Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om man erkänner det, frångår man principen om fördelen af den fria dispositionen, Om man fortfar med premier, hvem skall bevilja dem, och på hvilkens förord? Skall Landshöfdingen göra det, eller Skogsbetjeningen? Och skall denna sednare Auctoritet endast derföre bibehållas; och hvarföre skall man sätta under styrelse, hvad som icke behöfver någon styrelse. Denna industrigren påkallar icke flere uppoffringar, ty man skall om 5o år säkert få se, att Eket till den grad är utan värde, att man år i83o icke skulle behöft några uppoffringar för Ekeplanteringen. Att gifva gratification till dem, sorn. komma med stora och rara pjeser, hvilka sedermera ruttna på harfven, kan jag ej gilla, ty det blir svårt att controllera, om Den i5 Junii e. ra. i83 pjecen är vuxen inom eller utom lands, och följden blir godtyckliga styrelser och godtyckliga premier. Vid Utskottens förslag: ”att de medel, ”hvilka, såsom lösen för Ekeskog å Krono”skattejord, nu eller framdeles Statsverket ”tillflyta, skola, tillika med den summa Ri”kets Ständer för Ekeplanteringar nu till ”en början bevilja, samt de serskilda inkomster af härtill anslagne Kungsgårdar ”och Kronoparken som genom upplåtet beke eller försäljning af utgallrade träd, m. ”m. kunna uppkomma, i RiksgäldsContoret, ”uppå serskild räkning upptagas och afsät”tas för att sammanlagde utgöra tillgång ”för bestridande af de med Ekeplanterings”hagars anläggning och framlida underhål”lande förenade kostnader;” får jag anmärka, att jag tror det visserligen går an, att i RiksgäldsContoret afsätta en sådan fond, men den bör icke användas till Ekeplantering, utan dertill blott begagnas inkomsterne af BispMotala Kungsgård. Utskotten hafva sagt, att denna lösen uppgår till i3o,ooo R:dr. Jag har visat i min zifferberäkning, att y5o,ooo R:dr roed ränta på ränta i i5o år gör otaliga millioner.
I afseende å 13 g anhåller jag som min reservation få upptaga, i afsee«de å motiverna, afdelningens yttrande och i afseende på §:s deraf föranledda förändring, ett af en ledamot af det högr. Preste-ståndet i Utskottets plenum afgifvet förslag. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Stats-Uishottets Memorial, N:o 312. i N:o 312. Ank. till Exp.-Utsk. d. 14 Maj, kl 10 1. m Memorial, med öfverlemnande af 53 §§ utaf förslayel till det nya Reglementet för Riksgdlds-Contoret. (Rgs Afd.) Dä innevarande Riksmötes slut inom kort är att förvänta, liar StatsUtskottet ansett sig icke böra längre uppskjuta att underställa Rikets Ständers granskning och fastställelse det af Utskottet uppgjorda förslag lill Reglemente lör Riksgälds-Contorets förvaltning intill nästa Riksdag, fastan åtskilliga frågor, hvarom stadganden i detta Reglemente böra meddelas, ännu icke äro af Rikets Ständer slutligen afgjorda. Utskottet får således härmedelst lill Rikets Ständer öfverlemna förslaget till de 3:ne första afdelningarne i nämnde Reglemente, hvilka Utskottet ansett böra innefatta stadgandena angående Riksgälds-Contorets skulder, fordringar för utgifna lån samt återstående utgiftertill följd af extra statsreg/eringen vid 1840 och 1841 drs Riksdag rn. rn. Till ledning vid granskningen af nu föreslagne reglementariska stadganden, bar för hvarje J blifvit uppgifvet, hvilken § i hittills gällande Reglemente den«amma motsvarar, äfvensom det eller de under innevarande Riksdag fattade beslut, hvarpå det löieslagna stadgandet för öfrigt sig grundar.
Judinnan aflägsnade sig, och den utsatta tiden gick o m: de gamla blodsugerskorna fruktade väl att visa sig angelägna och hoppades att genom dröjsmålet kunna slå af ännu ett par gulden. Därefter sålde jag klädningen till utfäst pris åt en sömmerska i gården. Efter ungefär två timmar ringde det, och fruarna Schneider anmälde sig. Judinnan nummer två var en mager kvinna med skarpt utvecklad semitisk typ, brännande giriga ögon och ett par riktiga huggtänder i nedre käken. » Här är jag nu, fru grefvinnan, » började den ärliga änkan, «det är med knapp nöd jag kunnat förmå min kusin att komma hit, hon ansåg priset för högt. » 1893 » Det skadar inte, » afbröt jag godlynt, » hvad som var att sälja är redan såldt, ni komma en timme för sent, mina damer. » » Redan såldt, » ett uttryck af mållös missräkning spred sig öfver de båda kvinnornas anleten. Men mållösheten varade ej länge. Det var Rosalie Schneider, som först fann ord. Hennes tunna läppar började darra kring huggtänderna, och så bröt hon ut i en skur af ovett mot kusinen, som narrat henne. Karmosinröd af harm var denna ej sen att svara. Det var som om ett kloakrör brustit sönder, så smutsig var den ström af okvädinsord, som flödade öfver de uppretade furiernas läppar. Och äfven öfver mig läto de sin galla strömma. Jag var ej längre fru grefvinnan, utan » den där frun », » så kalladt bättre folk » och jag tror till och med att jag ett tag helt rätt och slätt fick heta » människan ». Hur gnistrade ej Rosalie Schneiders svarta ögon. Med hvilket uttryck midt emellan hån och ursinne knep hon ej ihop läpparne, och hur tycktes ej de magra smutsiga fingrarne skälfva af begär att få gripa tag om min strupe. Och hur förvandladt var ej det fryntliga ombudet. Som en fet, ilsken katta fräste hon ut otidigheter, spottade på taraburmattan och fäktade med armarna, utan att ett ögonblick ge sig tid att draga andan.
G. omförmälda motion, samt 32 och 42 punkterna, ansågs 41 punkten icke för närvarande föranleda till något beslut, samt blef Utskottets förevarande Utlåtande i öfriga delar af Ridderskapet och Adeln bifallet, likväl i fråga om 43:dje punkten, med förbehåll om den rättelse att för Lappmarks Ecklesiastik-verk såsom reservationsoch förslagsranslag utföres hvad i tabellen blifvit upptaget endast under benämningar "förslags-anslag. ” S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets den 8 och 12 dennes på bordet lagda Utlåtande N:o 74, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens Nionde Hufvudtitel, lades 12, 40 och 43 punkterna af ändra afdelningen till handlingarne; åter remitterades, på grund af gjorda anmärkningar, 8, 17, 21, 32 och 37 punkterna af samma afdelning, samt blef Utskottets förevarande Utlåtande i öfriga delar af Ridderskapet och Adeln bifallet. Från Högv. Preste-Stundet. S. D. Föredrogos och lades till handlingarne Stats-Utskottets Memorial: N:o 99, i anledning af återremiss å Utlåtandet N:o 38; och N:o 100, i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet N:o 51. S. D. I öfriga delar bifölls detta Utlåtande N:o 74, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens Nionde Hufvudtitel, hvarvid förekommo: Pensions-Staterne. l:sta punkten bifölls. 40 punkten lades till handlingarne Den i 43 punkten omförmälda tabell godkändes, så vidt ändring deruti icke hlir en följd af Ståndets vid föregående punkter fattade beslut. Öfriga punkter i detta Utlåtande biföllos. Från Vällofl. Borgare-Ståndet. 5.
Något för arbetets gång menligt uppehåll lärer för öfrigt härigenom ej föranledas, då, efter afdrag af det för ornering, målning m m. nu uppgifna beloppet 130,000 R:dr, ändock återstår en summa af 320,000 R:dr för det egentliga byggnadsarbetet, och den del af inredningen, som i sammanhang dermed bör företagas, hvilka arbeten, såsom besigtningsmännen jemväl antydt, svårligen kunna fullbordas före den tid, då Rikets Ständer härnäst sammanträda. Nyssnämnda summa 320,000 R:dr torde emellertid böra ökas med det belopp, 60,000 R:dr, som ansetts erforderligt för anbringande af värmeledning. — På grund häraf hemställer således Utskottet, att Rikets Ständer, för fullbordande af nationalmusei-byggnaden samt för verkställandet af den del utaf inredningen, som i sammanhang med det egentliga byggnadsarbetet bör utföras, måtte anvisa en summa af 380,000 R:dr, att under nästa statsreglerings-period i mån af behof, enligt Kongl. Majits disposition, från Riksgälds-kontoret utbetalas; — äfvensom att Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes åt en Kommitté af sakkunnige personer uppdraga, att utarbeta fullständigt förslag i afseende å de återstående arbeten, som erfordras ej mindre för byggnadens inredning och försättande i fullständigt skick, än för samlingarnes inrymmande och omgifningarnes Slals-UlskGltels Utlåtande M 180. 25 omgifningarnes ordnande, samt att deröfver uppgöra noggranna kostnadsberäkningar, med iakttagande af all elen sparsamhet, som kan stå- i förening med ett ändamålsenligt utförande af ifrågavarande arbeten.
Sjelf ville han straffa henne. Och hennes framtid skulle bli ett enda långt och hårdt straff. Först skulle hon fysiskt utmattas, ända derhän, att »djefvulen kunde drifvas» ur kroppen på henne. Så skulle hon komma i ordentlig skola. Han kände till en inrättning, der man tog vård om personer, som man var nog vänlig att kalla »värnlösa» qvinnor. Der fans flera af Nadjas sort. Den dam, som ledde styrelsen af detta hem, var en af landets mest högättade qvinnor, på samma gång hon var en af de mest begåfvade, de mest modiga och de mest godhjertade man kunde finna. Han tänkte vända sig till henne. Men var hon tillräckligt sträng, kunde hon utföra det svåra uppfostringsverk, som var af nöden? Samuli påminte sig, att hon hade en annan qvinna till sin hjelp, en som »gjorde det grofva arbetet». Denna var van att skipa rättvisa. Det var hon, som med sin jernhand styrde det vilda spannet, hon, som såg till att föreståndarinnans befallningar gingo i verkställighet prompt och korrekt. Till detta arbetshem ville han föra Nadja. Hon skulle ändtligen få lära sig arbeta, med eller mot sin vilja. Upp om morgonen före solen, gnida och gno i tvätthuset, hela dagen igenom, mager kost, bön, tukt och Herrans förmaning. Fru Lund, underföreståndarinnan, kände han ju dessutom till. Hon hade varit gift med en handelsman i staden och som enka tagit emot denna befattning. Det var ett rappt och dugligt fruntimmer, som kunde klämma till, då det behöfdes. Nadja skulle läras ordning och flit. Modern hade ju alltid varit för svag och husmödrarne för ointresserade för att ge sig af med att uppfostra en vildkatt sådan som hon. Samuli hade från början fått i sitt hufvud, att Nadja ursprungligen hade så mycket godt i sig, att hon icke för alltid skulle stanna qvar på samma dåliga moraliska ståndpunkt. Han trodde, att det ursprungligt goda en gång skulle komma fram. Hur mycket hade han ej hört om hennes ömhet för gamle Jaska, hans far. Den tiden hade Nadja lappat gubbens strumpor, bäddat hans säng, ja, tvättat och kammat honom.
Den, som nu kommer till Italien — om vintern — skall nog finna mera sanning i samme Verner v. Heidenstams anmärkningar om de disillusioner och spruckna, fuktfläckiga marmorpalats, den snufva och grå himmel, som vänta oss därnere, än i de gamla glödande skildringarne. Men att därföre ge honom rätt i påståendet, att » Italien är ett fullkomligt uttomdt ämne » — vore att draga ut konsekvenserna för långt. Turisternas Italien är — kanske — ett uttömdt ämne; » farmors idealland » — èom i grunden icke var annat än ett kolossalt lefvande sceneri till en högromantisk opera — är det bestämdt. Men tänk, om man skulle anse italienarnes Italien värd en smula uppmärksamhet? Talangfulla Öfversättare och öfversättarinnor ha re-sonnerat så och genom sina öfverflyttningar till svenska verkligen också lyckats väcka ett visst intresse för den unga italienska literaturen. Men detta intresse har underligt nog icke framkallat någon härtill svarande nyfikenhet på lifvet och lifsåskådningen i våra dagars Italien. Den ena efter den andra kommer hem från en resa till » den hesperiska halfön » med lika tvärsäkra, men oklara och förvrängda föreställningar om italienarne, som de hade, innan de reste ut. Det är visserligen sannt, att mängden af dessa resande blott söka skuggan af det, som varit, och därföre äro utan sinne för det lif som lefves ikring dem, som alla som söka skuggor. Deras obekantskap med detta lif, väcker heller ingen undran. Men det som förefaller oförklarligt är, att så många modernt intresserade och i andra fall vakna resande kunna resa i Italien — ja, vistas där länge — och ändå komma hem med de vanliga godtköpspåståendena om » italienaren » på läpparne. Låt vara att han reser för att studera konst eller historia, på » lediga stunder kunde han likväl öppna ögonen för — verkligheten. Konststudiet skulle allraminst fara illa däraf. Gåtan synes löst, vår man kommer dit ned oeh ser, huru allt
Sedan Utskotten sålunda redogjort för det hufvudsakliga af detta mål, hvars beskaffenhet är i den Nådiga Skrifvelsen utförligt och fullständigt utvecklad, få Utskotten anmäla, att, enligt från Hedervärda BondeStåndet ankommet Protoeolls-Uldrag för den 24 sisth April, har af Riksdagsfullmägtige från Blekinge, vice Talmannen Jon Jonsson, Olof Månsson, G. B. Appelqvist och Ola Jeppson, blifvit, uti ingifvet anförande, yttradt, att genom den i Nåder föreslagne regleringen syntes väl den länge och med skäl öfverklagade ojemnheten i fördelningen af ortens rustningsbesvär blifva afhulpen, och, enär någon minskning i sjelfva BåtsmanshåHet eller dess ursprungliga numeraire för närvarande ej vore att hoppas, äfven all den förändring åstadkommen, som under dylika omständigheter billigtvis kunde förväntas; men att verkställigheten af ifrågavarande reglering borde genast eller så fort ske kunde taga sin början, i hvilket afseende dels åberopades, att Blekingska Båtsmans-Indelningens behof af skyndsamt understöd förut blifvit af Rikets Ständer erkändt, dels hufvudsakligen anmärktes, att den tidslängd af mera än 23 år, som förflutit sedan förevarande jemknings - Bih. lill R. St.
Hade köparen af sin säljare, medan denne ännu var sui juris, fått ett verkligt godkännande af sin redogörelse för köpeskillingen; så var väl detta godkännande fritt från allt klander, af hvem det vara måtte; och liela Säljarens konkursmassa ägde lika litet, som någon enstaka borgenär eller hvem som helst, någon talan emot giltigheten af en sådan frikännelse från klander eller ytterligare kraf, i och för den handel, hvarom fråga är. Yar åter trisägelsen eller déchargen icke så beskaffad, att den gällde mot hvem som helst, följaktligen älven mot konkursmassan; huru kunde den då mot någon borgenär åberopas? 1 icke kunde massan äga annan rätt, än som tillkom borgenärerna, eller desse samfäldt utöfva annan rätt, än som dem hvardera tillkom. Eljest måste man föreställa sig, att all fråga om konkursmassa* tillgångar, deras indrifvande och redovisande vore undandragen hvarje enskild borgenärs klander, och kunde af borgenärernes majoritet afgöras efter välbehag. Eller skulle denna sats vara tvist underkastad? Kan det möjligen bestridas, att i händelse flertalet af borgenärerna efterskänkte en massans fordran, enskild borgenär skulle, utan hinder deraf, äga rätt att på egen bekostnad och äfventyr fordringen utsöka, välförståendes när han hvarken deltagit i flertalets beslut eller genom uteblilvande dertill samtyckt? Kunde en sådan rätt för enskild borgenär bestridas; så skulle ju detta kunna ske äfven i de fall, då flertalet ville eftergifva en fordran, till hvilken den enskilde borgenären ägde särskild, sig förbehållen rätt — såsom just förhållandet var i förevarande lall. Att denna flertalets makt ginge för långt, biir kanhända medgifvas. Men huru finna den gräns, till hvilken hon biliigtvis kunde gå? Och kunde denna gräns ock finnas; åtminstone är den ju icke funnen. En fastighet, i hvilken inteckning söktes, kunde enligt de stadganden, som funnos, innan Kongl. Förordningen den 19
Enär nu större delen af denna bevillning, i likhet med de ordinarie statsinkomsterna, aflemnadcs till Stats-kontoret, komme öfverskotterna vanligen alt derstädes qvarhållas en längre tid, eller till dess rikshufvudboken hunnit afslutas, under hvilken tid öfverskotts-medlen ofta skulle med de verkligen anslagna summorna sammanblandas samt på delta sätt, emot Rikets Ständers föreskrift, till större eller mindre belopp medtagas. Häraf skulle dessutom följa, att räkenskaperna onödigtvis erhöllo en allt för stor vidlyftighet och otydlighet, helst Stats-kontoret ändock slutligen måste till Riksgälds-konloret öfverlemna den odisponerade delen af de befintliga öfverskotts-medlen samt deremot från samma verk reqvirera den af allmänna bevillningen utgående statsfyllnads-summan. På sätt Utskottet i io:de punkten af utlåtandet N:o 78 anmält, har, i motsats med hvad förenämnda tvenne motionärer föreslagit, riksdagsfullroäktigen Nils Strit.(llund, uti en under innevarande riksdag jemväl väckt motion, angående förändrad organisation af Riksgälds-kontoret, hemställt, alt den bevillning, som det inginge, hädanefter måtte varda till Stats-kontoret aflemnad; stödjande sig denna hemställan på den åsigt, att alla statsmedlens förvaltande genom Stats-kontoret utgjorde enda vilkoret för möjligheten alt få sistnämnde embetsverk rätt organiseradt och erhålla ett med nödig skyndsamhet upprättadt riksbokslut, af hvilket statsverkets ställning kunde tillförlitligen inhemtas; dock ansåg motionären, alt de öfverskotter, som efter hvarje års riksbokslut kunde uppkomma, borde till fullmäktige i riksgälds kontoret aflemnas, för att af dem förvaltas och användas till betäckande af slatsbristerna under ett kommande år.
» Ni förstör j u alldeles edra ögon. » » Åh, kära bjärtandes », svarar kullan litet ifrigt, » det är j u inte så- dana där små ena » — ocb hon pekar på det lilla gulduret, som hänger vid damens sida — » utan sådana här. » Hon visade på den stora dalkarlsklockan, som stod vid väggen i sitt manshöga fodral. Min svägerska o c h jag tittade på hvarandra o c h logo. » Nej, nu gå vi till Blekingsstugan, » sade hon högt. » M e n se på majstången, den observerade jag ej, då vi gingo in, » ropade jag. » Nå, bar du sett getterna då? » Ja, där bakom Morastugan stodo minsann två getter tjudrade. De representera Dalarnes husdjur. » Och titta nu ett tag på slipstugan från Orsa, där de tillverka sina kända slipstenar! Och bär står ett par af de där uppstoppade människorna igen, en dalkarl med en väggklocka och en kulla med hårarbeten. » Och vi kilade från det ena till det andra och skrattade och skämtade som ett par lössläppta pensionsflickor. Men plötsligt blef svägerskan allvarsam: » Kära du, klockan är j u redan 8. Nu måste vi gå för att hinna hem till tedags. Min man väntar oss. ' » Och vi skyndade mot utgången. » Hvad tiden har gått fort här, » sade jag och kastade en afskedsblick omkring mig. Där borta på sitt stenkummel stodo ett par af renarne, och deras greniga horn aftecknade sig mot den rodnande aftonhimlen. Skansens klockor — en skänk från Ulriksdals slottskapell — ringde just nu så vackert. På trappan till det röd-hvita porthuset stod Kerstin, vår lilla engelska, och nickade ännu en gång: » Adjöss, adjöss. » » Hit få vi lof att gå en gång till, medan jag är kvar, » sade jag till svägerskan. » Med nöje, kära Ulrika, och då skall du få se, hvad vi nu ej hunno med, blekingsstugan och belvedéren. » Skiss för Idun af John Öländer. var är nyckelknippau Lina?
Vidkom monvle sedeimevo vitninAov tili den bäv isvä»ovovonvle b^AAnoden, säv Ösvev-Intendent8-Iimbetet I>08 Ivdev8 Ivonzl. DIoj:t i undevdäniAbet onmälo, ott ämbetet svän en os rune tjen8temän, Londuetöven äe/ro/vn/v/e/^ lov nävvovonvle kon8tjlen8ionäv ^ä I^on^i. Veovlemien8 sov vis Vvio Kon8tevno 8tot oell i Italien 8tudevonde, emottu^it ett os bonvin utovbetodt ^vojeet tili muoei-b^F^novl s>ä den ris bdnbetet sov68lo^ne ^1ot8en. 1)6880 vitninAov, os utmrivkt ovti8ti8k tovtien8t, övo soviottovie sov ott vi80 de 1rom8t6A, lion unviev 8ino 8tuviiev Aovt, oell utön ott nä^ot ^VOAVOM blisvit Iionom mevideiovit.
Ridderskapets och Adelns Ledamöter, hvilken deltager i malens debatlering och afgörande, att känna hvad som, vid föregående Riksdagar blifvit i samma eller likartade ämnen yttradt; och dertill erfordras egandet af Ståndets Protocoll. Vid i8a3 års Riksdag voro ej ännu Prolocollen för 1817 och 1818 årens Riksdag färdig tryckte, men numera äro de det för bägge de sist hällne Riksdagarne, och exemplaren aflemnade till RiksgäldsContoiret. Jag tager mig således friheten föreslå att nämnde Protocoller genast må bland Högloft. Ridderskapet och Adeln utdelas; och att, sorn tryckningen bekostats af de till Riksdags-utgifters betäckande anslagne medel, samt ärendet vid sista Riksdagen behandlades af Stats. Utskottet, denna min vördsamma Motion äfven må dit remitteras. Friherre Ridderstolpe, Fredrik: Såsom tillägg till Herr von Hartmausdorffs Motion, 426 Den a5 November. hvari jag har äran instämma» får jag vördsammast hemställa, att ett Exemplar af icke allenast alla fyra RiksStåndens P10- tocoller, utan ock Bihangen till RiksStåndens Protocoller vid ifrågavarande Riksdagar måtte öfverlemnas till hvarje LandshöfdingeEmbete, emedan det är af högsta nödvändighet, att, då ärender, hvilka af Rikets Ständer varit discutterade, förekomma till handläggning af Embets-myndigheter, desse känna hvad Rikets Ständer L ämnet yttrat. Herr von Hartmansdorff : Vid Friherre Ridderstolpes tillägg till min Motion, får jag blott erindra, att samma fråga måtte redan hafva blifvit väckt, antingen vid sista Riksdag genom ExpeditionsUtskottet, eller nyligen, vid denna, af Herr Cederschjöld. I saken instämrtier jag fullkomligt med Friherre Ridderstolpe. Friherre Ridderstolpe:.
Propriebalancerne, som vid i83o års slut utgjorde 16,993 R:dr 47 sk. 2 r:st., hafva under år 1831 ökats till 20,423 R:dr 29 sk. 11 r:st., hvilket belopp likväl, enligt Utskottet meddelade upplysningar, under åren i83a och 1833 lärer till större delen vara indrifvet. Credit. Balance från år i83o . Tillkommen ingående balance Uppbörd: Genotn stämplad t pappers försäljning. Ersättning för maculerade Chartor Extra stämpling • Diverse extra uppbörder Leverering från Kongl Räntekammaren Dito „ Rikets Ständers Riks gälds-Contor . Dito „ Väg-Stateme i Fahlun oell Avesta hafva, i Koppar-llänta och Slagskattj år 1831 uppburit: Från Fahlun „ Garpenberg „ Riddarhyttan „ Ljusnarsberg „ Genom Observation , Extra Uppbörd I sammanhang hvarmed Utskottet äfven får uppgifva, att från öfriga delar af Riket influtit i Koppar-Ränta från Åtvidabergs Bruk Gottenviks —. Tunabergs ■—. Redogörelse upptager R;dr sk. r:s!. Debet. Balance från år i83o Uppbörd, bestående af Koppar-Ränta och Slagskatt, samt Kopparoch Manufactur-Tull Balance till i83i, öfverleverering afUppbördsmannen . 3i,735 59,257 5 39 Q 7 3 O Summa Bih till R. St. R:dr st. r;st. Credit. Afkortningar och Anordningar Levereringar lill Kongl.
30,084 R:dr jemte ett urval af 7:de och 8:de afdelningarne för 6,000 R:dr och det andra att köpet blefve inskränkt till de för Kongl. Myntkabinettet företrädesvis vigtiga afdelningarne N:o 1, de äldre spanska mynten, N:o 4, de Vestgötiska Konungarnes och N:o 5, Arabernas i Spanien slagna mynt, hvartill erfordrades 11,832 R:dr samt att dessutom ur 7:de och 8:de afdelningarne ett urval finge ske till ett värde af 6,000 R:dr. Jemte anmälan att arfvingarne efter Kammarherren Lorichs förklarat sig benägne antaga hvilketdera som helst af de alternativa förslagen äfvensom att lösningssumman terminvis emottaga, hade ofvanbemälda Akademi i skrifvelse den 9 December nästlidet år i underdånighet anfört, att det Kongl. Myntkabinettet väl i sednare tid genom jordfynd, byten och uppköp vunnit ganska betydlig tillvext med hänseende till medeltidens och nyare tidens mynt, men att bland dessa högst få voro från den aflägsna Hesperiska halfön, hvars mynt endast undantagsvis anträffades vid fynd i den svenska jorden och sällan stöde att hos mynthandlare erhålla; att af antika, d. v. s. forntidens grekiska och romerska mynt, hvilka utgöra hufvudsakliga innehållet af Lorichska samlingen, Myntkabinettet icke sedan år 1786 bekommit någon tillökning värd att omnämnas, samt att, genom inköp af den erbjudna samlingen, de afdelningar i Myntkabinettet, hvilka för närvarande äro svagast representerade, skulle vinna en sådan förökning att detta kabinett kunde äfven inom dessa ställas i jemnbredd med de flesta större samlingar i Europa.