Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stockholms Till Hufvudstadens nödlidande, försåldt: 22,263 LU mjukt Bröd 16,257:10.8. 6,407 „ 12 U torrt dito till Stadens Arbetsmanskap 4,461: 5.2. 20,718 ID TO 2. Stockholms Bnlftnce från år 181g: Utestående i Länet Erhållit år 1820: 3q8 T:r 6 kap. Oriad Råg 4 Blekinge Ej behöft eller erhållit något understöd ar 1820. I 243 Län, som visa Allmänna Magazins-In slut, och hvad för Länens understöd utestod vid berörde års slut. Credit, B a n c 0. Stad. Influtit år 1820 för emotstående försäljning . Afbefcalt ar 1820 på emotskrifne understöd 60,327 4 3 Balance till år 1821: Utestående i Länet , 46,572 29 — Summa 111,899 33 3 L ä n. Banco. Debet. 4- Calmar Balance frän ar 1819: Utestående i Länet . i497 32 —. 3 T:r Riad Råg 36: —• - 4o4 , 21 kap. Christianstads Ej behöft eller erhållit något understöd Jr 1820. 6. Elfsborgs Balance från ar 1819: Credit, L ä n. Afbetalt år 1820 på cmotståendc Skuld 3,607 27 6 Balancc till ar 1821: Banco. 7. Ge l ie borgs Balance fran år 1819: Gottlands Balance från år 1819: Utestående i Länet 216 Erhållit från ar 1820: 142 T:r 8 kap. Råg 1,375: 4♦ “ 249 >>24 ,3 Korn 2,331: S u m ma 3,922 4 g. Götheborgs och Balance från är 1819: Ej behöft eller erhållit något understöd år 1820. Banco. Län.
Jag vet visserligen, att efter det förhållande, som visat sig i sista plenum, man icke borde vara hugad att väcka fråga om inbjudning; men jag anser frågan så vigtig för forsvarsväseadet, att jag icke drager i betänk, att framställa denna min anhållan. Hr Dalman: Det resultat, sorn man kunnat förutse, bar inträffat, nemi. att R. o. Ad. beviljat icke endast de 70.000 r:dr, utan äfven 54,000 r:dr derutöfver. BondeSt. bar alslagit de 70,000 r:dr och endast beviljat 4^,000 r:dr, att användas liH heväringens beklädnad. Att tur vilja inbjuda delta Stånd, som icke ens ansett sig kunna beviljade 70.000 r:dr, alt förena sig med dc Stånd, som bifallit icke mindre an 124,000 r:dr och således 79,000 lödr mera an 36 Den 15 Augusti f. m. BondeSt., anser jag högst olämpligt, då det förutsätter, att BondeSt. skulle så misstagit sig i sitt beslut, alt det beslutat en betydlig nedsättning i hvad som förut varit beviljadt, i stället för att förhöja detta belopp; och jag kan således icke annat än motsätta mig inbjudningen. H. Ex. Hr Gr. Brahe: Uti min begäran om inbjudning har jag endast haft afseende på de 54,ooo, r:dr och icke å de 70,000 r:dr; hvilket jag anser mig böra upplysa. Uppå derom framställd propos. beslöt R. o. Ad. den af H. Ex. Hr Gr. Brahe föreslagna inbjudning till BondeSt. Hr Dalman reserverade sig emot detta beslut. vig:de punkten. Hr Tham: Sedan R. o. Ad. vid den föregående punkten beslutat ett anslag för bevär:smanskapets beklädnad och underhållandet deraf, hemställer jag, om icke den nu föredragna punkten kommer att förfalla och ingen vidare åtgärd behöfva. Frih. Franc Sparre, Bengt Erland: Jag får äran anmäla, att jag icke stiger upp för att tala om principen i denna punkt.
Det var då inte något vidare kvickt, men hvad skulle jag hitta på i en hast. »Ska du inte ha dig en sup?» ropade Villy från smörgårdsbordet, dit Gustaf och han tvärt begifvit sig. »Nej, tack. Som du vet är jag absolut, äfven i fråga om spirituosa –. Jag har släktingar i samma stad där herrskapet bor», fortsatte han sedan, vänd till mig, »och vore glad få höra litet från dem.» »Nej, hvilka då?» frågade jag intresserad. »Borgmästarens. Herrskapet umgås naturligtvis?» »Jaha-a-», sa jag litet långdraget. Herr Krycke gaf mig en blick, som trängde ut i ryggmärgen med ens. »Borgmästaren är utmärkt hygglig», skyndade jag mig att tillägga, »Jag föredrar hans hustru», svarade han kort. Jag teg. Nu fick jag mig en blick, som trängde ända ut i klädningslifvet den här gången. »Har ni någonsin sett vackrare ögon än hennes?» frågade han sedan lugnt. »Hva ba?» sa jag häpen. »Så sorgsna och så oändligt milda.» »Milda, hennes!» Min blöda stämning i Tivoli var öfver för längesedan och att sitta här och höra hennes tekoppar till ögon med grådaskiga kinder inunder till tefat, berömmas, var mer än jag stod ut med. »De döljer hvad få människors ögon döljer: en vacker historia.» »Hvilken historia då?» frågade jag nyfiket. Nu förvred han ansiktet på ett riktigt styggt sätt – jag känner på mig att jag alldrig kommer att tycka om den människan! – och sa så hjärtinnerligt retsamt, att jag skulle haft lust ge honom en örfil: »Tror ni kanske, att jag är ogrannlaga?» »Hå hå», sa jag rappt, ty nosighet lider jag inte, allra minst hos ungdom, »har man sagt a, så är det också så godt att säga b, eller också är det så godt att tiga alldeles.» Nu fick jag mig en blick, som gick tvärs igenom mig som en pistolkula, men så drog ett det allra behagligaste leende öfver de nyss så fula dragen. »Ni har rätt», sa han. »Också talade jag inte, jag bara tänkte högt.»
Utskits yttrande i fråga om fri export af alla handelsprodukter. Bifölls. Utskits hemställan i anledning af dels Hr Ehrenhoffs motion om exportförbud å silfver och dels H. Exc. Hr Gr. Löwenhjelms förslag om utförseltull å guld och silfver. Hr Ehrenhoff, anförde dels, muntligen och dels skriftligen: Att börja med, får jag nedlägga min protest mot Bevilln.- Utsk:ts behörighet att behandla min motion om exportförbud å silfver; ty då Utsk:t sjelft yttrar att min motion »förnämligast synes afse, att betrygga myntvärdet inom landet», och 31 § R.O. och 70 g R.F., den enda lag som bestämmer Hevilla.Utskits verksamhet, icke tillåter Utsk:t att befatta sig med andra frågor lin dem, sorn röra bevillnin, så frågar jag Eder, Mine Hrr, om Sveriges myntväsende kan höra till dylika frågor. Likgiltigt tor Iragans utgång vid denna riksdag, kan det visserligen hafva varit, hvilket Utsk. som behandlat densamma; men då den uttalade alsigten med motionens öfverlemnande till Bevilln.Utsk:t var, att derstädes få saken med större säkerhet att falla, så synes det mig som ett Bevilln.Utsk:t bevisadt förtroende af så tvetydig natur bort gifva Utsk:t en ytterligare ani. att förvisa frågan dit hon grundlagsenligen hörde, enar jag föreställt mig, att Bevilln.Utskit icke kunde känna sig smickradt af att anses företrädesvis inom sig ega den största skicklighet i en dylik manöver. Den 4 Jani. Efter de företeelser inom representationen, hvartill jag under denna riksdag varit vittne, har jag än mer blifvit öfvertygad om behofvet af sådana lagar, som begränsa egennyttans utsväfningar på det allmännas bekostnad. Och enär förevMe motion icke har något annat mål, än att söka framkalla sådana lagar, så torde E. o. Åd. benäget ursäkta, om jag begagnar aila de medel, som ännu återstå, att på grundlagsenlig väg göra mina åsigter gällande.
Landtmätarne i denna egenskap blifvit i sednare åren betydligt ökade, icke blott direkte genom den förnyade nådiga Landtmäteri-Instruktionen, utan i synnerhet indirekte, till följd af de i stark tillvext varande önskningarne och behofven att lära noga känna landet till alla delar samt medlen till dess förkofran, som åter betinga sorgfälligt utredningar i flera riktningar af bland andra Landtmäteri-kontorens föreståndare; — dels desse sednares sportler af tjcnsten, bestående af lösen för kopior af nämnda Kontors kartor och handlingar, äro obetydliga och stundom inga; — och dels exempellöst är, att andre föreståndare för offentliga embetsverk, än Förste Landtmätare, skola sjelfve bekosta nödigt vaktmästarebiträde för städning och eldning af em betslokalen samt med sina små löner bestrida de utgifter, som fordras för inköp af papper och andra skrifmaterialier till en mängd inneliggande och utgående expeditioner; — så. och då härtill kommer, att Eders Kongl. Maj:t i nådigt bref till Landtmäteri-Styrelsen den 30 December 1864 förordnat, att Förste Landtmätarne skola hafva lika embetsvärdighet med Kronofogdar, anser Styrelsen det ingalunda vara obilligt om de förre finge åtnjuta samma lön som de sednare eller 2,500 Riksdaler; men då de fleste Förste Landtmätarne nu icke begärt högre lön än 2,400 Riksdaler och Styrelsen icke ansett sig böra fästa afseende vid Förste Landtmätarens i Stockholms län ofvanberörde särskilda framställning, enär hvad af honom blifvit till stöd för hans anhållan anfördt äfven till stor del eger rum i Göteborg och Malmö samt måhända flera städer, och han icke är ovilkorligen förbunden att bo i Stockholm, utan har laglig rättighet att bo å landet inom en half mil derifrån, så hemställer Styrelsen nu endast i underdånighet, att Eders Kongl. Maj:t täcktes i nåder bereda åt hvarje Förste Landtmätare en årlig lön af 2,400 Riksdaler samt, till bestridande genom Förste
Jag tror äfven, att Justitieombudsmannen i ett annat hänseende och på ett åtminstone icke mindre betänkligt sätt felat i utöfningen af sin befattning. Med förbiseende af 87 § Regeringsformen och i strid mot 18 § sista momentet i Justitie-ombudsmannens instruktion, bar nemligen Justitie-ombudsmannen, efter hvad så val embelsberättelserne, som den allmänna redogörelsen närmare utvisa, hos Kongl. Maj:t i underdånighet hemställt, alt i åtskilliga uppgifne fall, der lag icke blifvit, enligt Juslitie-ombudsmannens förmenande, rätt tolkad, måtte utfärdas lagförklaringar, hvilka, sådane de af Justitie-ombudsmannen blifvit föreslagne, äro af den beskaffenhet, alt de uppenbarligen innefatta tillägg till eller ändring uti gällande lagar och följaktligen ny lag. Då Kongl. Maj:t på denna grund icke funnit skäl att lill Justitie-ombudsmannens hemställan lemna bifall, har väl Justitie-ombudsmannens förfarande icke haft någon menlig följd, men såsom ett fel måste det dock anses, och det destomera anmärkningsvärdt, som Justitie-ombudsmannen, sedan hans omförmälda hemställan blifvit afslagen, underlåtit alt hos Rikets Ständer väcka fråga om lagförbättringar i alla hänseenden, der förenämnde lagförklaringar skulle varit erforderlige. Slutligen och i sammanhang härmed, tror jag mig böra fästa uppmärksamheten vid en omständighet, som Justitie-ombudsmannen väl icke förbisett, men åt hvilken han icke synes mig hafva egnat ali den omtanka, sakens vigt kraft, nemligen den stora osäkerhet i lagskipningen, sorn uppkommit derigenom, att domstolarne, och i främsta rummet högste domstolen, i anseende till skiljaktig uppfattning och tillämpning af lag ofta i likartade läll meddela stridiga beslut, som i de kollegiala domstolarne blifva beroende af en tillfällig pluralitet. En sådan stridighet i uppfattning af lagens mening är i viss mån en oundviklig följd af ofullkomligheten i all mensklig lag och måste oftare inträffa och blifva mer i ögonen fallande, då, såsom hos oss, domstolarne icke äro pliktige, eller ens berättigade, att i något fall ställa sig gifne prejudikater lill efterrättelse.
I denna fråga förekommer, att de mål, hvilka af PröfningsComitéerne afgöras, röra å ena sidan den Skattskyldige sorn taxeras, och å den andra, Kronan, till hvilken Bevillningen ingår. Likasom den Skattskyldige, då han med Taxeringen är missnöjd, eger att genom besvär sin talan fullfölja, sa bör ock» efter Utskottets tanka, ordningen vara enahanda, för iakttagandet af Kronans rätt, sorn genom dess Ombud vid Taxeringarne bevakas, och häraf följer då, att Kongl. Kammar-Rätten bör upptaga och pröfva de mål, uti hvilka Besvär öfver Pröfnings-Comitéemas Beslut ant föras. Det återstår dernäst, att utreda och bei Stämma om och hvad pröfningsrätt, som derutöfver kan böra tillkomma Kongl, Kammarrätten, i anledning af anmärkningar ifrån dess Revisions-Contor. Onekligt är, att Kronans rätt beror, ej mindre under hvarje serskild Taxering, än ock väsendtligen af dessa förrättningar i deras hela omfattning. Om Taxerings-Corniréer så förrättade Taxering in» om deras Districter, att Fastighetsvärdet för alla Districterne i Länet, sammanräknadt, ic - Bevilln.-Uiskottets Betänkande N.o 12. 31 ke uppginge till det för Bevillningen på* räknade Minimi-belopp af Fastighetsvärdet i Fänet, så skulle detta ej kunna till rättelse befordras, genom ändrings sökande hos Pröfnings-Cornitéen af Kronans, vid Taxerings.’ Coroitéerne närvarande Ombud, hvilka sakna tillfälle, att känna resultatet af de serskilde Taxeringarne på det hela* Ej före än vid Pröfnings-Comitéen kan denria allmänna öfversigt ega rum. Och det bör då tillhöra Kronans närvarande Ombud att densamma iakttaga, för att, efter behof, göra Kronans rätt gällande. Enahanda skyldighet bör val al igga detta Ombud, derest Pröfnings Comiréeris beslut skulle så utfalla, att Fastighets-värdet för Fänet understege Minimi-Sumrnan.
Föredrogs ånyo Stats-Utsk:ts den 7 och 9 dennes bordlagde Utlåt. N:o 48, ang. anvisandet af anslag till komplettering af bristande trafikmateriel å redan anlagda jernvägsstambanor. Frih. af Ugglas, Gustaf: För min del kan jag icke an nat än på det varmaste understödja Utskits förslag, och jag skulle gerna se, att R. o. Ad:n i afseende å sjelfva beloppet lemnade sitt bifall till den förhöjda summa, Frih. Klinckowström i sin reservation förordat, emedan jag anser, att det vore en fördel att på en gång erhålla så stort anslag, som i sjelfva verket erfordras till tralikmateriel å stat ms jernvägar. Det är emedlertid icke så mycket i detta afseende, som icke mera i ett annat, jag anhåller om några ögonblicks uppmärksamhet. Allt ifrån den tid jernvägar började anläggas i Sverige, har en allmän klagan försports, att den nödiga materielen icke blifvit anskalläd inom landet. För min del tror jag, att denna klagan icke från början varit berättigad, emedan det icke varit möjligt att anskaffa tillräcklig materiel från de inhemska verkstäderna, då våra arbeten redan från början erhöllo en så betydlig utsträckning. Men då nu jernvägsarbetena fortgått under en längre följd af år, är det enligt min tanke möjligt att inom landet erhålla den erforderliga materielen; jag skulle icke ifrågasätta att i detta afseende framkalla någon önskan från representationens sida, såvida jag ej vore öfvertygad, att nämnda materiel numera inom landet kan tillverkas af samma godhet och för samma pris, som i utlandet. Jag erkänner väl, att trafikstyrelsen på sednare tiden inom landet beställt åtskilliga delar af materielen; sålunda tillverkas numera godsvagnar i alima nhet vid de inhemska verkstäderna, men lokomotiver och den mera dyrbara delen deraf bernias fortfarande från utlandet. Ett försök i liten skala gjordes för några år sedan att beställa lokomotiver från våra verkstäder, och resultatet blef godt, ehuru naturligtvis, då det var den första beställningen af sådant slag vid dessa verkstäder, det icke i alla afseenden kunde motsvara, hvad de mera förfarna utländska verkstäderna kunna åstadkomma.
Försäkringsbref å varor må ock utfärdas, ändå att fartygets och dess befälbafvares namn obekant är; dock skall denna bristande kännedom i försäkringsbrefvet tillkännagifvas, så ock aflastningsoch lossningsort, aflastarens namn och, då emottagaren känd är, äfven dennes. Sedan försäkringstagaren om fartygets och dess befälbafvares namn kunskap erhållit, vare ban skyldig att genast försäkringsgifvaren derom underrätta, och desamma i försäkringsbrefvet införa låta. Underlåter försäkringstagare att lemna de uppgifter, som i denna § och §§ 213 ocb 214 föreskrifvas; vare försäkringen ogiltig och premien förverkad. § 216. Finnas bland försäkrade varor, kanoner eller mörsare, skjuteller sidogevär, krut, kulor, bly, eller annan krigsredskap, penningar, dyrbarheter och värdepapper, konstsaker, eller sådana varor, som äro lätt underkastade skada; böra dessa föremål vid försäkringen bestämdt uppgifvas ocb under sina rätta namn i försäkrings brefvet införas. Vill man försäkra gods, som till krigsredskap icke egentligen hörer, men af krigande magter är förklaradt förbjudet, vare skyldig att godset under sitt rätta namn uppgifva eller åtminstone dess egenskap af förbjudet i för säkriogsbrefvet införa; allt vid äfventyr af försäkringens ogiltighet ocb premiens förverkande. § 217. Vid försäkring af bodmeri skall försäkringstagaren uppgifva första afseglingsorten, der lånet i nödhamn taget är, så ock om fartyg, frakt ocb last, samfäldt eller hvar för sig, eller endast delar deraf, blifvit för länet pantförskrifna. 1 brist af sistnämnda uppgift betalar, vid inträffad olycka, försäkringsgifvaren 53 endast hvad som till lånets gäldande ej kunnat utgå, om fartyg, frakt och last varit gemensamt för samma lån pantförskrifva. § 218. Om, innan försäkringsgifvarens fara börjat, resan förändras, rfd är, vid försäkring af fartyg och frakt, försäkringsgifvaren från sin förbindelse fri; och, vid annan försäkring, fortfar hans förbindelse endast såvida resans förändring skett utan försäkringstagarens vållande eller begifvande. § 219.
Det synes mig fastmera ostridigt böra bidraga till upprätthållande af ett CredilSedelmynts värde, att dess omloppskrets utvidgas, och att det jemväl i främmande Länder med förtroende emottages. Ridd. o. Ad. Pr, VIII. Band. 22. 333 Dc.fi Jag kan ej heller inse», att de frän Finland ä**' terkommande Svenska BancoSedlarne pä det hela, eller annorlunda än tillfälligtvis, kunna verka till Co ursens stegring genom en större efterfrågan af Vexlar; enär alldeles samma förhållande skulle inträffa. om Finnarne genast 5 o härstädes uppköpte Vexlar för beloppet af sina försållde varor , i stället för att först hemföra , och sedan vid andra tillfällen hit återsända de i betalning derföre erhållne BancoSedJar. För öfrigt måtte det väl vara tämligen likgiltigt, på hvilken väg dessa BancoSedlar en gång återkomma, och om de genom varor eller vexlar, förr eller sednare, åter inlösas , antingen utur Finnarnes eller Utur Danskarnes händer. Herr Munck af Rosenskjöld kan väl icke begära, att vi skola få Finska varor för intet; hvilket vöre händelsen , om de till Finland utgående BancoSedlar icke på ett eller annat sätt blefyo inlöste. Herr Munck af Rofenfkjolel: Finnarne hafva redan mera sedlar, ån de behöfva, i synnerv het sedan Svenska sedlarne der ej mera emottogas uti uppbörden. Om utlåndningen, sorn den värde Talaren synes önska, emottog våra sedlar, skulle brist uppstå hos oss, ty nian kan icke neka , atf ju beständigt inkommande sedlar från Finnland bidraga att höja coursen. Således j ju mera vi få varor, ju mera sedlar utgifvas, och ju mera utsigt år det, att de skola komma tillb ika och höja coursen. På sådant sätt kan man tänka sig möjligheten, att samma sedel kan komma 5o gånger tillbaka, Den 9 September /. m. ‘Herr Grefven och Landt Mar/kalken gjorde proposition till bifall af Bevillningsoch 'Öeconornie-Utskottens förevarande Betänkande; hvilken proposition med Ja besvarades.
Siter fcrffitba Sangber od; SÖrletfntngar, Stro ?. Semillninflä-SlrovMtiijgen. <Dfu?eröUötj fuan Cajueutngs^llångöeune fou ©tdöeune uti H. H. ÄettnUnmg^Sorortmingeit. <!>fivcri?rag från ©ammanöragen öfwer Za)feringe» Remman. ia o <5* rou O r-TJi <ft. i »: ä or «-v ♦ Remman ocf) Sägenljetct af f>\x>i(fa eganbesattfcafgifter erlaggaé £Mto, forn innefyafroaS imöer 33o|Mé St. syrot. 1340 & 1841. io ©emil. i Qtfb. 2 SSanbet. BewiUnitiss^orot&mngctt. SBergroerf. SDiannfactitcier, Sabrifrr o$ Snrättningar. (Summa. £n(igt SängDer o c f> 0ammanDtag. Sftev l:fra 21rt. . j . » » 2:Dta Dito » » 3:Dje SemiUniugs^iw&mngert. förteckning öfwer t>e, tid 1841 åte SöcwidningSjgöroftming fjöranöe, jSUagor. 1. kariff öfwer wärbet S Reinman, font innehafwaö imber eganbe*rätt, faint be i 2 2lrt. 20 §. af 23emillningö*@tabgan omförmälbte Remman, hwilfet wärbe hwarje Sr, intill näfta Sliföbag, i cfc får för något Sän uppfFattaö lägre, än I)är utfätteö. 2. kariff till Sleparfition af @alu*2lccié*erfättningen utaf ©täberne.
De i denna § omförmälda obligationer, hvilka utfärdades för att utgöra grundfond för allmänna Hypotheksbanken, skulle, enligt R. St:rs beslut, ölverlemnas till denna bank såsom depositum för att endast användas för det fall, att Hypotheksbanken icke kunde fullgöra sin liqvidations-skyldighet för dess egna förbindelser. Men vid meddelandet af föreskrifterne ang:de sagde grundfond, underläto R. St:r bestämma huru förfaras skulle med den ränta, som under den tid Hypotheksbanken innehade dessa obligationer derå upplöpte, utan det förordnades blott att uti dem ränta skulle förskrifvas till det högsta belopp, som erlades för Riksg.-Kont:ts inom riket utelöpande obligationer, äfvensom att räntan för de af Hypotheksbanken möjligen försålda obligationerna skulle af banken och Kiksg.- Kont:t ersättas. Fullmägtige i Riksg.-Kont:t funno dock vid obligationernas öfverlemnande till meranämnde banks styrelse nödigt förklara att under tiden, till dess oligationerna kunna be - 140 Den 27 Oktober. höfva för dermed afsedda ändamål användas, böra vid förloppet af hvarje halft år dem tillhörande och då förfallna räntekuponer till Riksgäldskontoret återställas, utan anspråk på godtgörelse för den å dessa obligationer dessförinnan upplupna och i kuponerna förskrifna hallårsränta. Att detta förklarande öfverensstämmer med R. Stms afsigt vid fattandet af beslutet angående ifrågav-.de obligationer, torde ej kunna bestridas. Men då ett sådant tillagdt stadgande huru med förfallna räntekuponer skall förläras, synes böra intagas i reglementet för Riksg.- kontoret, anhåller jag att förev:de 10:de § måtte lill Utsk:t återremitteras. Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på bifall till §:n, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på återremiss deraf, som med ja besvarades. § 11 Hr Stuart:
Jag vet icke , af hvad skäl j ty i Krigs-Collegii Bokslut linnes det Engelska Corn miss-klädet upptaget till 2 R:dr 26 sk. Banco ain?n, då det Svenska blifvit såldt till 2 R:dr 8 sk:r. Således måste denna anmärkning af sig sjelf förfalla. Samme värde 1 alare har äfven anmärkt den uppgift af frami. Presidenten Edelcrantz, rörande förfärdigandet af Engelska Commiss-kläden , att i England Allmogen först inlemnar sin ull till Spinneri fabrikerne , och sedan sjelf väfver sina kläden , hvilka sluteligen appreteras på Fabrikerne, samt deraf slutat till den anledning, att våra Fabriker icke böra befatta sig med väfning. Om nu sådana Spinnerier funnos , och Allmogen vore van , att dit lemna sin ull , skulle jag instämma med Friherre Cederström. Men då det ej så förhåller sig, tror jag likväl icke, att dea inhemska tillverkningen derföre bör försummas, hvaraf den följd oundvikligen måste uppkomma, att vi, under ett krig eller en bloquad , icke skola hafva beklädnad åt vår Armée. Den värde Talaren tror, att en återremiss icke skulle vara tjenlig. Jag deremot tror, att mari bör göra ingenting hallt, och om det är nödvändigt, att Allmogen undervises i fårens handtening, dä det icke kan nekas, att den ännu icke är van dervid , anser jag bättre att afslå Betänkandet , än att bifalla, det Ständeme blott j en underdånig Skrifvelse skulle anhålla, att sådana får blifva anskaffade , utan tillstyrkande af någon vidare åtgärd. Jag tror annars, att 534 Den 12 December J. m. de korta anmärkningar, hvilka jag afgifvit, ic. ke kunna fordra läng tid för Utskotten att besvara. Herr Lefren Johan Pehr: Att jag i min favorit-ftåga icke kan af hal la mig från att begära ordet, derföre beder jag Ridderskapet och Adeln om förlåtelse.