Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då jag tillstyrkte bifall till den 68 §, förutsåg jag sannerligen icke, att R. o. Ad. skulle utesluta ordet rulta ur de §§, der grunden skulle läggas för tillämpningen af 68 §. Detta afstyrkte jag och gick deruti ända derhän, att jag vågade besvära R. o. Ad. med en votering. Hvad taxeringsvärdet i städerna beträffar, får jag ånyo fästa uppmärksamheten derpå, att för städerna finues icke någon minimitariff, och att således någon annan bestämdare grund måste läggas, än hvad som skett för landlegendomar. Mitt förslag står således hvarken i strid med sjelfva saken, eller med den princip, som jag yrkat för taxering af fastigheter på landet. 46 Den 2 December. Frih. Raab: Det enda skäl Hr Printzenskjöld anfört, som kan äga någon skenbar gilltighet, är att städerna icke hafva någon minimitariff, men deremot tager jag mig friheten erinra om föreskriften i denna §, att brandförsäkringssnmman får på intet villkor understigas, och att laxeringsmänncn äga att på verkliga skäl höja husens värde utöfver denna summa. Många ledamöter ropade på propos. Hr Prin tzenskjöld: Den siste värde talaren synes hafva förgätit, att många egendomar icke äro brandförsäkrade, och att således taxeringsvärdet å alla sådana fastigheter kan af taxeringsmännen helt och hållet godtyckligt nedsättas. Hr von Schantz: Det är erkändt, alt brandförsäkringssumman ligger lill grund för taxeringen af de stadsegendomar, som äro brandförsäkrade. Hvad de öfriga beträffar, så har jag såsom ägare af fastighet i stad mig väl bekant, att icke eller de få något annat värde sig åsatt, utan tvertom jemför man dessa gårdars värde så nära som möjligt med de brandförsäkrades, och bestämmer derefter taxeringssumman. För min del ser jag derföre icke, att någon minimitabell för städerna är så särdeles behöflig; hvarföre jag tillstyrker bifall ä Utsk:s förslag. Hr von Hartmansdorff:
Från Hedervärda BondeStåndet» S. D. Föredrogs Vällofliga Borgare-Ståndets Protocolls-Utdrag, af den 18 innevarande månad, enligt hvilket, sedan Välloflige Borgare-Ståndets Ledamöter af förstärkta StatgUtskottet förklarat sig hindrade att deltaga uti Voteringarne öfver i2:te, i8:de, 35:te, 37, 38:de, 30:de och 4<5*dje Voterings-propositioneine uti Bevillnings-Utskottets Memorial, N:o 04, angående bestämmande af Tull I sådane Artiklar, för hvilka Bevillnings-Utskottet föreslagit uppbärande af Tolags afgifter ?i6 Prof. Utdrag d$n 22 januari} 1830» till Btäderne, Välloflige Borgare Ståndetj uppå derom af Herr Modin gjord framställning, beslutit att inbjuda de öfriga Riks-Stånden att förena sig med Borgare-Ståndet uti anmodan till Bevillnings-Utskottet, alt med förnyadt förslag till Tull-afgifter å de varuartiklar, hvarå Utskottet tillstyrkt Tolags upphörande, inkomma, oberoende af Städernes rätt till åtnjutande af Tolag, och således uteslu^ tande förutsättningen af denna rättighets upphörande, såsom varande en med Bevillningen ej gemenskap egande fråga, hvars reglerande på Kongl. Majlts eget Nådiga godtfinnande ankommer. I sammanhang härmed företogs jemväl förstärkta Stats-TJtskottets Memorial, N.o 871, angående Stora Sjö-Tulls-Bevillningen, jemte det bifogade, till förstärkta Stats-Utskottet inlemnade Utdrag af Välloflige Borgare-Ståndets Prolocoll, den 13 innevarande månad, med Bilagor i afseende på ofvannämnde V03 terings-propositioner:
Hrr Elektorers listor vid val af Utsk:s-ledamöler, och befunnos dertill utsedde i StatsUtskottet: efter N:o 2,156. Hr Burenstam, Fullm. Hr Björnstjerna, Johan Magnus; N:o 173. Hr Lode, Thorsten Wilhelm. Banko-Utskottet: alt inträda under den ordinarie ledamoten N:o 2,017. Hr Björnstjerna, Oscar Magnus, beviljade 3:ne veckors ledighet från och med d. 12 Sept.; N:o 2,142. Hr Liljensparre, Fullm. Ilr Tersmeden, Pehr Reinhold. Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Elektorer, att, sedan nu Hr Lode, som varit suppleant i StatsUlsk., blifvit ordinarie ledamot i samma Ulsk, utse en suppleant derstädes i st. f. Hr Lode. Föredrogs till justering och godkändes Exped.Ulsk:s under N:o 131 afgifna den 9 dennes på bordet lagda förslag lill R. St:rs underd. skrifvelse till K. M., ang:de regleringen af utgifterne under RiksStatens Sjette Hufvudtilel. Föredrogs ånyo StalsUtsk:s den 2 och 6 dennes på bordet lagda Mern. N:o 257, med förslag till jemkning, i anledn. af RiksSt:ns beslut i skatleförenklings-frågan. 318 Den 13 September f. m.
Då nu, eill. min mening, ingenting kunde vinnas genom återremiss för att Utsk. skulle uppgöra ett jemkningsförslag, som redan af Utsk. blifvit framställdt; så hemställer jag till Ilr Frih. o. Landtm, samt R. o. Ad., huruvida någon annan utväg linnes, än att skiljaktigheterne afgöras genom votering i förstärkt StatsUtsk., efter det slutligen är delta Utsk., som skall pröfva de skiljaktigheter, hvilka sannolikt i alla fall komma att qvarstå; och i händelse man antager denna fullkomligen grundlagsetiliga utväg, samt då hvarken någon anmärkn. blifvit gjord eller lärer kunna göras emot proposilionernes behörighet eller Utsk:s uppfattning af RiksSt:ns beslut, så skulle jag tro, att R. o. Ad. hade anledn, att bifalla Utsk:s redactionsförsiag. Gr. Frölich: Det synes som vissa ledamöter hade för afsigt att låta denna kinkiga fråga öfverflyttas på Exped - Utsk., och sådant måste naturligtvis sätta mig uti eli slags bekymmer, hvarföre jag anhåller att R. o. Ad. benäget täcktes pröfva denna kinkiga fråga nu, så godt först som sist, hvilket jag anser kunna lämpligen låta sig göra, derigenom att R. o. Ad. behagar bifalla den inbjudning, sorn SlatsUtsk. framställt. Egentliga orsaken hvarföre jag likväl vågar tillstyrka detta, är, alt jag förmodar, att de andra Stånden icke ansett denna inbjudning så oförnuftig, om jag rätt hörde ordet, som Frih. Cederström inom delta Stånd förklarat den vara, i hvilket fall det kunde hända, att något af dem antagit densamma, och att man således, derest R, o. Ad. gjorde likaså, derom erhöll 3 Stånds beslut samt slapp 444 Dcb i6 September e. m. de 3 voteringarna i förstärkt före, att det H. Ståndet inåtte antaga den inbjudning, hvarmed StatsUtsk. inkommit. dr Hosén bl ad:
Kongl. Maut anmäla den underdåniga önlkan, att Lagens stadganden härom till nogare efterlefnad matte befordras. Ot supra. Tx krotocollo, 6. Liltverstolpe. Utdrag af protocollet, hället hos Högloft. Ridderskapet och Adeln wid Urtima Riksdagen i Orebro den 27 Junit 1812. S D. 8öredrogs a nya och biföllos följande Stats-Ulffottets den 22 sistledne pa Bordet lagda Memorial, nemligen: i:o Angäende Riksdagmannen AndersCarlssons fran Orebro Län Memorial, om indragning af Fjecdingsmäns-Boställen. 2:0 Om erforderlige medel till en ny wägs anläggande emellan Wermland och Jemtland m.m. z:s Angående rätta förståndet af z:te puncten i Kongl. Majus Förordning af den 23 Januarik i8n, rörande förökade afgifter till Wadstena KrigsmanShus-Casia. Samt följande den 2 6ue sistledne pä Bordet lagde, nemligen: 4:0 Angäende Kongl. Majus Nådiga Proposition, rörande Ollestads sä kallade Krono, Säteri med underlydande hemman i Elfsborgs Län. 5:0 Angående befrielse för General-Majoren och Commendeuren Friherre L. F. Kaulbars frän erläggande af ränta ä ett under 1788 ars Krig, i Calmars Läns Landt-Ränteri utqwitteradt förskott af Sjuhundrade Riksdaler till Fält-Traktamente, Nationer och Portioner. 6:0 Den 27 Junir. 909 6:te Rörande hushällningen wid Strömsholms och Kungsöhrs Kungsgärdar samt Stuteri-Jnrattningen wid Strömsholm m. m. 7:0 Rörande Secrekeraren Jonas Lönngrens ansökning i afseende pä desi Wexel-skuld till Riksgälds-Contoiret. 8:0 Angäende tillökning i en del Embetsoch Tjenstemäns Lörängs/wilkor. Ot supra Lx krotocollo, 6. 8 i 1 vers tolpe-.
Skålle väl vara Herr Gösta – hade Gertrud sagt – hvad den utmärglade, hopfallna gestalten, som orörlig lutade sig mot dörren motsatt den genom hvilken Fru Wahl kom – egentligen var – skulle till och med hon hafva svårt att säga. Det var länge som Fru Wahl icke heller kunde tala eller röra sig. Slutligen gick hon bort till den olycklige och fattade hans hand – Den brände febervildt – Frun ledde sin stackars unga Vän bort till soffan, satte honom der och sig bredvid honom. Allt utan att säga ett ord. Hvad skulle hon också säga? Elin var ju död! ”Jag har många, många helsningar till Gösta”var det första Fru Wahl, med osäker stämma nästan framhviskade. Gösta svarade ej. Man kunde höra huru tänderna skallrade i hans mun. – Hans ansigte antog ett så hemskt uttryck, att Fru Wahl, förskräckt, ofrivilligt lade sin hand på hans arm och sade: ”Gösta, min goda Gösta!” Lätt stötte Gösta bort hennes hand, i det han med dof ihålig röst sade: ”Icke Er Gösta. Jag har blott varit Hennes och hon har öfvergifvit mig!” ”Nej hon är din ännu” – utropade Fru Wahl. Gösta såg på henne En vansinnig tanka att Elin måhända ännu lefde – att hon just vore hos Fru Wahl – i detta ögonblick honom nära – genomfor honom. Han flög upp – fattande Fru Wahls arm, tryckte han den krampaktigt och frågade: ”Hvar –hvar är hon?” Ack Elin var der ingenting annat än hennes efterlefvande vänners vilda sorg kunde störa henne. Fru Wahl nödgades säga det – men hur hon talade – hur hon bar sig åt – så blef Gösta småningom lugnare. – Ur hans onaturliga uppspärrade ögon droppade tårar – en och en – allt flera – slutligen gret Gösta. Hvarken förr eller se’n hade Frun sett så gråtas. Gösta var länge hos Fru Wahl. När han ville gå, bad Frun honom stadna qvar hos henne. Elin hade ju önskat det Frun sjelf önskade det så mycket. Icke i qväll kunde Gösta blifva på Stånga. Han lofvade komma igen den påföljande dagen. Nu måste han gå. Gösta var knappt utgången genom ena dörren, innan Gertrud stack in sitt torra anlete genom den andra.
Den i5 Junii f. m. ti gliet Utskotten medgifvit åt Arrendatorer, torde jag blott få erindra, att det af Konungen öfverlemnade Förslag åsyftar en ovilkorlig rösträttighet för innehafvären af jorden , men att Utskotten föreslagit en medelväg, hvilken således måhända ej är så förkastlig. Magistratspersonernes i Stockholm deltagande i val till Pastor i Storkyrkan är grundadt på urgammalt bruk, som torde blifva svårt att borttaga. Likaledes är bruket, atti fråga om 4'de profpredikanten voteringen sker per capita, gammalt, och stöder sig, om jag ej misstager mig, på en äldre författning, hvilken jag ej anser nyttigt att upphäfva, emedan jag tror det vara riktigare att en sådan fråga afgöres genom ett slags acclamation, än genom röstberäkning efter Hemmantalet. Hvad anmärkningen emot uttrycket: Andeliga Domstolar _, beträffar, så torde den ej böra föranleda till återremiss, enär den endast angår en obetydlig redactions-form. Slutligen får jag, rörande förbudet för KronoBetjente att vara tillstädes vid Prestval, påminna, att det grundar sig på äldre författningar. Jag lemnar derhän, om det medfört någon nytta; men då man så allmänt klagar öfver de missbruk, som vid Prestvalen äga rum, torde man böra besinna sig, innan man borttager de controller, som finnas. Herr Ribbing, Arwid: Då nu ej är fråga om utvidgning af Consistoriernes rätt att Den i5 Junii f. m. tillsätta Pastorer, och diseussion härom ej kan föranleda till något resultat, så tror jag att man gerna kan lemna detta ämne å sido. Beträffande valförrättningens förflyttning från Helgedag till hvardag , så förete sig skäl både root och med.
Denna motion, uti hvilken Herr Boström instämt, har Utskottet tagit i öfvervägande, men, som motionären icke uppgifvit något förslag eller några bestämda grunder för utarbetandet af en patent-lag, så, alldenstund Utskottet inhemtat, det Kongl. Maj:t redan, i Nådig Skrifvelse af den 27 Mars innevarande år, ålagt Dess och Rikets Commerce-Collegium, att utarbeta ett nytt förslag till patent-lag, och de öfverklagade olägenheter säle* Allm. Besv. och Ekotu-UIskottets Betänkande3 N:o 3y. 9 cles, ifall de egt rum, sannolikt genom Kongl. Maj:ts egen Nådiga försorg varda afhulpne, får Utskottet vördsamt hemställa till Rikets HöglofL Ständer, att Herr Brincks motion icke må till någon åtgärd föranleda. Stockholm den 1 October 1844. Ank. till Exp. Utsk. elen 3 Oct. kl. 11 f. m. Betänkande, i anledning af väckt motion, rörande Mäklare slut i afseende pä deri sä kallade leverans-handeln. Från Vällofl. Borgare-Ståndet har Utskottet genom remiss erhållit del af den motion, hvaruti Herr Schartau framställer en önskan, alt Rikets Höglofl.
5x5 men icke RiksgäldsContoiret oell att sålunda 69 § Regeringsformen vore härvid helt och hållet otillämplig, samt ändlligen att målet, antingen det betraktades såsom rörande en tillfällig utgift från Banken, eller såsom motion om försutten praescriplionstids återställande, är, i båda händelserna, af egenskap att kunna afgöras genom Tre Stånds be lut, och att, der Två Stånd stadnat emot Två, böra förfalla; Det enda behandlingssätt, som enligt dessa Ledamöters öfvertygelse, instämde med Grundlagens klara föreskrift, hvilken de trodde sig ovilkorligen förbundne att efter bokstafven tillämpa. Mot beslutet reserverade sig, på de för minoritetens mening anförda skäl, Herr Professorn Doctor Cederschjöld, Herr Professorn Doctor Forssell, Herr Professorn Doctorn Thyselius, Hetr Stats StadsMajoren Weslin, Herr Grosshandlaren Rydberg, Pierr Lagmannen Falkman och Herr CommerceRådet Egge. Ut Supra Ex Prococollo J. D. Walerius. Bihang; till R. S. Fröt. freijt Sami. 4« 514 Constitutions Utskottets Betänkanden, N;o 76. Ankom den ai November 1Ö23. Memorial till Riksens Ständer, rörande en till besvarande, i förstärkta StatsOtskottet föreslagen, af BorgareStåndet förkastad Voteringsproposition. ConstitutionsUtskottet har emottaga Vällofl. BorgareStåndets Proto'ollsutdrag för den 10 dennes, af innehåll att, ehuru respective MedStånden ej instämt i dess beslut att förkasta den i BevillningsUtskottet; Memorial N:o 49 föreslagna 7:de Voteringsproposition, i målet rörande TullBevillningen, BorgareStåndet likväl, enär 71 § Regeringsformen uttryckligen förmår att, om Tre
Vid Fullmäktiges näst derefter hållna sammankomst, eller deri 9 Februari 1855, beslöto Fullmäktige inhemta Kommissariatets utlåtande, angående bestridandet af de göromål och åligganden, som komrne att föranledas genom den förestående upplåningen samt de nya slats-obli - gationernas utgifning och bokföring, äfvensom deremot inflytande medels redovisning m. rn.; med hvilket utlåtande Kommissariatet inkom till Fullmäktiges session den 2 Mars, då detsamma bordlädes; hvarefter Fullmäktige, som ansågo sig hvarken böra eller kunna bestämma upplånings-summans belopp, innan Fullmäktige erhållit den i underdånighet begärda upplysningen om hvad under dåvarande år behöfde utbetalas utaf anslaget för stamjernbanornas anläggande, vid sina sammankomster Stals-tJlsliollels Utlåtande JU 39. den 19 och ‘21 i sistnämnde månad, afgjorde frågorna saint meddelade sina be-* slut angående obligationernas räntefot, valörer och serie-indelning samt lydelsen af både sjelfva obligationerna och dertill hörande riinte-kuponer, äfvensom angående obligalions-papperets storlek och beskaffenhet, de särskilda vattenmärken, som deruti borde anbringas, och kontrollerna vid detta pappers tillverkning. Derjemte af läto Fullmäktige skrifvelse till Banko-fullmäktige, med begäran, att föreskrifter matte meddelas, ej mindre om ofördröjligt vidtagande af de för sagde pappers tillverkning vid Tumba pappersbruk erforderliga förberedande åtgärder, än äfven om den beställda papperstillverkningens företagande så skyndsamt sig göra lät, på det alt åtminstone det till en början erforderliga papperet måtte kunna till Riksgälds-kontorel aflemuas före Maj månads slut. Vidare begärde Fullmäktige i samma skrifvelse underrättelse om föreståndaren lör Bankens sedeltryckeri vöre af sina tjenstegöromål oförhindrad alt åtaga sig och med erforderlig skyndsamhet fullgöra obli gationernas tryckning på det sätt densamma, enligt Fullmäktiges derom meddelade beslut, skulle verkställas.
Mm oinskränkta aktning för verksamma, och öswertvgelsen om min ringa kännedom uti detta wldsträkta ämne, med saknad förmäga att föreflä mig», bättre, skulle för alltid alhällit mig, ott häruti uppgifwa nägot project, allbraminit Iiideira Armeens upplösning eller förwindstning; men dä denna fräga nu är wäckt, upplyfta Ledamö er af detta wördade Ständ, insett nöowäiidigheten af Armeens ökande och organi erande pä andra grunder, lämpade esler kidehwarswet, anser sag icke olämpligt att upplySningswiö uppgiswa en calcul N:o i, som wlsar hwad ett Indelt JmameriRegemente om 1200 Man unacfäriigen kostar om äret, hwarwid jag i anseende till B-läiers Löner, närmast följt det wälgrundade Fö-siag Herr BeneralLieulenanten Baron ^cllercivuiL tilt Stais - Utskottet mgnwit öfwer Finska OchcerarneS förlorade Löner, och hwad Truppen wtdkommer ben af Herr Ofwerste Lieutnant i^öi-nlijeinL i Memorialet föreslagne afgr't för Rotsrrhet, hwilkeu jag anser wara gansta lmdrigt tilltagen. Esker denna calcul kostar 1200 Man Indelt Infanteri omkring 66,700 R:dr Banco om äret, oberäknat den Indelta Soldatens egna omkostnader under Mötes - tiden, öfwer hwad han af Rok Ridd. och Ad. pror. 5 B. häl 6Z - 682 Den n Januaris. hällaren undfär Dä man äfwen har afseende vä dist korka vfnin-slid, sä kan man med största stal pästä, akt en fädon Soldaks underhällande i fredlig tid är det mest kostsamma ost) för Landet betungande Särr.
Företogs öfverläggningen om den ifrån samtliga Iliks-Stånden till Utskottet ankomne och i sista Pleno anmälde remiss om sättet att anse och behandla den preliminärfråga, som hos Riks-Stånden uppkommit om Grundlagsförslagens hvilande eller upptagande. Herr Silverstolpe, A. G., yttrade skrifteligen: (Se ofvan sid. 808.) Herr Biskoppen Doctor Rosenstein, Herr Munck af Rosenschöld och flere begärde detta ämne å nyo på bordet, och på derom gjord proposition beslöt Utskottet, att detsamma första lediga dag skulle till afgörande företagas. Borgmästaren Herr Lagman Nensén föreslog, att Herr Silverstolpes yttrande genast skulle till trycket befordras; men Utskottet stadnade i det beslut, att dermed borde dröjas, intill dess Utskottet öfver ämnet hunnit stadga dess mening. 824 Riksdagen 1815. Bilaga C till Mern. Utdrag af Protocollet hållet i Riksens Högloft. Ständers Constitutions-Utskott den 30 Maji 1815. Herr Biskoppen Doctor Rosenstein uppläste ett så lydande dictamen. (Se ofvan sid. 814.) Med detta Herr Biskop Rosensteins yttrande förenade sig Herr Biskoppen Doctor Tingstadius. Herr Silverstolpe, A. G.: Det är mig på det högsta okärt att denna gång, och i en så vigtig fråga, finna mig i strid med en af mina intimaste vänner, Biskoppen Doctor Rosenstein, med hvilken jag så ofta och merendels varit af enstämmigt tänkesätt, och hoppas än vidare vara det. Imedlertid, ehuru jag finner honom vid detta tillfälle vara min antagonist, är jag skyldig honom den rättvisa att förklara, det jag anser hans yttrande vara med mycken skicklighet författadt. Vid ett par ställen i detta yttrande utheder jag mig likväl att få göra erinringar. Herr Biskop Rosenstein har behagat anföra exempel på åtskilliga mål, som af Riksens Ständer blifvit uppskjutne utöfver den Riksdag, då de blifvit väckte.
Om han, under 28 år, har genom myntförsämring af sin en-Riksdaler blott 18 sk. i behåll, så är sådant för - Den ao Februari i f. ra. 37 hållande alldeles riktigt, efter en beräkning sorn Hr Nordenanckar uppgjort. Naturen jeranar onaturliga förhållanden. ’' Jag vet ej på hvad grund Hr Nordenanckar anlager 4 procents ränta såsom ett naturligt förhållande. Vore hon det, så skulle hon vara lika öfver hela jordklotet, det vi alla veta, att hon icke är; och hon kan icke heller vara det, ty räntefotens höjd beror i hvarje land på den större eller mindre tillgången å capital, låntagares noggrannhet att vårda clerus credit o. s. v. Således dä räntan i Sverige vanligen är 6 procent, är lion i Holland ofta 3; att taga 4 proc. vore der att vara ockrare, här välgörare. Så länge vi ej äga något bestämdt mynt, befinna sig våra capitalister i samma osäkerhet som ockraren. Han är oviss om capitalets återfående, emedan inga andra än osäkra låntagare pläga tillita honom, och emedan han genom öfverdrifven ränta af alla behöfver försäkra sig mot både capital och ränteförluster hos åtskilliga. Långifvare mot laglig ränta äro, så länge realisationen icke ägt rum, aldrig tryggade mot förluster af en del af capitalet genom myntförsämring. De måste således i den höga räntan beräkna sig en försäkrings-afgift mot capilal-förlusten, utom den, som vår oordentlighet i betalning, förluster på concurser m. m. åstadkomma. Det är en besynnerlig, men gammal orättvisa, att anse penningeränta mindre oantastlig än annan inkomst; det har till och med funnits lagstiftningar, som förbjudit att taga sådan ränta. Hos oss, der mängden är skuldsatt, är man färdig alt anse capitalisten för rik, utan alt man undersöker, i hvad förhållande hans inkomst står till hans behof. När man till fördomen mot räntan lägger likgiltigheten för de förluster, som de rike kunna görir, kommer man så småningom till den slutsatsen, att det just icke är någon synd, att vidtaga åtgärder, hvarigenom den rike, eller capitalisten, mister någon del af sin förmögenhet.
Den skapelse, som slumrat i skaldens hjerna och så oförmodadt såg dagen, var en ung dam, som döptes till »Aurora eller Den norska flickan», och hon, stackars barn, måste, utan att hinna få någon pensionspolityr, genast ut att debutera i »Svenska LitteraturTidningen», och hon lemnade godhjertadt sin pappa hela det honorarium, som hon bekommit, nemligen – 10 rdr bko (ungefär hvad klockan kostade i lösen). Man tänke sig hur angenämt en förläggare på 1870-talet1 skulle känna sig berörd, om han erbjödes en original-roman i två delar (af en redan känd skald) för 15 kronor! Men å andra sidan måste hvar och en skriftställare i vår tid känna sig sorgligt berörd vid tanken på, att en sådan man som Dahlgren skulle behöfva taga pennan i hand för en så obetydlig pekuniär vinst. Han nödgades också, utom extra utgifterna, ständigt lefva i strid med brödsorgerna. Förmodligen rådde likväl icke då samma ton som nu i afseende på betryckta författare ... »Å, hvad kan han producera – han skrifver ju för bröd, för pengar!» Ett underligt talesätt: ju högre en författare låter betala sig, desto mindre skrifver han för pengar! Man borde se saken från en noblare sida ... Kan man ej antaga att själen, herskaren, då och då tager tjenst hos sin egen tjenare, kroppen! Hvad fordrar nu denne? Ingenting annat än hvad andra tjenare fordra: ett hederligt bemötande med kost och lön. När detta vilkor blifvit uppfyldt, inträder åter det ordinarie förhållandet: själen kan då så mycket henne lyster lefva i andra regioner än den materiella och glömma bort sin slaf, som åter lydig och ödmjuk får traska omkring med henne i alla rigtningar, utan att någonsin efter eget behag kunna hvila. Och så går det ända till skilsmessan, då själen på sin höjd drar den försorg om sin kamrat, att han erhåller fyra bräder till säng och fyra alnar jord till täcke ...
Vid förnyad föredragning af ConstitutionsUtskottets den 21 sistledne Augusti under N:o 4s aflåtne, samt den 27 derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde, Memorial, i anledning af Kongl. Majtts Nådiga ProposU tion om upphörande af Konungens två röster i Högste Domstolen, afgjorde Ridderskapet och Adeln, jemlikr Bi §, Regeringsformen, att Ståndet ville öfver samma Nådiga Proposition vid nästföljande Riksdag besluta. Ut Supra. S. D. Då nu å nyo föredrogs StatsUtskotletg den 21 sistledne Julii under N:o 343 afgifne, samt den 29 i berörde månad eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, i frågan om lindring uti Inqvarterings besväret för Städerne; fann Ridderskapet och Adeln, som redan bifallit sistnämnde Betänkande , nu för godt instämma i BorgareStåndets uti ProtocollsUtdrag af den 2 sistledne Augusti tillkännagifne beslut: 1:0. Att en underdånig framställning till Kongl. Maj:t angående Inqvarteringar för Städerne i allmänhet, och de för den samma vid Den 5 September e. m. 1809 och 18 ro årens Riksdag lagde grunder, samt om verkställighet å det då fattade beslut, bord* göras uti de ordalag Utskottets första Betänkande innehåller. 2:0.