Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bergström från Kopparbergs län, om anslag till lön åt en Veterinärläkare i Westerdalarne; 38:o samme ledamot, om anslag till lön åt en Provincial—läkare i Wester Bergslags fögderi i Kopparbergs län; 39:o samme ledamot, om anslag till lön åt ytterligare en lärare vid Veteri närinrättningen i Stockholm; 40:o C. J. Svensén från Calmar län, om anvisande å sjette Hufvudtiteln af ett lämpligt belopp, hvarmed £:del af alla de kostnader, som uppkomma i och för laga skiften i riket, må skiftesdelegarne godtgöras; 41:o Jöns Pehrsson från Blekinge län, om lånebidrag af Staten till uttappning af sjön Wesan; 42:o Ola Olsson från Blekinge län, om lånebidrag af allmänna medel till uppförande af ny kyrka i Åryds socken i Bräkne härad af nämnde län; 43:o Anders Persson från Nerikes län, om anslag af allmänna medel till anläggande af en jernvägsbibana emellan staden Askersund och lämplig punkt å vestra stambanan; 44:o Anders Andreasson från Elfsborgs län, om lönetillökning åt Kammarskrifvarno i Kongl. Stats-kontoret; Prot.-Utdrag den 3 December 1862, 107 45:o P. A. Nyström från Westerbottens län, om anslag till aflöning åt en Veterinär-läkare för norra delen af Westerbotten; 46:o samme ledamot, om räntefrilt årligt lönebidrag till landtmäteri-arfvoden vid laga skiften inom Westerbottens län; 47:o samme ledamot, om ersättning åt Häradsskrifvare!) i Westerbottens läns andra fögderi för åtskilliga extra inkomster, som ifrån år 1858 inberäknats uti den honom enligt stat tillkommande lön; 48:o Per Persson från Wermlands län, om ytterligare utvidgning af det vid sistlidne riksdag antagna krediteller fondsystemet, m. m.; 49:o Nils Olsson från Malmöhus län, om åtskilliga ändringar uti och tillägg till 1842 års folkskolestadga, i fråga om antalet lärare vid folkskola, deras aflöning och undervisningen derstädes; 50:o C. C.
St:s beslut lpmuade rättigheten att upptaga lån. 1’å det sättet tror jag, att stntsi egleringen bör vara uppgjord i enlighet med grundsatsen, att för de bestämda utgifterna finnas bestämda anslag, ecb att för de obestämda utgifterna anvisning är lemnad på obestämda inkomster med rättighet att genom lån fylla, hvad, för oberäknade utgifter, uti obestämda inkomster kan brista. Jag förmodar, att hvar och en af R. o. Ad. läst 2:dra punkten uti StatsUtsk:s utlåt. N:o 78, och skall således icke besvära med uppläsning deraf, ehuru densamma säkerligen skulle vara ganska bevisande uti denna fråga. Att StätsUtsk. handlar conseqvent ieke allenast uti detta, utan äfven uti de följande utlåt:na vågar jag påstå; och jag kan således icke instämma med Hr af Billbergh deruti, att någon inconseqvens skulle vara ådagalagd emellan StatsUtsk:s tillstyrkande i denna punkt och det citerade morn, uti Utskrs förslag till liqviderande af Riksg.cont:s skuld. Detta innehåller visserligen, att öfverskott på statsverkets förslagsvis beräknade inkomster, i den mån de icke tijl andra föremål blifva af R. St. disponerade, böra användas till en hastigare amortering af Puksg.contrs skuld. Men detta anser jag icke stå i ringaste contradiction med PJtskts uti andra punkten af förevar, utlåt, uttalade grundsats; ty på samma sätt som R.
Man har äfven mycket fästat sig dervid, att K. befh:de skola pröfva och afgöra, huruvida handelsbodar skola få anläggas, och här har äfven blifvit nämnt, att PresteSt. borttagit församlingarnes veto, men derjemte stadgadt, att de skola blifva hörde öfver ansökningarne, huruvida församlingarne anse för sig förmånligt, alt ega dylik handelsbod inom sig. Detta gagnar till intet, ty K. be fhale eger icke rätt, att förneka någon, som fullgjort erforderliga prestanda, såsom, utom att vara välfrejdad, kunna föra handelsbok, samt hvad dertill hörer, att kunna räkna och skrifva läslig stil, att anlägga handelsbod å uppgifvet ställe han eger eller hyrt på landet. Har sökanden fullgjort dessa prcostanda, sä, om den sökandes inflyttning äfven påtagligen medför det största förderf för församlingen, eger landsh. dock icke någon rätt, alt vägra sökanden att i församlingen inflytta. Jag anhåller derföre om ogillande af Uisk:s förslag, men tillstyrker deremot, att R. o. Ad. beslutar, att en församling må ega rätt, att afsäga sig förmån af upprättandet af en handelsbod inom socknen, och att i sådant fall någon tillåtelse dertill icke må sökanden meddelas. Gr. Lagerbjelke: I anledn. af den jemförelse, Hr von Hohenhausen gjort emellan krögare och landthandlande, anhåller jag, att fä fästa den värde talarens uppmärksamhet derpå, att, i fråga om anläggning af krogar, församlingarna, såvidt jag har mig bekant, icke ega något veto. Församlingarna skola visserligen höras, men det beror sedermera pä landsten, att bifalla den sökta krogrältigheten. Det hör visserligen till undantagen, alt landsten, emot församlingarnas bestridande, tillåter anläggandet af krogar, men landsh. eger icke destomindre i sin makt, att sådant bevilja. Jag kan icke inse något skäl, hvarföre en landsh. skall äga mindre rätt, att bevilja öppnandet af en handelsbod än af en krog.
Hypolheks-förening skall ställa Banken fullgod, af Banko-fullmäktige godkänd, säkerhet för hela kreditivet; 3:o att utassignering och insättning å kreditiv icke må ske lill lägre belopp än 1,000 B:dr Banko, och derutöfver endast å jemna 1000-tal; 4:o att till utassignering begagnas handskrifna assignationer; 5:o att för de å kreditiv dragne summor Banken beräknar 4 procent ränta; samt 6:o alt Banko-fullmäktige må ega alt kreditiven till större eller mindre del uppsäga, derest Bankens säkerhet skulle sådant fordra; börande i dylikt fall det till inbetalning uppsagda beloppet vara Banken godtgjordt sednast inom 9 månader derefter. Till upplysning i och för denna frågas behandling, har Utskottet från vederbörande infordrat och får här framlägga förteckning öfver antalet och återstående kapi talbeloppet i fulla Riksdaler af de vid 1852 års slut inom hvarje län utestående lån mot pant af fast egendom på landet, och återbelalnings-skyldighet i sedlar, med särskild klassificering för lån, som primitivt utgått å 200, 300, 400 och 500 R:dr samt öfver 500 R:dr. (Se Tab. N:o 2). Herr Professor Agardhs och Herr Ekenmans motioner förutsätta, att utlåningen mot pant af fast egendom på landet skulle upphöra och de ingående afbetalningarne öfverlemnas till Hypotheks-föreningar, för att af dem utlånas på de vilkor, som för dessa föreningars lånerörelse är eller varder fastställd.
Men hon hade modrens röda hår, blott mörkare i färgen – hennes hvita, mjuka hud och lilla öppna mun: och, när hon blef äldre, fick hon alldeles samma blick i ögonen – öppen, kylig och mörk, med en gåtfull gäckande öppenhet, som ingenting sade. När hon skulle börja att läsa, var det fadren sjelf, som undervisade henne. Hon stod vid hans skrifbord och stafvade ihop de stora bokstäfverna i A-B-C-boken, medan han satt bredvid och pekade för henne med blyertspennan, rättade henne tålmodigt, när hon gång på gång tog miste på b och p och nödvändigt ville ha ba till att säga ab. När så lektionen var slut, och tuppen hade “värpt“ en eller annan småsak – det var en mycket beskedlig tupp, som alltid värpte, antingen Alice kunde eller ej – var hon icke till att förmå att gå in i barnkammaren igen, utan blef envist stående vid fadrens stol med de små bara armarna på hans knä, och med eftertänksam, snusförnuftig min pratade hon om för honom allt det, som händt henne, medan han var på kontoret. Om att Evas docka med vaxhufvudet hade blifvit alldeles grå på kinderna, då de i morgse ville tvätta henne med svamp, och att hon i förmiddags mött de små prinsarne på Norrbro, när hon var ute med mamma. “Och de hade en liten vagn, vet pappa, med små, små hästar för – alldeles som prinsessan i bilderboken, vet pappa “ Och hon pratade vidare i ett kör, frågade utan att vänta på svar, och bemödade sig med barnslig behagsjuka att göra det hon talade om så vigtigt och intressant som möjligt. Var det fråga om att beteckna något mått eller värde, ville hon alltid åskådliggöra det; och – med hufvudet på sned, mycket allvarlig – mätte hon med pekfingrarne omsorgsfullt ut ett stycke, så stort det skulle vara, på fadrens knä. “Så mycket – eller så. Kanske litet mindre – så.“ Hon var nu sex år, och hennes röda hår mörknade för hvart år till rödbrunt.
I händelse lagstiftaren hade velat tillägga StatsUtsk. en så vidsträckt motionsrätt, som StatsUtsk. sjelf tillegnat sig; så synes mig som skulle-styIiseringen af 2 mom. i 37 §:n Riksd.Ordn. bort blifva ungefärligen följande: ”Intet Utsk., Coust.-, Bancooch Stats”Utsktn — enär K. M:s nåd. prop. enl. 27 §:n lill detsam”ma omedelbarligen öfverlemnas — undantagna, äger rättighet &c.” Då hade StatsUtsk., för den händelse alt den K. proposro till detta Utsk. blifvit dircete öfverlemnad, kommit i samma cathegori, som de andra Utskm. När nu icke StatsUtsk. har blifvit placerndt bland dessa, så synes det som lagstiftaren skulla hafva haft någon annan afsigt, 94 Den a Maj e. m. som blifvit uttryckt uti sednare perioden af aldra mom. Den utvidgning i StatsUtskrs verksamhet, som blir en följd af den speciella händelse, att den K. propos. directe till StatsUlsk. öfverlemnas, måste hafva till föremål hvad som i samma propos. förekommer och basera sig derpå. Deraf tyckes vara en följd att, i händelse K. M:s nåd. propos. rörtde statsverkets tillstånd och behof öfverlemnas directe till StatsUtsk., detta Utsk. får en utvidgad rättighet att verka, men att denna rättighet likväl icke blir obestämd utan bestämd genom innehållet af den K. propostn. Om nu det ifrågavar. tillstyrkandet af StatsUtsk. icke är en följd af den K. proposrn, så synes mig, att Utsk. har tillerkänt sig en motionsrätt, som det icke äger. Det är nödvändigt, att StatsUtsk. äger rätt att föreslå hvad som till statsverkets behof erfordras, och delta är Utsk. ålagdt uti 3o §:n Riksd.
38 från holländskan af Elin Sch — y I ateliern; en äktenskapsscen af Max Hirschfeld 39 En liten visa; af Birger Schöldström _ 39 Bells hatt; från engelskan af Ellen Bergström 39 Barn; för Idun af Axel Wallengren — 40 » Min kompanjon »; af Olga WohTbrtick. öfvers. 40 af J. Nordling Skaldens syster; ett ungdomsminne, ber. af 41 Frangois Coppée Marguerite; skiss för Idun af Ada Allén 41 — 43 Drottning Oda; för Idun af Ina Stockenstrand 42 43 Modeste; öfvers. från franskan Vid kaffet; amatörfotografier för Idun af Hugo 43 Falk. Botad - 46 På kräftmäte På min dotterdotters ålderdom; af Claes I / andin. I, II 44, 45 Bara en liten historia _ - 44 » Ett passande parti »; skiss af Adolf Hellander — 44, 45 45 » Gull-Gull »; skiss af Ludvig Ganghofer ... 46 Omplanterad; af Sophie Linge 46 Om hösten; af Karl Erik Eorsslund N:r En tågsammanstötning; skiss för Idun af Karl A. Tavaststjerna 47 Hvita sippor; skiss för Idun af Nathalia Wallengren 48 — 50 Min blinda syster; från engelskan af Bien — 48 Julidyll; af Lennart Hennings 50 Gamla stilen; en julberättelse af Hedvig Indebetou (Med ill. af Gerda Tirén) 51 Veka hjärtan; skiss af Anna Wahlenberg (Med ill. af Jenny Nyström) 51 Jul i skogen; efter en folksägen af Mathilda Lönnberg (Med ill. af Gerda Tirén) 51 Ett vad; af Lea (Med ill. af Jenny Nyström) 51 Tröst; af Amanda Kerfstedt (Med. ill. af Jenny Nyström) - 51 Gamla Stina; en ögonblicksbild af Elin Ameen (Med. ill. af Jenny Nyström) 51 Poem: N:r I smekets och kärlekens månad ... Af Emil Kléen 49 I Runebergs hem; af Gustaf Lyckow 50 Julsägen; af C.
(Banko-Utskottets Memorial N:o 1.) hos Lag-Utskottet: för Sekreteraren, arfvode i månaden R:dr 300: — » Två Notarier, hvaraf den ene tjenstgör vid detta Utskotts sammanträden med något annat Rikets Ständers Utskott, hvardera, dagtraktamente 0 6: 50. » En Kanslist, dagtraktamente _ .. » 4: 50. » Två Vaktmästare, hvardera, dagtraktamente ... » 2: 50. Denna aflöning bör utgå för Sekreteraren från och med den 6:le och för Kanslisten samt Vaktmästarne från och med den l November nästiidet år samt för den ene Notarien från och med förstnämnde dag och för den andre från och med den 13 Januari innevarande år. (Lag-Utskottets Memorial N:o 1.) 6 Ståts-Utskottets Memorial No 54. hos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet: för Sekreteraren, arfvode i månaden R:dr 300: — » Fyra Notarier, hvardera, dagtraktamente '. » 6: 50. » Tvä Kanslister d:o d:o » 4: 50. » Fyra Vaktmästare d:o d:o » 2: 50; hvilken aflöning beräknas för Sekreteraren och en Notarie samt Vaktmästarne från och med den l:sla, för två Notarier från och med den 3:dje och för en Notarie samt Kanslisterne från och med den 8 November näsllidet år. (Ekonomi-Utskottets Memorial N;o i.) hos Em/j editions-Utskottet: !ör Sekreteraren, arfvode i månaden R:dr 300: — » Föreståndaren för Utskottets Kanslis Trvckeri-afdelning, dagtraktamente » 8: — » En Notarie, dagtraktamente » 6: 50. » Tretton Kanslister, hvardera, dagtraktamente » 4: 50.
Det är hufvudsakligen det förhållande, att förmånsrätten, på grund af intecknadt förlag, nu, hvad fabrikerna beträffar, i allmänhet, anses inskränkt till produkten som jag finner tarfva rättelse, enär det synes mig nog orimligt att förläggaren icke ens skall ega återtaga det råämne och de verktyg, han sjelf lemnat, oaktadt han ostridigt är berättigad att erhålla den förädlade varan, som deraf och derigenom kan vara förfärdi - 316 Motioner i Borgare-Ståndet 1865. N:o 136. gad. Att en sådan tillämpning af lagen är origtig, vore måhända icke så svårt att visa, men då den nu är allmänt antagen och gällande, lönar en sådan bevisning icke mödan utan torde det vara Statsmagternas förbindelse att tillse, det lagen får ett innehåll, som öfverensstämmer med näringarnes behof, utan att förnärma någon rättvisans grundsats. Utan att vidlyftigare än som nu skett, framställa bevis för min åsigt, att de författningar, som handla om förlag för bedrifvande af bergverk, bruk," fabriker och andra inrättningar, äfvensom fiskerier, äro i behof af förbättring äfven i syfte att åstadkomma en förenkling, så väl som ock sammanföring af de spridda stadgaudena, har jag sökt att åstadkomma ett förslag till sådana lagstadganden, som skulle bestämma de näringar, för hvilkas bedrifvande förlag med rätt till underpant kan lemnäs, den egendom, som sålunda kan pantsättas; den frihet som i afseende på ränteaftal vid förlag må ega rum; den form hvarunder kontraktet skall upprättas; den förmånsrätt som deraf följer; vilkoren derför och sättet för fullgörande af dessa vilkor samt för åstadkommande och bibehållande af den offentlighet som erfordras. Derjemte och då tvist emellan förlagstagare och förlagsgifvare jemväl är ett ämne, som vid en revision af förlagsförfattningarne, så mycket mindre kan förbigås, som särskilda bestämmelser för utredande af sådana tvister, härledda från de inbördes räkningarne, finnas gifna; så har jag jemväl varit föranlåten att föreslå åtskilliga tillägg till Kongl. Förordningen den 4 Maj 1855 angående handelsböcker och handelsräkningar.
Dessutom har den förstnämnde motionären anmärkt, alt om derjemte en jernbana af Staten bekostades från Stockholm till Stäket, skulle säkerligen innan kort genom enskilde bolags försorg en fullständig jernvägsförbindelse emellan förenämnde hufvudorter blifva åvägabragt. Hvad först angår bestämmandet af den riktning för vestra stambanan, tor hvilken anslag bör af Rikets Ständer beviljas, har Utskottet, som icke underlåtit att behörigen öfverväga de af ofvannämnde motionärer anförde skäl för åstadkommande af kommunikation emellan Stockholm och Göteborg, på de af motionärerne uppgifna sätt, likväl icke af dessa skäl kunnat Öfvertygas om lämpligheten af att vid denna riksdag afvika från den vid beviljande af anslag för vestra stambanan vid sistlidna riksmöte af Rikets Ständer afsedda plan. Då Rikets Ständer, vid det år 1854 fattade beslutet om vestra stambanan, förklarat, att Rikets Ständer ansågo en stambana emellan Stockholm och Göteborg vara den, hvars anläggning borde i första rummet till verkställighet befordras, lärer väl icke numera, och sedan ett så betydligt anslag för samma stambana af Rikets sednast församlade Ständer blifvit beviljadt, kunna med skäl ifrågasättas att anläggningen af denna bana skulle fullföljas endast till Örebro och der afstadna. Antagandet åter af det i Grelve Rosens motion föreslagna sednare alternativ skulle helt och hållet rubha det vid sisllidne riksdag fattade beslut, hvarigenom Rikets Ständer, i enlighet med den af Kongl. Maj:t framlagda arbetsplan, beviljade medel för vestra stambanans sträckning frän Stockholm öfver Södertelje mot Göta kanal. I det af Grefve Rosen framställda förslaget, att vestra stambanan skulle från Töreboda ledas till Örebro och derifrån öfver Katrineholm till Stockholm, har Utskottet icke heller kunnat instämma, enär, genom en sådan sträckning af stambanan, en ökad väglangd af mer än två mil, jemte ökad tidsutdrägt och kostnad, skulle uppkomma för hela den trafik, som komme att gå emellan Stockholm eller de öster om Nerike belägna orter, å ena sidan, samt orterna vid vestra stambanan vester och söder om Nerike, å den andra. Ehuru
Skulle vid dagbokens förande skriffel inflyta, må det ej genom radering rättas eller på annat sätt göras oläsligt, utan anmärkes felet i den särskilda kolumn för anmärkningar, som dagboken innehåller. Förliser fartyget, bör, sa vidt möjligt är, skeppsdagboken räddas. Befälhafvare, som icke är skyldig att föra dagbok, må likväl på begäran blankett-dagbok erhålla, hvarefter honom åligger att dagbok i stadgad ordning föra. § 55. Blifver under resa den från vederbörande sjömanshus erhållna blankett till skeppsdagbok fullskrifven, vare befälhafvare skyldig, om fartyget är i Svensk hamn, att hos ombudsmannen vid dervarande eller närmaste sjömanshus, och, å utrikes ort, i första hamn, der Svensk konsul anställd är, anmäla sig till erhållande af ny blankett-dagbok; och gore den tjensteman, som ny dagbok utfardar, anteckning derom uti fartygets förut innehafvande dagbok, omedelbart efter den sista deri införda uppgift. § 36. Redare, befraktare, aflastare, lastemottagare, bodmerilångifvare, försäkringsgifvare och försäkringstagare stånde fritt att af skeppsdagboken erhålla nödig kännedom; vare ock befälhafvare skyldig att meddela dem, när de det åstunda, skriftligt utdrag ur dagboken i någon uppgifven omständighet, och hör det utdrag till rigtigheten vara styrkt, i Svensk hamn af sjömanshus-ombudsmannen, notarius publicus eller magistrats-sekreterare, och på utrikes ort af Svensk konsul, eller, om sådan å den ort ej anställd är, af notarius publicus derstädes. 61 § 37. Försäljes fartyg å utrikes ort, eller räddas skeppsdagboken vid fartygets förolyckande i främmande farvatten, gore befälhafvaren anteckning derom i dagboken, och uppvise den sedan, så skyndsamt ske kan, för Svenske konsuln i försäljningsorten eller inom det distrikt, der olyckan timat, eller, om sådan tjensteman der ej finnes, för den Svenske konsul, som befälhafvaren under resan först anträffar; och intyge konsuln, omedelbart efter befälbafvarens i dagboken gjorda sista anteckning, att dagboken blifvit hos honom uppvist och tiden då sådant skett. § 38.
Den sista värda talaren har till en stor del förekommit mig, i hvad jag hade ämnat anföra i detta ämne, Kongl. Maj:t har nedsatt en Commité till öfverseende af fängelsernas tillstånd och till föreslående af medel till deras förbättrande. Denna Commité liar nu i det närmaste slutat sine arbeten oell dess förslag circulerar till sista påseende samt lärer troligen snart komma att framläggas för Ridderskapet och Adeln. Då denne sak står i närmaste sammanhang med det ämne som nu förehafves, tror jag den böra i förening dermed behandlas. För öfrigt instämmer jag helt och hållit med Herr Morath uti det företräde han lemnar åt den Svenska lagskipningen, framför den Engelska, och jag tviflar ej att hvar och en som har kännedom af Sveriges och Englands lagskipning med honom delar öfvertygelse. Den hufvudsakliga skillnaden emellan den Svenska och den i Frankrike och England antagna lagskipning, hvilar på företrädet af vanliga Domstolar framför de i dessa länder bruklige Jurys. Visserligen kunna 426 Den 12 Februarii, båda hafva sina fördelar, men hvad som åtminstone är säkert, är att Svenska lagskipningen icke har att förebrå sig så mångå juridiska mord sorn dessa länders JuryDomstolar. Kanske, jag medgifver det, är i afseende på den anklagades rättigheter, ömtåligheten hos oss drifven något för långt, men skall då någon öfverdrift existera, så är det bättre att den finnes p:å denna sida. Med Herr Tham instämmer jag deruti, att formerne böra förkortas, så vidt det kan ske utan att lemna allt för mycket tillfälle till missbruk, och detta tror jag är en hufvudö sak. Hvad jag likväl anser mäst bidraga, till ökandet af avtalet brottslingar, är det icke sparsamma användandet af vanärande straff, sorn finnas i vår StrafiBalk. Om den kunde umbära dessa straff, tror jag redan mycket voro vunnit, ty nu alstrar sjelfva brottinålslagen nya brott. För öfrigt instämmer jag uti hvad Herr Ehrenborg i detta afseende yttrat. Friherre Björnstjerna, Magnus:
Olsson från Upsala Län väckt motion, deruti anföres, att, ehuru 3 § af Kongl. Makts Nådiga Förordning, angående truppers och persedlars fortskaffande, af den 6 September 1842, uttryckligen stadgade, att fortskaffning af trupper skall företrädesvis ske sjöledes, med begagnande af kronans egna eller enskildes dertill hyrda, seglande eller ångfartyg, detta stadgande likväl ej föranledi någon förändring i omförmälde olägenhet, och som motionären varit i tillfälle inse alla de förluster, som, genom krono-båtmäns transporterande landvågen med kronoskjuts, heldst under de årstider, då vägarne äro mindre farbara, de skjuts-skyldige tillskyndats, bar motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte göra underdånig framställning om vederbörande embetsverks anbefallande att, derest icke oundvikliga hinder möta, ombesörja, att synnerligast båtsmän, vid tjenstgöringstillfällen, varda till och från tjenstgöringsorterne sjöledes fortskaffade. Uti denna motion har Riksdagsfulimägtigen Tobias Lind från Götheborgs och Bohus Län instämt, med yrkande derjemte, att, då sjötransporter, i anseende till localförhållanden, icke kunde begagnas, båtsmännen lika med soldater, måtte till och från tjenstgörings-stalionerne färdas till fots. med åtnjutande af skjuts endast för den tross, som behöfde medföras. Sedan Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, för behandling af detta ärende, med Stats-Utskottet sammanträdt, samt Utskotten detsamma till öfvervägande föidiaft, få Utskotten anföra följande: Bih. till R. St.
Ständerna icke böra inlåta sig i sådana organisationsfrågor, som tillhöra administrationen. Men många anmärkn:r hafva emot StatsUtsk:s be - 312 Den 24 October. tänk. blifvit anförda, hvilka, enligt min tanka, äro utan grund, och jag tror, att om man litet närmare betraktar sjelfva StatsUtsk:s skrifvelse, skall man finna den temligen oskyldig, så att jag i egenskap af ledamot i StatsUtsk. tror mig kunna tillstyrka Ståndet att bifalla densamma. StatsUtsk. säger nemi.: ”att Sveriges sjöförsvar väsentligen hvilar på en talrik, väl utrustad och öfvad skärgårdsflotta. Jag tror att det är svårt att bestrida denna sats. Der står nemi. icke väsendtligast utan väsendtligen. På hvilketdera vapnet sjöförsvaret hvilar väsendtligast är lemnadt oafgjord!, så väl af StatsUtsk., som i sjelfva verket ännu af Konungen, och af de af Konungen tillsatte comiterade för sjöförsvaret, hvilkas utlåt, blifvit StatsUtsk. meddeladt. Sjelfva det tillstyrkande StatsUtsk. stannat uti är: ”att R. St. matte anhålla, att de anvisade medlen icke må användas till nybyggnad, förbyggnad eller svårare reparation af linieskapp, i vidstäcktare män, än att de redan under byggnad eller rereparation varande skepp fullbordas.” Nu är hela detta anslag icke uppgående till 600,000 r:dr. Tre linieskepp äro under nybyggnad och ett pär bland dem icke långt komne. Hvar och en finner således, då hela anslaget, icke är mera än 600,000 r:dr, deraf egentligen endast 400,000 få användas vid Carlskrona station, att färdigbyggandet af 3 linieskepp, hvilket af StatsUtsk:s förslag icke hindras, på tre år, för hvilken tid summan är beräknad, icke kan verkställas med hela anslaget, äfven om ingen större reparation kommer att äga rum.