Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Ueutergkölcl rnwande, at pa förfästningen borde afseende ej göras. Med alla inrättningar wore bedrägerier och missbruk möjliga. grefwe körner, -gäolpk tiökgn. För den som äger ?L!-?mitigua underrättelser i detta amne wore gansta mycker gt häröfwer anföra. Under Kevolmions-riden i Frankrike och nar den allmänna upmärksamhuen wändes pä rättandet af alla kända missbruk eller misstag, blef, rörande förewarande sak, mycket gjordt och arbetadk. Man anställde undersökningar och gjorde uträkningar efter förhållandet til nguJtorn, polhögden och wattuwigtcn. För min del känner jag ej nog denna wettenstapsgren, för at kunna döma, huruwida något werkeligen godt härigenom uträttades; men jag wet, ar när man dermed sysselsatte sig, waknade i Landet et allmänt missnöje, och opinionen uttryckte sig högt, ar i de gamla mätt, mål och wigter ingen förändring borde göras. I sjelfwa sakens natur ligger wäl o sa, at alla sadane förändringar böra långsamt werkställas. At förkastaeller tilstyrka hwad som blifwit föreflagit, lärer för oss wara lika swart , uran jag tror at wi göra bast, om wi, likasom Utstottet hemställt, öfwerlemnade en sadan pröfning til Kongl. Maj:t. Herr Sjette Bandet. Z22 Den 8 Mars Herr Grefwen och Landtmarskalken gjorde proposition til bifall a Urjkottets Utlåtande, Wilken Bifölls. Föredrogs ä nyv Stars-Utffottets den 26 Februarii pa bordet 'lagda utlåtande, i anledning af et til berörde Utskott remitterat Memorial af Herr Bergman, Ambrosius b/lagrms, rörande ersättning för de Jndelningshafware, som genom den med Ryhland sist afsiutade Freden mistat flere eller färre af deras Lönings-hemman, och således fact sina Löner i mer eller mindre man förminffade.
Kuraloreine kunna icke annat än i underdånighet instämma i grunden för .principen till Revisorernes anmärkning i afseende på löner, som äro [främmande för ändamålet med kyi kolionden. Då Akademien i Lund är en inrättning för Staten eller Riket, men ingen sockenskola, så vore väl billigt, alt Akademiens underhåll utgår af hela Riket och icke af enskilta Socknar i Lunds Stift, hvilket likväl sker, enär, vid brist i kyrkokassan, Sockenboarne äro skyldiga alt, utom kyrkotionde-afgiften, äfven särskilt bekosta Kyrkans byggnad och underhåll. Och om Kyrkans tionde skall användas till för densamma främmande ändamål, så vore billigare och rättvisare, att sådant skedde insockne än utsockne. Löfvestads Socken måste underhålla fyra fasta skolor, hvartill bidrag af Kyrkan i sådant fall snarare borde påräknas, än till Akademien; flera andra ganska vigtiga insockne utgifter att förtiga, Kuratorerne våga derföre i största underdånighet till Eders Kongl. Maj:ts Höga pröfning hemställa , huruvida icke mot Församlingarna i Lunds Stift skulle vaia rättvist, att till kommande Ständer aflåta Nådig proposition, det Staten måtte ersätta Akademien värdet af den från §ocknarne utgående kyrkofonden, och denna åter tillfalla antingen Kyrkan sjelf eller nyttiga inrättningar inom Församlingen. Hvad angår öfriga utsockne utgifter, så äro de, en undantagen, upptagna i Instruktionen af i8i5 och hafva mer eller mindre samband med Kyrkorna. I afeende på lönen till Professor Liljevalch i Lund för undervisning i barnmorske-konsten, få vi upplysa, att den är beyiljad för hans tjenstetid med 12 kappar råg. Insockne: Barnmorskelönen är grundad på sockenstämmobeslut, föranledda af Kongl, tillåtelsen den 23 Augusti i8o5 och Kongl. Brefvet den 2g Januari 1812. Angående Räkenskaperna för Wanstads och Tolånga Kyrkor.
Ur samma förhållande, utom det att ingen städja numera vanligen erlägges af åboen, och att hemmanet, när hans slägt är utgången, eller hemmanet varder åboledigt, utlyses till emottagande af en annan, men utan förhöjning i arrén-, det eller gruudskatten. De Kronans hemman, hvilka är o henne förbehållna, såsom boställen och kungsgårdar m. fl., och hvilka antingen begagnas af hennes -tjenstemän, eller för hennes räkning utarrenderas till den mestbjudande, äro de enda, som gifva henne full afkastning. När mau mellan 2lne lika goda hemman, af hvilka det ena är kronoskatte, och det .andra utarrenderadt boställe, gör jemförelse af grundräntan för det ena och arrendet för det andra; så finner man , hvad skattemannen vunnit och hvad Kronan förlorat på skatteköpet. Jag finner grundräntans efterskänkande onödigt, emedan den delen af Rikets innebyggare, som äger den mesta skattejorden, eller allmogen, öfverhufvud icke är,■'såsom motionärerne påstå, den af skattebördor förtryckte och utarma - 23G Den 5 Februari. de, utan just den sig mest förkofrande, den som under sednaste tider mest ökat sina fastigheter. JustitiseStatsministerns tryckta berättelser om förhållandet med köpta och försålda fastigheter under åren 183j —i838 visa, att adeln, under dessa 8 år, förminskat sin jordegendom för ett värde af 5,4i3,2i6 r:dr 3/j sk. jo r:st.; att ofrälse ståndspersoner deraf köpt för 2,219,081 r:dr 46 sk. ii rist., och allmogen för 3,194,134 r:dr 35 sk. 11 rist. Hans årliga förkofran i detta hänseende har således i medeltal motsvarat 400>000 r:dr.
Nådiga bref den 25 Augusti 1836 och 1837, torde Styrelsens yttrande häröfver lämpligen böra inskränkas till meddelande af följande: a) att Styrelsens Ordförandes ifrågavarande resor blifvit företagne på Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Befallning, och att det synes med rättvisa och billighet förenligt, att, i likhet med andre AdministrationsChefer och deribland General-Tull-Directeuren, hvilka bestås resepenningar för verkställde Embets-resor, Styrelsens Ordförande med ett betydligen mindre arfvode, men en lika magtpåliggande, som äfventyrlig befattning, åtnjuter enahanda förmån. Varande dessutom utbetalningarne härför, som icke blifvit af Styrelsen utan af Stats-Contoret be - 117 — sörjde, grundade på Eders Kongl Maj:ts serskilde Nådiga Bref af den 14 September 1836 och den 27 September 1837; b) att den af Eders Kongl. Maj:t under den 7 Mars 1835 för Styrelsen utfärdade Instruction uti 3 §. tillförbinder Styrelsen att genom ärligen anställde inspectioner vaka öfver de fångvården i Riket rörande Författningars och i öfrigt meddelde föreskrifters behöriga efterlefnad, samt att, genom Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 14 Februari 1826 resepenningar och dagtractamente efter Rese-Reglementet blifvit anslagne för Styrelsens Ledamöter under de af dem verkställde resor; och c) att tillkomsten af de till Styrelsens Embetsoch Tjenstemän, enligt ofvannämde af Revisorerne åberopade Kongl. Bref, utbetalde gratilica tioner grundar sig på Eders Kongl. Majlis Nådiga Skrifvelse till Styrelsen af den 31 October 1829. Styrelsen framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit Stormägtigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts nnderdänigste och tropligtigste tjenare och undersåter CLAS LIVIJN. P. J. Netzel. G. G. Uggla. Stockholm den 9 Mars 1840. R, Th.
Emedlertid hafva Rikets Ständer jemväl varit betänkte på möjligheten deraf, att bruksegaren icke är benägen att ingå pä ifrågavarande reglering. I sådant fall har åter den frågan uppstått, om Rikets Ständer böra för sin del medgifva att förhållandena må, sådane de nu äro, fortfara i afvaktan på den tidpunkt, dä, enligt hvad Kollegierna såsom möjlighet förutsätta, svafvelgrufvan kan utgå eller blifva alltför besvärlig att bryta eller ock andra omständigheter inträffa, af hvilka svafveltillverkningens upphörande blefve en följd, eller om några åtgärder, åsyftande att undanrödja det ölverskridande af privilegierna, hvilket, enligt Kollegiernas utredning, egt rum, nu böra vidtagas. Vid besvarandet af denna fråga har det väl synts Rikets Ständer sorn skulle saken lättast och med största fördel ä Statens sida kunna regleras, då svafvellillverkningen af ofvannämnda orsaker kunde komma alt upphöra, enär Rikets Ständer, likasom Kollegierna, anse det otvifvelaktig! att såväl tjenstbarheterna som allmänningarne vid sådant förhållande skulle utan ersättning till Kronan återgå; men å andra sidan synes det som skulle Rikets Ständer icke tillbörligt uppfatta vigten och förbindelsen af den dem i Grundlagarne tillförsäkrade rätt att deltaga i förvaltningen af kronoskogarne och andra Statens egendomar och meddela föreskrifter derom, i fall Rikets Ständer nu skulle med tystnad förbigå de förhållanden, som i afseende å ifrågavarande allmänningars vård och förvaltning blifvit upplysta. Utom det att vid särskilda, genom jägeribetjente tid efter annan hällne, undersökningar af skogarne den underrättelse meddelats, att bägge allmänningarne blifvit för mycket anlitade, så att uppmärksamhet vid hushållningen med nämnde skogar är af högsta behof, på det desamma ej må blifva alldeles förstörda, har nemligen blifvit upplyst, att å allmänningarne, hvilka för svafveltillverkningen uteslutande blifvit upplålne, verkställts inlagor och uppodlingar lill en rymd af ej mindre än 1424 tunnland, af hvilkas innehafvare åtskilliga tjenslbarheler utgöras till Dylta gård.
St. redan hade afslagit en K', propos. om anslag till residencebyggnader för landshöfdingar i åtskillige af Rikets städer, sedan Utsk. hade funnit en tillgäng af öfver 70,000 r:dr uti en fordran hos Konungariket Danmark för fyringsmedel, inkom med förnyadt förslag, hvaruti den äskade summan tillstyrktes. Samma sak kan ske här. Utsk. har icke ibland Statens tillgångar upptagit Riksg.conhs räntemedel; desse icke allenast fullt motsvara, utan öfverskjuta mångfaldigt behofven. Utsk. kan således derifrån mycket väl anvisa dessa 38,000 r:dr till nästa riksdag och ändock hafva tillräckligt öfver till andra ändamål, som blifvit afstyrkte. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den a4 Mars f. m. 5oi dan färdiga; liar är icke fråga om förbindelser, bär finnes ej någon annan communicalion motsvarande denna, tvertom, den redan befintliga gamla canalen skall upphöra, ty det är omöjligt att kunna fortsätta det nya canalarbetet, om man icke beviljar hvad som behöfves för att sätta den i farbart skick. Vidare ar meningen att utsträcka arbetet för att sammanbinda åtskilliga insjöar och deribland Siljan, hvarigenom tillfälle skulle beredas för Rikets mest vanlottade provinser alt kunna med lätthet tillegna sig de producler, som ej finnas inom deras eget sköte, afsätta sina egna i stället, lifva industrien och m. e. o. sprida trefnad och välstånd till de mest aflägsna byggden af landet. Ytterligare har detta foretag rätt lill företräde framför alla andra i det afseendet , att upprättade contraclsvillkor redan finnas, hvarigenom bolaget förpligtat sig, att, om ett så och så stort bidrag på de oell de villkoren lemnäs, fullborda canalen, arbetet må nu komma att kosta mer eller mindre än hvad man calculerat. Man anser likväl ej detta vara nog; man säger, dels att bolaget kan få för hög afkastning, dels att det anslag, som är i fråga, borde lemnäs i egenskap af lån; ty örn det ej lemnades såsom sådant, så skulle Staten icke kunna beräkna någon valuta för sina penningar.
Sjelfva principen af jemlikhet i rättigheter fordrade morgongåfvas upphörande; och stadgandet om fördel syntes vara onödigt; 2:0 vid den föreslagna 2 §. af 10 Cap. Giftermåls-Balken, att då boskap och åkerredskap icke borde komma under annan benämning än lösören, och lätteligen kunde förskingras och förstöras, det syntes origtigt och vore föranledande lill tvister, att undantaga dessa tillgångar från boels samhällighet; 3:o att någon inskränkning i arfsrältcn lill p:de led ej mätte ega rum. Svårigheten att styrka slägtskap i fjermare led, faller på arfspretendenten. När det lyckades honom, att åstadkomma bevisning om sin skyldskap, borde han fä träda till arfvet. Detta vore bättre än att öka Danaarfvens antal. Lag-Comiteens ide vore ej i dess helhet antagen, ty, enligt den, skulle efterlefvande maka, framför Kronan, träda i fjermare slägtinges ställe. §. i 3 Cap. Ärfda-Balken af Utskottets förslag borde således utgå, hvaraf löljde en förändrad redaction af förslaget till 1 §. i 6 Cap. J01 da-Balken; 4:0 att det senare alternativa förslaget, rörande islada-rätten, endast hort upptaga sådane ändringar i nuvarande lagtext, som af istada-rättens införande blefve nödvändiga följder; men nu gåfve denna del af Belänkandet, jemte sådane ändringar, en helt och hållet ny redaction af 3 Cap., hvartill ej varit anledning, så snart förslaget är uppgjordt under förutsättning af den händelse, alt första förslaget blefve ogiiladl; 5:o att genom denna, under nyssnämnde förutsättning, opåkallade omarbetning af 3 Cap. i vår nuvarande Lag, Utskottet kommit att utesluta 4 momentet i 2 § ”är ej utan ett sameller halfsyskon, som arf med moder täger, njuLe då halft hvardera,” som det dock ej kunde hafva varit Utskottets mening att ändra, enär detta moment, för en händelse, innefattar ett närmande till den af Utskottet med rätta hyllade åsiglen om en lika arfsrätt.
Om en grof timmerstock kastas i strömmen, afbrytes den på flera ställen och somliga stycken spjelkas sönder, då den kommit utföre. Man berättar dock att en Lappgubbe, som somnat i sin båt under fiske i den öfre sjön, af strömdraget blifvit ryckt utför forssen och oskadd nedkommit till det lugna vattnet; och att en annan gång en ung flicka haft samma öde. Men ingen vill tro dessa sagor, så mycket mer, som knappt något år förbigår, utan att forssen erhållit sitt offer. Berget, utför hvilket vattenmassan störtar sig, är så brant, att det, på den ena sidan finnes ett stort mellanrum emellan vattnet och bergväggen, der ortens invånare inrättat ett laxfiske. Bolla förde Thorsten till den underbara grottan, hvars ena vägg bestod af skummande vatten. Der rådde en besynnerlig skymning, emedan dagern i en slags gulaktig färg bröt sig igenom den rörliga vattenkolonnen. Thorsten njöt det högtidliga intrycket af detta naturunder, med den lifligaste förtjusning. Flickan tycktes dela hans nöje, men det var endast i hans glänsande ögon hon hemtade sin njutning. Han märkte att hon endast fäst sin uppmärksamhet vid honom, och han fattade hennes hand. Han ville hviska ett vänligt ord till henne, men ehuru i grottan forssens dån hördes liksom qväfdt, åtminstone dämpadt, var det så djupt genomträngande, att ingen mensklig stämma derinne kunde göra sig förnimbar. Hon smålog vänligt, då hon såg honom röra läpparna och hon lade fingret på sin munn med en så älskvärd uppsyn, att han ovilkorligt tryckte henne intill sitt bröst. Han kände hennes hjerta klappa emot sitt, och afskedsstundens smärta genomflög hans själ. En tår smög sig i hans ögon och då han sakta tryckte en kyss på hennes läppar, nedrullade denna tår på hennes högt rodnande kind. Men då var det, som hade en ny känsla vaknat i hennes innersta, eller som på en gång hennes känsla velat gifva sig luft.
Men då, i de fleste landsorter, oslridigt sig visat, att en stor mängd af de skattskyldige underlåta att infinna sig vid Krono-uppbördsstämmorne, oftast icke för brist pä penningar lill utskyldernas afbördande, utan derföre, att de anse den tid såsom förspilld, hvilken de till en slik inställelse kunde använda, helst erfarenheten lärt dem, att de, lika så väl Bevillningi-Utskottets Betänkande N.o J. 3 sorn vid uppbördsstäramorne, i deras egna hemvist, utan den ringaste ansvarspåföljd, kunna betala vid de besök, sorn Kronobeljeningen derstädes föranlåtes göra tili utskyldernes indrifvande, och att en sådan underlåtenhet, jemte det att den ganska mycket förhindrar en nödig control å Uppbördsmannen, ej allenast i betydlig mon försvårar redovisningen inom behörig tid, utan skulle till och med kunna föranleda dertill, att denna blefve omöjlig, om ett sådant förhållande utsträcktes ända derhän, att ingen infann sig vid andra Uppbördsstämman, hvilket dessutom har den väsendtliga olägenheten med sig för de skattskyldige sjelfva, att större delen af uppbörden, vid ett sådant förhållande, måste passera genom Länsoch Fjerdingsmans eller Krono-Rättares händer, hvarigenom, i händelse desse förstöra medlen eller iråka batance, ny belalnings-skyldighet kan drabba den skattskyldige, alldenstund Häradsskrifvarens anotation å qvittence, hvarförutan något sådant icke är gällande, ej kunnat erhållas, då medlen på förenämnde sätt måst indrifvas, och som den uti Kongl.
sBvB1 me11 sli4desl~elet)) Papin pel-he:) (PrSistens Eai~.~ilj), hehandlsude s1itningan1.o nlellan det gumla och dot n p i den gamln priistenu och ham sons gestnlter, som ~ n e d r,Syl \ .i P,)) Anus: Iliisa)), nfigra smarre dralmr s a ~ n t bland novel1ern.a sii~d~ilclt 2KaappaLop0 Med SO-talets svenskn och norska litteriltur har fru Canth realismen i frainstiill~ingssiittet gemensam, men detta ilr ocksk allt, ty, ehuru hennes types iagal~ulcla aro E % ~~rfiuska soin t. ex. laGn.ga af allmogef~rfattaruos, Imr dock uatiollaliteteu .~$tr~clit delu en siiregen prigel. Den tendens; inan under heunos dstrings tidigare slceden mestadels finner i henoes x l ~ e t e n hnr sin djopaste grund i ibn r h n e, #. h ~ a r m e d hon ornfattar och soker liisa tidens briinnande frigor. KvinnofrBgan har hos henne Den rarmt tanka.de och hangifren rnillsrnan~, och. arbetarfrilgan gor heme miingen g h g till ett stycke af en demagog eller socialist. I kampens hetta lockas h m ofta till ofrerdrjfter och ntfall, som skada henries sak dock sB hlir val oftast fallet ?ned en ranuhjiirtail oc: h sin sak hiinyifren kiiurpe. LBngt p&amp; afstind s o u hon i rleu lilla smdstatlen befinner sig frdn de stora kulturcentm, atveclrlas lleri~les geniala tlraniatiska hegbfning, ti-otsanclb de rnest motjga fiirhrilla~~clcn. Hoii knn ej som.
St:s pröfning, huruvida de nya ordin, rotar eller spridda rotedelar inom blekinge, Calmar, Hallands, Götheborgs och Bohus, Gefleborgs och Wesler-Norrlands län, hvilka, på grund af upprättade, men hittills icke fullständigt granskade eller fastställda roteringslängder, tillkommit, skola, före nästinträfFande riksdag, en lika vacance-afgift till statsverket erlägga, eller om dermed uppskjutas bör, tilldess K. M:s nåd. propos., i hvad sistnämnda län rörer, hunnit att af R. St. vid deras nästintiäffande sammanträde granskas och fastställas.” Häiaf synes tydligt, att för dessa län inga roteringslängder äro fastställda. När nu Ständerne hafva för sin del förklarat, att icke utsockne-fräseheminan inom Halland, böra deltaga i ordin, roteringen, så är ju att förutse, att icke den blifvande fastställelse!) af roteringen inom Halland kan omfatta utsocknef rä I se h emin a nen derstädes. [Ir Dalman: UtsK:n hafva icke föreslagit att med vacance-afgiftens uttagande skall uppskjutas intilldess att roteringslängderne blifvit fastställde, utan tvertom föreslagit att vacance-afgiften skall utgå utan afseende derå, att längderne ej blifvit pröfvade och fastställda, och således förfaller Hi' von Hohenhausens anmärka.; ty om Konungen skulle behaga fastställa roteriugslängden för provinsen Halland, så skulle denna vacance-afgilt utgå, oaktadt denna fastställelse icke ägt rum när Ständei ne alläto sin skrifvelse till K. M. Jag hyser visserligen den förhoppning, att Konungen skall, vid pröfning af roteriugslängden för Halland, göra afseende på Ständernes skrifvelse, som innehåller, att .Ständerne icke anse dessa ulsockne-hemman vara underkastade ordin. roteling; men det qvarstår likväl en motsägelse i Ständernes skrifvelse, alt de icke i den sednare skrifvelsen omförmäl t den föregående, som undantager den största mängden al hemman och just dem som varit afsedda i K
Ärfda-Balken skulle erhålla följande förändrade lydelse; ”Nu vet man hans inländske arfvinge, men ej hvar han är, iå te då Domaren i allmänna lidningarne, tre gånger, minst en manad emellan hvarje gång, och första gången sist inom tre månader ifrån den dag, då bouppteckningen till Rätten ingifven är, kungöras, att arf fallit honom till. Vilja fjermare det arf lyfta, vare det tillåtet, der de för arfvet och dess afkomst ställa borgen, som af Rätten godkännes. Begagna de ej lyftningsrätten. förordne Domaren god man, som arfvet vårdar och förvaltar, till dess den frånvarande arfvingen sin rätt bevakar, eller tiden dertill ute är. Kommer ej den frånvarande arfvingen inom 10 år ifrån den dag, då kungörelsen tredje gången i tidningarne infördes, vare ifrån arfvet skiljd, ehvad han laga förfall visar eller ej”; — men KgL Majit behagade, till svar derå, i Nåder förklara: att, ehuru Kongl. Majrt funnit berörde förslag vara på goda skäl grundadt, i hvad det angår förkortande af den i i5 Cap. 5 §. Ärfda-Balken stadgade praescriptionstid, Kongl, Majit dock. i fråga om det föreslagna stadgandet, att laga förfall icke må galla för den frånvarande arfvinge, hvilken icke inom den föreskrifna tiden sig infinner, ansett ett billigt afseende böra så mycket mera fästas å de flerfalldige omständigheter, hvilka kunna för den frånvarande göra omöjligt, icke allenast att inom laga tid, beräknad ifrån kungörandet i allmänna tidningarne, sig anmäla, utan ock att om ett slikt kungörande erhålla underrättelse, som, genom det förändrade stadgandet, praescriptionstiden blefve ifrån 20 till 10 år förminskad.
Hon möttes af denna med häpnad och förskräckelse, ett helt slägtråd sammankallades, somliga skrattade och gjorde narr åt hennes » barocka idé », andra bannade henne. En hviskade henne något i örat om unga damer, som hafva sådana affärer, och då Betty med förtrytelse sade, att det var lågt att efter en eller annan sådan person döma alla de andra hederliga, samt att det för öfrigt berodde på hvar och en sjelf, hurudant rykte man finge, då bröt en fullkomlig storm lös öfver den stackars försvarerskans hufvud. Man vågade t. o. m. komma med sårande antydningar, att Betty kanske ej vore så kinkig eller nogräknad m. m. Till slut erbjöd sig helt ädelmodigt en af fastrarna att afskeda sin guvernant och hushållshjelp, hvilken var i en och samma person, och gifva Betty platsen. Uttråkad, trött och vanmäktig mot öfvermakten, mottog Betty befattningen, men om hennes disciplar vunnit derpå betviflar jag, ty till lärarinnekallet fordras först och främst varmt intresse och brinnande nit. Se här ett annat fall. En ung officersenka stod ensam, utan penningar, utan egna slägtingar, » bekanta » hade hon deremot godt om. Efter många mer eller mindje goda råd af dessa att söka komma in vid hofrätten för att få skrifning, der det emellertid är öfverfullt af sökande, eller att med sina stora språkkunskaper gifva lektioner, hvilket fält också är öfverfullt, eller att inrätta en » pension » för fullvuxna unga damer o. s. v. — efter många dylika råd, hvilka alla vid noggrann pröfning befunnos outförbara, beslöt hon att hos en konditor lära sig tårtbageii m. m. Sagdt och gjordt. Derefter öppnade hon ett nätt damkafé under eget namn. Men nu blef det en uppståndelse hos alla hennes bekanta. Somliga funno hennes tilltag djerft och » oqvinligt », andra förklarade sig aldrig ha kunnat med fru L:s egendomliga åsigter, andra voro mildare och beklagade henne, men i ett voro de nästan alla lika: mötte de fru L. någon gång ute, var det alltid något i ett bodfönster, som så upptog deras intresse, att de ej sågo henne.