Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De möttes ständigt i trapporna eller på gatan, åto middag i sällskap. Truls förefann intet anmärkningsvärdt hos sin nya bekantskap, förutom det att han, ehuru halländing, envisades tala outrerad stockholmsdialekt samt sade «oui» i stället för «ja» och «naturellement» i stället för «naturligtvis». Men vännen var oanständigt nyfiken, och Truls hade på förnimmelsen, att så mycket som möjligt skulle uppsnappas till att utmyntas i noveller. Ringstedt hade intet intimare umgänge inom det nyliterära lägret; deremot spelade han rollen af en intelligensens enfant terrible i det lag af unge målareadepter, hvilket hvarje dag kl. 4, med eller utan middag, samlades i Blanchs kafé kring bordet i hörnet invid musikestraden. Truls introducerades äfven en vacker dag i detta lag af sluskiga genipojkar, hvilka – äfven om de icke mäktade höja sig till ståndpunkten af att realistiskt, enligt Gjellerup, måla «en Mandrillehanes lueröde Bag» – dock teoretisktokunnigt svuro vid en ängstumps, en väggytas och en menniskobuks heliga konstevangelium. En marseftermiddag, då Truls stod vid sitt fönster och såg luften blekna och genomlysnas till kvällning, varseblef han Ringstedt styra tvärs öfver gårdsplatsen i sällskap med en annan ung man. Ringstedt blickade upp mot hans fönster och nickade: de ärnade sig sålunda till honom. «Herr Cohn,» presenterade Ringstedt. Cohn skref dikter i idel heta färger, och den sista, som Truls läst af honom, handlade om en ung man, hvilken efter en sataniskt intensiv kärleksnatt slinker hem fram på morgonkvisten. Personen Cohn såg en smula annorlunda ut; man skulle kunna svärja på, beträffande kapitlet kvinnor, att den icke lockat någon hund bort från ugnen. Öfver hela hans kropp låg en atmosfär af den kalla fukt, som är egendomlig för män, hvilka sakna umgänge med det andra könet. Han bar byxor, hvilka släppte ungefär midt på stöfvelskaften; men till gengäld var den blankslitna bonjouren så mycket längre, nådde godt och väl till knäna samt bars skeft, som om egaren brukade bara ett byxhängsle.
Vi vilja nu återvända ett stycke öfver Bymarken, för att komma till Jönköpings regementes öfversteboställe, vid sidan om Dunkehallar, det täcka, trefliga, af löfskog inneslutna Granbeck, med utsigt tvertöfver Vettern åt höjderna mellan Jönköping och Grenna, der, som en perla i landskapet, det gästfria Rosenlunds hvita byggnad skiner mellan stammarna af de långa rader höga, raka, löfrika träd, som skaparen af detta sköna gods, framlidne friherre Gustaf Mauritz Posse, i lifstiden, – en ny Nestor i både ålder och anseende – under sin mannastyrkas dagar på 80-talet, med egen hand planterat. Om pennan kunnat återgifva hvad ögat skådat och själen känner, så skulle läsaren ej ångra att hafva gjort oss sällskap på ett flyktigt besök i dessa hänryckande nejder, der menniskovilja småningom torde förändra hvad menniskokraft frambragt; men der naturen, evig i sjelfva sin omvexling, förtjusande äfven i sina nycker – om icke, kanske, just mest i dem – uti hvarje af sina uppenbarelser rest sig ett tempel, der hon – den tillbedjansvärda gudomligheten – njuter en odelad och frivillig dyrkan ”Du, som min barndom gaf din omsorg och din stämpel, Ditt minne lefver än, o, hembygd! i mitt bröst. Mitt öra längtar än till dina echos röst, Och fjerran dyrkar jag ditt skogbevuxna tempel, Der du bland klippor reser opp din bild, Gigantiskt dristig och poetiskt vild” Ja, jettestor och skaldeskön är natur-treenighetens Tabergs, Vetterns och Husqvarnas hembygd! SEXTONDE KAPITLET. Af det föregående är läsaren någorlunda hemmastadd i den ort, dit scenen nu någon kort tid förflyttas. Granbeck beboddes af öfversten vid Jönköpings regemente, den bekante general-majoren Pechlin, friherre von Lövenbach.
Landtmarskalk eller Talman håfve ej magt att utan Ståndets eller Riks-nämndens samtycke åtskilja ett plenum. 14 Konstitutions-Vt&iwttel* Memorial, N:o 7. § 40 (§ 47 R. O.) Uti plena föredragas ärendena i den ordning, de inkommit\ så framt ej Stån - det eller Riks-nämnden derom annorlunda förordna; börande Landtmarskalken och i närvaro utaf en af hvarje Stånd och fyra af Riks-nämnden utsedde ledamöter, helst sådane, som vid någon föregående riksdag riksdagsmän varit, samt med biträde af Ståndens och Riks-nämndens sekreterare, dagen förut i serskildt runi å Riddarhuset sins emellan öfverenskomma om följande dagens föredragningsämnen, hvilka, då de skola uti Stånden behandlas, böra, så vidt möjligt är, hos dem alla samtidigt handläggas. § 41 <§ 48 R. O.) Föredragningsämnen äro dessa och inga andra: / Mvks-nämnden: 1) Konungens propositioner och skrifvelser; 2) Riksdagsmäns inom Nämnden väckta motioner och förslag; 3) Utskotts-betänkanden och förslag; 4) Ärenden, som genom protokollsutdrag från Stånden blifvit Riks-nämnden meddelade. I Stånden: 1) Nämndernas eller Ståndets enskilda Utskotts-betänkanden och förslag •, 2) Riksdagsmans inom Ståndet väckta motioner och förslag angående Ståndets enskilda angelägenheter. § 42 (§ 49 R. O.) l:o. Hvar och en allmän fråga, som i Riks-nämnden första gången förekommer, skall, så vida ej Nämnden enhälligt densamma genast till Utskott förvisar, ligga på bordet till nästa sammanträde, då sådan remiss bör ske, derest ej frågans nedläggande beslutesj dock stånde hvarje ledamot öppet att öfver samma mål sig yttra. Uppstår fråga om, eller hvart, remitteras bör; må denna fråga blott för den plenidagen kunna på bordet läggas, men j nästa plenum skall beslut ovägerligen fattas. Då betänkande från Utskott till Riks-nämnden mkommit, blifve det efter första uppläsandet liggande på bordet.
Då jag i förra plenum hade ordet, anhöll jag ali, om under diseussionens lopp några anmärkn:r skulle blifva gjorde emot betänk., mig skulle lemnäs tillfälle att dem bemöta. Anmärkn:r hafva verkligen sedan dess blifvit gjorde; men sedan jag i följd deraf bos II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, begärde ali i ämnet få yttra mig, hafva andre ledamöter af Huset upptagit och i det närmaste, om icke fullkomligt, vederlagt deni. Jag skall likväl nu anhålla, alt i några vissa afseenden få tillägga några ord, under försäkran, att jag anser R. o. Ad:s lid vara alltför dyrbar, för att jag skulle vilja upptaga den med omsägningar af hvad som redan är i ämnet sagdt. Innan jag ingår i sjelfva frågan, ber jag likväl alt få bemöta en anmärkn., som Hr von Hartmansdorff framställt i Lördagens plenum, i anledning af ett af mig vid samma tillfälle fäldt yttrande. Hr von Hartmansdorff ansåg, alt jag begick en inconseqvcns deruti, att jag vädjade till R. o. Ad:s conseqvens i denna fråga, emedan, såsom Hr von Hartmansdorff förmodade, jag, i händelse R. o. Adis beslut i ämnet skulle leda till afslag, icke skulle vara lika conseqvent vid en påföljande riksdag. Jag svarar derå, att jag icke anser mig behöfva i detta hänseende tvista med Hr von Hartmansdorff; ty jag tror, alt en hvar, särdeles en uti lagstiftningsärenden 212 Den 2S A |> r i 1. rådplägande församling, bör icke ytlra en åsigt, med mindre den är på goda skäl grundad, och är den det, så måsle den lagstiftande församlingen vidhålla sin åsigt, intilldess att dessa skäl blifva genom andre, som äro bättre, vederlagde. Alt likväl Hr von Hartmansdorff icke har några skäl af den goda beskaffenhet, att de kunna vederlägga R. St:s i detta ämne redan uttalade åsigt, tror jag mig kunna sluta deraf, att Hr von Hartmansdorff tillkännagifvit alt lian söker erfarenhet i ämnet och lill den ändan önskar att fä frågan uppskjuten.
S, D. Då nu ånyo föredrogs Stats-Ulskottets, den 21 dennes, på bordet lagde memorial N:o 371, med förslag till voterings-proposition, i anledning af Riks-Ståndens vid afgörande! af Utlåtandet N:o 345 fattade skri jagtiga beslut, i fråga om löne-anslaget för Carolinska Medico-chirurgiska Institutet, blef den föreslagna voterings-propositionen af Ridderskapet och Adeln godkänd. S. D. Återremitterades Expeditions-Utskottets, den 18 och 21 dennes, på bordet lagde förslag N:o 141 till Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse lill Kongl. Maj:t, angående ändring uti mantals-penningarnes beräknande, tilli - Trot. TJtdr. d. o3 Nov. 1840. 8(i lia med Utskottels i ämnet afgifna memorial N:o 14, på grund deraf, att den fråga, som uti förslaget blifvit åberopad såsom skäl för ifrågavarande förändring, ellenora den ålder, vid hvilken erläggandet af den personliga skyddsafgiften skall vidtaga, ännu icke blifvit af Riksens Ständer slutligen afgjord. S. D. Återremitterades Expeditions-Utskottets, den 18 och 21 dennes, på bordet lagde förslag N:o 148 till Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse till Kongl. Majit, i fråga om närings-friheten. Från Högvörd. Preste-Ståndet. S. D. e. m.
" N;o 173. wa -754 Den 18 Augusti. iva bordt, för hwilket sednare Bewillning pä det satt och under lika willkor, som om afgift af ars, wemedel i allmäihet har nedanföre stadgas, betalas bör. Bewillning för Testamente och Gäfwa erläg, ges/ enär dess belopp emottages; BärandeS behörigt intyg, att denna afgift blifwit betald, eller säkerhet derföre boö Uppbördsmannen ställd, alltid upp, wisaS, dä med Testamentseller Gafwo-Brefwet lagfareS. Gilwes Testamente eller Gäfwa med detwillkor, akt endast ärliga Räntan elier afkomsten mä beaagnas, erlägges icke dessmindre Bewillningen af Capital-Summan med Sex procent. 2 Mom. Af alla Arfwemedel, ware sig i Lös eller Fast Egendom, Capital eller Fordringar, som tillfalla andra än Arfwingar i rätt uppoch nedstigande Led, eller Syskon och deras Barn, bör utaf arfs-beloppet erläggas Tre för Hundrade! i Bewillning. En lika afgift äger jemwäl ruin för Fidei-Commitz, som i arf tillfaller fjermare än nyssnämnde Skyldeman; Men för efterlefwande Malas giftorätt i Bo betalas icke någon Vewftming efter denna Artikel. g Mom. För de Fidei-Commiss, som hädanefter stiftas, ware sig till förinohn för närmare eller fjermare Slägtinge eller ossvld person, stall Bewillning utgöras till Tio procent af det warde Örtens Taxen osmän dera utsätta; Och ma icke FideiComnnss B efwet i Domstolens Protokoll insöras, innan genom behörigt intyg är styrkt, att afgiften blifwit tili fullo betald, elier säkerhet derföre hos Uppbördsmannen stald. Wärdet af al! Fast Egendom, af hwilkcn afgift efter denna §. u gär, bestämmes ester den sednast kill Bewillning skedde uppskattning. Art. lii.
Förb. Fprb. 1855 Förb. 18561 1857/1 tt 75 öre 1 tt 6 öre i tt 6 öre 1 ti 2; 25 1 tt 2: 25 1 tt 2: 25 1 tt 2: 25 1 ti 2: 25 1 tt 2: 25 i ti 2: 25 J, 1 tt 1: 50 J i ti 1: 50 1 ti 1: 50 i ti 1: 50 2) 2) 2) | 1 tt 1 R:dr i ti 1 R:dr 1 tt 1 R:dr i ti 1 R:dr i ti 75 öre 2) ä) 9)1 ti 1: 50 9)i ti 1: 50 9)i ti 1: 50 9)i ti 1: 50 i ti 1: 121 2) 2) 1 U 1: 871 i a 1; 871 i tt 1: 871 i ti 1: 871 i a 1: 121 2) 2) e) Denna tullsats gällde äfven för ”genom fasonering till förkläden utmärkta tyg”. ’) För Tyll af 41 fots bredd; Tyll i remsor kostade 3 R:dr per skålpund i tull. 8) Tullsatsen förhöjdes i proportionerlig! förhållande till den större bredden. 9) Äfven för ”Tricot”. ’°) Utom ”Madras”, som var tillåten till införsel mot 15 %. XL Väfnader: Bomulls-, alngods: hvita: andra slag, ej specificerade: genom väfnadssättet släta inkommande direkte från Ostindien . oblekta och ofärgade blekta . felb plys filtar parkum. halflinon musslin nettelduk dimity och batist tyll korderoy och kordet sammet eller manchester satin och jean sticktyg eller piqué andra slag, ej specificerade: genom väfnadssättet fasonerade., genom väfnadssättet släta, tryckta eller pressade: felb plys filtar parkum halflinon. musslin .. Fr. o. m. 1825 t. d. Va 1826. Tullsats.
Hr Aminoff, Joh. Fredr.: En värd talare har yttrat sin missbelåtenhet deröfver, att edgång göres af taxeringsman vid hvarje gång Komitéen första gången sammanträder, och att denna edgång bör afskaffas. Edgången göres icke annorlunda än efter hvarje Riksdag, då ny Bevillms-Förordn. kommer att tillämpäs, och hvar och en taxeringsman är då skyldig, att denna edgång aflägga, om han ock förut varit ledamot af någon TaxeringsKomité eller icke. Hvad åter beträffar edgångens afskaffande, så anser jag dess bibehållande i hög grad behöflig, och det af många skäl, synnerligen genom den makt, som är lagd i taxeringsmännens hand, att utan den beskattades hörande ålägga honom utgifter till Staten, efter hvilkas bestämmande rätt många andra utgifter också bero. Tager man bort edgången för taxeringsman, så kan den också borttagas vid många andra tillfällen, och jag tror, att liden icke ännu är kommen, då hedersoch rättskänslan är den ensamt talande. Gr. Sparre: Jag ber R. o. Ad. om ursäkt, att jag ännu säger några ord, men jag anser denna fråga så vigtig, att jag icke kan underlåta att besvara några anmärkmr, som här blifvit gjorda. Först ber jag att få tillägga till den vederläggning den siste värde talaren gjort af Hr Printzenskölds anmärkn., att man vid Taxerings-Komitéen nödgas aflägga flera eder, då man deruti flere gånger deltagit, att 122:dra §:n i Bevillms-F^örordmn innehåller: ”Ordf:de, med rösträttighet, och ledamöter, så i Taxeringssorn Pröfnings-Komilé, skola, då de första gången inträda i utöfning af någondera af dessa befattningar, aflägga följande ed.” Således är till förekommande af den olägenhet Hr Printzensköld påpekat en förändring i denna § vidtagen. Det synes mig, att, innan man gör anmärkn. emot ett Utsk:s Betänk., man åtminstone bör hafva sett detta Betänk.
M:s disposition 30,000 rdr såsom reservationsanslag, att användas etc.», och Utskd har således endast kunnat upptaga detta belopp, enär inga antydningar i sjelfva beslutet finnas, om anslaget skall utgå årligen och de öfverblifvande medlen reserveras från år till år, eller om det endast skall utgå för en gång och medlen reserveras till nästa statsregleringperiod. Jag måste erkänna att tvifvel härom kan uppstå, men då sådant skett, har Exped.- Utsk:t varit nödsakadt att taga till utgångspunkt R. St:rs beslut och de deri begagnade ordalag. Gr. Cronstedt har uppställt en jemförelse med ett annat beslut af R. St:r, hvarigenom anvisades ett anslag af 11,000 rdr till löneförhöjning åt extra provincialläkarne. Jag vill dock fästa uppmärksamheten på en betydlig skillnad, som förefinnes mellan dessa båda fall. Angående provincialläkarne hafva R. St:r icke blott beslutat ett reservationsanslag, utan ordalydelsen af sjelfva beslutet är: »Vinner nej, hafva R. St:r beslutat att åt hvarje extra provincialläkare, som icke innehar annan tjenst, bevilja 500 rdrs lönetillökning, och att för detta ändamål ställa till K. M:s disposistion ett reservationsanslag af 11,000 rdr.» Hvarhelst nu detta anslag upptages, står det dock alltid fast, att R. St:r beviljat lönetillökning åt extra provincialläkarne, och som dessa äro till antalet 25, hvaraf 3 skulle vara så väl lönta, att någon tillökning för dem icke vore behöflig, har man approximativt beräknat anslagssumman till 11,000 rdr, eller 500 rdr till hvar och en af de återstående 22 extra provincialläkarne, Om nu Exped.-Utsk:t äfven i detta fall uppfört de 11,000 rdr:na på extra-ordinarie stat, hade deraf icke någon förändring blifvit följden, emedan en lönetillökning af 500 rdr likväl - Den 20 November.
Län : för omläggningar och förbättringar å en del af Kalfstig svägen mellan Delsbo och Jerfsö kyrkor » 2,814: — Inom Wester-Norrlands Län: för väg-omläggning förbi Paraoch Strinna-backarne, på norra sidan af Ångermanna-elfven . » 4,300: — för väg-omläggningar mellan Graninge och Forsse bruk, på vägen från Sollefteå till Östersund » 4,000: — Inom Jemtlands Län: för väg-omläggning i Forss socken, mellan Byns gästgifvaregård och lånegränsen » 3,933: 16. för omläggning af vägen mellan Krångede och Byns gästgifvar egårdar » 2,066: 32. Bih. till R, St. Prot. 1836 & 1837. i Samt. 1 Afd. U Häft. 2 10 Slals-Ulskoltels Utlåtande Jtä 59. Sammanlagda beloppet af de, efter sednaste riksdag, utaf Kongl. Maj:t beviljade anslag för väg-förbättringseller vägomläggnings-arbelen, utgjorde, enligt derom, före innevarande års början, af Full maji tige emottagne Kongl. Bref R:dr B:ko 391,361: 32. hvaraf dessförinnan från Riksgälds-kontoret i föreskrifven ordning utbetalts » » 197,782: 32. 12:o. Angående den för strömrensningar samt smärre hamnoch brobyggnader vid sednaste riksdags slats-reglering afsedda summa.
Utskottet, som delar Motionairens mening om beli ofvet af någon närmare föreskrift i detta ämne, än ofvanberörde lagrum innefattar, der orden lyda: ”Then förmynderskap väl oeh troliga förestått, njute then lön och vedergällning, som Rätten prof var skälig, utan han sig annorlunda nöja låter,” men deremot icke godkänner de gradationer, Motionairen uppgjort; får, i öfverensstämmelse med hvad Lag-Comite'ens förslag till Civil-Lag, i5 Cap. 19 §. Ärfda-Balken, innehåller, samt uppå de af Comiteen derföre anförde grunder, nemligen, att då den möda, som åtföljer förmyndare-befattningar, alltid måste vara af skiljaktig beskaffenhet, och man således ej kunde sätta någon oyilkorligt gällande måttstock för det arfvode, förmyn - Lag-Vtdottets Bet, N:o 76. 23 dare må njuta, lagen endast borde antyda en beräkningsgrund, som i vanliga fall ansetts lämplig, och som för det närvarande i allmänhet följdes, den nemligen, att på den omyndiges årliga inkomster afskrifva sjettedelen såsom förmyndare-arfvode, samt i öfrigt åt Domaren öfverlemna, att, efter emständigheternes föranledande, bestämma arfvodet, högre eller lägre, då tvist derom uppstår, eller att frånkänna förmyndaren all rätt till arfvode, om han pröfvades hafva sin myndlings egendom oredligen förvaltat; härmedelst vördsamligen tillstyrka , att, med upphäfvande af sista Mom. 5 $. 9.3 Cap. Arfda-Balken, i stället måtte stadgas, som följer: Förmyndare ege räti till arfvode för sin möda; dock liiå det arfvode i allmänhet ej högre tagas, än till sjettedelen af den omyndiges årliga räntor och inkomster.
Iagh vill sedan för ingen att vika, Förty iag finner aldrigh min lika. Gua till Adam. Adam Adam huar äst tu nu, Som gudh ähr iag bliffuin en mecktig fru. Iagh haffuer ättit aff trädzens fruct, Aff huilket som gånger all godh luckt. Thett är söött och icke surt, Iag haffuer thz både smakat och sport. Thz sade migh en i iungfru like, At vij vardom både vise och rike. Ät med migh iagh bidher tigh gerna, Smaka thenna fructzens kärna. Ty migh ähr mykyn ära loffuat, Thz tycker migh och fuluäl doga. Adam Adam om tu thz viste, Ingelunda tu thz gagnet miste. 18 Tigh sker stor glädie och mykyn visdom, O adam huad tu bliffuer tå from. Så väll vtan som innan bock, Vi vardom både vijs och klock. Adam suarade Är thz sant som tu säger migh, Tå vill iagh äta och lydha tigh. Adam sedan han hade ätitt ångrade sigh säiandhes. Nu varder oss både ångest och wee, Eua iagh mondhe oss bådhe naken se. Aui Aui huad vij haffuom illa giortt, Glömt vårs herres budordh bort. Och rört thz trä som i fridh skulle ståndit, Så illa haffue vij aff vägen gangit. Skaparen är nu oss vården vredher, Och iagh ähr vårdin honom mykyt ledher. Migh ståndher uu före en högeligh pina, Både för syndena tina och mina. Nu vet iag att han oss hädan kastar, För thessa stora och grymma lastar. O Eua Eua huadh tu giorde illa, At tu skulle migh så föruilla. Thz haffde iag aldrigh någon tidh giort, Och hade ey varit tin söta ordh. Skaparen monde oss mykyt föruara, Tå han ville från oss fara. Ach ve Ac ve huad migh är vant, Vij farom illa thz vett iagh grant.
Vid § 10 i ofvanberörde förslag erinrades om iakttagande af den rättelse, att den å sidorna 4 och 5 stadgade afgift i 4:de klassen för ”Aktörer och Aktriser, Sångare” ni. fl. utföres med 3 ll:dr 75 öre i stället för 3 R:dr 7 öre. Med afslag å Utskottets hemställan beträffande § 37, beslöt Ståndet, att 3:dje Artikeln eller §§ 37 och 38 i nu gällande Bevillnings-stadga skulle uteslutas. Utskottets å sidorna 17 och 18 i Betänkandet förekommande yttrande i anledning af Doktor Säves motion, att egandet af hundar måtte åläggas bevillning, återremitterades. Det af Utskottet föreslagna nya moment under § 45, innehållande stadgande att studenter skola mantalsskrifvas vid det universitet, der de idka studier, alslogs. Med ändring af Utskottets, med afseende på §§ 67, 71 och 109, å sidan 22 af Betänkandet framställda skrifvelse-förslag, beslöt Ståndet, för sin del, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj.t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t mätte täckas, antingen genom en för sådant ändamål nedsatt Kommitté eller pä sätt eljest kan finnas lämpligt, låta verkställa en utredning af de förhållanden, som ligga lill grund för de under namn af allmän bevillning utgående skattebidrags fördelning och belopp, med ledning hvaraf Rikets näst sammanträdande Ständer må blifva i tillfälle att bestämma den bevillning, som skäligen kan anses böra för framtiden utgå; hvarjemte Ståndet återremitterade ofvanberörde §§ 67, 71 och 109, så vidt de afse den Bevillnings-förordningen bifogade s. k. minimi-tarif öfver värdet af hemman, hvilken minimi-tarif, äfvensom dermed sammanhang egande § 49 uti nu gällande Bevill nings-stadga, jemväl återremitterades. §§ 72 och 73 återremitterades. Med ogillande af Utskottets yttrande vid § 80, beslöt
Om förhållandet är sådant, hvilket jag likväl ej af det förevar, betänk, kan finna, så är jag af samma tanke som Hr Cederschjöld, att 4 Stånds sammanstämmande beslut finnes i afseende på antagandet af de 2:ne första mottlin af Constit.Utsk:s förslag. I sådant fall anser jag 23 H. 29 Dea 19 Maj. Exped.Utsk. hafva haft alldeles orätt i den förklaring, som medelst dess förevar, niemor. blifvit afgifven, och att Utsk. bestämdt bort upptaga till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, hvad Constit.Utsk. i de oftanämnda 2:ne första mom:n föreslagit, hvaremot ali fråga om det 3:dje mom. måste förfalla, emedan derom ej blifvit beslutadt på sätt grundlagen föreskrifver. Visserligen medger jag, att hela behandlingssättet varit oformligt, enär den skiljaktiga lankan hort hänskjutas till förstärkt Constit.Utsk.; men då detta icke skett, och man frångått den ide' att sålunda afgöra skiljaktigheten i afseende på det sista morn., återstår blott att i riksd.beslutet intaga de 2:ne första af alla Stånden bifallna moina, och måste det tredje, som angår juryns alskaffande, förfalla. Jag (inner således allt skäl att återremittera förevar, betänk., helst jag ej på något ställe i grundlagen finnér förbjudet att till Exped.Utsk. återremittera ett förslag, som icke innefattar tillstyrkande till något beslut, utan endast förslag tili skrifvelse om ett förut fattndt beslut. En sådan skrifvelse måste instämma med de fattade besluten, och att den derföre mäste återremitteras, tills den blifver riktig, faller af sig sjelf. Derom beliöfves icke något stadgande i grundlagen, och det vore högst oformligt, om ett grundlagsbud skulle betaga RiksSt:n rättigheten att rätta ett misstag af deras Exped.Utsk. Hr von Hartmansdorff: