonst, kände sig nästan bragt ur concepterna genom mäster Sigfrids trygga språk. Han besinnade sig en stund. Man hade hos honom klagat öfver den lärdes förmätenhet, att i sina skrifter tadla adeln; härföre hade han nu fått sin tillbörliga näpst, och då hertigen just icke ansåg honom med oskäl hafva skrifvit om adelns fåfänga och yppighet, så var fursten i sin själ ej missnöjd med de sanningar den fått höra af mäster Sigfrid. Säker om sin spådomsförmågas pålitlighet syntes ock denne vara.
Om också det kan tagas för afgjordt, att, då dessa Län, under sednare 3 år, välsignats med ovanligt rika skördar, ett sådant missförhållande, som det ofvannämnda, ej blott härrörer från en verklig oförmåga att göra rätt för sig, utan snarare från en underlåtenhet å vederbörandes sida, alt med erforderlig drift behandla denna vigtiga angelägenhet, i hvilken öfvertygelse Revisorerne ytterligare styrkas genom det förmånligare resultat, som vunnits i andra ej mindre fattiga orter, såsom Wermlands och Gefleborgs Län; så tyckes det dock vara klart, att en så olycklig ställning äfven, och i första rummet, haft sitt ursprung ifrån sjelfva det sätt för undsällningarnes meddelande, som förr var antaget, då nemligen, tid efter annan, den behöfliga spanmålen lemnades direkte till de nödställde, utan att de i någon mån sälte tillräcklig säkerhet för dess återbetalande, hvarföre den öfvertygelse synes hafva hos dem inrotat sig, att någon sådan återbetalning aldrig skulle kunna utkräfvas, Utom det, att ett sådant sätt att lemna understöd medförer förkuster för Staten, som blifva kännbara för de öfrige skattdragande, då de stiga till så betydliga summor, undergräfver det hos dem, hvilka sålunda blifva hulpne, den för sjelfbeståndet så nödiga öfvertygelsen, att det är hvar och ens skyldighet att söka göra rätt för sig, samt tillskapar derigenom så småningom en befolkning af verkliga fattighjon. Rikets Ständers Revisorer tro det derföre ej ligga utom gränsen för deras verksamhet, att uttala sin öfvertygelse, att det, till följd af den så dyrköpta erfarenheten, är nödvändigt att, vid i framtiden inträffande missväxter, ett så olycksbringande sätt för undsättning för alltid 101 mätte undvikas.
Hvilken skilli nåd i förhållanden nu emot då! 1 Befarar man väl, att en Secreterares trägna göromål hindra honom ifrån utöfningen af sin Representationsrätt? sådant motsäges af er. farenhaten, af 5 Herrar LandtMarskalkars vittnesbörd, dem jag åberopar. Fruktar man väld vid Protocollens uppställande? Hans egen he - 414 Den 22 Junii e. m. derskänsla, och en talrik samt upplyst samlings uppmärksamhet gifva deremot en till* räcklig borgen. Vill man förekomma, att Secreteraren ej må hädanefter, såsom ofta hittills, genom sina Anföranden i vigtig* ämnen verka på ett Utskotts beslut, af Ridderskapet och Adeln sedermera antagne såsom deras? Det vore ju att misskänna sina egna handlingar. Eller månne förtjänsten skulle i RiddarhusSecreteraren lika ogerna se sin iike, som medelmåttan i honom den sig öfverlägsne. Om någor» i detta mitt vördsamma AnfÖJ rande finner, i stället för principer, endast en gärd åt Ridderskapet och Adelns fordna handlingssätt, och åt en väns minne, skall äfven uppfyllandet af denna plikt icke sakna mångens bifall. Mannerheim. Herr von Schants, Ifvar Fredric Gabriel, hade inlemna* följande, som upplästes.* Att utan granskning antaga Höglofiige RiddarhusUtskottets förslag till Iustruction för blifvande RiddarhusDirectionen, vöre att gilla föreskrifter, hvilka ej till alla delar låta verkställa sig; att åter granska detta förslag, och öfver hvarje särskilt punkt afgifva det yttrande, sorn kunde erfordras, dertill skulle åtgå mera tid, än det återstående af Riksdagsperi - Den ss Junti e. m. 415 oden medgifver. Jag vågar derföre föreslå ogillande af hela förslaget, samt att den förra Instructionen af år 1810 ina till nästa Riksdag tjena till efterrättelse. Skulle Högloflige Ridderskapet och Adeln, jemte fattande af ett sådant beslut, vilja till den blifvande
Enfin, damernas paradis blefve, när allting kom omkring, — herrarnes paradis! Från lidandets o e h barmhärtighetens värld. Några Stockholmsbilder af Cecilia Bddth-Holmberg. Nattasylen för kvinnor. (Forts.) fi^sylens ändamål är att bereda hem och T i T värn åt fattiga, husvilla kvinnor, vare qJY 3 i g dessa — såsom mycket ofta är fallet — äro främlingar från landsorten, som begifvit sig till hufvudstaden för att söka tjänst, men ensamma och okända hafva svårt att finna såväl sådan som en tillflykt för närmaste tid; eller de äro olyckliga hustrur och mödrar med sina barn, för hvilka det egna hemmets port stängts, eller som måst fly från detta » hem » ut på gatan i mörka kvällen för att undkomma en rusig och vildsint mans oeh fars hugg och slag; äfven från sjukhuset nyligen utskrifna kvinnor, bvilkas svaga krafter änsu ej tillåta dem något ansträngande arbete, finna här kärleksfull vård, få hvila ut och hämta mod och styrka. Af de besökande mottagas alla, utom de, som genom sitt uppförande visa, att de föra ett lastbart lif; ej häller emottagas kvinnor, behäftade med smittosam sjukdom; stundom händer det, att asylen uppsökes af hela husvilla familjer, man, hustru och barn; åt den förstnämnde anskaffas då plats å » härberget för husvilla män ». » Gä3terna » emottagas mellan kl. 6 — 9 e. m. Nattasylens första föreskrift heter bad, och denna måste följas, oaktadt en mängd kvinnor, som kanske aldrig underkastat sin kropp nå- gon så genomgående tvagning, äro mycket rädda för detta bad. Under asylens första tid var det mången, som hällre gick sin väg för att tillbringa natten i en port än i asylens inbjudande rena bädd, till hvilken dock vägen gick genom badrummet.
Banco-Utskottet bar , i sammanhang härmed, inhemtat, att den lön af 45o R:dr , som Wier i Banken åtnjuter , up pbu res af lians moder och tillförordnade förmyndare, Enkan E. J. Wier, hvilken företagit sig alt med egna tillgångar småningom infria sonens betydliga skulder, för hvilka hon jemväl till en del borgat, samt att Wier befinner sig i en tryckande fattigdom. Utskottet finner, i likhet med BancoUtskottet vid sista Riksdag, att det missöde, hvilket öfvergått Bokhållaren Wier, som, sjelf bedragen, inlemnat till Disconten elt origtigt Lån-Document, hvarmed det synnerliga förhållande inträffade, attFaisarien lyckats derå anskaffa Kongl. Maj:ts Befallningshalvandes verkligt egenhändiga intyg om Låntagares och Löftesmäns vederhäftighet, oaktadt desses å samma reversal befintliga namnteckningar voro alldeles falska , är af den egna beskaffenhet, att det förtjenar allt deltagande, och en möjligast skonsam behandling från Disconl-Verkets Banco-Vlskotiets Betänkande No 72. 35 sida. De förut ej så ovanliga försöken» alt på falska documenter åtkomma Lån i Dis* conten, hafva visserligen, efter (lera vidta* gna säkerhets-mått, blifvit på senare åren mera sällsynta. Då emedlertid , i följd af den förbindelse, som åligger Ingifvare af Lån*documenter i Banco-Disconten att, i händelse de befinnas falska , ersätta den lån* gifna Summan, förtroendet till en känd och pålitlig Inlemnare utgör ett så hufvudsakligt vilkor för Discont-Verkets säkerhet» enär det så ofta inträffar, att. sjelfva namnteckningarne kunna vara lör
Det har blifvit yttradt, att denna afskrifning föreslagits för att förmå Bolaget alt ingå på den ifrågasatte ytterligare Aclie-inbetalningen; men då man ser närmare på saken, äro af de 3oo,ooo R:dr, som Bolaget ytterligare skulle tillskjuta, endast 100,000 R:dr verklig inbetalning; det öfriga användes endast till interims-insättning, eller ett slags vite för Canalens färdigbyggande. Erinrar man sig nu, att Canalens Fader, Grefve von Platen, i lifstiden yttrat, att Canalen kunde fullbordas för mindre än kostnadsförslaget upptager, om man icke så mycket afsåg soliditeten, och att denna åter vore ganska svår att utvändigt bedöma; så inser man lätt, att den supponerade garantien ej är af stort värde. Någon annan åtgärd än återremiss återstår nu icke alt vidtaga. Herr Crusenstolpe: Som motiv för återremiss af Utlåtandet, får jag till en början åberopa de i förmiddagens Plenum afgifne yttranden. Jag vill icke trötta med någon 55 H. n* i64 Den 3o December e. m. ytterligare vidlyftighet i detta ämne, särdeles som det i alla fall äfven nästa Riksdag torde komma att pröfva tålamodet. Dock kan jag ej undgå att uppläsa Herr G. M. Sparres uti Dess reservation föreslagne vilkor för anslag till Götha Canal, nemligen: ”Att Götha CanalBolag mcdgifver Staten delaktighet i Bolaget, icke allenast för till beviljande under innevarande Riksdag före”slagne Summa, utan äfvenväl för hvad som ”derförinnan blifvit från Statens sida Bolaget förskjutet, med deltagande proportionaliter, i förhållande till hela den saturnia förskjutna surnman, uti alla de rättigheter och skyldigheter, som Delägarne ”uti Götha CanalBolag, enligt privilegier ”och Bolagsreglor, tillkomma.” Häri instämmer jag fullkomligt, och tycker, för min del, att det vore så godt forst som sist vidtaga denna åtgärd, och åtminstone söka alt bibehålla åt Staten initiativet till sina fordringsanspråk på Canalen.
Efter det Ståndet härtill svarat ja, anmodade Talmannen Ståndets Sekreterare att yttra sin tanke i ämnet, till följd hvaraf denne sig utlät: »Så väl för att efterkomma Talmannens uppmaning, som för att fullgöra en mig »i Grundlagen ålagd förbindelse, bör jag uttala min åsigt i förevarande ämne, oaktadt »jag dervid icke har något väsentligt att anföra utöfver hvad redan blifvit yttradt.» »Vid bedömandet af förevarande fråga måste, såsom är sagdt, egentligen mär»kas och tillämpas 69 § Regerings-Formen, sådan den under innevarande riksdag »blifvit af Kongl. Majit och Rikets Ständer fastställd. Detta grundlagsrum lyder, i »hvad hit hörer, sålunda: »Förena sig icke minst tre Stånd uti sammanstämmande »beslut, då skall Stats-Utskottet förökas etc. — Det lydde förut: »Förblifver något »Stånd ändock (d. v. s. oansedt jemknings-förslag) vid den mening det förut fattat, »afgöres saken efter tre Stånds beslut.
Uti underdånig skrifvelse af den 18 Oktober 1854 anmälde Rikets Ständer, hurusom, under det i främmande länder medlen att genom en officiel statistik vinna erforderlig kännedom om Statens tillstånd i hög grad fullkomnats, Rikets Ständer deremot, vid skärskådandet af de anstalter, som bär i Riket finnas vidtagna för ernåendet af en säker kännedom om landets tillstånd, trott det icke kunna bestridas, att, om än mvcket i denna väg blifvit åtgjordt, dessa anstalter likväl ej på ett tillfredsställande sätt uppfylla det med dem asyftade ändamålet, till följd af dels bristande plan i uppställningen, dels saknad allmän öfversigt af de spridda uppgifternas innehåll. Rikets Ständer ansågo derför åtgärder böra vid - Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. M 25. 19 tagas för att, så snart omständigheterna det medgåfve, erhålla en ordnad och, så vidt möjligt, fullständig fortgående statistik, som åskådliggjorde förhållandena i alla förvaltningens grenar. Detta ändamål ansågo Rikets Ständer säkrast kunna vinnas genom bildandet af ett embetsverk, som skulle ega att uppgöra planen till de statistiska arbetena i deras särskilda grenar, äfvensom att sammanföra, bearbeta och offentliggöra de inkomna uppgifterna, och med hvilket embetsverk den enda, åt blott en gren af statistiken nu uteslutande egnade inrättning, Tabell-kommissionen, kunde sammansmälta, samt de arbeten, hvilka för statistiska ändamål nu utföras inom särskilda embetsverk, sättas i förening. På det således Rikets officiela statistik måtte blifva på ett fullständigt och sammanhängande sätt ordnad, anhöllo Rikets Ständer, att Kongl. Maj:t måtte låta utarbeta och för Rikets nästsammanträdande Ständer framlägga plan och förslag till inrättande af ett statistiskt embetsverk, tillika omfattande nuvarande Tabell-kommissionen. Sedan en af sådan anledning tillförordnad kommitté tili Kongl. Maj:t inkommit med underdånigt betänkande i ämnet, har detsamma på nådig befallning blifvit till trycket befordradt och kommer att till Rikets Ständer utdelas.
Utsk:s i denna punkt gjorda hemställan och afgifna förslag till votens-propos. godkändes. litte punkten, an g: de förhöjning i anslaget till Or thofediska Institutet; och 12:te punkten, ang:de pension för Hofkapellmästaren Hceffners dotter. R. o. Ad. godkände de i dessa punkter föreslagne voter:s-propos:r. 13:de punkten, ang:de pension för Just.-Slatsministern Törnebladhs oförsörjda dotter; och 14:de punkten, ang:de pension för Collega Scholw Jakob Ekelunds enka. Utsk:s inbjudningar till frånträdande af R. o. Ad. förut ronde ifrågavar. pensioner fattade beslut, blefvo icke antagne, utan godkände R. o. Ad. de i dessa punkter föreslagna votens-tproposir. Föredrogos men lades, uppå derom af Gr. Lagerbjelke, Gustaf och Gr. Mörner, Carl Göran Detlof, ånyo på bordet nedannämnde d. 5 dennes e. m. på bordet lagda utlåt, och betänkrn, nemi. från Banko-Utskottet: N:o 56, i anledn. af återremiss å vissa delar af utlåt. N:o 37, öfver väckte förslag med afseende å föreskrifterne, ang:de Bankens metalliska kassa m. m.; Lag-, samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskotten: N:o 15, i anledn. af anmärkmr emot förslag till ändringar och tillägg uti, samt förklaringar öfver K. M:s nåd.
För alt fullkomligt stadga min öfvertygelse i denna fråga, har jag noggrannt genomgått, hvad grundlagen stadgar om mål, som tillhöra Constit.Utsk:s behandling; och jag har funnit, att dessa stadganden obestridligen utgå från den gruudsats, att Utsk. dqri, med få undantag, äger beslutanderätt, och att RiksSt. icke kunna i anmärkntsfrågor fatta beslut, med mindre Constit.Utsk. gpdkänt en vackt anmärknrsanledning, eller sjelf framställt någon sådan anmärkning. Det kan endast blifva anmärkning derigenom, att Utsk. godkännande yttrar sig derom. Derföre får man, på sätt 39' 5- Riksd.Ordn. stadgar, icke ens benämna frågan såsom anmärkning, då den i något Stånd väckes, utan endast säga: att ”det är anjedn. till anmärkning etc/’ Jag torde sålunda hafva visat, att Frih. Rantzou utgått från en Den 3o Juni f. m. alldeles oriktig princip, då han trott, att någon anmärkn:sanledning kan ikläda sig beskaffenheten af anmärkning genom någonting annat än Gonstit.Utsk:s gillande deraf. Det återstår mig nu att tillse, huruvida undantag blifvit gjorda från denna allmänna princip. Man behöfver då icke forska djupt för att finna, att intet undantag är åsyftadt, utan så vida, att, om Constit.Utsk. ställer någon Konungens rådgifvare under Riksrätt, någon pröfningrätt deraf icke är RiksSt. förbehållen; hvaremot Ständerna i de fall, då Utsk. enligt 107 §. anmäler någon anmärkning, äga pröfva, om Rikets väl kräfver, att denna anmälan fullföljas hos K. M. Detta är Ständernas enda rätt i dylika frågor, och får derutöfver icke utsträckas. Då vi dessutom här hort uppgifvas, att fyra personer af dem, som deltagit i grundlagens redaction, kort efter grundlagens tillkomst intygat, att meningen icke varit någon annan, än den jag och de med mig liktänkta hysa, samt förklarat, att de, i fall de kunnat föreställa sig, att någon annan tydning deraf kunde göra sig gällande, hade skiljt sig från majoriteten.
När Johan lämnade Upsala, gaf han mig originalet med de orden: behåll du mitt första och sista poem och låt icke någon annan se det!“ “Men du visade magistern det?“ “Därför att han var nog lumpen att skratta åt, att hans faster skulle vara tecknad i ’Tekonseljen’. Han är den, som minst af alla äger rätt att förlöjliga henne, emedan han är henne skyldig tacksamhet, och elakheten måste näpsas.“ “Jag fruktar blott, att du begagnat orätt vapen,“ invände modern, “och att du genom denna din handling gifvit dig själf en prägel af ogrannlagenhet, som jag icke ville att min dotter skulle få i någon människas ögon.“ Fru Märtha tryckte en kyss på dotterns panna och gick. Anna Maria såg efter henne. Ögonen lyste af en egen glans, då hon helt sakta hviskade vid sig själf: “Nej, min mor, aldrig skall din dotter blifva okvinnlig!“ Om aftonen, då hon bjöd modern god natt, sade hon: “Så ofta jag hädanefter ser en nattmössa, skall den lifligt erinra mig, att jag är – kvinna och påminna mig att nogsamt vakta mig för allt, som är okvinnligt.“ Året därpå voro Karl Ström och Marianne ett äkta par. År 1780 firades Anna Maria Malmstedts bröllop med sekreteraren Karl Lenngren. Den unga skaldinnan utbytte flickans bekymmerslösa och af lediga stunder uppfyllda lif mot makans stränga och allvarliga plikter. Hon tog farväl af sånggudinnan för att bättre kunna införlifva sig med huslighetens mindre poetiska befattningar. Hon flyttade med sin make till hufvudstaden. Under de första åren af Anna Marias äktenskap lät hon lyran hvila, och det såg ut, som om hon icke mer ämnade anslå dess strängar. Hon nöjde sig med att vara kvinna i detta ords skönaste bemärkelse; men icke nog härmed, hon var ett mönster af husfru och snarare mor än en härskarinna för sitt tjänstefolk. Anna Maria Lenngren älskade sitt hem och lämnade det icke gärna, hvarför hon också i sällskap med främmande personer föreföll sluten. Emot sina vänner åter var hon öppen, hjärtlig och pålitlig, begåfvad med förmågan att ibland de glada förhöja glädjen och att bland de sorgsna och lidande sprida tröst och hjälp.