Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Chrysopas. * Ll. Ställning för albumet. En vanlig bokställning, en slät träskifva, kant nedtill efter albumets tjocklek och en ståndare å baksidan för att hålla det upprätt, öfverklädes med plysch och dekoreras med möbelstift; kan ock förfärdigas i almogemålning. * Lll. En treflig blomsterställning fås af en gammal knotig aspeller björkstam, som afsågas till lämplig höjd, t. ex. något högre än till fönsterbrädet. Ofvanpå denna är plats för en större bladväxt, och på tre eller fyra knotor eller afsågade grenar på olika höjd efter stammens sidor fastsättas små afrundade hyllor af trä, hvarpå placeras mindre krukväxter. Här och där på stammen kan man låta urtaga med en stor centrumborr och några tag med ett jern små hål, liknande dem hackspetten åstadkommer. Dessa fyllas med jord och mossa och — den vandrande juden, eller o c k ditsättes en uppstoppad småfågel, som tittar ut ur sitt bo. Lill. En ampel. Af jerneller messingstråd förfärdigas en korgeller fatliknande ampel af t. ex. 35 cm. genomskärning och 10 — 15 cm. djup. Fylles med mossa och jord, hvari kan planteras slingerväxter, gräs, lökar och hvarjehanda mindre växter. Bör helst upphängas öfver ett blomsterbord, emedan den vid vattning gerna droppar. Ställning för bladväxter. Ett brunglaceradt lerrör af Höganäs tillverkning af den sort, som användes till afloppsledningar, utgör en mycket praktisk och treflig ställning för en bladväxt. Uppoch nertill låter man en snickare fastsätta en fyrkantig brädlapp. Antingen förgylles röret i sin helhet eller ock endast en rand upptill och nertill. Och på den sida som skall vändas framåt målas med oljefärg allt efter smak och förmåga några gräs, blommor och grenar med en fågel, ett par fjärilar eller dylikt. Doubberck, Iduns julklappsbazar. (Forts, och slut.) XLVll. Spegel. Bekläd en träram med plysch. Måla på ett spegelglas med oljefärg en trädgren med foglar, några näckrosor, solrosor eller dylikt; vapen är också lämpligt, på sned uti ett hörn.
Den i §:n grundlägger otvifvelaktig! den öfriga delen af betänkandet. Der står i i och 9. momenterna bestämdt föreskrifvet, att en lärare skall finnas inom hvarje församlingoch en fast skola inom hvarje pastorat. Äfven inom Utsk:n voro tankarne visserligen olika eller delade i afseende på den fasta skolans nödvändighet inom hvarje pastorat, eller om man skulle inskränka sig blott till de ambulatoriska. Har är på förmiddagen sagdt, att lagstiftaren bör med varsamhet framgå och icke för bestämdt föreskrifva villkor, som möjligen kunde göra hela förslaget motbjudande för meni g helema, hvilket skulle lätt inträffa, om dessa villkor slodo i strid med folklynnet, med dess begrepp om skolan. Äfven jag är af den tanken, att mati med varsamhet bör framgå i en så vigtig sak, som rörer hvar oell en sorn skall undervisas; men efter mitt förmenande äger Staten ovillkorligen vissa rättigheter eller vissa anspråk på hvar och en enskild medborgare i samhället. Såvida man antager denna grundsats såsom sann, måste man äfven antaga att lagstiftaren icke endast har rätt, utan äfven lika stor pligt att föreskrifva en lag, hvarigenom dessa anspråk Den io Februari c. m. kunna göra sig gällande. Jag håller mig nu < ndast lill denna föreskrift om lärares tillsättande och fasta skolor, uppskjutande till framdeles med de anmärkt::!', som älven jag kan göra i fråga 0111 huruvida tillämpningen sedan i de efterföljande §§:ua blifvit rätt iakttagen. Såvida vi äga någon fordran på vissa förbindelser, sorn alla skola uppfylla emot samhället, så mäste vi äfven äga rättigheten ali föreskrifva de villkor, sorn liro oundvikliga derför. Härtill tror jag skolan är nödvändig. Man kan visserligen sätta i fråga hvilka slags skolor må var t nyfigast eller mes! användbara i vårt land, den fasta skolan eller den ambulatorisk».
Byalag, i anledning af väckt motion angående sattet för stämnings delgifvande åt byalag: B. V. 610; VI. 4, 19, A. 19, E. 57. Byggninga-Balken, om upphäfvande af §§:na 1—6 i dess 20:de kapitel med flera stadganden, och antagande af en ny lerfält - — B — 39 ning angående anläggande af vattenverk; motion af Herr Nils Samuel von Koch: se Motioner. Byggninga-Balken, i anledning af väckt motion om ändring af 6:te kapitlet 3:dje §:n deri: B. VI. 56. 61, A. 61. Bysättninss-lagarna, om förändring i dem; motion af Herr Willielm Fredrik Dalman: se Motioner. Bågenholm, Fredrik, Ofver-Fält-Läkare, angående pension på Allmänna Indragnings-Staten åt honom elter erhållet afsked eller entledigande från innehafvande befattningar: I. 46, K. 46. (Se vidare Stats-Utskottets Utlåtande N:o 153, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Nionde HufvudTitel). Båkoch Lots-medel, angående: se Stats-Utskottets Utlåtande N:o 45j rörande beräkningen af Siats-Verkets inkomster. Bätsmans-beklädnaden, i anledning af väckta motioner i fråga om åtskilliga till nämnde beklädnad hörande persedlars anskaffande och underhåll genom Slats-verket: B. II. 458, 461, 462; 111. 523, 558, A. 558; E. VII. 156. Båtsmans-hållef, i anledning af väckta motioner om förändringar och indragningar i det nuvarande —: B. II. 411, 449, 459; 111. 523, 544; E. VII. 156! Båtsmans-vakans-afgilten. angående: se Stats-Utskottets Utlåtande N:o 45, rörande beräkningen af Siats-Verkets inkomster. Bänkman, afsägelser att vara: se Afsägelser.
Engelsmännen deraf ej möjligen kunnat taga sig anledning att innehålla Engelska Subsidierne, om hvilka utom dess Tractaten ej slöts förr än i Mars 1813. och fortfor ännu, då afgiften förhöjdes. Utskottet ansåg anmärkningen komma att förfalla. Herr Professoren Rosensköld reserverade sig till Protocollet och afstod, till förekommande af onyttig tids utdrägt från vidare yrkande i Utskottet af de öfrige utaf honom vid denna Expeditions Protocoller anmälte anmärkningar, utan att likväl anse dem ogiltige. Vid Protocollerne för den 4. och 11. Martii och 7. April 1813. samt den 18. Januarii 1815. hade an - Den 7 Juni 1815 625 märkningar blifvit gjorde, men hvilka Utskottet ej ansåg förtjena afseende. Protocollet för den 15. September 1813. angående förhöjd Tull å Stenkol. Herr Professoren Doctor \\ ijkman ansåg väl ifrågavarande förhöjning, då den får namn af Tull varit för dryg, men trodde sig deri finna ett vidtagit medel till understöd för Svenska Stenkols Werken, hvaraf de för deras bestånd hade högsta behof, i synnerhet som Svenska Stenkolen altid måste falla sig dyrare, än de Engelska, hvilka merendels hitkomma såsom barlast. Herr Biskopen Doctor v. Rosenstein trodde att då Riksens Ständer uti deras underdåniga Skrifvelse utsatt att Tullen ej får höjas öfver 100. procent på ett, utan att nedsättas å ett annat, vore angelägit att Utskottet gjorde sig närmare underrättadt i detta fall. Herr Professoren Rosensköld ansåg denna anmärkning åtminstone ej vigtigare än flere, som Utskottet redan låtit förfalla. Uppå begäran lades på bordet. Utskottets Ledamöter åtskiljdes. In fidem Carl Ant. Justerat Rudolp Cederström. 1815. den 10 Junii Plenum, då alla Utskottets Ledamöter, utom Ilerr Bergs Rådet Rothoff och Riksdagsmannen Anders Danielsson voro närvarande.
Beträffande åter den senare delen af min Motion, om yrkad ersättning för de år jag varit min Page-lön förlustig, och icke njutit någon motsvarande inkomst, eller från 1796 om våren, då jag från Krigs-Ak ademien, såsom utexaminerad Cadett, utgeck med endast 5o Rxlr UnderOfficers-Lön som Stabs-Fändrik, hvilken lön år 1793^ redan under min tjenstebefattning som Page mig blef tillagd, intill är i8i5, då jag kom i åtnjutande af Expectance-Arfvodet, eller från medio af år 1799 till år 1815, en tid Den i Juni!. 5 af femlon och ett halft år, under hvilken lid jag varit helt och hållet lönlös, har Utskottet yttrat, att sådane fordringars utbekommande strider emot Författningarnes bestämda föreskrifter; men Utskottet har icke ens uppgifvit de Författningar, som lägga hinder i vägen härutinnan, icke eller lära några Författningar finnas, som äro hit lämpelige. Här är icke fråga om utbekommande af någon fordran hos Statsverket. Jag har endast begärt, att få lyfta mina egna hos Statsverket innestående penningar., hvilka, i kraft af Högstsalig Konung Gustaf III:s Testamente, mig, men icke StatsVerket, tillhöra. Hade Författningar härföre legat i vägen, så hade Utskottet omöjligt kunnat tillstyrka, att Herrarne Durietz och Friherre von Liewen må återfå deras inneliållne Pdgelöner. Desse Herrar äro precist i lika categorie med mig, och om de kunna förklaras berättigade hädanefter få uppbära deras innehållne Page-löner, så bör en lika rättvisa vederfaras äfven mig; ty ExpectanceArfvodet kan icke lagligen inverka på min rätt, att intill min död åtnjuta hvad Högstsalig Konungen i sitt Nådiga Testamente mig så väl som Herrarne Durietz och von Liewen ovilkorligt tillagt.
Utan alt i detta ögonblick kunna citera data för de författningar, som hindra adelsmän att bli lill borgmästare och rådmän befordrade, får jag erinra den siste talaren, att i Arboga stad kunde Häradshöfdingen Drakenberg ej blifva borgmästare med mindre han afsade sig adelskapet, hvartill han också, uppå derom gjord anhållan, erhöll nådigt tillstånd. Frih. Boye, Fredr.: Med anledn. af det utaf Frih. Ridderstolpe anförda exemplet, rörande Häradshöfd. Drakenberg, kan jag upplysa, att bans und. ansökning att fä afsäga sig adelskapcl blef med Ridd.Direct. communieerad, som i anledn. deraf svarade, att alldenstund enl. lorfattningarne ingen adelsman kunde påtvingas borgerskapet lill borgmästare eller rådman, så ehuru denna författning ansågs tydlig och klar, kunde Dircct. 344 Den 16 November e. m. likväl icke finna något hinder för ansökningens beviljande. Alt nian likväl ej alllid praktiserat vid borgmästareoch rådmanstjcnsters tillsättande såsom i Arboga, i anseende till den författning, som säger att adelsmän ej må borgerskapel påtvingas, det vet jag så mycket bättre, som jag känner en rådman i en af städerne i Westergöthland, som är adelsman, och till hvilken rådmanssyssla lian erhöll enhällig kallelse, just emedan det är städernes innevånare ohetaget alt välja adelsman, ehuru desse ej kunna städerne påtvingas. Hr Cederschjöld: Jag ber att få fästa uppmärksamheten derpå, att Hr Drakenbergs afsägelse utaf adelskapet ingalunda var erforderlig för erhållande af rådmansplatsen, lika litet som han derigenom förvärfvade sig någon större rätt dertill, emedan tjenstens tillsättande berodde, efter afsägelse!! lika sorn förut, pä borgerskapets fria val. Hade borgerskapet valt honom lill platsen, så hade icke i hans egenskap af adelsman något hinder funnits för densammas emottagande. Frih. Ridderstolpe:
Landtbruksmötet, 10:de allmänna, redogörelse för » 246—247. Landtförsvaret, statsanslag för » 56—72. 288—300. Bilagorna litt. G., H., I., K., L. och M. vid » 56, 61, 72. Se reservationerna å sid. 256-261. Landtmäteri-kontoret, General» 34-38,139-141,148. 357—358. Bilagan litt. T. vid » 141. Revisionsberättelsen. Utlåtandena. Langska pensionsfonden. Bilagan litt. 0. vid sid. 93. Lappmarks ecklesiastik-verk, fonden för » 17—18. Lazaretts-direktionens, Serafimerräkenskaper .' Linköpings stifts Folkskole-inspektörer » 9, 10. 267—268. Konsistorii räkenskaper » 187—192. 373—378. Se reservationerna å sid. 265. Liqvid med Riksgålds-kontoret » 8. Lotsoell Fyrinrättningen » 89. Luleå elementarläroverks räkenskap » 226. 382—383. Lunds Domkyrkas räkenskaper » 183—184. — Stifts Konsistorii dito » 206-211. — Universitets dito » 182-183. Lustslottens dito » 154—158. 359—360. Lyckås stamholländeri » 128. 322—323. Lyshållningen, yttre, vid Stockholms slott » 150-151. Långholmen, straffoch arbetsfängelset å » 116—IIP. 318—319. Läkaresällskapet, Svenska. Tabellen vid » 47. Lånens landsböcker » 142—143. 334—343. Låns fång elser na » 114-121. 319. Bilagan litt Q. vid » 115.
Skrifoelse, N:o 71. ge på en gång från Riksgälds-kontoret uppbära sammanräknade beloppet af anslagen för de trenne år, som kunde anses innefattade inom den statsreglering, hvilken vid sistförflutna riksmöte verkställdes eller för åren 1848, 1849 och 1850, då på en gång erhölles ett kapitel af 26,400 r:dr, som, utlånadt, mot 5 för hundrade, skulle lemna en räntevinst, fullt tillräcklig för förvaltningskostnadernes bestridande, livart jemte tillgång för ersättning af det från kalkylen uteslutne kapitalbeloppet 11,675 r:dr kunde beredas derigenom, att pensions-inrättningen icke öppnades till pensionering förr, än summan ef ytterligare Ijårs statsanslag hunnit blifva räntebärande; hvilken tidpunkt, under förutsättning, att innevarande års anslag finge lyftas sednast under årets andra qvartal, syntes böra inträffa under loppet af år 1852. Kongl.
Den ledsnad jag häröfver känner, är så stor, att jag önskar inhämta, om icke Ridderskap*! och Adeln delar denna känsla. i)»n 4 October t. m. Herr Grejven och LandtMarskalken yttrade, att det visserligen vore dess skyldighet att framställa den af Herr Cederschjöld begärde proposi* tion, enär den samma icke funnes mot Grundlagarne stridande; men Herr LandtMarskalken ansåg sig dock först böra underställa Herr CederBchjölds pröfning, om icke uttrycket af Ridderskapets och Adelns ledsnad, i afseende å RiddarhusDirectionens befattning med ifrågavarande Protocollstryckning, tillika skulle innefatta liksom ett förklarande af Ridderskapets och Adelns missnöje med Directionens åtgärder, hvilka likväl af RiddarhusUtskottet, efter en noggrann undersökning af ämnet, blifvit lemnade utan anmärkning. Herr LandtMartkalken hemställde derföre om icke Herr Cederschjöld behagade tillåta, att den af honom begärdte ifrågavarande proposition kunde få förfalla. Herr Cederschjöld: Jag afstår från min be* gäran, emedan saken rör personer ; och det si mycket heldre, sorn jag för dem alla serskildt och hvar för sig, hyser en sann högaktning; samt åtnöjer mig således med att till Protocollet endast betyga min enskildta ledsnad öfver hvad som skett. Herr Grefven och LandtMarskalken gjorda derefter proposition till bifall å 14 punkten i RiddarhusUtskottets Memorial; hvilken proposition med Ja besvarades. 15 Punkten blef, uppå gjord proposition, af Ridderskapet och Adeln gillad. laj Sert 4 Öetoler *. m, Höglofl, Ridderskapet och Adeln åtskiljde» klockaa half till 10 om aftonen. In fidem Protocolli O. J. Loger heim. Tisdagen den 7 October. Plenum klockan half (ill 9 förmiddagen.
Föredrogs ånyo StatsUtskts den i5 sisth Aug. e. m. på bordet lagda utlåt. N:o 275, angrde yrkad ersättning för forsJingen af presterskapets i Lappmarkerna lönings-spanmål. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag erkänner rik tigheten af StatsUtsk:s förslag, att ersättning må gifvas åt de ifrågavar. tiondegifvarne för forslingen; men jag kan deremot icke anse riktigt, alt man föreslår denna ersättnings utgående af Lappmarks ecclesiaslik-fond. Det är visserligen sannt, att den är egnad till aflöning åt ecelesiastik-stalen i Lappmarken; men en sådan anvisning derå innebär detsamma, som en minskning af anslaget. Det lärer ej kunna hafva varit StatsUtsk:s afsigt, när man vet att undervisningen för Lapparne ej ännu velat lyckas, ehuru hon varit försökt på fiel a särskildta sätt. Svårigheten att bibringa undervisningen fullständigt och väl härrör af deras nomadiska lefnadssätt. Skickar man lärare att åtfölja dem på deras vandringar, så är der aldrig utrymme nog i kåtan, utan alltför mycket buller och trängsel, för att der kunna gifva barnen någon undervisning. Vill man åter inrätta fasta skolor, hvilket man äfven försökt, så har man att öfvervinna svårigheten för Lapparne att medsända barnen lifsmedel, och i alla fall att så länge skiljas vid dem. Dessa omständigheter hafva föranledl motsatta försök, som ytterligare måste fortsättas. För möjligheten att förbättra undervisningen fordras medel, och 0111 de .dertill redan anslagna förskingras på detta eller annat sätt, så skadar man med detsamma Lapparnes undervisning. Jag anhåller derföre, att R. o. Ad., med behjertande af de omständigheter jag nu omnämnt, ville återremittera betänk., på det StatsUtsk. måtte taga dessa omständigheter i närmare öfvervägande. Den 26 Augusti e. .m Frih. Cederström, Ja c o b:
Du säljer ditt folk förgäfves, och tager der intet före. Du gör oss till smälek vårom grannom; till spott och hån dem som omkring oss äro. Du gör oss till ett ordspråk ibland Hedningarna, och att folken rista hufvudet öfver oss. Dagliga är min smälek för mig, och mitt ansigte är fullt med skam; Att jag måste de försmädare och lastare höra, och fienderna och de hämndgiruga se. Allt detta är öfver oss kommet, och vi hafve dock intet förgätit dig, eller otroliga i ditt förbund handlat. Vårt hjerta är icke affallet, eller vår gång viken ifrå din väg; Att du så sönderslår oss ibland drakar, och öfvertäcker oss med mörker. Om vi vår Guds Namn förgätit hade, och våra händer upplyft till en främmande Gud; Det kunde Gud väl finna. Nu känner han ju vår hjertans grund. Ty vi varde ju dagliga för dina skull dräpne, och äro räknade såsom slagtefår. Uppväck dig, Herre; hvi sofver du? Vaka upp, och bortdrif oss icke med allo. Hvi fördöljer du ditt ansigte; och förgäter vårt elände och tvång? Ty vår själ är nederböjd till jordena; vår buk låder vid jordena. Statt upp, hjelp oss, och förlös oss, för dina godhets skull. En brudvisa och undervisning, Korah barnas, om rosena, till att föresjunga. Mitt hjerta diktar en skön viso, jag vill sjunga om en Konung; min tunga är en god skrifvares penne. Du äst den dägeligaste ibland menniskors barn. Täckelige äro dine läppar; derföre välsignar dig Gud evinnerliga. Bind ditt svärd vid din sido, du hjelte; och pryd dig härliga. Lyckosamliga gånge dig i dinom skrud; drag fram för sanningenes skull, och till att behålla de elända vid rätt; så skall din högra hand bevisa under. Skarp äro din skott; så att folken för dig skola nederfalla, midt ibland Konungens fiendar. Gud, din stol blifver alltid och i evighet; dins rikes spira är en rättvis spira.
Dock må vexel, som ejj till vexeltagarens 8 Lag-Utskotlels Betänkande, N:o 67. eller öfverlåtarens ordres ställd är, kunna af honom på annan transporteras, i ändamål att den utsöka låta. 19 §. Finnas fel vid vexels öfverlåtelse, såsom att vexeln öfverlåten är af någon, som i föregående öfverlåtelse ej är nämnd, eller hvars namn deri annorlunda finnes, än han i sin öfverlåtelse det sjelf skrifvit o. s. v.; vare voxelgodkännaren ej förbunden att vexeln betala, med mindre annat exemplar af vexeln, riktigt öfverlåtet, företes, eller vexelinnehafvaren, för vexelns riktighet, ställer nöjaktig borgen. 20 §. Ar prima vexel till godkännande afsänd 5 då skall, vid öfverlåtelse af de andra exemplaren, å dem tecknas, i hvilkens hand å hetalningsorten primavexeln finnes. Om vexels godkännande. 21 §. Hvar, som vexel godkänt, ansvare för dess betalning såsom haegen skuld, ändå att vexelgifvaren kommit på obestånd, innan godkännandet meddelades eller vexeln förfaller. 22 §. Godkännande af vexel uttryckes medelst påskrift af ordet: godkännes eller accepteras, samt godkännarens namnteckning. Ar vexeln ställd att betalas viss tid efter uppvisandet; bör dag och år utsättas då godkännandet sker. Försummas det; kommer den sålunda bestämda tiden att beräknas från den dag, då vexeln utfärdad blef. 23 S Drages vexel på två eller flere personer såsom bolagsmän; då bör godkännandet ske medelst bolagets namnteckning. Ar eljest vexel på Lag-Utskottets Betänkande, N:o 67. 9 på två eller flere personer dragen, alt betalas antingen af den ene eller den andre, och varder den af någon bland dem godkänd; vare lian pligtig vexeln till fulla beloppet inlösa. 24 §.
Riksdags-Ordningen; samt 17:o om ändring i 14 § 5 mom. Riksdags-Ordningen, angående bruksegare* representationsrätt, af Ståndet förkastades. S. O. Föredrogos ånyo nedannämnda från Vällofliga Borgare-Ståndet inkomna, till kommunikation med Med-Stånden utställde och sedan den 3 i denna månad på bordet hvilande protokollsutdrag: JV2 56, med en motion af Herr Witt, rörande åtgärder till en förbättrad skogslagstiftning. Lades till handlingarne. JVs 57, med en motion af vice Talmannen P. Murén, i fråga om medgifvande af en i möjligaste måtto oinskränkt näringsfrihet. Nämnda motion, hvilken C. 4■ Larsson från Östergötlands län upptog såsom sin egen, och uti hvilken Ståndets samtlige ledamöter instämde, blef, uppå derom af Talmannen framställd proposition, jemte deraf föranledda yttranden remitterad till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet. S. D. Vid förnyad föredragning qodkändes Banko-Utskottet3 nedannämnda Utlåtanden: M 3, i fråga om afskrifning af Låuekontorets i Göteborg återstående fordringar hos afvikne förre Ombudsmannen W. M. Stenberg; M 4, i fråga om afskrifning af åtskilliga vid Lånekontoret i Göteborg upp tagna diskontlån, äfvensom af derstädes balanserade öfverräntor å dylika lån; M 5, i fråga om afskrifning af tvänne vid Lånekontoret i Malmö upptagna diskontlån; M 6, i anledning af förre Vaktmästaren J. Johanssons ansökning om understöd från Bankens perisionsstat; och M 8, i fråga om afskrifning af Låuekontorets i Malmö återstående fordran hos förre Kamereraren E. P. Lindstedt; äfvensom Berättelse M 7, angående verkställd undersökning och granskning af Bankoverkets tillstånd, styrelse och förvaltning.
Då begynte presten åter att bedja; men nedsjunken till midjan, ropade drängen sitt namn. “Det är nu för sent!“ sade presten, och den olycklige försvann i jorden. Folket uppreste korset öfver honom vid gångstigen, der det ännu i dag står. Den fromme bedjarens hustru säges varit af adliga slägten Ekorn och begrafven bland sina fäder i Håtuna kyrkogård, der hennes kropp icke skall hafva kunnat förvandlas eller blifva till stoft igen, ehuru kistan och svepningen, äfvensom de andra liken omkring henne, längesedan undergått förvandling. Det var, innan påfviska vidskepelsen skingrades af renad förnuftig kristendom, en tro, att själen ej fick frälsning ur skärselden, så länge kroppen icke fallit till stoft.“ I Rüdlings “I flor stående Stockholm“ läses: “Anno 1580 den 23 Augusti om midnattstid såg man på himmelen öfver Stockholms slott en fullkomlig skapnad af en vild och faselig björn, utur hvilkens käftar så stora eldslågor på jorden nederföllo, att skiöldtvakterna, som tå stodo på sin post, larm gjorde i mening att elden på slottet var lös, hvilket sig dock vid noga undersökning i sielfva värcket ej så befann.“ Om domprosten i Westerås, Sal. Birgeri Wallensis, hvilken lefde i slutet af sextonde århundradet, berättas följande: “W. var en i början ståndaktig man i evangeliskt-lutherska läran. Då biskop Erasmus sände den nya handboken till honom vid altaret att messa derefter, kastade han boken med all makt ifrån sig i församlingens åsyn. – Såsom märklig predikant kort derpå kallad till pastor vid Storkyrkan i Stockholm, antogs han då äfven till konungens hofpredikant. Nu lät han öfvertala sig att antaga den nya liturgien, men blef af en särdeles händelse uppväckt att förkasta densamma, och sedan dess starkaste motståndare.