Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid vesperklockornas ljud slog man igen dörrarne till hvarje allvarlig sak, alla mörka tankar stängdes som fångar inom lås och bom, man glömde forntid, man glömde framtid, lifvet blef koncentreradt till en åtta dagars festvecka, en vecka med baler, bazarer, kapplöpningar, fyrverkerier, confetti& blomsterkastningar och sprittande nöjen af alla slag, en vecka som icke en gång kan skildras med kallt blod, men som för att tillfyllest begripas, måste ses och iakttagas midt ibland den böljande, skrattande, stojande, halft vanvettiga folkmassan. En Confetti-dag. Confetti-bataljen har ännu icke tagit sin början, man sitter ännu vid sin dejeuner, som i dag intages med en ovanlig hastighet, medan de gaz-höljda vagnarne vänta utanför portarne. Inne på »London-House» eller »Restaurant Francais» under Nizzas arkader hafva alla, som med rätt eller orätt vilja räknas till den fina verlden, slagit sig ned, och de eleganta kyparne springa fram och åter med ostron och chambertin mellan de täta borden, der engelska högdjur, franska kokotter och tyska penningemän sitta i en brokig blandning och smaka på »les plats du jour» eller tillfredsställa sina gastronomiska lustar med dyrbara, frestande »primeurer» som jordgubbar och sparris nerifrån Algier. Vida lifligare är det dock derinne på de små restauranterna, der karnevalen mera fritt, mera otygladt tar ut sin rätt än i de förnäma lokalerna, hvilka vilja affektera så mycken blaserad återhållsamhet som möjligt mot alt, som icke faller inom det vanligas, det konvenablas faststälda schema. Men inne i de små restauranterna, der hungriga herrar och ätlystna damer sitta sammanpackade kring borden och sluka i sig maten med en feberaktig ifver, för att med det snaraste få gifva sig ut i vimlet, får man en försmak af karnevalens hejdlösa lif.
kan det väl sägas, att det är en af.1 vikelse från de om Statslörvaltningen gällande allmänna grunder, att ett företag understödes genom omedelbar uppoffring af Statens medel, men ett annat, med ett förlag sorn återgår; då begge öfverskjuta den enskildta förmågan och äro af allmän nytta? Kunde alla omständigheter, som inflyta på administrativa förhållanden föreses 5 år i fram - Bil. till Ridd, 0, Ad, Pr, ILI Band. 5 66 Den 4 April f, m, tiden; alla linier så tydligt uppdragasj ali rö* reise så nogatberäknas och alla mötande hinder så fullständigt afvägas, att Statsmachinens säkra och Tabellformigt uppställda gång, från den ena perioden till den andra, icke rubbades ur då gifven rigtning och rörelse, visserligen vore alla sådana reglementariska noggrannheter, som den ifrågavarande, i sådant fall möjligen nyttiga, och all Styrelse blefve då inskränkt till den mechaniska executiva kraf-* ten j men enär erfarenheten anviser, snart sagdt, ett aldeles motsatt förhållande, bör denna anvisning icke heller sättas aldeles å sido. Lika så oundgängeligt angelägna och vigtiga som grundlinierne äro, och att vid dem oryggligen fasthålles, lika så angelägit torde det vara, att executiva detailler derifrån noga afskiljas; emedan af sammanblandningens mängd och olikartade bekaffenhet slutligen skulle kunna följa en så delad uppmärksamhet att det mindre vigtiga komme att erhålla, hvad som rät:' tare tillhört ett hufvudsakligare ämne. På dessa nu vördsamt anförde skäl, tillstyrker jag, att Konungens pröfning och dispositionsrätt öfver 9:de HufvudTitelns anslag, må förblifva oförändrad, likmätigt Riksens Ständers år 1810 derom fattade beslut. Den 4 April e, mY 6? Bilagor lill PleniProtocollet för den 4 April, eftermiddagen. N:o i. Herr Cederschjöld, Pehr Gu fiaf: TTti 13 §. af sista BancoRevisionenS berättelse anföres: ”att circa 700,00® R:dr innestå i Banken såsom deposition för upptagne Picistrar.
I 90 § af revisions-berättelsen hafva Rikets Ständers år 1861 församlade Revisorer omförmält, att i skolsalen vid Tumba bruk förvaras ett lånbibliothek för arbetarne, hvilket tillkommit hufvudsakligen genom gåfvor af tjenstemän vid bruket, och att det begagnades af brukspersonalen mot en årsafgift af 1 R:dr för äldre personer och 50 öre för barn; att dylik afgift, enligt räkenskaperna, blifvit af omkring 30 personer erlagd; att det innehölle åtskilliga goda böcker, men äfven några, sorn för ändamålet syntes vara mera skad-' liga, än gagneliga; att, derest från Brukskassan ett årligt bidrag af omkring 50 R:dr Runt lemnades till ifrågavarande bibliothek för inköp af godkända religiösa och historiska skrifter samt af populära arbeten i naturkunnighet o. d., årsafgiften kunde blifva mindre behöflig oell boksamlingen, i följd deraf, ännu mera allmänt begagnad, dock att inköpet af de nya böckerna borde ställas under vederbörlig kontroll. Förvaltaren vid Tumba, hvars utlåtande häröfver Banko-fullmäetie-e in o o fordrat har, — med öfverlemnande i afskrift af en öfver bruksarbetarnes läsebibliothek upprättad katalog, deri anmärkt är antingen böckerna blifvit skänkta eiler för de af bruksarbetarne lemnade årliga bidrag inköpta, — i anledning af Revisorernas förordande af ett årligt bidrag från Brukskassan af omkring 50 R:dr till inköp af böcker, yttrat betänklighet att, under nuvarande mindre gynnsamma konjunktur för Bruket, öka förutvarande ständiga och ofruktbara utgifter, men förmenat det af Revisorerna afsedda ändamål kunna sålunda vinnas, att, enär det vid 1840 års riksdag beviljade anslaget 50 R:dr årligen för den ä Bruket varande sparbank icke til! hela beloppet erfordrats för att Bill. till R. St.
Men jag kan icke tro, att BevillmsUtsk. rätt förfarit. Om R. o. Ad. icke anser sig kunna instämma med de öfriga Stånden, då ingen formlig inbjudning blifvit gjord: så hemställer jag huruvida icke denna punkt bör återremitteras, på det Utsk. må komma i tillfälle, att åt sitt förslag gifva den formella fulländning som vederbör. Gr. Lagerbjelke: Jag vågar hemställa huruvida det vore passande att R. o. Ad. återremitterar denna punkt, för att derigenom bereda Bevilln:sUtsk. tillfälle att inbjuda det Höglofl. Ståndet alt frångå det beslut, som redan en gäng blifvit fattadt. Det finnes, så vidt jag vet, icke någon föreskrift, som stadgar, att ett Utsk., innan det upställer sina voler:s-propos:r, ovilkorligen skall inbjuda ett Stånd att sig med de andra förena, ehuru det visserligen varit vanligt att Utsk:n på detta sätt tillvägaga. Bevilln:s Utsk. hade nu visserligen kunnat göra det, men någon absolut skyldighet för detsamma i della fall förefinnes icke, och man lärer icke ur grundlagen kunna framtaga något stadgande, som ålägger sådant. Då emellertid BevillmsUtsk. nu icke gjort någon inbjudning, så lärer väl icke R. o. Ad. rimligen kunna bedja BevillmsUtsk. om att få gå ifrån sitt eget beslut, hvarföre jag förnyar min anhållan om bifall till votens-propos. Hr von Hartmansdorff: Jag förnyar mitt yttrande, alt jag anser frågan, i sig sjelf, likgiltig, hvad utgången beträffar. Men finner henne icke sådan i afseende på formen. Om det icke varit R. o. Ad., ulan ett annat Stånd, som bordt inbjudas, månne det då hade ansetts så orimligt, som Gr. Lagerbjelke påstår, att återförvisa frågan till BevillmsUtsk, för att få saken riktigt behandlad? Frih. Cederström, Rud.:
Brännvinet må emedlertid stiga eller falla, — det torde vara för tidigt alt deraf draga någon slutsats till den ena eller den andra meningens förmån, men beskattningen bör i alla händelser hafva till grund rättskänslan, hvilken nu är förbisedd. En annan medlem af det Hederv. BondeSt., som omtalar sina hemmavar. medbröders behof att idka brännvinsbränning, uttalar temmeligen klart hvad verkan han tror det föreslagna beskattningssältet kan medföra, nemi. en fabrik i hvarje by; och när en sådan uppfattning genast hos representanten uppstår, kan såsom afgjordt antagas, att samme person vid hemkomsten ej behåller ide'en för sig sjelf allena. För gifvet kan äfven tagas, att hvar och en, som äger tillfälle till en större production af råämnen, blir fabriksidkare för att lätta transporten af sina jordalster. Således om brännvinstillverkningen i stort anses moraliskt skadlig, vore en så beskaffad lagstiftning ett sätt att nedkalla himmelens hämnd öfver Sveriges Rikes Ständer. Beträffande åter den gamla författningens moraliska verkan på samhället, så kan ej antagas, att brännvinets omåttliga bruk i sednare tider, med undantag af de större städerna, tagit mera öfverhand än förr, ehuru visserligen qvinnokönet fått mera böjelse derför. Men i anseende till det ringa qvantum de kunna förtära, inverkar detta förhållande ej betydligt på varans afsättning. Brännvinets förtidiga bruk har åtminstone på den ort jag bebor, såsom menligt för den uppväxande ungdomen, så aftagit, alt mången numera sig deraf ej 120 Den 18 Juli. begagnar; en större tillgäng pä varan skulle kanske ändra detta goda förhållande. Den hittills rådande grund för rättighet till brännvinsbränningen, nemi. dess förening äfven med mindre jordbruk, har åtminstone derigenom verkat, att ett större antal kreatur kunnat hållas, hvarigenom mera gödningsämne beredts, oberäknad t den afkastning, hvilken omkring släderna kunnat af mjölkkor påräknas, äfvensom med stallning af slagtoxar.
Yid hvarje sammankomst skall protokoll föras. § 224. Förmärkes något å färde vara, som anses kunna leda till Riksgälds-kontorets skada och förfång, eller förspörjas sådana oordentligheter inom verket, hvilka fordra Bih. lill R. St. 4 Sami. 1 Afd. 5 Band. 35 Haft. 2 10 Slats-Utskollets Memorial, JU 378. skyndsam åtgärd och handläggning, göres anmälan härom ofördröjligen hos Ordföranden, på hvilkens pröfning det i sådant fall ankommer, huruvida Fullmäktige skola genast sammankallas, eller om ärendets anmälan inför Fullmäktige kan uppskjutas till den för deras vanliga sammankomster utsatta dag. Då eldsvåda yppar sig på Riddarholmen eller i staden inom broarne, böra Fullmäktige genast i Kontoret sig infinna. § 22S. Ästundar Fullmäktig att, under längre eller kortare tid, frun staden afresa, hör han sådant förut vid sammankomst eller hos Ordföranden anmäla, samt då tillika uppgifva tiden för sin frånvaro, och bör han derjemte med öfrige Fullmäktige för det Riks-stånd, han tillhörer, träffa sådan öfverenskommelse, att något hinder för göromålens behöriga gång genom hans frånvaro icke förorsakas. Skulle från staden bortrest Fullmäktig icke låta höra af sig inom trenne veckor efter upphörandet af hans erhållna tjenstledighet, anmärkes detta förhållande i Fullmäktiges protokoll; och skulle samme Fullmäktig, utan anmäldt laga förfall, uteblifva längre än Två månader, att räkna från den dag (jenstledigheten tilländagått, bör anmälan, enligt § 213, härom göras hos vederbörande Riks-stånds Kansli-direktion. § 226. Är Fullmäktig, som icke, på sätt näst ofvanstående § föreskrifver, till erhållande af ledighet sig anmält, genom opasslighet eller enskilde angelägenheter, hindrad att sammankomst bevista, bör han sitt förfall hvarje gång tillkännagifva. § 227. Då vid sammankomst samtlige Fitllmäktige för någotdera af Riks-stånden saknas, må, derest uppskof kan ega rum, icke något ärende till afgörande företagas eller beslut fattas.
Då emedlertid Länens Riksdagsfullmägtige, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers å förra Riksdagen gjorda underdåniga hemställan, ytterligare yrkat, att jemkningen definitivt måtte för sig gå; och annan utväg att för närvarande vinna detta ändamål icke lärer finnas, än att all fordran frånträdes på hjelp i gamla roteringen af framdeles i skatt ingående nyhemman; få Utskotten tillstyrka den underdåniga anhållan af Rikets Ständer: att Kongl. Maj:t täcktes i ämnet höra Rotehållarne vid Westerbottens Regemente samt, i händelse större delen af dem afsäger sig anspråket på biträde i gamla roteringen af de hemman, som efter en blifvande reglering i skatt ingå, låta en allmän och definitiv rotejemkning vid nämnde Regemente förrättas med användande af redan i skatt ingångne nyhemman; men att, om en sådan afsägelse icke sker, roteregleringen då måtte, på sätt Kongl. Majit föreslagit, provisionelt verkställas; och torde jemväl Rotehållarnes utlåtande böra in - Statssamt Allm.
Jag vill väl se om inte j ag skall få fol k af den skomakaren, ell er också sk all han ut, det är säkert! ( går mot höger .) Bråka inte nu! Nej k ära moster! gå inte di t! C A R I N . Prata du man tar inte C arin Pettersson der man sätter henne, lita på det! ( går in till höger ). Femtonde Scenen. ANDERS. ANNA-ST INA. A N D E R S . Stack are dig , Anna-Stina! och tocke här spektakel har du v ari t med om nu i fyra månar? A N N A -S T I N A . Ja k ära Anders .. och j ag som trodde att Stockholm var ett så'nt himmelrik e. Nej tacka vill jag hos oss i Vingåker! Aprepå det, så skall j ag helsa dig ifrån pros ten, h an s a' att du skulle komma hem ig en, för han sa' C A R I N ( innanför ). Titta inte hit, frun, ell er C A R I N ( likaså ). Det skall jag visa er ( buller och stoj .) A N N A -S T I N A ( tryggar sig intill An ders ). Nu komma de! Var inte rädd du, Anna-Stina! Sextonde Scenen. DE FÖRRE. PETTERSSON. BLOMSTERVALL. SVANLUND. PICKANELL och CARIN. ( Car in kommer först hållan de Pickanell i kragen , denne stretar emot men måste följa med. Ef ter dessa komma de an dra , Blomstervall skrattan de , Svan lund rädd och Pettersso n lugn som alltid. ) P I C K A N E L L . Men jag säger ju frun att han tagit en flicka if rån mig förut, och nu vill h an ta' den här med ... och j ag säg er f run... P E T T E R S S O N ( lugnt ). Men C arin ... han är j u i alla fall en kund ... och jag tycker... C A R I N . Och jag säger honom att han skall u t! C A R I N . Du tyck er ingenting, du k ruka!
Svaret blifver icke svårt för den, sora var närvar, vid 1809 års lagstiftande riksdag, att nemi. den 114 § tillkom af farhåga inom PresteSt., att det möjligen skulle blifva uteslutet från representationsrätten ; en farhåga, som gick så långt, att en af våra Svenska prelater svarade, på den kallelse, som han från Riksföreståndaren erhöll: ”Jag kommer icke, för alt vara närvarande vid PresteSt:s begrafningsfest.” Mine Hrr! vi få icke utvidga, icke ens försöka att utvidga de rättigheter, som grundlagen bestämmer för riksdagsmannautöfningen. Det är R. St:s rättighet, sorni 114 § är betryggad; utan Konungens och alla fyra RiksSlms vetskap och samtycke kunna sannerligen icke några nya privilegier utgifvas och meddelas. Om det skulle vara annorlunda, om det skulle kunna blifva annorlunda genom petitioner frän RiksScn till K. M., i strid med grundlagen, i strid med de former, som i grundlagen för de särskilda ärendenas behandling äro bestämda, sä vore vi, såsom en talare nyss sagt, på den väg, som leder till samhällets upplösning; ty det är klart, att så snart man kan åsidosätta de former, som för ärendenas behandling äro föreskrifne, sä finnes gränsen ingenstädes för petitioner till K. M., hvilka, på sidan om R. St:s beslut, man hoppas skola kunna vinna det gehör, att K. M., utan afseende på R. St:s tanka, bifaller det enstaka Ståndets. Vi hafva vid alla föregående riksdagar sedan 1815 allvarsamt klandrat dylika försök af Preste-, Borgareoch BondeSlm, då fråga varit om sådane beslut, hvilka icke hafva varit desse Stånds majoritet behagliga; och då har ingen af oss försökt att vindicera desse Stånds rätt att, i stöd af 114 § Reg.F., enskildt petitionera i strid med Ständernes beslut.
som, till omläggning och förbättring af vägarne inom nämnde län, begärt ett erforderligt statsanslag, mot skyldighet för häradsboerne att med en tredjedel deltaga i ersättningen för kostnaderne; d) af E. Andersson från samma län, som yrkat, alt af det anslag, som Rikets Ständer kunde komma att vid innevarande riksdag bevilja för vägars förbättring, nödiga medel måtte afses till förbättrande af vägarne inom en del trakter i Gudhems, Walle och Wilske härader af Skaraborgs län; e) af Lars Olsson från stora Kopparbergs län, som, efter meddelad upplys - 22 Slats-Utskollets Utlåtande, N:o 194. ning, att Rättviks socknemän uti nämnde län blifvit genom Kongl. Maj:ts nådiga nådiga dom förpligtade att iståndsätta vägen ifrån Rättviks tingshus till Solberga by, omfattande en längd af öfver 22,000 alnar, och derför kostnaden blifvit beräknad till en summa af 22,336 r:dr 13 sk. 4 r:st, anhållit, att Rikets Ständer måtte, till lättnad för socknemännen vid fullgörandet af olvanberörde nådiga dom, bevilja dem ett anslag af 10,000 r:dr, utgörande hälften af den beräknade kostnadssumtnan, att på 3:ne år utgå för ifrågavarande vägförbättring, eller ock förordna, att af de medel, som kunde blifva beviljade till vägförbättringar i orten, sistnämnde belopp måtte företrädesvis tillgodokomma Rättviks socknemän ; f) af Johan Johansson från Orebro län, att, för anläggning af fast landsväg öfver Hammars färjesund i Nerike emellan Askersund och Motala, en behörig andel af anslaget för vägbyggnader m. m. måtte af Rikets Ständer beviljas, med skyldighet för häradet att till arbetets utförande lemna något bidrag; g) af Per Mattson från Vester-norrlands län, om anslag af 2,000 r:dr för åtskilliga vägars anläggande och upphjelpande inom Skorpeds socken af norra Ångermanland, i öfverensstämmelse med motionen bilagdt kostnadsförslag; h) af Per Sahlström från Stockholms län, med hvilken flere af ståndets ledamöter instämt, att Rikets
Ragnar hade rätt: hans bön förutan täflade de om att på allt upptänkligt sätt vårda och muntra den af dem alla vördade husfadern. "Se så, mina döttrar ... tack skall ni ha... Jag är glad, liksom jag blifvit barn på nytt, för det att gikten lemnat mig rast i dag... Gif mig armen, Nanny!" "Hvart skall du nu styra hän med far?" frågade Magda, i det hon följde dem ut på förstuqvisten. "Åh, jag tänker, att sedan vi gått omkring lite, sätta vi oss nervid källan der plär far tycka om att vara." "Och så har du kanske med dig någon vacker historiebok, som du läser i för honom?" Nanny rodnade hennes förslag var att bereda honom ett annat, vida högre nöje. Hon hade valt detta sätt att göra fadern bekant med den unge främlingen, innan denne komme hem till dem. Magda skulle visst eljest fasligt hafva undrat öfver att Nanny redan var så förtrolig med en nykomling. Och nog hade Magda haft skäl att undra, emedan hon ingenting kände om denna bekantskap. Hundra gånger under den förflutna dagen hade Nanny ärnat säga: "Nå kors, det var så sant, jag har ett par qvällar efter hvarandra träffat en beskedlig ung herre nere i dalen!" Detta meddelande hann likväl icke längre än på läpparna, icke öfver dem. Men nu under vägen, då hon var ensam med pappa, ginge det lättare, och dessutom då hon hade sin far med sig, finge Gottlieb se att hon icke var angelägen att träffa honom ensam. Nu kunde de sitta så förtroligt tillsammans alla tre och tala om den tid, då Nanny komme att hålla sin skola. Hon hade redan uppgjort en jättestor fantasi: I dalen skulle uppbyggas en liten stuga, der hon skulle bo ensam för sig sjelf med en ko, en katt och en vacker steglitsa i en grön bur en hund hade hon också velat ha, men uteslöt den likväl, emedan en sådan åt så mycket ... hon behöfde honom dessutom icke: Calle skulle nog åtaga sig att bevaka henne.
Hvad åter det skäl angår, att jag ej skulle hafva yrkat, hvad jag yrkat, för det att man ej får se räkenskaperne, så, då Herr af Billbergh talat om principen, får äfven jag säga, att man äfven för principen får uppoffra något, hvilket äfven nu torde vara fallet. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken framställde proposition till bifall å Utskottets Utlåtande. Ropades Ja och Nej. D*n i5 Febr u arli f. tu. Hans Excellence framställde proposition på bifall till samma Utlåtande med. undantag af ardra punkten, i afseende på hvilken Hans Excellence föreslog antagande af Herr af Billberghs framställning. Ropades Ja och Nej. Vid förnyande af båda dessa propositioner blefvo de likaledes med Ja och Nej besvarade. Herr Hjerta begärde votering. Herr Munck af Rosenschöld: I hän delse af votering, och då förmodeligen i Japropositionen ingår bifall till Utlåtandet, anhåller jag att Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes inhämta Ridderskapets och Adelns tanke, huruvida man kunde blifva öfverens om den förändring, att i stället för orden särdeles vid uppkommande farsoterj det måtte sättas: särdeles till förekommande af farsoter. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln tillät, alt den förändring Herr Munck af Rosenschöld föreslagit, finge i Japropositionen intagas. Bifölls. Upplästes till justering och godkändes följande voteringsproposition.
(Stats-Utsk:s Uti:n, N:ris 81 och 266.) S. A. K. Sedan, med anledning af E. K. M:ts den 12 November 1847 till Rikets dl församlade Ständer gjorda nådiga framställning om upphörande af de, under benämning af vakanseller forslags-liggetidssamt begrafningshjelpseller nådårs besparing, föreskrifna löne-innehålluingar samt om uppförande å riks-staten af erforderliga anslag, såsom ersättning till vederbörliga pensionsinrättningar för de till deras kassor anslagna och påräknade inkomster, hvilka genom ifrågavarande löneinnehållningars upphörande skulle förloras, Rikets Ständer, i anseende till en i vissa delar af målet erforderlig ytterligare utredning, samt inskränktheten af statsverkets dåvarande tillgångar, uti underdånig skrifvelse af den 2 Juni 1848, förklarat sig, ehuru erkännande nyttan och ändamålsenligheten af den förenkling i redogörelseverket, som med ifrågavarande förändring åsyftades, samt giltigheten af de till stöd för nådårsoch begrafningsbjelps-besparingarnes upphörande af E. K. M:t åberopade grunder, likväl icke kunna för det då närvarande till högstberörde framställning lemna bifall, så har, efter det, med föranledande häraf, ej mindre E. K. M:ts och Rikets Stats-kontor, än äfven Direktionerue för Arméens pensionskassa och Amiralitets-krigsmanskassan till E. K. M:t i underdånighet afgifvit fullständiga uppgifter å de medel, som under namn af vakansoch liggetidssamt 334 Expeditions-Utskottels Förslag lill und.
Jag släpper dig emellertid så länge för i dag; men spring inte längre än kedjan räcker och kom snällt när jag hvisslar på dig. Scen III. JACQUES ensam, sedan CLAUS. JACQUES. När man börjat med lögn, går man fram till brott; det är dit jag skulle komma, det är dit han har skjutit mig den osynlige som går bakom. En eller två kostar lika mycket! Det skall ske förr eller senare. CLAUS. Guds frid store herre, hur står det till? JACQUES. Förträffligt! Jag känner mig lätt om hjertat som jag fyllt en stor pligt; blodet går som en vårflod, senorna spännas så att det knäpper i hvar led! CLAUS. Det var mycket rart på en gång! Det käns som om man dragit ut en tand som värkt. Hör på Claus, du som kan säga ett sant ord, blif min vän. CLAUS. Herre, jag har talat sant en gång i mitt lif, men det gör jag, fan i den, aldrig om. JACQUES. Hvarför inte det? CLAUS. Derför att jag inte blef trodd; låt oss ljuga i stället, så räcker vänskapen längre. JACQUES. Det är snack, du kan i alla händelser höra på medan jag går igenom det språk jag skall hålla i dag vid kyrkan! CLAUS. Det låter höra sig. Gå på, herre, så skall jag skolmästra Er; men jag blir sträng som en spannrem om I dummar Er; jag tål inte se, att någon faller mig i handtverket. Så; nu sätter jag mig på bocken der och så börjar I. JACQUES. Jag skall låtsas att du är en förnuftig menniska, som förstår hvad en klok säger. Nu börjar jag: Jag CLAUS. Jag sjelf, heter det! Mina vänner. Vidare! JACQUES. CLAUS. Mina vänner, heter det, det skall vara ton på »mina» annars kan man tro att andra också 77 ha' vänner! Fortsätt; men mera ledighet i högra hand, se på mig, så här! JACQUES. Jag skulle CLAUS. Jag? duger inte!