Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti det underdåniga utlåtande öfver ämnet, hvarmed SerapliimerOrdens-Gillet på Nådig befallning till Kongl. Maj:t inkom, hemställdes, om, då Rikets Ständer syntes hafva åsyftat, att från Curliusens Styrelse och Förvaltningen af deras medel alldeles afskilja Lazarettens, samtlige Lands8 Kongl. Mny.ts Nådiga Proposition N:o 5. böfdingarne icke måtte anbefallas afgifva underdåniga förslag till Reglering af Lazareltens framtida underhåll och styrelse, hvilken Gillet ansåge mest förmonlig, om den blefve för Curhusen och Lazaretten gemensam. Med bifall till denna hemställan, uppdrog Kongl. Maj;t jemväl, d. 9 Julii i83o, åt hemälde Gille att'infordra och med eget underdånigt yttrande beledsaga berörde förslag, hvilka sedermera blifvit tid efter annan aflemnade, och hufvudsakligen instämt deri , att Lazaretten omöjligen kunna ega bestånd utan understöd, samt alt för dem och Curhusen vore förmonligast, om deras Styrelse blefve gemensam, utom på de ställen, hvarest deras afskiljda läge fordrade, att den äfven åtskiljdes. Under den 5 sisth October har Seraphimer-Ordens-Gillet uppgifvit, att, enligt sammandrag af Länens Curhusoch Lazaretls-räkenskaper för år i83o, hade Curhus-afgiften för samma år utgjort 92,804: 15: 2: samt öfrige inkomster vid Lazaretten . 28,524: 14; 1 *• tillhopa R:dr 121,328: 3o. 1: Hvaremot utgifterna för Curhus och Lazarett under samma år uppgått till 119,758 R:dr 44 sk11 r&t. Seraphimer-Ordens-Gillet har således ansett Curlius-afgiflens fortfarande nödigt äfven för Lazareltens underhåll, hvartill utväg genom bidrag af Hospitalsfonden för närvarande saknades.
Huru förhållas skall, derest Konungen längre tid än tolf månader ur Riket blifver, derom varder i 83 §. stadgadt. §. 40. Blifver Konungen så sjuk, att Han icke Regcringsärendena vårdar, förvalte Stats-Rådet styrelsen, på det sätt, som i föregående § bestämmes. §. 41. Konung vare myndig vid fyllda aderton år. Dör Konung innan Thronföljaren denna ålder uppnått, föres styrelsen af Stats-Rådet med Konungslig makt och myndighet i Konungens namn, intill dess Riksens Ständer sammankomma, och den Förmyndarestyrelse, Riksens Ständer föri ordna, Regeringen tillträdt, ställande sig Förslag till ändring i Grundlag. — Regerings-Formen. 77 Stats-Rädet denna Regerings-Form till ovilkorlig efterlefnad. §• 42. Skulle den olycka tima, att hela Konungahuset, inom hvilket Arfsrätten till Riket räknas, på manliga sidan ulginge, då förvalte äfven Stats-Rådet Regeringen med Konungslig makt och myndighet, intill dess Riksens Ständer hinna sammankomma, ett nytt Konungahus utkora och den valde Konungen Regeringen tillträdt. Uti alla de fall, hvarom föregående fyra §§. handla, skola Stats-Rådets samtlige Ledamöter vara närvarande och rösta. §• 43. Går Konungen i Fält, eller till aflägsnare inrikes orter eller till Konungariket Norrige reser, lorordne Tre Ledamöter af Stats-Rådet, under den Ordförande, som Ilan, antingen ibland Prinsar af Sitt Hus eller ibland Stats-Rådets Ledamöter, särskilt nämner, at.t föra Regeringen i de mål, Konungen föreskrifver. Med de mål, Konungen då sjelf afgör, forhålles på det sätt, som 8 §. stadgar. §•' 44. Ingen Prins af det Konungsliga Huset, det vare sig Kron-Prins, Arf-Furste eller Furste, må gifta sig utan Konungens vetskap och samtycke. Sker det ändock; håfve han förverkat arfsrätt till Riket både för sig, barn och efterkommande. §. 45.
Jag har icke denna själens skygga finkänslighet. Mitt forna ”äktenskap” har i det fallet befriat mig från all gammal idealism. Och jag skulle alltid blygas mindre öfver att vara kär i Axel än om jag vore det i min man. (Man kunde ju t. ex. tänka sig en så förhungrad sinlighet, att den i brist på annat hölle tillgodo med denne gamle cynikers smekningar. En sådan sinlighet skulle ha så mycket af djur och så litet af menniska, att jag skulle blygas deröfver.) Jag ser således mycket litet skäl hvarför jag skulle neka att erkänna faktum för mig sjelf, om det förefunnes som sådant. Jag tycker att Axel ser bra ut, jag njuter af att se hans figur och dess starka fria rörelser. Det är en så ovanligt vacker figur. Jag tycker om att beundra hvar detalj i hans utseende; hans starka jemna tänder, som glänsa fram så vackert hvar gång han skrattar; den fina ungdomliga huden på hans händer, och det täta, blonda håret. Ja, jag tycker till och med om det som jag måste erkänna vara oskönt, men som är för honom egendomligt, som t. ex. vissa något för grofva drag i hans ansigte samt händernas något stela, tafatta rörelser. Men under allt detta känner jag endast ett lugnt välbehag, som när jag ser en vacker häst eller en friskt utbildad qvinna med intelligens. Jag skulle lika litet vilja röra vid honom som vid en vacker qvinnokropp och ungefär af samma orsak: det är något för mig främmande, något som icke kommer mig vid. Och så ännu ett skäl: jag har aldrig känt mig svartsjuk emot honom, när det rört qvinnor. Jag blef glad den gången jag anade ett tycke mellan honom och Anna Nordqvist. Och nu, då de tala så mycket om Stella Cleve344 och honom, nu känner jag icke det ringaste obehag. De måste vara ytterst frisinnade i kärlekssaker båda två, och fria från all gammal romantik. Det skulle vara roligt att se hur det spelade af, det är det enda jag känner: ett nyfiket intresse. Men på Ola Hansson har jag varit afundsjuk, så afundsjuk att jag riktigt gnagde mig sjelf ty mellan dem två kunde det uppstå ett intelligensförhållande, som emellan Axel och mig. Och jag skälfde af harm vid tanken på att bli undanpetad.
Då framlidne Professoren Jöns Svanberg genom sina vetenskapliga forskningar icke allenast intagit ett utmärkt rum bland vårt lands vetenskapsmän, utan äfven utom fäderneslandet gjort sitt namn kändt och aktadt, finner Utskottet allt skäl att förorda ifrågavarande framställning, och hemställer således att, såsom en gärd af nationens aktning för Professor Svanbergs minne, Rikets Ständer måtte bevilja hans fyra oförsörjda döttrar pension å allmänna indragnings-staten, till belopp af 150 R:dr R:mt årligen för hvardera, så länge de lefva ogifta och befinna sig i behöfvande omständigheter. 110:0. I anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition i ämnet, hade Utskottet, uti sitt Utlåtande JV2 75, hemställt, att, för godtgörande af innehållen och till Stats verket indragen aflöning för de under krigsåren 1806—1810 fångne ogifta Officerare och Underofficerare m. fl., en summa af 21,600 R.dr R:mt måtte på förslag å allmänna indragnings-staten uppföras till Kongl. Maj:ts nådiga disposition, att användas till gäldande af sådana fordringar af nämnde beskaffenhet, hvilka inom utgången af nästa statsreglerings-period, eller slutet af år 1860, i behörig ordning anmälas och styrkas. 1 öfverensstämmelse med detta förslag, hvilket blifvit af Rikets Ständer bifallet, är ifrågavarande anslagssumma, fördelad på tre år, å bifogade tabell (Jtä 1) under hufvud-titelns afdelning: Allmänna Indragnings-staten uppförd med 7,200 R:dr R:mt. 111:o. I öfverensstämmelse med hvad Utskottet i Utlåtandet M 153 föreslagit, har Utskottet å bifogade tabell (M 1) upptagit ett anslag på förslag för nästa statsregleringsperiod af 30,000 R:dr R:mt årligen under rubrik:
Hvad serskildt dig beträffar, så är det ännu icke utredt hvilken andel du haft i de blodiga förföljelser, som vid tiden för Konstantii död rasade i vår stad och kostade tusentals menniskor lifvet. Min öfvertygelse är, att du var anstiftaren till desamma, och att allt det blod, som då utgöts, kommer på ditt hufvud. Äfven detta är en sak, som förtjenar utredas. Det var ett förhastadt löfte, då kejsaren lofvade glömska af det förflutna åt dessa kristianske illgerningsmän, som härjat österoch vesterlandets städer med mord och brand. Han bör åtminstone tillse, att de för framtiden göras oskadliga. Följ mig nu. NIONDE KAPITLET. Andan och Köttet. Clemens beledsagade Petros, när denne fördes till fängelset, och lemnade honom först efter en varm omfamning och de lifligaste försäkringar om sin tillgifvenhet. Derefter följde han sin fader till sitt nya hem. Under vägen iakttogo begge tystnad. Krysanteus var synbart nedslagen; det låg smärta och vemod i den blick, hvarmed han stundom betraktade sin återfunne Filippos, som stum, dyster och motvilligt vandrade vid hans sida. Först sedan de anländt till huset vid Tripodgatan, samt Krysanteus tillkallat Hermione och sagt honom, att hon var hans syster, ljusnade Clemens’ ansigte och en öm känsla började röra sig i hans barm. Han besvarade plötsligt och med mycken häftighet hennes systerliga kärleksbetygelser; han betraktade med förtjusning hennes rena och ädla anletsdrag, och lyssnade till de upprepade utbrotten af hennes glädje öfver att hafva återfunnit honom. Krysanteus lemnade de begge syskonen att tillbringa aftonen med hvarandra. Hermione förde Clemens till hans moder Elpenikes bild. Åsynen af denna framkallade hans tårar. Hon visade honom hans vagga och de leksaker, som tillhört honom i hans barndom, och hvilka man hade förvarat som kära minnen af honom. Hon berättade för Clemens, huru djupt hans fader sörjt hans förlust, huru de undrat och fruktat för hans okända öden, och huru de slutligen kommit på hans spår.
Jag anser det ifragavar. anslaget vara ett ibland de nyttigaste, som under denna riksdag blifvit understäldt R. St:s pröfning. Om det icke af Ständerna bi fa11es, så varda anslagen för canaler, strömrensningar och vägar vida mindre nyttiga än de eljest skulle hafva blifvit, ty med de s. k. vattenledningarna är delta anslag oskiljaktigt förenadt. Saken är sålunda i sig sjelf alldeles riktig. Landshöfdingarne böra icke Lysa någon farhåga för obehörigt intrång af denna styrelse. Tvertom har jag såsom t. f. Landshöfding fått förnimma svårigheten alt hafva saknat en sådan styrelse, som nu föreslås; ty den som då fanns och det antal personer, som vid densamma voro anställde, voro till den grad otillräckliga, alt jag, emedan det var förgäfves att vända sig till denna styrelse, sjelf måste anhålla, än hos den ena, än den andra personen, och slutligen anse för en gunst att någon ville hafva den benägenheten och befatta sig med undersökningen om tvänne åars upprensning inom länet. Man har yttrat farhågor i afseende på vägarna: jag får deremot säga, att jag anser det nästan vara ogörligt för någon landshöfding att få vägarna bättre omlagda, utan tillgång på sådana personer, hvilka i denna styrelse skulle anställas, och hvilka skulle visa huru förbättringen rätteligen bör verkställas. Allmogen är i så - 220, De n 22 M a r s f. i». dona fall icke obenägen lill biträde. Mig bar handl, att en förmögne bonde sjelfmant koni till mig och frågade, om ej; en viss backe skulle kunna undvikas antingen genom en, omväg eller genom gräfningen af en sandås. Om en person dä funnits, sorn kunnat uppgifva luiru delta bort verkställas, så bade följden blifvit, ifall man genomgräft sandåsen, alt vägen blifvit kortare, oell att man, sluppit backen. Jag anser således invändningarna mot inrättningen icke förtjena något afseende. Dernäst förekommer frågan omorganisationen, om beskaffenheten, hvaraf jag anser orätt af Ständerna att vilja gifva Konungen någon anvisning.
Förgiftar någon, i uppsåt ali skada andra till lif eller hetsa, varor, sorn lill salu hållos, elter hvad annat som helst, så att allmän fara för menniskors lif eller helsa deraf kommer; dörnes lill straffarbete från och med sex till och med tio år. Får någon af den förgiftning död eller srår kroppsskada; vare lag; som i 20 § skils. § 22. Har någon, utan uppsåt, orsakat förgiftning, sorn i 21 $ sägs, och söker ej ändå att han det varse blifvit, att faran deraf, så vidt ske kan, genast afvärja; vare förfallen till straffarbete från och med sex månader till och med två år. Får någon af förgiftningen svår kroppsskada; då skall till straffarbete från och med två till och med sex år dömas. Ljuter någon deraf döden; dömes till straffarbete från och med sex till och med tio år. Den, som genom försäljning, eller utlemnande af veterligen förfalskade lifseller läkemedel ouppsåtligen vållar sjukdom, kroppsskada eller död, straffes på sätt särskildt stadgadt är. § 23. Bryter den, som till försäljning af gift berättigad är, mot föreskrift, som till förekommande af missbruk eller skada deraf blifvit gifven, eller säljer eller utlemnar den gift, som dertill oberättigad är, och får någon af giftet döden; dömes till fängelse från och med två till och med sex månader eller straffarbete från och med sex månader till och med två år. Får någon af giftet svår kroppsskada; då skall till fängelse från och med två till och med sex månader dömas. Om försäljning eller utlemnande af gift, så ock om olofligt innehafvande af arsenik, gälle hvad särskildt stadgadt är. Om barnamord och fosters fördrifvande, så ock om utsättande af barn eller annan, som värnlös år. § 24.
Tillökningsarfvode åt Batteriets Befälhafvare, hvartill, enär någon Kapiten icke vid Regementet fanns disponibel, måst beordras en Löjtnant, hvilken, i anseende tillden i Hernösand rådande dyrhet å lifsförnödenheter, ansetts icke kunna med det i Staten för Batteri-Chefen bestådda arfvode 300 R:dr, utom lönen vid Regementet, der hafva sin bergning . R:dr 200: — Tillökning i manskapets uti Staten till 6 sk. bestämda kontanta aflöning, å 2 sk. per man om dagen, likaledes föranledd af den högre lefnadskostnaden, tillhopa Förhöjning utöfver Statspriset 6 R:dr per lunna å den, Underbefäl och manskap bestådda, brödspanmål, som skall in natura tillhandahållas, förslagsvis Tillökning i beklädnadsanslaget i och för de å beklädnads-sta ten tillkomna persedlar, förslagsvis Till hyra för Batteriets Rustkammare Tili Dito för ett arrestrum Till skjutsersättning och traktamente under resan från Stockholm till Hernösand och tillbaka åt de för Batteriet afsedda 2:ne Subaltern-Officerare, hvilkas tjenstgöring derstädes Kongl. Maj;t föranlåtits att, med hänseende till svårigheten för dem att med innehafvande ringa löner sig å förläggningsorten ständigt uppehålla, tills vidare inskränka till exercistiden, förslagsvis Traktamente för 3:ne månader åt den Subaltern-Officer, som under den tid, Batteri-Befälhafvaren njuter semester, måste vid Batteriet tjenstgöra )> 318: » 336: )) 62: » 50: )) 50: » 220: — » 68: 21. 1£ Kongl. MajUs Nåd. Proposition, M 56.
Beträf - 181 Beträffande det å öfverskotten afförde belopp 1,468 R:dr 8 sk., utgörande ersättning till Götheborgs Ränteri för ett derifrån år 18ig till Uddevalla kurhus utbetaldt förskott, förmäla Revisorerne sig hafva inhämtat, ej allenast, att Rikets Ständer vid sednaste Riksdag väl beviljat afskrifning af Kurhus-Inrättningens i Uddevalla skuld till Medicinal-Fonden med 2,p43 R:dr 10 sk., men att Rikets Ständer icke tillika förklarat sig rörande den i Eders Kongl. Maj:ts till Rikets Ständer i berörde hänseende aflåtne Nådiga Proposition omförmälde summa al 1,468 R:dr 8 sk. utgörande samma Kurhus’s skuld till Götheborgs Ränteri, utan äfven, att af Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, jemförd med Rikets Ständers underdåniga skrifvelse i ämnet, anledning kunde finnas för den förmodan, som skulle sistnämnde belopp vara inbegripet uti de till afskrifning beviljade 2,g43 R:dr 10 sk., hvilken förmodan, i Revisorernes tanka, jemväl hos Stats-Utskottet möjligen kunnat hafva gjort sig gällande; i anledning hvaraf Revisorerne, med hänsigt dertill, att nämnde 2:ne summor synas vara tvänne af hvarandra oberoende förskott, trott sig finna att berörde 1,468 R:dr 8 sk. bort fortfarande balanceras. Då, på sätt Revisorerne jemväl omförmält, Stats-Contoret af sednaste
Deremot vore det en orimlighet, om det skulle utgå efter 2:dra artikelns bevillning, d. v. s. att hvarje arbetare, hvarje förvaltare, personer som ej ens hafva en häst, skulle få sig en sådan skyldighet pålagd. Om verkligen detta onus tynger för mycket på jordbruket, må man då lägga på andra en proportionell ersättning, men må icke jordbruket försöka att från sig på dem, som dermed ej hafva att göra, kasta en börda, som dock närmast tillhör detsamma. För att vinna en billig lösning af denna fråga, tror jag R. o. Ad. bör, i stället för att bifalla Gr. Sparres förslag, återremittera frågan, för att få en skrifvelse till K. M. i detta ämne. Gr. Sparre anser en sådan åtgärd ej lämplig, derföre att vid 1853—54 års riksdag en sådan skrifvelse redan afgått, utan att till någon slutlig åtgärd föranleda; men K. M:s afslag grundade sig derpå, att en ny bevillningsförordn. och en ny kommunallag voro under arbete, och att K. M. ansåg denna fråga ej kunna lösas, förr än de båda nämnda förslagen blifvit pröfvade och afgjorda. Då nu så skett, torde en annan utgång vara att hoppas, och jag tillstyrker alltså återremiss i denna syftning. Hr von Koch, Nils Samuel: Otvifvelaktigt måste något i denna fråga åtgöras. Jag kan dock icke instämma med Gr. Sparre, att densamma vore af alldeles lika art med frågan om skjutsen. Lika öfvertygad jag alltid varit, att skjutsen aldrig bör vara ett onus på jorden, lika viss är jag, att vägunderhållet helt naturligt tillkommer jordbruket. Som jag icke vill, att man skall kasta ett dylikt onus från den ena klassen på den andra, är det nödigt att gå tillväga med yttersta varsamhet. Någon jemkning måste dock ske, ty detta besvär är i ständigt stigande och går ut efter hemmantalet, hvilket innebär en stor orättvisa. Till en början tror jag man borde lätta utvägarne att inom kommunerna och helst inom socknarne träffa öfverenskommelser, och att man i denna syftning borde göra en ändring i 8 §:n 25 kap. B. B.
Huru mycket mer bör ej en sådan verkan härflyta ur en likartad orsak hos de nordiska folfgrenarna, hvilka ej — såsom i hög grad är fallet inom det tyska statsförbundet — söndras af någon politisk antagonism! Ett litet, men ej ovigtigt, steg till detta mål vore taget, om de svenska universiteten sattes i stånd att årligen till brödra-universiteten i Christiania och Köpenhamn utsända en eller flere af sina mer framstående alumner, för att der studera Norges eller Danmarks politiska, kyrkliga, rättsliga eller ekonomiska förhållanden, eller vetenskapliga och litterära odling. Denna tanke synes hafva ledt Hans Majit, vår nu regerande Konung, som ställt till det norska studenter-samfundets disposition ett stipendium för studerande från Christiania universitet, som önska fortsätta sina studier vid något af de öfriga skandinaviska universiteterna, och samma tanke låg till grund för Upsala universitets studerande ungdoms varma upprop till svenska allmänheten på femtionde årsdagen af Sveriges och Norges förening, att genom penningebidrag bilda en under akademiska konsistoriets förvaltning stående fond, hvaraf årliga räntan skulle utgå såsom stipendium till en universitetets lärjunge, åt hvilken derigenom tillfälle bereddes att vid Norges högskola fortsätta sina studier. På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, får jag äran föreslå: att Rikets|Höglofliga Ständer ville anslå sex årliga riksstatens stipendier, fyra för Upsala och två för Lund, hvarje å 1,000 Ridr R:mt, att af Consistoria Academica i Upsala och Lund, under de vilkor, som af vederbörande närmare bestämmas, tilldelas skicklige studerande, som önska Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865. 245 under loppet af minst ett läseår fortsätta sina studier i Christiania elier Köpenhamn. Örn remiss till Stats-Utskottet anhålles vördsammast. Stockholm den 15 November 1865. Johan Liljencrantz. Af Herr Kuylenstjerna, Carl Johan Gammal, angående upphäfvande af afradsafgiften för tillverkning af de s. k. ädla metallerna, eller åtminstone för koppartillverkningen. Vid sista riksmötet väcktes tvänne motioner om upphäfvande af afradseller tionde-afgiften för tillverkning af de så kallade ädlare metallerna.
Till följd af meddelade remisser hafva Utskotten i berörde ämne fått till handläggning emottaga åtskilliga inom dels Höglofl. Ridderskapel och Adeln dels Hederv. Bonde-Ståndet väckta motioner, uti hvilka blifvit yrkadt och hemstäldt: l:o af Herr von Mentzer> C. F.: att de hardt roterade hemmanen inom Kullings och Gäseneds Härader af Elfsborgs Län måtte erhålla någon lindring i roterings-bördan, eller ock ersättning, på enahanda sätt, som lika hårdt roterade hemman i andra orter ålnjöto5 2:o af Petter Mårtensson från Jönköpings Län: att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära, det Kongl. Majit täcktes låta uppgöra och Rikets nästsammanträdande Ständer meddela förslag till ny reglering af indelningsverket, hvilket borde grunda sig på rote-hemmanens taxeringsvärde, eller ock, att, sedan medium af alla roterade hemmans taxeringsvärde, blifvit uträknadt, de hemman, hvilkas värde understege detta medium, måtte i mon deraf erhålla förmedling i roteringsskyldigheten; 3:o af Tobias Lind från Götheborgs och Bohus Län: att hälften af hela Indelta Arméens numerstyrka måtte under fredstid efterhand på 6 till 8 år indragas, så att två rotar sammansloges för att hålla en ständig krigsman, samt, intill dess halfva Arméen afgått, de ledigblifvande rotarne erlägga vaeance-afgift efter nu gällande grunder; 4:o af Pehr Wilsson från Christianstads Län: att åtminstone hälften af indeldta Arméen måtte indragas och tvänne af alla nuvarande rusthåll och rotar gemensamt hålla en ryttare eller soldat; 5:o af Ephraim Larsson från Elfsborgs Län: antingen att rotarne ef ter sin godhet måtte af Staten erhålla rotehjelp eller att Regementenas numerstyrka måtte förminskas och två rotar förenas om underhållet af en karl. Bih. till R. St.
Den anginge huruwida bestämd Loms borde föreffrifwas Riksgälds-Fullmäktige innan de finge göra komisser pä den Utländssa ffulden. Herr Landtmarffalken trodde wara bäst hwad nu blifwil föreflagit, ar i detta afseende at Fullmäktige fria händer lemnades, och för öfrigt i instruckionen närmare föreskrifter meddelades. Om Högloft. Ridderssaper och Adeln, såsom jag önffar, ffulle göra afseende pa den wärda Ledamotens Grefwe törners Förstag, fär jag likwäl i ödmjukhet hemställa, om ej den bestämda föreskriften, at ingen komiss borde göras, innan Loursen til 52 tz. nedfallit / ur mogölet finge Utgä. Om en moMcatioo der - Den 2 Mars. 41 deraf igenom Instruktionen skutte göras, blefwe den antingen en förändring af denna föreskrift etter stadnade Ven deremot i contraäiÄion. Endera blefwe i begge fallen öfwerfiödig, och jag kan ej annat an i likhet med hwad Friherre ak Wetterstedt behagat anföra, tro, at derest Allmänheten känner, at 52 st. Lours wore kixeracl såsom en Korm för Riksgälds-Lontoiret8 Fullmäktiges rättighet, at göra Remisser, skulle Loursen aldrig fatta under detta pris. Herr Grefwen och Landtmarskalken gjorde proposition, at den af 8cats-Utskottet föreslagna föreskrift, det matte Riksgälds-Lontoiret Aläggas, at ej Utremittera nägra medel för högre cours än 52 H., i sa matto skutte förändras, at ingen wist Lours bestämmes, utan föreskriften derom stadgas i den Instruktion 8tst8 - Utskottet benrälre Fullmägtige meddelar, men hwilken föreffrift ej behöfwer Riksens Ständers pröfning underställas. Bifölls.