Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ägde han rättighet att till sitt biträde kalla hvem han ville, utan att denne fick skicka någon annan i sitt ställe, då kunde han emot en och annan person, som ej vore särdeles ense ined de andra , begagna den utvägen att kalla honom till sitt biträde, oaktadt han kunde hafva starka och pålitliga tjenare att sticka i sitt ställe, och denne måste komma, emedan åldermannen har rättighet att kalla honom och är road af att kalla honom, och kommer han ej , så kan han fällas till ansvar. Det händer ofta, att dylika personer i socknarna vilja visa deras myndighet i olid och vidtaga åtgärder, ej för sakens skull , utan för att visa sin makt. Jag föreslår derföre, att ifrågavar. mening förändras till följande ordalydelse: ”Då behofvet för särskildta tillfallen det Jordrar, tiger httn ifrån hvarje rök inom rolen kalla nödigt biträde." Då har han rätt att få biträde till ordningens upprätthållande, och den han kallar, skall anskaffa det; men man har derjemte förebyggt en anleda. till missnöje inom rolen, hvilket är högst angeläget att afse, så framt ej författningen skall blifva förhatlig. — I slutet af samma §, der det talas om tillsyningsman, tror jag äfven, att ett tillägg fordras, så framt han ej emot sin vilja skall kunna förordnas för hela sin lifstid, utan äga samma rättighet sorn åldermannen, att afsäga sig sin befattning. Jag Den 11 M art. 321 Jag tills-lyrter derföre, att vid slutet af §:n följande tillägg göres, nemi.: ”Tillsyningsman äger samma rätt till afsägelse ifrån sin befattning, som för ålderman i 17 §:/i.r /f:de mom. dr medgifven.” Det är dessa tvänne tillägg, sorn jag önskar mätte göras uti förevar. §, emedan jag anser dem högst nödvändiga, om denna författning skall komma lill efterlefnad och ej göra alltför stort missnöje. Hr Ribbing, Arvid:
Högh St., som städse hylla förtjensten och dem, som offrat Den 12 November. lil helsa, krafter och lif för fäderneslandets bästa, anhåller jag vördsamt, det en pension af allmänna medel måtte anslås till afl. LotsDirektören Almlöfs enka och barn, som befinna sig i knappa och bekymmersamma ekonomiska omständigheter. Behörige bilagor åtfölja motionen. Hr Virgin, Christian Adolf: Jag anhåller att få förena mig i den framställning, som blifvit gjord af Grefve Cronhjelm. Det må dock tillåtas mig att bifoga några ord till motionen. Kommendör Almlöfs hanh var ett af de, lyckligtvis ej så sällsynta fall i vårt land, då nitet, kunskaperna och sträfvandet föra fram till någon af de högre Embetsmanna-beställningarne i Staten, huru låg den ståndpunkt än varit, hvarifrån banan utgått: Hans far var marinsoldat. Från den låga fäderneboningen har han med aldrig tröttadt arbetsnit småningom stigit upp till den post, der döden fann honom. Under sådana förhållanden var det naturligt, att hans ekonomiska ställning ej kunde vara den lyckligaste; detta så mycket mer som Kommendör Almlöf tillhörde en Corps, der iönevilkoren voro, mera än annorstädes, ringa och otillräckliga. — Nu är förhållandet annorlunda; tack vare Rikets sedn. församlade St:rs rättvisa och billighet; — men under de 25 sista åren af Almlöfs lefnad var tillståndet i nämnde afseende bedröfligt. Den, som nu har äran tilltala Er, M. Hrr! har mången gång utomlands måst undvika att besvara frågan rörande beloppet af hans löneförmåner; ty han skulle såsom Svensk hafva rodnat att nämna deu ynkliga siffran. Efter 43 års tjenst som Officer, deraf 4 som Amiral, utgjorde hans lön vid afskedstagande! knapt 1900 Rdr bko netto. Kommentarier äro här öfverflödiga! Det var naturligt att Kommendör Almlöf, med löner från en sådan Stat, ej allenast måste arbeta sig fram under fattigdom, utan äfven, såsom det ock visat sig, efterlemnat en, i hans ställning ej obetydlig skuld, som tynger hans efterlemnade familj. Detta, för hvad rörer detta speciella fall.
Grefve von Schverin, Fredric Bogislaus: Uppå Herr Gustaf Hjertås motion att, på sätt som BancoOrdningens 72 §. föreskrifver, Bancoverkets tillstånd måtte Riksens Ständer föreläggas, har Höglofl. BancoUtskottet svarat: 1:0 Att föreskriften i BancoOrdningens 72 §• blifvit upphäfven genom 1672 års beslut: 28 Den 4 April f, m, 2:0 Att den Utskottets Ledamöter förelagda Ed förbjuder "att ”något yppa som i någon måtto kan lända till Bankens skada och misskredit.” Hvad det förstnämnda hindret eller 1672 års beslut beträffar, så behöfver man blott ihågkomma, ”för att bedöma dess halt” att det uppstäldes under en af Sveriges största olycksperioder, då nemligen det krig tändes hvarmed landet hemsöktes under Carl den Xl;tes minderårighet. Uti ett till FinanceComitéen ingifvit och med nådigt tillstånd serskildt tryckt yttrande om Banken, författadt i afsigt att besvara den frågan som Kongl. Maj;t uti sin instruction för FinanceComitéen framstäldt, ”huruvida nemligen genom Bankens functioner, sådane de nu gälla, inrättningens syfte uppfylles,” tror jag mig hafva utredt, att, ehuru felaktig Bankens organisation ifrån första början varit, så ingick, dock den hemlighet hvarmed Bancoverkefc blifvit förvaltadt aldeles icke i dess stiftares plan joch ej heller påbjudes den af BancoOrdningen. Jag anser mig hafva utredt att det är denna missförstådda hemlighet, som vållat att Banken under fulla tvåtredjedelar af sin )50-åra bana icke ägt något syfte, icke uppfyllt en Banks functioner utan varit en anstalt der än Regeringen, än andra magtägande i behofvets stund funnit Credit och penningar, Deri 4 April f. m, 29 men på bekostnad än af Capitalisterna, än af de productiva iolkclasserna. Jag är berättigad att tro min teckning vara enlig med sanningen, emedan mina uppgifter ännu icke blifvit vederiagde.
R:dr, oförminskad bibehållen , enär deraf skulle utgå på Tredje Hufvud - Titelns andra tillgångar förut an vista , så väl arfvodes - tillökning för Adjutanterne vid Expeditionen med 5oo R:dr årligen , som rations-ersättning till Chefen för Expeditionen för tvänne hästar och till fyra Adjutanter för en häst hvardera. Den nya Statens total-summa uppgår således till Silfver 33oo R:dr eller 8800 R:dr Banco. - 3,708,060: Transport Maj.ts Nådiga, Propos. N:o 2. Transport Ingenieur - Corpsens Stat är minskad med 3ooo R:dr Banco, utgörande lön och taffel - penningar för en General - Qvartermästare och Chef, som numera , såsom General för Fortification , är på Generalitet? - Staten uppförd; hvaremot Ingenieur - Corpsens Stat Blifvit ökad med lönförhöjning för tvänne Majorer ifrån i3oo till 1600, trenne Capitainer ifrån 1000 till 1200 och tio UnderConducteurer ifrån i5o till 200 R:drB:o hvardera, så att denna Stat, efter de öfriga lönernas jemnande lill femeller tiotal i silfver, utgör silfver R:dr 11,396: 45: eller 31,831 R:dr 4o sk. B:o. Transport 2,708,000 Transport • * • 2,708,000: —« ÖfverCommendants - Expeditionen i Stockholm j för hvilken ordinarie Stats-summan utgjort R:dl’ i6a6:ia:— och för hvilken af andra tillgångar under Hufvud-Titeln förut utgått:
Länge stod jag betagen, lyssnade och såg; men till sist förnam jag det, som ville en annan melodi vakna inom mig. Tydligare och tydligare kämpade den sig fram, den växte och steg och öfverröstade den vackra sången, som klingat i mina öron nyss. Jag hade sett dem båda förut, Afrodite och Sliparen. Hon var ju mina drömmars drottning! Allt det bästa, som jag tänkt och känt, har burit hennes drag. Hon var inbegreppet af allt, som du lärt mig älska från unga år: luftningen och idéhängifvenheten, det sköna, det sanna och det goda. Han var just motsatsen: förkroppsligandet af det, som vi båda afsky och hata. Han var den demokratiska medelmåttans normaltyp — du skulle ha kallat honom »den nya tiden». Jag har mött honom ofta i lifvet — mannen med den trånga pannan — och alltid har han smädat och hånat det, som jag älskat och vördat, dragit det ned i smutsen, besudlat det med sina grofva läppar och sin grofva hand Det fins ingen brygga mellan de två! Det skulle vara mot naturens ordning, om de blandade blod! De äro väsen af olika race. Hon tillhör de högst utvecklade, han de lägst. Hans hjärna är en tistelblomma, hennes en utslagen Victoria regia. Han förnimmer groft och tänker trögt, hon känner fint och tänker lätt — själadrottningen fattar i en blink, hvad själsslafven aldrig skulle kunna förstå, om han än lefde i tusen år. Man har sagt, att han lidit. Jag tror det icke längre. Jag tror, att man öfverskattar maskens pina, då han vrider sig på metkroken; jag tror också, att man öfverskattat detta jordkryps känslighet. Han är skapt till slit och släp, han är en dragoxe och han måste förbli det, ty han kan ej annat. Endast högre organismer lida — och ju finare nerver, dess djupare lidande. Det är på tiden, att vi afskudda oss den falska sentimentaliteten. Afrodite och Sliparen skola alltid förbli främmande för hvarandra. Sträckte hon än sin hand ut, att torka svetten från hans panna, skulle den låge trälen dock aldrig tro henne. Han skalle bita i den medlidsamma handen, som en galen hund. Och derför: Stig aldrig ned, du konstens Afrodite,
St, Prot, 1840 och i84*< 4 Sami, i AJd. 3 Rand, Q Haft, 6 42 Stats-Ulshottets Utlåtande IV.o 435., Litt, C, Christinehamns och Carlstads Handlande samt Bruksegare i Wermland» hvilka alla hade fördel af hamn-anläggningen, blifvit hörde och sig yttrat, till huru stor del de ville till kostnaden bidraga, skulle ega att om arbetets företagande förordna. Ledamöter af Borgare-Ståndet hafva, utan att äska någon ålgärd från Utskottets sida, endast anmärkt, att den obenägenhet, som staden Lidköpings invånare visat emot detta företag, icke delades af den kringliggande orten, för hvars spannmåls-afsättning den föreslagna hamnbyggnaden ansågs af mycken vigt. Då Utskottet icke kan annat än anse högst olämpligt, att Staten må bekosta hamn-anläggning för ett samhälle, som ej allenast icke är hågadt att i en sådan kostnad deltaga, ulan till och med synes vara obenäget emot hela företaget, tror Utskotlet sig hafva gilltig anledning att vidblifva sitt i denna punkt förut afgifna yttrande. 3o:o Hvad Utskottet anfört, i anledning af Herr Lidboms motion om anslag till en hamnbyggnad vid staden Hjo, har af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet blifvit lemnadt ulan anmärkning och af Bonde-Ståndet bifallet, hvaremot inom Preste-Ståndet blifvit yrkadt, att det äskade anslaget, med afseende å dess ringa belopp och stadens beredvillighet att ansvara för den derutöfver möjligen uppkommande kostnad, måtte af Rikets Ständer beviljas. Då Utskottets yttrande i denna punkt sålunda finnes vara af trenne Riks-Stånd antingen bifallet eller lemnadt utan anmärkning, anser Utskottet sig böra delsamma vidblifva. Södra Districtet. 3t:o Vid Utskottets yttrande, i anledning af ifrågasatt låne-anslag för utvidgning af Warbergs hamn, har inom Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet ingen anmärkning förekommit.
S, D. Beslöt Ståndet, för dess del, det skulle val till JustitiaeOmbuds - Trot, Vt dr. d. i Q Maji i83-v 29 man och hans Suppleant, lill Trycksfrihets Comilerade och lill dea Nämnd, som uti Regeringsformens io3 §. omförmäles, inom denna månads utgång företagas; och hlefvo de resp*ctive MedStånden vördsamt och vänligen inbjudne att uti detta beslut med BorgareStåndet sig förena, äfvensom Ståndet i sammanhang härmed beslöt anmodan till Lagutskottet att. inom åtta dagar efter af detta Protocoll erhållen de), inkomma nied Utlåtande öfver JustitiseOmbudsmanens' Fmbels-förvaltning. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls ExpeditionsUtskottets Utlåtande N:o 9, i anledning af väckt motion, om ersättning för tryckningskostnaden af Bilianget lill RiksStåndens Protocoll under de första xnånaderne af Riksdagen. S. D. Vid förn vad föredragning återremitterades, på grund af gjorde anmärkningar, BevillningsUtskottets Betänkande JS:o 8, i anledning af s?i väl Kongl. Majlis Kådiga Proposition, angående Curhusafgiftens fortfarande, sorn åtskillig,e i ämnet väckte motioner. S. D, Föredrogs och Iades till handlingarne ConstitutionsUtskotteH Memorial N:o 5, till BorgareStåndet, angående Grundlagsenligheten äfen yrkad propositions vägrande. Från Höglo fl. Riddeuskapet och Adeln. S. P. Föredrogs ånyo och bifölls ExpeditionsUtskottets, den 13 dennes e. 111., på bordet lagde Utlåtande N:o 9, i anledning af väckt motion om ersättning för tryckningskostnaden af Bihanget till RiksStåndens Protocoll under de första månaderna af Riksdagen. S. £).
Svårigheten att direct bestämma bevillningen å inkomst af jordegendom, såsom alltför ombytlig och villkorlig, har väl gifvit anledn. dertill att beskatta värdet; men som principen i detta projeet , att beskatta inkomsten , icke destomindre bör göra sig gällande, har man anselt, att uti bevillnings-taxeringen endast det må ingå, som gifver positiv inkomst , och af sådan anledn. uteslutit qvarnar och sågar, som endast lil! husbehof begagnas, torkinrättningar för egendomens gröda samt åbyggnader, hvilka sednare väl uti stad gifva direct inkomst medelst hyror, men å landet, efter afdrag af nödiga husrum, oftast blott medföra en dryg underhållskostnad, som isynnerhet vid större egendomar är fallet, der sednare innehafvare icke med billighet kunna beskattas för förfädrens öfverflödiga byggnadssätt. Deremot böra fabriker, verk Och inrättningar, örn än anlagda vid och under landtegendomar , påföras bevillning efter de grunder, som VII Al t. afhandlar. De stå icke i någon omedelbar gemenskap med jordbruket, utan tillhöra fastmer handeln, såsom hafvande industrien lill föremål. § 22‘ Utförd på Art. VI, § 26. § ^3. Att uti Bevillnts-förordn. intaga grundskatter, hvilka redan äro bestämda i jordeboken och utgå derefter, synes både öfverflödigt och sakna grund. Deremot, då dessa grundskatter otvifvelaktig! minska, i samma förhållande, den för året utfallande inkomst, har man ansett med både princip och billighet öfverensstämma, att dessa grundskatter från 102 Don i Februari. den lill bevillning uppgifvande årsinkomsten afdrages , hvilket, med uteslutande af denna § 23, motiverat i dess stalie en ny § 5?., Art. IX. .§ 2 4; . Då man ej aflägsnar sig från ideen, att det är inkomsten, sorn, af bevillning träffas, så blifver en stor del af dessa detaljföreskrifter öfverflödiga, hvilka uti Bevillmsförordn. nog ofta förekomma.
Sedan Hr Printzensköld funnit Hr Adelborgs förslag till beslut icke vara mera tillständigt, än Hr Adelborg funnit SlalsUlskts utlåt., torde jag icke behöfva mycket sysselsätta mig med Hr Adelborgs förslag. Hvad afseende den af Ulsk. i detta utlåt, gjorda framställning förtjenar, kommer att visa sig af de beslut så väl delta Stånd, som de öfriga Stånden kunna kom - 536 Den 19 April ma att i frågan fatta, och desse domare äro de ende hvilkas behörighet jag i denna sak erkänner, men icke enskilde ledamöter. Hr Adelborg: Jag har anmält mig, endast för att med några få ord få bemöta hvad Hr Printzensköld bar sagt. Det förefaller mig underligt, all den, som vill försvara en sak, anser all det är lika illa om den saken leranäs blott med en anmärkn. som gifvettillkänna alt ett fel är begånget, Som att den påföljes af en skrapa. Detta är ett förhållande, som synes mig eget, och jag kan icke finna, att genom en återremiss af förslaget, något värre kan vederfaras Krigs-colhm och Förvaltningen af sjöärendena, än hvad som kan hända livar och en enskild, nemi. at! erkänna sig hafva begått ett fel. Men deremot att genom det beslut, sorn af Ständerna fatlas, de förvaltande verken behöfva emottaga en skrapa, det anser jag vara minst sagdl serdeles olämpligt, och jag fortfar i mill yrkande om återremiss af detta utlåt., för åstadkommande af den ändring i beslutet, som jag föreslagit. Sedan härefter lindert. R id d. - Se kre t., på förfrågan af Hr von Hartmansdorff, uplyst att Borgareoch BoudeStrn bifallit StatsUlsk:s ifrågavar. utlåt, men alt någon underrättelse om PresteStis i ämnet fattade beslut icke blifvit R. o. Ad. meddelad, yttrade Hr von Hartmansdorff: Jag bar till yttermera visso genomläst 69 § R.F., och vet derefter icke huruvida Hr Frih. o. Landtm, kan komma till att anse min begäran, om afslag å detta utlåt, vara grundlegsenlig eller ej.
Jag finnes visserligen icke bland reservanterne emot förevande Betänk.; men det torde likväl ursägtas mig, att jag här icke kan upträda såsom försvarare af detsamma, enär jag ogillar ej mindre Utsk:s motiver än ock det slut, hvartill det kommit. För borttagandet af skatter gifvas 2:ne orsaker. Den ena är, att skatten för hårdt trycker den näring, på hvilken den hvilar, och den andra är, alt skatten är orättvis. Hvad nu den första af dessa orsaker beträffar, har den blifvit fullkomligt utredd af föreg:de talare, hvarföre jag förbigår den och fäster mig vid den andra. Hvarje skatt, som drabbar bruttotillverkningen är orättvis, enär det är gifvet, att den fabrik som är gynnad af fördelaktiga lokala förhållanden, lätta transporter o. s. v. har en större vinst på hvarje tillverkadt Sk//, än den, som icke har dessa fördelar. Såväl tackjernstionden som hammarskatten utgå icke efter sådan beräkning. Som Hrr:ne känna, utgår hammarskatten lika för hvarje 100:de Sk//. stångjern. Tackjernstionden utgår icke lika för hvarje hytta, enär tiondesättningen för dem är olika. Denna tiondesättning är serdeles gammal och sedan dess tillkomst hafva förhållanderne blifvit betydligt förändrade, så att om än denna beskattning urspungligen hade något skäl för sig, är den nu fullkomligt orättvis. Ehuru det redan blifvit anmärkt, torde jag få fästa upmärksamheten derpå, att hvarje beskattning å en produktion, som är beräknad för export och således underkastad täflan på verldsmarknaden men icke destomindre belagd med en sådan beskattning, att dess like icke finnes i andra länder, är i statsekonomiskt hänseende origtig. Det är då klart, att i så aflägset land som Sverige blir det för producenten svårare att föra sina varor till den utländska marknaden, än för dem som äro densamma närmare. Här har för öfrigt blifvit anförda så många skäl för borttagande af tackjernstionden och hammarskatten att för mig återstår föga att tillägga. Jag tillåter mig likviil att göra några anmärkmr emot Hr Bildts yttrande.
Lägger man nu tillsammans hvad hustrun i följd af giftorätt eger och såsom morgongåfva disponerar, så kommer 1 ‘ ' hon Lag-Utskottets Betänkande, N.-o 32. 25 hon i besinning af lvu tredjedelar utaf behållningen i boet; oberäknad! hvad hon såsom fördel eger uttaga. Denna förmon för hustrun synes så mycket mindre med billighet öfverensstämmande, som den ej är beroende deraf, huruvida bon af densamma är i behof, och derefter lämpas, samt den dessutom jemväl kan komma i fråga, icke allenast då aflägsnare sidoarfvingar tillträda qvarlåtenskapen efter mannen, utan äfven då mannen efterlemnar bröstarfvingar, fastän de råka att vara efterlefvande hustruns stjufbarn. Mannen njuter ej eller vid hustruns frånfälle någon motsvarande förmon och det förhållande att hittills uti städerne tillgått, på sätt som Utskottet föreslagit hädanefter skola blifva lag för hela landet; måste, enligt min tanka, ej kunna vara någon inför förnuftet gilltig rättsgrund. M Ant. till Exp, Utsk. den 9 Nov. kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om bestämmelse af viss tid, hvarifrån den i Kong/. Förordningen den i3 Juni 1800 bestämde prcescriptionstid för fordringars utsökande räknas må. Höglofl.
Då det icke är afsedt, hvad ej heller inom Högste Domstolen blifvit ifrågasatt, att klagan öfver förment olaglighet vid elektors-val skall få särskildt föras, torde några föreskrifter i fråga om sådan klagan icke vara erforderliga, och desto heldre böra utelemnas uti ifrågavarande förslag, deruti reglementariska föreskrifter så vidt möjligt undvikits, som dylika föreskrifter icke finnas meddelade i fråga om klagan öiver elektors-val för utseende af Riksdagsfullmägtige för Bonde-Ståndet, hvilken ändock pröfvas i sammanhang med klagan öfver sjelfva valet. Jag anser således de emot 5 och 7 §§ inom Högste Domstolen framställda anmärkningar icke böra föranleda till annan ändring i förslaget än att, på det tvekan ej måtte uppstå om sättet för sammankallande af lekmännen till val af elektorer eller om samlingsorten dervid, första delen af 5 § torde erhålla följande lydelse: ”Inom hvarje pastorat ega samtlige å kyrkostämma röstberättigade lekmän inom sig, vid sammanträde inför kyrkostämmans ordförande, utse en elektor. Om kallelse till det sammanträde, äfvensom ställe derför, gälle hvad i afseende å kyrkostämma särskildt är stadgadt.” Af stadgandet i 11 §, att omröstningarne inom kyrkomötet skulle verkställas med slutna sedlar, ansåg jag väl följa, att, i händelse af paria vota, frågan måste slitas genom lottning, verkställd under en eller annan form, som af kyrkomötet sjelft finge bestämmas. Då emellertid Högste Domstolens fleste ledamöter ansett ett uttryckligt stadgande i denna de! erforderligt, hemställer äfven jag i underdånighet om ett tillägg härom i förslaget, dervid den form, som för iikartade fall inom riksförsamlingen är i grundlag föreskrifven, väl äfven bör för omröstningarne inom kyrkomötet stadgas. Förslagets 11 § torde alltså erhålla denna lydelse: ”Hvarje mötets ledamot eger i alla frågor en röst. Askas omröstning, då skall den med slutna sedlar anställas. Före rösternas uppräknande skall en ibland dem uttagas och förseglad afläggas.
Det skulle vara ett sätt att roa sig med att göra förluster, från åhåga hvartill jag kan fritaga åtminstone nuvar:de kanonbruksegare. Hr von Hartmansdorff: Jag beder om ursäkt, i fall jag nu skulle misstaga mig i det yttrande, jag går att afgifva. Den punkt, i anledn. hvaraf Frih. Hamilton begärt bifall till Utsk:s förslag, innehåller, att export emot tull må tillåtas för ”kanoner, stycken, nickhakar och mörsare, ostämplade och oborrade”. Håller man sig nu till ordalagen, så följer af dem att kanoner, som ej äro borrade och stämplade samt sålunda ofulländade, kunna få utföras. Deremot talas sednare i betänk, om ”kasserade kanoner, bomber, mörsare och kulor”. Månne ej Frih:n menat sådana, ty de som ej äro kasserade de äro blott ofulländade. Hvartill skulle det i sådant fall gagna bruksegaren eller riket, alt utföra en ofullbordad vara, på hvilken en del arbetslön förlorades? I sådan händelse anser jag ej skäl vara att bifalla Utsk:s förslag. Frih. Hamilton: Jag får taga mig friheten till den siste värde talaren lemna den upplysning att vid gjutning af kanoner, synnerligen af stora piecer som kunna i sin oarbetade form uppgå till 60 å 70 Sk9f vigt, händer ej sällan att fel ske vid sjelfva gjutningen; att formen skär sig på ett eller annat ställe; eller att jernet ej räcker till, att få det s. k. förlorade hufvndet, som nödvändigt mäste finnas för att piecen skall kunna antagas till bearbetning. När nu sådant inträffar, tillhöra dessa piecer ej antalet af kasserade kanoner; ty för att göra det måste de först hafva bearbetats och sedan kasserats af masmästaren eller möjligen bruksinspektören. Det vore ju då, som jag redan tagit mig friheten säga, ren misshushållning att behålla denna jernmassa, som man ej ens kan tänka på att arbeta sönder, enär sådant nära nog skulle kosta lika mycket som det jern, hvaraf den består. Det är ju en ren nationalförlust att låta en så stor qvantitet ligga obegagnad på backarne. Jag kan ej förstå, hvarföre man fortfarande skall tillfoga sig denna skada.
Vidare tror Utskottet sig böra tillstyrka Riksens Ständer, att i underdånighet hos Kongl. Majit anhålla, det, vid utfärdande af de ?peciela Instructioner för Saltpetersjuderi-Styresmännen, sorn, enligt Herrar Comiterades ofvanornförmälte underdåniga Berättelse, under loppet af innevarande år, torde blifva till Kongl. Majrts Nådiga pröfning foreslagne, uti betraktande måtto tagas nödvändigheten att betaga dessa Styresmän alla utvägar att, på ett eller annat sätt försvåra Saltpetergärdens utgörande; derom Utskottet dock äfven af de inkomna handlingarne funnit, det Herrar Comiterade ömt och sorgfälligt varit betänkte.