Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:ts nådiga bref af den 30 i samma månad grundats på dåvarande förhållandet mellan de begge Rikenas ömsesidiga bidrag till konvoy-kassan, och att bestämningen af de -®I:delarne såsom ersättning 20 Eorslitutions-Utslwttets Memorial, Jti 4. ej kunde tillämpas ulan bibehållande af de 25,000 sprciedalér, sorn vid samma tid utgjorde norrska statsverkets bidrag till houv< y-kassan. Men delta bidrag hade Irån och med är 1833 blifvit af norrska Stortinget nedsatt till 15,000 speciedaler, och borde, de»före ersättningsproportionen i samma förhållande minskas. Antagande, med afseende härå» tvänne omständigheter såsom grund för beräkningen af ifrågavarande ersättning, nemligen, förenta gsliden och bidragens belopp iS3a och i838_, uppställde konvoy-kommissariatet i sammanhang härmed en uträkning till ersättningssummans bestämmande. Då, i fråga om tiden, korvetten Örn varit förenad med svenska eskadern under dd, månader och dertill för utoch hemsegling lades 2 månader, vore 6.} månader den tid, för hvilken ersättning tillkom ine norrska statsverket; och då svenska örlogsfartygens expedition varat i 13,1 månader, och under denna tid kostat staten 241,141 r:dr 41 sk. 10 rst., så skulle, under förutsättning att norrska stats verkets bidrag 1838 varit lika stort sorn 1832, ifrågavarande ersättning, beräknad efter Adelar af 61 månaders kostnader, eller 118,645 r:dr 4 sk. 2 rst, belöpa sig tili 21,571 r:dr 40 sk.
Ar fartyget å utrikes ort, skall befälhafvaren låta sammanfästa och i öfverensstämmelse med faststäldt formulär uppliniera erforderligt papper till ny dagbok, som vid fartygets ankomst till första hamn, der Svensk konsul finnes anställd, bör af denne tjensteman genomdragas och förses med hans embetssigill, äfvensom intyg om sidornas antal. Sjömanshus-ombudsman eller konsul åligge ock att i fartygets förra dagbok, omedelbart efter den deri införda sista uppgift, anteckna att ny dagbok blifvit utfärdad. § 35. Redare, befraktare, aflastare, lastemottagare, bodmerilångifvare, försäkringsgifvare och försäkringstagare stånde fritt att af dagboken erhålla nödig kännedom, samt att deraf, när de det åstunda, taga skriftligt utdrag, som, för att. medföra laga afseende, bör vara till riktigheten styrkt, i Svensk hamn af sjömanshus-ombudsman, notarius publicus eller magistrats-sekreterare, och, på utrikes ort, af Svensk konsul eller, om sådan å den ort ej anställd är, af notarius publicus derstädes. Bih. till B. St. Skrifvelse, N:o 164 § 36. Försäljes fartyg å utrikes ort, eller räddas skeppsdagboken vid fartygets förolyckande i främmande farvatten, göre befälbafvaren anteckning derom i dagboken, och uppvise den sedan, så skyndsamt ske kan, för Svenske konsuln i försäljningsorten eller inom det distrikt, der olyckan timat, eller, om sådan tjensteman der ej finnes, för den Svenske konsul, som befälhafvaren under resan först anträffar; och meddele konsuln, omedelbart efter befälhafvarens i dagboken gjorda sista anteckning, intyg derom att dagboken blifvit hos konsuln uppvist, så ock om tiden då sådant skett. § 37.
Betänkanden< att densamma icke fean i några fall uppenbarligen suspenderas, titan den högst be* tänkliga våda, att icke allenast denna lag, utan och öfrige Kongl, bud lida till sin helgd och till sitt anseende, Rådligare synes mig derföre, att efter safeens beskaffenhet vidtaga en passande modification; och en sådan finner jag Motionairen hafva föreslagit, då det efter Memorialets omisskänneliga syftning skulla för alla dem, som utgöra Hans Maj:t Konungens eller andre Kongl. Personers suite, varda tillåtet, att, på en timmas tid öfverfara samma vägsträcka, som andra Svenska Medborgare icke under en och en half timma kunna lagligen tillryggalägga.” Ut Supra, Betänkande, i frågnn om sättet till utgå* rande af den till Upsala Akademi an• slagne sanik annan Kronotionde spänne* inål, sorn ännu. icke genom Tionde sätt* ningar blifvit till beloppet bestämd. Enligt Protocollet. A. Fryxell, N:r 25 Ankom elen j April >323, Besv. och Ekon. Utsk. Betdnknnden. Qy Ofnom Protocolls Utdrag af den 3 den* nes, har Hederv.
Jag vill slutligen försöka practiskt bevisa det, med i all möjlig tydlighet framställda voterings-propositioner ofver de skiljagtiga besluten. Dessa äro här af 3:ne olika slag : 1:0 Sådana, der 2:ne Stånd bifallit en högre summa, ett Stånd en mindre och det fjerde en ännu mindre. 2:0 Sådane, der tvänne Stånd beviljat en högre summa, ett Stånd en mindre och det fjerde alls intet. 3:0 Der ett Stånd anslagit en högre summa, tvänne Stånd en mindre och det fjerde allsintet. Till den i;sta classen höra i Betänkandet Nro 190 punkterna Nro l och 32, till den andra punkterna Nro 6, 9, 12, i4> a5, 26, 33, och lill den 3:dje punkten Nro 8. Förslag till voteringsproposilioner : Punkten Nro r. Som Irenne Stånd bifallit anslaget på 4 år, så kommer det fjerde Ståndets tillökning af ett år i lid alt förfalla. I afseende på summan, hafva 3:ne Stånd bifallit 6a,5oo Riksdaler om året, hvilket sålunda utgör Rikets Ständers beslut. Härförutan hafva tvänne Stånd beslutat en tillökning af 2i,5oo Rrdr årligen, hvaruti de tvänne öfriga Riks-Stånden icke deltagit; hvarföre följande votering anslälles: Den, som bifaller Stats-Utskottets af 3rne Stånd antagna tillstyrkan, att extra anslaget till gevärs-lillverkningen årligen må blifva 62,500 R;dr, voterar Ja; den, det ej vill Nej. Yinner nsj kommer della anslag att årligen tillökas med 2ij5oo Rrdr Stats-Utskottets Utlåtande j N:o 5 22. i5 Punkten N\o 3s. Som trenne Stund beviljat det af Stals-Utskoltel framställda förslag, ali 4o,ooo R:dr må anvisas till Riddarholmskyrkans iståndsättande, så utgör detta Rikets Ständers beslut.
Cronhjelm i en propos. upptagit, äfvensom alla de förändringar, sorn icke afse någon förhöjning i tullen, ulan endast att ställa på vigt hvad som hittills varit ställdt pä värde, samt slutligen åtskilliga mindre förändringar, som Utsk. ansett nödvändiga för conseqvensens skull, så linner man alt skillnaden icke är sä betydlig. Skulle dertill komma ali läggas (hvilket jag äfven kommer att yrka) de artiklar, sorn Frih. Åkerhjelm föreslagit, nemi. lackerade bleckslagare-arbelen, cider, salt och the, så återstår i sanning icke mycket, som förtjenar alt ändras eller beläggas med högre tull. Jag skulle visserligen, i öfverensstämmelse med min reservation, hafva önskat, att man velat upptaga spanmål; men en omständighet möler mig i det afscendet. Jag är sjelf producent, och Husets Heste frän landet kommande ledamöter äro likaledes producenter af denna vara; och då man önskat att icke göra för stora förändringar, vill jag, så vida ingen annan yrkar derpå, för min del afstå derifrån, just derföre ali del alltför nära ingår i mitt eget intresse. Jag skulle visserligen hafva önskat, att man velat utbyta förbud emot hög tull, men jag har trott mig finna, att majoriteten icke sådant önskat och vill derföre icke eller insistera derpå; dock får jag förklara, att skulle flere talare yrka förhöjning af tullen å hvete eller förbuds upphörande, vill jag hafva mig öppet alt instämma med dem. Jag önskar upphäfvandet af förbud, just derföre att jag tror, att en högre tull bar fördelen med sig, alt lättare utestänga lagbrott, än förbud, ty det förefaller otvifvelaktig! hvar och en mera brottsligt att åstadkomma en tullförsnillning, än bryta mot det bestämda införselsförbudet. Så har åtminstone erfarenheten visat sig i södra Sverige, der man, snart sagdt i hvarje handelsbod, trötts ö II. 21 1U2 Den 11 Januari f. m. alla förbud, dock finnér förbudna varor. Hr Lefrén liar troll, alt tiden icke sparas dermed alt man inskränkte signill de artiklar, som Gr.
Skördarne åren '185'!, 1853 och 1854 voro väl, i åtskilliga delar af Länet, under medelmåttan eller svaga, så att år 1853 undsättning af statsmedel måste för åtskilliga socknar sökas, och till ett sammanräknadt belopp af 48,018 R:dr 36 sk. Banko blef af Eder Kongl. Majit i nåder beviljad, nemligen 2,000 Ridr utan återbetalningsskyldighet och 46,018 Ridr 36 sk. med räntefri återbetalning dels på 2 och dels på 3 år; men spanmålsprisen de båda sista åren af detta qvinqvennium, i synnerhet år 1855, voro i följd af exporten till utrikes ort så höga, och 1855 års rågskörd så god, att allmogen och landtbrukare i allmänhet derigenom fingo ovanliga och betydliga penningetillgångar, derigenom icke allenast undsättningslånen och kronoutskylderna kunnat med lätthet betalas, utan ock skulderna till Bankodiskonten, allmänna kassor och enskilde minskas, samt penningebesparingar göras af de förut icke skuldsatta. — Också hafva utskylderne, utan andra rester än de som berott på inhibition eller handräckning, de tvänne sista åren ingått, och liqvider med den lätthet kunnat verkställas, att utsökningsmålens antal på ett anmärkningsvärdt sätt minskats. Sammanräknade antalet af alla till Kronofogdarne och Magistraterne inom Länet för utmätnings verkställighet aflemnade utslag och domar utgjorde: år 1850 2,533. — och år 1855 1,402. — Minskning 1,131. — Sammanräknade beloppet af till betalning fastställde kapitalbelopp uti förenämnde utslag och domar utgjorde: år 1850 199,517 Ridr 30 sk. 1 rist. Biko. Banko. Några mindre betydliga skulder, fastställda att utgå i persedlar, hafva härvid icke blifvit beräknade.
Jag var uppe och knackade på din dörr, men det var ingen som öppnade... Snön yrde omkring dem. Tomas ville kyssa henne, men hon stötte honom tillbaka och drog sig undan. Nej, jag går inte upp igen, sade hon. Jag vill gå hem. Tomas sökte hennes blick i mörkret, men den gled undan och bort. Men varför Märta mår du inte bra, eller har det hänt något? Nej, men jag vill gå hem! Jag vill gå hem! Hon var borta, och Tomas stod ensam utanför sin port. Vad skulle han göra? Han kunde icke förmå sig att gå upp. Däruppe var det tomt och ensamt. Och åter drev han ut i snön. Märta ilade hemåt. Medan hon stod ensam uppe i den mörka trappuppgången utanför Tomas' dörr och knackade och väntade och knackade på nytt, oaktat hon förstod att han icke var hemma, hade hon plötsligt kommit att fråga sig själv: varför står jag här? Och hon kunde icke fatta det. Hon kände med frätande visshet, att det var slut. Och vad skulle sedan komma? Vad allt var annorlunda för ett år sedan. Veckans alla dagar gledo henne förbi med leende eller mulna ansikten, och hon sydde på sitt broderi eller läste i sin bok och tänkte på ingenting, och synden var något underligt och avlägset, som icke kom henne vid. Det var rätt, och det var orätt. Det skulle man göra, och det kunde man aldrig tänka på att göra. Det var ju så enkelt och klart! Och nu... Hon visste icke längre vad rätt och orätt var. Det hade blandats ihop alltsammans och blivit så besynnerligt. Var det icke likväl något förfärligt, det hon hade gjort, och var det icke något förfärligt, som nu väntade henne? Hon var blekare än vanligt, då hon kom hem. Lampan var tänd i förmaket. Fru Brehm satt i ett hörn av den blekröda soffan och läste i en engelsk bok, som hon ämnade översätta; ögonen spelade flickaktigt klara och livliga i det lilla ljusa rokokohuvudet, medan hon vände blad efter blad. Tant Marie satt i en länstol och sydde. Elsa och John hade sträckt ut sig på mattan framför kakelugnen, där det ännu glimmade svagt i en kvistbrand, och disputerade om religionen. John var nio år och trodde icke längre på någonting övernaturligt. Var har du varit? frågade fru Brehm.
Hierta uppträdde med ett längre anföraude, deri f. d. Aftonbladschefen bland annat uttalade sin mening om ansvarighetssystemet, och kan ju hans yttrande härom förtjena att relateras. Han anmärkte till en början att nämda system i sjelfva verket komme att ega rum så läoge någon viss person ansvarar för en tidning, hvari många saker förekomma, som den ansvarande kunnat författa. Det vore blott missbruket att numera utan behof såsom ansvaring använda någon alldeles otillräknelig person, som förtjenade klander. I detta afse-ende hade det förra mötets ledamöter redan med få undantag uttryckt sin tanke. Och sedan detta skett ansåg han att det i hufvudsaklig mon berodde på de tidningsredaktioner, som ogillade missbruket, att afhjelpa detsamma. Han trodde nemligen att om en eller annan tidningsredaktion skulle vilja begagna ansvarighetssystemet för att i skydd bakom detsamma anfalla enskilde eller utan kontroll meddela lögnaktiga uppgifter, och de öfriga tidningarna, som ogillade sådant, icke vore rädda för att hålla kontroll på missbruken utan förenade sig om att så att säga förfölja den, som begagnade ansvarighetssysteraet såsom ett privilegium samt framhöllo de verkliga redaktörerna, så skulle dessa, om de på sådant sätt funne sig likasom framsatta på skampallen till allmänhetens ogillande, icke kunna motstå denna påtryckning utan snart frångå systemet att söka begagna ansvarigheten såsom ett särskildt privilegium. Hau trodde också, att de sjelfva i längden icke skulle förlora derpå, och han hade ansett sig böra uttrycka denna mening derfor att han hört den delas ganska allmänt. Erik Bögh lemnade några intressanta upplysningar om huru förhållandena voro i hans hemland. Afven Danmarks tryckfri hets-lag hade blifvit eluderad, men olägenheterna hade afhjelpts af sig sjelf. Denna lag lägger ansvaret på författaren, då dennes namn är utsatt. Ar fråga om en tidning, bär en person, som undertecknat en artikel med sitt namn, ansva-ret derför; är artikeln anonym, ansvarar tidniugens redaktör. Den, som bär detta ansvar, bör naturligtvis vara vederhäftig person.
Kurder, under verkställighet af laga skifte ä landet, stängselskyldigheten fördelad såsom i if Gap. 3 § af ofvarmämnde Nådiga Stadga om Skiftes-verket i Riket sägs; dä bör derom uppkommande tvist, i sammanhang med skiftet, inom den tid och i den ordning i 18 Gap. i3 af berörde Stadga föreskrifves, hos Egodelnings-Rätten anmälas och såsom skiftes-ärende behandlas; men alla andra uppkommande stängsel fr ägor skola, der icke annorlunda för någon serskild ort finnes förordnadt, å landet vid 11 arads-Rätt och i Stad vid Rådstuf vu-Rätt, såsom första domstol, upptagas, hvarefter målen, i fall af missnöjen med dessa Rätters beslut må derifrån besvärsvis till vederbörande Hoj-Rätt och vidare, ulan Revisionsskilling, hos Kong/. Maja i Dess Justina Revisions-Expedition fullföljas. Då det i Petter Perssons motion intagne förslag afser antagande af den uti förestående Författning godkände grund för hägnaders fördelning, samt de utaf Johannes Andersson öfverklagade olägenheter komma att försvinna om Utskottens förslag vinner bifall; torde något vidare yttrande, angående sistnämnde motioner, icke erfordras. Stockholm den 22 Mars 1845. Reservationer: Åf Anders Trjrsen: ”I en tid då ännu åkerbruket var i sin linda; Lagsamt Allm. Besv. och Ekon.-Utshottens Betänkande, N:& so. 21 då de odlade delavne af landel lågo frånskilda hvarandra genom skog och mildra iinpedimenter, och således oafhängighet genom stängsel sällan ifrågakom; då ännu ingen mätare af det ena jordområdets förhållande till det andra var gifven, var det naturligt, att,! då en afsöndring emellan olika jotd-delar skall ske, ingen annan rättsgrund fanns tillämplig, än att hvardera grannen deltog till hälften i skilje-liniens stängsel. En sådan stängselskyldighet, som sträckte sig endast till åker och ång, kunde således icke vara serdeles betungande dels för dess obetydliga utsträckning och dels genom den ymniga tillgången af stängsel-material, som den tiden förefanns. Den upptogs derför i våra Landskaps-lagar.
Den 11 April e. m, ej ar församladt, gifves det ingen som kan utlåta sig öfver en ny beskattningsfråga och Norrska StatsRådet kan alldeles icke upptaga den till någon pröfning. Dessutom, om Norrige ej varit förenadt med Sverige, så hade vi i alla fall måst bestrida dessa kostnader. Allt hvad man af Brödrafolket får, är således en vinst, men icke någon absolut rättighet. Man har derföre ingén orsak att klaga och jag tror att man ej bordt uppehålla sig vid jemkningar som ingenting afgöra. Hvad åter beträffar sjelfva hufvudfrågan, eller sättet för den projecterade utgifts-summans erläggande, hemställer jag, om icke bägge de summor Stats - Utskottet föreslagit borde förskottsvis utgå, och att bestämmandet hvad till deras godtgörande skall användas, kunde upnskjutas till sluteliga Finance-regleringen. Om Ridderskapet och Adeln bifaller StatsUtskottets Betänkande, sådant det nu är, vinnes ändamålet. Jag hade blott önskat, att deruti ej blifvit näinndt något om Norriges deltagande, hvarigenom ingenting blifvit för rtiycket gjordt och ingenting för litet. Grefve Lowenhjelm: Min afsigt vid detta tillfälle är blott att försvara mig mot en misstydning, som Friherre Anckarsvärd gjort af mitt förra yttrande. Han har nemligen sagt sig llafva af mina ord funnit ett ytterligare stöd forsin förut redan ägde Öfvertygelse, att Saltpeterfonden vöre en jordbrukets tillhörighet. Jag har ej yrkat denna lära. Jag inser ej nyttan deraf, att 313 Den ri April e, mi I Statens Skattkammare uppsöka grunden till de olika styfrar som dit influtit, för att utreda hvilka den Medborgaren eller en afinan ditlemnat. Jag har sagt, att Saltpetey-fonden uppkommit af jordbruket; men att den derföre skulle vara en jordbrukets tillhörighet, är en slutföljd, som jag af ett sådant förhållande ingalunda dragit. Sedan skatten blifvit gifven, är den Statens tillgång, när ej något bestämdt vilkor vid dess utgörande fästats.
De härigenom inflytande räntemedel få till extra anslagen användas, med iakttagande, att räntevinsten af anslagen till försvarsverket anvisas till tredje liufvudtiteln till Hans Maj:t Konungens disposition,’ till förstärkning för oförutsedda militair-utgif* ter, dock så, att dessa räntemedel icke få användas till löner, pensioner eller gratificationer; hvarjemte Bonde-Ståndet beslöt att härom göra inbjudning till de respective Riks-Stånden. Piot.-Uidrag den g Mars 1830; 101 S. D. Vid förnyad föredragning af Statsutskottets Memorial, N:o 425, i anledning af skiljaktiga beslut inom Riks-Stånden, i fråga om de af Utskottet, i Utlåtandet N:o 414, föreslagna allmänna grunder för upptagandet af ett lån för Statens räkning i silfver > motsvarande Två Millioner R:dr Svenskt Specie efter gamla myntfoten, beslöt Ståndet att antaga Utskottets, i Memorialet N;o 425, till Bonde-Ståndet gjorda inbjudningar, i afseende på sjette och tionde punkterne, hvarigenom de föreslagna Voterings-propo* sitionerne, rörande dessa punkter, förföllo , samt att jemväl i allt öfrigt godkänna hvad i nyssberörda Memorial blifvit tillstyrkt, med undantag af hvad angick Utskottets yttrande i afseende på tredje punkten, den Bonde-Ståndet, sedan Preste-Ståndet antagit Bonde-Ståndets inbjudning om rabattens bestämmande till åtta procent, ansågs nu mera förfalla. S. D. Stats-Utskottets Memorial, N:o 426, i anledning af Riksståndens skiljaktiga beslut i några delar af det, i Utlåtandet N:o 415, af Utskottet framställda förändrade förslag till allmänna grunder för utlåning från Riksgälds Contoiret, emot inteckning i jordegendom, föredrogs nu å nyo, och sorn, enligt ankomna Protocolls Utdrag, Högvör - jo t Protr TJtdräg den q
Så gick Haman den dagen glad derut, och lustig; och då han såg Mardechai vid Konungens dörr, att han icke uppstod, och icke en tid rörde sig för honom, vardt han full med vrede öfver Mardechai. Men Haman lät det intet bekomma sig; och då han hemkom, sände han, och lät kalla sina vänner, och sina hustru Seres; Och förtäljde för dem sina rikedomars härlighet, och sina barnas myckenhet, och huru Konungen hade gjort honom väldigan, och att han upphöjd var öfver Konungens Förstar och tjenare. Och sade Haman ytterligare: Ock hafver Drottningen Esther ingen låtit komma med Konungenom till den måltid, som hon tillredt hade, utan mig; och är jag desslikes i morgon buden till henne, med Konungenom. Men med detta allt kan jag intet vara tillfrids, så länge jag ser den Judan Mardechai sitta för Konungens dörr. Då sade till honom hans hustru Seres, och alle hans vänner: Låt uppresa en galga, femtio alnar hög, och säg i morgon Konungenom, att man låter hänga der Mardechai uti; så kommer du med Konungenom glad till måltid. Det täcktes Haman väl, och han lät uppresa en galga. Uti den samma nattene kunde Konungen intet sofva, och lät hemta Chrönicor och Historier; och de vordo läsna för Konungenom. Då råkade man der uppå, der skrifvet var, huru Mardechai hade gjort förvaring, att de två Konungens kamererare, Bigthan och Theres, som vaktade vid dörrena, hade i sinnet slå uppå Konungen Ahasveros. Och Konungen sade: Hvad hafve vi gjort Mardechai till äro och lön derföre? Då sade Konungens svenner, som honom tjente; Honom är intet skedt. Och Konungen sade: Ho är der i gårdenom? Ty Haman var kommen i gården, utanför Konungshuset, att han skulle säga Konungenom om Mardechai, att han måtte hänga i galganom, som han honom tillredt hade. Och Konungens svenner sade till honom: Si, Haman står ute på gårdenom. Konungen sade: Låt honom komma in.
UtlänbfT utan elter qtoinna, fern, uteb leeberBörligt tiltftånb, ernet inträbeö* afgift för egen räfniitg gifiver !onfert elter annan tmtftfaliff tfttftältrting, uppförer ffåbefpet, förewifar fonftribniug, linbanöntng, tnefaniffa etter anbra fonfter, foömo* rainer, panoramor ed; anbra optiffa fonftftpden, learfaBinetter, famtingar af bjur odj naturalier m. m., erlägger för tnearje färffitb fenfert elter tpearjc bag, bå ffåbe* fpet elter annan föreftättning gtfioeö, i ©terfBoltn ed) ©öteBorg Sre Siifsbater odj å annan ort inom Ovifet @n dtiföbaler femtio öre; Böranbe fåban fonfertgifieare, teaterföreftånbare, fonftibfare elter föreieifarc, innan tiltftånbet mebbelaö, ftprfa, an* tingen att ben ftabgabe afgiften, för bett tib etter bet tittfälte tiltftånbet omfattar, Btifmit tilt fnlfo Betatb, elter att gobfänb fädernet berför Blifmit tilt mcberBöranbe uppBörbåtttait aftentnab; ed; ffatt, i febitare Bäitbelfen, afgiften alttib leib Ijtoarje måttabö flut för famma månab tilt fulto liqoiberaé; åtigganbe bet ben Betalning^ 33emillningö 13 ffplbtge att, tott) bet tillfälle fåban tiqoib erläggeö, till uppBörbömannen jemroäl öftt>erlemna beling i ftab fran meberBörattbe fiffal od) i löding elter fur lanbet från tänöntaitnett t orten, ont antalet giftta fonferter eller fömoiumngsbagat, pmitfet Be* totö
Kniigt de grunder, efter ilviilra denna 8lratt tillförene utgjort8, u^gieir den8amma: är 1833 tili 1i:dr 4,202: oeii är 1834 tili „ 2,956: men 8erian ii ilm t 8 8tänder, genom nnderriänig 8irrifvei86 af den 18 5.»gu8ti 1834, tili I3rler8 Kongl. Naj:t i underriänigilet öfverlemna!:, att, för 8ä iäng tid, 8om den för ^riuir-afsättningen inträiiacie 8vära eonjuiletnr fortior oeir lindring uti den ^lunverlren åliggande 10:de-8lratt in natura iunne8 för tili verirningen8 ini^eiiäiiunde nödig, i iXärier gröfva, om nägon 8törre elier mindre rlei al .fiondell mä 33 an8^o>t 2,931,550 102,000 70,500 3,104,050 9 Irunsporl 3,104,050: lör ell eller llere är -Vinn verlien i ullmänllet eller^ilVus, sunil ^enoin sersliilkl unelercluniA sliiilvelse ul sunrinu cluF unmull, elel Kiliels 8lunl1er lueslutut, ull lovers Hunvorle inä lillerleunnus suwmu löräei, sorn ele ölrigu ^lunverleen oell sälneclelsl lillAoelon^utu neelsullninA 1 3?ion3en lrän levur 10:3e lill lrvur 30:ele ^unnu ul elen ^lnn, svin viel Ifvers 8rnli tillverlius; 1 unleeininA livarul Illers Lionel. Alunit, ull l^äcli^t