Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Apollonides förklarade, att han icke önskade någon anmälning, utan att skaldestycket måtte intagas i bladet. »Intagas!» utropade redaktören och såg förvånad på skalden. »Hvad heter stycket?» »Årstiderna», tillkännagaf skalden. »Det är just icke något lockande namn,» förklarade redaktören; »smakar gammalt och förlegadt. Hvad är det gjordt af?» »Af kärlek till naturen, af tidiga morgontankar och varma eftermiddagskänslor,» svarade Apollonides som tycktes tro, att detta virke skulle vinna bifall. »Kärlek till naturen! Tankar och känslor! Ni hör till en föråldrad skola,» utropade redaktören. »Har ni användt liggande maskin eller en af de nya, stående?» »Jag har öst ur min poetiska källa, sådan hon friskt porlar inom mig.» »Det låter som ni icke vore född i vårt århundrade. Edert skaldestycke kan jag icke nytja för Senaste Timmens Nyheter.» »Då måste jag vända mig till Morgondagens Nyheter,» förklarade skalden, stucken af redaktörns sätt att bemöta honom. »Gärna för mig,» yttrade redaktören helt vårdslöst. »Men hvarken det bladet eller den Glupande Ulfven eller Ormens Tunga lära väl taga emot ett arbete som är gjordt af bara tankar och känslor.» »Då återstå mig hundratals andra blad. Den Kuttrande Dufvan skall nog icke försmå mig.» »Ha, ha, ha ! Den Kuttrande Dufvan dog af svält redan i förre månaden. Hon är glömd för länge sedan Men det gör mig ondt om er, unge man. Ni går på orätt väg, på en väg som aldrig leder till målet. Hvarför har ni icke för länge sedan skrifvit in er såsom arbetare på vår mekaniskt-poetiska afdelning? Det är, utan skryt sagdt, den bästa verkstaden i hela landet för förfärdigande af skaldestycken och där man säkrast och lättast lär sig att göra sådana.» »Det behöfver jag icke lära mig,» förklarade skalden med stolthet. »Ingifvelsens eld finnes inom mig.» »Karlen är galen,» sade redaktören till en af de vakthafvande, »men tag honom likväl med er och låt honom se, huru det går till att göra ett riktigt skaldestycke.»
Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 22 Febr. 183cn, Preste-Ståndet d. 24 Borgare-Ståndet d. 214 , . Bor.de-Ståndet d. 26 Rikets Ständers underdåniga Skrif velse} angående frågan om hyresfritt begagnande af General-Assistance-Contoirets Hus för en blifvande Lombard-Låneröreise i Hufvudstadens S. A. K. Till R. St:s Stats-U.tskott har E. K. M., under ilen 5 December nästlidet år, aflåtit Nådig Skrif - Exp. Llisk. Förslag till tind. Skrift. 243 velse, angående hyresfritt begagnande af General-Assislance-Contoirets Hus för en blifvande Lombard-LånerÖrelse i Hufvudstaden, i anledning hvaraf R. St. få, såsom svar, i underdånighet meddela, att som, enligt R. St:s redan fattade och bos E. K. M. i underdånighet meddelade beslut, berörde lius, i anseende till dess passande och IjenUga belägenhet, kommer alt inredas till Riksgä.lds-Conloirels inrymmande, med upplåtande tillika inom nämnde Egendoms local af tjenliga rum och lägenheter, hvilka genast elier framdeles blifva för Riksgälds-Contoirels behof ujnbärlige till Riks-Archivet, att hyresfritt begagnas; så, och enär, beträffande sjelfva förslaget, utom det Staten skulle komma alt belastas med en alldeles opåräknad årlig utgift till hyra för de rum, som af Riksgälds-Contoiret skulle komma alt begagnas, vill det synas mindre lämpligt, att, när åt Riksgälds-Contoiret kon anvisas Hus och Lägenheter, hvilka af R. St. disponeras, detta R.
Afl. Brukspatronen Christian Georg Robsahm von Schéeles enka, Charlotte Maria Hedberg f. 1824. Enka 1862; bor i Upsala. Hennes söner. Frans Alexander, f. 1853: Fil. Kandidat. Bror Georg Benjamin, f. 1855; sjökapten af Första klassen. Carl Christian, f. 1863. Äktenskapet är menniskolifvets dyrbaraste ädelsten, men emedan dess pris synes många för högt, har man lärt sig att efterbilda densamma med mindre ädla ämnen. Nåväl, vi tro oss genom att vända ädelstenens alla sidor mot ljuset kunna upptäcka om den är äkta eller ej, och om vi lyckas skola vi skänka den vunna kunskapen åt våra barn. Härförleden var der främmande i prestgården. Kyrkoherden begärde in punsch. Den kom, men befans vara bränvin. Gjord uppmärksam härpå svarade fr. Ågren: ”Men bevara mig väl, jag var ju nere med dunken för att kyrkoherden skulle smaka.” Hur hade han smakat? Hade han glömt punschen för hennes skull som räckte den? Der röjde hon ett besök i hans rum. Ida kunde naturligtvis icke beherska sin skadeglädje. Kyrkoherden berömde husliga qvinnor. Ågren påstod att karlarne icke värdera dem mest. Hon motsade så hetsigt att han blef ond, men vreden vågade icke vända sig emot favoriten, utan bröt ut öfver hustrun med beskyllningen att hon ingenting gör. Herr Doktor Hazelius Stockholm. Det är mig omöjligt att nu påminna mig hvad jag sände Er som prof på våra sagor, men det var väl någon af dessa tre: ”Pingsoen”, ”Skogsnuepågen” eller ”Kitta Grå”, kanske var det ”Nepir”, jag vet det ej, ty föga uppmuntrad af att mitt bref förblef obesvaradt, slog jag sagorna ur hågen, menande att de redan tillvaratagits af en skickligare hand än min, hvilket också vore önskvärdt. ”Pingsoen” lät jag emellertid inflyta i Svensk folktidning. Högaktningsfullt Ernst Ahlgren Adress Hörby. Herr Kandidat!
PÄ ALLVILLKOR. STOCKHOLM, LÖSNUMMERPRIS: 8 ÖRE. REDAKTIONSSEKR. TEL. 61 sydländska ansikte m e d de OS MIRZA R1ZA KHAN, PERSIENS h s v a å n r s m o d finskurna, iga svarta ögonen under den h ö g a MINISTER VID DET SVENSK*, s o m h a n enligt sitt l a n d s NORSKA HOFVET. ELSA LINDBERG. * Persisk mössa. KUNGL. HOFBOKTRYCKERI. in ' * (MIRZA BIZA KHAN. ÖFVER 16,1TR, DELES ÖPPEN TRÄFFAS KOMMISSIONARER OCH EXPEDITION: K L A R A S. I PERSISKE MINISTERNS ARBETSRUM. S å t. e x. m. det persiska lejonet guld m o t grönt. * Xj° " &gt; ' rA-^ JiT^r5b^ * MINISTERHOTELLET. * Munk. D e n innehåller endast persisk musik. LITEN P ILTEN PILT. honom rädd; Ljusa tankar sväfva k r i n g din b ä d d — Väx vid sång och hopp, Väx till fager Liten blomstring, rosenknopp! » pilt, se käckt han sam huru leker, Ögat t i n d r a n d e i sällglans! ej skada » Älskling m i n, v a r i c k e Det ryska kejsarhusets fotografier u p p - taga ett bord, den svenska konungafamiljens ett annat. purper kindens smeker, Aftonsolens guld hans lockar bleker, J u n i s o l, s o m l e r i skyars krans. V ä n t a, lilla m o r, MATSAL I PERSISKA Jag MINISTERHOTELLET. skall trösta dig, då j a g blir s t o r! R e d a n dess utstyrsel, det guldpressade bandet m e d sina läckra skiftningar, skulle v ä c k a en kännares förtjusning. kort!
Frågan om Sveriges sjöförsvar har under nästan ett halft århundrades tid varit så mycket afhandlad. att man möjligtvis, ir.ed deraf vunnen erfarenhet, skulle kunna för sig upgöra en plan derför. Jag fruktar dock, att de fleste, som vågade ett såd ant försök, med afseende på en något aflägsen framtid skulle misslyckas.' Krigskonsten är, såsom allt annat, i en ständig utveckling och deraf följer, att den plan man nu anser vara förträfflig, törhända måste förkastas om några få år. Jag tror derföre, att vi göra klokast, om vi med den materiel vi för närv:de ega, söka åstadkomma det högsta möjliga. Utgående från denna ståndpunkt och efter att hafva efter bästa förmåga pröfvat frågan, har jag kommit till den öfvertygelse, att Sve rige ingalunda bör frånsäga sig dess nu innehafda plats såsom en sjömakt af andra ordningen. Det finnes icke något land, som gränsar till hafskust och har sjövant folk, som icke anser sig behöfva bevarade fartyg. Jag kan framdraga exemplet af en nation, som f. u. söker att bilda sig till sjömakt under ingalunda gynnsamma förhållanden, nemi. Preussen. Detta land liar en kuststräcka, som icke upgår till -gidel af vår, men detta oaktadt nedlägger det ganska betydliga kostnader på bildandet af en ÖrlogsFlotta. Att ett sjövapen, bestående af roddkanonslupar jemte ångslupar, skulle vara ett tillräckligt sjöförsvar för Sverige, kan jag för min del ej antaga. Då jag kastar en blick på kartan och ser, att stora sträckor af våra kuster äro alldeles olämpliga för en SkärgårdsFlottas upträdande och ligga långt aflägsne från andra delar af kusten, som lättare kunna försvaras, samt då jag tillika besinnar, att Sverige icke har förmåga att skapa och underhålla en så stor OrlogsFlottn, att den kan försvara hvarje punkt af kusten, der en mäktig fiende vill företaga en landstigning, så kommer jag till den slutsatsen, att vi måste söka skaffa oss ett sjövapen, hvilket både kan biträda SkärgårdsFlottan i försvaret af vissa Skärgårdar och derjemte förmår att skydda de öpna kusterna.
I detta lilla hufvud hade alla tidens stora frågor fått sin bestämda plats; det fans icke det spörsmål mellan himmel och jord, som han icke på förhand var på det klara med. Allt tedde sig så enkelt för hans okomplicerade hjerna — sådan var hans mening, och det föll honom aldrig in, att icke hans mening var den absolut riktiga. Med en landsortsskolmästares bornerade säkerhet och en rabulists hänsynslöshet gaf han sitt inlägg i stort som smått. Han disputerade om religion och moral, dygd och last, filosofi och estetik — och när han intagit sin position kunde intet argument drifva honom derifrån. Sökte någon imponera på honom med skäl, blef Falköga endast förvånad öfver den andres dumhet; och det slutade alltid med en straffpredikan, deri orden trångbröstad, konservativ, föråldrad, idiotisk, ingingo som stående kryddor. Ty Falköga blef alltid indignerad, om någon betviflade, att hans mening var den rena oförfalskade sanningen. Herr Abraham Jakobson hade ställt sin bildning och sin begåfning till de radikala idéernas tjenst och blifvit accepterad. Hans bildning var inhemtad vid en folkhögskola, och derför ansåg han alla andra bildningsanstalter för olämpliga och irrationella. Tidens demokratiska anda hade burit honom uppe. Han timrade noveller af de gängse flosklerna, programberättelser utan lif och konst. Hans begåfning var af underklasshalt, och han trodde sig derför skapad att skildra underklassens lif. Han beundrade mästaren derför, att denne en gång dragit i härnad mot det sköna skenet; Falköga föraktade också det sköna skenet: han hade tillegnat sig alla mästarens fel, men hade intet af hans snille. »Nå — hvad säger kandidaten!» — Falköga kastade sig strax in på ämnet — »Herrlig dag, inte? Så ska’ dom ha, de reaktionäre bödlarne! Var kandidaten dernere? Jag tyckte jag såg inte?» »Nej, jag var inte der», sade Max. »Det var faen!» utbröt den lille demokraten förvånad. »Herrligt! När det enda ordet utslungades från rådhustrappan — ’Frikänd!’ det var som en gnista i en krutdurk!
Dessa jemkningar äro: att de i första perioden af det förra förslaget förekommande orden: ”när omständigheter anses dertill föranleda", blifvit, såsom öfverflödiga uteslutna; — att för gällande beslut om uppskof skall fordras alla fyra Riks-Ståndens bifall ; — alt det ej må ankomma på Ständerna allena, utan ock på Konungen, huruvida Utskott under uppskofstiden skall fortfarande vara samladt och arbeta; — att sådana Utskott ej få vara flera än tvänne; — att dessa Utskotts verksamhet icke må sträckas till andra, än vissa åt dem uppdragna riksdags-ärenden; — samt att stadgandet om suppleanters val och aflöning blifvit, såsom öfverflödigt, förbigånget. Utskottet får sålunda för grundlagsenlig behandling till Rikets Ständer vördsamt afgifva följånde förslag till förändrad lydelse af Regerings-Formen. § 109. Ej må Riksdag längre räcka än Trenne månader från den dag, då Konungen låtit om Stats-Verkets tillstånd och behof Riksens Ständer eller deras Stats-Utskott underrätta. Skulle likväl vid nämnda lids förlopp, Riksens Ständer ännu icke hafva Riksdagsärendena afgjort, anmäle de det hos Konungen och aske, att Riksdagen måtte fortfara någon viss tid af högst En månad derefter, hvilket Konungen ej äge magt att vägra eller förhindra. Der så oförmodadt hända skulle, att, vid den sålunda förlängda tidens utgång, Riksens Ständer icke hade Staten reglerat eller någon ny Bevillning till bestämdt belopp sig åtagit, då skall Konungen kunna Riksens Ständer åtskilja, och fortfare den förra Bevillningen intill nästa Riksdag. Är åter Bevill ningens hela belopp bestämdt, men Riksens Ständer icke om fördelningen deraf ense, då skola, efter den fastställda Bevillnings-summans förhållande lill den, som vid föregående Riksdag blifvit fördelad, de i den sista Bevillnings-Förordningen stadgade Artiklar jemnlikt ökas eller minskas; och uppdrage Riksens Ständer deras Fullmäktige i Banken och Riksgälds-Contoret, att en ny Bevillnings-Förordning på sådan grund uppgöra och utfärda. Bih. till R. St.
Dykeri-Inrättningens nödvändighet och öfverensstämmelse ined rättsgrund, funnit det vara Statens både pligt och rättighet, att, genom vidtagande anstalter, vaka deröfyer, att, vid inträffande skeppsbrott, de sjönödlidande icke må plundras eller misshandlas, samt att frånvarande Godsegares och Assuradeurers rätt icke förnärmas, äfvensom att otillåtet eller oförtulladt gods icke i landet inpracticeras, hvilka anstalter å det allmännas sida här äro så mycket nödvändigare, som Sveriges vidsträckta och glest bebodda kuster lemna föga utväg till enskildes biträde vid skeppsbrott, och Riksens Ständer hafva fördenskuld ansett Dykeri-Inrättningen, såsom nyttig och nödvändig, böra bibehållas; äfvensom och då, hvad Inrättningens öfvertaganda och bedrifvande af Staten beträffar, de omständigheter förekomma, att Staten dervid, efter all sannolikhet, skulle mera förlora, än vinna, och att någon ersättning i nu gällande bergnings. afgifters belopp, åtminstone till en början, icke kunde ega rum, hvarförutan Staten icke skulle kunna undgå, att i flerfaldiga tvister med enskilde blifva invecklad, Riksens Ständer funnit sig böra bestämdt förklara, det Dykeri-Inrättningen icke må för Statens räkning öfvertagas, utan bör ifrån och med år 1828, då nu varande Octroy upphörer, till enskild association å nyo upplåtas. Likväl anse Riksens Ständer ett billigt afseende böra fästas å den klagan, sorn allmänt 48 Underdåniga Skrifvelsir: blifvit yttrad öfver de betungande villkor,' sonf för sjonödiidande finnas föreskrifne uti nu gällande Dykeri-Reglemente, och uti hvilka villkor lindring torde rättast och ändamåls-enligast kunna beredas, om ett vidsträcktare tillfälle lemnäs den sjöfarande, att genom egen omtanka hjelpa sig ur iråkad olycka. Riksens Ständer få alltså i underd. föreslå följande hufvudgrunder för Reglementets förändring, nemligen: 1.0
§ 96 Ständerna skall vid varje riksdag förordna en för lagkunskap och utmärkt redlighet känd man, att som deras ombud ha tillsyn över att lagarna efterlevs, att domare och ämbetsmän följer dem. § 97 Denna justitieombudsman väljs av 12 samtidigt närvarande elektorer. De väljer med slutna sedlar. Den som får hälften av rösterna väljs. Är rösterna spridda görs ny omröstning med slutna sedlar. § 98 Vid samma tillfälle väljs en efterträdare, om justitieombudsmannen skulle avlida innan nästa riksdag. § 99 Justitieombudsmannen får om han så anser nödvändigt delta i alla domstolars överläggningar och beslut. Han får dock inte yttra sin mening. Han äger tillträde till alla protokoll och skall få laglig handräckning och biträde, då han så önskar. § 100 Justitieombudsmannen skall vid varje riksdag till ständerna lämna redogörelse för sin förvaltning och utreda lagskipningens tillstånd i riket. Anmärka på brister och ge förslag till förbättringar. Mellan riksdagarna skall han varje år genom trycket lämna ett utlåtande över dessa ämnen. § 101 Skulle den oförmodade händelsen inträffa att högsta domstolen eller någon av dess ledamöter dömt orätt på grund av egennytta, vrångvisa eller försumlighet och någon mistat liv, personlig frihet, ära och egendom skall den felande ställas under tilltal av justitieombudsmannen. § 102 Denna domstol, som kallas riksrätt, skall bestå av de högsta ämbetsmännen i hovrätten och kollegierna. Dessutom 4 av statsrådets medlemmar samt högsta befälhavaren över den i Stockholm förlagda militären. Denna domstol har sedan rannsakning och dom är gjord, att avkunna domen för öppna dörrar. Ingen sådan dom kan ändras, dock kan konungen bevilja nåd. Den sträcker sig inte till att återinsätta personen i rikets tjänst. § 103 Vid varje riksdag skall ständerna välja 12 ledamöter av vardera ståndet till en nämnd, som skall bedöma om domstolarnas samtliga ledamöter gjort sig förtjänta av att få fortsätta eller om de skall bytas ut. Man röstar man för man med slutna sedlar över frågan: Skall omröstning anställas till uteslutande av någon bland högsta domstolen? Besvaras frågan med ja, gör var och en i nämnden en sluten lista på dem som bör entledigas. De som genom vissa röstningsregler blir uteslutna förlorar sina ämbeten, men får en årlig pension.
Vä!lo6. 8or§Lre^8ränäydr I.e«iLm§terL vägarr' ^br. Lägst. Upllä iio; 5-mrI-zc Nikz-XtLnden dcn S ONokei i8r». Wördsamt Memorial. anledning af det stadgande i 59. §. Riksdags. Ordningen, att Riks. Ständens Protocoll wid hwarje Riksdag stola tryckas, och enar de medel, som genom Prenumeration blifwit up. tagne befunnits alldeles otillräckelige till tryck, ninqskostnadens bestridande, har Högloft. Riv. derstapet och Adeln genom Protocolls-Mdrag af den 29 nästledne September, anmodat Stats. Utskottet att sig utläta om möjligheten och säl. tet att med understöd af Stats. Werket utföra tryckningen af Ridderstapets och Adelns Prols, coll för sistledne Riksdag, saint desi Protocoll för den innevarande, jämte det till alla Riks. StändenS Protocoll hörande Bihang; Hivar, jemte Stats-Utskottet hade att upgifwa sältet, huru de sä kallade Riksdags-kostnaderne för Riks-Ständen och Utstotten, fäsom till skrifmaterialier, ljus, wärme m. m. stola för inne. warande Riksmöte komma att bestridas, och har Högwördige Preste-Ständet under den s dennes, i remisien rörande desie sistnämde kosina» der instämt. Beträffande först möjligheten och sättet att med understöd af Stats Werket befrämja utgif. wandel frän Trycket af Högloft. RidderskapetS och Adelns Protocoll för nästledne och nu pästäende Riksdag samt det till Ri^s, S-tändenS Pra.
Ehuru jag till fullo delar Utskottets mening, att närvarande tidpunkt är mindre lämplig för uppförande af så kostsamma byggnader, som de nu föreslagnu, icke blott emedan Riddarhus-kassan, 1 och för Riddarhusets reparation, redan häftar för en skuld af 46,750 Riksdaler, till hvars gäldande man endast har att tillgå den ftivilliga kapitationsafgifteu; utan äfven, och långt mera derför, att det förslag till nybyggnad, som Direktionen förordat, och som ensamt, af de två till pröfning framställda, inom Utskottet haft förespråkare, till sitt ändamål — beredande af bostad åt vaktmästare samt förvaringsrum för ved — synes mig icke vara af beskaffenhet att i ringaste måtto rättfärdiga de stora uppoffringar samma förslag kräfver; — kan jag dock icke, i likhet med Utskottets majoritet, å andra sidan tillstyrka uppskof i vidtagande af hvarje åtgärd i och för Riddarhusgårdens försättande i det skick, att de mest billiga anspråk på snygghet och ordning kunna se sig tillfredsställda. Då jag således inom Utskottet varit af den åsigt, att en förändring i Riddarhusgårdens nu varande utseende bör åvägabringas, har jag dock icke, i afseende på sättet huru denna förändring lämpligen kan åstadkommas, delat de ledamöters åsigt, som tillstyrkt det af Direktionen förordade förslaget, af skäl, som utan de ofvannämnda synes mig bäst rättfärdigas genom nedanstående tablå öfver Kassans ställning, i den händelse meranämnde förslag antoges: Nu varande skuld: lån för Riddarhusets reparation , . 42,500 2 års obetalda räntor derå 4,25 0 föreslagen byggnad Blifvande skuld Behöflig årlig ersättning till Kassan för: mistad hyra 4,531:50 » mistadt stall och vagnshus, disponerade af Riddarhus-Sekreteraren . 500: — » 5 % ränta å 117,983: — 5,899: — 10,930: 50 Kapitations-afgiften 12,412:
Då Friherre Anckarsvärd sade, att Svenska Folket, sedan sista förändringen i dess Stats skick, icke fått tillgodonjuta den minsta fördelaktiga jöråndrmg i dess fällning, må han förlåta mig om jag vid de 10 år, som sedermera nämndes, icke trodde att afseende borde göras derpå, att vi, om man räknade ifrån 180g, voro når detta yttrande fälldes sedan ett pär månader inne i det i4:de året. Förändringen i Sveriges Statseller Samhällsförfattning kunde i alla fall ej räknas annat ån ifrån 180g. Men äfven om man ville antaga att Friherre Anckarsvärds tanka varit att råkna ifrån 1810, blefve jemförelsen i anseende till närvarande tidpunkt ej mindre fördelaktig. Det vore mycket att såga i den delen j tn?n jag vill för närvarande ej upptaga tiden 58 Den 5 Majt e. m. dermedj utan skall lemna det åt en skickligare talare. Friherre Anckarsvärd har erinrat, att också jag varit af oppositionen. Det år alldeles sant; men det var den tid, då någon fara var förenad med opposition, då (len medförde ej allenast förlust af tjenst och befordran, utan äfven ofta nog var utsatt för förföljelser och rättegångar, för de yttranden man fällt såsom Riksdagsman. Sedan den närvarande sakernas ordning blef införd, har jag oryggeligen sökt att understödja och bibehålla den, öfvertygad att allas säkerhet och välfärd berodde utaf dess stadga och varaktighet. Jag år emellertid Friherre Anckarsvärd förbunden, som gifvit mig tillfälle afgifva denna förklaring. Hvad som blifvit sagt om ÖstersjöCompagniet, var mig så vida obekant, att jag icke viste eller erinrade mig att någon motion i detta afseende blifvit gjord i RiksStånden.
Om detta Betänkande återremitteras, eller icke; om man antager det ena eller andra palliativmedlet, är för öfrigt af föga vigt. Så länge man vacklar i bufvudsaken, och äfventyrar det hela; — så vet man ej huru stora summor det allmänna ytterligare kan komma att förlora. Grefve von Schwerin: Jag får först i anledning af Herr von HartmansdorfFs j^ttrande, att jag skulle hafva ansett den nuvarande Silfverfonden ,-tillräcklig för tillvägabringande af en realisation, förklara, att mig veterligen har aldrig ett ord undfallit mig, om hvad jag anser i sådant afseende göra tillfyllest, eller icke. Jag har blott sagt, att man borde hålla till godo, när en säljare af silfver erbjuder sig, och att det vore oklokt att afslå anbudet, då det endast är fråga om ett litet förskott. Vill man derföre taga discontränta, så må det ske till i-§ å 2 procent, såsom förhållandet är i Hamburg eller London, och Den 6 April f. m. öfverallt der någon rörelse af betydenhet finnes; sådant gör intet till saken. I anledning af Herr Hjertås yttrande, får jag extendera de upplysningar han gifvit, angående åtgärderne 1825. Herr Hjerta sade, att Fullrnägtige då icke allenast begagnade 2 års innestående fonder, utan ock anticiperade på följande årets. Så är förhållandet, och vi använde på detta sätt omkring 700,000 R:dr. Men vi gingo ännu längre. Fullrnägtige hade icke fått tillstånd att lemna förskotter. Vi gjorde detta på eget bevåg. Revisorerne hafva ock sagt, att Fullrnägtige dertill ej voro autoriserade, och det står ännu BankoUtskottet öppet, att derföre låta actionera Fullrnägtige inför Svea HofRätt. Men man tvekade icke, emedan man trodde sig gå fram åt målet med stöd af 3 millioner menniskors opinion. Nu är förhållandet annorlunda; nu kunna icke Fullrnägtige handla utan efter bestämda föreskrifter. Det liar redan blifvit sagdt, att man stannat i villrådighet, och att olika opinioner yppat sig bland Fullrnägtige. Man har derföre upphört med förskotterne.