Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
R:dr för år räknadt, under flera år haft enahanda undervisningsskyldighet, som de ordinarie lärarne, funno Rikets åren 1859 och 1860 församlade Ständer, uppå derom gjord framställning, skäligt medgifva att de lärare, som under längre tid än fem år före verkställigheten af sagda läroverksreglering varit anställde såsom extra lärare eller dupplikanter med tjenstgöringsskyldighet af omförmälda beskaffenhet och hvilkas tjenstgöring blifvit väl vitsordad, berättigades att från och med år 1861 såsom grund för högre lönetur beräkna sig till godo jemväl det antal afslutade läseår öfver fem, hvarunder de på sådant sätt tjenstgjort. Denna förmån blef, uppå Kongl. Maj:ts derom gjorda förslag vid sednast förflutna eller 1862 och 1863 årens riksdag, äfven tillerkänd dem, som varit anställda såsom vikarier, vare sig i lektors-, adjunktseller kollegabefattning. Vid sistnämnda riksdag funno sig Rikets Ständer, för att med större visshet vid läroverken erhålla lärare, som undergått filosofiekandidatexamen, böra hos Kongl. Majit hemställa att, i afseende på den åt lärare förunnade rätt till löneförhöjning hvart femte år, måtte förordnas, att vid sådan årsberäkning för upp - 404 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. > \ flyttning till högre lönegrad hvarje lärare får tillgodoberäkna sig äfven den tid efter inträdet af nästa (d. v. s. nuvarande) statsregleringsperiod, under hvilken han, efter det han undergått filosofiekandidatexamen, må hafva såsom extra lärare, dupplikant eller vikarie varit vid elementarläroverket använd, dock med undantag för de tre första åren af hans så beskaffade verksamhet. Det synes icke vara med billighet öfverensstämmande att enahanda tjenstgöring, under lika beskaffade vilkor för dess utöfvande, skall medföra olika förmåner.
Om denna nu vet att han icke får tillverka utöfver ^:del af anmäiningsbeloppet, och för det belopp, hvarmed tillverkningen understiger den qvantitet, hvarför afgift blifvit erlagd, återfår sina penningar endast för hvad som kan vara till - Den 8 Maj. 119 verkadt till eller mindre än ^:del af det belopp, för hvilket han anmält sig, så är tydligt att han, oaktadt att priset på råvaran fallit, icke derför kan göra sig någon vinst, då han icke får tillverka mer än i:del utöfver det anmälda beloppet och således icke kan inköpa denna vara, som nu måste ligga och ruttna onödigtvis. Jag finnér således icke den ringaste fara ligga deri, att producenten tillåtes i ränteriet nedsätta en större qvantitet penningar än som erfordrats för det bränvin han verkligen tillverkat. A andra sidan utsätter sig bränvinstillverkaren för den olägenhet att hafva sina penningar liggande räntelösa, men just derföre torde han vara mindre hågad att taga till för höga summor. Vill bränvinstillverkaren, för att kunna afvakta eventualiteter, göra en penningnedsättning, vet jag icke hvarför staten skall förmena honom att se tiden an och tillskynda måhända icke blott sig sjelf, utan äfven sin ort stora fördelar. Vid hvarje fabriksinrättning kunna omständigheter inträffa, som göra att rörelsen går val, men, utan att vara hemmastadd med bränvinshandteringen, kan jag lätt inse att bränvinslagstiftningen i vårt land måste vara för handteringen tryckande, alldenstund staten först och främst på förhand tager ut skatten och sedan säger: om du icke vill bränna, skall du likväl betala skatten. Väl heter det, att man vid olyckshändelser, såsom t. ex. vådeld etc., får anmäla förloppet till vinnande af afkortning eller återbäring; men vid en fabriksrörelse kunna många ofall inträffa, hvilka icke kunna rubriceras under titeln olyckshändelse och för hvilka ingen afkortning eger rum. Jag frågar, är det staten värdigt att taga ifrån en person ett kapital, sorn blifvit utbetaldt i förskott för afsedd tillverkning, då denna tillverkning blifvit inställd?
Nionde Hufvudtiteln hade blifvit formerad, LandtbruksAcademien inrättad och understöd ut - 37? Dea 17 April e, m. delfe till HushållsSälskaper till odlings företag och till vissa industrianläggningar. '/g ' (j&j r* 'V Det är likväl vid denna tidpunct, som Friherre Anckarsvärd lär hafva fästat sig för att klandra det omättligt liberala i då varande styrelseåtgärder. Jag har redan svarat härpå 1815 och jag tror mig kunna bevisa att 4 dåvarande administration, i afseende på nederlagsfriheten och tillåtelsen till allehanda varors införsel, gått mindre längtan Rikets Ständer i sina önskningar vid de föregående Riksdagarne. Jag vågar äfven tro, att om mm försökt vidare inskränka nederlagsfriheten, hade man hindrat handelsrörelsen och beröfvat Riket en del af de förmoner, conjuncturen erbjöd. Den författning angående nederlag som 1813 utkom, är ännu gällande och man har icke i sednare tider funnit att den medfört några menliga följder. Men det var omkring år 1815, som den reaction begynte låta känna sig, hvilken var er. oundviklig följd af en större mängd pappcrsmynts utgifning utan reel fond, och af en inskränktare handelsrörelse. De som. under den föregående perioden starkast ut6träckt sina företag och med detsamma sin lånerörelse, voro de som först erforo hvad de kallade penningebrist och som sedan blef kalladt förlägenhet. Hvad som en gång torde synas för Häfdatecknare sällsamt nog, inträffade likväl nu. Man fick det infallet att skylla handelsrörelsen för penningebristen , fö.rmodeligen emedan man trodde att handeln dragit penningarne ifrån jordbruket och man Ben 4pr il e, m. 379 glömde att jordbruket endast finner afsättning genom handeln. Man uppgjorde hypotheser och calculer, förmodeligen emedan som jag anmärkt, det knappt gifves någon dårskap i Statseconomiskt afseende, som man icke på sådant sätt lyckats att rättfärdiga. Styrelsen fortsatte emedlertid sin planmässiga gång.
De frän samtlige Standen utgående Arter och Handlingar undertcckncs af Landtmarskalken och Talemännen allena, undantagande Riksdagsbeslutet, hwilket af samtlige Riksens Ständer nnderskrifwes och beseglas. 8 72- Stadna Riks-Ständen i sina beslut öfwer nägon fräga uti hufwudsakligen eller till wiha delar skiljaktiga meningar, dä skall hwarse Ständs beslut genom Protocolls-Utdrag remitteras till det Utskott, som med malet befattning haft, hwilket äligge, att meningarne, sä nära »lösligt är, sammanjemka, och med förslag öfwer denna jemkning inkomma till Riksens Ständers Plena, som öfwer den yppade frägan sedermera definitivt bestute. 8 73. De allmänna Stadgar och Förordningar, hwarom Konung och Ständer under Riksdag gemensamt Leflutit, stola dock endast i Konungens namn och med Defi underskrift utfärdas. 8 74. Till Grundlags stiftande, upphäfwande, förändring eller förklaring fordras Riks-Ständens sam - Bilaga till Mem. N:o 3. 139 manstämmande beslut och Konungens sanction. För beslut i alla öfriga ärenden, beskattningsmäl undantagne, hwarom särskildt förordnadt är, gälle, femte Konungens samtycke, Tre Ständs mening; men skulle twä Ständ stadna emot twä, förfalle srägan och förblifwe tvid det som tillförene stadgadt warit, utan att samma fräga mä kunna den Riksdagen ä nyo wäckas eller upptagas. 8 75. All af Riksens Ständer werkstäldgranskning bör anses innebära decharge i afseende pä det granskade, och ingen ny till answarighet förbindande granskning af nya Ständer wara tilläten. § 76.
— En dylik befallning biel ock genom Kongl. Rrefvet den 10 December 1823 i Nåder meddelad KammarCollegium, som, i följd deraf, den 8 December 1828 afgaf underdånigt utlåtande, hvilket blifvit tryckt såsom bilaga till StatsUtskottets Retänkande den 31 Oktober 1829 N:o 323 och hufvudsakligen innehåller: att, i stället för de hittills bruklige llerfaldige Räntepersedlar, nya sådana blifvit, efter orternes serskilda förhållanden, till möjligen minsta antal, uppförda för de delar af Riket, hvarest en sådan reglering ansetts af behofvet påkallad, nemligen: Upsala, Stockholms, Södermanlands, Östergöthlands, Gottlands, Calmar, Jönköpings, Kronobergs, Hallands, Elfsborgs, Skaraborgs, Nerikes, Wermlands, Westmanlands, Gefleborgs och WeslerNorrlands Län samt Götheborgs Fögderi i Götheborgs och Nordmalings socken i Westerbottens Län, men deremot icke erfordrats lör dels Malmöhus, Christianstads, Rlekinge, Röhus och Jemtlands Län, der hemmansräntorna utgå utan förvandling, dels Stora Kopparbergs Län, Westerbottens Län, med förutnämnde undantag af Nordmalings socken, samt Norrbottens Län, der räntepersedlarne redan äro få och passande, dock att, beträffande sistnämnde tvänne
Efter landskapens sista inkräktning och deras genom i645 års fredsslut skedda införlifvande med Sverige, hafva åter märkliga förändringar häruti förelupit, bland hvilka isynnerhet må lind. nämnas, att Jemtland och Herjeådalen, som förut haft både ryttare, dragonoch knekte-håll, fingo till landets lindring endast för hvartdera af dessa landskap 4° man ordinarie krigsfolk, men att sistnämnda landskap, i afseende å dess alltför svaga beskaffenhet, kort derefter, den 3o Oet. i65o, erhöll K. M:s resolution, att då afskrifningar derefter skedde, skulle allmogen fritt och efterlåtet vara, att sig med penningar lösa; hvilken resolution af Konung Carl X Gustaf den 21 Juni i654, samt Drottning Hedvig Eleonora den 20 Ko v. 1660, är vorden stadfästad. Den afgift, sorn i följd häraf skulle i stället för manskap in natura erläggas, men i högst åberopade resulutioner ej var till beloppet bestämd, har derefter någon tid utgått med 1,200 daler s. m. för hvar gång utskrifning i Riket anbefalldes; men den 29 Aug. 1664 blef i nåder stad - Den 4 April. 77 gath,Jall utskrifmngs-friheten skulle af ITerjeådalens allmoge lösas med goo daler s. m., hvilken förfallning, jemte deri förut lika nåd. försäkrade befrielse från hälften i bevillntn och andra extra-ordinarie utskylder, utgör det vigtigaste af delta eröfrade landskaps privilegier, hvarå under alla sednare tidehvarf och regtts-förandringar är gifven ytterligare försäkran oell stadfästelse, medelst nåd. utfärdade resolutioner af Sveriges Konungar och Regenler, nemi. af Drottning Hedvig Eleonora med den K.
Vid förehafd pröfning af i ämnet väckt fråga, hafva Rikets Ständer insett angelägenheten deraf, att för Riks-Archivet anvisas en tillräckligt rymlig och passande local, så att de der förvarade, i flerfaldigt hänseende vigtiga, handlingar må undgå den förstörelse, de genom den nu begagnade localens olämplighet äro underkastade, samt kunna på ett ändamålsenligt sätt ordnas och blifva tillgänglige; hvarvid Rikets Ständer likväl trott, att detta ändamål, utan den betydliga kostnad, inköp af ett hus medförer, skulle vinnas genom upplåtande af någon ibland de många byggnader, Stats-Verket i hufvudstaden redan eger; i hvilket afseende jemväl förekommit, att, då så väl Carolinska Medico-Chirurgiska Institutet, som de allmänna Sjukhus-Inrättningarne äro å Kungsholmen förlagde och innehafva betydliga byggnader, tillfälle torde kunna beredas att, hvad äfven i annan måtto synes lämpligt, derstädes inrymma E. K. M:s Sundhets-Collegium med Fält-Läkare-Contoret, hvarigenom den stora byggnad, hvilken berörde Embetsverk nu disponerar, kunde blifva ledig och för Riks-Archivet upplåtas. På grund häraf få Rikets Ständer hos E. K. M. i underdånighet anhålla, det undersökning finge verk - Expeditions-Uiskottets Förslag till und. Skrifvelse_, IV.-O g. 23 ställas, huruvida icke en dylik förändring skulle kunna till vägabringas, samt att resultatet deraf, jemte förslag å de kostnader, som i sådant fall erfordrades, måtte i Nåder meddelas Rikets nu församlade Ständer, hvilka derefter blifva i tillfälle att taga denna fråga i närmare öfvervägande. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 2 Maj 1840. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 29 April 1840. Preste-Ståndet den 2 Maj — Borgare-Ståndet den 2 Bonde-Ståndet den 2 Rikets Ständers underdåniga Skrif velse3 rörande Riksdagens för längande En månad. S. A. K.
Till Stats-utskottet remitterades ett af herr IVinge denna dag ingifvet skriftligt anförande, i anledning af bemälte Utskotts återremitterade utlåtande N:o 57, i fråga om indragning af Kongl, hof-jaktvarfvet; äfvensom vid denna remiss åtföljde hvad vidare hos ståndet blifvit yltradt, i sammanhang med nämnde anförande. Från Heder v. Bonde-ståndet. S. D. Föredrogs Lag-utskottets betänkande N:o 20, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, med förslag till förordning angående handelsboks vits-ord. Bifölls. Från Höglofl. Ridderskapet och ådeln. S. D. Vid föredragning af ej mindre Hederv. Bonde-slåndels den 16 och 19 dennes på bordet lagda protokolls-utdrag af den 12 i denna månad, angående tryckning och utdelning lill ståndets ledamöter af lagberedningens förslag till kriminal-lag, än ock Högvördiga Preste-ståndets protokolls-utdrag af den 19 dennes, innehållande inbjudning till medstånden alt lorena sig i det Högv.
Då jag sålunda anser mig hafva utredt skillnaden mellan föriberörda 2:ne frågor, och enligt min åsigt häraf är temligen klart, alt den sednare är ur konstitutionell synpunkt ganska vigtig, finner jag mig fortfarande böra yrka bifall till Utsk:ts framställning. Gr. Cronstedt: Det är ej för att bidraga till förlängande af diskussionen, som jag begärt ordet, utan blott för att återtaga mitt yrkande om afslag å St3ts-Utsk:ts framställning och förena mig med dem, som yrkat återremiss af den nu föredragna punkten. Hr Reutersvärd: Som Stats-Utsk:t i denna del af Betänk:t endast yttrat sig i sjelfva principfrågan och uttalat en åsigt, som jag föreställer mig att Slals-Utsk:t vidblifver, så kan jag icke inse, hvartill en återremiss skulle tjena, synnerligast som Utsk:t förklarat, att det vill återkomma till ämnet och yttra sig i öfriga delar af saken, då granskningen af 1862 års revisionsberättelse förekommer. Jag fortfar således att yrka bifall. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Denna fråga är af en egen beskafienhet och torde således böra behandlas med en viss omtanka. Min tro är dessutom, att R. St:r i allmänhet böra så mycket sorn miijligt handlägga hvarje sak i sin helhet. Utsk:t säger, att det förbehåller sig att, vidkommande öfrige delar af saken, få yttra sig Iramdeleles vid behandlingen af 1862 års revisionsberättelse, men som det vore önskvärdt att liela saken biel' i ett sammanhang behandlad, så yrkar jag att detta Betänk, måtte blifva återremitteradt. Gr. af Ugglas: Jag torde få fästa Frih. Tersmedens uppmärksamhet derpå, alt hvad Utsk:t i denna punkt yttrat, egentligen rörer frågan, huruvida revisorernes förhinder skola godkännas eller icke, och att, om paragrafen ej bilölles, det skulle se ut som om R. o. Ad. hyste någon tvekan vid att godkänna 1862 års revisorers uppfattning af frågan.
Majit, nu måtte densamma sålunda förnya, ”att vederbörande, som af Statsmedlen upbära förskott emot redovisning, ”mätte i nåder anbefallas, att derföre afgifva specifique och verificerade räkningar, ”hvaröfver det Verk, som medlen utbetalar, ”bör hafva tillsyn.” Jag hade förestält mig, att anledningarne till en sådan förnyad anhållan ifrån Rikets Ständer borde föranledt StatsXJtskottet, att hänskjuta orsakernes utredande till Rikets Ständers ConstitutionsUtskott, då detta ämne för mig visar sig med beskattningsrätten ensamt sammanhängande, och ingalunda lydande under den ekonomiska lagstiftningen, och sålunda icke heller utgörande ett föremål för förnyade önskningar. Jag begär att StatsUtskottet å detta förhållande täckes fästa en förnyad upmärksamhet, till åstadkommande af annat resultat. Angående förskotter till friCadetters underhåll (pag. 2Öi och aöa,) föreslår Utskottet äfven en förnyad anhållan hos Kongl. Majit om ersättning för tredje Hufvudliteln af dessa förskotter, så fort Barlhelemj-fonden det medgifver. Den 5 Mars f. m. 18 r Då Rikets Ständer öfver Barthelemifonden icke mera äga någon dispositionsrätt, och i följd deraf inga utvägar att erfara, när denna fond kan medgifva några ersättningar, så synes mig i högsta grad oformligt, att längre medgifva några förskotter till en fond, som lemnar föga eller ingen anledning till förväntan af någon återbetalning. Jag anser det således mycket ordentligare, att icke längre medgifva några sådane förskotter, och att sålunda uppå tredje Hufvudtiteln minska denna summa, i fall man icke vill dermed öka anslaget för Kongl. KrigsAcademien. Angående några särskilda dispositioner utaf Statsmedlen (pag. a56) anser StatsUtskottet de af Rikets Ständers Revisorer i afseende å sådane dispositioner gjorde anmärkningar ej till någon särskild åtgärd föranleda.
Hr von Ehrenheim har visserligen Den 28 Mars e. m. 393 invändt, det en sådan pröfning skulle ega rum såväl vid Svea hofrätt, sorn vid de liesta underdomstolar. Jag lemnar detta påstående derhän, oell tror förhållandet vara sådant, att somliga domstolar ingå uti denna pröfning, andra åter icke. Såsom exempel härpå får jag anföra, att en qvinna anmälde sig vid Rådstugurätten härstädes för myndighets erhållande. Denna förklarade sig icke vara rätter ort. Hon öfverklagade beslutet i Hofrätten; men som tiden för besvärs anförande var tilländalupen, kunde Hofrätten desamma icke till pröfning upptaga. Nu vände hon sig till Rådstufvurätten i Carlstad. Alven denna förklarade sig icke vara rätt forum; och jemväl Hofrätten var af samma mening. I följd af nuv:de stadgande finnes således ingen möjlighet för denna qvinna att blifva myndig, så vida hon icke söker resning. Man kan visserligen invända, att detta förhållande berott uppå denna qvinnas egen försummelse att icke i behörig tid och ordning öfverklaga Rådstufvurättens i Stockholm beslut; men jag underställer eder, Mina Hrr! huruvida man kan begära att en medborgare eller medborgarinna skall veta sitt rätta forum, då till och med domstolarne i delta hänseende kunna vara af olika tankar. Att detta stadgande blifvit antaget som ett öfvergångsstarlgande, lärer väl svårligen kunna bestridas. Det synes nu verkligen hafva fortlefvat tillräcklig tid; och då här är fråga orri förändring af ett reglementarisk stadgande, sorn först visat sig obehöfligt och sedermera skadligt, anser jag allt skäl förefinrias att yrka bifall till Utskits Betänk. Gr. Sparre: Det har här blifvit yttradt, att om, på sätt jag påpekat, denna lag varit ett öfvergångs-stadgande, likväl tiden för denna lags gällande kraft varit alltför kort. för att qvinnan skulle hafva hunnit erhålla deri praktiska utbildning, som erfordras för skötande af hennes affärer; och man har uttalat åtskilliga tvifvelsmål, huruvida qvinnan skulle vinna eller förlora på den i fråga vide förändringen.
Detta owanliga behof af Utländsk säd, det största som ägt rum sedan 1826 ars mitzwäxt, inträffade samtidigt med minskad afsättning och lägre pris ä Rikets förnämsta exporc-artiklar, i följd af rubbade kandell och credit-förhallanden i andra länder. Under detza mchgynnande omständigheter utgick omkring 69 1 million Riksdaler Specie af Bankens metalliska fond, men wexelkursen höll sig i allmänhet wid pari. Största delen af det 1838 utförda belopp i Specie har, redan under sistlidet ar, lill Banken ater ingått. Deh metalliska fond wid 1839 ars flut swarar emot något öfwer hälften af deh i werkligt omlopp warande sedlar, och kan när som helst ökas, i fall en utwidgning af bankens rörelse skulle göra sädant af nöden. Emedlertid äger Banken en sedan sista Riksdag accumulerad behållning af omkring 3,300,000 R:dr, hwarigenoin en ungefärligen mvtswarande minskning i utlöpande sedelstocken upkommit. Pä den säkra grundwal, som myntbestämningen lemnat, hafwa Hypotheks-Föreningar och Privat-banker kunnat upföras och utwidgas. Skänska -Hypocheks-Föreningen och Bruks Sociecetens Hypocheks-Laha upfylla sina föremal, den sednare i större flala. Flera privatbanker hafwa under de sednare arén blifwit af Kongl. Maj:r occroyerade med tillämpning af de wid sista Riksdag utaf Rikets Ständer framställde grunder, äsyftande att i möjligaste mätto bereda säkerhet emot kreditrörelsens mihbruk. Privar-bankernes sedlar hafwa, efter afdrag af deras kaha-behällningar i Rikets gängbara mynt, ungefärligen upfyllr det rum i allmänna rörelsen, som minskningen af Banco-sedelstocken lemnac, men hwilken sednare det wore nyttigt att äter föröka i förhällande till äkerbrukets och näringarnes behof.
Den enda omöjlighet, som finnes att tillvägabringa förändringen, vore, om kraft saknas alt sätta den i verket och om man låter afskräcka sig af de intressens inflytande, som höra vika undan för det allmännas väl och bestånd. Om en fri tillverkning befästades, uteslutes jordbrukaren lika litet derifrån, som någon annan. Tillverkningen kan dessut 3 O O om endast småningom från hem-näring gå öfver till större fabriker, ty nuvarande jordbrukande bränvins-brännare hafva en gifven öfvervigt genom deras redan färdiga husbehofs-fabriks-inrättningar och genom de stora capital, som redan äro instuckne i denna rörelse. Men skall målet en gång vinnas, måste man en gång börja. Derföre nu så väl som framdeles; ty tilldess första steget är taget, blifver förhållandet enahanda. Dock jag bör i denna fråga ej vara vidlyftig. Den är af så många redan utredd, att hvar och en, som vill falta den, kan det: för den, sorn det ej vill, talar man förgäfves. När Utskotten likväl ej härpå velat fästa afseende, men i det slälle användl sina bemödanden att göra en ny upplaga af en författning i samma syftning, sora den gamla, har det ock varit min mindre angenäma lott att härvid lägga handen. Då jag äfven inom detta område ej kan förena 43 Sevillu. Och Ekon. Utskottens Betänkande, N:0 2. mig med majoriteten i vissa detalj-frågor, får jag också vördsamt afgifva inin reservation mot dessa delar af förslaget. Jair reserverar mig emot den i förslaget uppgjorda tariff, som bestämmer pannerymdens storlek, i förhållande till hemmanens taxeringsvärden. Den motsäger sig sjelf genom den oformligheten., att pannerymden bestämmes, utan .afseende på pannans construction eller öfriga apparater. I så lall tjenar den inskränkta tiden för tillverkningen föga eller intet; ty i samma nion, tiden inskränkes, förändrar man endast apparaten, för alt tillverka samma belopp, sora under en längre tillverkningstid. Jag reserverar mig emot den obilliga och i Stats-ekonomiskt afseende skadliga föreskriften, att den högsta tillåtna pannerymden ar 90 kannor.
Ständers Riksgälds - 1092 Den 21 August?. gäldsContoir, samt sistnämd» Contoirs derä teckstade acceptera til fordringarnes betalande med 6 Procents Ränta frän de dagar betalningarne, efter gjorde beting, bordt ske, och det fölunda, at först efter b ärs förlopp 7'-del af det Capital hwarä inwisningarne äro ställde, wid stwarje ärs början utlottas, för at, inom det löpande ärets flut, til Capital och Ränta inlöfas." Härrvid torde mig tillätas först omförmäla, at ehuru jag ingalunga derom twiflar, det ju Högloft. Statsutskottet, säsom en ibland hufwudgrunderna för desi ventilation, detta ämne rörande, infordrat wederbörlige upgifter af ifrägawarande Skuldsummors totala belopp, och jämwäl til säkerhets minnande derom, at icke, under beslutets fattande derom, tilfälle matte gifwas at för hwad orsak som hälst betala någon del deraf, och sämedelst läta nägon mannastwstn äga rum; sä saknas likwäl en lä beskaffad upgift uti förenämde Prols olls Utdrag , äfmenfom icke eller är mordet föreslagit, huru de fordringsägare skola fä deras förnöjelse, hmilkas Summor icke upgä til fulla -;o R dr, och hwarä de förellagne inmisningar och accepter alt derföre icke kunna meddelas; men desie omständigheter böra dock icke hindra mig, at öfwer förberördc förslag i all ödmjukhet nu yttra mina tankar. Mä hända at nägra fä utaf ifrägawarande fordringsägare, som stafwa förmögenhet och utan olägenhet kunna pä längre tider wara i mistning af sine fordringar, dä de derä njuta Ränta - för ty antaga förberörde betalningswilkor: