Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man kan visserligen inse, huru en längre tids utöfning saf högsta magten,. men icke, huru en till kort lid inskränkt skulle kunna locka till brottsliga medel, for att komma i besittning af en sådan magt; och Utskottet skulle derföre, med tryggt medvetande, hafva föreslagit ett Grundlags-stadgande af ofvannämnde syftning, i fall frågan angått Sverige allena. Men förhållandet är nu icke sådantFörmyndarestyrelse, sorn under Konungs minderårighet styr Sverige, styr ock Norrige; och den skall väljas af både Norrska och Svenska folkens representanter. Ett stadgande af nyssnämnde beskaffenhet kan derföre ej antagas i Sverige, utan att det på samma gång antages i Norrige; och Utskottet måste derföre inskränka sig till en hemställan, huruvida Riksens Ständer skulle anse lämpligt, att hos Kongl. Majit anhålla, det Kongl. Majit täcktes för Svea Rtfees Ständer och Norriges Stor-Thing i ofvannämnde afseende föreslå, livad Kongl. Majit tinner böra under Konungs minderårighet lända till Thronens säkerhet. Utskottet skulle likväl tro sig hafva brustit i sin pligt, om det vid detta tillfälle inskränkte si? till den uppgifna frågan, och med tystnad förbig inge de svårigheter, och, Utskottet vägar tillägga, de vådor, hvilka vid val 16 Constitutions-Utskottets Memorial, N.'0 63. af förmyndare under Konungs minderårighet kunna uppkomma i följd af det lösliga sätt, hvarpå denna fråga i Riks-Aden af d. 6 Augusti 1815 behandlas. Väl eger Utskottet sig bekant, att Kongl. Maj;t förordnat en Comité af Svenska och Norrska män, till öfverläggning om åtskilliga, Sveriges och Norriges unioriella förhållanden rörande, ämnen; men saknar all närmare kunskap om hvilka dessa ämnen äro, och har således icke trott sig, i den förhoppning, att äfven de nämnda svårigheterne deribland förekomma, höra här lemna frågan derom alldeles å sido.
St. Brot. i856 & 1857. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 3 11 ti/l. 1 2 Stuts-Utskollels Utlåtande N:o 77. utom tillkännagifva, att vid behandlingen af de under denna Hufvud-lilel förekommande frågor, Utskottet, i följd af erhållen remiss, äfven tagit kännedom af elt hos Ridderskapet och Adeln utaf Grefve Anckarsvärd, C. //., afgifvet anförande, innefattande anmärkningar och påminnelser vid den Nådiga propositionen, i hvad densamma angår ifrågavarande Hufvud-titel, äfvensom af den diskussion, som i anledning deraf hos bemälda Riks-stånd uppstått. I LandtJörsvars-Deparlemcn tel. l:o lili högstberörda Nådiga proposition har Kongl. Majit äskat, alt nuvarande aflöning för Departementets Chef, 10,500 R:dr, malte med 4,500 R:dr förhöjas lill 15,000 R:dr R:mt. Utskottet erkänner billigheten deraf, alt, under nuvarande förhållanden, äfven bemälde Departements-chef, lika med andra statens embetsman, kommer i åtnjutande af löne-förhöjning, och tillstyrker, att den begärda anslags-lillökningen med 4,500 R:dr Runi må af Rikets Ständer beviljas. 2:o Enligt det af Departemenls-chefen afgifna och i bilagan N:o 3 lill Kongl. Majlis Nådiga proposition intagna, af Kongl. Majit till alla delar gillade, betänkande (pag. 53) saint deruti åberopade förslag till aflöning för embetsoch tjenstemän jemte vaktbetjent inom Departementets liansli-expedition (tabellen litt. C. c.), skulle förhöjning af expeditionens nuvarande anslags-summa, 24,158 Ridr, erfordras med 15,442 Ridr, hvilket belopp Kongl. Majit derföre af Rikets Ständer äskat.
De ropa, men der är ingen hjelpare; till Herran, men han svarar dem intet. Jag skall sönderstöta dem såsom stoft på jordene; såsom träck uppå gatone skall jag göra dem till mull, och förströ dem. Du hjelper mig ifrå det trätosamma folket; och bevarar mig till ett hufvud öfver Hedningarna. Det folk, som jag intet kände, skall tjena mig. De främmande barn försaka mig; men desse lyda mig med hörsam öron. De främmande barn äro försmäktade, och brytas i sina bojor. Herren lefver, och lofvad vare min tröst; och varde upphöjd Gud, mine helsos tröst. Gud, som gifver mig hämnden, och kastar folk under mig; Han förer mig ut ifrå mina fiendar, och ifrå dem, som sätta sig emot mig, upphöjer du mig; och ifrå vrångvisa män frälsar du mig. Derföre vill jag tacka dig, Herre, ibland Hedningarna, och dino Namne lofsjunga; Den der stor salighet bevisar sinom Konung; och gör väl med David sinom smorda, och med hans säd i evig tid. Dessa äro de sista Davids ord; David, Isai son, sade: Den mannen sadet, som för en Jacobs Guds smord uppsätter är, och en lustig Israels diktare. Herrans Ande hafver talat genom mig, och hans ord är skedt genom mina tungo. Israels Gud hafver talat till mig; Israels tröst hafver mig tillsagt, den der råder öfver menniskorna, den rättvise rådanden i Guds fruktan; Såsom ljuset är om morgonen, då solen uppgår bittida, utan moln; och af skenet efter regn växer gräs upp af jordene. Ty ingen ting är för Gudi såsom mitt hus; ty han hafver gjort ett evigt förbund med mig, i alla måtto visst och fast; ty det är all min salighet, och all lust, att intet så växa skall. Men den ogudaktige Belial skall varda alldeles utrotad såsom törne, så att man intet behåller deraf. Och om någor antastar dem, skola de med jern och spets platt förderfva dem; och man skall uppbränna dem med eld i deras rum.
Om således något förslag i detta ämne skall blifva hvilande till nästa riksdag, skulle jag önska att, i stället för det förslag Const.Utsk. framställt, följande redaction finge hvila på bordet till afgörande vid nästa riksdag: — ”tjene till efterlefnad, såvida icke ändring deri vinnes genom ny markegångssättning, som, till rättelse af hvad i den förra är öfverklagadt, blifvit, i den ordning R. St. föreskrifvit, anbefalld att inom districtet förrättas af RiksSt;ns deputerade. ” Jag tror man gerna kan tillåta Ständerna att uppdraga åt en central-auctoritet att afgöra, huruvida en förnyad pröfning i orterna skall ske, och för min del skulle jag gerna vilja låta Kammar-colhm fortfara att vara den auctoritet, som derom ägde förordna. Det angelägna är, att denna pröfning, så snart siffran skall ändras, förrättas i orterna. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Lika med de ledamöter, sorn redan yttrat sig, anser jag det vara nödigt att en förnyad pröfning må kunna ske af de mai kegångssätt - Den 19 Augusti e. m. ningar, som i orterna göras. Om man icke ägde utväg tili besvärs anförande, så befarar jag, att man, när några år hade gått om, svårligen skulle få några aktade personer, som ville åtaga sig markegångssättningen. Denna befattning skulle genom den ovilja, sorn komme att riktas emot deu ena eller andra ledamoten, allt efter som hail yrkat höjning eller sänkning i prisen, blifva så förhatlig, alt något hvar skulle tveka att åtaga sig den. Detta hinder är för närvar, till en stor del undanröjdi just genom möjligheten att söka ändring i markegångssättningen, i följe hvaraf oviljm icke ensamt drabbar dem, som försl haft med saken alt skalla. ■Nu, då en förändring är i fråga, hör naturligtvis, såsom Hr von Rosen sag', det vara bestämdt uppgifvet hvad man skall sälta i stället för det gällande, och icke blott sägas såsom förslaget innehåller: ”i den ordning R.
Denna målning af förhållandet lärer icke af någon kunna bestridas, som ägt tillfälle att, på närmare håll inhämta erfarenhet härom, och jag, för min del inser icke någon tjenligare utväg, till afhjelpandet af detta ondas framtida tilltagande och betryggandet af hvar-, je medborgares och serdeles landsbygdens innevånares säkerhet till lif och egendom, än att Rikets nu församlade Ständer hos Hans Maj;t Konungen i underdånighet anhålla att, antingen igenom underhandling med de Regeringar, som hafva deportationsställen, eller på hvad sätt, Hans Maj;t för tjenligast och minst kostsamt finner, det mi tillåtas oss alt få deporterade alla nu i fästningarne befintlige, till lifstidsfängelse dömde brottslingar och alla, som hädanefter för grofva brott af rån eller mord, eller itererade stölder, dertill blifva dömde. Den 6 Februarii. Må hända, att någon häremot skulle vilja invända, att den till lifstids fästning redan en gång dömde brottslingen, icke lagligen bör kunna åläggas an ny straffdom, deportationen' men utom det, att den till lifstidsfästning döm-, de våldsverkaren, bör kunna anses som en från samhället utesluten medborgare ®ch att Kornung och Stander böra anses äga rätt, att från ett lifstidsförvaringsrum förflytta honom till ett annat ännu säkrare, talar ett änwu starkare motskäl till försvar af mitt förslag: En sådan deposition är icke en ny straffdom; tvärtom snarare ett slags nåd eller mildring; ty i Englands och Hollands deportationsplatser erhålla desse missdådare på nytt friheten att utkomma, arbeta och om de vilja förbättra sig, att åter, i ett annat samhälle, der deras förra brott äro okände, kunna uppkomma till ett välstånd, som inom Svenska fästningsmurarne skulle blifva dem omöjeligt. 1 händelse Högloflige Ridderskapet och Adeln skulle täckas gilla detta mitt förslag, torde det tillåtas, att detta mitt memorial, med de öfrige RiksStånden må blifva communiceradt och sedan till vederbörligt Utskott re$ mitteradt.
Åtkomstbandlingarne skola ingifvasi huf. vudskrift, men skulle Låntagaren åstunda att återtaga hufvudskrifterne, böra behörigen vidimerade afskrifter af de samma i stället till Directionen aflemnas. Protocollsuidrag eller bevis, som af HäradsRätt eller annan Domstol afgiives böra vara med Rättens eller Domarens vanliga sigill försedt, äfvensom å enskildt mans betyg, bör finnas under namnet utsatt utgiivarens tjenst eller yrke, jemte sigill derunder. När lån utur någon af Cassorne åstundas, skall skriftelig Ansökning derom göras hos Directionen, hvarvid bifogas de säkerhetshandlingar, detta Reglemente föreskrilver och hvilka äfven i ansökningen böra finnas upp - 46 T)en. 5 October r. m. räknade. Bevis öfver ingifvandet meddelas af RiddarhusSecreteraren då sådsnt äskås. 7 §• Om Directionen finner Lånehandlingarne fullständige och den erbjudne panten fullgod samt bifaller länet, utässigneras antingen hela summan eller delar deraf, i den mohn pennin» gar i Cassan äro att tillgå, för att Låntagaren eller dess lagligen antagne Fullmägtige tillställas. Afslås gjord anhållan om lån, äge Lånsökanden sina handlingar återtaga. Samma rätt äge äfven den Lånsökande, hvars anhållan blifvit bifallen, ehuru penningar ej genaät kunna erhållas, . om denne sedermera icke skulle finna sig belåten, att afvakta den tid, da lånet kan utbetalas. 8 §• Hvarje Lånsökande erhålle lån i den ordning han sig anmält och fått sine handlingar prölvade samt godkände. Skulle på en gång tvenne eller flere sig anmäla, erhålla den eller de företräde, sorn minsta sutnman äska. Äro summorne lika, blifve då den först hulpen, som bäste pantén bjuder. Inträffar den händelse, att Adelsman och ofrälse person på samma gång söka lån, äge Adelsman företräde. Dun 3 Odder e, m, 47 9 §•
Men endast sådana afkomlingar vor0 liartill Bgnade, som vor0 födda i ett under religioneiis h#lgd och med vissa cerenionier afslutadt aktenskap; i händelse af barnlösliet i äktenskapet, gjorde dock en i en viss religiös forin verkställd adoption till fylles för ändamalet. Sedan staten iippst %tt genoin en förening af flere familjer, föreställde maii sig denna i närinaste analogi med en familj; dess alla medlemmar anshgos liarstanima fran en gemensam ättfader, för kvilken inan fick ett namn genom a t t bilda e t t personnamn af folkiiairin. Staten hade sina gemensamma gudar, Iivilkas dyrkan, om den skulle uppfylla sitt iiiidainål a t t tillförsakra samhället de högre väsendenas skydd, icke fick utöfvas af andra än verkliga statsinedlemmar, d. v. s. siidana som vor0 födda af en borgare och en borgariiina i ett med de bestamda religiösa formerna afsliitadt aktenskap. Det var darföre både ur statens och familjens syiipiiiikt af högsta vikt a t t medborgarlies blod h611s rent och. fritt från all blandning ined fränimande fulk. Hos athenarne synes särskildt den nu skildrade uppfattningen af familjen och staten Iiafva synnerligen segt bibehiillit sig under deras framåtskridande till en hög grad af civilisation. Det ar måhända icke för djärft att i denna omständighet se en bidragande orsak därtill. att det athenska folket uppnådde en så hög grad af .både politisk makt och andlig odling, ty historien synes visa, att de folk gå längst, som på samma gång de hafva öppen blick for nya förhållandens kraf, ändock bara aktning för det häfdvunna, sarskildt på familjelifvets område. Jämte atlienarne må romarne och i nyare tider engelsmannen tjäna som exempel.
hygglig gammal präst och sutto på skinnsoffan i hans snusdoftande sanktum samt hörde på hans omständliga, älskliga tal från hans skrifbords-plats vid bokväggen, medan jag undrade om det var ur de dammiga kyrkofäderna i skinnband eller den anspråkslösa handboksoch lärobokslitteraturen eller möjligen ur de många delarne af Repettis lexikon öfver Toscana, som han hämtade sitt milda frisinne och kloka deltagande. En annan kväll gingo vi till en huslig familj, som alltid var att träffa hemma. Familjen satt kring lampan i salen och tycktes ha trefligt, men för min skull fördes vi in i en iskall » salolto buono » där man fick stå i mörkret, medan de letade efter tänstickor och sedan sitta sin timme i ytterkläderna. Men de voro professorsfolk, väl underrättade och intresserade i allt, som rörde universitetet, flickan spelade salongsstycken briljant väl; professorn kom in en stund för att hedra, eller mönstra, utländskan och talade om sin studietid i Wien med en om De Amicis påminnande irnpressimistisk liflighet, som jag rätt ofta träffat på hos italienare ... Det förstås, innan visiten var slut, voro de åter inne på dessa kommunalintressen, i hvilka hela den sienesiska republikens fädernestadskärlek och partistridigheter ännu tyckas fortlefva. Åter en annan kväll gingo vi till ett gammalt borgarhus, ett af dem, som afton efter afton samlade hos sig samma krets af gamla släktingar och andre familjevänner, hvilka nu en gång fått vana att komma till dem samt af hyresgrannarna i huset, manliga och kvinliga, hvilka kommo in, med sin » scaldino » (fyrfat af lera) i handen, och deltogo i aftonkretsen som en gifven sak. Bland dessa väckte det ändå en viss undran att se flickorna föras med och tidigt invigas till detta lif af prat. Någon gång hade dessa flickor en liten virkning med sig, annars förekommo ej handarbeten, men väl ibland lotospel och enkelt kortspel med mycket begagnade kort, uppgiften var dock alltid att vänskapligen dryfta dagens händelser. Det » verkade medeltid », nästan lika mycket som promenaden, att se huru tydligen det var en vana för inbyggarna af samma hus att afsluta dagen med prat i grannlig sämja.
St. inhemtat, att dylika lägenheter utgöra endast fyra stycken, nemi, Orlunda Pastorat till Wadstena Skola, Ekers till Örebro Skola, Barnarps till Jönköpings Skola, samt Hyllie och Bunkeflods Prasbende till Malmö Skola, hvilket sistnämnde Praebende dock redan för everldeliga tider är vordet Malmö Skola afhändt, ulan att den lill Skolan derifrån utgående årliga afgäld, i penningar per medium beräknad till 22f> R:dr 3G sk., af behofvet påkallas såsom löntillökning för Kyrkoherden vid berörde Pastorat. R. St. inse väl rigligheten af den grundsats, hvarpå förslaget om indragning af SkoiPi •aebenden livilar; roen så länge Skol-Staten icke kan , på annan lämpligare väg, beredas några större tillgångar, hvilkas behöflighet ådagnlägges, bland annat, deraf, att, enligt nu gällande lönings-stat, Rectorer vid högre Lärdoms-Skolor i allmänhet icke åtnjuta högre lön än 720 R;dr, hafva R. St., för deras del, trott frånskiljandet af nämnde fyra Praebenden icke vara af någon väsendtlig nytta, men väl medföra åtskilliga olägenheter; hvadan och enär R, St. ansett tiden ännu icke vara inne för verkställigheten af Expeditions-Utlot tels Förslug till ural Skrifvelse N.-o 326. förslaget om Praebende-pastoratens skiljande från Skol-sysslor, R. St. skolat liil E. K. M. i underd. hemställa, att, vid hvad derom nu är förordnadt och gällande, må ännu tills vidare förblifva. Beträffande sedermera de af Consistorierne i Westerås och Götheborg, under Litt. a och b, upptagne framställningar; så hafva R.
A andra sidan åter har, af denna Banquens utlånings-rörelse , på samma gång visat sig anledningar till nästan större förluster, och ostridigt till flere besvärligheter och rättegångar, än af alle de öfrige låne-understöd för enskilde, som blifvit ifrån Banquen beret! de. Statsoch Banco-Utshotlens Utlåtanden'. nx I betraktande häraf, och då äfvenledes förekommit, dels den till omöjlighet gränsande svårighet, som Utskotten, vid närmare öfvervägande af ämnet, funnit ej kunna förnekas, att, utan de otjenligaste förhållanden emellan enskild näringsdrift och allmän uppsigt deröfver, på något sätt binda de medel, som under namn af odlingslån utgå, till användande endast för det ändamål de blifvit utgifne; dels att uppmuntrandet af jordbruks-näringens framsteg, lämpligare än genom lån, onekeligen sker genom beredd ökad och fötmonlig afsättning å de producerade varorna, eller genom omedelbara Statsbidrag till understöd eller belöningar; halva Utskotten ansett sig icke kunna tillstyrka ett ytterligare fortsättande af detta sätt för Banquens utlåningar, dock utan att rubba de förhållanden, enligt hvilka en del af Banquens tillgångar redan till sådant ändamål finnas begagnade; och föreslå således, alt inga nya odlingslån böra från och med nästa år utgifvas, men inbetalningen af de redan utgifne fortgå i enlighet med de förut stadgade, och vid sjelfva länens utlemnande fästade, vilkoren. I afseende på användandet af de capitalafbetalningar, Sorn å redan utgifne odlingslån ingå, hafva Utskotten ansett sig först böra afvakta Riksens Ständers Beslut i förevarande fråga, innan de framställa det förslag, sorn i detta hänseende enligt Utskottens tanka skulle vara det lämpligaste.
Jag vore glad, om jag kunde göra någonting. Men hvad? Ingenting kan göras, käre Atte, ingenting. Mitt lif är nu en gång forstördt och kan inte bli lappadt ihop igen. Jag reser om en månad, se'n jag samlat en smula krafter, så jag kan komma till Finland. Det är alltihop. Resa, utan Carl? Men det kan du väl inte? Jo, jag kan det! Jag trodde, att... Att det förestod mig något? icke sant? Atte såg ned, återigen litet brydd. Ja, jag hörde, att du... Det var sant, det du hörde, men det är det inte! Vi trodde för några månader se'n, Carl och jag, att vi skulle bli nog lyckliga att få ett litet barn. Men för några veckor tillbaka, då jag såg och hörde och förstod... För första gången darrade hennes röst en smula. Men hon hämtade sig snart och fortfor: Då jag förstod, hur det var, då blef jag så upprörd och kunde inte beherska mig! Jag grät och sörjde, och det var mitt eget fel. Alltnog, jag blef sjuk och hela vårt hopp gick om intet. Ännu kan jag inte resa, jag har inte öfvervunnit det och inte återfått krafterna. Men doktorn tror, att om tre à fyra veckor Och hvad säger Carl? Den Carl, den Carl, ack! hur kan han? Han har icke ens brytt sig om att höra efter hvad som felats mig. Han har nästan glömt, att jag fins till. Han tycker för resten liksom jag sjelf att vi inte passa för hvarann. Han ser mig icke mer, om han också har mig framför sig. Och det är knappt fjorton månader sedan vi vigdes, lyckliga och sälla. Atte skakade på hufvudet. Han hade icke mer ord, så grep honom vissheten om denna verldens ondska. Slutligen kom han på en idé. Du misstar dig kanske, alltsamman är kanhända ett litet ledsamt missförstånd. Hon nickade långsamt med hufvudet. Ett litet missförstånd! Om det så väl vore! Jag gick en gång, sjuk och svag som jag var, efter honom, då han sagt, att han skulle gå till klubben, för att hinna upp honom och be honom om förlåtelse för att jag varit ... nå, det der förstår du inte. Emellertid gick han icke i den riktningen, utan åt motsatt håll.
Af sådan beskaffenhet anser jag anmärkningarne, som Usta, 3:dje, 4:de, 5:te och 6:te punkterna omförmäla, och 48 Konstitutions-Utskottets Memorial, IV:o 6. företer dessutom anmärkningspunkten N:o 3 den besynnerliga omständighet, att en Konungens rådgifvare ställes till ansvar för en åtgärd, vidtagen i full öfverensstämmelse med ett af Konung och Ständer vid sista riksdag gemensamt fattadt beslut. Af dessa skäl reserverar jag mig emot lista, 3:dje, 4:de, 5:te och 6:te anmärkningspunkterna —■ och instämmer, hvad den 2:dra angår, i Herr Tersmedens anförande, samt med Doktor Reuterdahl i lista, 3:dje, 5:te och 6ite“. Herr Biskop Holmström, som icke biträd! någondera af de nu hos Rikets Ständer, enligt 107 § R. F., anmälda anmärkningspunkter, har förklarat sig till alla delar instämma i Domprosten Rcuterdahls reservation, äfvensom i den af Kapiten af Petersens och Professoren Lindgren emot en del af dessa punkter framlagda motbevisning. Likaså delade Biskopen den af sistnämnde reservant utvecklade mening om Konstitutions-utskottets obefogenhet, att, med åberopadt stöd af 37 § 2 mom. R. O., utöfver instruktionen i lista mom. af 29 § uti samma grundlag utsträcka sin motionsrätt. — Hvad de 3:ne mot Konungens rådgifvare i kommandomål riglade anmärkningspunkterne serskildt beträffar, ville Biskopen tillägga, det han ansett dém äfven af det formella skäl obefogade, att denne rådgifvare, ehuru nämnd i 106 § R. F., icke finnes i 107 $ upptagen, — ett bevis, att den konstitutionella ansvarigheten för rådslag i kommando-ärender, till hvilkas bedömande vissa speciella, i Riksens Ständers utskott sällan befintliga, insigter erfordras, af grundlagens stiftare ansetts tillhöra endast riksrätts lagenliga pröfning, icke en ofta nog vanskelig opinions domslut.
Under åren 1846 och 1847 fullbordades ock, med bidrag till adelar af staten, vägomläggningen emellan Wexiö och Alfvestad samt sänkningen af Nottebäcks backar, Skrufoch Lekare-liden. lill understöd af allmänna medel är anmäldt det för orten högst vigliga, i min sednaste berättelse omförmälda, af kapten Backlund uppgjorda, förslag till vägomläggning emellan släderne Wexiö och Carlshamn. Få företag äro för denna ort så vigtiga som detta. Skälen dertill äro af mig förut utvecklade, men det är min pligt, alt äfven i denna berättelse derå fästa Eders Kongl. Maj.ts synnerliga uppmärksamhet. 5 Allmogen inser nu mer än väl nyttan af vägförbältringar, och bör jag, såsom exempel på dess benägenhet derför, icke undgå att nämna, hurusom Kinnevalds härad af räntan å häradets enskilda kassa, bildad genom försäljning af 2:ne härads-allmänningar, årligen använder omkring 1000 R:dr R:gd lill backars borttagande. Invånare. Länets folkmängd, som, enligt sista Femårs-berättelsen, utgjorde 121,451 personer, uppgick 1847 till 128,411 personer af båda könen, deraf 55,505 mantalsskrifne och 72,906 skattfria. Denna folkökning under 6 år torde böra tiliskrifvas dels fortfarande fredslugn, dels ock ett långvarigt skydd från farsoter och i främsta rummet de i föregående berättelser angifne jordafsöndringar och tidiga bosättningar. Under goda år, då brödfödan och arbetsförtjenst ej saknas, afhöres ingen egentlig nöd för lifsbergning, och oaktadt öfverflödig tillgång på arbetare, är det ofta med svårighet man, efter bördiga skördar, kan förmå desse backstugosittare, att emot hög dagspenning, verkställa arbeten. Vid inträffande missväxtår uppkommer deremot stor förlägenhet för de mindre bemedlades och arbetsfolkets bergning. Det betungande fatligunderhållet är då otillräckligt, och svårigheten att transportera spannmål lång landväg från angränsande bördigare orter eller närmaste sjöstäder har särdeles menlig inverkan på allmogens välmåga och på tillståndet i allmänhet.