Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Någon sådan anteckning hade ej funnits rörande ofvannämnda 63 mål; ej heller omnämnde Herr Öfverståthållaren, att något särskildt hinder mött för deras expedierande inom den föreskrifna tiden. Det erkändes tvärtom, att försummelse ägt rum, men densamma hade icke synts vara nog stor. Om ock Herr Ofverståthållaren, såsom det tycktes, icke erinrat sioden »allmänna föreskrift» i ämnet, hvilken jag här ofvan ur Straffbalken upprepat, eller att »häktade personer skola utan uppskof för rätta ställas,» borde Herr Ofverståthållaren dock haft i minnet sin egen, i November må - 71 nåd 1862 utfärdade föreskrift, som »till gällande regel upphöjde» meranämnda »öfverenskommelses» innehåll. Att vederbörandes åsidosättande af en dylik, nyligen meddelad, uttrycklig befattning, utan uppgifven laga ursäkt förnyadt inom en kort tidrymd i så många särskilda fall, icke påkallat annat »inskridande», från den befallandes sida, än »det som låge inom gränserna af det muntliga meddelandet», och att en sådan olydnad, på sätt och vis försvarades offentligen af den befallande sjelf, kunde, sade jag mig frukta, på de underordnade och lydande hafva en verkan, hvaröfver Herr Öfverståthållare!! icke finge skäl att lyckönska sig. Det allmänna hade dessutom anspråk på högste styresmannen för polisväsendet i liufvudstaden, och. säkerligen skulle icke utan undran förnimmas den åsigt, uttalad af Herr Ofverståthållaren, att ett icke obetydligt antal fångars ujjpehållande i häkte, till ökadt lidande för dem och ökad kostnad för det allmänna, under flera dagar längre, än nödigt och lagligt varit, och detta till följd af Polistjenstemäns upprepade försummelser, från bemälde högste styresmans sida ansetts icke påkalla annan åtgärd, än det ofvannämnda »muntliga meddelandet.» För min del vore jag dock öfvertygad, att nämnda åsigt blifvit endast framkastad, såsom ett försvarsskäl, icke uttalad såsom en stadgad grundsats, efter hvilken Herr Öfverståthållare!! utöfvat och ämnade utöfva sitt ansvarsfulla kall.
jemte stämplade pappersafgiften, skulle erläggas, och dels emot 1Ö21 års Expeditionstaxa, som bjöde, vid ansvar, att på framsidan af hvarje expedition lösen riktigt efter taxan och särskildt afgiften för stämpelpapper skulle tecknas: att äter, såsom å ifrågavarande faslebief ägt rum, anteckna afgifterna, som derför borde erläggas, femtio procent högre än stämplade papperets värde 36 i? St. Just.
Naturligtvis är äfven detta länge sedan. Den gamla, lilla köpstaden, i midten rutig och reglerad efter branden, har hvita, gula och röda envåningshus mellan raka och breda gator. Som en pärla på ett blått band ligger den å ömse sidor om ån ... påstår befallningsman Behr; hvarje gång tillägger doktorn ironiskt, att i så fall är forsen nedanför bron den knut, som hindrar skatten från att med strömmen halka ut i hafvet. Och hvarje gång gör detta infall mycken lycka. Margit föddes en söndagsmorgon i början af juli; fadern hade just hunnit ut till villan — eller Varfvet som den kallades. Redan som tio-tolfåring var hon stadigt bygd och fyllig; resande främlingar, som stucko sig in i affärer, nickade ofta beundrande åt den halfvuxna flickan, som vårdslöst satt uppkrupen på pulpetstolen, i kort kjol och högröda strumpor, piskande kängklacken med linealen. Apotekseleverna, hvilka vintertid stundom passade på att kasta snö på henne genom porten i planket, när hon gick förbi till skolan, tykte att hon såg pojkaktig ut. En gång skrek en af dem det åt henne. Då slängde hon beslutsamt griffeltaflan ifrån sig, gjorde ett djärft språng öfver en våt drifva — provisor Sedegren råkade i detsamma komma ut genom laboratoriedörren, annars ... Emellertid gaf denna händelse henne något alldeles särskildt att tänka på. Det blefve hädanefter kanske bäst att en smula ge akt på sig — icke balansera på alla broräck, hoppa öfver hvarje bredare dike. Någon att taga till mönster viste hon icke; fröken Kärr var för sipp, och de tre flickorna Väppling för klumpiga. När det där med skriftskolan var öfver, borde någonting ske. Hon måste till hufvudstaden. Faster Jetta, som förestod hushållet, ansåg detsamma — den kära, välsignade faster Jetta! »Å, låt mig fara, pappa! Jag ska vara så förståndig ... och inte lära mig några olater alls.» Naturligtvis kunde pappa icke säga nej, ehuru brädfodringen af villan kostat vackra pengar; flickan behöfde ju se sig litet omkring, o. s. v. — »Det har du rätt i, pappa.
Fjerde gradens tjenstemän och extra ordinarier inom Verket, som derstädes förut icke anställde personer; samt till tjänster inom Andra och Tredje graderna, personer af eljest icke competent tjenstegrad och Verkets Extra Ordinarier. 5:o. Till Commissarie i Banken, äfvensom till Secreterare bos ÖfverSlyrelsen må ej någon befordras, utan med förbehåll, att, sedan han kommit i åtnjutande af full lön, och sålunda intjent begrafnings-hjelpen, lemna annorstädes innebafvande tjenst; och anses, för öfrigt vid alla befordringar inom Banco-Verket, det vilkor fäsladt, att den., som innehar syssla vid annat Verk, skall, derest den ena tjenstsbefattningen finnes för den andra hinderlig, vara förbunden alt från endera afgå, enär BancoStyrelsen sådant äskar; skolande erinran härom göras uti| de till tjensterne utfärdande anslag. 6:0. Skulle Fuilmägtige frång! Under-Styrelsens förslag till Casseursbefaltningar eller Bokhåliare-sysslan vid luckan i Depositions-Afdelningen, vare Under-Styrelsen fredad från ansvar för de olägenheter, som kunna uppstå genom dessa tjensters besättande med andra personer, än dem, för I3‘ Banco-VtsTiottets Memorial, N:o 176. hvilka densamma förklarat sig ega förtroende, dock under förutsättning, att något å dess sida icke är vid uppsigten och controllen urngtlåtet. 7:0. Vid befordringar till sysslor inom de i §. uppräknade fyra tjenslegrader utfärdas öppen fullmagt för den, som tjensten erhåller; men Commissarie, som varder till högre lön uppflyttad, erhåller förordnande genom Protoculls-Utdrag. 8:0. För alt kunna antagas till Extra Ordinarie vid Banco-Verket fördrag alt hafva undergått någon sådan Academisk examen, som, enligt nu gällande eller framdeles blifvande Författningar, berättigar till inträde uti Konungen^ Canzlie eller Rikets Rättegångseller Räkenskapsverk.
Län åter ansett den betydliga skilnaden, som förefunnes vid desse Räntors utgörande i Penningar af Hästeoch FördeIs-Heminans Innehafvare, mot Rusthålls egares skyldighet, skäligen fordra rättelse till närmare likhet i begges åligganden, äfvensom billigheten påkallade att Regements-Befälet finge uppbära sine indelade Löner såsom begärdt är; men hvarvid dock afseende borde fästas å den Rotering, som, nu åtföljer förenämnde Hemman:
När det nu verkligen handt, att K. M. vidtagit sådana åtgärder, utan att R. St. förut varit i ämnet hörde eller för deras del dertill samtyckt, så är det likväl icke en gifven följd, att så alltid bör ske, och jag bör, efter frågan derom blifvit väckt, här nämna, att då detta mål förevar på Ulsk:s afdelning, så ägde mycken öfverläggning rum, huruvida detta förhållande borde föranleda en anmälan till Coust.Utsk. Jag åter, som ansåg K. M:s åtgärd i iletta fall vara väl betänkt och väl grundad, med afseende å de rustande, trodde att en bättre åtgärd skulle vidtagas, om R. St. för deras del medgåfvo att K. M. måtte upprätta dessa contract på så lång lid som möjligt. På denna grund får jag tillstyrka bifall å detta betänkande. Hr von Hartmansdorff: Den siste talaren har yttrat, att R. Sirs samtycke erfordrades för Konungen lill att göra en ändring i närvar, förhållanden. Om så vore, behöfdes väl äfven R. St:s samtycke för de rustande att göra en förändring. Emedlertid ser man af StatsUlskrs nästpåföljande utlåt., att Sländerne icke ansett sig kunna hindra rusthållarne 16 H. 21 D c ii j November f. m. i Bohuslän att återgå till cavallen. Det som är en räl tighel för rosilia liarne, nemi. alt hålla sig lill conlractet, mäste val också vara en rättighet för K. M. Således, när man på ena sidan vill erkänna rättigheten att oberoende af K. M. återgå till de gamla conlracten, måste man väl också å den andra sidan medgifva rättighet för Honom att kunna vidhålla dem, oberoende af rusthållarne. Jag muste således fortfara att begära afslog å detta betänkande. Hr Ribbing, Bengt: Hvad den siste värde talaren anfört, anser jag vara alt vilja bevisa en sak med oriktiga skäl. Jag är af fullkomligt samma tanke som Gr. Horn.
Sköna qvinna, smek min panna med din hand, då jag är död, och jag skall åter slå upp mina ögon. Elfte Scenen. DE FÖRRE. Ett heslöjadt fruntimmer inträder. En lätt kappa betäcker henne. De sammansvurne dela sig på båda sidorne om henne. Jag söker Grefve Löfvenstråle! Det är jag. DET OKÄNDA FRUNTIMRET. A. LÖFVENSTRÅLE. DEN OKÄNDA. HAGELSKÖLD. Jag har ett bref att aflemna till er. Från hvem? A. LÖFVENSTRÅLE. DEN OKÄNDA. Om ni så vill ... från er goda stjerna. Gratulerar, himmelriket corresponderar med bror. Hvem är ni? A. LÖFVENSTRÅLE. DEN OKÄNDA. HAGELSKÖLD. Det är en hemlig artikel i min diplomatiska beskickning. Englarne veta icke sjelfve sina namn; det är blott vi menniskor, som ha reda derpå. Blott i närvaron af en enda darrar mitt hjerta på ett eget sätt. Ni är... Tyst! DEN OKÄNDA. HAGELSKÖLD. LÖFVENSTRÅLE (läser brefvet). Vi äro omhvärfde af spioner. Om vi ej genast öfvergifva våra planer, äro vi förlorade. (Vänder sig till de öfriga.) Stängen dörrarne.! (Dörrarne stängas. A. Löfvenstråle fortsätter läsningen.) Lagarnes verkställare äro oss på spåren. Konungen känner våra afsigter. Er vän ... (Kastar brefvet ifrån sig.) Lumpna skrämskott! Folket tror på pratet; regeringarne på skenet; men inför lagarne gälla blott fakta. Den legala spårjagten skall ej förmå att vädra upp våra vägar. (Till den Okända.) Dörrarne äro stängda, min sköna okända. Ni slipper ej ut härifrån, förr än jag vet hvem ni är, och från hvilken ni kommit. DEN OKÄNDA (fattar Hagelskölds arm). HAGELSKÖLD (afsides till den okända).
I afräkning å anskaffnings-kostnaden för 9,500 omgångar ränslar samt bandoler med remmar för bevärings-manskapets behof, 2:ne omgångar så kallade småpersedlar eller skjortor, strumpor och stöflar för 5,000 man beväring; till anskaffning för arméen i allmänhet af 1,000 stycken reserv-sadlar med tillbehör, 18,000 omgångar hästskor och dubbel omgång sömm, samt ett större antal sjukvårds-persedlar; för en höpressnings-machin; anskaffning af 1,000 stycken omonterade sadlar, 1,500 stycken platta kavalleri-flaskor, 30 stycken stabsoch kavallerismedjor samt 100 stycken sjukvagnar, hvaraf 25 med fj edrar och 75 utan fj edrar, enligt Kongl. Maj:ts nådiga bref af den 9 Mars och 26 September 1855 samt 23 Januari och 12 Mars 1856, 399,133: 26. 8. Till Kongl. Ingeniör-korpsen: Till anskaffning af 4 stycken fältsmedjeoch 3 stycken förbinderi-vagnar, 17 stycken selar, och 580 verktyg af olika slag för ingeniörtruppers behof, enligt Kongl, brefvet den 9 MarS 1855, Körvaltnings-kostnad: skrifmaterialier m. m Utbetalt för Kongl. Flottan: Till Carlskrona station-. I afräkning å kostnaden för anskaffning och aptering af projektiler för seglande flottan; anskaffning af ett större antal sjukvårds-persedlar, för linieskeppet Till Stockholms station:
Redan i början af mitt yttrande har jag antydt, alt jag icke ernar inlåta mig på detaljernas bana; jag inskränker mig således till dessa allmänna reflexioner; att de icke sakna grund, intygas tillräckligen af de i Consl.Utskrs betänk, anmärkta och bevisade formöfverlrädelser. Min afsigt är icke heller att aflyfta den hemlighetsslöja, som för Styrelsens juridiska, moraliska och intellectuella heders bevarande för alltid borde betacka i838 års händelser. Ingen har dessutom dyrare fult plikta derför än sjelfva Styrelsen; jag ville blott önska, alt icke följderna deraf äfven återföllo på den oskyldiga, på nationen; ty verkningarna al denna tilldragelse, med alla dess anmärkningsvärda episoder, äro svåra att förutsäga och beräkna; den torde för decennier hafva betagit Styrelsen all förmåga att befordra sitt eget och landets bästa. Den fortfarande missaktningen och förbiseendet af R. St:s beslut och önskningar, är ett ytterligare bevis på Styrelsens inconstitutionella riktning. Den har vaggat sig i den olyckliga illusionen att, utan våda för sig och landet, kunna trotsa den allmänna opinionens oemotståndliga kraft; den har ansett det materiella stödet för allt, det moraliska för intet; den har trott sig fortfarande kunna umbära national-representationens understöd och sympathier; den har ännu icke hunnit lära sig hvad som anses som abed i andra constilutionella länder: att den Styrelse, som saknar understöd af majoriteten inom Representationen, ingenting förmår uträtta till landets bästa, och att nu för tiden ali Styrelse, vare sig despotisk eller constitutionel. upphört att regera, åtminstone moraliskt, i samma ögonblick den fått allmänna opinionen emot sig. Ilvad särskildt detta förhållande i Sverige beträffar, är det en följd af Styrelsens fortfarande antipathier och förföljelse mot pressen. Här är hvarken frågan eller min mening att uppgöra en historik öfver tryckfriheten; jag vågar endast påstå, alt tryckfriheten numera, den må vara nyttig eller skadlig, är en nödvändighetens lag, som Styrelsen måste underkasta sig. Då alla försök att inskränka tryckfriheten ovillkorligen skola stranda, återstår för Styrelsen ingenting annat, än att rätta sig derefter och skapa sig sympathier, der den förut endast skapat antipathier.
Utsäde och skörd m. ra. 11 öfverensstäinmer ock i det närmaste med Ordförandens i Hushållnings-Sällskapet pä, ett annat ställe i ofvanberörde uppsats gjorda uppgift, att i Skaraborgs län utgör åker och äng omkring 800,000 tunnland. I uppgiften till Finans-Komitén har Hushållnings-Sällskapet upptagit åkern till 436,244 tunnland och ängen till 183,147 tunnland eller 196.307 tunnland mindre areal åker och äng, än här ofvan enligt Fribergers tabell är vordet beräknadt. Ofvanberörde beräkning, såsom till större delen grundad endast på sannolikhetskalkyler, torde dock tåla icke obetydlig jemkning, särdeles i fråga om den andel, hvari ouppodlad jord, impedimenter och vattendrag ingå uti totalsumman af jordarealen, hvilken andel troligen utgör mera än en fjerdedel af hela beloppet. Ehuru således, om denna förutsättning är rigtig, Hushållnings-Sällskapet i afseende på arealen synes hafva närmat sig verkliga förhållandet, torde dock öfrige till Finans-Komitén afgifna uppgifter från länet om produktion och förbrukning icke böra tillerkännas egenskapen af tillförlitliga värdemätare, att döma efter det resultat, som från desamma härflyter, eller att af spanrnålsproduktionen endast omkring 21 tunnor skulle återstå för hvar och en af länets innevånare, sedan utsädet blifvit afdraget och kreatursutfodringen ombesörjd, på sätt här nedan vidare skönjes. Det är nemligen en känd sak, att ett icke obetydligt belopp spanmål från länet afyttras, och resultatet förefaller desto mera oväntadt, som uppgifterna till icke ringa del äro grundade på 1858 års för jordbruket särdeles gynnsamma förhållanden. Jordens beskaffenhet i länet är af naturen i allmänhet god. Dålig kan den sägas vara endast på Tab. Litt. f. ett och annat ställe i skogsbygden. I Wartofta härad och nordostligare delen af Tiveden är jorden i allmänhet af svagare beskaffenhet.
I afseende härå får Utskottet anföra, ätt én sådan fördelning af köstiiadeii för städernes skjutsningsbesvär, som af motionären föreslagits, ingalunda synes vära rättvis och Hillig, enär det mer och mindre betungande uti Skjulsningen från städernö inerändels är beroende' af rörelsens liflighet inom hvarje stad, i hvilket afseende åter större eller mindre fördel staden tillskyndas. Uétt äf motionären föreslagne fördélningsgrund, eller densamma, som gäller för deltagande i städernes Båtsmanshåll, nemligen: borgerlig rörelse, hus och tomter Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o Ml. 17 tomter samt stadsjord, torde ej eller vara med billighet förenlig, helst genom antagande deraf kostnaden för skjntsningshesväret, som nu åligger Borgerskapet, skulle jemväl komma att utsträckas till egare af hus och tomter, hvilka i allmänhet torde förut vara mera beskattade, än städernas borgerskap. Då nu härtill vidare kommer, att den föreslagne gemensamma förvaltningen skulle föranleda betydligt ökade kostnader, dels för aflönande af den personal, som blefve erforderlig för förvaltning af städernes bidrag och granskning af de räkenskaper, som inom städerne måste för ändamålet förås, i afseende å hvilka omständigheter motionen icke innehåller något förslag, dels ock i anseende dertill, att hvarje stad för sig, efter en sådan reglering, blefve mindre, än förut, intresserad för nedsättning af entreprenad-kostnaden, finner Utskottet sig böra afstyrka Herr Rudlings ifrågavarande förslag.
Jemväl af 5:te § i Ansvarighetslagen bekräftas följaktligen, att icke alla för Diskont-Direktör i Banko-Reglementet meddelade föreskrifter ansetts böra hänföras till dem, för hvilkas öfverträdelse Ansvarighetslagen är tillämplig. 1 de äldre Ansvarighetslagarnes ordställning saknades dock mer, än i den nu gällande, ledning för omdömet, i fråga om hvilka föreskrifter voro af denna beskaffenhet, men i den sednare Lagen förekomma dock orden: angående »Diskontverkens styrelse och förvaltning». Skulle nu ock i allmänhet en sådan ordställning medgifva en vidsträcktare tolkning, så lärer den åtminstone med lika mycket skäl kunna anses äga en mera inskränkt bemärkelse och åsyfta endast sjelfva styrelsen och förvaltningsåtgärderna, men icke Direktörs förhållande utom Direktionen. Endast af sistnämnda beskaffenhet är det förfarande, som blifvit emot Ola Månsson angifvet; och om än ett sådant förfarande möjligen skulle hafva kunnat utöfva inflytelse på Ola Månssons åtgärder inom Direktionen, och sålunda föranleda till påföljd enligt Ansvarighetslagen; så förutsätter; enligt hvad redan är anmärkt, en dylik påföljd oeftergifligen, att sjelfva styrelse-och förvaltningsåtgärderna varit stridande mot Reglementets derom meddelade föreskrifter, men någon sådan förseelse har, enligt hvad nyss sagdt är, icke varit angifven såsom föremål för ifrågavarande åtal. Angifvelsens beskaffenhet är följaktligen efter Hofrattens åsigt sådan, att det icke tillkommit Hofrätten att bestämma den påföljd, hvartill det angifna förfarandet må böra föranleda; och vid sådant förhållande lärer Hofrätten lika litet vid detta tillfälle, som då Utslaget meddelades, äga att utlåta sig i den frågan, huruvida Ola Månsson är förvunnen att hafva felat på sätt med honom angifvet är. Undertecknad Geijer får dock underdånigst åberopa den särskilda mening, som af mig vid målets afgörande blifvit yttrad. Med djupaste undergifvenhet framhärda Stormäktigste Allernådigste Konung Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste undersåter och tjenare G. A. SPARRE. J. B. GEIJER. O. A. MONTELIUS.
Har jag fördjupat mig i edra lidanden och arbetat för eder under hela förmiddagen tills jag blifvit matt och mitt hufvud angripits deraf, SS kan jag p9 eftermiddagen genom en vandring i det fria rederqvicka mig samt mottaga nya intryck. Hennes helsa är dock i allmänhet mycket racklande. Oaktadt Christine Hermanns djupa kllnslor och stora intresse för sitt verk, upptäcker man aldrig nigot k8nslopjunk eller n9got sjukligt i hennes skrifter, blott hvad man kan kalla äkta tysk v a m e och hängifvenhet. l Hennes rad till sina lidande medsystrar Bro praktiska och visa mycken insigt i menniskohjertat, en insigt, hrilken hon vunnit dels i umgänget med begafvade och gudfruktiga menniskor, dels, och detta kanske mest, genom den erfarenhet hoii tillvunnit sig under lidandets inBngLiga eldprof. Att ocksa männen insett den praktiska nyttan af ett sSdant förbund, visar sig ä h e n deraf, att en och annan manlig patient slutit sig till detsamma. Ar 1881 öt ' versattes nigra af Christine Hermanns dikter till svenska af samma hand, som nu tecknar dessa drag af hennes lit Ofversättningarne trycktes i form af lösa blad, att utdela som jnlgafva St patienterna i olika svenska sjukhus. Ett exemplar s a d e s till fröken Hermann, i tanke att, om hon än ej förs&amp; svenska, det dock måste glädja henne att veta sina sm9 dikter IasL? i ett 19ngt aflagset land. hvarest de väckt Ijuf \, a och uppbyggliga tankar hos lidande menniskor. Snart ankom äfven ett svar fr9n henne till öfversättarinnan, som hon, ej alldeles utan skäl, kallar en: Leidenschrester. : Föreliggande lilla skildring g6r ej ansprak p&amp; att lemna en fullstiindig liild af denna intressanta personlighet eller att redogöra 1 Dc rcrk af Christine Ilermann. hvilka utkommit i tryck. iiro fdjandc: 11 Chrlstinc (I.rbcns~erchichle) ~, z) - Christine.
Den 17 Februari f. m. 3öi hemställde Hr Frih. o. Landtm, nu först, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:ns förslag till 2 morn. Ropades nej. Uppå derefter framställd propos. antog R. o. Ad. 2 moni., med den förändring Gr. Hamilton föreslagit, alt ordet ”vissa” skulle utgå, samt orden ”tillsammans minst 3 månader” utbytas emot orden ”vissa månader.” 3 mom. i 8 §:n. Gr. Hamilton: Af samma skäl, som för min ändring af 2 morn. äro anförda, tager jag mig friheten föreslå en sådan jemväl i det 3:dje. Der står bestämdt, att ”lärame i de flyttande skolorna höra, under den tiri, som är bestämd lill skolans hållande inom en af deras rotar, besöka de andra åtminstone en gång hvar 14 dag.” Jag anser det vara orätt att ålägga lärame såsom en bestämd pligt alt besöka hvar och en af de öfriga rolama hvar 14 dag. Det kan hända, att läraren har icke blott mångå rotar utan äfven dessa så aflägsna från hvarandra, att en sådan skyldighet skulle alltför mycket afbryta undervisningen inom den ort, der han för tillfället vore sysselsatt, hvarföre jag ville föreslå en redaction, så lydande: ”Lärame i de flyttande skolorna böra, under den tid, som är bestämd till skolans hållande inom en af deras rotar, besöka de öfriga i den ordning skolstyrelserna bestämma, för att derstädes vid utsatta förhör kunna utröna, huruvida läsningen äfven under deras frånvaro behörigen fortgått.” Uti denna redaction finnes ingen annan skiljaktighet från Utsk-.ns förslag, ii 11 att, i stället för att der utsattes att läraren skall besöka de andra rotarua hvar 14 dag, stadgas här att dessa rotar skola besökas af dem i den ordning skolstyrelserna bestämma. liiLefren: Jag understödjer Gr. Hamiltons förslog. Det är mera omfattande. Det säger mer och reglementerar mindre. Frih. Sprengtporten: För min del instämmer jag så mycket hellre i Gr. Hamiltons förslag, som detsamma i verkställigheten närmast instämmer nied den åsigt, som jag vid föregtde punkt anfört.
Ehuru jag ej gil lar ideen, som ligger till grund för Betänkandet, Den 27 Augusti t, m. 241 det, och derföre, om nu ett beslut skall fattas, skulle rösta för afslag, vill jag dock gerna foga mig efter deras önskan , som begära återremiss. Dessutom finnas i Betänkandet alternativer upp« ställda, som skulle fordra serskild discussion och kanske votering. Och egenteligen hafva under discussionen ideer blifvit framkallade, såsom den om frimarknader, hvilken torde böra påkalla en närmare uppmärksamhet. Af dessa skål tillstyrker jag återremiss. Herr Hjerta: Jag hade ansett det vara af vigt, att någorlunda bestämdt uttrycka sitt yttrande om sådane saker, som denna; annars skulle man besväras af önskningar från flere orter. Jag kan ej annat tro, ån att hvarje representant af en ort har skyldighet att se på det helas vål, ej blott på den inskränkta plats han representerar, och derföre, når det nu första gången göres proposition att uteslutande meddela rättigheter och friheter åt särskilta localer, kan jag ej annat ån yrka, att man genom ett afslag genast måtte ogilla det. Dä Herr Grefven och LandtMarskalken framställt proposition till återremiss, och den blifvit med Ja och Nej besvarad, anhåller jag om votering, och att afslag å Betänkandet måtte blifva contraproposition. Herr von HartmansdorffEhuru jag vore böjd för att bifalla Betänkandet, får jag förena mig med Herr Grefve von Schwerin i anhållan Ridd. o. Ad. Pr. VII. B. s;dra Afd. 16. Den 27 Augusti e. m: om återremiss, Jag hemställer till Herr Ifjerta, som så mycket ifrar för frihet, om man icke bör lemna dem, som åstunda det, frihet att ännu en gång höra Utskottet, och åt detsamma tillfälle att ytterligare skärskåda ämnet. Herr Hjerta: