Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den som bifaller Utskottets af tre Stånd gillade förslag, att Vax, alla slag, skall vid införsel vara tullfritt, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer, enligt Bonde-ståndets beslut, denna artikel att beläggas med införselstull af 40 öre skålpundet. 4 44 B eril Inings-U tskottets Memorial JW 27. Väfnader. Band. För Väfnader: Helsiden-, Felb och Plys, hafva Ridderskapet och Adeln, Presleoch Borgare-stånden, i enlighet med Utskottets förslag, bestämt införselsafgiften till 1 R:dr 50 öre skålpundet, men Bonde-ståndet har fastställt denna afgift till 2 R:dr. Såvida Bonde-ståndet icke skulle vilja instämma med de öfriga Stånden om godkännande af Utskottets förslag i detta hänseende, måste följande omröstning anställas: 75:o. Den som vill att, på sätt Utskottet föreslagit och tre Stånd beslutat, införselsafgiften å Väfnader: Helsiden-, Felb och Plys, bestämmes till 1 R:dr 50 öre skålpundet, röstar Ja; Den det ej vill, röstar V Nej; Vinner Nej, kommer, enligt Bonde-ståndets beslut, denna afgift att utgå med 2 R:dr skålpundet. Den af Utskottet för Helsiden-väfnader: »andra slag, Guldoch silfvertyg derunder inbegripne,» föreslagne införselsafgift af 6 R:dr skålpundet, har af samtlige Riks-stånden blifvit antagen att gälla från 1860 års början, men för de föregående åren har denna afgift blifvit af Ridderskapet och Adeln bestämd till 7 R:dr 50 öre år 1858 och 6 R:dr 75 öre år 1859 och af Preste-, Borgareoch Bonde-stånden till 7
Yid 21 punkten har Utskottet först ingått i undersökning, huruvida Rikets Ständer ansett Cassa-Creditiv kunna beviljas åt så väl enskilde personer, som alla de föreningar Utskottet uppgifvit; och finner det vara genom 3:ne Riks-Stånds sammanstämmande beslut afgjordt, alt Cassa-Creditiv må af Banco-Styrelsen kunna beviljas, dels åt Associationer, som på större handelsplatser kunna sig bilda, för att, medelst upplag och belåning af Svensk spanmål, underlätta och befordra exporten deraf genom spanmålens vårdande och beredande till afsättlig handelsvara, sedan dylika Associationer visat, att de erhållit af Kongl. Maj:t i Nåder faståtällde Reglementen, samt åt sådane Privat-Banker, som i större scala vilja sig befatta med belåning af Svensk spanmål; dels åt de Hypolheks-Föreningar, som kunna uppstå och hvilkas Reglementen blifvit af Kongl. Maj:t i Nåder gillade. Hå 2:ne Stånd, nemi. Ilögvördige Preste-Ståndet och Hederv. BondeSlåndet bifallit Utskottets förslag, att creditivrältigheten äfven må utsträckas till Privat-Banker i allmänhet, andre Bolag och enskilde personer; får Utskottet inbjuda så väl Höglofl. Ridderskapet och Adeln som Vällofl. Borgare-Ståndet, att med förstnämnde 2:ne Riksstånd härom sig förena. Banco-Utskottcts Memorial N.o 3o. i3 Antages ej denna inbjudning, kommer omröstning i förstärkt Utskott att ega rum öfver följande proposition:
[1873] U ne jeune demoiselle suédoise ayant voyagé ä Fetranger pendant plutieurs années et cmi parle couramment francais, allemand et anglais, s ' offre pendant les mois d ' été comme compagne de voyage ou interpréte. S ' adresser ä » X », Rédaction de Idun. [1833] P lats som guvernant under sommarmånaderna önskas af elev vid Kgl. högre lärarinneseminarium. Svar torde sändas till » M — s », Handtverkaregatan 40, 1 tr., Stockholm. [1898J E n flicka af god familj, 25 år gammal, som är huslig, allvarsam och musikalisk, önskar sig plats i fam. i Stockholm, som sällskap och biträde vid hvarjehanda inom hemmet förekommande göromål. På lön fästes mindre afseende än på ett vänl. o. godt bemöt, samt anseende som medl. af fam. Svar till » A. 1890 », Iduns byrå. [1894] Plats såsom sällskap, värdinna och, om barn finnas, såsom deras vårdarinna sökes af ett medelålders, ogift fruntimmer med god uppfostran. Inga löneanspråk, endast ett vänligt hem och nyttig verksamhet vinnes. Svar till » N:r 3 », Karlskrona, p. r., eller Fredrika Bremer-Förbundets byrå, Sthlm. Såsom värdinna och för att öfvervaka ett hushåll önskas till den 15 maj ett bildadt, angenämt och framför allt i hushållet sparsamt fruntimmer. Moderlig, noggrann omvårdnad önskas för en l / * år gammal gosse. Svar åtföljdt af referenser jämte fotografi torde före den 30 d:s insändas till S. Gumselii Annonsbyrå, märkt » Ung Enkling ». (G. En examinerad lärarinna, bosatt i Stockholm, med färdighet i franska språkets talande och musik, kan till instundande höst som lärarinna för en elev erhålla plats.
Skälet till detta förhållande är, alt en vål ordnad spannemålshandel ej finnes och kan ej finnas, så långe ingen bestämd tull för varans import år gifven. Ofverskottet af en rikare skörd kan ej med någon säkerhet förvaras af upplåggaren och försvinner derföre innan mindre ymniga års behof påtränga. Der ingen säker och vål ställd spannemålsliandel finnes, finnes också ingen regulator hvarken för spanneinålstillgångar eller priser. Derföre händer också, hvad som under förflutna åren inträffat, att, då landlmannens afsåttningsbekymmer inställa sig den ena dagen och i bredd dermed ropet om öfverproduktion och fallande priser, följa straxt derpå oerhördt höga priser, hunger och nöd. Ett nytt tidskifte för Skånska landthushållningen synes påbörja genom det allvar, hvarmed en del större Possesionater fästa sig vid sin landthushållning. Stora reformer vidtagas på en del större egendomar. Sjelfbruknings-systemet i stort börjar uttränga arrende(affermerings-) och det så kallade hofveri-systemet. Det sednares olämplighet år af de flesta tänkande insedd; men huruvida öfvergången till sjelfbrukning, i den skala fråga nu år, eger företräde framför aflermering, sysselsätter ännu olika opinioner. Fram - 17 Framtiden kommer att upplösa problemet. Det allmänna har dock harvid ett stort\ intresse alt bevaka, nämligen att arbetskrafterna, på så stora sjelfbrukningsgårdar, sorn man börjar organisera, anskaffas och underhållas på ett sått, att de slutligen ej ån ytterligare öka de rörliga massor af hushåll och lösa dagsverks-familjer, som redan gifva bekymmer åt fattigvård, korrektions-inråltningar och den allmänna säkerheten. Emedlertid bör, så vida nu nämnde vilkor iakttagas, denna verksamhet ibland de större jordegarne i agronomiskt hänseende och i samma mån den framgår på rationella grunder, medföra nytta för landtbruket och, såsom exempel, göra i detta afseende god verkan äfven ibland mindre jordbrukare. I allmänhet behöfva dessa föresyn, ty någon egen forskningsifver ibland allmogen förmårkes ej i denna riktning.
Discussionen är egentligen nu öppnad om första §, och jag inskränker mig således lill alt förklara, att jag qvarblifver vid min första mening, att privatbankerna böra bibehålla sin nuvarande form, men alt jag såsom den sista utvägen skulle vara böjd att instämma i Frih. Raabs förslag. Gr. Sparre, Erik: Genom R. o. Adis val hedrad med förtroendet att såsom ledamot af förstärkt BancoUtsk. möjligen komma att handlägga detta ärende, har jag ansett mig berättigad, möjligen pligtig, alt yttra min åsigt, på del att, i händelse denna åsigt skulle blifva vederlagd, jag må komma i tillfälle att modifiera densamma. Jag erkänner då, alt jag är så fullkomligt förekommen af Hr Nordenanckar, att jag föga har att tillägga. Jag har, såväl på detta rum, sorn tillförene, under de enskilda öfverläggningar, som hållits öfver dessa ämnen, hört häftiga utfall emot privatbankerna. I samma mån som dessa utfall varit häftiga, har jag tyckt mig finna, att de innehållit föga eller inga skäl. Jag vill icke fästa mig vid hvad man yttrat och lill en del medgifvit, alt skälet, hvarföre man nu icke vill bibehålla privatbankerna, vore missundsamhet eller afund. Jag älskar tro, att det icke kan vara fallet. Men man bar sagt, att dessa banker menligt inverkat på allmänna rörelsen, i det de stundom utvidgat, stundom indragit sin utlåning, och derigenom salt lånesökande i bryderi. Sä vidt jag känner, är deuna anmärkning icke rätt grundad. Deras sedelemission var, efter de upplysningar jag erhållit, störst är 1841, och utgjorde då omkring 7,100,000 r:dr. Den har i år varit omkring 6j millioner, och deras cassör hafva alltid utgjort omkring en tredjedel af detta belopp i riksmynt. Således har skillnaden icke varit sä betydlig, att den kan i någon större män menligt hafva inverkat på den allmänna rörelsen. Att hvarje bank, som icke är begränsad af sådana reglcmentariska föreskrifter, som vår Riksbank, måste indraga sin rörelse i följd af financiella kriser, ligger i sakens natur och hvarken kan eller bör undvikas.
Maj. ra levereras eller med penningar, efter Marke-’ gången, lösas, alldeles på sätt som angående Tionde-och Afrads-Spannenjälen är föreskrifvet, hvaremot alla de mindre persedlarne, och i synnerhet de som antingen icke utan svårighet kunna få inköpas, eller endast i brutna stycketal utgå, skulle alltid af Rentegifvaren ovilkorligen lösas efter det i Markegångs-Taxan faststäldta värde, utan rättighet för Rentetngaren att dessa persedlar in natura utfordra; och för att bringa den, i afseende på bestämmandet af skillnaden emellan hufvudrentan och smärre persedlar pund. gängliga urskiljning i verkställighet, synes den Författning lämpeligast böra vidtagas, att, vid nästa Marbegångs-Taxering, Herrar Dandshöfdingarne tillkalla så många Rentetagare ^1 ler Rentegifvare, att de, så vidt sig göra later, utgöra ett lika anral med Taxeringsmännen och, tillsammans med dem, komma att till hälften bestå af Rentegifvare och Rentetagare; hvarefter alla dessa Deputerade, under Dandshöfdingens Ordförande, böra företaga sig, att föreslå så väl skillnaden emellan ifrågavarande Rentepersedlar, som ock huruvida och på hvad sätt någon förvandling af de smärre persedlarne skulle kunna träffas, hvilket alltsammans sedermera, jemte det dervid hållna Protocoil, borde till Kongl. Majäs Nådiga pröfning och afgörande insändas; och lärer, sedön Kongl.
I fråga åter om Biskopens skyldigheter såsom Ephorus, ålåge honom blott (§ 81) att tillse det. de under hans uppsigt varande undervisningsverk motsvarade ändamålet och noga fullgjorde sine åligganden, utan att något rörande sättet alt utöfva denna tillsyn funnes närmare föreskrilvet, än att Biskopen borde "så ofta hans tid tilläte" öfvervara examina inom läroverken; och vore detta allt så mycket äfventyrligare, som Biskoparne, väl för brott mot den borgerliga lagen, men icke för ernbelsfel, vare sig genom grof uraktlåtenhet eller genom egenmäktigt tilltag kunde af någon myndighet åtalas eller dragas till ansvar, enär de genom sin ställning vore, ulan någon förman eller auktoritet öfver sig, ett slags satraper af andeliga ståndet, oberoende af både regering och folk; varande af motionären föreslaget, att Rikets Ständer mätte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om tillsättande af en kommitté utaf sakkunnige män, nämnde utur olika samhällsklasser, för att taga frågan om elementarläroverkens organisation i nytt skärskådande särskildt med afseende å skolornas styrelse, under uttryckande af den åsigten, att äfven lekmän, vare sig utsedda af kommunerna eller af de skolorna besökande lärjungarnes föräldrar, böra fä deltaga i nämnde styrelse, äfvensom att Biskoparnes uteslutande makt öfver läroverken i de flesta fall och öfvervägande rösträtt vid läraresysslors tillsättande emellertid måtte genast upphöra, så att de i detta afseende ställas i lika förhållande till de öfriga ledamöterna, som Presidenter i Rikets Hof-rätter till ledamöter derstädes; och har Herr Hjerta, under diskussionen i frågan, särskildt yrkat, att, med ändring af 98 i § Skol-stadgan, Rektor vid högre elementar-läroverk måtte hädanefter tillsättas i samma ordning som hittills. 20 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o HG. 6:0
”Aha”, tänkte hon, hell förundrad öfver att hon ej förr insett detta, ”aha, grefven lär väl just valt den här platsen för att ej sjelf bli sedd, i händelse någon af den andryga familjen är närvarande. I denna slutsats styrktes hon än mer derigenom att grefven icke alls visade någon benägenhet att titta utåt salongen. Blenda teg, försänkt i åskådande. Hennes lifliga själ upptog det ena intrycket efter det andra, men af fruktan att göra sig löjlig, ifall hon gåfve luft åt alla dessa olika intryck, lade hon band på sina känslor: hon hade ännu Henriette och aftonen på Gauthiers representation i minnet. ”Om blotta teatersalongen och åskådarna så fullkomligt underhålla er, min lilla kusin, är det väl föga hopp att få ett enda ord af era läppar, sedan ridåen gått upp!” Blendas riddare yttrade detta med en liten släng af misslynthet. Hon vände sig om och gaf honom ett småleende, mycket behagligt, det är sant, men endast flyktigt, ty i detta ögonblick började orkestern att låta höra uvertyren, och nu gick Blendas själ in i hennes öron. Hon tillslöt ögonen för att bättre kunna höra. En skakning genombäfvade hvarje fiber. Man gaf denna afton Preciosa, och kusin Jean skulle tio gånger kunnat ha gått ifrån sitt hjertas dam utan att hon märkt det, så bortryckt, så hänförd var hon. Men han märkte deremot att hon kunde vara lycklig utan honom, och det fastän hon visste att han följande dagen skulle resa ifrån henne för lång tid. Denna tanke, som likt ett kallt stål trängde genom hans hjerta, uppjagade ett moln på hans panna. För honom var skådespelet ingenting – han hade hört och sett det otaliga gånger och var blott intresserad af att se de intryck, som afspeglade sig på hans unga älskarinnas sköna ansigte. Och detta ansigte var så strålande, så inspireradt och uttryckte ett så innerligt med-lif i allt hvad som tilldrog sig mellan de handlande personerna, att han, till trots för den sällhet, som hon erfor, och till trots för den sällhet, hvilken han icke sjelf kunde undgå att känna, då han fann henne så lycklig, så intagande, likväl led de grymmaste qval.
Både 1829 och i83o årens räkenskaper upptaga utgifter, i och för en Sjö-Expedition med Örlogsfartyg för år 1828, med tillsammans 186,174 R:dr 36 sk. 7 rist., men det oaktadt balaneeras de för år i83o, enligt Kongl. Instructionen, för Sjö-Expeditioner anslagne 45,000 R:dr, såsom en tillgång för framtida Expeditioner. 4:o Af i83o års Räkenskaper har funnits: att Herrar James Elmslie & T. Stooks i London, i deras räkning för år 1829, upptagit en Hrr Robert Andersson & C:e i Gibraltar Tratta, för till GeneralConsuln i Tanger, ÖfversteLieutenanten J. M. Ehrenhoff utbetalde 20,000 Piaster, till upprätthållande af Marroccanska Fredsverket. För dessa af GeneralConsuln Ehrenhoff den 24 April 1829 ifvitterade Medel har redovisning ej åtföljt Kongl. ConvoyCommissa - ( *35 ) tets öfrige Revisorerne tillställda redogörelser. Men efter underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t, genom Herr HofCancelleren, om delfåendet deraf, hafva sedermera, från Kongl. Convoy-Commissariatet, handlingar blifvit Revisorerne tillställda, af hvilka inhämtats: att, sedan hos Kongl. Maj:t GeneralConsuln
Sl:s Bank; kommande Ständerne alt ifrån StatsUtsk. med det snaraste erhålla förslag till en statsreglering, deruti intet afseende är (åstadt på den omtalade bancovinsten; och alltså blir det ett högst betydligt uppehåll, innan Ständernes beslut kominer att göra lossning på dessa medel; beroende detta i allt fall på BancoUtsk:s hastiga tillgörande och R. St:s beslut. En ledamot inom delta Stånd har trott, att penningetillgången i landet skulle mycket ökas genom utsläppande af bancovinsten, medelst densammas användande till allmänt nyttiga arbetens bedrifvande: det har dock förut blifvit ådagulagdt, alt eli sådant utsläppande på en gång af bancovinsten icke kan komma i fråga; och det är således icke på denna väg, som rörelsens behof af capitaler kommer att tillfredsställas. På dessa skäl kan jag icke för närvar, annat än lemna min röst till bifall å Ulsk:s förslag. Hr Mannerskantz: Det är blott i anledn. af Hr Bråkenhjelms sednaste yttrande, som jag anhåller alt få yttra ett par ord. Hr Bråkenhjelm säger, att den summa af 200,000 r:dr, sorn från fonden till belåning å publika papper skulle anslås till förstärkning åt allm. disconten, icke bestod af bankens influtna vinstmedel. Med just denna summa af 200,000 r:dr är det likväl, som den ordinarie fonden för belåning af publika papper blifvit ökad; och denua Deli Ocfober f. ra. 3Gj ökning äler, den grundar sig ensamt på den i en § af tnivar. baneoreglemente bancofullmäklige gifna rättighet, att, efter livad de ansägo behofvet påkalla, lill detta ändamål anvisa nial bankens influtna vinstmedel; hvaraf föijer atl dessa 200,000 r:dr, sorn nu skola dragas ifrån publika pappersbelåningsfondén, äro att rakna såsom utgående från de 3,3ii,ooo, som utgöra bancovinsten. flr vou Hartmansdorff:
Det är folket som funnit att R. St. genom deras bank icke så skött rikets penningeangelägenheter, som rikets intresse fordrade. Det är denna upptäckt, som enligt min öfvertygelse föranledt privatbankernas uppkomst. Går man tillbaka och betraktar den historiska sidan af förevar, mål, finner man alt R. St., influenserade af kapitalisternas intresse, sänkt sig till ett snörpningssystem, hvars följder landet pä längden icke vill underkasta sig. Fördenskull upprättades privatbanker, hvilka, oaktadt de baft mänga fel, likväl enligt min tanke gjort landel mycken nytta. Den und. skrifvelse som enl. förevar betänk, skulle lill K.. M. afgå liefarar åtminstone icke jag skall under sakernas nuvar. skick, på något sätt ofördelaktigt inverka på folkets önskan att få ett så stort rörelsekapital, som motsvarar produktionen. Derföre anser jag ingalunda att Frih. Palmstjerna onödigt framställt sina åsigler i ämnet, men med bifall till hvad Flsk. föreslagit, vägar jag instämma med liivon Hohenhausen. Frih. Cederström: Vördsammast får jag anhålla, att R. o. Ad. täcktes fästa en benägen uppmärksamhet vid de ordalag, Ulskm nyttjat. De äro nemi. sålunda valda, att R. St. skulle hos K. JVl. begära utarbetandet af ett ”förslag om sådana åtgärders vidtagande, hvarigenom penningerörelsen i landet pä säkrare och mera bestående grunder må kunna så ordnas, att vid de nu stadgade oktrojtidernes slut, privalbankerne, utan olägenhet för det allmänna, må kunna upphöra.” De förenade Utsk:n hafva ansett lämpligast vara, att härvid icke framlägga något förslag lill reglementariska föreskrifter, ty dä och ehuru de på uppgifne grunder tillstyrkt R. St. att framställa en önskan om privatbankernas upphörande, har det endast skett eventuellt och under den förutsättning, att K. M. vid ärendets pröfning skulle finna sådant kunna ske utan olägenhet för det allmänna.
Maj:t, enligt 89 § Regeringsformen, eger göra det afseende han för riket nyttigt finner, synes det icke skäligen kunna läggas föredraganden såsom uraktlåten embetspligt till last, att den tillsatta komitéen blifvit försedd med instruktion i den rigtning Kongl. Maj:t funnit vara den lämpligaste, så framt icke denna rigtning ledt till resultater, hvilkas skadlighet ej bort kunna förbises, utan att sådant hos föredraganden röjt bristande skicklighet, men detta har, enligt Utskottets åsigt, ingalunda varit förhållandet; att de anmärkta förändringarna i 1865 års tulltaxa, beträffande tullbehandlingen af tvänne pappersslag, finna en antaglig förklaring deruti, att maxi velat rätta ett förbiseende och en oegentlighet i 1863 års tulltaxa, hvarest uti det omedelbart efter tullsatsen å tryckt papper förekommande stadgandet, att “papper med tryckta linier skall behandlas såsom tryckpapper" påtagligen en förvexling egt rum af tryckoch tryckt papper, då papper, med tryckta linier onekligen är vida mer jemförligt med det sednare än med det förra, samt tilllägget af ordet “olimmadt" efter tryckpapper varit öfverflödigt, vare sig att det, såsom kommatexfngen antyder, afser endast tryckpapper, hvilket ej införes annorlunda än olimmadt, eller gäller papper i allmänhet, deraf de särskilda i handeln förekommande slagen i alla fall i tulltaxan uppräknas, hvadan alltså någon tullförhöjning å olimmadt papper ej uppstått, emedan det ej, såsom anmärkaren fönnenat, kan hänföras under rubriken »Papper, alla andra slag“, utan förtullas under de särskilda benämningar, som i taxan förekomma, med åsatt införseltull af högst 5 öre per skålpund; att för öfrigt dessa båda papperssorter ej såsom hand*Isartiklar äro af den betydenhet, att någon skada för riket genom förändring af tullsatserna för dem kan anses hafva uppkommit; att vidare påståendet, det tillämpningen af nu gällande tulltaxa under sistlidna år för Statsvei'ket medfört en direkt förlust af öfver en million Riksdaler, saknar giltigt skäl, enär man icke kan taga för gifvet, att varuinförseln varit oberoende af förändringarna i tullsatserna; att erfarenheten visat, det tullinkomsterna, långt ifrån att, efter den nya taxans tillämpning, understiga den beräknade summan, icke ens, på sätt Rikets sednast församlade Ständer antagit, nedgått under det belopp Kongl. Maj:t i sin nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof upptagit,
t Enligt denna beräkning, som framlades vid Fullmägtiges sammankomst den 6 December, skulle sammanlagda beloppet af alla Riksgälds-kontorets utgifter intill 1865 års slut komma att uppgå till R:dr 25,137,000, hvaremot inkomsterna under samma stid icke kunde antagas högre än till „ 11,624,600. och utvisade alltså ifrågavarande beräkning en skilnad af R:dr 13,512,400, hvarmed utgifterna öfverstego inkomsterna; dock hade af Riksgälds-kontorets utestående lånefordringar ett belopp af något öfver 2 millioner Riksdaler icke blifvit bland inkomsterna upptaget, enär det ansågs att alla dessa fordringar icke borde samtidigt till inbetalning uppsägas. Efter föredragning af denna förslagsberäkning, tillkännagafs att Grosshandlaren C. G. Cervin, uti ingifven skrift, å bankirhuset Salomon Heines i Hamburg vägnar, gjort anbud å ett temporärt lån med hufvudsakligen följande bestämmelser : l:o. Lånet skulle utgöra 8 ä 12 millioner Mark Hamb. Banko, att öfvertagas och levereras successive under första hälften af år 1865; 54 Stats-Utskottets Utlåtande J\/S 29. 2:o. Obligationerna, som borde dateras den 30 December 1864, skulle förskrifvas i Mark Hamb. Banko och Preussiska Thaler till en fix kurs af 150 Thaler för 300 Mark samt löpa med sex procents, till betalning den 30 Juni och 30 December förfallande ränta; 3:o. På lånesumman skulle medgifvas låneöfvertagaren en viss provision eller rabatt; 4:o. Såsom ersättning för bestyret med inlösning af förfallna obligationer och räntekuponer betingades ett arfvode af '/2 procent. Öfver detta anbud begärde Cervin Fullmägtiges yttrande med tillägg af de bestämmelser, dem Fullmägtige kunde vilja föreskrifva och deribland jemväl den kapitalrabatt, som för ett sådant lån kunde medgifvas. Likaledes anmäldes vid detta sammanträde dels att från Generalkonsul C. Heinemann inkommit ett skriftligt meddelande, som innehöll, att han af Schröder &
Utgående från sin första lifspunkt, liksom ur en liten stjerna, började han derföre yttra sin närvaro genom vibrerade radier, dem han böjde i ringar till likhet med himmelens kretsar, och sålunda formade en himmel i afbild, en Olymp, ämnad till rena Intelligensers boning; och vid denna Olymps tinnar och kretsgränsor fästade han en otalig mängd känsliga trådar, hvilka han utdrog till uppränning för en ätherisk väfnad, hvars mellanrymder han fyllde med tyngdbegåfvade elementer och vätskor af mera jordisk art. Så tillvägabragtes ändtligen, dels genom sjelfva det konstrika sammanslingrandet af fibrer och nerver, dels genom det helas emot jorden graviterande beskaffenhet, den dyrbara organismen af en fullbordad menniskokropps lemmar och innandömen. Alltsammans trappsteg, på hvilka den odödlige anden skulle från sin Olymp, eller från det öfverst inom sin kropp uppbyggda Naturens högsta skådetorn, stiga ned till det jordiska paradiset, för att derifrån åter till det himmelska och urbildliga paradiset uppstiga. Sådan frukt bar det vidtberömda träd, som under namnet af Lifvets Träd qvarlefver i de äldsta menniskohäfdernas hågkomst; ett namn, med rättmätigaste skäl erhållet och bibehållet. De gynnande inflytelser, under hvilka den knoppats, befordrade jemväl dess mognad: denna blef ett ömhets-föremål, i hvars omvård samtliga jordens och himmelens makter täflade; än genom framräckandet af allt, som kunde tillhjelpa och förkofra, än genom undanhållandet af allt, som kunde hindra och skada. Så skedde omsider, när mognadstiden var full, att den bärande grenen, liksom tyngd af en öfversvallande drufva, sakta nedsänkte åt marken sitt gyllne klot, till en af väntande himlavarelser omgifven blomsterbädd.