Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Escadrer; se Swcaborgs och Äbo. D«tenl>«-x, Deln-, yttrande, Mars 517- Expectance-löner, för Finska Armeens Officerare, Sept. 6zo. Nov. 244. lt)o. Expeditioner till konungen, Riksens Ständers. Aug — om Thronföljare-walct, 811. — om astö nings-Stat för Stats - Ministrarne samt Statsoch Zustitie-Näden, 812. — om noggrant handhafwande med de till Rikets förswar bcwiljade Banco - för - z3 Register. strä kningars anwändande endast till nämde behof. rr7„. Sept. Lin liträde för Stats-Werkct af Riksgälds-Contoir t Wexelförräd i Hambr. Bwo, 6iz.— om bränwin^-brännings tillätande frän den i Octover, f>>4. — i anledning af Kongl, Majus, Nädiga Propvsttio om förklaring af 57 och ZL. L. §. i4 löap. as >798. - 5 K-ig -Artielar, 799. — j anledning af Ko''gl. Maj-.to nädiga Proportion, rörande ätffillige gf Allmänna Magasins-Directioncm uppgifne behof och omständig >ct.-, 7g?. — i anledning af Kongl. Mai ts nädiga P ooosition om dispositionen af den till Banquens säkerhet förestrifne hälft af Tullinkomsten, 801. — <kct, — i anledlsing af Kongl. Mains nädiga Proposition om upphafwandc af Kongl. Förordn. d. 26. Ian. 1Z02. om answar för den som affäger sig Adelskap, >378. om scgelfarts öppnande emellan Wenern och Östersjön, IZ79. om Riksdagens förlängande med en mänad, iZ3>. — om den rättelse i 4. §. 19. Cap. Bygg.
En uppmärksam betraktare, — men huru ofta äro vi uppmärksamma iakttagare, då vi vandra på inhemsk mark — skall genast upptäcka orsaken, hvarför vi dröja framför just detta hus. Ofvan dess ingång är anbragt en marmortafla med en gyllene inskrift ej mattare än att hvar och en pä den tydligen kan läsa: » Anna Maria Lenngren, född 1754, dog här 1817. » Det var således i detta hus, som just i dessa dagar — den 8 mars — för sjuttiofem år sedan Sveriges yppersta skaldinna utandades sin sista suck. På hennes tid fanns framför detta hus, som nu ligger där trängt och inbygdt, vackra trädplanteringar, hvilka gått den väg dylika landtliga anordningar i de stora stä- derna i våra dagar små- Redaktör ocn utgifvare: FRITHIOF HELLBERG. Allm. Telef. Maria Boktr.-Aktieb 5:te årg. Utglfningstld: hvarje helgfri Gemntults fredag Lösnummerspris I 5 öre. (vid kompletteringar). - r a d. Lenngren, ningom gd; det gamla huset har mist sitt höga tak och förvandlats till ett tvåvåningshus, smärre ändringar i det inre hafva vidtagits, men på det hela taget är ännu den våning fru Lenngren under flere år bebodde orubbad. Det är ej svårt att i inbillningen flytta sig trefjärdedels århundrade tillbaka och kasta en blick in i det trefna hem, i hvilket » Skaldinnan, den för ryktet Som gömde lagern i sin husbållskorg », var en lika gästfri som älskvärd värdinna. Och vid vår vandring behöfva vi ej taga blott tillflykt tiil inbillningen för att få den tydligaste bild. Vi behöfva endast följa den ännu i behåll varande bouppteckningen efter fru Lenngren samt uppgifter efter de personer, som beskrifvit hennes hem. Rummen äro efter vår tids måttstock rymliga, men låga och dekorerade i den ljusa, lätta smak, som var modern vid början af ärhundradet. Från den stora, ljusa förstugan med sin rödmålade vedlår träda vi in i mat fi .. salen.
Oumbärlig äger den också redan rum, ehuru jag ldlappast tror, att någon ännu utkommen författ ni ng trygga r d ess bestånd, men dess ordnande och lagliga försäkrande fordra nya åtgärder, hvilket äfven intygas deraf, att detta utgjort ett af föremålen för de önskningar i postväg, som Svea Rikets Ständer vid sista Riksdagen inför thronen framburit. — Då gästgifvarne, genom sin dagliga beröring med allmänna skjutsen, mera än fordna postbönder i4* Den 21 Januarii. af hämtning ©ch aflemnande vid skjutsombytet sjelf draga försorg, skyllandes sig sjelf, om den försent der aflemnad icke kommer att posten medfölja, då det strängeligen förb judes, att derföre i dennas oafbrutna gång tillåta något uppehåll. 3i:o På de skjutsombyten der lösväskor aflemnas, åligge gästgifvarne att ombesörja deras riktiga mottagande och aflemnande, så väl af och till postiljon eller postförare, som af och till ägaren eller dess ombud. vanda att läsa och skrifva, samt till ordning, de enda egenskaper denna deras nya befattning kom att fordra — i afseende på lösposten blefvo en art landpostmästare, då dessa lösväskor förseddes med samma enkla och klara kontroller, som de stora postväskorne, och äfven ansvaret i afseende på underslef eller vårdslöshet med dem blefve detsamma, förmodar man, att denna del af Svenska folkets genom sina lagliga fullmäktige uttryckta behof och önskningar skall finnas uppfyld. — Å en annan sida tror man, alt iförbudet att låta lösväskor föras förbi postkontor, finnes en tillräcklig säkerhet mot missbruk af rättigheten till deras begagnande. — I afseende på den afgift som för dem bör be - Den 2i Januarii. 2l3 32:o Vid hvarje postkontor vare allt, som med brefpost skall afsändas, så tidigt färdigt, att det kail medtagas af densamma, som ovilkorligen bör på bestämdt klockslag afgå, endast med undantag för de särskilta i 10 S. omförmälta fall.
Jag ber om ursäkt, att jag här mäste tala om arne Utlåtanden på en gång; men då jag icke kan anvisa någon annan tillgång för det anslag jag önskar, än den Utskottet i det sednare Utlåtandet velat gifva för Carl XIrs Historia, måste jag söka få medel från det ena till det andra. Jag tillstyrker således, att de 2000 Rrdr Utskottet anslagit för en Historia örn Carl XI, måtte så fördelas, att 1000 Rrdr lemnäs åt Herr Strinnholm, såsom en uppmuntran till fortsättning af sitt arbete om WasaKonungarne, och att 1000 Rrdr anslås till understöd för fortsättningen af den Hi - Den 12 October f. ra. 5 stona om tvedrägtstiden, från iy rp till 1773, hvilken Herr Cederschjöld så förtjenstfullt hörjat medelst utgifvande af dithörande Riksdagshandlingar. Herr Hjerta> Gustaf: I det hufvudsakliga förenar jag mig med den åsigt Herr von Hartmansdorff framställt; men jag tror, att Ridderskapet och Adeln skulle lösrycka 2".ne Utlåtanden från den ordning, hvari de höra förekomma, om man nu ville ingå i någon delning af det anslag Utskottet i ett senare Utlåtande tillstyrkt. Jag instämmer derföre uti den mening Herrar Noreus och Winberg inom Utskottet yttrat, eller att 600 R:dr höra anslås till uppmuntran för fortsättningen af Herr Strinnholms började Historia; och jag förmodar, att detta skall vara tillräckligt, särdeles som författaren uppburit en icke obetydlig douceur för ett arbete, som han nyligen fullbordat för Bankens räkning. Jag tror, att han, ehuru i små omständigheter, härigenom skall kunna hjelpas till fullbordande af sin påbörjade Historia, utan att hinder lägges för den Historia om Carl XI, hvarom fråga blifvit väckt, och hvilken jag äfven anser vara af stort värde. Jag får föreslå Herr von Hartmansdorff, att ändra sitt förslag till 600 R:dr för Herr Strinnholm, utan afdrag på anslaget för Carl XI:s Historia. Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf:
Ty om, såsom han föreslagit, Statsverket skulle i Banken få samma rätt, som enskilde, och således t. ex. kunna belåna sine jordegendomar i Banken på 37 år, så skulle följderne blifva högst olycklige. Hans E.xcellence Herr Grefven och LandtMar skalken föreslog följande Volerings-proposition: Den, som instämmer i den anmärkning, att Statsverket i sine förhållanden till Rikets Ständers Bank icke må äga annan rätt Den 17 Februarii e. m. än enskilde, samt anser denna anmärkning böra, såsom Ridderskapets och Adelns gemensamma tanka, till ConslitutionsUtskoltet hänvisas, voterar Ja ; den det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, anses lierörde anmärkning komma att förfalla. Och blef denna Voteringsproposition af Ridderskapet och Adeln godkänd. Herr Munck af Rosenschöld: Då tiden redan är så långt liden, hemställer jag, om ej någon af de återstående anmärkningarne vid det nya redactionsförslaget kan blifva contraproposition till min anmärkning; i annat fall afstår jag från den af mig begärde votering. Hans Eoccellence Herr Grefven och Landt Mar skalken förklarade, det Hans Excellence trodde alla emot ConstitutionsUtskottels ifrågavarande Memorial och Förslag gjorda anmärkningar, utom den nyssnämnde af Herr Munck af Rosenschöld, redan vara af Ridderskapet och Adeln pröfvade. Herr Munck af Rosenschöld: Jag skulle tro att Herr Cederschjölds förslag kan komma i fråga till contraproposition. Herr Cederschjöld: Jag anser det förslag jag framställt till ny redaetion af 72 Den 17 Fe bi’11 ar ii e. m. §:n vara förfallet genom det Riddersknpet och Adeln, såsom dess gemensamma tanka, antagit Herr Rosenblads anmärkning. Herr Crusenstolpe, Magrius Jacob: Jag är ej alldeles af den siste värde Talarens lanke. Enligt Herr Cederschjölds mening, skulle en tillräcklig garanti för realisationens bestånd vinnas genom stadgande i Grundlagen, att till ändring i grunderne för Bankens rörelse oell myntet skall erfordras alla Fyra Ståndens beslut.
Om något rr.ål af större vigt fordrar en vidsträcktare utredning; så kan Ministern höra alla ProvinceContoirens föreståndare, och de utgöra då för tillfället ett Collegium. Det kon ej bestridas, att indragningen af Presidentsoch Ledamöternas Löner gör en ej /obetydelig besparing, och jag vågar tro, att allmänheten ej skall förlora något i ärendernas snara och säkra behandling. —• Det måste anmärkas, att alla mål, som nu gå till Collegium, derefter gå directe till Konungen, men af Ministern först beredas, och aldrig få föredragas förr, än Contoirs-Chefen deröfver sig utlåtit. På lika sätt torde kunna förfaras med Kammar-Rätten. Endast Revisions-Contoirem bibehållas under Styrelse af den Minister, sorn förvaltar Kammarärenderna. Uppkommer tvist i anledning af anmärkningar emot Uppbördsmäns Räkenskaper; så kan den afgörås i vanlig domstolsväg. Jag vill har likväl erinra, att, om beskattningslagarne och de invecklade författningarne rörande Rikets Kammarverk en gång, som man hoppas, blifva förenklade, skola de göromål, som nu sysselsätta och nästan öfverhopa KammarCollegium och KammarRätten, ansenligen förminskas. Serskildta Utskottets Betänkande n. 6gg StatsContoirets styrelse borde också upp* böra på lika sätt. Om den enda rätta utväg antages, att Statens alla inkomster inflyta i RiksgäldsContoiret och derifrån utgifvas, så lärer StatsContoiret ej behöfva mera betjening, an som erfordras för Förordningars expedierande, och hvad dertill hörer, emedan redovisningen och Controllen kan verkställas af Riksens Ständer och deras Revisorer. Commerce Gollegiuih kan ock försvinna. De mål, sorn tillhöra detta verk i egenskap af Domstol, böra öfvergå till HofRätten.
Jag skulle tro, att det icke kan vara R. o. Ad:s mening, att i anledn. af dem göra inskränkningar i de anslag, som blifvit beviljade till fyllande af de för statsverket nödvändiga behof. Hvad denna utgift beträffar, så har äfven Frih. Cederström yttrat, att när man vid 1840 års riksdag beviljade en så stor summa, som 1,300,000 r:dr, sä borde det vara ett memento för kommande tider, att icke gä längre på den banan. Jag skulle tro just motsatsen. Såvida banan är god, så måste den fullföljas, steget måste tagas fullt ut. När vi hafva gått så långt på den hauan, så anser jag, all vi mäste gå den hela vägen fram. Få vi länsfängelser i 10 län, så mäste vi väl hafva dem i alla 24, såvida de 10 skola göra någon nytta. Delta är en bana, på hvilken man icke kan gå tillbaka, utan att kasta bort de millioner, som man förut an vändt. Då bör man väl gå fram på den vägen, och jag för min del anser den vägen vara den rälta. Jag kan således icke. medgifva, att detta anslag nedsäties till mindre än 600,000 r:dr. Hvad beträffar Frih. Palmstjernas förslag, som här af flere talare blifvit förmodad!, så tror jag, att detta förslag bestämdt leder lill misshushållning. Alt här nu föreskrifva, att Regeringen icke får påbörja någon fängelsebyggnad, hvilken icke med nu beviljade auslag kan fullbordas, skulle till den grad binda Regeringen i sina byggnadsföretag, att den icke kan laga i beräkning alla de förhållanden, hvilka eljest kunde leda till besparing. Vi se Den 22 Maj. 97 se af K. M:s nåd. propos., ali del fordras lill fullbordande af de påbegynla fängelsebyggnaderna en summa af 1,400,000 r:dr inöfver hvad som förut är beviljadt. Vi veta således pä förhand, alt dessa 600,000 r:dr icke räcka till, utan vi måste vara beredda på, att vid en kommande riksdag lemna ytterligare medel för samma ändamål.
Två rader stora fantasiknappar (3 i hvarje rad) pryda lifvet, som knäppes i sidan. Den breda kragen likasom de bröstutskärningen omgifvande revererna och ärmarnes uppslag äro af gulgrönt siden. Hatten, hvars brätte är uppböjdt, göres af grå filt med bandklädsel i samma färg samt röda plymer. Lång kappa. Kappa a f sidenrips. Kappan af svart sidenrips förses med pelsfoder och göres baktill åtsittande, framtill med en veckad isättning, hvilken företer smala röda tvärstreck på svart botten. Kappans sidostycken, hvilka på samma gång bilda ärmarne och begränsa isättningen, prydes i den främre kanten till hela sin längd af snörmakeriarbete. Hatten, hvars form synes af afbildningen, göres af svart sammet och garneras med ett sidenbandarrangement i samma färg samt högröda plymer. Kjolen göres i form af en bred volang af grå- och rödmönstrig etamine, öfverklädningen deremot i redingoteFig. 1. Hatt a f filt. Den framtill med bredare, baktill med smalare brätte form af röd plysch, och skola dess långa skört, som figuren förtydligar, uppförsedda hatlen är af brun filt. Undersidan af brättet kläde3 i kanten med en skäras baktill och på sidorna. Det af grått siden förfärdigade bluspartiet, hvil6 centimeter bred crémefärgad bård af fjädrar. Ett slöjarrangement af bruna ket kompletterar öfyerklädningens framdel, sammanhålles vid lifvet af de tv: " skärpändarne med metallhakar samt fortsidenband och créme-färgade fjäderaigretter sätter der nedom, deladt i midten, sonbildar klädseln, hvilken fullständigas af ett slags garnering på kjolen ända till bandändar, som hänga ned baktill från dennas underkant. Dessa garnityrdela; hattbrättet, samt af bindband. hållas samman och fastade vid kjolen ge nom små veckade tygbitar. Jacklif a f siden. Lifvet göres af rödt satin merveilleux. Framstyckets Fig. 9. Bulgarisk c a p o t e.
— Sc. 3. Circeji fader, som fått brefvet, lofvar sända penningar. — Sc. 4. Circejus, i sällskap med Miles och Scriba, möter Palladius och begabbar honom. En femradig latinsk kör till Akademiens ära slutar akten. Mellanspelets tredje akt. Fogden kommer till Tubbe och Nimmergodt att utkräfva skatt, men emottages med hugg och slag. Femte akten. Circejus, som råkat i gräl med sina supbröder, blir af dem körd ut ur källaren och ångrar, att han ej följt Palladii råd. — Sc. 2. Soldaten, köpmannen och handtverkaren prisa en hvar sitt yrke, likaså göra hofbussen och skrifvaren i 3:dje scenen. — Sc. 4. Palladius klagar öfver sin fattigdom; Negligentia vill fresta honom med Circeji exempel, men han blir fast, går till professoren och begär råd och hjelp. Denne lofvar honom stipendium. — Sc. 5 Circeji fader och moder, som kommit under fund med sonens laster, klaga och önska sig döden. En latinsk kör på Sapphiskadonisk vers till de nya magistrarnas ära slutar akten. Mellanspelets fjerde akt. Fogden kommer åter till Nimmergodt och Tubbe och erinrar dem om den förra undfägnaden. Tubbe. ”Käre Husbonde iagh har ondt i mit öra, Jagh hörer ey hwadh ord i nu här föra. Nimmerg. Käre Husbonde wij eder ey kände, Wij wiste ey hwart edert ährande lände.” Men då Prætor härtill genmäler: ”Horer bonden hwilken en skälm, Bättre iagh rister tigh Grå hielm. Nogh mins iagh wäl tin rustiga yx, Och at iagh en gång med tigh högz,” svarar Tubbe, som nu mera icke är döf, ironiskt: ”Håller til godhe, ty i wore så snar, Husbonden skulle bleffwet een stund qwar: Förty tå begynte wij slå vpp therför Husbonde tunnan såsom eder bör.
Huru som helst, var den unge äkta mannens ställning o c h hans förhållande till den öfriga familjen allt annat än afundsvärd, och det behöfdes år, innan hans ridderliga sinne och hans smak för allvarliga studier kunde bana honom väg till ett rum i de kungliga slägtingarnes hjertan o c h i deras aktning. Prinsessan Louise är ganska talangfull. H o n egnar sig med mycken framgång åt både målning o c h skulptur. Något svärmiskt anlagd har hon alltid varit, varm och häftig i utbrottet af sina känslor, o c h icke sällan låter hon de senare råda öfver förståndet. Man på- står, att hon, som passioneradt älskar sin make, är ytterligt svartsjuk, och att detta är orsaken, icke blott till stor sorg för henne sjelf, men också till många häftiga uppträden mellan makarne. En dag kom en af hennes svägerskor, enka efter den redan 1884 aflidne hertigen af A l - bany, pä besök till prinsessan Louise, som då var alldeles förtviflad o c h gråtande förklarade, att det icke fans någon fläck på jorden, der hon kunde finna lugn. » utropade hon. » D å först skulle j a g kunna vara lugn o c h lycklig, ty då skulle ingen kunna locka hans hjerta ifrån m i g. » Hertiginnan af A l b a n y svarade ingenting på denna utgjutelse. H o n tog blott sin svägerskas hand o c h sade: » Följ m i g! » D e båda damerna stego upp i hertiginnans vagn, som på gifvet tecken stannade framför hertigens grafvård. Den unga enkan såg med vemodig blick på sin svägerska. : A f de lägre klasserna i England var prinsessan L o u i s e nästan tillbedd, och ehuru visserligen en handfull radikaler motsatte sig begäran o m hemgift åt henne, fans det dock, såväl i parlamentet som inom pressen o c h hos allmänheten en ofantlig majoritet, hvilken uttalade sig till förmon för den kungliga prinsessan, då hon, följande sitt hjertas böjelse, äktade en undersåte visserligen, men en adelsman af urgammal adel och rang. Hans far var, som bekant, den skotske hertigen af Argyle.
Men qvinnorna, som skola låtsas vara mätta, lemna sin mat nästan orörd, och när grannflickan obligerar, svara de: »Syster, tack, iagh hafver ätit väl». Så kommer Bacchus stånkande in med silfverbägare och glas och dricker »Danmanoch Danquin-skåål». Nu går vinet och ölet kring bordet, och flickorna varnas af poeten att ej förtära ett helt »spijsöhls kruus i sokker och renst vijn», ty det kan bekomma dem illa. Pokulerandet fortsättes, så länge man sitter stillsamt och stadigt på bänkarna kring bordet. Vid midnatt röra musikanterna på strägarna, och dansen med kurtiser och favörer begynner. Slutligen lemnar man dansplatsen, och Hymen drar »sparlakanen igän», »ok innan åhre går omkring», de »läre vara trij.» Man läser än i dag med nöje denna glada och sansade idyll, men det är dock en lång väg mellan den och Bellmans genius. Lucidor besitter hvarken hans dramatiska kraft att med få drag upplysa hela scenen eller hans rikedom på fullt utpräglade personligheter. Hvarför blef här ingen Bellman? Svaret kan ej blifva något annat, än att hänvisa på den, med tanken aldrig mätbara hemligheten af skaldestorhetens olika grad. Ty en så väldig originalitet som Bellmans under kung Gustafs soliga tidehvarf födes sällan. Hos Lucidor finnes den icke. Äfven i ett annat tillfällighetspoem, som dock innehåller åtskilliga metriska knaggligheter, har man funnit likhet mellan honom och Bellman. Det är det enda stycke, som Sondén anser läsvärdt af alla hans bröllopsoch griftqväden. Alla känna vi den store skaldens sätt att måla nordens sommar och natur. Men den äran kan ej förnekas Lucidor att i sin »Berg-råårs eller Nymphers chor» hafva haft en aning om det stämningsfulla sken, som mer än hundra år senare Bellmans poesi skulle utgjuta öfver Djurgårdsstränderna och Mälarens mångbesjungna sjö. Det är ett af dessa sommarlandskap, som endast Norden eger, då det smyckar sig desto ljufvare som den kulna hösten ej är långt borta.
Skulle någon ha, så vore det hon. » Och så nalkades julen. Det blef så mycket utgifter, som det alltid blir den tiden. Man måste ja ha litet snyggt, och fru Nykvist hade för ingen del mycket att ta af. Litet fick man väl lof att underhålla huset, om det inte alldeles skulle förfalla, och litet mera mat än vanligt måste man ju ha till helgen, ifall någon skulle helsa på. Man fick väl lof att någon gång se sina vänner, när man själf var bjuden både här och där. Och det där trefliga teköket, som hon gått och sett på i bodfönstret i tre månader! Det må man då medge, att till julen kunde hon då kosta på att ge sig själf en present, så mycket måtte man då ha rättighet till, när man inte spenderar mera på sina nöjen, än hon gör!! Ja, det är märkvärdigt, hvad de där helgerna ta pengar. Bara tvätten blir ju ett helt kapital. » Stackars Anna, men vänta bara till nyåret » Men hur det var så gick nyåret oeh så gled året så småningom vecka efter vecka för fru Nykvist som för andra, med små dagliga bestyr till sitt slut. Ibland kom där cn hastig tanke: » Ja, nästa vecka. det skall då bli s ä k e r t. » Emellertid sträfvade » stackars Anna » i sin utkant af den lilla småstaden natt och dag för sig och barnen, utan aning om, hvilken sköld hon var mellan mänskligheten och fru Nykvist, som fortfarande vid förekommande fall till sin egen och andras belåtenhet begagnade trollformeln: » Jag har en syster! » Amanda Kerfstedt. V i d middagen var hon långt ifrån så glad som vanligt och blef nästan lika otålig, när lilla Signe kom och kysste henne, som när Karl knöt upp hennes förklädsband. Hon ville vara i fred, och hon hade beslutit en sak: att antingen rädda familjens anseende eller också inte vara med och se på, när det gick förloradt. I den vägen gjorde hon också två försök. Det första utfördes en stund, sedan de stigit upp från bordet. Skiss af A n n a Wahlenberg i ä ' bortbjudna i kväll, » sade grosshandlarn, i det han kom ut från sitt rum sysselsatt med att knyta nattrockskordongen om lifvet.
Man har såsom skäl för bifall till ifrågavar:de Betänk, omtalat den petition, som blifvit lill K. M. afgifven och man liar trott att B. St:r borde lemna ytterligare stöd åt denna petition. För min del, utgående ifrån de åsigter hvarmed jag tog mig friheten börja, skulle jag tro att dä en sådan petition blifvit inlemnad till Regeringen, är det så mycket angelägnare att R, St:r afhålla sig ifrån hvarje opinionsyttring. Må vi tryggt öfverlemna'denna åtgärd åt Styrelsen, som bättre än någon af oss kan öfverskåda förhållandet i riket på det hela. Fordrar behofvet en undantagsåtgärd, så vidtages den, och Styrelsen bör i detta fall vara obehindrad och icke erhålla någon påtryckning ifrån R. St:r. Man har här yttrat en fras, som visserligen var beräknad på att anslå, nemi. att hungersnöd kan vara att befara. Jag tror likväl att innan man framlägger sådana fraser, bör man förete bevis derför. Nu hafva vi icke bevis ifrån någon ort i riket att hungersnöd visat sig eller ens att det är någon anledn. att befara deu. Det kan visserligen inträffa inom en mindre kommun, att brist kan upstå, men del tillhör Läns-styrelserne att för de trakter, der sådant kan komma ifråga, anmäla detta förhållande, och medel linnas då att afhjelpa det, just de medel som Frih. Sprengtporten omtalat, hvilka medel hafva sin källa ifrån tullen på spanmål. Man har här yttrat att det är för att tillfredsställa opinionen i landet, som man skulle vidtaga den äskade åtgärden. Jag tror för min del att R. St:r icke böra rätta sig efter skriket, utan att R. St:r böra jmoget pröfva huruvida denna åtgärd verkligen är nödvändig. Ar den det, så bör man bifalla; är den det icke, så bör man afslå Betänk., utan att göra afseende på huruvida skriket röstar för den föreslagna åtgärden. Man ilar här yttrat, och detta torde vara det hemliga skälet för Betänk, att man önskade ett beslut om fri import af spanmål Den 18 Mars e. m. 313 för att vara säker på att icke något export-förbud skulle komma ifråga.