Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Björnstjernas yrkande, som detta öfverensstämmer med Utsk:s-afdelningens förslag, hvars an - Den 2 Maj. 67 tagande jag äfven skulle påyrkat vid ärendets slutliga behandling, derest jag icke varit förhindrad att då infinna mig i Utsk:t. Att R. St:r uttala en bestämd åsigt derom, att ränta å ersättningsbeloppet för nedhuggen ekskog skall tillfalla boställshafvaren eller arrendatorn, anser jag vara så mycket mera olämpligt, som det ofta kan inträffa, att räntebeloppet skulle blifva ytterst obetydligt; och det förefaller mig derföre vara bäst, att åt K. M:t öfverlemna att, efter vederbörandes hörande, förordna huru med förvaltningen och användandet af medlen förfaras skall. Jag yrkar bifall till Utsk:ts hemställan med den deri af Gr. Björnstjerna föreslagna förändring. Hr Ros, Anders Emanuel: Afven jag biträder Gr. Björnstjernas förslag, helst detsamma står i öfverensstämmelse med sednast församlade R. St:rs, vid behandlingen af den s. k. skogsflugan, uttalade åsigt. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder hade yrkats dels bifall till TTtsk:ts förslag oförändradt och dels af Gr. Björnstjerna bifall till detsamma med uteslutande af orden: »på sätt deri stadgas beträffande det ersättningsbelopp, som för exproprierad jord tillerkänts ett boställe;» framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till förelaget oförändradt, hvarvid svarades nej, och sedermera propos. på bifall dertill med uteslutande af ofvanomförmälda mening, hvilken propos. med ja besvarades. Efter föredragning af Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 25 sistl. April och 1 dennes på bordet lagda Mern. N:o 84, med förslag till voterings-propos. i ani. af RiksStåndens skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utsk:ts Betänk. N:o 39 och Utlåt.
Kettingar af alla dimensioner, ra Rdr 24 sk. per Skepp.; för Redskap m, m., efter serskildt tillstånd af Commerce-Collegium, enligt Betänkandet N:o 29; Salpeter: Chilisk, enligt Betänkandet N:o 29; Socker, enligt Betänkandet JN':o 29; Stenkolsstybb elier grus, lika med Stenkol 16 sk. per Tunna; fVin: på fastager, enligt 1800 års Taxa; på bouteljer, enligt Utskottets förslag; 6:0 att Rikets Ständer frambära den underdåniga önskan, att följande varor till införsel må förbjudas: Bränvin, Kläder nja, då de öfvergå 100 Rdr värde; Krut, Salpeter, raffinerad och oraffinerad; Sirup, Socker,- brun eller hvit; Socker, topp-, confect-, canell-och kak-; Väfnader: sorn i nu gällande Tull-Taxa äro förbudna; samt till utförsel: Tackjern och Malm; Till följd hvaraf jemförelsen med Tackjern i Utskottets tillstyrkanden, Betänkandet JNho 45, sid, 24 och 25, ansågs böra utgå; dock gillades Utskottets i Betänkandet N:o 29 föreslagne lullbetämmelser, i det fall, att Kongl. Maj:t skulle i nåder finna för godt att upphäfva förbudet i afseende på någon eller några af dessa artiklar; j:o att, i afseende på Credit Upplaget, Betänkandet N:o 29 gillades. I allt öfrigt gillades Betänkandet N:o 45, och i de punkter, som der icke äro vidrörde elier ändrade, Betänkandet N:o 29, Från VallöfI. Borgaiie-Ståndet. S. D. Föredrogos: r:o Bevillnings-Utskottets Memorial, N:o f\6, i anledning af ifrån Höglofl.
Besvärsoch Ekonomiutskottet, enligt dess Betänkande N:o 86 rörande Lancaster* Scholors inrättande, ansett FolkScholor vara Commu* nal-angelägenheter, hvilka endast äro föremål för Me» nigheternes egne frivillige bidrag, och derföre ej funnit sig kunna tillstyrka, att LandsFörsamlingarnes ScholLärare aflönades af Statens medel, i synnerhet som R. St:r vid sista Riksdag förklarat, att Statens förbindelse endast vore att anvisa, ej alt bekosta den Allmänna BarnaUndervisningen, men StatsUtskottet Uti ofvanberörde Utlåtande deremot föreslagit ett Anslag af 160 j Tunnor Spannemål , till disposition åt UndervisningsYerkens Direction i Stockholm; en anmärkningsvärd olikhet i åsigter härutinnan skulle, vid jemförelse af desse bägge Betänkanden, förevisa sig, hälst ibland behofven för det till Stockholms Schöl» Lärares Aflöning begärdta nyssnämnde Spannemåls - 188 Stats-TJtskottets Anslag räknades äfven 3 Allmänna BarnaSchoIor, ehuru det vore svårt att inse någon olika syftning med sådane Scholor i Stockholm och på Landet, utan desses ändamål på alla ställen vore lika. Och borde StatsTJtskottets förevarande tillstyrkande således icke bifallas, utan Anslaget till StatsVerket så mycket häldre indragas, som Hufvudstaden ägde nog många Allmänna LäroAnstalter och Inrättningar, hvilka af Staten bekostades och underhöllos, men hvarföre de fleste Landsorters Innebyggare, i synnerhet den fattigare Classen , i anseende till sin aflägsenhet, ej kunde påräkna någon nytta, fastän de måste bidraga till deras underhållande. Varandes af Nils Mänsson från Malmöhus Län härvid tillagdt, att af det Anslag som till Läroverken i allmänhet blefve beviljadt, borde kunna tagas hvad till nu ifrågavarande behof erfordrades, eller, om i fall tillgång dertill icke skulle förefinnas, uti berörde Anslag fyllnad vinnas af ÖfverskottsMedlen.
Slutligen har ock blifvit anmärkt, att det icke vore skäl att betala skjutsning af snällposterne dyrare än gästgifvarskjuts, enär snälJposternes lass icke väga så mycket som resandes i allmänhet, hvadan skjutsen deraf alltid vore lättare, och hvilken fördel fullt ansåges" uppväga den olägenhet, som kunde innefattas uti föreskriften om en hastigare fart för dessa poster; inom Preste■ Ståndet: att det voro mindre väl betänkt att, på sätt Utskotten föreslagit, eller lill förhöjning uti poslskjuts-legan använda de tillgångar, som staten kunde af Postverket påräkna, då man toge i betraktande, dels att dessa torde i första rummet böra begagnas till underlättande af communicalionerne i de delar af Riket, der sådant ännu är af behofvet påkalladt; och dels, altå många ställen posthemmanen vore bättre än andra hemman, i och för den dem medgifna befrielse från en del skyldigheter, sorn eljest vore förbundna med den skattskyldiga jorden, då deremot å andra orter dessa hemman vöre i värde lägre, allt i den mon, som postskjutsen ansåges iner eller mia» 4 Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskoltens Utlåtande, N.-o tSg.. dre tryckande, och har, i anseende härtill, anmärkts, att Utskotten, innan de föreslagit en tillökning af 5o procent i postskjuts-legan, hade bordt tillstyrka Rikets Ständer att hos Kongl. Maj;t i underdånighet anhålla om en undersökning uti ifrågavarande fall, till utrönande af, hvilka hemman voro mest i behof af lindring; dessutom har det blifvit yttradt, att
RiddarhusDirektion, ett kapital af 100,000 Ridr Rimt, att under namn af »Axel Roos ’ af Hjelmsäters donationsfond» af RiddarhusDirektionen förvaltas på enahanda sått och under samma ansvarighet, som för förvaltning af Riddarhusets öfriga fonder är eller kan varda bestämdt; fästande jag vid donationens emottagande följande vilkor, nemligen: att jag under min återstående lifstid erhåller 5 procent årlig ränta å nämnde kapital; Ui d lia r lin s-U t sk o 11 e t s Utlåtande N:o 15. 9 att Riddarhus-Direktionen, så väl genom kapitalets utlånande emot högsta tillåtna ränta som kan betingas, då tillika behörigt afseende fästes på erhållande af sådan nöjaktig säkerhet, att fonden är betryggad emot förluster, som ock derigenom, att inflytande räntemedel åter, så fort lämpligen ske kan, göras på enahanda sätt för fonden fruktbärande och tilläggas kapitalet, oafbrutet förökar fonden till dess densamma stigit till ett belopp af ItlU millioner Ridr Rimt, utan att, förutom omfdrmälda mig tillkommande lifränta, andra utgifter under tiden må fonden belasta, än förvaltnings-kostnader, hvartill årligen må användas V2 procent å det under året räntebärande kapital till dess fonden uppgått till 3 millioner, sedermera '/jidels procent till dess fonden stigit till ti millioner, derefter V4:dels procent till dess fonden ökat sig till 10 millioner samt sedermera hvad Direktionen pröfvar erforderligt, dock ej utöfver ett belopp af 30,000 Ridr Hunt årligen; varande
Kalmariterna, som voro riktigt uppe i gasken, förklarade nämligen enhälligt, att detta icke läte sig göra, ty först skulle frukost intagas. Alldenstund vår Stockholmare icke hade, sedan gårdagen, fått till lifs annat än flytande varor, kunde han med skäl icke göra några allvarliga invändningar, emot ett så klokt förslag. För att emellertid göra sig till och visa sig icke vara oartig talade han derföre om sin klädsel, sin ställning såsom objuden gäst, om behofvet att snart komma till Stockholm, m. m., men ingenting hjelpte, han måste följa med, då fråga uppstod, hvarthän man skulle taga vägen. En skämtare föreslog då »Röda stugan» vid Ölandshamnen, men detta förslag förkastades enhälligt, sedan upplyst blifvit att denna endast var en vanlig krog, ett tillhåll för bråkiga Öländingar. Centralhotellet kunde icke komma i fråga, alldenstund man derstädes icke kunde få hvarken vått eller torrt. Vidare talades om Witts hotel, men slutligen bestämde man sig för den till Teaterkällaren hörande gamla stadsvallen, som, med sin gamla inkörsport till staden, kallad Högvakten, väl onekligen var det bästa under de lummiga träden, medan den åtföljande regementsmusiken tog plats i dervarande musikläktare. Under den särdeles glada sinnesstämning, som vid frukosten gjorde sig gällande, och hvari deltagarnes antal alltjemnt ökades, föreslogos och druckos skålar för allt möjligt, både gammalt och nytt, då utställningen i Stockholm icke heller glömdes. Vår Stockholmare ansåg skyldigheten kräfva att svara på och tacka för den senare, hvarunder han rörde ihop både likt och olikt. Tyskland INNEHÅLL. Köpenhamn. – Resa öfver Kiel, Hamburg, Bremen, Osnabrück och Münster till Düsseldorf. sid. 1. Reflexioner rörande Tyska nationen och nationalandan. Preussen, dess institutioner och förhållande till det öfriga Tyskland. 43. Rheinresa. Köln, Bonn, Siebengebirge, Koblenz och dess omgifningar, Bingen, Niederwald, Mainz och Mannheim. 80. Heidelberg. Resa öfver Stuttgart till Tübingen.
Utdrag af Protocollet öfver KammarÄrender, hållit inför Hans Majit Konungen, i Stats-Rådet, på Stockholms Slott, den 17 Martii 1818* Tillförordnade Stats Secreteraren , Friherre Ehrenborgh, föredrog i underdånighet: 6:0 Riksens Ständers underdåniga hemställan Dm ij April. 441 om inrättande af PassContoir, der Landtboer k tnde erhålla Rese-Pass, af Landshöfdingen underskrifne och från LandsCancelliet utfärdade, uti alla de Län der sådane icke redan voro inrättade. Kongl. Majit, som, genom Nådigt bref, den y November 1812, tillåtit samtelige Dess Befallningshafvande, att, efter eget val och urskiljning , samt på eget ansvar i händelse missbruk skulle föiöfvaS, utse och förordna 4 till 5 pålitlige, förståndige och bofaste män innom hvarje Län, en hvar boende på tjen lig! ställe ifrån Residencet, ät hvilka de ägde meddela tryckta Blanquetter af Pass med Sigill och underskrift försedde, hvilka de sålunda utsedde Personer ägde att tilldela dem, som, i behof deraf, sig derom anmälte , och dertill voro berättigade, fann i Nåder för godt, att, i anledning af Riksens Ständers nu gjorde underdåniga Hemställan, från samtelige Kongl. Majits Befallningshafvande infordra underdåniga Utlåtanden om den åtgärd hvar och en vidtagit, i följe af detta Kongl. Majit Nådiga Förordnande, hvarefter, och sedan Kongl. Maj:t erfarit hvad anstalter i detta afseende blifvit vidtagne, Kongl. Majit ville öfver Riksens Ständers underdåniga Hemställan fatta Dess Nådiga Beslut. Ex protocollo E. von Stockenström. 44» Den 15 April. Enligheten med det i Kongl.fHof-Cancel!ers-Ex« peditionen förvarade Original intygar: Olof Sahlgren Cancelliet. Lades på bordet.
Hon gjorde det visserligen, men med en högst förtörnad min, som skvallrade om ett intensivt revanchebegär. » Käraste Ellen, » sade ingeniören och lät Brunte trafva på igen, » kan du förlåta min dumdristighet. men, o du milde, hvad du såg kostlig ut. » » Jaså, ni börjar ert dumma (lin igen, min herre! » utbrast fröken Ellen, » jag trodde det kunde vara nog med hvad jag nyss fick af både er och prästgårdsmamsellerna ... » » Nå, men för allt i världen, Ellen, förlåt mig. det var ju inte det ringaste farligt ...! » » Men det humle ha varit farligt, och då ger ni er till att gapskratta. ! » » Nej, men min snälla Ellen. » » Jag är inte alls er snälla Ellen! » af bröt hon med stigande hetsighet, » ni ångrar er inte ens ... » » Jo, det gör jag visst. » » Nej, det gör ni visst inte, » envisades hon, ännu närmare kokpunkten af förargelse, » så ser inte den ut, som ångrar sig. en olycka kunde ha händt — och då skrattar ni med full hals ... » » Var resonlig, Ellen. » » Nej, hvarför det? — Och jag är inte någon Ellen och Ellen vidare för er! » » Jaså, på det viset, min fröken! » sade ingeniören, nu i sin ordning djupt sårad och förargad, under det han gaf henne en lång, forskande blick, som hon fört / ytsamt undvek att möta. De sutto vid pass tio minuter i hvar sitt hörn af släden och sade inte ett ord till hvarandra Då domarebostället skymtade fram, där ingeniören skulle afleverera fröken Ellen, började han vekna till. » Det kan väl inte vara ditt allvar, Ellen? » frå- gade han blidt. » Jo, det är det visst, » försäkrade den uppretade sköna, » den som inte kan köra en häst som en hel karl och som inte har mer hjärta än att han brister i gapskratt, då hans. hans blifvande. hans tilltänkta. ja, ni förstår, hvad jag menar, min herre. är nära att råka ut för en olycka — den vill jag inte ha till. ha till ...
Som, vid 1826 års början, Tillgångarne, efter afdrag af Skulderne, bestego sig till endast 3i8,'ii 1: 4o. ro. såliar följaktligen Fonden, år 1826, blifvit tillökad med icke mindre än R:dr 41 ?334* riäkcnskaperne hafva befunnits redige och ordentlige; äfvensom, i afseende på sjelfva förvaltningen, ingen anledning till erinran förekommit. Uukottet har inventerat och genomsett PcnsionsInrättningens Låne-IIandlingar, hvilka befunnits i behörig ordning. Betänkande, anglde betalningen för smärre, försl i Ine Creditsedlars slutliga granskning och annullering i RiksgäldsContoiret. (R:gs-A.) Uti Skrifvelse till StatsUtskottet af den 2 sisth Juli, hafva Ilrr Fullmäktige i RiksgäldsContoiret öfverlernnat Commissariernes derstädes ansökan, att Ilrr Full mäk - Betänkan Jen, N:o 312. 55r mäktige mätte hos Utskottet anmäla och med sitt förord beledsaga Commissariernes, uppå anförde skäl, gjorda anhållan, att, för smärre Creditsedlars granskning och annullering, dem måtte förunnas ett lika arfvode, som bestås Commissai ierne i R. St:rs Bank, äfvensom alt, i händelse af bifall härtill, och enär den nu sökte fördelen åtnjutits af Bankens Embetsman alltsedan början af ur 182.4, den skillnad i betalningen för smärre Creditsedlars granskning och annullering, som uppkommer, vid beräkning af den högre betalningen ifrån nyssnämnde års början intilldess förhöjningen för Sökanderne vidtager, må få utså till understöd för RiksgäldsContoirets Enkeoch Pupill-Gassa. — Och är härvid af Ilrr Fullmäktige anfördt, att som, jämlikt 5 Art. 4 §• i Reglementet för BancoVerket af den ig December 1823, R.
Jag yttrade, att näringen vore beröfvad allt skydd, men jag erinrar mig 6 Den 4 Mars t. m. nu att. StatsUtsk. för föreslagna nedsättningen i hammarskatten framställt det vilkor »att stadgandet i 2 § i K. Eörordn. d. 27 April 1846 skall till all kraft och verkan uphäfvas.» Detta stadgande har till följd, att ingen anläggning tillätes inom en omkrets af 2 mil från ett redan existerande bruk med mindre än vederbörlig undersökning föregått och K. M. derefter till anläggningen leinnat bifall. I afseende på det återstående skyddet beder jag att få uplysa att under de snart 10 år jag behandlat dessa frågor, har endast ett enda tillfälle inträffat, att en person sökt men icke fått anlägga ett bruk och hvarföre? Jo! det ligger i sakens natur, att om alla rudimaterier och alla forman redan äro så uptagna och priserna så högt updrifna, att det icke lönar sig att göra en sådan anläggning, så faller det icke någon menniska in att göra den. Ar åter förhållandet, att anläggningen bär sig, lära vederbörande icke vägra bifall till densamma, hvadan d. s. k. skyddet, hvarvid man tyckes fästa sig, alltså är intet. BergsColhm har också uti und. utlåt, tillstyrkt borttagande af detta skydd och jag hyser icke något tvifvel, att ju icke så kommer att ske. Jag kan icke underlåta att uttrycka min förundran deröfver, att Utsk. kunnat tillåta sig att föreslå ett sådant vilkor som det jag nyss upläst, ty enl. min åsigt har Utsk. lika litet som R. St:r rättighet att beställa med K. M:s ekonomiska lagstiftning och jag kan icke förstå, att Utsk. eller R. St:r äro behöriga att säga, att så och så skall det ske, såvida den andra Statsmakten går in derpå. Emedlertid hoppas jag,' att jag ådagalagt, att förhållandet med jernförädlingen i landet är sådant, att om R. St:r omsider vilja utöfva rättvisa, bör, hvarom jag vördsamt anhåller, Utsk:s förevande Betänk, afslås och K. M. Propos. bifallas. Hr Montgommerie, Rob. Nils Germ.:
Detta förslag afslogs unanimt af samtliga RiksSt., och jag kan icke undertrycka min förundran deröfver, att, fastän ett sådant försök då så högtidligen misslyckades, fortfara likväl Frih. Ehrenborgh och Gr. Posse att påstå, det § skall förstås på det sätt, som hela Representationen tillkännagifvit sig icke kunna förklara den. Jag hör icke heller dölja, att jag finnér det vara föga ädelt och föga loyalt att på detta sätt vilja afleda Ständernas anmärkningsrätt i denna väg; och jag anser det i högsta grad mal-adroit att så förfara. De, jag må väl säga, usla anmärkningar, som här äro i fråga, skola väl icke de kunna förkastas på annat sätt? Skallman, för att vinna detta mål, behöfva kasta skugga på medlen? Jag förblifver vid den mening, att Ständerna äga afgörandeyätt i anmärkn:sfrågor enl. 107 §; och jag behöfver icke pågon annan bevisning än §:s oförtydliga ordaförstånd. Den soni remitterar, har den afgörande-rätten, och den, som höres, den utredande-pligten. 107 § förbehåller Ständerna den förra och tillförbinder Constit.Utsk. den sednare. Der skall Utsk, stadna. Jag skulle likväl tro, att fråga om åter1’emiss kan vara öfverflödig här, och jag vill i så måtto återgå till sjelfva det föredragna ämnet uti besvarande af en Utaf Frih. Rantzou framställd anmärkning, den nemi., att vår handel icke skulle haft fördel af den ifrågavar. utgiften. Genom fredsfördrag med Maroccanska Regeringen är ett skydd för vår handel beredt, hvilket likväl måste bevakas af nonsuler. Dessa måste då hafva en bostad, der de äro stationerade. Om en sådan icke kan erhållas emot hyra, mäste staten bekosta egna byggnader. Så har förhållandet varit.
Besvärs-och Ekonomi-Ulskollels Betänkande N:o 33. sannolikt icke kunde föranleda till utförsel af bränvin, derest icke varan skulle till det främmande landet insmuglas, hvilket åter icke vore svenska statsmagterna värdigt att genom lagstiftning befordra; att äfven om utförsel af bränvin från Sverige skulle kunna genom medgifvande af ifrågasatt drawback befordras, det i allt fall vore tvifvelaktigt, huruvida sådant vore för landet i allmänhet och svenska jordbruket i synnerhet till något verkligt gagn, helst förslaget stöde i strid med hvad man med den nya bränvinslagstiftningen åsyftat, nemligen att så mycket som möjligt skilja bränvinsbränningen från jordbruket och låta tillverkningen samla sig i ett mindre antal fabriker; att om, genom en tillfällig möjlighet att exportera varan, densamma komme att i Sverige tillverkas utöfver det inhemska behofvet, en dylik öfverproduktion vid förändrade konjunkturer skulle komma att föranleda ett prisfall, som sannolikt komme att öka den inhemska konsumtionen; samt slutligen att kontrollerna i afseende å varans verkliga ankomst till utländsk ort svårligen kunde göras nog starka, för att utestänga möjligheten af betydligare underslef. Dessa skäl, hvilka af 3:ne Riks-Stånd godkändes, synas Utskottet fortfarande ega full giltighet, helst inotionärerne ej kunnat uppgifva något land, dit det är sannolikt att bränvin med någon fördel kunde exporteras. Härtill kommer, att drawbaeksystemet kan anses icke stå fullkomligt väl tillsammans med handelsfrihetens grundsatser, som kräfva att handelsrörelsen får på ett naturligt sätt utveckla sig. utan inverkan af konstlade åtgärder från lagstiftningens sida. Erfarenheten vittnar äfven hos oss, att systemet åtminstone för längre tid saknar praktisk användbarhet; ty den restitution af råämnestull, som sedan 30 år tillbaka i Sverige beviljats för ett antal fabrikater vid export, är numera inskränkt till 4 artiklar; och hela årliga restitutionsbeloppet, som under vissa år på 1840-talet uppgick till 140,000 å 170,000 R:dr, har sedermera så nedgått, att det under de sednaste åren ej öfverstigit 2 å 3,000 R:dr årligen och år 1860 utgjorde endast 473 R:dr.
Pepparkakor utan ägg och smör. Dagen innan pepparkakorna bakas tillredes en deg af 1 qvarter okokt sirup, 1 qvarter grädde, 1 skalp, krossocker, 5 skalp, hvetemjöl, 1 matsked finstölt soda, nejlikor, bra mycket ingefära samt cederolja om man så vill. Hilda. Fina kringlor. 1 kopp skiradt smör, 1 kopp grädde samt 1 kopp socker. Hvetemjöl iröres till en lagom deg. Deraf bakas kringlor, som doppas i vispade äggulor samt öfverstiös med socker och hackad mandel. Hilda. Mandelsprits. 1 skalp, socker, 2 ägg och 4 lod finstött bittermandel röras till sammans i ett fat. På bordet lägges 2 skalp, hvetemjöl, 1 skalp. 37 ort tvättadt smör; eu del af mjölet arbetas i smöret, som klappas ut på bordet, massan lägges der på och allt sammans arbetas väl i hop tills det är väl blandadt. Degen skares i 6 delar, hvaraf göras långa smala rullar, som spritsas Abonnentsamlare antagas. Dessa afskäras i 3 ' / 2 tum långa bitar och krökas i form af S samt gräddas i svag ugn tills de blifva ljusbruna i kanterna. Hilda. Konservering ". Att konservera sprit-ärter. Några dagar innan man ämnar inkoka ärter rengör man väl helst champagnebuteljer — andra vanliga kunna dock äfven användas — så att de äro fullkomligt torra inuti. Sedan ärterna äro spritade fyllas de på buteljerna, hvilka korkas med fin sammetskork, som bör vara mycket stor och uppmjukad i kokande vatten samt öfverbindas med korsband af starkt segelgarn, sättas så i en kittel väl omlindade med hö, så att de ej vidröra hvarandra, kallt vatten påslås så att det går öfver ärterna, hvilka nu sättas på elden och få koka i 2 ji timme. Buteljerna få stå qvar i kitteln tills de kallnat fullkomligt; då de hartsas och förvaras i källare, helst iskällare. De kunna sedan användas till grönsoppor och stufning. [Anna J. Att konservera plommon, (äfven annan frukt kan behandlas lika.)
Domhafvanden att, så framt icke laga hinder mötte, inom trenne veckor från det han erhöll nyssnämnde underrättelse, undersökning i målet företaga, men Domhafvanden, som icke ens uppgifvit, att något hinder af nyssnämnde beskaffenhet mött, först den 14 Januari 1851 å utsatt urtima ting, och således aderton dagar senare än vederbordt, undersökningen påbörjat; ty och som något afseende icke kunde fästas å hvad Domhafvanden till sin ursäkt föreburit, dels derom att ransakningen, enär deruti erfordrats tillgång till åtskilliga af Domhafvanden under tiden infordrade handlingar, icke kunnat förr, än som sedermera skett, afslutas, dels ock derom, att då den tilltalade genom Häradsrättens i målet meddelade utslag blifvit till fästningsstraff' för lifstiden dömd, hvarket något lidande för honom eller någon kostnad för Kongl. Majit och Kronan genom åtalade dröjsmålet uppkommit; Kongl. Hofrätten alltså pröfvade, i förmåga af 1 kap. 12 § Rättegångsbalken, jemförd med Kongl. Brefvet den 18 Nov 1762 och Kongl Cirkuläret den 15 April 1774, rättvist döma omförmälte Domhafvande, för den försummelse i domareembetets utöfning, som han genom sitt dröjsmål med ransakningsmålets handläggning låtit komma sig till last, böta efter tre daler silfvermynt för hvarje dag ransakningens företagande blifvit obehörigen fördröjdt, tillhopa femtiofyra daler silfvermynt med aderton Ridr banko. Ehuru beloppet af de böter, hvarmed den åtalade förseelsen sålunda blifvit bestraffad, icke i och för sig föranledt missnöje å min sida; har jag dock ej trott den grund, hvarpå bestämmandet af samma bötesbelopp hvilar, vara sådan, att jag kunnat låta detta utslag vinna laga kraft. De af Hofrätten åberopade författningarne bestämma nemligen ansvar för dröjsmål med insändande till Öfverrätt af ransakningshandlingar i underställda brottmål.