Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stofferingspenningarne^ i motsatt förhållande äfven skulle upphöra i deras primitiva skick; StatsContoiret har funnit förhållandet nog obestämdt, och derföre äfven föreställt sig att Riksens Ständer, som reglerat om det nu gällande beklädnadssättet, bords hafva tillfälle att häröfver gifva närmare förklaring, innan desse medel infordrades af dem sorn med betalningen uteblifvit} men ingalunda kan en sådan tvekan af §:s ordalydelse bifva undanröjd. Samma §. innehåller ock. sluteligen att ”Kongl. Maj:t genom serskddte nådiga skrifvelser till sina Befallningshafvande Beil 4 April /. m. förordnat huru denna §. bör tiliämpss vid hvarje serskildt Regemente, utan att likväl i dfe utgångne expeditionerne derom, linnes ett enda ord, söm förordnar att nämnde bidrag skulle Upphöra, såsom en följd af det allmänna deltagandet i beklädnaden. Att det ej heller varit Riksens Ständers mening vid förra Riksdagen skulle synas deraf att den påräknade inkomsten å denna titel då icke nedsattes utan tvärtom upphöjdes från -jöoo till 7000. StofFeringspenningarne, voro från Indelhingens början vid en del Regementer ett bidrag till Lifmunderingen, som genast vid reglerandet af Kaecktens Rotelön afsattes m ed vissa daler, och Kneckten har från första inrättningen icke erhållit mer än differencen.
Men en dag erhöll fru Wagner elt bref från sin son, då- varande löjtnant, nu öfverstelöjtnant Wagner, hvilken för tillfället tjänstgjorde vid Hegermann-Lindencrones regemente, dä törlagdt till Mors — som bekant en ö i Limfjorden. Detta bref innehöll åtskilliga militära meddelanden, bl. a. att man å Mors numera trodde sig hafva fienden endast på ett par mils afstånd. Detta senare var dock ett misstag. Fru Wagner visste det och underrättade sin son såväl härom som om en del andra saker, angående hvilka man å Mors sväfvade i okunnighet. Men dagen efter brefvets afsändande lick man i Rödding höra, att det i det närbelägna Foldingbro funnes en ansenlig österrikisk afdelning, som gjort en mängd personer till fångar — bland dem också en högt aktad man, » sognefoged » Bay — och just lagt beslag på gårdagens post och brefsäckar. Öfverstinnan Wagner intogs af oro, ej för sig själf, men för sin svärson och hans unga hustru. Under natten kunde hon icke sofva. Hundarna skällde rundt omkring i alla gårdar, och när kl. slagit ett, spratt hon plötsligt upp vid ljudet af IDUN 312 en rullande vagn och steg af järnbeslagna stöflar utanför fönstren. Mycket riktigt; det var en lilen afdelning österrikare, som kommit för att i täckvagn och under stark bevakning bortföra den person, som skrifvit ett visst, i den röfvade postsäcken uppsnappadt bref. Detta röjde nämligen så stora militära insikter, att österrikarne ansågo, det en framstående officer måste dölja sig bakom kvinnonamnet. En gråklädd österrikisk underofficer framförde nu till Scbröder fordran, att brefskrifvaren måtte utlämnas; Schröders försäkran, att hans femtioåriga svärmor verkligen skrifvit brefvet, ville ban ej tro. Till slnt förklarade han bestämdt, att då måste hon i alla händelser såsom fånge följa honom till högkvarteret. Härvid förblef det. Ofverstinnan Wagner måste stiga upp, kläda sig och finna sig i omständigheterna.
Det skulle i sanning utvisa, alt R. o. Ad. sedan denna tid föga framgått på den bana, som då beträddes, om R. o. Ad., endast för att på ett mera skenbart än verkligt sätt gynna några dess löntagande ledamöters enskilda fördelar, nu skulle skilja sig från det RiksSt., som representerar fosterlandets hufvudsakligaste näring och vigtigaste in« feressen. Jag begär propos. å bifall till BondeStts inbjudri. Frih. Cederström, Jac.: Lika med Gr. af Wetterstedt anser jag det vara af stor vigt, att markegångspriset ltommer att utgöra sanningen af medelpriset å räntepersedlar under det förflutna året, och om man kan vinna detta ändamål, faller det af sig sjelf, att den ömsesidiga uppsägningsrätten bör upphöra; men dertill fordras åtskilliga förändringar i de författningar, som för markegångssättningen nu Uro gällande. I afseende på den tid för markegångssättningen, som Gr. af Wetterstedt föreslagit, d. i5 Jan., tillstyrker jag den under vilkor, att den markegång, som då sättes på grund af förlidna årets priser, blir gällande för det årtal, under hvilket den fastställes, och att således, vid öfvergången dertill, den markegång, som sättes i JNov. året förut, blir gällande för det året, eller samma år priset för a:ne års uppbörd. Derigenom förfaller all fråga om förändring i uppbördsterminerna och uppbördssättet, emedan sålunda de nu bestämda terminerna kunna bibehållas, hvilket Den 12 Mars f. m. eljest icke vöre möjligt, emedan det vore omöjligt att före uppbördsstämman kunna beräkna räntorna, och det så mycket hellre, som KammarColkm ej ens kunde medhinna att derförinnan fastställa taxorna, och räntorna således än mindre hunne att debiteras. I händelse R. o. Ad. skulle på grund af Gr. af Wetterstedts antnärkntr återremittera StatsTJtskts förevar, betänk, eller behandla framställningen såsom ny motion, anhåller jag att, på grund af hvad jag anfört, få ingifva förslag till rättelse i i8i5 års K. förordn., rör:de markegångssättningen.
Till följd deraf hafva ock noggranna undersökningar och kostnadsförslager blifvit uppgjorda, utvisande alt lämpligaste sättet att vinna det åsyftade målet vore alt, med begagnande af Stångåns valten från Rengen till Roxen, förbi vattenfallen i nämnda å anlägga slussar samt i öfrigt upprensa och göra ån segelbar. Kostnaden härför har blifvit beräknad till 1,315,000 R;dr Runt. Sedan Konungens Befallningshafvande i Östergötlands län, med öfverlemnande af det uppgjorda förslaget, uti underdånig skrifvelse af den 15 sisllidne Augusti hos Kongl. Maj:t förordat en af Kinda båtleds bolags direktion gjord anhållan, att Kongl, Majit måtte täckas hos Rikets Höglofliga Ständer utverka nödigt anslag för arbetets utförande, behagade Kongl. Majit kort derefter anbefalla Styrelsen för allmänna Vägoch Vattenbyggnader att, vid upprättandet af Styrelsens generalförslag öfver de allmänna vågoch valtenbyggnads-arbeten, lill hvilkas utförande statsunderstöd erfordras, taga den ifrågavarande anläggningen under öfvervägande; och har Styrelsen uti berörda generalförslag tillkännagifva, att Styrelsen delade ”sökandenas åsigt om vigsten af alt den inuti landet redan bildade farleden blir utsträckt såsom oafbruten ”vattenväg till Linköping, och således sättes i förening med hafvet genom Göta ka”nal. ” Styrelsen yttrar vidare: ”Den del af Östergötland, hvarest Kinda båtled fram”går, är dessutom, lill följd af läge och naturförhållanden, mindre lämplig för jern”vägsanläggning. Visserligen är en värdefull förbättring i ortens kommunikations Bih. till B. St. N:o 820. ”anstalter åvägabringad genom den förutnämnda redan verkställda vattenleden; men ”för att åstadkomma fullständig lättnad i transporterna, bör densamma likväl först ”och främst förenas med sjön Roxen, och den kan sedermera i framtiden utsträckas ”i söder till Wimmerby.
Hwad den förra frägan nu angär, som ar den egentliga och rätta, t:- Riksens Sländer hakwa icke förestagit nägon ny Lag, eller Lagförändring, utan en förklaring öfwer ett Lagställe, som af Domare sä olika uttydes; sä kan jag för min underdäniga del ej annat finna, än att den af Riksens Ständer förestagne förklaring är med Lagens esprit och rätta mening instämmande, hwilket med nog tydliga stäck kckftwit styrkt dels i Riksens Ständers underdäniga strftwelie, dels uti Justitiä - Räderne Liljevalchs, Grefwe Hamiltons och Lagerheims, samt nu w^a. rande Herr Justitiä-Stats-Ministern Grefwe Gyllenborgs underdäniga anförande, med hwilka jag mig i underdånighet förenar; men dä äter saken betragtas pä den sidan, hurstwida denna Lag är fullkomlig, eller tarfwar rättelse, sä mäste jag tillstä, att ester min under, däniga tanke Justitiä-Räderne Torön, Poppius, Ziervogel och von Strokirck i deras yttranden ädagalagt siere brister och olä. genheter af detta Lagens stadgande, hwilka troligen wällat flere Domares nit, att annorlunda uttolka detta Lagrum än bokstafwen synes medgifwa.
Ridderskapets och Adelns Protocoll den 4-'de sistlidne Aprill, af: Herr Carl Gustaf Reinhold von Hausvolff, som, efter åtskilliga reflexioner öfver verkställbarheten af Utskottets Betänkande i dess vidd, och efter gjorda framställningar om de föreslagna åtgärders menliga inflytelse på sedesamheten och ärbarheten, förklarat, att, hvad angick den i i;*ta puncten af Utskottets Betänkande föreslagna visitation å manskap på alla till Svenska Hamhar ankommande Fartyg, sådant, åtminstone i anseende till Gottland, vöre alldeles omöjligt att sätta i verkställighet, enär denna ö, sorn är iS mil i längden och på alla sidor försedd med Hamnar och vikar, der Fartyg kunna under seglationstiden inlöpa, icke äger gi2 Eesu. och Ekon. [flsk. Betänkanden: tillgå ng på andra Läkare, än de, sorn bo £ Visby, och hvilka på intet sätt skulle kunna medhinna, och gerna icke heller tvingas, att, likasom strandridare, göraoapphöriiga valfarter kring öen, helst någon ersättning för deras resor icke kunde påräknas af de sjöfarande, hvilkas hela månadspenning icke skulle dertill förslå 5 och, om utgifter»e skulle bestridas af Statsmedlen, så måste sådant föranleda till en förstorad allmän beskattning, hvilken likväl med större fördel borde kunna användas till utvidgande af de förut nog inskränkta Curhus-inrättningarne. Herr Hausvolff hade. således icke kunnat finna, att någon fördel frambragtes genom skeppsbesättningars visiterande; men väl hinder och förluster för så väl folket som Skepps Rederierna.
Förslaget å sidan 42 och början af sidan 43 afslogs af Ståndet, som i dess stalie för sin del antog ett så lydande stadgande: Å boställen af alla slag, hvilka icke äro till Kronan indragna, skall, så vidt de ej ligga i samfällighet med enskild egendom, eller annat hinder möter, sedan från skogsmarken afskildt blifvit hvad till inegor och rätter beteshage räknas må, genom Skogs-stgrelsens försorg införas en efter sig företeende ortförhållanden lämpad regelbunden hushållning, samt, sedan detta skett, boställsinnehafcaren vara berättigad, mot skyldighet att skogen vårda och nyttja i öfverensstämmelse med fastställd plan och särskilda föreskrifter för afverkningen och befordrande af ålervexl, att använda hvad skogen af/rastar. Tillstyrkandet vid midten af sidan 43 afslogs. Hvad Utskottet derefter å sidorna 47, 48, 50, 55 och 56 hemställt och tillstyrkt, blef af Ståndet bifallet. Den å sidan 60 gjorda hemställan bifölls, hvarjemte Ståndet, i öfverensstämmelse med lliksdagsfullmägtigen Henrik Hanssons reservation, såsom ett särskildt tillägg till Utskottets ifrågavarande förslag, antog ett så lydande stadgande: Afverkningsrätten till ett hemmans skog kan ej lagligen försäljas pä längre tid än fyra dr, ej heller tilt större omfång än en fjerdedel af hemmanets skog, icke heller kan dylik åtgärd förnyas, förrän de förut kontraherade åren gått till ända. Från Vdllojl. Borgare-Sldndet. S. I). Föredrogs ånyo Stats-Utskottets Utlåtande, JVs 208, i anledning of väckt motion om godkännande af lörslag till förordningar dels angående en hypoteksbank för rikets städer och köpingar, dels angående allmänna grunder vid bil dande af hypotheksföreniogar emellan egare af stadsfastighet. Med afslng <å Utskottets förra yttrande, sid. 5, godkände Ståndet den hemställan, som innefattas i Herr Grenanders vid utlåtandet fogade reservation. Utskottets sednare yttrande lades lill handlingarne.
BevillningsFörordningen är tillkommen under missväxtår och höga sädespiiser; i följd hvaraf jordegendomar uppdrefvos till möjligen högsta värde, som åstadkom dryga afgifter, hviika i 5 år varit oförändrade. Vi hafva sedermera haft 3-ne goda skördar och hvad som förefaller oväntadt, är, att just dessa goda skördar v&rit bidragande till Landtmannens obestånd, derigenom att Kronoutlagorne äro lika höga och alia varor lika dyra; men säden ensamt fallit i vanpris, och det till den grad att nu mera all afsättning deraf upphört. Lägger man nu härtill det törderfliga systéme sorn MagazinsDireclionen följt, att för und - Den 6 Februarii, säHningsspanmålen låta utkräfva 3 Tunnors värde för hvarje lånad tunna; så igenfinner man snart orsaken till den allmänna nöd, hvarunder jordbrukaren för närvarande suckar. Sättet, att till en god del afhjelpa denna nöd, går jag nu att uppgifva. Då således erfarenheten visat, att utom ofvannämnde skäl, orsaken till landtinannens nu varande förlägenhet, är bristande afsättning på Spannemål, till någorlunda emot alla andra varor och arbetslöner svarande pris; och utom denna produet de flesta icke hafva annat att förvandla till penningar, hvarmed Kronoutskylder och mångfaldiga andra utgifter skola afbördas; och sorn StatsVerkets är i behof af såväl penningar som spannemål till aflöning; så finner jag ingenting lämpligare till Landtbrukefs upphjelpande, än, att Riksens Ständer genom dess Statsoch Bevillningsutskott så föranstalta, att Landtmannen må äga rättighet att afbörda sig sine Kronoutskylder antingen i spannemål eller penningar; hvilket etter min tanka bäst verkställes sålunda, att debiteringen nu som vanligt sker i penningar, hvars hufvudsumma efter Riksmarkegången förvandlas till Tunnor och Kappar i Spanmal, som alltid består af hälften Råg och hälften Korn.
Huruvida de af kyrkan införda narroch åsnefesterna äfven här blifvit firade, känner man väl icke; men sannolikt har väl icke Sverige kunnat hålla sig alldeles obesmittad af dessa i alla andra katolska länder så öfliga burleska upptåg. Medeltidens smak att inhölja i sig sjelfva allvarliga akter uti löjliga och bizarra former fann äfven här ingång och yttrar sig bland annat i de länge bibehållna ceremonier, hvarmed unga studenter upptogos till akademiska medborgare eller den s. k. Men den tid af året, som företrädesvis var egnad åt burleska nöjen, var dock Fastlagen, och vid de då anställda upptåg hafva säkert lekarena i icke obetydlig mån bidragit att inympa månget från utlandet lånadt drag på våra svenska folkförlustelser. Med fastans försakelser och kött-späkningar i utsigt, svärmade folket om, gladt och uppsluppet, för att rätt njuta af lifvet under de få ögonblick, som återstodo innan kyrkans tvång i all dess stränghet pålades det. Fastlagen var utan tvifvel från början detsamma som fettisdag eller tisdagen näst efter nuvarande fastlagssöndag, och med den derpå följande Askonsdag började fastan, såsom den ännu gör i katolska länder185. Ordet fastlagen betyder ursprungligen detsamma som tyskarnes Fastnacht (Ihre sammanställer det med det tyska fastelabend och det danska fastelavn), och betecknar sålunda sjelfva aftonen och natten före fastan, men blef sedan användt om hela karnavalstiden, hvilken, från att omfatta de tre sista dagarna före fastetiden, sedermera utsträcktes och stundom räknades ända från trettondedagen. Om beskaffenheten af de upptåg, med hvilka fastlagen i Sverige firades, kan man få en föreställning deraf, att sjelfva ordet Fastlagen kring reformationstiden blifvit liktydigt med gäckeri och hån.
Men jag behöfver icke utförligare sysselsätta mig med någon framställning af följderna, bland hvilka den ekonomiska redan är antydd, att förbudet borttager ett medel till arbetsförtjenst för alla dem, sorn i annat fall tilläfventyrs kunde äga någon förtjenst på dea omförmälds» utvägen tili afytt3 H. 33 a5S Den 7 Marie. ra. rande af böcker oell skrifter. Det ar nog med författningens olaglighet, och det måste, så vida grundlagarna icke skola småningom förvandlas till en död bokstaf på papperet, gifvas någon utväg att förekomma, att deras föreskrifter icke må kunna kränkas genom några efter maktens godtycke utgifna pblisförbud. Finnes ingen sådan möjlighet, då stod det också i Styrelsens makt att på samma väg göra till intet föreskrifter i Reg.Ftn och Piiksd.Ordn., likaväl som i Tryckfrihetslagen. Jag vågar derföre, i afseende på nu ifragavar. författning, vördsamt föreslå, att R. St. till K. M. ingå med en und. föreställning örn dess olaglighet, och begära, att den genast må varda upphäfven, samt anhåller om remiss af denna motion till Lagutskottet, 7. Uti 8 cap. 2 §:n Rätteg.btn stadgas, att Hofrätt skall såsom första instans upptaga tvister om arf efter frälsemän, deras förordning i dödstimman om deras egendom, förmynderskap för deras barn och arfvingar; så ock der frälseman eller dess arfvinge vill afstå sin egendom tilt borgenärer, eller den ena makan söker skilja sin lott i boet från den andras enskilda gäld; hvilka sistnämnda stadganden äfven finnas i i83o års concurslag bibehållna. Med dessa föreskrifter har ifrån början sannolikt afsetts, att gifva .frälsemän ett privilegium eller förmånsrätt framför andra medborgare; men vid närmare granskning faller det genast i ögonen, att denna omvårdnad, långt ifrån att gagna, tvertom för dem medfört betydliga olägenheter.
Jag får först, fästa uppmärksamheten på ett tryckfel som tydligen ägt rum uti den här föreslagna vo(er:s-propos. Uti nej-propos. är nemi. taiadt om ”införselstull”, hvaremot man af sjelfva reciten utaf denna punkt tydligen finnér att det skall vara ”utförselstull”. Derjemte får jag vördsamt underställa R. o. Ad., huruvida icke Ståndet skulle vilja antaga den gjorda inbjudningen, så vä! derföre att en onödig votering derigenom undvekes som ock derföre att utförselstullen hvarken för skatten (hvilken är ringa,) och icke heller för skyddet är nödvändig. Frågan är dock i sä måtto här af vigt, för producenterna sorn denna tull af 4 sk. är åtföljd af en ganska dryg tolag. Derföre anhåller jag om propos. lill antagande af inbjudningen, dock med rättelse af det af mig anmärkta tryckfel. Hr Printzensköld, Carl: För min del anser jag R. o. Ad. icke böra i detta fall frånträda sitt redan fattade beslut. Den minskning i tullafgiften som härigenom skulle uppkomma, är visserligen icke af någon serdeles betydenhet, men denna minskning skulle icke komma tillverkaren af kanoner tillgodo utan de utländske reqvirenterne. Svenska statsverket, kan dock ganska väl behöfva denna inkomst och då är det väl icke skäl att bortskänka densamma. Jag får derföre för min del tillstyrka R. o. Ad. att vidblifva sitt beslut i denna del, likväl med rättelse af det tryckfel, som uppenbarligen insmugit sig uti nej-propos. Häruti instämde Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius, och Hr von Hartmansdorff. Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Åd. behagade, med frånträdande af sitt förut fattade beslut, bifalla den af Utsk. föreslagna tullfrihet vid utförsel för ifrågavar. Bomber och 86 Den 15 Juli f. m. och Kulor ropades starka nej blandade med ja, hvarpå Ilr Landtm, förklarade att han funnit nej öfvervägande.
M:t med bibehållande af de föreslagne hufvudgrunderne , och proportionerne emellan lönerna, täcktes i Nåder låta Arme'ens lönereglering gå uti verkställighet, på sätt K. M:t finner lämpeligast, eftersom de påräknade tillgångarne för afsedde ändamål kunna disponeras. Af H:r Öfv. Lieuten. v. Heijne: Då i följd af de anmärkningar som i RiksStånden blifvit gjorde vid Utskottets första Betänkande om Löneregleringen för Indeldta Armeen , Högh Utskottet nu antagit den grundsa tts min förra Reservation innefattade, nemligen att Löneregleringen bör verkställas inom hvarje Regemente och icke generelt öfver hela Arme'en, och hvarigenom intet af hvad Indelningsverket tillhörer af boställsafkastning eller Räntor kan öfverflyttas från det ena Regementet till ett annat: är väl Indelningsverket om detta förslag af R. St.'r antages bibehållit uti det skick det nu .befinnes ■— men för de rubbningars återgång som hittills ägt rum uti detta IndelningsVerk liar Högh Utskottet icke framställt något förslag, men Väl uti detta sednare Betänkande däremot tillstyrkt en sanction af R. St:r till den första och yäsendtligaste <L > Betänkande n, N:o 23g. 163 rubbning af IndelningsVerkets grundprincip — nemligen den i8o5 vidtagna utvägen att fråntaga en del Boställsägare rättigheten att öfver sine boställen sjeifve disponera — hvarigenom — (man invände hvad man vill deremot) det factum ligger öppet för hvar och en, att mängden af desse genom publike Authoriteters bestyr sedan år i8o5 utarrenderade Boställen blifvit vanskötte — många Indelningshafvare förlorat ulan minsta eget förvållande flere års lön —och fråga på alfvar uppstått inom StatsTJtskottet om icke mindre än 10,000 R:drs årligt anslag af Statsmedlen för att betacka dylika förluster.
Summa 19,585: 70. K r edit. Balans från år 1860: Utgifter: Vård och underhåll af länsoch kronohäkten 14,397: 16. Balans till år 1862: Summa 19,585: 70. C) Anslagen till Cellfängelsebyggnader. Räkenskaperna, som omfatta anslagen till såväl länsoch häradssamt stadsfängelserna utom Stockholm, äro för revisionsåret utan anmärkning granskade i Kongl. Kammar-rätten och utvisa följande förhållande: Debet. Länshäkten. Häradshäkten. Stadshäktet!. Summa. Balans från år 1860: Uppbörd: Statsanslag 300,000: 300,000: — Balans till år 1862: Kredit. Balans från år 1860: Utgifter: Under revisionsåret har tillsammans blifvit utbetaldt Transport: 7,263: 96. 7,263: 96 139 - Transport: 185,737 H:dr 18 öre, hvilken summa, såsom i utgående balansen inbegripen, föres inora linien. Balans till år 1862: Kontaut behållning Inventarier m. m Fordringar hos Riksgäldskontoret. Beträffande fängelsebyggnaderna och de arbeten, som under loppet af år 1861 blifvit utförda såväl vid de nya länsfängelserna och kronohäktena som vid straffoch arbetsfängelserna i riket, få Revisorerne ur Chefens för Fångvårds-styrelsens Byggnadskontor afgifna berättelse meddela följande uppgifter: Nya läus-cellfängelserna. Uti Östersund, Hernösand och Umeå hade byggnadernas inredningsarbeten blifvit fullbordade, så att fängelserna kunnat öppnas för fångars emottagande; i Upsala hade byggnadens yttre och inre murar blifvit uppförda och plåttak pålagdt, och i Nyköping hade fängelsebyggnad påbörjats samt dess yttre och inre tegelmurar uppförts och med plåttak öfvertäckts. Nya kronocellfäugelserna. I Norrköping, der en fängelsebyggnad med 34 celler, ekonomioch ransakningssal under år 1860 påbörjats, hade byggnadens yttre och inre tegelmurar blifvit uppförda och plåttak pålagdt.
Skulle ytterligare Riksdagsmannen Anders Joachimssons yttrande anses vara en ny Motion, kunde, då den först gjordes, ingen annan Proposition framställas, än till remiss; men då redan den i Riksdags-Ordningen föreskrifna motionstiden var förfluten, var icke heller Talemannen till en sådan Propositions gifvande berättigad. Då således Utskottet bör erkänna Talemannens åtgärd till alla delar laglig, får Utskottet Ö o Ö ’ tillägga, att det ej finner sig tillständigt att ingå i någon förklaring öfver Grundlagarne, som för det närvarande kunde bestämma deras förstånd och användning, utan endast sådane, som innehållande förslag till nya tydligare stadganden till afgörande af nästkommande Ständer kunna öfverlemnas. Örebro den 12 October 1810. På Constitutions-Utskottets vägnar A. G. Mörner. J. A. Tingstadius. J. II. Hochschild. And. J:son Hyckert. G. A. Silverstolpe. Bilaga till Mein. N:o 9. 157 Bilaga till Mern. Utdrag af Protocollet, hållet hos Bonde-Ståndet följande dagar i October 1810: