Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Således skulle, efter LagUtskottets första rättsprincip, fången straffas för hans bevakares försummade vaksamhet — hvilken skef och vanskapad åsigt — och hvilket begär att skydda makten eller den starkes försummelse, på den svages bekostnad! b) ”Att Samhällsordningens bevarande ”påkallar kraftiga och stränga åtgärder till ”förekommande af den oro och våda, som ”förorsakas af dylika på flykten komne missdådare, hvilkas tillstånd i allmänhet är sådant, att de ej annorledes, än, medelst nya ”brott, kunna bereda sig lifsuppehälle.” I samma mån Samhällsordningens bevarande påkallar kraftiga och stränga åtgärder till förekommande af den oro och våda, som förorsakas af på flykten komna Den 3 Novcmbtr c. m. missdådare, i samma mån Lör vaksamheten hos de öfver hrottslingarne satte vårdare okas, och således höra straffen skärpas för väktare öfver fångar, som låta fånge fly; men ingalunda Lör åt väktaren öfverlemna att, medelst fånges mördande, skilja sig från mödan och vaksamheten, att fången från rymningsföretag hindra. c) ”Att Lagens stadgande i 29 Cap. r MissgerningsBalken: Kan det så hända ”att den, som far efter att fånga den, som ”lagliga gripas må, slår, eller skjuter åt ”honom, eller dem honom värja vilja, och ”annar kommer i misshugg, och får der ”död af; profves sådant emot hans vilja ”och uppsåt skedt vara; bote dä vådabot ”till målsäganden tjugu daler, synes förutsätta rättighet att genom skjutande hin”dra missgerningsman från flykt.” Åberopandet af Lagens stadgande i 29 Cap. 1 §. MissgerningsBalken förefaller mig till ifrågavarande fall högst olämpeligt, och antyder, att Utskotlct måtte varit i förlägenhet, att få några likheter med skuggan af skäl. Rubriken till åberopade Capitel lyder så här: Om dråp och bana, som timar mer af olycko, än annars vållande.
Kommissariernes delegerade samt de öfrige ordinarie Kommissarierne, hvilka äro Cheferne koordinerade, icke subordincrade, dels, lika med desse, sortera omedelbart under Banko-fullmägtige, och dels äro sjelfskrifne vikarier lör Cheferne vid de sednares förfall eiler frånvaro. Häruti är att söka den kraftigaste orsaken till den frihet från förluster för Verket, som hitintills så fördelaktigt utmärkt den inre förvaltningen af Rikets Ständers Bank. Sjelfva fasthållandet allt hitintills af nämnda, vid Riksbankens första grundläggning stadgade hufvudprincip innefattar i och för RanJio-Utskottets Memorial N:o 44. 49 för sig, afven för don ytlige betraktaren, ett tydligt bevis, att den mäste vara af någon stor oell framstående vigt för Verket sjelft. Emellertid är det hvarken mer eller mindre än ett fullkomligt upphäfvande af omförmälda, under snart två århundraden, såsom rigtig befunnen, tillämpade hufvudprincip, sorn genom det nu väckta förslaget blifvit ifrågasatt. Enligt detsamma skulle först och främst den inre administration af Banko-verket på det hela, som det för närvarande tillkommer de Bankens ordinarie Kommissarier, hvilka tillika äro förvaltande Chefer, hvar för sin afdelning, atl, i egenskap af Bankens Under-styrelse, kollegialt besörja, fråntagas dessa embetsman och öfverflyttas pä en ny myndighet, beslående af tre, inom eller utom Banko-fullmägtige utsedde, så kallade verkställande Direktörer. Desse skulle — heter det i motiverna — »stå öfver Afdelnings-cheferne »och vara befriade från handläggning af sådana bestyr, hvilka de (Cheferne) hafva att öfvervaka». Vidare skulle de verkställande Direktörerne, hvilka kunna, på sätt lämpligast synes, sig emellan fördela dem åliggande göromål, men hvilka Direktörer dock kunna årligen eller möjligen oftare ombytas, ega att, under tiden mellan Bankofullmägtiges sammankomster, äfven oberoende af framställning från Kontors-chef, till omedelbar verkställighet meddela föreskrifter, som de funne leda till förenkling och forlskyndande af göromålens behandling.
Alf hade hittills icke särdeles gifvit akt på sin franska väns anmärkningar, och han gjorde det ännu mindre nu, ty den drömmande och tankspridda blick, med hvilken han följt dem, som passerat förbi, hade hastigt fått lif och känsla, då han, långt innan kaptenen såg dem, upptäckt den vackra bedjerskan i kyrkan i Kranach. Hon gick vid sin onkels arm, och hennes ansigte såg nu i ljusskenet, som strömmade ut från salonen, ännu mera melankoliskt och allvarsamt ut, än då han såg henne i kyrkan. — Hon är beundransvärd, tycker ni icke det? Men hur kommer det till att hon icke är balklädd. Hon ämnar då icke dansa. Åh! hvad jag beklagar alla mina kamrater der inne. Ah! hvilken gudomlig liten fot! Hvad säger ni om henne, min vän? — Ja, hon är mycket vacker; men det ligger en sorg i hennes ögon och på hennes panna, — sade Alf på svenska, just då hon gick förbi, icke för att besvara fransmannens fråga, utan helt ofrivilligt gifvande ord åt sina egna tankar, fullt öfvertygad att ingen förstod honom. Både den unga flickan och hennes ledsagare vände sig imellertid hastigt om vid ljudet af hans röst, och den starka rodnad, som färgade hennes kinder, tycktes bevisa, att hon förstått hans ord; hon kunde likväl icke urskilja hvem som talat, ty Alf och hans kamrat sutto i det djupa mörkret under träden, och sedan hon helt tyst besvarat någon anmärkning af onkeln, passerade de förbi, och Alf såg dem uppstiga för trappan till danssalonen. Ljusen skimrade derifrån, musikens toner hördes ut till dem, och de dansande flögo förbi derinne. Alfs blickar hängde fast vid dörren, der hon försvunnit, och en begäran till den franska kaptenen, som kände henne, att följa honom in och presentera honom för den unga flickan, sväfvade på hans läppar, men en besynnerlig nedslagenhet, ett slags aning hindrade honom att uttala den. Det föreföll honom, som om hans ögon fyldes af tårar, som om han känt en onämnbar smärta, en beslöjad sorg vidröra sig, som om han i sitt innersta hört en varnande röst och sett en formlös ogenomtränglig dimma resa sig omkring den vackra qvinnan, som nyss försvann.
Vill man saken, realisationen, så bör man vilja medlen, och ej uppehålla sig vid to - D e ri al O c t o b e r e. ni. 199 nia förevändningar, och besluta det i orden, som man hindrar i verkställigheten. Man har påstått, att utgifvandet af obligationer skulle förorsaka oro, såsom begynnelsen till ett skuldsättnings-system. Men denna begynnelse göres icke nu. Hon är redan gjord, och frågan är endast om hennes förskrifning på ett sätt, som gagnar fordringsägaren, Banken, och alla innehafvare af hans sedlar, eller hela Svenska Folket. Jag undrar, om icke motsattsen eller Statens vägran att genom sin skulds reverserande, vilja bidraga till sedelmyntets oförminskade värde, bör och skall förorsaka vida betänkligare oro. Frågan är dessutom icke om reverserande af Statens hela skuld till Banken, utan blott af i; hvarmed Banken å sin sida kunde vara belåten, och Staten, å den andra, visade sin goda vilja att efter förmåga fullgöra sina förbindelser. Derjemte har man äfven yttrat farhåga vid den föreslagna ränteberäkningen, men om man läser 20 Punkten i Utlåtandet, som lyder: ”Att med undantag ”af 2Ö6,666f R:dr B:co årligen af Bankens ”räntevinst, behöfliga, lill en början för ”silfver-utvexlingens förberedande, och sedermera lill bildande af en Reserv-fond ”för Bankens rörelse från Riksdag till Riksdag, återstoden af Bankens behållna rån”tevinst må för Statsverkets räkning användas så finnér man deraf tydligt, alt örn RiksgäldsContoiret skulle betala ränta 200 Den 2i October e. m. till Banken, komme Banken att återbetala den till RiksgäldsContoiret, och att den förskrifna räntebetalningen således blott är en uppoch afföring i räkenskaperne, som är nödig endast för den händelse, att Banken behöfde pantsätta flera eller färre af dessa förbindelser, och följagteligen af RiksgäldsContoiret undfå den ränta Banken sjelf komme att i sin ordning betala lill panlhafvaren.
Förpassning skall af tullkammaren meddelas genom påskrift å det ena exemplaret af de i § 10 omlörmälda angifnings-inlagor, och för öfrigt vara inrättad på sätt formulären i bilagorna litt. A. och B. utvisa. § 15. I afseende så väl på tillsynen vid varornas forslande, samt deras angifning och undersökning å ankomst-stället, som på sättet för tullbehandlingen, hafva vederbörande att ställa sig till efterrättelse hvad i hvartdera riket härom är förordnadt. § 16. Vid hvarje månads ingång skola de Svenska och Norrska tullkamrar eller tullbetjente, som under loppet af den sistförflutna månaden förpassat varor landvägen från ena till andra riket, tillställa tullkamrarne å bestämmelse-orterna afskrift af förpassningarne å alla under berörde tid dit afgångne varutransporter. Hafva varutransporter afgått till marknadsort, bör afskrift af förpassningarne genast afsändas till den tull-distrikts-chef eller tullkammare, hvarunder orten lyder; egande distriktschefen eller tullkammaren, att, i afseende på bevakningen och tullens uppbärande derstädes, för tillfället vidtaga nödig åtgärd. § 17. Finnes någon af Svenska eller Norrska, tull underkastade, eller af utländska förtullade varor bestående transport icke inom trenne månader från förpassningens utlärdande hafva till bestämd ort ankommit, och derstädes blifvit till tullbehandling angifven, skall tullkammaren på stället, eller, då varorna till marknadsort varit förpassade, vederbörande tulltjensteman, under hvars inseende stället lyder, derom underrätta den tullkammare eller tulltjensteman, som förpassningen utfärdat, samt tillika, på grund af nämnde förpassning, meddela uträkning å tullbeloppet, som sistnämnde tullkammare eller tulltjensteman har att hos den förpassnings-tagande eller dess löftesman i laga ordning indrifva, och tullkammaren eller vederbörande tulltjensteman å bestämmelseorten tillställa.
S. D. förekommo motioner: af Herr Asker (^N:o 36), angående inrättande af en Sundhets-kommission, tillika med flere, i sammanhang dermed, stående åtgärder. Bih. till B. St. Remitterades, jemte Herr Henschens yttrande, till Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet. af Herr Henschen (N:o 51): l:o angående upphörande eller förändring af Rid skolan vid Upsala Kongl. Akademi; och 2:o om försäljning till skatte af en del nämnde Kongl. Akademi tillhöriga hemman och lägenheter. Remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet. af Herr Trägårdh (N:o 52), med anhållan att den hufvudjernbana, som är af Kongl. Maj:t föreslagen från Stockholm genom Jönköping och Skåne, må ifrån trakten af Ringsjön ledas till Ystad, och att Rikets nu församlade Ständer må anvisa dertill erforderliga medel. Remitterades till Stats-Utskottet. af Herr Nordvall (N:o 59), med hemställan att Rikets Ständer, i sammanhang med frågan om en förändrad uppställning af Rikshufvudboken, må besluta att allmänna bevillningen och särskildt uppräknade, till Riksgälds-kontoret ingående, medel hädanefter böra, i likhet med den öfriga Krono-uppbörden, till Stats-kontoret inflyta. Remitterades, jemte hvad vidare i ämnet blifvit yttradt, till Stats-Utskottet. af Herr Björck £N:o 61), med förslag till ny lag angående patenträtt. Remitterades, jemte hvad, i anledning af motionen, anfördt blifvit, till Lag-Utslcottet. af Herr Brodin (N:o 63), angående tillägg uti 11 Cap. 2 och 3 §§ Missgerningsbalken. Remitterades till Lag-Utskottet. af Herr Brodin (N:o 64), angående Skepps-ombudsmannens vid Stockholms Sjömanshus rätt, för en uppgifven förfluten tid, till uppbördsprocent för iudrifning af sjömäns Krono-utskylder.
St. vid en kommande riksdag mätte blifva satte i tillfälle att kunna bedöma kostnaderne samt förmånerne och olägenheterne af jernvägsanläggningen emellan örebro och Hult; äfvensom att kunna jemföra det med anläggningskostnaden, samt förmånerne och olägeuheterne af en kanal emellan Hjelmaren och Wenern. I detta slut stannade afdelningens pluralitet. Men dä sedermera blef bekant alt StatsUtsk. icke ville behandla Frih. Alströmers motion gemensamt med Ekon.Utsk., utan ensamt deröfver sig yttra, måste naturligtvis liden derföre afvaktas och numera det blifvande utlåt, från Ekon.Utsk. öfver Gr. von Rosens dit remitterade motion blifva någonting helt annat än hvad jag nyss nämnde vara majoritetens pä afdelningen tanka. SlatsUtsk. har nemi. sett saken från en helt annan synpunkt, nemi. den optimistiska. Delta Utsk. har ansett, att då det 1111 ej vore fråga örn att af Statsmedlen utbetala någon svårt anskafflig summa, eller tillförbinda landet att för det närvaride eller under näst påföljande år ansvara för någon afgift eller förmån lill jernvägsanläggningen (utom afträdelse af kronojord, och timmer frän kronans skogar hvarom jag sedermera skall yttra mig), utan att sådant först då skulle kunna ifrågakomma, sedan jernvägen blifvit färdig, så borde man laga saken lätt och icke förhala tiden med att uppskjuta frågan till definitift afgörande vid en annan riksdag, utan har StatsUtsk. derföre inkommit roed sitt förslag i ämnet, en tillrådan att så godt som obesedt bifalla saken. R. St. skola således nu taga frågan om jernvägsanläggningen i betraktande ensamt ur denna synpunkt, ulan att kunna jemföra den med kanalfrågan; de skola deröfver besluta i sakens nuvar:de outredda skick, och pä god tro att företaget kan bära sig sjelft, åtminstone icke för statskassan blifva tunghället, förbinda Staten till framtida möjliga stora utgifter.
Jag hade trott att en Nation, öm, ända till öswerdrift, om sin frihet, al» drjg kunde färås af den rösten, som warnadc mot den förfärligaste af all träldom. Känstan af denna Fä» derneslandetS sannaste och största fara, syntes mig sä» ledes ben mest analogua till wära nnwarande pligter, och följagteligen borde hwarje tanka, ledande till fa» rans afwändande, synas mig ett lika sä wärdigt som heligt ämne för wära öswerläggningar. Icke desto» mindre har den namrligaste, den i hela Europa mest god - Ls2 Den 4 December. godkända kanka i denna war. blifwit behandlad som ett brott. Det är cj min Mat, att wid detta tillfälle kala för consc-iprionm, som nu ej tillhör wära öswerläggning r« Jaa anser wig blott ffy.oin akt för, smara pincip.n mot Herr Hfwcrste Licrttnamen O i^enva ärs skarpa ansols. Jag will wisa de grunder, pä hwilka '.:: n med en sann medborgerlighet, kan förena d.m öMan, akt äga ett sjelfbestånd i anwändcmdet af wära egna krafter, och huru man helt obrottöligk kan yrka antagandet as det enda ännu kända och sannolika med it mot en fiendtlig ö-wers vämning Meit, innan j> g kan utreda mig i ämnet, mäste först afqöras, om Swerige ännu är en Stat, dek will säga, sm Det bär äga ert egit försvar prier.' icke?
Någon anledn. till tvekan alt bifalla ifrågavrde Utlåt, kan väl finnas deruti, att denna vigtiga frågas behandling hos R. St:r är föranledd af enskild motion, icke af en Kongl. Propos. Orsakerne härtill, hvarföre så icke skett, torde dock vara lätt insedde, eller kunna åtminstone utan särdeles svårighet upletas af dem, hvilka opartiskt betrakta sjelfva saken. Den samhällsställning jag innehar tyckes visserligen ställa mig, så att säga, utom frågan; men, utan att tillhöra militäryrket, bör väl för de fleste medborgare, ännu mera för den, som åtagit sig representantkallet, vare sig på grund af val eller sjelfskrifvenhet, denna samhällsvigtiga fråga icke vara så alldeles främmande. För mitt bestämmande att med min röst söka att bidraga till det nu föreslagna sättet att värna Sveriges hufvudstad, af en fiende så lätt åtkomlig ifrån landsidan, för ett dylikt anfall, — anser jag mig icke behöfva framlägga on mängd skäl, de der utaf män af facket lätteligen kunna förebringas och som redan äro det och vidare komma att framläggas. Sjelfva saken talar dessutom så tydligt för sig efter min förmening. Stockholms befästande äfven ifrån landsidan var en tanke, en önskan af den store, nyligen hädangångne Konung, som, ifrån att vara en fiendtlig snillrik och utmärkt härförare, blef vårt lands räddare ifrån en hotad undergång, blef en god men kraftig, Segersäll, Fridsäll och Årsäll NordmannaKonung. De fleste af eder, mine Hrr, hafva äfven sett de påbörjade arbetena till hufvudstadens befästande. Vi veta ock hvarföre dessa arbeten måste afstanna. En Komité har af Konung Oscar, som uptagit denna Sin store Faders fosterländska tanke: planen till hufvudstadens befästande äfven åt landsidan, sedermera varit nedsatt i och för denna sak. Dess vigt och nytta är alltför väl känd; men medel att utföra den stora planen, huru erhålla dem? Ovissheten härom är ej äfven den ett skäl hvarföre en Kongl. Propos. uti detta ämne icke vid innevide Riksdag blifvit i Nåder aflåten, helst K. M. funnit Den G Februari.
Comité'en gifvit åt sitt förhållande, att det är Lagligt emedan denna ~ erhållits på hela Massan, hvarigenom somliga fått mera, somliga mindre, andra allsin tet, icke annorlunda anses än en egenmäglig åtgärd af Corn i te en , alt efter behag och godtfinnande skattlägga sina Medborgare, då Konungen likväl tydeJigen stadgadt, att en hvar skall i Propositionen få deltaga i minskningen, i mån af de ytterligare Ulgifterne, bestående i beklädning och årlig Passevolance, stigande till omkring aa R:dr årligen. Då jag nu visat att Friherre Björnstjerna något lätt halkat öfver åtskilliga omständigheter, sorn varit nödvändiga för att skaffa ljus i saken, får jag nu fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på ett Yttrande af Friherre Björnstjerna, hvilket är så mycket angelägnare att relevera, som det tjenar till ett bevis om den magt vissa Embetsman tro sig äga att nyttja arbitraira grunder vid sina Embetsgörbmål. Friherre Björnstjerna anser Skånska Rotehållare äfven i ett annat afseende hafva orätt i sitt överklagande, emedan Provincen njutit en förminskning i sina Utlagor, genom Varger ingens upphäfvande. Friherre Björnstjerna känner likväl att ingen af dessa nya Rotehållare höll någon Vargering; de kunna således icke hafva någon förmån af dess upphäfvande; det var RusthålRidd. o. Ad. Prot. II B. 2 Aftl. 9’ 10 Den 19 Januarii. 67 alt lämna tilldela de öfrige lillräckelig minskning; detta är ett alldeles origtigt argument. Ehuru Riksens Ständer val redan vid i8oq års Riksdag begärt Rotejemkningen, så var likväl alldrig Skånska Possessionaternes mening den, att någon extra Roterad skulle få förhöjning och alt jemkniirgen , genom en sådan utväg skulle åstadkommas. De hafva projecterat, alt Styrkan skulle nedsättas till 1800 man, då derigenom så stort och tillräckligt öfverskott
Jag får fästa den siste värde talarens uppmärksamhet derpå, att en stor förändring i detta afseende skett, sedan grundlagen tillkom. Det är sannt, att i grundlagen stadgas, att Lag-Utsk. icke tillkommer att handlägga andra delar af krigs-art:na, än de som äga tillämpning till medborgare utom Krigsstaten; men sedan denna grundlag stiftades, har 1812 allmänna beväringen tillkommit, och sedan den tiden tillhöra medborgare af alla classer Krigsstaten under en viss ålder. På denna grund, tror jag, alt ämnet utgör en sådan del af krigsart:na, som bör förstås under allmän criminal-lag, och såsom sådant af Lag-Utsk., i vanlig ordning, behandlas; för hvilken behandling dessutom finnes det vigtiga skäl, att allmänna säkerheten, genom mitt förslags antagande, vinner ett, måhända af behofvet påkalladt, ytterligare skydd. Hr Lefre'n, Johan Pehr: Att motionen bör utredas af ett Utsk., forde vara gifvet. 2 morn. i 34 §:n Riksd.- ordn. bestämmer följande: ”Vilja R. St. hellre, än att tillsätta flera Utsk., remittera sådana mål, som till visst Utsk. ”icke höra, antingen till Besvärsoch Ekon.Utsk. eller ”lill något af de öfriga förut tillsatta Utsk., vare samma ”Utsk. pligtigt, att med dess utlåt., i enlighet med erhållen ”remiss, inkomma, och bestämme sjelfva ämnets beskaffenhet efter grundlagen, meri icke den hvarje särskildt Utsk. ”i allmänhet uppdragna befattning, huruledes ett mål, i enlighet med R. Sl:s deröfver ti11hörande beslutanderätt, bör ”afgöras.” Det är således onödigt, efter mitt förmenande, att nu tvista om ärendets beskaffenhet. När Utsk:s betänk, kommer före, måste de! få den färg, beslutet nemi., som Den ii Februari em. 79 Sr grundlagsenlig!. Jag til/styrker således remiss lill LagUtsk. utan vidare formaliteter. Hr von Hartmansdorff, August: Den upplästa grundlags-§:n säger: "mål, som till visst Utsk. icke höra.”
Nej; så blifva äfven de Cassör, som äro ad pios Usus anslagne, befriade fråtwBevillnings-afdrag, lika med Disconterna och Riksgälds-Contoiret. Efter det Voterings,Sedlar blifvit utdelte, upphämtade och öppnade, befunnos Femtio Tre (53) Ja och Sextio Fem Nej, jämte en dubbel Voteringssedel, sorn casserades; Och som Nej således vunnit; så blifva äfven de Cassör, som äro ad pios usus ansla^he, befriade från Bevillnings-afdrag, lika med Disconterna och Riksgälds-Contoiret. 4:0 Den som bifaller, det rättigheten,’ att af Eångifvaren njuta ersättning till så stort belopp af Rentan, som svarar mot Bevillningen af det Länragna Capitalet, skall sträckås till alla publiqua Cassör, till hvilka rentan med Sex procent erlägges, Disconterna och Riksgälds-Contoiret allena Undantagne, voterar Ja, den det ej vill Nej: Vinner Nej; så kommer äfven Riksgälds-Contoiret att vara berättigad;, att, vid Rente-Liquiden med fordringsägare, njuta afdrag till det belopp, som svarar mot Revi!Iningen för hvarje Lån Contoiret upptagit, då Sex procqms Renta derå lii förskrifven» Vid Den 31 Juli. 499 Vid öppnandet af Voterings-SecTarna, befitnnos Trettio Nio (39) Ja och Åttatio (g0) Nej; Och som Nej sålunda vunnit; så kommer afven Riksgälds-Contoiret att vara berättigadt, att, vid Rente-Liquiden med Fordringsägare, njuta afdrag till det belopp, som svarar mot Bevillningen för hvarje Fån Conto ret upptagit, då Sex procents renta derå är förskrifven. 5:0 Den som bifaller, att till bestridande af Kostnaderna vid Taxeringarna i Stockholms Stad, afsättes En procent, voterar Ja, den det ej vill Nej: sa kommer endast |dels procent, att till detta! ändamål bestämmas.
Chefen för Landtförsvars-departementet, Statsrådet Reuterskiöld, uppläste till justering ett, i öfverenstämmelse med Kongl. Maj:ts förut fattade, af Stats-Rådet enhälligt tillstyrkta, nådiga beslut, uppsatt förslag till Kongl. Maj:ts nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående en ridskolas inrättande vid Strömsholm; Och täcktes Kongl. Maj:t, enligt Stats-Rådets underdåniga tillstyrkan, i nåder gilla nämnda förslag, samt förordna, att, i enlighet dermed, nådig Proposition, sådan den finnes vid detta Protokoll bilagd, skulle till Rikets Ständer afgå. Ex protocollo J. H. E. von Knorring. Konyl. ilaj-.ts Nåd. Propoiilion N:o tio. 7 No GO, Ank. till Exp,-Utsk. den 14 Jan. 1863, kl. 6 e. m. Kongl. Maj:Is Nådiga Proposition lill IIika ts Ständer, om beviljande af ett, till följd af förändrad reglering i afseende ä vissa IVesterås domkyrkas inkomster och utgifter, erforderligt fy 11- nadsans/ag i löningsstaten för högre elementar-läroverket i IVesterås; Gifven Stockholms Slott den 30 December 1803.