Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-Ståndet, hvilka föranledt till Aterremiss; och hvaraf finnes, att, utom åtskilliga stridiga tankar med Utskottens, rörande vigten af de hinder, Utskotten ansett möta för inrättningens verkställighet och påräknade nytta, hufvudsakligast blifvit hegardt, att Utskotten måtte, för en fullständig utredning af ämnet, dels särskildt yttra sig om de flere afFinance-Committéen framstälde, till detaillerne hörande, puncter, dels förskaffa sig fullständiga aipplysningar om de Utrikes verkstälde Inrättningar af private HypothequesBanquer, I enlighet livarmed en plan borde utarbetas för de grunder, hvarpå en sådan Inrättning här i landet borde uppställas, dels behandlar ämnet Historiskt, och uppgifva, i hvilka delar vår Lagstiftning behöfver ändras för att göra Real-Credic möjlig; hvarvid det blifvit yrkadt, att, i frågor af Financiel! natur, det skulle vara dessa Utskotts åliggande att föreslå Lagförändringarne, Då Utskotten, af hvad som blifvit arifördt till vederläggning af de skäl, hvarpå Utskotten grundat afstyrkandet af den föreslagtie Hypotheques. Inrättningen, icke funnit sig ega anledning frångå sin förr yttrade öfvertygelse i denna del; hafva Utskotten icke heller trott det vara af nöden, att afgifva särskildt yttrande öfver de detailler, Banco Utskottets Beturikanden. 851 sorn höra till FinancetCommittéens Förslag i denna tiel. Enär Utskotten ansågo den ifrågasatte anstalten icke ledande till ändamålet att afböja eller lindra en) allmän förlägenhets förstörande verkningar, utan tvärtom kunna föranleda ett, genom obehörig blandning afjmblik och privat Credit, ännu mera inveckladt förhållande, heintade Utskotten hufvudsakiga anledningen till denna slutsats deraf, att den ifrågavarande Inrättningen blifvit föreslagen att utföras för allmän räkning under Statens garantie och vård.
Skrifvelse, N:o 24. 43 främjande, Eders Kongl. Maj:t, genom Resolution den 26 April 1826, till Directionens disposition under 18 år upplåtit Marie f. d. Bränneri-byggnader, till inrättande af en Normal-skola för Vexel-undervisnings-methodens begagnande, samt denne öfverlåtelse sedermera af Rikets Ständer vid 1828—1830 årens Riksdag blifvit godkänd, hvarjemte ett årligt anslag af Tvåtusen R:dr beviljats till Lärares aflöning och Skolans vidmagthållande, hvilket anslag, såsom fortfarande behöfligt, vid 1834 års Riksdag blifvit uppfördt å RiksStatens Tionde Hufvud-Titel; så har bemälte Direction, enär den bestämde tiden för nämnde egendoms begagnande till local för Normal-skolan snart går till ända, men samma egendom, som, sedan den till Directionens disposition öfverlenmades, blifvit genom enskilde personers bidrag försatt i det förbättrade skick, att dess värde nu mera kan anses nära fördubbladt, ännu är för Sällskapet och dess vigtiga ändamål behöflig i underdånighet anhållit, att berörde egendom måtte hädanefter och allt framgent af Sällskapet få bibehållas till begagnande för en Normal-skola för Yexel-undervisningen, med villkor, att denna Skola äfven framgent förblifver ett Seminarium för Skollärare, i hvilken egenskap den redan visat sig vara af allmän nytta, hvarjemte denna undervisnings-anstallt är serskildt för hufvudstaden af serdeles vigt, emedan 300 fattiga barn derstädes åtnjuta kostnadsfri undervisning; och har Eders Kongl. Maj:t, som jemväl ansett denna Normal-skola vara allmänt nyttig, jemte Nådig Skrifvelse af den 17 sistlidne Mars till Rikets Ständers Stats-Utskott öfverlemnat Directionens i Sällskapet för Vexelundervisningens befrämjande underdåniga ansökning, om tillåtelse att för omförmälde Skola fortfarande begagna ifrågavarande byggnader, likväl endast sa länge som denna Skola finnes vara i egenskap af Skollärare-seminarium behöflig.
Ine eiler hädanefter antagne vid något af de Kongl, eiler Fursteliga Hofven, icke maga åtnjuta ifrågavarande, pension till större del, an densamma kan öfverstiga hvad de förut innehafva eller hädanefter erhålla i lön eller pension. 3?o Att beträffande Betjeningen i allmänhet, så, enär ålder och tjenstetid för deon utgöra grunden till det understöd eller den pension, sorn dem må bestås, kommer härvid att iagttagas: att den, sorn tjern 20 åt, ma utan afseende på le-fnadsåren uppföras till åtnjutande af fulla lönen och den samma som pension upbära, så framt han ej å Kronans eller Publikt Verks eller eck ä någondera af de Konglige eller Furstelige Hofvens Stater innehafver eller undfår lön, i hvilket fall han, lika med livad rörande Embetsoch Tjenstemän bär ofvan är föreslagit, uteslutes ifrån eller frånträder ifrågavarande pension till Större eller mindre deh att den, som uppnått en alder af 55 år, må, oansedt han blott 15 år varit i Hoftjensten, tillgodonjuta enahanda förmån med de nästförutnämnde: att alla af denne betjening, som tjent 15 år och ej uppnått nyssnämnde ålder, undfå i pension blott hälften af deras innehafde lön; men de af den lägre Betjeningen, hvilka till Tjenstehjon eller Handtlangare kunna räknas och icke uppnått nämnde ålder eller 13 år varit i tjenst samt altså efter det deras StatsUtskottet s P.etänkandenl tjenstsr vid Kongl. Hof-Staten upphöja, kunna taga andra tjenster eller utvägar för sin berg» ning, böra tilldelas en Gratification af |:dels års lön, räknadt från och med den a nästkommande October till den i Juli nästkommande är 1819.
All bränwins branning i Städerne mä werkställas med särstildte pannor af förenämnde storlek, hwar för sig eller uki sammansatte werk, ett eller flere, alt efter som Stadens fleste husägande innewänare derom öfwerenskomma, dock sä, att om flera pannor nyttjas inom samma werk, den tillökning i afgiften kommer att iagltagas som i följande 17 mom. för landet ar stadgadt. 7:0. All bränwins tillverkning i Städer och pä landet dör endast uckfwas (8) äkta märiader hwarje är, samt under Jnnii, Julii, Augusti och September mannder uphöra och följagteligen under deste mänader wara aldeles förbuden. 8:0. Ägare af hemman samt de brukare af andras hemman som erhällil rättighet till bränwins bränning, men icke sjelfwe wilja begagna denne rätt, stall det wara rillälit upläta densamma hel och hällen, men icke styckad till någon pä ägorne böende annan person, sä wida denne sielf icke äger rättighet att bränwins bränning idka, börande dock hemmans ägaren eller den lill bränwins bränning berättigade hemmansbrukaren, blifwa answarig för den afgift som för rättigheten att tillwerka bränwin kommer all äga rum. y:o.
Tvärtom anser jag detta Studium lika högvigtigt, som alla andra, men tror att alla Litteraturens grenar höra lika nitiskt vårdas och uppmuntras, och icke lemnäs något ensidigt företräde åt en viss, pä de öfrigas bekostnad. Detta tyckes mig ungefär vara att förlikna med omtankan att inrätta Undervisnings-anstalter för blinda och Döfstumma, innan man någonting gjort för den fullständiga bildningen af de fullt friska och färdiga, af hvilka Staten kan påräkna gagn och heder. Hufvudsätet för det Isländska Studium kan dock Sverige aldrig blifva, utan måste lemna den hedern åt Dannemark, emedan der finnes en riklig mängd af OriginalCodices, och Island, källan för Språkkunskapen, hörer under Danska Kronans lydnad. Någon torde väl invända, att det ju blott kostar Svenska Tapperheten en pris Snus att eröfra så väl Island, som de Isländska Manuscripterne, och det är sant, men mig tyckes, att, först sedan det skett, är tiden inne att göra Anslag för befordran af Isländska Litteraturen, Herr Rothliebj Carl Fredric, anförde skrifteligen; Fullkomligt instämmer jag uti Herr Adlerbeth* hemställan, angående utgifvandet af de i Kongl. Bibliotheket i Stockholm befinteliga Isländska och Fornsvenska Handskrifter. Ett sådant företag är, enligt min öfvertygelse, så vackert och nyttigt, att det hör på allt sätt 620 Den 10 Januarii. befordras. Jag skall ock alltid begagna hvarje förefallande tillfälle, att, uti den trånga verkningskrets ödet mig försatt, söka bidraga dertill, att sådana, för kännedomen om vår Fornålder upplysande Handlingar blifva framhafda utur det mörker, hvaruti de under Secler varit fördöljda. Men deremot kan jag icke, livad angår det sätt, som Herr Adlerbeth föreslagit till vinnande af detta nyttiga ändamål, med honom vara af lika tankar.
Astastc o6> Kronmi genom detta sör.stagna b.skuttnings sätt sk il komina i ätnzurande af de» skatt, som a Landet för de» frig Hu?> behsis-bräiininger, ärligen bör „tgä. Onergöthiauv är icke bland de Folkrikaste krnvmcrr och derföre mä (stalculsn fastas a deria Län. Ester sammandrag pa Linköpings Lands,-Lantoir ben i. stdstl. Junit öfwer Upbördm af 1799 äes Hus - 877 bsfioschbranmnq-t ^rrenös uti Fögber!ör"a i Ösergötlands med W o litti a Län befinn-s al ser 69,6^2 Lisp. 10 Ma-k. Rag blrfwit erlaggda R:d. 2z,2lv. 40. §» 06) enliat Förteckning ä Lande-Onrniror onvannämnde dag öfwer 1799 ärsMankalsstrisna Personer befi.mas Uii Läner: Mantalsskrifne —- 6i,8z6. Ridderskap, t 06) Adeln med Tj nste-olk 2,894. Lif,6 em,ö!-eror oest Balsmän, som icke sta i Mant..?, men af hwilka de fleste, om cj alle, nyttja Braawiir —- 2,Zst2» Ofiverarige och minderårigs ae. >8,712, af hwilka ds, som nyttja och tillverka Branwin, sanik h ifwa råd ak betala affi, sten derföre af lika skal, som sker med Bröllopsgården, endast har uptagaö — io,O2O.
Och uppsatte Baal ett altare uti Baals hus, det han honom byggde i Samarien; Och gjorde en lund; så att Achab mer gjorde till att förtörna Herran Israels Gud, än alle Israels Konungar, som för honom varit hade. På samma tid byggde Hiel af BethEl Jericho. Det kostade honom hans första son Abiram, då han grundvalen lade; och hans yngsta son Segub, då han satte portarna derföre, efter Herrans ord, som han sagt hade genom Josua, Nuns son. Och Elia den Thisbiten, utaf de Gileads inbyggare, sade till Achab: Så sant som Herren Israels Gud lefver, för hvilkom jag står, det skall i dessa år hvarken dagg eller regn komma, utan jag säger det. Och Herrans ord kom till honom, och sade: Gack bort hädan, och vänd dig österut, och fördölj dig vid den bäcken Cherith, som löper för Jordan. Och du skall dricka af bäckenom; och jag hafver budit korpom, att de skola der föda dig. Han gick dit, och gjorde efter Herrans ord, och gick bort, och satte sig vid bäcken Cherith, som löper för Jordan. Och korpar förde honom bröd och kött, om morgon och om afton; och han drack utaf bäcken. Och det skedde efter några dagar, att bäcken förtorkades; ty intet regn vardt i landet. Då kom Herrans ord till honom, och sade: Statt upp, och gack till Zarpath, som vid Zidon ligger, och blif der; ty jag hafver der befallt ene enko, att hon skall föda dig, Och han stod upp och gick till Zarpath. Och då han kom till stadsporten, si, då var enkan der, och hemtade ved. Och han talade till henne, och sade: Hemta mig litet vatten i kärilet, att jag må dricka. Då hon nu åstad gick till att hemtat, ropade han efter henne, och sade: Bär mig ock en beta bröd med.
K. af stadgande öM Cmbetsort, Lebr. 849. rois. robi. 1181. 827. — ctm tiden hwarifrän dest befattning bör taga sitt början, Jan. t»5.— om lön och respenningar för honom samt aflöning för dest Eanzli och "waktbctjcniNg, Aug. iso. tlgz. prov. 1741. Apv. 638. 664. 7-7. 740. 747. 8'7» 857» wal af Eleckorcr till dest utwäljande, Mars g. wald, Mars 6. — protest emot walet, Mars 7. dest Suppleant wald, Mars 8. — Eonstitutoria! för ho,tom och dest Suppleant, Mars 259. 260. — om fribrefs-rattighet, Apv. 138. Justitie Revisionen, om fortfarande af den hittills bcsiadde Summa titt understöd och fördelning emellan lvnlöse Sch mindre lönte Embetsman inom — Apr. 6g6. -zi. Justitie - Rä-ett, oM deras uteflutande frän sate och stämma i Riksens Ständers Plena, Aug 742. 778. 1187- iZg?» — SM löner för dem Jul. 6z. 165. 177. 2,6. 262. 269. g>8. 553. Jagare Bataillott, om anwärfwande af en inoM hwarje Indelt Regementes Canton till ersättande af den indragne WargcriNgcn, Apr. 142. Fligerdjblm, Earl llleäric, yttranden, Jun. 7l4. 855. Jägeri - Statett, om förändring deraf, Jun. 834. — om dest indragning, Jun. 8§ZJul. 17;. Aug. 927. Se widare SkogshusbällniNgen. Jönköpings
Jag tror, att i första rummet, ett Sjöförsvar är oundgängligt, för att försvåra, dels alla landstigningsförsök, dels också fiendens communication med dess eget land, om han till äfventyrs skulle hafva lyckats att på någon af Rikets kuster landsätta någon del af sill styrka, samt att i andra rummet ett kraftigt anfall af den närmast stående delen af armeen, och de angränsande provinsernes 5 BeväringsClasser hör ske, så tidigt, att fienden ännu icke hunnit få fast fot; och då en fiende, öfverlägsen i styrka, på ingen punkt af medlersta och södra delarne af Riket, kan, inom 4^5 dagar, vara samlad, så hör ställningen för en fiende, som icke mera äger sin communicationslinie försäkrad, för ingen del blifva afundsvärd. Men då alla mensklig» beräkningar i detta fall äro underkastade vapenlyckan, så anlagom, att fienden lyckats att försäkra sig om en fast fot på Scandinaviska halfön. Månne lian derföre vunnit någon framgång, som försäkrar honom om uppfyllandet af sine förhoppningar ? Nej visserligen icke. Då inträder i sin fulla kraft verkan af ett Centralförsvar, väl ordnadt och bered!, hvarigenom, till hvilken punkt som Den 8 December e. m. helst, genom anlagde Communications vägar, skilda ifrån kustvägarne, håda folkens stridbara män kunna sammanstöta, samt ifrån Centralfästningen förses med vapen och krigsförnödenheter; och ve den fiende, som, under sådana förhållanden, dristar ett infall mot Rikets inre bördigare provinser. Ja, mine Herrar! jag är innerligen förvissad, att vi kunna afvärja hvilket anfall som helst, riglad t mot vår sjelfständighet, vår fädernejord, blott en fast vilja och ett lugnt förtroende till den Regent, som sitter på vår Thron, sammanhåller våra bemödanden för den heliga saken: Fäderneslandets försvar. I della, som i många andra fall, tror jag, alt talen göra mindre till saken, och handlingen mer. Grefve von Rosenj Adolph Eugene _, anförde skriftligen:
Ifrån detta beslut voro likväl två af Högsta Domstolens ledamöter skiljaktige sålunda, att den ene väl instämde i det slut, Domstolens flesta Ledamöter lättat, men för sin del grundade Munck af Rosenschölds befrielse från skyldigheten att i egenskap af boktryckare stånda författare-ansvar på den omständighet att, sedan Munck af Rosenschöld vid rättegångens början ingifvit en förseglad sedel, som enligt bevittnad påskrift skulle innehålla författarens namn, men denna sedel icke blifvit öppnad, det fall icke kunde anses hafva i detta mål inträffat, då förenämnde skyldighet åligger boktryckare; hvaremot den andra reservanten yttrade: ehuru, jemlikt 1 § 8 mom. Tryckfrihetsförordningen den 16 Juli 1812, boktryckare skall för åtalad tryckt skrifts innehål! stå författare-ansvar endast i det fall, att han icke vid rättegångens början till domstolen ingifver författarens namnsedel eller författaren ej hos Domaren sig sjelfmant angifver; samt, efter det, vid företagande till handläggning inför Rådstufvurätten af detta emot boktryckaren Magister Munck af Rosenschöld anstälda åtal för innehållet af ifrågavarande skrift, en af Munck af Rosenschöld angående författaren till samma skrift företedd förseglad namnsedel blifvit, på grund af anmärkning, att den ej vore i öfverensstämmelse med nämnda förordnings föreskrift inrättad, af Rådstufvurätten förklarad icke kunna i sådan egenskap godkännas, förre Marinsoldaten Skantz anmält sig såsom författare; likväl och emedan Skantz sedermera återkallat denna anmälan, under bestridande att hafva författat skriften, för hvilken han skulle i Maj eller Juni månad 1853 hafva utaf Munck af Rosenschöld blifvit genom löfte om godtgörelse förmådd att författareansvar sig åtaga, och detta bestridande, som af förekomna omständigheter ej är vordet vederlagd!, deremot vunne stöd af det förhållande, att Munck af Rosenschöld, sedan under rättegången Rådstufvurätten pröfvat
Det har då visat sig, att första uppkomsten till denna åsigt icke var annat än ett oredigt begrepp om hvad man i allmänhet kallar mensklig hildning, hvarom de Europeiska folken först erhöllo kunskap genom en närmare bekantskap med den gamla Grekiska och Romerska bildningen. Då försökte man, huruvida det icke skulle vara möjligt att på de moderna staterna inympa en så beskaffad universel mensklig bildning, och genom skolorna åt den uppväxande ungdomen meddela densamma. Detta tycktes i början vara en sann och vacker ide', och omfattades af de flesta upplysta och menniskoälskande män i norra Tyskland med mycken ifver; men man hade glömt en sak, som man sedermera varse - 22 Den 1 F e b r u a r i f. m. blef, nemi. att det icke gick an alt inympa en så beskaffad cultur på medlemmar af ett samhälle, i hvilket egentligen det offentliga lifvet hade helt och hållet försvunnit. Det är för oss alla bekant, att hvad man kallar det offentliga lifvet försvann efter de gamla republikernas undergång, och gömde sig inom de lärdas boningar, samt förhlef endast ett föremål för historikerns forskningar. Sedan det offentliga lifvet i Staten upphört, sedan boktryckerikonsten hade infört skriftliga oell tryckta meddelanden, i st. f. de muntliga vid offentliga sammankomster, och då lagstiftningen bestämdes mera efter lagkunnigas och juristers sammanträden och begrundanden, än efter folkets omröstningar på forum, så antog äfven karakteren af de egentligen bildade medborgarnes bildning en helt annan natur än den förut hade haft, och det befalis, att den moderna bildningen är i delta afseende så olika med den gamla rent menskliga bildningen, att vi i mer eller mindre 'mån nödgas uppgifva hoppet, att någonsin uppnå den i sin fullkomlighet, och det enda man kan trösta sig med är, att man åtminstone partielt kän vara förvissad om, att en eller annan del ’ blifva de gamla folkens likar och kanske deras mästare. Det är denna åsigt, som ligger till grund för förslaget, att förena de hegge s. k. bildningslinierna inom en enda skola.
Revisorerne hafva väl icke funnit något att erinra vid de af BancoFullmägtige sålunda vidtagne åtgärder, men då en tid af två till tre månader, enligt Revisorernes åsigt, bör vara fullt tillräcklig för införskaffande af Silfver eller Guld från utrikes ort, och det icke synes vara förenligt med Bankens fördel, att räntefria förskotter, vid lefvereringar af Silfver eller Guld till Banken, beviljas Lefverantörerne på längre tid, än som fordras för lefveransens verkställande, utan sådant, enligt Revisorernes omdöme, kan motverka växelkursens nedsjunkande till den punkt, att ädla metaller kunde, på naturlig väg, ingå; hafva Revisorerne, uti till BancoFullmägtige aflåten skrifvelse, tillkännagifvit den öfvertygelse, att BancoFullmägtige, vid framdeles afslutande Contracter, om lefvereringar af Silfver eller Guld till Banken, icke böra bevilja vederbörande Lefverantörer räntefria förskotter på längre tid än högst trenne månader. Äfvensom Revisorerne, hvilka ansett, att den påföljd af de lyftade förskotts-summornes återbärande, med 6 proc. ränta, hvilken uti hittills af Banco-Fullmägtige afslutade Contracter, om lefveranser af ädla metaller, varit stadgad, för den händelse, att lefveranserne ej skulle, inom utsatt tid, fullgöras, är af sådan beskaffenhet, att den måste betraktas snarare såsom en fördel för Lefverantören, än såsom ett äfventyr, hvarigenom han kunde förmås, att, jemväl under en för honom missgynnande conjunctur, den contraherade lefveransen fullgöra, gifvit Banco-Fullmägtige tillkänna, att, enligt Revisorernes omdöme, hädanefter, vid de tillfällen, då Contracter kunna uppgöras om lefverering af ädla metaller till Banken, bör, jemte de lyftade förskotts-summornes återbäring, med 6 proc. ränta från lyflningsdagen, bestämmas något lämpligt vite, att af Lefverantören erläggas, för den händelse att den öfverenskomna lefvereringen icke, inom stadgad tid, Yerkställes.
Distrikts-ingeniÖr lämpligare att föra befäl öfver trupp, så ändrar jag distriktets längd för så stor sträcka, som af truppen bearbetas; likaså, om t. ex. den ena Ingeniören visat sig lämpligare att verkställa undersökningar och leda terrasseringsarbetena, men den andra deremot har en större erfarenhet med afseende å banans öfverbyggnad och stationernas anordning, låter jag, örn så behöfves,. ett utbyte af dessa tjenstemän ske, att redovisning och bokslut uppgöras endast för hvar och en af de stambanor i sin helhet, hvartill Rikets Ständer lemnat särskilda anslag och för hvilka de äskat särskild redovisning, men icke för sådana delar, som i promemorian omnämnas; och torde Herrar Revisorer dessutom lätteligen inse, att aå å en och samma bana en del trafikeras, en annan del är fullbordad till räler och ballast, men utan byggnader, en annan del åter försedd med byggnader, men saknande materiel 0. s. v., det skulle erfordras en högst vidlyftig räkenskapsföriug, för att kunna utröna kostnaden för särskilda delar af denna stambana, och att vinsten af en sådan specialkännedom icke skulle uppväga olägenheten af ett så inveckladt räkenskapsföringssätt. Resultaterna, om dermed åsyftas jemförelse med andra jernvägar, blefve i alla fall oriktiga, såsom omfattande smärre afdelningar, saknande både utbildad trafik och det ordnade hushållningsoch administrationssyste 111, sorn vid en färdig stambana kan införas; att några så beskaf - 35 — 274 — fade svar, som i promemorians 2—12 punkter begäras, således icke kunna afgifvas för annat än Westra stambanan i sin helhet och icke förr än efter 1863 års utgång, då denna stambana kan anses komplett fullbordad. Kostnaden för hvarje af de i promemorian förekommande särskilda poster, dividerad med 42,6, som är banans längd i mil mellan Stockholm och Götheborg, lemnar då de begärda upplysningarne.
Genom denna af Utskottet ifrågaställda och af ej mindre Cornmissariatet än Fuliroägtige tillstyrkta reglering af göromålen inom Riksgälds-Contoirets CassaContoir, böra både Cassörsocb Contoirsskrifvare-tjensterne, hvilkas nuvarande innehafvare skola uppnått den ålder, att de antingen redan, elier inom få år äro berättigade att efter afskedstagandet bibehålla sina löner såsom pensioner, kunna indragas, och såmedelst de för dessa tjenster i den föreslagna nya Staten uppförda löner, utgörande tillsammans 2,100 R:dr, besparas, efter afdrag af det löneoch arfyodes-belopp af 800 R:dr, gsom 14 JStats-Ulskottets Uttalande, N.-o 449' torde 'böra anslås för den nya Bokhållare-befattningen. Likaledes bar Utskottet trott, att Corn missa rieme hädanefter skulle kunna och böra åläggas .alt sjelfve uppsätta de från dem af Fullmägtige infordrade utlåtanden, äfvensom berättelserne tili Rikets Ständer och deras Revisorer samt andra från Comm issa rialet utgående, mera vidlyftiga och maktpåliggande, expeditioner; såsom följd hvaraf Referendarie-tjensten, med hvilken detta åliggande hitintills varit förenadt, ansetts, efter nuvarande innehafvarens afgång , kunna förvandlas till ,en Notarie-syssla , med den för dylika beställningar inom Banken bestämda lön af 700 R:dr, i stället för det nu för Referendarien till 1,200 R:dr föreslagne lönebelopp. En sådan förändring af sistnämnde tjenstebefattning har likväl blifvit afstyrkt af Fullmägtige och Commissariaiet, sorn deremot erinrat: att Referendarien icke syntes böra uttryckligen frikallas från om förmå