Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En htiftig regnskur förtog något intrycket af de förtjusande ängarna närmast Etelhem; men ipnan vi hunnit fram till Garda, hade det klarnat upp igen, ocli alla löf glänste ocli glittrade i solskenet. Vi hö110 framfor vestra portlivalfvet i kyrkoghrdsmuren, ett hvalf så stort att det bildade ett riktigt litet rum, med stenbänkar längs ömse sidor. Den intressanta lilla kyrkan med sina vackra målningar i tornbågen - kanske de yppersta, som blifvit bevarade från vår medeltid - var sv %r att slita sig ifrån. Ock&amp; uppehöllo vi oss altför länge här - ja, vi hittade gobeliner i sakristian också, för att nu inte tala om v %r improviserade tedrickning i porthvalfvet. Af önskan att f % veta något om gobelinerna gjorde vi afven besök i prestgården och blefvo så vanligt mottagna, att tiden gick alldeles för fort. Alltnog, unge far måste låta sina hästar trafva på bra, då vi foro därifrån,. för att vi skulle hinna se alt, som aliliu återstod. Solen sken, det bliiste bra, och undan gick det, från Garda till Lye, frhn Lye till Sthuga, från Stånga till Hemse. Det gällde att se så mycket som möjligt af alt det vackra och egendomliga, soin erbjöd sig; sedan fick man, s i godt sig göra lät, ordna och jainföra massan af nya intryck. Unge far var meddelsani och gaf oss htskilliga upplysningar ein ghrdarna längs vägen, inbäddade i fruktträd och blomsterrabatter och om kyrkspirorna, som här och hvar stucko upp ur skogen. Han berättade också on1 sin egen gard och om sitt bröllop, som stått i dagarne tre hösten förut. Och d % vi berömde unga mor, myste han ändå belåtnare an vanligt. Han hade lofvat att vi skulle vara vid Hernse station, då tåget gick 3,52. Men som det var så mycket att se i Stånga kyrka, både utan och innan, försenade vi oss där igen. Och har raskt det iln gick undan sista biten, befanns det, att vi blott skulle ha en kvart på oss i Hemse.
Hvad jag i detta fall kan upplysa är, att K. M:s nåd. propos., ang:de inrättande af ett särskildt embetsverk för vattenbyggnader, äfven omfattar sådana odlingsföretag, som här omnämnda ganska betydliga, hvilka nu äro i fråga i andra provinser, så22 H. 61 48a Den ag Mars f. m. sorn i Halland och Westergöthland med flera andra ställen, men jag kan ej påminna mig, att K. M:s nåd. propos. omnämner några odlingsförelag af denna beskaffenhet inom de ifrågavar. trakterna af Wermland. Det kan likväl visserligen vara möjligt, och jag anser det äfven sannolikt, att der finnas sådana odlingslägenheter, ehuru dalarna i dessa trakter i allmänhet äro ganska trånga, och det kan vara ganska tvifvelaktigt, huruvida vid de betydligare bruksanläggningar, som finnas på de öfre platåerna, några så beskaffade odlingsförelag kunna ske; men jag tror i alla fall, alt detta ämne icke ännu är så utredt, alt någon särskild summa bör dertill bestämmas, utan anser, att hela summan 120,000 r:dr må i ett för allt utsättas för de norra provinserna, som äro nämnda i StatsUlsk:s förslag, samt de ifrågavar. provinserna i Wermland. Hr Lefren instämde med Frih. Sprengtporten. Hr af Wingård, J oha n : Jag känner ganska väl ifrågavar. härader af Wermland, och kan försäkra att der visserligen kan användas vida mer än dessa 20,000 r:dr på sådana företag, sora här är fråga om. Forshaga och Dejeforsbolaget tillhöra just denna trakt, och jag tror det vore lämpligast att bevilja 20,000 r:dr särskildt för denna trakt och bestämma 100,000 r:dr särskildt för de norra orterna, i stället för att anslå 120,000 rtdr gemensamt för denna trakt och de norra orterna, ty detta skulle endast föranleda tvister och oredor. I den ifrågavar. delen af Wermland är det icke blott dalarna, som kunna odlas, utan på höjderna ligga äfven vidsträckta slätter, der bosättningar kunde äga rum.
Staten öfvertog remonteriugen mot skälig årlig afgift från rusthållaren, men då frågan härom hittills ej vunnit framgång, hemställdes till Rikets Ständers pröfning det förslag, att vid alla med indelta kavalleriet skeende mönstringar och remonteringar, någon kunnig och sjelfständig veterinärläkare måtte varda beordrad att på allmän bekostnad närvara med skyldighet att afgifva yttrande öfver orsaken till förekommande kassationer, hvilket yttrande, tillika med mönsterherrens och Regementschefens, skulle fullständigt intagas i mönstringseller reraonleringsrullan, hvilken jemväl af veterinärläkare borde underskrifvas. Då vidare ostridigt vore att rustningens upprätthållande under krig kunde blifva helt olika betungande genom skyldigheten att tillsätta annan häst när helst behofvet så fordrade, hemställdes äfven om icke rusthållare vid det indelta kavalleriet kunde befrias från skyldigheten att anskaffa remont under pågående krig. Remonteringsmöten skola, enligt författningarne, två gånger hvarje år eller oftare hällas af Landshöfdingen och Regementschefen samt, enligt 19:de § i tredje delen af Tjenstgörings-reglementet för arméen den 12 April 1858, en hästläkare,dervid beordras att vara närvarande. Om således det skulle inträffa att, såsom motionären antydt, nå gon ruslhållares rätt af regementsbefälet förbisåges, eger den förfördelade att påräkna skydd af Landshöfdingen, hvilken, om han ej sjelf skulle vara sakkunnig i fråga om hästars bedömande, naturligtvis har ätt påräkna biträde af den tillstädesvarande hästläkaren. Dessutom är det rusthållaren obetaget att till förnyad granskning uppvisa hästen vid Generalmönstring, der hästläkare från annat regemente alltid är tillstädes, eller att öfver remonterings-förrättningens beslut anföra besvär hos Kongl. Maj:t.
Erfarenheten har ådagalagt, att sedan dessa magasiner, våren efter ett godt sädesår, utlånat sina spannmålsfonder, för att den följande hösten återbetalas, så har, till följd af samma år inträffad missväxt, återbetalningen till större delen uteblifvit, hvarigenom magasinerna blifvit satte utur tillfälle att i större mån utlemna nya spannmålslån under den närmast på missväxten följande vår, då likväl behofvet af dylika lån varit vida större än förut; och det har således visat sig, att dessa låneanstalter, långt ifrån att uppfylla det ändamål, som väl inrättade spannmåls-magasiner borde afse, eller att samla under de goda åren för att kunna hjelpa när dyr tid infaller, tvertom i nödens stund stått nästan tomma på spannmål, utan annan tillgång, än en mängd förfallna, men icke inlösta reverser för sädeslån, som under en tid, då verklig brist icke varit för handen, blifvit utlemnade merendels till sådana personer, hvilka, under hvad förhållande som helst och utan att så noga beräkna medlen till återbetalning, sällan lemna obegagnade de tillfällen till låns erhållande, som kunna sig erbjuda. Visserligen har jag funnit, att magasins-föreståndarne ofta, under dylika omständigheter, söka att genom lagsökning indrifva de obetalta lånen; men då tillgång till desammas återbetalande in natura vanligen saknas, så vinnes genom lagsöknings-åtgärderna i de flesta fall icke något annat ändamål, än att de oftast fattige låntagarne bringas på stor kostnad och beröfvas det hufvudsakligaste af deras tillhörigheter. Sedan Eders Kojigl.
Vidare säger Utskottet, att ExpeditionsSecreteraren von Printzencreutz felat i så måtto, sorn han med kännedom om KammarCollegii besvärs hänvisning till Kammar Expeditionen , och äfven deraf, att tvisten om andra hälften af Lyngåkra hemman blifvit, i sistnämde Expedition, på ett mot hans öfvertygelse stridande sätt afgjord, icke dessjnindre omedelbarligen föredragit ärendet Den 18 J u I i i e. nr. utan att derotn till en börj ari serskilt begära och afvakta Kongl. Maj:ts uttryckliga föreskrift. Delta allt är blott ett upprepande af formfrågor, och slutledningen deraf blir, att emedan mänga varit af annan tanka om saken ; borde äfven denne Föredragande hafva så varit. Men för min del kati jag ej fästa hufvudsak ligt afseende iler vid* alt mångå personer' göra samma anmärkning, enär man icke har någon bestämd lag alt åberopa. Deremot tror jagj att om någon af Konungens Rådgifvare felat emot formen, skulle 106 §. RegeringsFormeii vara mer användbar, än den 107. I den förra står: Finner Utskottet af dessa Protocollj alt någon StaisRåd, StatsSecreierare eller annan Ledamot af StatsRådet uppenbarligen handlat mot denna Regerings Forms tydliga föreskrift, eller tillstyrkt någon öfverträdelse deraf, och af andra Rikets gällande lagar, &c. Uti Grundlagen finnes väl en fördelning gjord af mål mellan cle olika StalsExpeditionerne; men den är ej så bestämd, att deraf kan med säkerhet slutas, huruvida detta mål rätteligen bordt höra till Kammareller EcclesiastikExpeditionens föredragning; — elier följaktligen hvilkendera haft orätt, alt dermed befatta sig. Sädaiie détailler höra till CanzliOrdningen, och örn ansvar skolat yrkas, hade det bordt göras gällande enligt densamma, och alldeles icke enligt 107 §< Reger ingsFonnen. 3g8 Den 18 Julii e, m.
Friesenheim, född Stjernstedt, för utdikningen af en mosse å egendomen Fullerstad i samina socken och härad, å 1,600 R:dr, dito dito af 128 R:dr, jemte dito, för åren 1852 med 1865, och 64 R:dr för år 1866, Transport: 1,486,617: 22. 1. 1,580,924: 41. 3. 3,333: 16. — 4,833: 7. 8. 400: 374- 26. 8. 305: 23. 5. 329: 44. 7. 344: 33. 2. 372: 12. 5. / 2,047: 24. 2. 2,375: 5. — 600: 1,782: 21. 2. 1,609: 45. 2. 1,600: 1,856: 1,496,430: 44. — 1,593,275: 38. 9. 4. — 26 Transport: till Kapitenen H. Y. Zacco, för ett utdikningsoell aftappnings-arbete vid Lockstaholm i Husby socken af Långhundra härad, å 4,300 R:dr, dito dito af 344 R:dr, jemte dito, för samma år, och 172 R:dr för år 1866,... „ delägarne i Barrsjökärret på SöderNånö bys egor i Estuna socken af Lyhundra härad, ä 220 R:dr, dito dito af 17 R:dr 28 sk. 10 r., jemte dito, för åren 1854 med 1867, och 8 R:dr 38 sk. 5 r. för år 1868, inom Östergöthlands län: till strandägarne. omkring sjön Tåkern i Lysings, Dahls och Göstrings härader, för sänkning af nämnde sjö, å 20,000 R:dr, hvilket lån skall återbetalas genom erläggande, jemte krono-' utskylderna, af 1,598 R:dr 34 sk. 2 r. för åren 1848 med 1861, och 799 R:dr 17 sk. 1 r. för år 1862, på Gottland: till Prosten P. Wallgren, för utdikningen af Burge myr i Ekstads socken af Hubblinge ting, å 3,700
Hr Gr. o. Landtm., att, i afseende å LagUtsk:ts förev:de Betänkide, yrkats dels bifall till detsamma oförändradt, dels af Hr Olivecrona, att Utsk:ts förslag mätte godkännas med den förändring, att efter de i slutet af sjelfva lagstadgandet förekommande orden »äfvensom i Konkurslagen» måtte införas orden »samt i Vexellagen beträffande utrikes vexlar», och dels slutligen af Hr von Koch bifall till förslaget med uteslutande af de i inledningen förekommande orden »under förutsättning att förslaget till Konkurslag vinner bifall»; och skulle, i enlighet med Hr von Köchs jemväl gjorda begäran, de af honom och Hr Olivecrona påyrkade förändringar i Utsk:s förslag blifva föremål för särskilda framställningar, samt förbehåll derom vid propos. å bifall till Utsk:ts förslag göras. Efter det propos. å bifall till Betänk, med nyssnämnde förbehåll härefter blifvit framställd och med ja besvarad, hemställde H. Exc., huruvida K. o. Ad. ansåge, att de i inledningen till Förordningsförslaget förekommande orden »under förutsättning att förslaget till Konkurslag vinner bifall» borde bibehållas, dervid svarades många nej och några ja; hvarefter H. Exc. framställde propos. å bifall till Hr von Köchs förslag, att omförraälde ord skulle uteslutas; och då svaren nu utföllo med många ja jemte åtskilliga nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande. Gr. Sparre begärde votering. Upplästes och godkändes följande voter.-propos.: »Den sou) bifaller Hr von Köchs förslag, att orden »under förutsättning att förslaget till Konkurslag vinner bifall» skola utgå från inledningen till LagUtsk:ts i Betänk. N:o 41 framställda förfättningsförslag, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, komma ofvanberörde ord att qvarstå.» Vid voteringens slut hade rösterna utfallit sålunda: Ja — 27. Nej — 9.
Stadgandet i detta hänseende förmår alltså icke tillvinna sig behörig aktning; och hafva, på grund häraf samt enär klagomål från flera delar af riket förspörjas deröfver, att olofligt jagande af elgar hotar att i vissa trakter alldeles utrota denna djurart, Rikets Ständer, i ändamål att åstadkomma ett riktigare förhållande mellan ansvaret för lagölverträdelsen och värdet af föremålet för densamma, funnit sig böra hos E. K. Maj:t i underdånighet anhålla, alt ej mindre de i Kongl. Kungörelsen den 30 September 1853 stadgade böter för oloflig elgjagt måtte fördubblas, än ock den ersättning, lill hvars utgilvande den sakfällde för sådan förbrytelse gör sig skyldig, bestämmas till minst 150 R:dr R:mt. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 11 Augusti 1860. Expedition s U ta ko lie ts Förslag till underd. Skrifvelse IS:o HO. 257 H:o HO. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 11 Aug. 1860. Presle-Ståndet den 11 Borgare-Ståndet den 11 Bonde-Ståndet den 11 • Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående införande af s. k. tjenstehjonsböcker i stället för nu brukliga orlofssedlar. (Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:ts Betänkande N:o 23.) S. A. K. I sammanhang med åtskilliga vid innevarande riksdag gjorda framställningar om ändring i vissa delar af nu gällande Legostadga, har hos Rikets Ständer fråga jemväl förekommit, att hos oss måtte lill begagnande införas s. k. orlofsböcker i stället för nu brukliga orlofs-sedlar; och hafva i afseende på beskaffenheten af dessa böcker, hvilka nyttjas i flera främmande länder, blifvit, i närmaste öfverensstämmelse med hvad i grannriket Danmark är vedertaget, föreslagne följande bestämmelser, nemligen: ”l:o. Hvar och en tjenare bör vara försedd med en orlofsbok.
Vid skedd föredragning remitterades till Stats-Utskottet motioner af: l:o Fredrik August Forsbeck frän Ostergötlands län. att all upplåning af medel till fortsättande af Statens jernvägsbyggnader, jemte vilkoren för sådan upplåning, måtte åt Kongl. Maj:t öfverlemnas, m. m.; 2:o Lars Magnus Carlsson från Stockholms län, om anslag af allmänna medel till lön åt distriktsläkaren vid Tumba pappersbruk; 3:o Jan Andersson från Stora Kopparbergs län, om föreskrift för styrelsen öfver Statens jernvägsbyggnader, att företrädesvis inom riket anskaffa de för dessa byggnader erforderliga effekter, m. m.; jemte vid remissen afgifna yttranden; 4:o samme man, om anslag af allmänna medel för att börja byggnaden af en jernstambana genom Upland, Westmanland och Dalarne i rigtning åt sjön Siljan; 3:o samme man, att Statens eganderätt till Loka brunnsoch badinrättning måtte på vissa vilkor åt enskildt bolag öfverlåtas; 6:o Per Engman från Wester-Norrlands län, om viss nedsättning af skattetalet å alla inom de Norrländska länen belägna, under de tio sednaste åren skattlagda krononybygge^ m. m.; 7:o Nils Jansson från Ostergötlands län, att de före år 1864 tjenstgörande lärare vid elementarläroverken måtte vid uppfattning till högre lönegrad förunnas samma förmåner, som beviljats dem, hvilka efter nämnda tid vunnit anställning; 8:o Johannes Andersson från Elfsborgs län, om befrielse för frivilliga skarpskytteföreningar att åter lemna från Kronans förråd erhållna gevär, m. m.; 9:o Jakob Myhrberg från Westmanlands län, om anslagjutan återbetalningsskyldighet för sänkning af Wagnsån i Westra Fernebo socken af nämnda län; 10:o Erik Mallmin från Westmanlands län, om undersökning till bestämmande af den ersättning, som må kunna vederbörande tillkomma för utgörande af augmentsräntan från en uti Altuna socken af nämndal än belägen utjord, kallad Altuna äng; H:o Carl Bernhard Rijdström från Calmar län, om anslag för att sätta af Hushållningssällskapen utsedda manspersoner i tillfälle att genomgå fullständig lär rokurs uti allt hvad till boskaps uppfödning med mera hörer; !2:o Ola Jönsson från Malmöhus län, om anslag lör inrättande af s. k. slöjdskolor för flickor; 13:o Johan Peter Andreasson från Elfsborgs län, att det för sänkning af sjön Weselången, belägen på gränsen mellan nämnda och Hallands län, ett bolag be - Prot.-Utdrag den 18 November 1865.
Jag har en anmärkn. att göra vid 145:te §:n; i afseende på en omständighet, som icke är. uptagen i Utsk:s här framlagda förslag. Men jag upskjuler dermed, under förhoppning att det står mig öppet framställa henne då de serskilda §§:ne genomgås. 44:de punkten, ang:dc §:n 447 och 45:te punkten, ang:de §:n 448. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i dessa punkter yttrat. 45:te punkleu, ang:de de vid Bevilln.-Sladgan fogade formulärer. Lades till handlingarne. 46:te punkten, ang:de den underd. skrifvelse, hvarjemte Bevilln.-Sladgan hör till K. M:t öfverlemnas. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i denna punkt tillstyrkt. Sedan sålunda Utsk:s Betänk, blifvit genomgånget, och efter det Hr Gr. o. Landtm, nu till behandling anmält det dervid fogade förslag till Bevilln:s-Stadga, yttrade. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Jag hemställer vördsamt att vid föredragning af förslaget till Bevilln:s-Stadga §§:ne endast böra upnämnas, Den 27 Maj e. m. 417 upnämnas, men att förslagen till de serskilda §§:ne upläsas endast för den händelse att sådant af någon ledamot serskildt begäres. Hr von Hartmansdorff: Jag hemställer om vi icke kunde fa åtskiljas. Kl. är redan 10. Om vi skulle i afton genomgå hela Författningen, så blefve det alltför långvarigt. Härvid hördes manga ledamöter ropa Nej, hvarjemte Gr. af Ugglas yttrade: Det förslag som Gr. Lagerbjelke framställt skulle jag vilja biträda med den förändring att icke blott §:numern utan äfven hvarje serskildt mom. upnämnas.
Men jag hemställer till dessa talare sjelfva, huru det skulle vara möjligt för R. o. Ad. att yttra sig på hvad sätt som helst uti denna formfråga, utan att med detsamma förklara huru Ståndet förstår grundlagen. Man har sagt, att ordföranden i förstärkta StatsUtsk. borde annorlunda hafva förfarit, att lian hade bort invänta ankomsten af den ledamot, som var borta. Jag vet visserligen att vid föregående riksdagar så tillgått, att då någon ledamot af ett förstärkt Ulsk. varit frånvarande, så bar han derför fått uppbära klander först inom det förstärkta Ulsk. och sedermera har förhållandet blifvit inberättadt till Ståndet, der klandret fortsatts. Dessa varningar kunna visserligen upprepas när som helst, men de finnas likväl ingenstädes i vår grundlag föreskrifna. Jag vet således icke med hvad lätt en ordförande skulle kunna vidtaga en sådan åtgärd. Så länge dessa varningar icke äro af grundlagen påbjudna, tror jag tvertom, att ordföranden icke har något annat att göra, än låta omröstningarna fortgå. Hr Rosenblad har erinrat, att om man skulle afbryta dem i anseende till en ledamots frånvaro, så hade man kommit till samma punkt som Polackarne med sitt liber urn veto, då en enda person kunde tillintetgöra en hel sammankomst. Man må icke föreställa sig att en sådan rättighet vore till fördel endast för den s. k. oppositionen. Den kan likaså väl begagnas af den motsatta sidan emot oppositionens intresse, hvarpå jag vill anföra ett exempel, som ligger nära för ögonen. Om vid den ordinarie statsregler:ns uppgörande, då två Stånd stannade emot två och afgörandet måste öfverlemnas till det förstärkta StatsUtsk., någon ledamot hade undandragit sig alt votera och lill följe deraf ingen omröstning blifvit af, så hade den gamla statsreglerm fortfarit, hvilket jag icke tror skulle hafva behagat oppositionen. En af mina grannar bär på bänken har fästat min uppmärksamhet på en omständighet, hvilken äfven talar för min sats, och som jag ber att här få nämna. Han har nemi. erinrat, att 6g §:n Reg.Fm icke omförmäler några suppleanter till förstärkt Statsutskott.
jag ser blott vågen Ljufliga land blomstrar du än, såsom förr; hand i hand gå än de tärnorna unga och dig besjunga? Härliga flod strömmar du än såsom förr; med gladt mod plockar din vass än till kransar flickan som dansar? Vind, som mig för bort från mitt land, o vänd om, ej du bör blomman från stjelken afrycka, mig från min lycka! Ve mig, om än bönen du hör, ej de hvita dock den höra, de strida mot bölja, allt får dem följa! Helsa du vind vännerna alla med kyss uppå kind, säg dem att Zara jemt gråter, kommer ej åter. Säg till min Mor : „fäst nu uppå dig en bild ej för stor, vänligt befriar snart döden dottren ur nöden.“ (Slut på utdraget ur Minas, en misslyckad och afsomnad Poëtissas dagbok). Visste jag bara hvad jag ville suckar, merändels ovetande, alla i allmänhet och hvar och en i synnerhet. Fruntimmerna skola ej inblanda sig i politiken. Detta är ett axiom, hvars riktighet vi väl för dess uråldrighets skull nödgas antaga. Icke dess mindre måste väl i det friborna Sverige, den Svenske medborgarens moder, maka, dotter, syster, frände, Lärjunge eller vän, nödvändigt äfvenledes vara Svensk medborgarinna, och jag tror verkligen icke, det rättigheten att så vara kan oss fråntagas, så länge vi naturligtvis åtnöja oss med dess utöfning inom våra hem, der qvinnans patriotiska åtgärder ändå icke kunna vara så alldeles oäfna, efter som dygden „ej kan utveckla sig, om „den icke är tillfinnandes uti roten till sederna, „ej kan upplifva staten, om den icke utgår „ur hvar och en, enskilt familj.“ O att mina Landsmäninnor rätt fattade meningen och vigten af dessa äfven till dem ställda ord! Då man hör påstås, att förordningar, utgifna å högre eller lägre ort, och ingenstädes efterlefda, måste förvandla ondt i godt, märker man, att Reformationen icke mäktat fördrifva all tro på Aflat ur landet.
Det är från detta besynnerliga förhållande, som stadgandet, att revisionen borde omfatta 2:ne år, torde böra härledas, Memorialböckerne öfver Titlarne voro så construerade, att, enär en Revisor, med anledning af verificationers lydelse, fästade uppmärksamheten på origtigt upptagne poster, kunde felet på stället rättas förmedelst raderknifven. Hvad jag här anmält, har jag, deltagande uti Revisionen för år 1817, erfarit. När StatsVerkets räkenskapsböcker vo-. Den 5 Mars f. m. ro af sådan beskaffenhet, är det icke att undra på, att Revisorerne funno zifferrevisionen obehaglig, föga båtande, och hufvudsakligen fästade sin uppmärksamhet på den del af granskningen, som har anordningarne till föremål. När härtill kom, att Revisorerne öfver Statsverket, jemväl hade revisionen af Bankens och RiksgäldsContorets räkenskaper sig uppdragen, att de i följd af den speciella uppmärksamhet de ägde att, inom desse verk, fästa på de administrativa åtgärderne, ovillkorligen borde sträcka sina forskningar så nära som möjligt inpå tiden för deras sammanträden, så är ej heller att undra på, serdeles då räkenskaperne inom Statsverket framställde sig såsom ett outredbart chaos, att de ville inom Statsverket utöfva såsom rättighet, hvad som inom Banken och RiksgäldsContoret var en dem åliggande pligt. Skillnaden emellan rättigheten på ena stället och pligten på det andra är dock väsentlig. Inom Banken och RiksgäldsContoret ägde Revisorerne alt rättcij hvad de funnit vara kommit i olagj inom Statsverket lingö de inga föreskrifter gifva, utan endast anmäla, hvad de funnit från föreskrifter afvika. Jag vill ej här inlåta mig i striden om den påstådda rättigheten att sträcka granskningen af gjorda anordningarj utöfver tiden för sjelfva de räkenskaper, i hvilka anordningarnes resultater upptagas. Men hvad jag, med någon kännedom af räkenskaper och af ziff - 2i6 Den 5 Mars f. na. rörs betydelse, tror mig kunna försäkra, är, att desse recognosceringar äro utan ändamål och nytta, Att under så beskaffade förhållanden opinioner bildat sig, stående i strid mot hvarandra, bör ej förefalla oväntadt.