Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle man anse olämpligt att bestämma kronovärdiet till dess verkliga belopp, i st. f. det fiklifva, som nu eger rum, så måste man åtminstone tillse, att man, vid bibehållandet af kronovärdiet till dess ursprungliga belopp, utskiftar lika rättvisa emot alla, så att icke allenast de tjenstemän, utan äfven de allmänna kassor och inrättningar jemte rusthållarne i Småland, hvilka samtelige fått sig salpeterhjelpen anslagen å en tid, dä kronovärdiet var i det aldra närmaste lika med persedlarnes verkliga värde, af Staten få ersättning för hvad de förlora, derigenom att skatten icke erlägges efter persedlarnes nuvande värde, utan efter det värde, som för 200 år sedan å dem sattes. Kunde man återbringa varuvärdet och penningevärdet till det förhållande, hvaruti dessa värden för 200 år sedan till hvarandra stodo, vore det naturligtvis för räntetagarne likgiltigt, om de lingö sina räntor i penningar efter kronovärdi eller in natura. Jag är öfvertygad derom, att då kronovärdiet fastställdes ä ränlepersedlarne, dessa persedlars markegångspris, ifall sådant å den tiden fanns, icke öfversteg kronovärdiet. Det är från denna synpunkt jag utgått, då jag ansett att StatsUtsk. förfarit oriktigt deruti, att Utsk. afstyrkt all ersättnings beviljande åt rusthållarne af det skäl, att Den 22 Mars f. m. 357 de ej kunde ega bättre rätt till augmentsräntorna, än Kronan vid deras öfverlåtelse egde, ty det är otvifvelaktigt att, på sätt jag redan omnämnt, penningevärdet å den tid, öfverlåtelsen skedde, stod i ett sådant förhållande till varuvärdet, att rusthållarne kunde vara belåtna med att få de i salpeterhjelpen ingående persedlarne lösta efter kronovärdi.
Resten fylles af kurhusafgifter, fattigvårdsmedel, kyrkovaktare, folkskoleoch cholera-afgifter. Om, då man vill briljera med sin kärlek till de fattiga, med dessa förgylda piller, man ville gå till rätta med saken och borttaga de öfrige små afgifterne, men bibehålla denna skatt, nemi. mantalspenningarna, som äro gemensamma för samhällets alla medlemmar, och hvilken skatt egentligen stämplar medborgaren såsom samhällsmedlem, så handlade man rätt. Må man icke tro, att att den fattige, derföre att han saknar en stor del af de fördelar, hvaraf de mera lyckligt lottade äro i besittning, saknar, hvad som utgör egentliga menniskovärdet nemi. sjelfkänslan. Jag har umgåtts med allmogen och hos den städse funnit hvad jag högst värderar inom en nation nemi. sjelfkänslan. Talar man med en dagakarl, så får man alltid det svaret, att han rigtigt betalt till kronan hvad hon skall hafva, och derföre fordrar han också, att en hvar skall hafva aktning för honom. Jag misskänner visserligen icke den siste talarens syfte. Hans tankar i detta fall äro mig väl bekanta; men jag måste dock bekänna, att de exempel han anfört från främmande länder eller af Adam Scmidt, icke kunna rubba min öfvertygelse om nödvändigheten af en för alla samhällsmedlemmar gemensam skatt, en skatt, som drabbar den högste i samhället och den, som sitter inom fattigstugans 4 väggar, ty de äga då lika anspråk att vara medlemmar i samhället och på dess omvårdnad. Jag påyrkar bibehållandet af mantalspenningar, och anser deras afskaffande medföra en långt större skada än mången föreställer sig. Om man, då spö- och prygelstraffen afskaffades, derföre att man ansåg dem förnedrande och kränkande hederskänslan, samt dessutom obehöfliga i följd af den under sednare tider stigande bildningen, hade då sagt: nej, dessa straff måste qvarstå, emedan flertalet af förbrytare icke förstå annat språk än det som talas på deras rygg, så hade man gjort lika orätt som nu, då man vill borttaga mantalspenningarna, som icke utgöra mer än omkring 20 å 30,000 R:dr om året.
Det har redan blifvit anmärkt, att för svårare förseelser af tjenare äro serskilda straff stadgade. Likväl har man ej hört handtverksmästare eller fabrikanter sätta i fråga, att deras gesäller eller arbetare skulle blifva bättre om de underkastades hus-aga. För min del tror jag tvärtom, att sådant blefve en stor missräkning. En annan invändning, som blifvit gjord emot hus-agans afskaffande och hvarvid många fästat sig är, att sådant skulle vara obehöfligt derföre, att den i allt fall nu för liden i följd af mildare seder långt mera sällan än fordom tillämpas. Att detta sednare är förhållandet kan visserligen vara sannt; men om sederna ogilla bruket af en sådan makt, hvarföre vill man då nödvändigt bibehålla en lag som står i motsats till sedebegreppet? snarare synes ett så mycket slöfre skäl förefinnas till lagbudels afskaffande, i samma mån som denna kontrast framstår tydligare. Sjelfva den nyssnämnda invändningen utgör ett erkännande, att lagen är föråldrad, och det är just de föråldrade lagarne som böra uphäfvas. Men månne det icke äfven någon gång kan hända, att bakom nämnde invändning, om ock omedvetet, ligger något af hvad man plägar kalla de obotfärdigas förhinder? för att gora sig en åskådligare föreställning om sakens verkliga beskaffenhet, torde föröfrigt i detta, likasom i många andra fall, ingenting vara tjenligare än att man tänker sig sjelf in i deras ställning, hvilka frågan hufvudsakligen gäller. Det är en allmän erfarenhet att en hvar som fått en något vårdad upfostran, om han genom lyckans vexlingar kommer i än så torftiga vilkor, icke skyr någonting så mycket, som att söka sitt lifsuppehälle såsom tjenstehjon åt andra.
Ridder skåpet och Adeln, Presteoch Bonde-Stånden hafva å Bomullsväfnader, alngods, dels hvita, alla ej specificerade, »genom väfnadssättet släta, såsom Calico, Bomullslärft m. fl.», dels färgade, alla genom väfnadssättet släta, »enfärgade», bestämt införselstullen till ett belopp, motsvarande 33'/3 procent af tullvärdet, elier 1 R:dr 3 sk. -I rst. per skålpundet. Borgare-Ståndet har deremot bestämt denna tuli till 36 sk. skålpundet; och måste, så vida icke Borgare-Ståndet vill frånträda detta sitt beslut, följande omröstningar anställas: 173:o. Den, som vill, alt, på sätt tre Stånd beslutat, eventuela införselstullen å Bomuilsväfnader, alngods, hvita, alla ej specificerade, »genom väfnadssättet släta, såsom Calico, Bomullslärft m. fl.», bestämmes till 1 R:dr 5 sk. 4 rst. skålpundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, bestämmes denna tull till 36 sk. skålpundet. 174:o. Den, som, i öfverensstämmelse med tre Stånds beslut, anser Bomullsväfnader, alngods, färgade, alla genom väfnadssättet släta, »enfärgade», böra åsättas eventuel införselsafgift till belopp af 1 R:dr 5 sk. 4 rst. skålpundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, bestämmes denna tull till 36 sk. skålpundet.
Exposén är långdragen, den egentliga handlingen börjar först 1 midten af tredje akten och går sedan tämligen långsamt och blir spännande egentligen först i sista akten. Karaktärsteckningen är icke alltid så koncis och träffande och förf. hemfaller dervid till sin icke ovanliga benägenhet att göra en del personer så romaneska och ädla, att de bli overkliga. Och åtminstone i sin svenska drägt är icke dialogen präglad af den för franska pjeser sedvanliga spiritualiteten och roligheten. Hufvudpersonen Ch. ingriper på det hela taget ganska litet i handlingens utveckling, men fastän det talas så mycket mer om honom, får man först långt fram i pjesen spår på hvar ungefiir i hans lif man har att söka det, hvarifrån förf. har tänkt sig att uppränningen till det hela skulle utgå, och först i sista akten får man upplysning hvari hemligheten består, sedan intresset under de fyra för9ta akterna splittrats på hvarjehanda biepisoder. Man får i femte akten veta, att Ch. har för femton år sedan i Algeriet, för att betäcka sina spelskulder, stulit en stor summa pengar från sin öfverste och blifvit upptäckt, men sedan han som försoning för brottet förgäfves sökt döden på slagftltet, får han ftfverstens tysthetslöfte mot vilkor att egna sitt lif och sin oför * aodadt ärfda förmögenhet till återupprättande af fallna och förvillade medmenniskor. På hans oaflåtliga verksamhet i dennariktning berättas i pjesen hvarjehanda mer eller mindre egendomliga prof. Hans tjenarpersonal består af frigifna brottslingar och botfftrdiga Magdalenor, på klubben spelar han högt och nr * gerar på snar betalning för att drifva unge män till förtviflan och fruktan för vanära och derigenom väcka deras afsky för spel-lasten; en f. d. dansös, som haft en långvarig förbindelse, men blifvit öfvergifven, lofvar han giftermål, bara hon vill hålla sig bygglig i fyra år och under tiden flitigt öfva upp sina anlag för målning etc. Filantropien är på modet i vissa kretsar i Faubourg S: t Germain, han blir i följd deraf eftersökt och inbjuden till deras filantropiska sammankomster.
In fidem protocolli, Albert Munck. Lördagen den 19 Augusti 1848. Plenum kl. 6 e. m. Justerades 15 prot.utdr. för den 15 dennes. Öppnades Hrr Eleclorers listor vid val af nya ledamöter i Bevilln.-, Banko-, Lag-, Allm. Besv.- o. Ekon.-samt Ridd.Utsk:n; Och befunuos dertill hafva blifvit utsedde: i Bevillnings-Utskottet: efter N:o 1421. Hr Insenstjerna, fullm. Gr. Sparre, Johan Alexander Arlemis: N:o 1721. Hr Ingelotz, fullm. Frih. Adelsvärd, Erik Aug. Adolf; Banko-Utskottet: efter N:o 1306. Hr Söderhjelm, Gustaf August: N:o 2231. Hr af Buren, fullm. Frih. Funk, Fredr. Alexander; Lag-Utskottet: efter N:o 1917. Hr Berg von Linde, Johan Albrecht: N:o 2183. Hr Gripensvärd, Jakob Olof; Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet: efter N:o 140. Frih. Leuhusen, Alexander Magnus: N:o 1755. Hr von Schewen, fullm. Hr Drake, Fredr. Amandus; Rid dårhus-Utskottet: efter N;o 1477. Hr Jägerhjelm, fullm. Gr. Posse Erik; N:o 2304. Hr af Ekström, fullm, Hr Blomstedt, August. 254 Den IS) Augusti. Föredrogs och godkändes Exp.Utsk:s nedannämnde d. 15 dennes på bordet lagde förslag till R.
Direction inkomma, då den fe elnare till er fattning anordnas och af Kamerevan obferveras vid ränte, betalningarne enligt Skuldebref ven, pä fatt i 4 och ö §§■ f®r Kamereraren jladgadt är. 3;0 I alla Rättegångar utförer Fiscalen Directionens talan, och sedan Kamereraren, enligt 6 §. här ofvan, afgifvit bevis öfver beedigandet inför Domstol vid inträffande Condoursser, skall Fiscalen hos ConcoursDomaren bevaka och utföra Cassans talan , samt derom för Direction tidigt tillkännagifva, äfvensom i andra mål hvad af honom derutinnan blifvit tillgjordt och hvad Utslag hos vederbörande följt. 4:o Öfver alla Re - terne till Direction inlämna. 3:0 I alla Rättegångar utförer Fiscalen , Directionens talan och sedan Kamereraren, enligt 18 §. i denne Artikel afgifvit bevis öfver beedigandet inför Domstol, vid inträffande Concurser , skall Fiscalen enligt Utlånings Reglementets 12'§., bevaka och utföra Cassans talan, äfvensom1! för Direction tidigt tillkännagifva, i alla mål, som dess befattning tillhöra , hvad af honom blifvit tillgjordt och hvad Utslag hos vederbörande derå följt. 4:0 Öfver alla Remisser och anförtrodde göromål bör Fiscalen föra ordenteligt Diarium, med anteckning hvad i hvar och en sak , tid efter annan Bil. till Ridd, 0, Ad, Prof, VI Band. 31 482 Den i g Julli. c. m. misser och anförtrodde göromål bör Fiscalen föra ordenteligt Diarium med anteckning hvad i hvar och en sak blifvit tillgjordt, och huru den blifvit afslu* tad samt vid hvarje års slut till RiddarhusDirection häröfver med Berättelse inkomma. 30 §.
En skål af ostindiskt porslin, halffylld med frisk grön sallad, ersatte ett nordiskt bords plebejiska karotter med kokta legymer, och frukten förspred en behaglig trädgårdslukt. Blumenbach räckte Nelly den grunda glasskålen med drufklasar. Han erinrade henne i artigt skalkaktig ton, att drufvan var jordens mest klassiska frukt, som konstnärer och skalder förherrligat i alla tider. Liksom Den Onde i berättelsen kunde göra sig helt liten och gömma sig i en hasselnöt, låg vinets ande, ännu barnslig och ren, gömd i drufvan! – Ät och njut af lifvet, miss Harven! – sade Blumenbach. – Det är föga troligt, att era atomer ännu en gång i evigheten förena sig till en amerikansk miss. Harven skrattade belåtet och strök sig om skägget. Han tyckte mycket om skämt och i icke ringa grad berodde hans sympati för Blumenbach på dennes förmåga att nästan alltid se glad ut. Äfven Nelly försökte att visa sig mer älskvärd mot Blumenbach än hon annars brukade, men det behöfdes icke mycken skarpsynthet för att upptäcka, hur nedslagen och upprörd hon var i sitt innersta. Då de stigit upp från bordet, började hon genast spela schack med Harven. Han brukade alltid redan från början taga bort sin drottning för att Nelly lättare skulle kunna försvara sig mot hans fyndiga anfall. Den här gången anmärkte han dock efter en stund, att han var tvungen att också taga bort sina båda torn, annars fick Nelly regelbundet sin matt redan i tredje eller fjerde draget. Oaktadt han slutligen spelade utan både drottning och torn och blundade då hennes löpare stod i pris och kungen i schack, kunde han icke få henne att vinna ett enda parti. Hon gycklade sjelf öfver sin tankspriddhet och fubblighet, men ville icke sluta. De sutto hela eftermiddagen och aftonen och flyttade pjeserne. Hela hennes diktan och traktan tycktes gå ut på att först så sent som möjligt bli ensam med sig sjelf på sitt rum. Till sist kom dock den plågsamma stund, då hon satt ensam på sin divan bredvid ett halft nedbrunnet ljus.
Ståndet, det Beslut, att Memorialet återremittera, med vänlig erinran om tillvarelsen af ofvannämnda Högvördige PrestStåndets Ecclesiastiquc Utskott och dees iöremål, jemte underställning, om icke det Hedervärda Ståndet skulle linna för godt, att Gustaf Gustafssons Memorial till detta Utskotts upptagande och handläggning öfverlemna, hvilken underställning skulle genom Protocolls Utdrag för det Hedervärda BondeStåndet tillkännagifvas. Ut Supra. Utdrag af Riksens Högloft-, Stunders Allmänna Besvärs och Ekonomiutskotts Protocoll hållit vid Urtima Riksdagen i Stockholmi den 21 Jarmar i igi8- S, 5» S. D. Föredrogs och upplästes Hedervärda BondeStåndets ProtocollsUtdrag af den 15 innevarande Månad, hvaruti tillkännagifves Respectiva Ståndets beslut, att för sin del deltaga i Högvördige Prest-Ståndets Remiss till Allmänna Besvärs och Ekonomiutskottet å Herr Doktor Stenhammars Memorial, angående saknad eller fördröjd verkställighet af Kongl. Majits och Riksens Ständers vidtagne Beslut uti åtskillige Rikets inre hushållning rörande ärcnder. Men som Utskottet redan enligt Riksdags-Qrdningens 44^® ÉisVt och Ekon. Utsli BeäinkanJtn. §. till Högvcifdiga PrestStåndet återlemnat detta Memorial, såsom omfattande ett till Utskottets befattning ej hörande ämnej skulla Hedervärda BondeStåndet genom Utdrag af Protocollet och bifogad afskrift af den afgångna Expeditionen härom vördsammeligen underrättas. Ut Supra. (B‘laga>1 finnes tryckt hur of vanfört under N:r 6.J_ N:r 9.
Jag har ej heller erfarit, att å delosidan ändring deruti blifvit sökt. lin person vid namn Lars Andersson hade till Ilimble Härads-Rätt instämt tvenne andra personer, Andreas Börjesson och Börje Andreasson, med påstående, att, på grund af ett med Andreas Börjessons namn undertecknadt skuldebref å Sjuttiåtta Rdr 47 sk. 6 rst. Riksgäldssedlar och Börje Andreasson derför ingångna borgen, såsom för egen skuld, af dessa utbekomma nämnda belopp med ränta. Härads-Rätten förklarade, dels genom Utslag den 22 April 1857, att Andreas Börjesson och Börje Andreasson borde gemensamt, eller hvilkendera gälda gitte, utgifva fordrade beloppet med ränta, samt att de, för det de nekat att hafva utfärdat omförmälda skuldebref och borgensförbindelse, jemlikt 9 Kap. 11 § Handels-Balken och Kongl. Förordningen den 30 Maj 1855, skulle böta halfva skuldbeloppet med Trettionio Rdr 23 sk. 9 rst. ofvannämnda sedelslag, dels ock, under annan Ordförande, medelst beslut den 21 September nämnda år, att Andreas Börjesson och Börje Andreasson, derest de saknade tillgång tili berörde dem »gemensamt» ådömde böter, skulle hvardera straffas med tolf dagars fängelse vid vatten och bröd. Då Härads-Rättens förstnämnde Utslag icke innehöll, att Andreas Börjesson och Börje Andreasson skulle, hvar för sig, erlägga det ådömda bötesbeloppet, har jag emot den tillförordnade Domare, som detta Utslag meddelat, låtit antalia åtal, för det han, af uppenbart missförstånd om lagens mening, sålunda fällt oriktig, till verkställighet kommen Dom, som vållat, att de sakfällde fått undergå lindrigare straff, än det dem enligt lag bort träffa. Efter detta åtals utförande har Kongl. Götha LIof-Rätt, genom Utslag den 30 Mars 1860, sig utlåtit, att emedan Andreas Börjessons och Börje Andreassons förnekande att hafva utfärdat ifrågavarande skuldebref och borgensförbindelse varit att hänföra till särskilda förbrytelser, för hvilka de, hvar för sig, gjort sig skyldige till ansvar, samt, om än, såsom tillförordnade
Af den 9 Juni, rörande en Summa, som uti 1812, års Riks-Stat blifvit afskrifven på Riksgälds Contoirets ägande fordran för meddelte förskott till hamnstängnings - kostnader m. m. Ut Supra. Ex Protocollo Aug. von Hartmansdorff. I)en 15 Juni. 53b S. D. U öredrogos å nyo och bifollos följande Allmänna Besvärs-och Oeconomie-Utskoitets elen i och 6 dennes afgifna och den S på bordet lagda Memorial, nemligen; i:o Om fångskjutsen och Krono-brefbäringen j Stora Kopparbergs Ivän. 2:0 Börande de anmärkningar, sorn af Högloft. Bidderskapet och Adeln blifvit gjorde vid Betänkandet om 5 helgedagarS indragning. 3:0 Om en marknads hållande vid Särrfa Kyrkoby. 4:0 Om upphäfvandet af en till Herrar Handshöfdingar år j8ii gifven befallning om rapporters afgifvande Jill Stats - Ministerq för Utrikes Ärenderna 5:0 Angående förvaltningen af Wisby Hospitals intrader, 6;o Angående inskränkning af exclusiva privilegier. 7:0 Om tillåtelse för Allmogen i Skåne att leverera den Stockholms Barnhus tillhörande Tionde-Spannmål uti närmaste Krono - Magazin, eller ock att alltid få lösa den efter markegången. Ut Supra. Ex Protocollo Aug. von Hartmansdorff. S. D 536 Den 15 Juni? S. D. Vid förnyad föredragning biföll Hciglofl. Ridder skåpet och Adeln följande Allmänna Besvärsoch Qeconomie-Utskottets ilen 1 dennes afgifna och dell 8 nästföljande på bordet lagda Betänkanden: 1 :o Angående Wäddö Socknbmäns skyldig» het att forsla resande öfver Alands haf. 2:0 Om tidens bestämmande för vägsyner uti pubUcationerna derom. 3:0 Angående återupplifvandet af Kongl. Brefvet den 23 September 1747, angående prestanda till Banken af åboerna på de till Skatte kopia Kronohemman.
Att, såsom en annan motionär bär förut föreslagit, fördela bördan på alla hemman länsvis, är en utväg, som troligen skall möta allt för gtarkt motstånd af alla dem, som nu icke eller föga tryckas af skjutsningsbesväret. Derigenom fäster man ock, såsom anmärkt blifvit, sannolikt denna börda ytterligare vid jorden. Jag skulle med någon jemkning af Frih. C. A. Raabs motion vilja framställa följande Förslag. K. Bef.h:de bör föranstalta om undersökning, för att få utrönt det antal hästar, som vid hvarje gästgifvaregård bör hållas i beredskap att utgå på resandes anfordran och efter viss bestämd tid, äfvensom beloppet af den lega, dermed skjutsande, med afseende å lokala förhållanden, kan anses vara skadeslös. Derefter bestämmer K. Bef.lude hästantal och skjutslegans belopp, hvilket sistnämnde dock ej på något ställe får öfverstiga t. ex. 120 öre rmt för mil. Skulle vid derefter anställd entreprenad-auktion pålitlig man icke vilja åtaga sig skjutsens bestridande ens emot den af K. Bef.h:de för stationen bestämda högsta skjutslegan, så fördelas det belopp, som derutöfver i penningar årligen måste lemnäs entreprenör, emellan de hemmansägare, som hittills haft 52 Den 3 December f. m. skjutsen vid gästgifvaregården sig ålagd, i förhållande till hvars och ens skjutsskyldighet. Entreprenadtiden borde blifva 3 ä 5 högst 10 år. Efter 10 års förlopp och sedan derunder sannolikt en klass af entreprenörer upkommit, som kunde konkurrera på alla skjutsombyten, hvarefter sammansättning till legans oskäliga höjning ej mera vore att befara, kunde de nu skjutsskyldige alldeles befrias från tillskott för skjutsen. Gästgifvarebemman, som njuta roteringsfrihet borde dock fortfarande antingen deltaga i skjutsen eller ock efter öfverenskommelse uplåta hus, foder eller annan förmån åt entreprenör. För öfrigt torde ock entreprenören böra åläggas, att emot serskild ersättning hålla beqväma åkdon resande tillhanda. Gr. af Ugglas: Jag vill blott foga ett par ord till hvad den sista värde talaren sade.
I den mån jernvägsanläggningar för Statens räkning eller stambanor beslutas af Statsmakterna, utgifver Riksg.-Kont. för utgifternas bestridande sedlar på 100, 50, 10 och 5 fdrs valör. Dessa sedlar kunna ega följande lydelse: R. St:rs Riksg.- Kont. för jernvägslånefonden inlöser vid anfordran denna sedel å 00 rdr rmt med Riksbankens eller Privatbankernas sedlar af motsvarande värde. Följderna af denna Riksg.-Kont:ts och jernvägslånefondens skuldsättning äro: l:o) att den räntevinst och Statens garanti, som nu åtnjutes af utländska mäklare eller fordringsegare för jernvägsbyggnadcr, efter detta kommer hela samhället till godo, och det är icke på annan säkerhet, som de utländska lånen erhållits. 2:o) att jernvägslånefonden har samma lätthet, som privatbankerna, att, genom ömsesidigt utbyte af hvarandras sedlar, hålla dem i omlopp. 3:o) att privatbankernas lånerörelse härigenom, utan de afbrott, som nu vålla så mycket enskildt lidande, kan mera jemnt bedrifvas. 4:o) att privatbankernas bemödande att uppfånga hvarandras sedlar, som föranledt vexlingskontors inrättande inom hvarandras naturliga område och verksamhet, kan till deras och allmänhetens belåtenhet upphöra. 5:o) att likaledes det nu brukliga utbytet mellan privatbanker, som ömsesidigt fördröjer omloppet af deras sedlar och åtkomligheten af rörelsekapitalet, kan försakas, då ett hastigare och kostnadsfriare utbyte med Riksg.-Kont. är öppet. 6:o) att ett större belopp af Riksbankens sedlar, som nu måste qvarhållas i kassakistan hos privatbankerna, cirkulera i allmänna rörelsen, då Riksg.-Kont:s sedlar kunna och böra godkännas såsom Riksmynt i inneliggande kassan. Privatbankernas vedersakare, om sådana ännu finnas, torde möjligen anse alltför mycken lättnad på förenämnde sätt beredd åt privatbankernas förvaltning; men dels måste det vara i ett lands intresse, som har ett alltför inskränkt rörelsekapital, att 116
Hvad beträffar aflöningsbeloppen, så anser skolstyrelsen, att lön och arfvode tillsammanstagna icke kunna i medeltal sältas lägre än: för en öfverlärare för år till R:mt R:dr 1,600: „ en underlärare „ „ 450: „ en biträdande lärare för vecka „ „ 7: Skolans tjenstemän och betjening utgöres nu af En Föreståndare, En Kassaförvaltare, En Bibliothekarie och Uppbördsman, En Matrikelförare, En Predikant, En Sekreterare, Två Ordningsmän, En Förste vaktmästare och En Andre vaktmästare. Efter skolans inflyttande i sitt nya hus måste tillkomma: Fyra Ordningsmän, Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 70. 11 En Machinist och Två Portvakter. Föreståndaren uppbär nu i årlig lön endast 1,800 Riksdaler, Denne tjensteman har till åliggande att ordna och leda undervisningen; att öfvervaka ordningen och disciplinen; att vid uppkommande ledigheter inom lärarekorpsen uppsöka och hos Styrelsen föreslå lämpliga personer till platsernas besättande; att utgöra sambandet emellan skolan och industriidkarne; att vara i ständig beröring med (öreståndarne för likartade läroanstalter inom andra länder och med uppmärksamhet följa dessas framsteg; att utvälja och anskaffa erforderlig och lämplig undervisningsmateriel ; att tillse vården och underhållet af den, som i skolan begagnas; alt uppgöra läroplaner och fördela undervisningstiden; att hvarje månad under läroterminerna hafva sammanträde med lärarekollegiet, för att inhemta närmare underrättelse om lärjungarnes flit, framsteg och uppförande, samt behandla andra till lärarckollegiet hänskjutna frågor; att vara föredragande vid skolstyrelsens sammankomster i alla frågor, som angå läroverket, o. s. v. Föreståndaren har således en lika svår som trägen, mödosam och ansvarsfull befattning, och det fordras i sanning ganska ovanliga egenskaper hos den person, som skall kunna densamma fullgöra. Af största vigt är, att Föreståndaren genom höga löneförmåner försättes uti en oberoende ekonomisk ställning, enär han uteslutande måste egna ali sin tid åt skolan och der finnas nära nog ständigt närvarande, då den icke fordrar hans åtgöranden på annat håll.