Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den i i i sistberörde månad föredrogs Bruksförvaltarens Memorial af den 6:te, deruti han anhållit, att medelst annonce i allmänna Tidningarne få besörja om upphandling och anskaffande till Bruket af nödige materia 54 lier af sandstens nubbsten m. m. för reparation af ifrågavarande Byggnad vid nästpåföljande Maji månads slut^ och som Banco-Fullmägtige till denna Möllers anhållan lemnade bifall, så skulle så väl han, som Bankens Revisions-Contor derom, genom Protokolls-Utdrag, erhålla underrättelse. Enligt hvad Revisorerne inhämtat har dock något sådant Protokolls-Utdrag ej blifvit expedieradt. Någon upphandling blef således icke verkställd. I anledning af sistberörde Memorial beslöto Banco-Fullmägtige, att med vidare åtgärder i afseende på den uti Möllers skrifte!iga anmälan af den 3i Mars föreslagna reparation, finge anstå till Banco-Fullmägtiges sammanträde å Bruket, som inträffade den i Junii, då inspecterande Ledamoten, Herr Kammarherren Rosenblad, för Banco-Fullmägtige utvecklade Brukets tillstånd, dock utan att vidröra de ifrågasatta bristerne å Verkhus-byggnaden eller den föreslagne reparationen. Direktören Nyström, Åldermannen Thun och Conduktören Sifwert, hvilka då jemväl, på kallelse, voro tillstädes, besigtigade och gåfvo utlåtande om nödige reparationer m. m. i afseende å machinerietj hvaröfver Banco-Fullmägtige genast fattade beslut. Bruksförvaltaren förnyade vid samma tillfälle sin hemställan om reparationen å Verkhus-byggnaden och Banco-Fullmägtige yttrade, i anledning deraf, att de ville meddela närmare föreskrifter sedan Nyström, Thun och Sifwert, enligt löfte, inkommit med skrifteliga yttranden i ämnet. Den 4;de i sistnämnde månad inlemnade Nyström och Sifwert sine yttranden, dervid Fullmägtige beslöto, att desse handlingar skulle hvila å bordet till dess Nyström inkommit med kostnadsförslag.
Jag tror ej, att jag, såsom Bancofuilmägtig, deltagit i beslutet om dessa sedlar; meni alla fall anser jag mig, om ett fel dervid är begånget, ej böra tillstyrka, att man går vidare på en oriktig bana. Hvad myntenhetens underafdelningar beträffar, är jag af samma mening som B. St. vid sista riksdagen, nemi. att enheten bör delas i sådana stycken, som motsvara de nu gällande sedelvalörerna, 2.4 > '8 och 12 sk. riksgts, samt slutligen att äfven stycken a 6 sk. riksgts måtte finnas, emedan i de vanliga vexlingarna fråga oftast förekommer om utbyte deraf. Skulle myntregleringen bestämmas på detta sätt, blefve det för en hvar lätt att erfara det nya silfvermyntets värde vid jemnförelse med de val kända sedlarna. Hvad myntets benämningar angår, kan jag för min del icke annat än afstyrka de nya namnens införande i närvarande ögonblick. Om realisationen, såsom jag hoppas, nu varder beslutad, skulle då bland allmänheten komma ej allenast ett nytt mynt, som man förut icke sett, utan äfven nya sedlar, som man icke kände; komme nu härtill nya namn, så vore det den 3:dje nyheten, som på en gång skulle införas. Ehuru högt man må uppskatta begrepp och urskillning hos menige man, måste man likväl finna, att så många nyheter på en gång skulle föranleda till bedrägerier på den enfaldiges bekostnad och till missnöje med åtgärden. Jag finner icke den påstådda faran vara för handen, att om man icke nu inför den nya benämningen, skulle man framdeles icke kunna göra det. Då Utsk. i bifogade beräkningar har visat, att det nya mynt, som skulle införas, i det närmaste motsvarar det gamla och dess underafdelningar, så qvarstår ju denna motsvarighet äfven för framtiden, och förändringen kan ju införas då såväl som nu.
85» 2* innebegripne 11,800 R:dr desamma likasom i Cassa-Bäkningen, bordt uti Hufvud-Boken utlöras, såsom en iuld till Militiae-Boställs-Cassan, anser Utskottet »ådjjnt till framdeles iagttagande vid Bokföringen böra föreskrifvas» S t a t s-U t s ko tt«t s B«tänkanden. 179 Likaledes har Utskottet inhemtat, att, vid flere tillfällen, Lån på bestämd korrt tid blifvit utur Krigsmanshus-Cassan beviljade andre under Longi. Krigs-Collegii förvaltning stiilde Cassör, inen att desse Lån, någon gang, först flere månader efter förfallotiden, blifvit återbetalde, vid hvilket förhållande Utskottet skolat hemställa, att Kongl. Krigs-Collegium kunde undfå Nådig Befallning tillse, att, i fall krigmanshus-Cassan hädanefter för så beskaffade Låne-biträden skulle behöfva ålitas, och Cassans tillgångar dem medgifva, utan att dess egna utgifter derigenom uppehållas, medlen alltid innan det löpande årets utgång blifva liqviderade, på detj Cassans Räkningar med;/ någre Balancer i detta hänseende icke vidare måga graveras. I öfrigt och då enligt, Balance - utredningen vid 1820 års Hufvud-Bok, Krigsmanhus-Cassan, dels hos Kongl. Maj:t och Kronan, dels och efter åtskillige aflidne Uppbördsman med flere eger icke obetydliga, utestående fordringar, tillstyrker Utskottet, det Riksens Höglofl. Ständeqhos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, om sådane åtgärders vidtagande, att desse till en del öfver 100 år gamla Balancer måtte så fort ske kan varda lill liqvid eller afskrifning befordrade.
Då jag medgil ver att jag icke utan ett vist missnöje kunde höra det yttrande af Hr af Uhr, hvilket föranledde mig alt svara derpå, så ber jag att få tillkännagifva, att, efter den förklaring Hr af Uhr nyss afgifvit, det är mig en fägnad att kunna försäkra den värda ledamoten, att jag icke vidare fäster mig vid samma yttrande. Hr Munck af Rosenschöld,Nils Rudolph: Då den discussion, hvilken föranleddes af några utaf Hr af Uhr, Gustaf, fallda yttranden, ägde rum, begärde jag icke ordet, emedan jag afbidade, att Hr af Uhr sjelf skulle gifva några värda talare den förklaring, hvilken han nu afgifvit, att de misstagit sig, då de gilvit åt hvad han yttrat den tydning, som skulle han derigenom hafva velat angripa några personligheter. Nu anser jag mig pligtig förklara , att såsom jag uppfattade dessa yttranden, åsyftade de ingalunda att kasta någon skugga på stora män, vare sig den ene eller andre; de åsyftade endast att kasta någon dager på det administrationssysteme, som i Sverige hittills varit följdt. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ till 4 e. m. lii fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Lördagen den 28 November i84o. Plenum kl. 6 e. m. Justerades 3 prot.utdr. för denna dag f. rn. Frih. Boye, Fredr.: Då ordform i Ridd.directm och den näst honom äldste ledamoten ej äro närvar., torde det tillhöra mig att göra R. o. Ad. uppmärksamt på , att den tid af två månader, för hvilken R. o. Ad. föreskrifvit Ridd.- direct.n alt engagera tvänne referenter, som här skola uppsätta öfverläggningarna, nästa Tisdag är tilländalupen, oell att således direct:n, så framt icke något plenum dessförinnan infaller, ej är i tillfälle att kunna qvarhålla dessa referenter, såvida icke R. o. Ad. skulle vilja gifva direct:n sin önskan tillkänna, att refereringen bör fortfara.
Jagt och fiske hafva väl ock förblifvit näringsgrenar, men sällan eller för få idkare af särdeles lönande beskaffenhet. Handel har varit idkad å landet med allehanda förnödenhelsvaror och Länets produkter, hvaribland spanmål till betydliga qvantiteter, enär denna artikel kunnat från de södra delarne af provinsen afsättas och i andra åter såsom bergslagen, Elfvedahls och Fryksdahls härader samt till bruken måste köpas alla år huru än skörden utfallit. Landthandlande eller de som, enligt den i nåder fastställde Handelsordningen af den 22 December 1846, erhållit tillstånd till handel på landet i öppna salubodar utgjorde 1850 ett antal af nittioåtta. Att från dessa salubodar en större mängd öfverflödsvaror och en större tillgång på bränvin blifvit bland 17 bland allmogen spridd, än hvad hos densamma förut funnits, är ostridigt; men det återstår för landlboen alt vänja sig se försäljningsbodarne utan att köpa hvad han ej behöfver, eller all lära sig öfvervinna tillfällets lockelse. Handtverkerier på landet. Eldigt inkomne uppgifter funnos 1850 på landsbygden 301 handtverkare och gerningsmän i allehanda handteringar med 169 arbetare. Af desse handtverkare voro 74 skräddare samt 167 skomakare. § 4. Till förbättrande af landoch vatten-kommunikationerne i Länet hafva, under de 3:ne år som denna underdåniga berättelse omfattar, nedannämnde arbeten blifvit, dels såsom förut började, fortsatte, och dels företag ne, nemligen; а) Det vägbyggnadsarbete, hvilket till omläggning af nära 2 mil utaf landsvägen emelian Högboda och Lerhols gästgifvaregårdar i Jösse härad år 1845 företogs samt de Irenne derpå följande åren fortsattes, har sedan Eders Kongl. Maj:l under den 14 Augusti 1848 i nåder tillåtit ändring i den för arbetet först fastställde plan, blifvit 1849 fullbordad.
Ehuru denna fråga ej tili afgörande nu kan upptagas, hemställer jag likväl till framtida bepröfvande, om icke de öfrige Ståndens hus, kunde såsom flyglar förenas med Riddarhuset, hvarigenom en närmare gemenskap Stånden emellan blef möjlig, eller om icke, då Magazins-Directionen, Nu marner Lotteriet oWcieGeneralAJfiftenpen tilläfventyrs 2Ö2 Den 6, Martil. upplösas, någon af fleras byggnader' för dett$ ändamål må kunna begagnas. Uppå derefter af Harr Grefven och LandtMctrskalken gjord proposition blef Stats-Utskottets Utlåtande af Ridderskapet och Adeln bifallit. Vid förnyad föredragning af ExpeditionsUtskottets den 27 sistledne Februarii afgifne, samt den t dennes förmiddagen på bordet lagde Memorial, innefattande utlåtande öfver Herr Brumniers, Carl Magnus motion, angående en förändrad redaetion af Bihanget till Riks-Ståndens Protocoll, blef samma Memorial, uppå derom af Herr Grefven och LandtMarskalken gjord proposition, af Ridderskapet och Adeln bifallit. \ k Föredrogs å nyo Herr von Hartmansdorffs, August, den 1 dennes eftermiddagen på bordet lagde motion, angående visse vilkor för beviljandet af ett ytterligare creditiv åt ConvoijCommissariatet, jemte de af Friherre Lagerbjelke, Johan, och Grefve Cronstedt, Claes, samma dag, i anledning deraf afgifne yttranden; Friherre Lagerbjelke, Johan , anförde skrifteligén; j(Se Bilagan N;0 i\ Herr von Hartmansdorff, August'. Då fag förra gången hade äran yttra mig angående Stats - Den 6 Martti. Revisorernas granskning af Convoij-Commissariatets räkenskaper, lofvade jag lemna närmare upplysning luiru dermed fordom tillgått. Nu synes tillfället vara inne , att göra det.
Då Hr Crusenstolpe derefter ånyo uppläste en del af de sista raderna och vidare fortsatte sitt anförande, afbröt H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, honom ånyo, under förklarande, det H. Ex. på intet vis kunde finna, att hvad Ilr Crusenstolpe anfört, hörde till det förevarande ämnet, och hemställde, om R. o. Ad. häruti instämde. Ropades ja. Hr Crusenstolpe yttrade, att han i alla fall ämnade fullfölja uppläsandet af sitt anförande tillslut; R. o. Ad. naturligtvis sedan ohetaget att om haus person fatta hvad beslut Ståndet kunde finna lämpligt. I öfrigt trodde han sig äga nog urskillniug för att sjelf bedöma, hvad som hörde till hans ämne eller icke. Hr Crusenstolpe fortfor derefter att uppläsa fortsättningen af sitt yttrande, så lydande; Det hade varit önskligt, att Konungens rådgifvare i commandomål delat den åsigt, som ofelbart är mängdens af nationen , att icke redan amnestiens morgondag bort vinna ryktbarhet medelst ett entledigande. •"V Här afbröt åter II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, talaren Den 3o October f. m. 4o 5 under ytterligare påminnelse, att det endast vore extra anslagen, hvilka nu kunde vara föremål för yttrande, samt erinrade, alt på grund af 90 § Reg.F.hvilken H. Ex. lät uppläsa, något sådant klander af vidtagna åtgärder, sorn det ifrågavär., icke linge äga rum, Hr Crusenstolpe yttrade, att hvad H. Ex. sednast anfört vore ganska riktigt, i fall talaren hade framställt något sådant klander, som kunde leda till beslut. Detta hade jpke skett, och således ansåg han sin rättighet vara obestridlig att lill slut fullfölja sitt anförande; R. o. Ad. obetaget att sedan derom besluta. Hr Crusenstolpe fortfor derefter: Jag vågar ej bestämma, hvilketdera bos allmänheten gjort största uppseendet: den onåd, hvaruti Frih, v. Stedingk .
43 deröfver till och med 1,800 R:dr 83 procent, » » » » 2,400 » 80 » » » » » 3,000 » 73 » samt för Amirals-graderna 3,000 R:dr Runt.» »Såsom grund för ett nytt förslag har jag, på sätt ofvan omförmäldt är, antagit, att hvarje delegare i förénämnda Kassa skall bibehållas oförändradt vid sin förra pensionsrätt, så att, äfven när fyllnadspension under nedan upptagna vilkor skulle kunna erhållas, från Kassan i allt fall utginge det gamla pensions-beloppet, beräknadt efter den lön, som ined tjensten var förenad före 1838 års början, samt att såsom fyllnadspension åter er höl les endast hvad som erfordrades för att höja pen sionen till den procent af nija lönen, som bär nedan kommer att föreslås.» »Med afseende på de för ändamålet från Direktionen öfven Amiralitets-krigsmans-kassan infordrade upplysningar, har vid uppgörandet af detta pensioneringsförslag i betraktande kommit: att då nämnda Kassas nu gällande Reglemente innefattar den grundsats, alt tjenstemän med så ringa lön, att dess belopp ej öfverstiger 450 R:dr riksmynt, icke kunna undvara något deraf vid pensionstagande!, helst denna summa endast motsvarar hvad som fordras lör fyllandet af de oundgängligaste lefnadsbehofven, och dessutom i stat bestådd natura-spannemål af dem vid afgång utur tjensten frånträdes, stadgandet härom borde bibehållas och endast det progressiva afdraget efter procent jemnare fördelas, än uti 120 § af nyssberörda Reglemente finnes bestämdt, så att, med hänseende jemväl dertill, alt skillnaden emellan pensionerna och de nya lönerna nu måste vid afskedstagande! blifva större, för löner från 450 R:dr till och med 600 R:dr afdraget blefve 10 procent och sedermera ökades med 1 procent för hvarje hundradetal större lön, intilldess denna uppgår till 3,000 R:dr och derutöfver, då tvåtredjedelar deraf skulle utgöra pensionsbeloppet, utom för Amiralerne, för hvilka undantag gjorts på den grund, alt deras tjenstgörings-skyldighet blifvit utsträckt fem år längre än för Officerarne i de högre graderna och 10 år längre än för dem i de lägre.
Propos. om eftergift, till förmån för Upsala stads Borgerskaps Gubboch Enkhus-inrättning a Kronans rätt till dana-arf efter Enkan Charlotta Elisabeth Bång och Jungfru Christina Lundström, yttrade sig Den 14 Juni. 155 Frih. Cederström, Rudolf: Till följd af den utgång, Utlåt. N:o 133 nyss fått, Isan det icke falla mig in, att vidare påyrka en annan utgång af nu föredragna Utlåt., men det må dock tillåtas mig, att till prot. nedlägga det förklarande, det jag tror att, om än med afseende å den nyss behandlade frågan, sorn äfvenledes angick dana-arf, ehuru af ett betydligare belopp, StatsUtsk. och R. St. icke velat efterskänka berörde summa, skäl likväl varit för handen, att det i Utlåt. N:o 134 uptagna mindre belopp efterskänktes, tili förmån för Upsala stads borgerskaps enkeluis-inråttning: en lika nyttig, som väl administrerad inrättning, om hvilken man icke kan säga detsamma, som om den i Carlstad tillernade, hvilken, såsom ännu icke existerande, man törhända ansett ej lemna garantier för en ändamålsenlig förvaltning; ty här är fråga om en redan på förmånligt sätt i aktningsvärd 'verksamhet trädd institution. Jag hade således önskat, att R. St. efterskänkt åtminstone detta sistnämnde dana-arf; men dä jag icke har hopp att inom Ståndet få min önskan härom upfylld, har jag ausett mig endast böra reservationsvis min mening i saken yttra. Hr von Troil, Sam. Gust.: Då äfven i denna fråga Ståndet fattat sitt beslut, anhåller jag, att R. o. Ad. med vidblifvande af detsamma, måtte lägga Betänk, till handlingarne. R. o. Ad. vidblef sitt förut i ämnet fattade beslut, och lade Utsk:s förevar:de Utlåt, till handlingarne. Föredrogs och bifölls SlatsUtsk:s den 10 dennes på bordet lagda Utlåt. N:o 136, i anledn. af K. M:s Nåd.
Härfdrytan ingas ^.berg ett sä lydande Memorial r Lycklig den som sjelf hade sin bergning och ej bchbfde anlita medmenniffor om hjelp och undsättning; 583 Den 19 September. mm än mera olycklig skulle den nödstälde bckragkaS, om han icke kunde päräkna medmcnniskors biträde. Mine Wärdaste Mcdbrbder! kännedomen aftllls stänbet i Wästcrbottn, där Fienden härjat, wet jag för Eder wara sä bekant, som jag funnit Eder ömhet för denne orts inwänare, och deras usta belägenhet. Jag kehbfiver säledes icke, genom widlyftigt anförande wäcka Eder känsla till ömhet och medlidande. I känncn sädant förut och I lämnen mig säkert Edert benägna bifall till den begäran jag nu ä mine hemmawarande Bröders »ägnar, hos Eder frambär. En särskild sak är, htvad lindring orten kan winna i utskylder och hwad Staken kan bidraga till hjelp ät jnwänarne, som nu mera icke kunna rädda sig kjelfwe, sedan deras hufwud - näring, boskaps - skbtslcn, är dem aldeles betagen genom Armeerncs starka utskrifning af Boffap; hwarefter händt, att mänge, om icke fleste, Hemman äro aldeles utan nägot Boskapskreatur, samt med detsamma födan ifrän detta näringsfäng är dem platt wägradt, hwilket onda föga pä längre tid kan uphöra.
Och om jag sjelf af syftning till moralisk och intellectuel rigtighet i mina handlingar, under besynnerliga tider, burit utan ovärdighet, någon gång förföljelse och ofta orättvisa misstankar, kan jag väl tro, eller ens begripa, att det ej vore detta, utan mitt Adelskap, som min son en gång skulle till upmuntran påminna sig? Änteligen, för att säga allt med så till sägandes ett ord, skulle Benzeliernes, Rydelii, Serenii och den, under sin lefnad glömda Scheeles namn ej vara namn för ätteläggar att bära, blott och bart för de taflor af förtjenster, de för dessa ätteiäggar, till efterföljd, skulle framställa? Och böre vi ej i alla fall söka föra Samhällsdistinctionerne derhän, att öka antalet af dem, personer,1 på hvilka Samhället bör fästa upmärksamhet, men deremot återhålla förökningen af dem, som födseln kunde missleda, att anse sig värderlige utan värde? För öfrigt ligger, efter min öfvertygelse, uti Regerings formens 37. §., en stor och vis Lagstiftnings-princip i så måtto förvarad, att då ett visst tidelopp en gång är förflutit, och, i trots af fåfängans fördomar, man hunnit fullt vänja sig vid befintligheten af frälse och ofrälse män, innom en och samma familj, skall, om samma Lagstiftningsprincip får äga bestånd, den tid omsider inträffa, då ej allenast, enligt 28. § :n Regerings formen, i frågan om Tjenster, afseende sjelfmant göres endast å de sökandes förtjenst och skicklighet, men icke på deras börd, utan då ock, genom Ståndens sammanblandning, Ståndstvisteme lättare måste förlikas, och man, vid pröfningen af en person, skall en gång, likasom i England, glömma allt hvad honom för öfrigt rörer, för att, vid besättandet af Statens äfven högsta och vigtigaste Embeten, enkelt fråga: Hvad är det för en man? Är han duglig och nyttig?
Jr han Ledamot i ett eller flere Utskott , anmäle sig först derstädes till ledighets erhållande , och gifve sådant derefter i sitt Stånds plenum tillkänna , hvarest, om ledigheten beviljas, nytt val till UtskottsLedamot genast förrättas. Nu återstår att se, om i slutet af §. något stadgas, huru förhållas skall, när Ledamot återkommer. Det skall bevisa, om han har rätt att åter inträda, eller om han är utesluten. Fortsättningen lyder sålunda: Sådant må äfven för sig go Den g April c. m. gä, dä Ledamot j flera än tre gånger å rad , från Utskottets sammanträden utan laga förfall sig af hållit, hvilket den främste derstädes varande Ledamoten af hvarje Stånd äge, att i Vederbörande Stånds Plenum gifva tillkänna. Utan gällande skälmå ej längre ledighet, än aftvå högst tre veckors tid beviljas. Således ej blott prassuponeras, utan utsäges tydligt, att raan ej får hafva längre ledighet, och måste åter ingå i function. Slutet lyder: Ridderskapet och Adeln ställe sig, i dessa sednare fall, RiddarhusOrdningen till efterrättelse. Den åter stadgar i 25 §. htiru i sådant fall förhållas bör. Der säges: Adelsman, vald till Ledamot i Utskott, äger rätt, att, innan Utskott sammanträdt första gången efter hans utväljande, sig detta förtroende afsäga. Sedermera må han ej, utan laga förfall, som i Ståndets Plenum blifvit anmäldt och pröfvadt, med sin befattning såsom Utskotts Ledamot upphöra; således är här stadgadt, huru med bans befattnings upphörande förhållas skall; dock må, med anledning af RiksdagsOrdningens jg , Ordförande i Utskott kunna bevilja en, högst frenne Ledamöter, två, högst Irenne veckors ledighet till egne angelägenheters bevakande. Utebhfver han arne veckor öfver den beviljade ledigheten, utan styrkt laga förfall, vare hans rum i Utskottet ledigt.
Silfunt, hvilket allt skall hafva förorsakat Uppbörds-Commissariernas Räkenskapers utehlifvande och existerade balancer för mångå år tillbaka, I anseende hvartill och på det Kronans Rentor måga skyndesammare än hittills infordrade varda, och ej sådan myckenhet restantier hos Stadsens Invånare inne stående blifva, sorn ock till undvikande af enskylte balancer hos Uppböxds-Commis sarierna, Den H Juli. 1079 savierna , hvilka i brist af tillräckelig lön skola nödgas tillgripa under händer hafvande Publique medel, har Magistraten anhällit för dessa Uppbörds-Commissarier dm bättre utkomst igenom en viss lön, i stället fördem den bestädde provi» sionen, och att fördenskull hvarje Uppbörds-Commissarie, för uppbärandet och redogörandet af allmänna Afgiften eller Bevillningen mä undfå Etthundradefemtio Dal. Silf:mt , af Slotts-Byggnings-hjelpen Etthundrade Dal. Silfrmt, af Lönoch Betalnings-afgiften Tvåhundrade Dal. S:mt, S3mt uti expenser Femtio Dal. S:mt, så ock, att hvardera må bestås en Betjente med Etthundrade Tjugu Dal. S:rnts lön till hjelp vid exe. cutionerna , lika med Slotts-Cancellie-Betjenterna , hvilket allt' gör tillsammans Sexhundrade tjugu Dal. Sunt för hvar och en af dessa Uppbörds-Commissarier, men för Tvänne i Staden och Tvänne på hvardera af Malmarne, tillhopa sex personer och lika antal Executions-Betjpnte belöper sig årligen en Summa af Fyra Tusende Trehundrade Fyratio Dal. Sunt, så att tillökningen uppå de nu för tiden bestådda Sexton hundrade Dal. S:mt blifva Två Tusende Sjuhundrade Fyratio Dal. S:mt.
N:o 99. i5 samt att afsändare, som skickar mindre varubelopp, än det, hvarföre förpassning »kall tagas, icke borde Släggas att meddela underrättelse om en förpassning, hvarmed han icke hade något att göra, men Herrar Arosenius och Cron utredt anledningarne till Utskottets härvid gjorda hemställan, hvarförutan Herr Montan fästat Utskottens uppmärksamhet pä de olägenheter och hinder för Inrikes Sjöfarten o. s. v., som genom nu gällande förpassningsföreskrifter i allmänhet uppkomma, och, under anförande af exempel derpå, huru den nu gällande Sporteltaxa är betungande och genom Tullstyrelsens försorg rnåst modifieras, för att icke aldeles omintetgöra transporten och trafiken på insjöarne, hvilken dessutom betungades af tullafgifter i vissa fall o. S. v., hemställt, om icke ett sådant förhållande borde gifva anledning till en underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t äf Rikets Högloflige Ständer derom, att alla förpassningsfria Fartyg, som blott segla i sjöarne, måtte befrias från alla tullafgifter; hvaruti Herr Alund instämt; och har Herr Dalenius förenat sig i den reservation, Herr Friherre Cederström bifogat Betänkandet. Detta allt hafva Utskotten noga öfvervigt, Och, enär å ena sidan sådana fel och förbrytelser, som hafva sin grund i okunnighet eller möjlig glömska, böra lindrigare bedömas och bestraffas; samt, å den andra, sådane, som tillkommit af uppsåt eller föresatts att undandraga i6 Bov,- Lagt. Oee.-Vtslt. Uti.