Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kunde man tänka sig någonting löjligare!”213 Jag förstod nog jemförelsen, men svarade ingenting och hade min dumma min på. Ho, ho! ”Men hvad skal jeg dog sige til kron-Peter!” Han är så oemotståndligt godmodig och rolig, när han bara låter bli att drapera sig i sin egen storhet. Hvilken jag åtminstone så väl förstår att uppskatta just när han är som mest hvardagsaktig och enkel. Så var det tid att gå. ”Detta är ert glas,” han förde det mot mig. ”Ja, det är mitt.” Han skrattade. ”För resten gjorde det väl icke så mycket om vi två drucke ur hvarandras glas?” Skratt. ”Nej inte just.” Barnen, hans, bli så förtjusta när han icke är rädd för att dricka ur deras glas. ”Sådana små varelser,” sade han och skrattade så godt, ”skulle man vara rädd för det! De bestå nästan endast af Mœlkedraaber.”214 Jag kommer alltid att hålla så af honom när han säger någonting sådant der, rent menskligt. Då blir han vacker och rar. Det är annat än när han paraderar med små salongstriumfer. Och så bad jag honom en afton komma och dricka te hos mig. – Ja, men han kände sig nästan generad af att alltid vara min gäst; han kunde ju aldrig bjuda mig igen. ”Ni pratar!” ”Pratar jeg?” ”Ja.” Han såg snäll ut. Och så talade han om sin polska värd – Berijnski – eller hvad han heter, han som har 45 flammor, nej älskarinnor var det. Brandes tyckte det var så underligt att gå till ett främmande bord alltid, han kunde aldrig känna sig rätt hemma med det. Det var liksom ett obehag när det hvarje dag kom bud om han ville komma upp till middagen – den enda måltid han åt samman med de andra. Han höll också på att flytta till hotell, – sade till sin vän att han tyckte sig icke längre kunna äta hans mat. ”Og véd De hvad han svarede?” ”Nej.” ”Jeg syns det var saa fint og saa vittigt: – Kære ven, du taler jo som en tysk Spidsborger.”
I händelse Rikets Ständer bifalla denna hemställan, lära Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att vederbörande städer måtte härom varda underrättade; och torde i sådant fall Utskottet derjemte få sig uppdraget att meddela Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret den för ifrågavarande bevillnings-afgifts återbetalning erforderliga föreskrift. Stockholm den 18 Augusti 1840. TRYCKT HOS J. A. WALLDEN, 18 40. Stals-Ulskotlcts MemorialN;o 3oi. i N:o 301. Ank, till Exp. Utsk. den 28 Augusti, kl. 12 midd. Memorial, med förslag till sammanjemnkning eller voterings-propos it loner} i anledning af skil jagtiga beslut, angående Statsregleringen. (U. A.) Sedan Stats-Ulskoltet nu erhållit del af Riks-Ståndens fattade beslut, i anledning af Utskottets Utlåtanden, i fråga om regleringen af Riks-Statens Utgifls-Titlar, får Utskottet härmed framställa de förslag till skiljagtiga besluts sammanjemnkning eller propositioner för votering i förstärkt Stats-Utskott, hvartill berörde beslut funnits föranleda. Första Hufvud-Titeln. I sammanhang med frågan om anslaget till möblers underhållande i Kongl. Slotten, hade Utskottet i Utlåtandet, N:o 31, tillstyrkt Rikets Ständer: ”att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t måtte låta för hvarje år upprätta och till vederbörande Embetsverk aflemna ett inventarium öfver de å Kongl. Slottet befintlige Staten tillhörige möbler, utvisande de förändringar, som under årets lopp inträffat; hvaremot Utskottet sedermera uti Utlåtandet, N:o 168, i så måtto förändrat denna sin hemställan, att Utskottet föreslagit ”det Rikets Ständer måtte ”i underdånighet anhålla, att Kongl.
Ja och 73 Nej, samt följaktligen Nej vunnit, hafva Rikets Ständer beslutat i öfverensstämmelse med Nej-propositionens lydelse. 11 :te Voteringen (enligt 10:de punkten af mern. J>2 261). »Den, som, lika med Stats-Utskottet, anser, att gjord begäran om anslag till förbättring af hamnen vid Westerås icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda», voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, »hafva Rikets Ständer till förbättring af hamnen vid Westerås beviljat ett anslag af 13,200 Ridr, att från Riksgäldskontoret utgå, med vilkor, att, innan anslaget lyftes, full säkerhet ställes derför, att hamnbyggnadsarbetet varder, efter uppgjord och af Kongl. Majit fastställd plan, utan vidare bidrag af statsverket, vederbörligen fullbordadt.» Bih. lill R. Denria votering har utfallit med 42 Ja och 77 Nej; och som Nej alltså vunnit, hafva Rikets Ständer beslutat i enlighet med Nej-propositionens innehåll. 12:te Voteringen (enligt llite punkten uti mern. JVs 261). »Deri, som beviljar det af Kongl. Majit för ombyggnad af Tranebergs bro äskade anslag 48,000 R:dr, att från Riksgäldskontoret utgå», voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, »hafva Rikets Ständer afslagit det för ombyggnad af Tranebergs bro äskade anslag.» Vid öppnandet af voteringssedlarne hafva befunnits 67 Ja och 32 Nej; och då Ja således vunnit, hafva Rikets Ständer beviljat det af Kongl. Majit för ombyggnad af Tranebergs bro äskade anslag 48,000 Ridr, att från Riksgäldskontoret utgå. 13:de Voteringen (enligt mern.
Den tredje scen i första akten syns utmärka någon mera konst i anseende till den långa berättelsen i ojämna vers, som i denna scen blifvit försökt. Flere critici hafva önskat, att sådane slags vers måtte i alla teaterstycken antagas till undvikande af den alexandrinska versens obehagliga monotoni. Jag för min del instämmer vid detta tillfälle i samma önskan, utan förmodan att mitt försök kan därtill gifva någon anledning. Den följande dagen uppkallades jag till konungen, som jämte förklarande af sitt nådiga välbehag öfver min använda möda skänkte mig en gulddosa, där Apollo och muserna voro i upphöjdt arbete förestälde på locket. Denna gåfva, den enda jag erhållit under mitt långa vistande vid hofvet, var mig på intet sätt behaglig. Jag ansåg mig betald för att skrifva vers och var missnöjd både med presenten och mig själf. Dosan var likväl ej att förakta; den var större än de, som vanligen utdelas. Guldet uppvägde hela parnassen, som föryttrades vid första tillfälle för tvåhundra riksdaler. Jag hade några dagar förut, då Gustaf den förstes staty aftäcktes, egt större anledning att vänta mig en present af den medalj, som vid detta tillfälle på riddarhusets omkostnad blef slagen, af hvilken femtio aftryck i guld blifvit åt konungen förärade. Konungen, illamående den afton, hade tidigt gått till sängs, dit matbordet flyttades, och han roade sig, under det jag superade, att räkna sina undfångne medaljer. Jag ansåg en af dem redan i min ficka i anseende till mitt till dagens firande författade skådespel, som på riddarhuset blifvit afsjungit, men såg i det ställe den ena medaljen efter den andra utan undantag åter instoppas i pungen, och pungen tillknytas för mina ögon. Denna glömska af en attention, hvartill jag kunde anse mig förtjänt, gjorde, att jag sedermera mottog en vanlig present med mindre erkänsla. Konungen, med utvidgade idéer för teatren, författade framdeles planer till större och majestätligare skådespel, till hvilkas utförande en mästares hand fordrades och Kellgren utvaldes.
Broby var en slottslik, tornprydd herrgård, och en lång lindallé ledde upp till terassen, ofvanför hvilken hufvudbygningen låg. Här lefdes på hög fot, och Grane fick för första gången smaka, hvad ett lif bland folk i förnäma verlden vill säga. Han fick se mycket, som han ej sett förr och höra mycket också. Ibland när det varit middag på Broby, och Grane satt med de andra herrarna i rökrummet, som låg i ett af tornrummen med utsigt åt sjön, kunde det komma öfver honom en känsla af välbehag att tillhöra denna fina verld, där man lefde så själfsäkert och tryggt, utan en tanke på hvad den kommande dagen kunde bära i sitt sköte, där man hade så fasta, så färdigbildade, man kunde nästan säga medfödda idéer om alting mellan himmel och jord, och där man talade om folket i en ton, som om alla andra människor voro till blott för deras bekvämlighet, som hade råd att dricka Pommery, äta kyckling och röka havanna-cigarrer. I Upsala talade man också med förakt om »folket». Men det var ett annat slags förakt. Det var pedanteriets, lärdomsnobberiets förakt. Här var det en öfverlägsenhet, som var född af generationers maktstälning, en fördomsfullhet, som låg i blodet. Grane kände sig till mods, som om han från den mjuka stol, i hvilken han satt, aldrig skulle kunna sjunka ned till detta folk, hvilket stod så långt under honom. Det gälde bara att hålla sig kvar i denna tankegång, som var född af mat och vin, att aldrig komma ur öfverflödet, bara fortsätta ... Men i alvarligare ögonblick var honom den ton, som omgaf honom, en olidlig plåga. Han hörde den påtagligaste okunnighet blifva applåderad som höjden af uppfattning, samtal om religion, konst, literatur och historia, i hvilka det banalaste öfvermod utbredde sig i all sin stupida tvärsäkerhet. Och framför alt grämde honom, alt hvad han såg och hörde af husbondfolkets förhållande till sina underhafvande. Det fans ingen på godset, som kunde säga, att han blifvit behandlad illa. Grefven själf var en godhjärtad man, som icke lät någon lida nöd.
Tillgångar Balans till år 1855: Skulder Credit. Balans från år 1857: Skulder Utgifter: Afskrifningar Omkostnad (remisslage) Leverering: Till Rikets Ständers Bauk Balans till år 1859: Kontant behållning Inventariers värden Fordringar Anmärkta poster § 1. Häraf visar sig bland annat, att, såsom uti 1858 års revisions-berätteise äfven omförmäles, af fondens ofvanupptagna kapital-behållning ett belopp af 1,333 R:dr 16sk.B:ko blifvit under revisions-året till Rikets Ständers Bank levereradt såsom afbetalning å fondens skuld till bemälda embetsverk, 880,000 Summa 25,209: 14. - 33 — tionen genom begagnande af erhållen kreditiv-rätt i Banken lyflat i och för undsättningar åt behöfvande i missväxtår, m. m., hvadan berörde skuld, hvilken, enligt Rikets Ständers beslut, numera jemväl i stats-verkets räkenskaper föres inom linien, för närvarande utgör i Riksmynt 1,318,000 R:dr 5 2. Sedan Rikets Ständers år 1858 församlade Revisorer, som ansett upprättandet af särskild hufvudbok för magasins-fonden vara mindre behöfligt, af anförda skäl hemställt, att denna räkenskap måtte för framtiden upphöra, har, i betraktande af hvad dels Revisorerne anfört, dels Kongl. Stats-kontoret upplyst och tillstyrkt, Kongl. Majit uti bref till detta embetsverk af den 3 Februari innevarande är i nåder förordnat, att särskild hufvudbok för berörde fond hädanefter icke bör upprättas, men att fonden fortfarande, såsom hittills, skall redovisas i riks-hufvudboken och noggranna anteckningar i Kongl. Stats-kontoret föras öfver de i fondens hufvudbok balanserade fordringar och skulder och deruti möjligen inträffande förändringar. Likaledes har, efter hvad Revisorerne inhemtat, Kongl.
Adelös arfsrätt är en frälsemanna-rättighet; så må den följaktligen utan Ståndets medgifvande detsamma destomindre betagas, som Rikets behof lika litet, hädanefter som hittills, kan fordra, att Ståndet älfver lika med de öfriga. Den omständigheten, att än det ena, än det andra Ståndet i vissa fall delar frälsemans arfsrätt, kan ej beröfva R. o. Ad. rättigheten, att den för egen del behålla. Pä de skäl R. o. Ad. sålunda anfört, anser Ståndet sin hittills gällande giftorätt och arfsrätt vara för detsamma såsom RiksSt. och derigenom äfven för Riket, af den vigt, att Ståndet icke bör afstå en så väsendtlig förmån, till hvars bibehållande R. o. Ad. tror sig vara lagligen berättigad!. Ståndet tryggar sig följaktligen dervid, att denna dyrbara rättighet ej kan R. o. Ad. utan dess samtycke afhändas, och gör sig förvissadt, att det hädanefter, såsom hittills, skall af E. M. i nåder blifva vid densamma ”i allo måtto handhafdt,” R. o. Ad. framhärdar etc. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Som Hr von Hartmansdorff genom denna upplästa skriften tyckes vilja inleda R. o. Ad. på en för detta Stånd hittills främmande bana, och det dessutom tyckes vara nödvändigt för Ståndet att taga närmare kännedom om det beslut, som Ilr von Hartmansdorff velat för Ståndet dictera, än vid ett flygtigt afhörande kunnat ske, så får jag anhålla, alt såväl LagUtsk:s betänk. N:o 68, som det af Hr von Hartmansdorff upplästa förslag till und. skrifvelse måtte få hvila på bordet. Frih. Hamilton, Hugo, och Frih. Hermelin, Aug. Söderling, förenade sig med Frih. Tersmeden. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då LagUtsk:s mern.
Härom yttrar C. F. Ridderstad: » Det är högst sannolikt att hade denna gref vinneroll, ej uppburits af en utom scenen lika betitlad person, så hade vårt land för närvarande ägt tvänne stora tragedienner i stället för en, Elise Hwasser. Det är så ondt om de dramatiska snillena nu för tiden, att man ej kan annat än beklaga, att en furstinna i dramatikens värld gått förlorad genom en grefvekrona, om än aldrig så briljant. För sin enkla, vänliga, varmhjärtade personlighet tro vi oss våga påstå, att hon är allmäut af hållen och värderad. Till sist vilja vi anföra hennes egna o r d: » Nog ha vi alltid haft ett gästfritt hus, och jag har, i synnerhet då jag var yngre, sökt att främja allmännyttiga företag af alla mina krafter — men det ha j u alla landshöfdingfruar. » — Dessa anspråkslösa ord karaktärisera grefvinnan Mathilde De la Gardie. I sitt lyckliga äktenskap är hon moder till fyra nu lefvande döttrar och en son. Mathilda Lönnberg. Lundberg. Fredrique Lothigius född Santesson. På den i Asarumsdalen, i närheten af Karlshamn, belägna egendomen Janneberg, hvilken omkring år 1780 genom inköp af flere hemman inom Asarums socken, bildades och bebyggdes af ägaren till den närbelägna Granefors kopparn ammare, brukspatron Nils Santesson, föddes den 8 oktober 1848 hans sonsons dotter Fredrique Juliana Carolina Santesson. Föräldrarna voro ägare till ofvannämnda egendom, löjtnanten vid flottan Carl Theodor Santesson och hans maka Hedvig " Wilhelmina Mörck. Äldst bland trenne syskon, erhöll hon i hemmet en vårdad och god uppfostran, till dess hon vid 16 års ålder, 1864, utsändes till en berömd pension i det natursköna Lausanne i Schweiz, dit så ofta unga svenskor begifva sig för att inhämta kunskap i det franska språket, som därstädes så vackert prononceras. Af sorglig anledning kom emellertid icke vistelsen därstädes att räcka längre än till på- följande vår. Den älskade faderns plötsligt inträffade frånfälle gjorde nämligen slut på schweizerbesöket.
För öfrigt torde af den minskning, som kan hafva ägt rum i en del Hundelsklassers rörelse och varu-afsättnirig, destomindre få dragas den slulsatts, alt i sjelfva verket Stadens handel på det hela aftagit, som berörde minskning, af Handelsklasserne sjelfva, hufvudsakligen tillskrifves det öfverklagade missbruk, att sådan handel, som tillhör deras yrken, i Staden idkas af ett stort och tilltagande antal personer, som de anse dertill vara oberättigade. Ej eller gifver det ofvan framstäldte förhållandet med Stadens inoch export samt sjöfart skälig anledning att antaga, det Stockholms handels-rörelse förminskats i annat afseende, än hvad beträffar SkeppsRederiet och den utrikes Sjöfarten. De fleste Handt verks-Embeten hafva anmält, att deras yrken i betydlig nion under sist förflutne sex år försämrats. Skälen dertill har Magistraten ansett kunna i allmänhet hänföras till enahanda omständigheter, som i Öfver-Ståthållare-Embetets Berättelse af år 1828 äro framställde, nemligen utsträckt näringsfrihet samt deraf uppkomna missbruk och afvikelser ifrån de för handtvelkerierne gifna och ännu oupphäfna Författningar; och närmare uttryckta, äro dessa skäl: förökad införsel af utländska tillverkningar, hvilka dels, ehuru stundom af sämre beskaffenhet, än de inhemska, likväl, i anseende till deras lägre pris, snarare finna afsättning, än de sednare, dels inbringas under benämningar, som föranleda missbruk: ett för stort antal af vissa Embetens Ledamöter och Manufakturisters berättigande till enahanda arbets-frihet för åtskilliga yrkens bedrifvande, som Handtverksmästare, efter föregångne läro-år, tillkommer; hvilket vållar, att arbetsförtjensten, sönderdelad på så många händer, icke kan lemna alla bergning: och slutligen enahanda, ännu mera på Borgares handtverksrörelse menligt inverkande följder deraf, att tillåtelse till vissa handtverks bedrifvande meddelats personer, som ej äro skyldige att derföre erlägga borgerliga onera och således kunna för bättre pris lemna arbetsbiträden.
Palmstjerna har redan fullständigt utvecklat skälen derför, hufvudsakligast bestående deruti, att all bevillning bör utgå af inkomst och icke af capital. Att genom en bevillning försvåra förflytllningen af ett capital frän den ena handen till den andra, dertill (innes intet skäl, om icke det att Stalén är i en så nödställd belägenhet, att den icke kan undvara en sådan inkomst. Jag vet icke huru högt denna inkomst har uppgått, men jag förmodar, att den icke är särdeles stor, åtminstone är den tillfällig oell olika det ena året med det andra. Jag vet icke huruvida det går an, all Ståndet nu helt och hållet utesluter denna §, sedan en eller annan förändring deruti redan blifvit gjord till följd af väckta motioner. Detta bestämmer Hr Gr. o. Landtm, bäst; men om det går an, så anhåller jag att Ståndet, på de skäl som blifvit anförda, måtte afslå hela denna §. Hr Oxehufvud, Olof Philip: För min del yrkar jag bibehållande af 36 § i dess nuvar. lydelse, och det är af det skäl, att jag icke kan inse hvarföre man skulle ålägga syskons barn en sådan bevillning, då de alltid äro samarfva med syskon, och denna bevillning är afsedd att utgå för arfvingar i fjermare led. Testamenten lill syskon och deras barn kunna icke ens komma i fråga, sä vida de icke äro flera och testamentet gynnar företrädesvis ett af dem, emedan de i annat fall äro sjelfskrifna arfvingar. Jag ser intet skäl alt förändra §. Hr Aminoff: Om jag ansåg det möjligt att utesluta hela §, skulle jag dertill bidraga, men då delta knappast numera lärer kunna ske, så afstyrker jag åtminstone, att den icke måtte utsträckas till syskon och deras barn. Jag tror icke eller, att denna fråga här kan afgöras, utan alt, i händelse man önskade en förändring, den borde återremitteras till Bevillu.Ulsk. för att af detta Utsk. i förening med LagUtsk. afgöras. Det är nemi. en ganska otillbörlig rättighet, som Bevilln.Utsk. tagit sig, all öfver verkliga lagfrågor allena besluta.
I fråga åter om slamholländerier, så, ehuru kostnaderna derför icke äro så obetydliga, måste dock medgifvas, att de kosta mindre än stuterierna. Kostnaden för Cotswoldsdjur är icke öfverdrifven. En hjord af en bagge och 5 tackor, hvilket är alldeles tillräckligt för att åstadkomma en stam, kostar något öfver 500 Rdr Bko. Hvar och en måste medgifva, att det finnes mången, som med lätthet kan offra denna summa i sin ekonomi, om han är öfvertygad om, att han derigenom kan hemta någon nytta. Jag tror således att det visst icke öfverstiger den enskilde landtbrukarens förmåga att betala denna summa, samt att Otslcs skäl således är giltigt äfven i detta afseende, hvarföre jag vördsamt tillstyrker bifall lill Utsk:s hemställan. Hr Liljehöök, Carl Bertild: Jag kan icke ingå i nå got speciel t bedömande af nödvändigheten utaf det anslag, som är i fråga. Men då det efter denna titel förekommer en, som afser landets intellektuella utveckling, å hvilken StatsUtsk. tillstyrkt betydliga summor, tror jag att så vida icke vigtiga materiella intressen fordra att någonting skall göras, hör man söka att hålla något igen. På denna grund motsätter jag mig för min del det ifrågaställda anslaget. Det är af en föregående talare upgifvit, att kostnaden för inköp af djur utaf ädlare racer icke är så öfverdrifven, att ej de enskilde kunna underkasta sig densamma, så godt det än vore att Staten kunde göra det. Huruvida emellertid sådant är behöfligt, derom lära tankarna vara delade. Då saken således icke öfverstiger de enskildes förmåga och då dessutom anslagen å denna titel blifvit ganska betydligt ökade utöfver hvad K. M. äskat, anser jag mig böra rösta för hvad Utsk. tillstyrkt. Hr Akerman: Jag beklagar, att Hr Montgommerie icke fästat uppmärksamheten vid hvad jag anfört, eljest trodde jag mig hafva besvarat hans inkast. Det är visserligen sanni, att en mängd får komma att försäljas och att de skola lemna öfverskott.
Då nu ånyo föredrogs StatsUtskts d. 28 sistl. Maj f. m. på bordet lagda utlåt. N:o 117 i anledn. af K. M:s nåd. propos. till R. St., ang:de afskrifning af Upsala academies skuld till Riksg.cont. för ett erhållet lån till fullbordande af det nya bibliothekshuset i Upsala, blef samma utlåt, ånyo begärdt på bordet af Hrr v. Hartmansdorff, Aug., och Riben, Carl Wilh. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 11 på aftonen. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Thorsdagen den 5 Juni 1834* Plenum kl. 9 f. m. Justerades 6 prot.utdr. för d. 2 dennes e. m. Justerades pleni-protocollen för d. 26 sistl. Maj f. och e. m. samt för d. 27 i samma månad. Gr. Cronhjelm, Otto Aug.: Då jag har mig särskildt bekant, att StatsUlsk. i går beslöt en ny anmälan om anledn. till anmärkning emot Föredraganden af krigsärender för anslaget till Gardesreg:terna, anhåller jag om officiel underrättelse härom af StatsUtsk:s ordförande, hvarefter jag hos Hr Gr. o. Landtm, utbeder mig proposition derom, att Constit.Utsk:s förut afgifna och nu på bordet hvilande betänk. rör:de detta ämne, må ytterligare hvila, intilldess Dea 5 Juni f. m. Constit.Utsk. jttrat sig öfver den förnyade anmärkningsanledningen. Frih. Cederström, Jac.: Då 29 §. Riksd.Ordn. bestämmer de termer, hvarmed en anledn. till anmärkning får i Ståndens plena väckas, med uttrycklig föreskrift, att inga andra ordalag få nyttjas, kan jag ej förmoda, att StatsTJtsk:s ordför. här skulle kunna omtala, hvad den ifrågavar. anmärkningsanledningen innehåller, eller hvilket ämne den angår.
I alla öfriga städer skall Taxerrs-eomite' utgöras af två bland 11. o. Ad., två afPreste-St., två Ståndspersoner och sex Borgare, med iakttagande i anseende till desse sistnämnde, att, så vida classer inom staden finnas, ett efter styrkan af hvarje dass afpassadt antal utur en hvar väljes. t Mom. 4* I Fahlun och Sala skola ledamöterne uti Taxer:s-comite' utgöra lika antal, som ofvan i atdra mom. stadgadt är, dock så att BorgareSt. ena året är sammansatt af fem borgare och fyra bergsmän, och det andra af fem bergsmän samt fyra borgare. 5 11g. fr. § 116 Bevts-förordn. Academiska taxerlr förrättas under rectors ordför. och skola utgöras af två ledamöter af R. o. Ad., två af Preste - Den i Februari. St., iva Borgare och två Ståndspersoner samt åtta af Aca-r demi-staten, helst sådana, sorn äga fastighet i staden; och skola taxer:s-längderna för academien aflemnas till rector, för att Pröfn:s-comiteen vidare tillställas. § 120. fr. § 114 BevSs-förordn. Ej må till taxerrsman af BorgareSt. väljas annan person, an den, som idkar verklig borgerlig rörelse. § i2r. fr. § ii5 Bev:s-förordn. I de städer, der gymnasium finnes, skall bland PresteSt. en lector väljas till taxerisman. § 122. fr. § iiy Bevts-förordn. De tvänne ledamöterne af Academi-staterna i Upsala och Lund, som väljas att deltaga i dessa städers Taxer:scomite'er, och de tvänne borgare, hvilka i samma städer utses att deltaga i academiska taxertna, böra såsom ledamöter öfvervara båda dessa taxerrr, för att på båda dessa ställen kunna meddela nödiga upplysningar. 5 123. fr. § 122 Bevls-förordn. Mom. i.