Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Angående de vid Låne-Conloiret i Götheborg, för Directionens Ledamöter, Bankens Ombud ocb Contoirets Embelsoch Tjenstemän, anordnade Ljuspenningar 0111- formäies uti Rikets Ständers Revisorers Berättelse af är’1827, (dryckfä éxempl. pag, •5i) att, vid den öfver Låne-Contoirets förvaltning och räkenskaper för år 1826 förrättade Revision, uppmärksamhet blifvit fästad derå, alt, under Litel Ljus-penningar för nämnda år, (ji likhet med 1825) flut - Bänco-Utskoltets Memorial N.o 11"J. i3 nils upptagen en summa af R:dr 4® t: 5 sk., 4 r:st, hvartill Directionen hemtat anledning deraf, att Ljus-penningar vid BancoDiscont-Verket i Stockholm äfven utdelas; vid pröfning hvaraf, och enär någon autorisation i detta afseende för Götheborgs Låne-Contoir icke blifvit hos Banco-Styrelsen begärd eller derifrån gifven, LåneContoirets Revisorer väl för deras del ansett ersättning för Ljus böra utgöras, men likväl funnit ordningen fordra Herrar BancoFuHinägtiges bifall dertill, och fördenskull till dem öfverlemnat att föreskrift härutinnan meddela; hvaruppå Herrar Banco-Fullmäg. tige, enligt afgifvet förklarande till Directionen vid Låne-Contoiret, med anledning deraf, att Ljuspenningar, under den förflutna tiden, varit årligen tilldelade Banco? JRscont-Directionens Ledamöter och detta Verks Tjenstemän, funnit skäl att vid det anmälda förhållandet tills vidare låta förblifva. Hvilket ämne Herrar Revisorerne öfver Stals-, Bancooch Riksgälds-Verken anmälde hos Rikets nu församlade Ständer, för att, efter Banco-Utskottets hörande, mätte blifva bestämdt hvad härutinnan för framtiden komtne att iakttagas.
Pensionsfond, för Landtmäteri-Staten ,,,, Svar på återremiss , , ,,,<>> Pensions-inrättningen för Skånska stäilemes Em betsoch Tjenstemäns enkor och barn, sättning för en å samma Inrättning öfverlåten fordran hos Kongl. Majit och Kronan ,,, Pensionsrätt, för Landt-Secreterare, Lands-Karaererare, Landt-Räntraästare, Kronofogdar och Härads.krifvare; se Hufvud-Titel 2:dra, sid. 30- om upphörande deraf för de vid Kongl Huf-Staten anställde personer , , , för Stats Rådets Ledamöter , , , , , Pensions-Staten ; se Hufvud-Titel 7:de. Permittering af manskap från de värfvade R<g - meutena, om iagttagelser dervid ,,,,, Persiska och Sanskrit-sprakén, anslag för en Lärare i desamma; se Hufvud-Titel 10:de. Pharmaceutisk Läro-an stalt, om Stats-anslag dertill , , , , i i i j i i > i > i Svar pa återremiss , , , , Voterings-proposition , , om vilkoren för det dertill beviljade anslag ,,,, filipstads Canal; se Anslag för en gäng, g) Dionnierer, om deras forsling, då deskola undergå bestraffning; se Hufvud-Titel 8:de, sid 4, 5. °iteä, om ytterligare en Lärare vid Skolan der städes , eif, dess upprensning; se Anslag för en gång, g) „
Skulle jag hafva sagt, hvad jag dock bestrider, att förnämsta anledmn till den öfverhandtagande osedligheten vore tillvaron af 1778 års Kongl. Bref, så skulle jag hafva begått ett stort misstag. Min afsigt har endast varit, att visa, det just detta Kongl. Bref lemnat ett fritt spelrum för sedeslösheten. En hvar vet, att källan till osedlighet har djupare grunder än ett Kongl. Bref, och måste sökas i en försvunnen religiositet. Det sedliga tillståndet kan icke genom en Författning återställas, och skall det kunna återställas, måste det ske genom ett återkommande troslif. Mina motståndare hafva sagt, att det vore skäl att skona en på fall bringad qvinna. Jag medgifver det; men det är ännu mera skäl att bereda den fallna qvinnan uprättelse. Jag hemställer, huruvida uti modrens förskjutande af sitt späda barn ligger något skäl till skonsamhet. Efter min upfattning af kristendomen, ligger försoningen just i erkännandet af brottet, i främsta rummet inför Gud och i det andra inför barnet, som hon framfödt, men nu vill förneka sin moderskärlek. Om man icke vill lägga lök på laxen, såsom en värd talare uttryckte sig, så måste också modren icke lägga sten på börda, och hon gör det, såvida hon icke erkänner sig vara, hvad hon är, barnets moder, och genom sitt handlingssätt visar sig förtjent af detta namn. Man har äfven sagt, att ingen kan slå sig för sitt bröst och säga att han är bättre än andra. Skall detta hafva afs:de på 6:te budordet, så är det i san ning en naiv bekännelse af den hedervärde talaren. Han hade icke behöft göra den. Han hade kunnat sluta den inom sig sjelf. Det hade varit mer tillfredsställande att få hysa bättre tankar om honom. Men om än, i afs:de på 6:te budordet i dess aldra krassaste bemärkelse, ingen kan här säga sig vara utan synd; skulle man väl derföre vilja stifta en lag, som gynnade synden och legaliserade densamma. — Källan för all lagstiftning måste ovilkorligen vara ren, och hvilar lagen icke på en sann, hög och klar grund, så är den en lögn.
Tyska maden har fått sitt epitéte af sin första befolkning, beslående af af Tyske handtverksmästare införskrifne af den Store Gustaf idolph, som ofta besökte Jönköping och der julade 16,16. Han besåg ock ^et närbelägna Taberg, inrättade Bergslaget, föranstalltade den nyss förut ^brända Stadens flyttning till dess nuvarande local, samt gaf den många stora privilegier. Stadens läge, dels vid Wetterns vattubryn, dels i Yelfva Munksjön och dels på en lös madvall, blottställer den för öfver*Vänmingar. Likväl har blott en sådan i mannaminne inträffat, nemligen hatten till den 19'Julli i83i, då midt i högsommaren en regnflod så uppdref Wattnet i Munksjön att nästan hela Staden var om morgonen Öfversvämfctad. Vättnet inträngde i sjelfva boningshusen till mera än en ahls höjd °ch man rodde samt simmade på Stadens torg och gator; men efter skynd*amma mått och steg till vattenmassans afledning i särskilda rännilar åt Wettern började den falla undan och stunka lika hastigt som den uppstigit och skadan den hade gjort hlef för den fattiga delen af Stadens innevånare fullt ersatt med de af Eder Kongl. Majit i sådant afseende nådigst Oordnade 1,000 R:dr Banco. handsk, S-årsberättelse ofver Jönköpings Lön, § - 43 - 'todel, utöfvad af omki ing 3o handlande och hökare, i bevillning till Staten past fallit 4°5 R:dr 3a sk. samma år då bevillningen för de i Staden °ende Embetsoch Tjenstemäns löner uppgått till i,856 R:dr r3 sk. !„ Utrikes handeln är ännu i sin linda: En och annan nybegynnare °rsöker den, men de äldre och mera solida handelshusen röra sig ännu . e dermed. Elilne förmögne på inrikes rörelsen vidja de troligen icke S(1 liera på nya speculationer. Till Lybeck bär en laddning af träd varor i år afgått.
Om denna lånerörelse förflyttas åt Gottland genom tillvaron af ett eget utläningsverk på stället, skulle sådant befordra besparing af tid, brefvexling och kommissionsarfvoden m. m. hvars kostnader merändels öka räntan lill 7 procent. 192 Don 14 December. Annan uplåning på namn än den i Banko-diskonten är på Gottland icke känd, med undantag af en under K. Bef:h:des vård ställd fond af circa 15,000 r:dr, hvilken i 14 år på afbetalningsvilkor utlånls med den framgång, att ej den ringaste förlust dervid inträffat, men denna utlåning torde snarligen uphöra. Den har likväl ådagalagt, ehuru i liten skala, att opinionen om vederhäftighet och affärsredbarhet äro inom orten nästan ofelbara. Den ena medborgaren känner temmeligen noga den andras ställning. Konkurser äro icke vanliga. Få personer äro för hvarandra främmande och förtroendet i allmänhet icke vilsefördt; en omständighet sorn gör sannolikt, att en kredit-lånerörelse i större och för landets behof afpassad skala skulle under mindre farhågor på Gottland än annorstädes kunna gagna och lyckas. Sådane äro de grunder, på hvilka jag för Gottlands län vördsamt anhåller om ett lånekontor af Riksbanken med fond för kassakreditiver; och får jag, efter samråd med affärsmän och andra redbara medborgare på ön, hvilka, i kännedom af öns omätliga rikedomar, hittills dolda i Gottlands fruktbara jord med ett mildt luftstreck, endast i brist på kapitaler eller kreditrörelse, med mig äro öfverlygade alt ett lånekontor i Wisby, såsom passande för Gottlands behof, borde hafva en fond af 300,000 r:dr för kassakreditiver och 300,000 r:dr för diskontrörelsen. Skulle någon anse dessa summor för stora i förhållande till öns folkmängd, får jag deruppå svara: att
Ståndet bero vid det under N:o 80 afgifna, i anledning af anmärkningar vid Banco-Utskottets Memorial, N:o 37, angående en bestämd förklaring , att Lagens föreskrifter om fordringars bevakande i Concurs och efter årsstämning icke må lämpas lill sådana Bankens lån, för hvilka Gäldenärerné ej aflemna skuldförbindelse , utan deremot sjelfve erhålla bevis eller så kallad pantsedel, och bifölls Betänkandet, N:o8i, i anledning af Herr G. Hjertås motion , innefattande förslag till pj Lag för privata Banker. S. D. Vid förnyad föredragning^ lades till handiingarne Banco-Utskottets Memorial, N:o 77, med anledning af anmärkningar hos Högloflige Ridderskapet och Adeln vid Utskottets Betänkande, NT:o 56, i fråga om be-j läntng af Kobolt i Rikets Ständers Bankj Sf» 3 3 Prot. vensom Borgare - Ståndet dels lät hero vid Bancooch Lag-Utskotténs Utlåtande, N:o 78 , med anledning af anmärkningar från liorgare-Ståndet vid Utskottens Betänkande, N:o 70, rörande förändring i hittills gällande Författningar, örn föryttrande af Banker* Fastighetspanter genom Banco-auction, del* biföli Banco-Utskottets Memorial om vilkoren och sättet för beredande af nöjaktig säkerhet vid beläning af jern och eifecter på Götheborgs väg, efter enahanda grunder, som gälla för beläning af de a Stockholms jernvåg förvarade dylika elfecter, rn. m. S. D. Vul förnyad föredragning, bi föllos St ats-Utskottets Utlåtanden : K;o 234 , angående de så kallade Trippiska kopegodsen i Halland; och N.o 228* angående utgörandet i natura af de vissa räntetagare anslagne Kolräntor inom Stockholms Län, af hemman under Ortala Bruk och Norr-Telje Gevärs-Factori , eller samma räntekols godtgörande till 16“ ningstagatne efter markegångspris.
Likaledes upplästes och lades på bordet nedannämnde 2:ne ProtocollsUtdräg: 1:0 Från PresteStåndet, af den i5 dennes, innehållande att Ståndet, vid föredragning af Statsoch Béviilnings-Utskottens 220 Den ry Februarii e. ra. Utlåtande N:o ia5 i anledning af gjord» anmärkningar vid Utskottens Betänkande N:o 87 om Gurhus-afgiften 111. ra., beslutit, att, med frånträdande af sitt tili 2:dta oell 3:dje punkterne uti Betänkandet N:o 87 leran a de bifall, antaga den redaction, Utskotten uti Utlåtandet j\:o. ia5 föreslagit för den 3:dje punkten, samt den redaction af den 2:dra punkten, hvilken uti Herr af Billbergs Utlåtandet bifogade Reservation innehålles; hvarjemte Ståndet inbjudit de öfrige respective Stånden alt i sistnämnde beslut sig förena. 2:0 Från BondeStåndet, abden 15 dennes, innehållande att Ståndet vid föredragning af Constitutions-UtskotLets Memorial lN:o 67, angående RiksSlåndens skiljaktiga beslut i några punkter af förslaget till en ny TryckfrihetsFörordning, förblifvit vid dess förut fattade beslut i omförmälda punkter, dera Ståndet, i följd deraf, åsterlemnade till ConstilutionsUlskottets vidare grundlagsenliga behandling; hvarjemte Ståndet bqslutit inbjuda sina MedStänder alt instämma i Ståndets nyssberörda, nu ytterligare godkände beslut, rörande de ifrågavarande punkterne af Förslaget till nva TryckfriUetsFörordn ingen. Högloflige Ridd., och Adeln åtskiljdes klockan half lill 11 0111 aftonen. fn fidela Profocolli, O. J. Lagerheim* Plenum klockan half till G Eftermiddagen.
N:o 449, Uppl, <?; godk hos. Ridd, och Adeln, d. 12 Mars i83o, Preste-Ståndet d, 12 Borgare-Ståndet d. i3 Bonde-Ståndet d. i3 Förslag, till Förordnande för de till Tryckfrihetens, vård utsedde Cq - Expeditions-Utskottets Memorial N.o 4^o. 187 initerade} i afseende på GrundLagarnes och Riksdags-Ileslutels, felfria Tryckning. Wi efterskrifne , Svea Rikes Ständer, Grefvar, Friherrar, Biskopar, Ridderskap och Adel, Presterskap, Borgerskap ochiMenige Allmoge, som härstädes, å allmän Lagtima Riksdag, församlade äro, gore veter-i ligt:
Hon behöfver inte als använda så starka medel för att hålla mig på afstånd. Jag har en mycket fin näsa i det fallet och har ännu aldrig fallit en kvinna besvärlig aldrig gjort min kur för någon, som ej uppmuntrat mig därtill.» »Alie, Rikard tycker det är så konstigt af dig, att du håller dig undan på detta sätt» fru Rode talade i den halföppna dörren in till Alie, som satt och skref, »han är riktigt förargad på dig. Kom ut nu!» »Jag har inte tid», svarade Alie utan att se upp. »Jag måste få af det här brefvet i dag.» Först vid middagen visade hon sig åter, och fru Rode såg, att Rikards blickar nu underkastade henne en tämligen omild kritik. Detta gjorde henne med ens så förunderligt varm om hjärtat för Alie. Hon höll i själfva verket af henne som en dotter och tålde aldrig af andra den minsta anmärkning mot henne. Hon ville gärna att hennes son skulle beundra henne bara han icke fäste sig vid henne på allvar. Hvarför hon egentligen var så rädd för detta gjorde hon sig icke riktigt reda för. »Det är bäst Rikard väljer någon, som jag aldrig förr sett», brukade hon ibland helt uppriktigt säga till Alie. »Jag har så stora fordringar, att ingen som jag känner någonsin kan tillfredsställa mig. Därför vill jag inte känna henne förr än det är för sent att ändra då får jag naturligtvis lof att försöka vara nöjd.» Detta hade dock icke hindrat henne att oroas af den lifligaste svartsjuka å sonens vägnar hvarje gång hon sett någon annan man egna Alie sin hyllning. »Hvad alt är sig likt här», sade Rikard, då de efter middagen suto tillsammans alla tre. »Samma stick-korg, som jag alltid brukade leka med och trassla till garnet mins mamma det och samma gamla, nötta album, som jag till mammas förtviflan brukade sitta och knäppa på.» »Ja, och du har ännu samma oro i fingrarna, kan jag märka», sade modern och slog honom skämtsamt på händerna. »Ja, och i benen», inföll han och sprang upp. »Mins du, hur du brukade förmana mig att man bör sitta stilla och icke gå så där af och an, när man talar. Se här de gamla märkena på mattan efter min kammarmotion här inne om kvällarna.
En hufvudsaklig reform härutinnan låter näppligen tänka sig utan förutsättande af en enklare sammanfogning af admini-’ strationens delar, och dertill hörer onekligen, att alla dé högre Embetsverken i Staten, så militaira som civila och ecclesiastiqua, blefve i hvarje provins etablerade på samma ställe, och ägde enahanda område för deras territorial befattningar. De nu föreslagna hufvudprincipernas antagande skulle troligen lätta utsigten för detta ändamåls ernående; då deremot ett motsatt förhållande möjligtvis kunde lägga hinder i vägen för verkställigheten af reformer i de öfriga administrationens delar, och till undanrödjande af hvilka hinder, nya och betydliga Lagförändringar då åter blefve nödvändige, samt såmedelst ett upphäfvande a£- Lagverkets hufvudsakligaste föreskrifter följa nästan immediate uppå deras antagande. Huru skadligt ett sådant tätt ombyte af Lagar vo - 5 26 Den 19 April. re, både uti politiskt och moraliskt afséeil* de, behöfver icke ens nämnas, ännu mindre bevisas. Hvad jag nu baft äran anföra, får jag vördsammast anhålla må varda till LagUtskot* tet remitteradt och med de öfriga Respectivä Stånden communiceradt. Grefve Hamilton, Gurtaf Wattier, yttrade sig hafva säkra anledningar att tro, det Hans Majit ämnade till Riksens Ständer aflemna eil nådig skrifvelse angående samma ämnen, sorn dem Herr Silfversparre behandlat. Han önskade således, att Herr Siljversparres Memorial ej förr, än i sammanhang med Konungens Nådiga skrifvelse, måtte af Lagutskottet till pröfning företagas, och anhöll att denna hans mening måtte få till Lagutskottet berörde Memorial åtfölja. Herr Silfver sparr er Memorial samt den af Grefve Hamilton nu gjorda anmärkning remitterades till Lagutskottet, och blef det Herr Silfversparre tillåtet att sitt Memorial med de Öfriga RiksStånden communicera. Herr Mannerstam, ffolian, uppläste följande.'
Folkmängden inom kustlandet utgör, efter Skatlskrifnings-längderne för år 1842 och deröfver författade Sammandrag, i första och andra Fögderierne : Mantalsskrifne Mankön 9,496. Dito Qvinkön 10,134. I Umeå Stad, dito Mankön 360. Dito Qvinkön 441. 801 %)An Öfveroch underårige samt för åtskillige orsaker mantalsfrie, ehuru arbetsföre personer i sagde Fögderier, Mankön 11,859. Dito Qvinkön 12,490. I Umeå Stad, Mankön 295. Dito Qvinkön 346. an* — 541 • 24,990. I Lappmarken, hvarest mantalsskrifning icke förrättas, utgör Mansoch Ovinspersonernas antal af Svenska Nationen 8,921. Dito Lappar 1,054. Vid 1837 års slut uppgick folkmängden till femtioett tusende tvåhundrade femtiosex och har således under fem år ökats med fyra tusende etthundrade fyratio personer, hvilket hufvudsakligen är en följd af vaccinationen, sorn bedrifvits med framgång, samt den lyckan att härjande sjukdomar ej inträffat. Folket inom kustlandet, som, hvad upplysning och bildning beträffar, väl icke undergått någon märkbar förändring, men dock fortfarande tål 5 jemförelse med alla andra Rikets Provincer, är i allmänhet härdadt, sedligt, arbetsamt och anständigt, med särdeles fallenhet för slöjder och hvarjehanda handtverk, deruti en del förvärfvat sig utmärkt skicklighet, utan någon särskild handledning. Förhållandet roed Fjelltraktens och den egentligen jordbrukande Lappmarksallmogen, härstammande från nedra Landet, är nära enahanda, ehuru den i åtskilliga fall kan äga mindre upplysning. Bildningen hos Lapparne, hvilka nästan utan undantag förstå och tala Svenska språket, är i betydligt tilltagande.
Till påföljd, som sist sagd är, skall ock dömas, dä någon pröfvas skyldig till straffarbete efter 18 §. 13 Kap. Om mened. 1 g. Har nägon, emot bättre vetande, burit falskt vittnesbörd eller eljest afgifvit falsk utsaga, och det vittnesbörd eller den utsaga med laga edgång inför domstol, eller annorstädes efter domstols förordnande, bekräftat; dömes, för mened, till straffarbete från och med tvä tili och med sex år. 2 g. Har någon genom mened bidragit dertill, att den, som oskyldig är, blifvit fälld till slratf, det han till fullo eller till någon del undergått; vare ock menedaren förfallen till straff efter 16 Kap. 3 g; och gunge, vid straffens tillämpning, som i 4 Kap. 1 g skils. 3 g. Återkallar menedare, af egen drift, falskt vittnesmål eller annan falsk utsaga, förr än annan deraf skada lidit; vare straffet för hans brott fängelse eller böter. 4 g. Förtiger den, som vittnar eller eljest på ed höres, hvad honom till upplysning i mälet veterligt är, och pröfvas han halva det of obetänksamhet gjort; straffes med böter eller fängelse i högst sex månader. 5 g. Har bekännare af lära, hvari edgång ej tillåten är, på annat, i stället för ed, vedertaget sätt, bekräftat falskt vittnesbörd eller annan falsk utsaga, eller har någon vittnat falskt inför Rätta, dä ed honom eftergifven varit; varde så ansedd, som hade han ed gått. 6 g. Den, som gjort sig förfallen till straff efter 1 eller 2 g. skall ock dömas medborgerligt förtroende för alltid förlustig. 14 Kap. Lag-Utskottets Betänkande M 35. 23 14 Kap. Om mord, dråp och annan misshandel. 1 §. Den sorn, i uppsåt att döda, med berådt mod beröfvar någon lifvet, skall, för mord, mista lif sitt eller dömas lill straffarbete på lifstid. 2 §.
— Någon vinst för medicinska undervisningen erhålles icke heller; tvärtom vållas deraf en positiv skada, ty ju flere ämnen hopas på få händer, desto ofullständigare måste undervisningen blifva i hvartdera ämnet. Vid granskning af denna åtgärd, framgår således ganska tydligt, att densamma, långt ifrån att medföra något godt för undervisning, lärjungar eller lärare, tvärtom måste inverka hämmande på den medicinska undervisningen inom landet, då densamma beröfvar det fullständigaste medicinska läroverk vi ega möjligheten, att, såsom det eljest kunnat, gagna det allmänna med samtliga sina af Staten aflönade lärare. En sådan åtgärd som den af regeringen vidtagna har icke heller blifvit af någon enda auktoritet föreslagen såsom ofvan blifvit anmäx-kt, och står i strid med Rikets Ständers förut uttalade åsigter om Karolinska institutets verksamhet och bestämmelse. Hvad regeringen i brefvet till Kongl. Sundhets-kollegium af den 26 April 1861 yttrar “om de tre nu varande medicinska läroverkens “förening till enig och ordnad samverkan" synes icke heller genom Kongl beslutet af samma dag hafva blifvit verkliggjordt, ty någon bättre samverkan kan det Motioner i Preste-Ståndet 1862. 177 väl icke kallas att medicine-kandidat blott får afläggas vid universiteterne och licentiat-examen afläggas vid hvart och ett läroverk oberoende af det andra. Det enda sambandet ligger deruti, att institutet vid sina kliniker undervisar alla till licentiat-examen, men detta “samband* har existerat de jure sedan institutets uppkomst, de facto sedan 1840. Det är förnämligast med anledning af den, som mig synes, i hög grad skadliga åtgärd, att första examen, — den theoretiska, motsvarande medicine-kandidatexamen — blifvit från institutet borttagen, som jag gjort denna framställning och det är hufvudsakligen deruti, som jag ville uppmana Rikets Ständer att söka skaffa rättelse. Man torde kanske anmärka att institutet i stället för denna förlust gjort en vinst deruti, att de af detsamma examinerade licentiater, få samma rättigheter som fakulteternes.
M:t sålunda i Nåder framställt, hafva Rikets Ständer, för sin del, ansett sig icke kunna antaga,1 att det med den Nådiga Propositionen åsyftade goda och vigtiga ändamål slår alt vinna på den väg, som sålunda blifvit föreslagen, hvadan Rikets Ständer funnit sig till Högstberörde Nådiga Proposition icke böra lemna bifall; hvilket Rikets Ständer fä i underdånighet anmäla, framhärdande &c. Stockholm den 4 Mars 1854. Uppläst och godkändi hos Ridd. och Adeln den 1 Mars 18S4. Prcste-Slåndet den 1 Borgare-Ståndet den 4 Bonde-Ståndet den 4 Rikets Ständers underdåniga. Skrifvelse, angående fördelningen emellan särskilda Embetsverk af gralifikations-anslag i stället för ljuspenningar ål e. o. tjenstemän och vaktbetjenle. (Stats-Utskottels Utlåtande, N:o 28.) S. A. K. Sedan Rikets Ständer vid sistförflutna riksmöte, jemte underdånig anmälan om sitt vidtagna beslut att, i stället för de af statsmedel till extra ordinarie tjenstemän och 22 Expeditions-Vtskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 49. vaktbetjente anordnade ljuspenningar, hvilka komme att upphöra, å Riks-Staten uppföra ett anslag af 10,000 R:dr B:ko, att användas till gratifikationer åt dylike tjenstemän och vaktbetjente vid allmänna embetsverken, med undantag af Tulloch Postverken samt Styrelsen öfver fängelser och arbetsinrättningar i Riket, och tillsvidare till ljuspenningar åt sådane tjenstemän och betjente, hvilke redan deraf kommit i åtnjutande samt fortfarande genom flit och tjenstgöring kunde anses dertill berättigade, hos E. K. M:t tillika i underdånighet anhållit, det E. K.