Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 70. 213 och den andre får en i egendomen intecknad skuldsedel å 30,000 R:dr löpande med 6 proc. ranta, så utgår derefter bevillningen af egendomen, som förut, med 30 R:dr, men den som tagit den intecknade skuldsedeln får äfven betala för sin inkomst deraf 30 R:dr. De två få således efter delningen betala sammanlagdt dubbelt så stor bevillning som förut, utan att deras förmögenhet eller inkomster undergått den ringaste förändring. Jag tror icke jag har orätt uti att påstå att i grunden all inkomst af kapital är af samma natur, jag nu nyss beskrifvit. Jag bar hört invändas: »skulle »det vara rätt, ifall egendomen vore intecknad till bela sitt värde, att den som hade »inteckningen, och således vore den rätte egaren, skulle vara fri från bevillning»; härpå svarar jag: ja; åtminstone mycket mera rätt än att, för det egendomen och inteckningarne hafva olika egare, Kronan skall hafva 3, säger tre, gånger så stor bevillning, som hon finge om egendom och inteckningar hade samme egare. För mig är alldeles obegripligt att en sådan lag kunnat och kan försvaras, som gör Kronans rätt beroende af huru egendomen är fördelad; d. v. s. af hvilken som är egare af kapitalet och hvilken af fastigheten. Man säger: »det är visserligen sannt att nu »samma kapital kan blifva och verkligen blifver beskattadt flere gånger, men det må»ste ovilkorligen vara det rätta, att all inkomst skall lika beskattas». Detta är en princip och principer låta ofta mycket vackert, det gör också denna, och hvad mera är, den är äfven rigtig; men då skall den äfven konseqvent tillämpas på allt och alla. Rlefve den det, skulle jag visst icke hafva något att deremot invända. Då skedde ingen orättvisa; då blefve icke samma inkomst flere gånger beskattad, såsom nu är fället, hvilket icke af nya Förordningens ifrigaste förfäktare kan nekas. Uti vår nu gällande Bevillnings-förordning är emellertid den vackra principen om all inkomsts lika beskattning på långt när icke genomförd.
Sedermera har delta blifvit nedsatt till ett arbilrårt antal af S72 båtsmän, olika fördelade på Rikets särskilda städer. Sedermera kom en period, då man flyttade dessa båtsmän i småsläder ne till det mesta på bara jorden, hvarefter man helt och hållet befriade dem ifrån allt deltagande uti bevillningens utgörande. Klagomål häröfver vid hvarje riksdag ledde ändtligen dertill, att förhållandet blef utredt och den grund fastställd af K. M. och R. St., sorn för närvarande finnes, hvarigenom fördelningen blifvit rättvis, och då öfver 200,000 r:dr capilalvärde i städerne motsvarar hvarje båtsman, under det att på landet högst fyra mantal mäste utgöra en båtsman, så måste man förundra sig öfver alt någon klagan kan äga rum. Gr. Horn: En värd talare har fästat R. o. Adis uppmärk samhet derpå, att det skulle tillkomma de särskilda riksdagsmännerna frän orterna och städerna i Riket att anföra besvär öfver den felaktiga grunden för eller verkställigheten af roteringen, för att dymedelst deri vinna rättelse. Jag vågar likväl vara af en annan tanka och tror, att det är mindre afseende på locala fördelar, som bör sysselsätta riksdagsmännen. Jag skulle tro, att rätta vägen för städerne att fä ändring derutinnan vore att anföra besvär hos K. M. och att på grund deraf K. M. skulle kunna linna lämpligt att öfverlemna frågan till R. St. Jag känner speciell, att Stockholms stad hos K. M. i tind. anfört besvär öfver den rotering, som drabbat denna ort. Jag vet äfven att en riksdagsman ifrån Stockholms stad har väckt motion i samma ämne. Den af mig citerade frågan rör:de Fahlu stad, visar också, att man ifrån R. St:s sida varit uppmärksam på frågan. Frih. Palmstjerna har väl medgifvit, alt grunden kunde vara bättre, och alt den icke vore så fullkomligen riktig, men Frih:n har med detsamma också förklarat, att stadsjordens rotering icke vore så riktig, som rotering af sjelfva förmögenheten inom släderne. Jag får då, på grund af hvad Frih.
Dcvtl följa bör. 0eDan förberörDe fyanblinggr blifvit till SvifégälDé* Contoret årcrftällDe, upprätta^ DcrfläDeé ett ©eneval» fammanDrag öfwer 35e< roillningen, t>voi(fet genom trpefet utgifweö. §. 153. ^3å Det Ijwarfen UppbörDémännen må åDraga ftg balatice, eller Den jfatt» ffplDige åfamfa ftg flere årö rejmer, (M Det åligga Det Smbetöwerf, ^millet, jemlift 3nflruction od) författningar, infeenDet öfwer UppbörDöwerfet i (gela De(? wiDD är uppDraget, att, enär af De årligen infommanDe berättelfer infyemtaö eller af fullmäktige t SKikögälD&Contoret anmäleö, att rejlantierne på något flälle, utan uppgifwen ferDeleé giltig orfaf, jligit till mera, än wänlig IföjD, genafl låta genom konungens Q3efalIningöljafwanDe i orten eller annan weDet» börligen förorDnaD perfon, behörige reft»ranfafningar anftäHa, famt, Dereft roårDölöéfyet, fel eller förfummelfe f>ot> någon UppbötDöman fövmärfeö, utan allt uppehåll låta Den felaftige tilltala odj till lagligt anfwar beforDra; ä froen* forn Smbetéwerfet åligger wiDtaga fåoana anftalter, att De befunne reflantierne meD ntöjligafle (kpnDfamfyet inDrifwaö. $ill yttermera wifo fyafwe <2öi welat
1 afseende på det betänk., som vi nu skola pröfva, har jag visserligen hufvudsakligen enahanda åsigter med deni Hr Rääf anfört, men då man möjligen skulle kunna anse uttrycket deraf i någon mån mera lidelsefullt än lieroende på lugn pröfning, så vidt afslag å allt statsbidrag till arbetets fortsättande påyrkades, vill jag inskränka mig tili begäran om återremiss, på det att Utsk. må kunna taga i betraktande de anmärkmr som blifvit mot betänk, gjorda. I likhet med Frih. Cederström, Jakob, får jag äfven anhålla, att en viss tid utsattes, inom hvilken arbetet bör vara färdigt, men jag vidhåller icke så strängt hans åsigter, att, i händelse Frih. Palmsljernas anses mera gällande, jag icke skulle kunna äfvenväl förena mig med honom, 18» 276 Deri i Fe 1) r u a r i f. m. enär i hufvudsaken är så mycken öfverensstämmelse mellan dem begge och mig. Mänga ledamöter ropade på propos. Gr. Gyldenstolpe: Jag skall försöka att vara ganska kort. Jag erkänner fullkomligen, alt jag icke äger den juridiska kunskap, som erfordras för att granska ett så vidlyftigt lagförslag som det, hvilket erfordrat 37 års arbete. Icke eller vill jag i detta fall bjuda till att mäta mig med H. Ex. nuvar. Just.statsministern och jag har måhända felat deruti, att jag yttrat, att en riitteg:s-ordning varit möjlig att uppgöra förr än civil-lagförslaget uppgjordes. Jag ber om ursägt, om jag i delta fall varit missledd af en dåvar. Just.statsininislerns promemoria, som afgafs d. 20 Maj 1844, hvaruti yttras, i afseende pä lagberedningens verksamhet: ”men deremot vore af föremålen för lagberedningens verksamhet ännu återstående uppgörandet af förslag dels till rättegångs-ordning i brottmål och dels till civil-lag.” — Om jag deraf har trott del vara möjligt att afskilja rätteg:s-ordningarna, må sådant ursägtas mig.
Afd. 53. 773 Den 19 Februari!. Hof-Canhleren och i hwarje annan ort till hans förordnade Ombud. Boktryckare, som denna föreskrift rrraktläter, böle hwarje gäng Femtio Riksdaler. z:o Anser Hof-Canhleren eller dess ombud nä« gon Skrift innebära tydelig förbrytelse emot g. 4. 7. 9. ro. och ig. mom. i z. §. af denna Lag, äligge honom eller Ombudet, att den gjorda upplagan af samma Skrift, innom atta dagars förlopp, med qwar» stad belägga läka; börandes en manad efter den dag, dä i Landsort qmarstaden lagd blifwik, Hos-Canhleren mcdela Ombudet sitt gillande elter upphaswande deraf. Är uti Hufwudstaden qwarsiad ej inom ätta dagars förlopp lagd, eller i Landsorterna HoftCantzlerens gillande ej inom osman sörejkrifne en månads förlopp ankommit, mä qwarsiad ej, utan efter laga Domstols och Tryckfrihels-Commilcens yttrande galla. Men wid alla de tillfallen, dä Hof-Cantzleren anser förbrytelser mot denna Lag sig yppa, och sa ofta malek ej hör, ware sig jason, blott vrdningsmäl, under hans egen pröfning, eller wid personliga förolämpande», tili den oförrcftlades enskifta befriande, äligge Hof-Canhleren antingen han funnit qwarsiad aga rum eller endast ätal wid laga Domstol, akt skriften ofördröjeliaen och omedelbart till Iusiitiä-Caklerens laga åtgärd öfwerlamna. 4:0 Till ordningsmål räknas, om wid Tryckeris anläggande urakrläkes hwad i. z. Z. mom. derom stadgar, eller om Bok rockare unoerläter att, enligt r. §. a Skriften utsätta sikt namn, tryckningsxrren och ärtalek. Hvwom underföke Hof-Canhleren och Den ly Zebruarii.
Hvad serskildt beträffar yrkandet, att ofvanomförmälde beskattning för ”ved och stafrum” måtte upphöra; så, enär motionären ej ens uppgifvit, al hvad natur denna beskattning är, och i det outredda skick, deri denna fråga förefinnes, Utskotten ej äro i tillfälle att bedöma orättmätigheten af samma beskattning; anse Utskotten sig desto heldre böra tillstyrka, att äfven denna fråga måtte förfalla, som, derest olaglighet uti förevarande fall skulle egt eller ega rum, det ej är betaget den eller dem, som förmena sig derigenom lida mehn, att i laga ordning göra sin rätt gällande. Stockholm den i November 1844* N:o 6. Ank. till Exp. Utsk. d. 4 Nov. kl. i e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om uppmuddring af Smidet vid Södra Stäket. Uti en af Högloft. Ridderskapet och Adeln till Utskotten remitterad motion, har Friherre Cederström, Anders, anfört, hurusom det skulle vara både i militäriskt och commercielt afseende af serdeles vigt, att farleden genom det s. k. Baggens Stäket eller Södra Stäket, beläget emellan Stockholm och Dalarön, uppmuddrades, så att den äfven för större fartyg blefve farbar; att genom en sådan uppmuddring skulle beredas en genväg af något öfver 7 sjömil, enär den nu vanliga segelleden emellan Dalarön och Stockholm utgjorde i(f sjömil, hvaremot farleden genom Södra Stäket vore endast 4 sådane mil; att till befallandet af den förra vägen ofta fordrades flere veckor, synnerligast under ofördelaktiga vindar, då deremot man kunde färdas vägen genom omnämnde Stäke på några timmar; att under krigstid det nu varande förhållandet vore i så måtto menligt, som Stockholm lätt skulle kunna af en ganska ringa sjömakt hindras från ali tillförsel utifrån genom blockad af inloppen lill 'Waxholmen, Fredriksborg och Södertelje, hvar - 12 Slats-samt Allm. Besv. och Ekon.-Utsk. Utlåtandej
Grefve Lantingshausen, Albrecht, förmälfe sig anse den af honom, i Plenum den iy:ds April f. m , begärda communication af sitt då upplästa Memorial, nu mera icke vara af nöden, enär Ridderskapet och Adeln genom s'tt beslut hade förekommit all coliision mellan Allmänna Besvärs och OeconomieUtskottet samt det blifvande Särskildta Utskottet , Och förklarade sig Herr Grefven nöjd att hana Memorial endast stadnade vid Protocollet. RiddarhusUtskottet hade anmält, det Chefen för Wermlands FältJägareRegemente, Öfversten Och Riddaren J. J. Holmstedt, som af Hans Kongl. Maj:t, under den i4:de eistlidné Mars, blifvit till Adeligt Stånd Och Värdighet upphöjd, hade fullgjort de till Introductions vinnande å Riddarhuset nödiga praestanda ; t anledning hvaraf Hans EXcellence Herr Grefven och LandtMarskalken proponerade, att Introduction å Riddarhuset måtte bemälte Öfverste beviljasj och skulle Öfverste Holmstedt erhålla N:o 2234 bland Riddersoch Adelsmän, Herr LandtMarskalken tillkännagaf, att, genom Friherre Rudenschölds och Herr Stjern• Den 24 April. 613 svärds bortresa, tvänne ledigheter uti All] manna Besvärsoch OeconomieUtskottet upp stått, hvilka Herr LandtMarskalken anmodad! Herrar Electorer att nästföljande dag geno nytt val besätta. Föredrogs å nyo och bifölls Allmänm besvärs, och OeconomieUtskottets den i7:di dennes på Bordet lagda Betänkande, rörand! de afgifter, som Hjelprotarne borde till Stam rotarne betala, samt jemkning af de så kal lade planpenningarne.
Maj:ts samma dag serskilt utfärdade Nådiga resolution, angående åtskilliga ändringar i det den 30 Maj 1855 för Filial-Banken fastställda Nådiga reglemente, fått sig medgifvet att från Rikets Ständers Bank dels såsom lån och dels såsom kreditiv bekomma försträckning till ti-efjerdedelar af teckningssumman, så att blott en fjerdedel eller 25 procent deraf nu mera utgjorde hvad delegarne voro ovilkorligen förpligtade att kontant tillskjuta, hade Kongl. Majit ansett Fullmägtiges ofvanberörde underdåniga anmälan icke vidare påkalla någon lider åberopande af Kongl. Majits nyssberörde Nådiga resolution, enligt hvilken försträckningen från Rikets Ständers Bank skulle utgå till J i form af lån och till \ såsom kreditiv, har Filial-Bankens direktion sedermera hos Fullmägtige anhållit, att Filial-Banken, som från Rikets Ständers Bank redan undfått ett kreditiv å 187,500 R:dr, måtte, med bibehållande deraf, tilläggas försträckning jemväl i form af lån till en summa af 375,000 R:di-, eller till något mindre belopp såsom 100,000 R:dr eller åtminstone 50,000 R:dr; i anledning hvaraf Fullmägtige den 30 nästlidne Juni förklarat, att, som Rikets Ständers Banks då varande tillgåixgar icke medgåfvo att till Filial-Banken anvisa så stor försträckning i form af lån, som motsvarade omförmälta af Filial-Banken redan 83 innehafvande kreditiv, samt då detta kreditiv, derest en lägre lånesumma beviljades, måste, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts Nådiga resolution förändradt till både lån och kreditiv, nedsättas i förhållande till detta lägre lånebelopp, så kunde direktionens ifrågavarande anhållan icke för det då varande till någon åtgärd föranleda. § 69. Såsom af § 68 i 1858 års Revisions-berättelse närmare inhemtas, hade, i anledning af Fullmägtiges hos Kongl.
Jag finner icke häruti någon säkerhet, att pluralitelen af riksdagsmän erhållit en uppfostran, som sätter personen i ständ att hafva ett eget, på sakkännedom grundad! omdöme i fäderneslandets allmänna ärenden, äfvensom i deras behandling; ej eller upptäcker jag någon, hvarken inlellectuel eller materiel borgen för en sådan sjelfständighet hos personen, att han, vid afgifvaudet af sin röst, kan anses otillgängelig för missledning eller för främmande inflytelser. Utaf denna qvalificatinn kan man icke vara förvissad derom, att den väljande eller valda skall hafva något begrepp om det högre mål för hela samhällets inrättning, som egenteligen karakteriserar dess ide; ej ens något intresse vid upprätthållandet af den allmänna ordningen. Men om förslaget icke varit lyckligt uttänkt i afseende pä fastställandet af ifråga var. census, så kan jag icke eller berömma borttagandet af den, som nu finnes för BondeSt. Enligt Riksd.- Ordms 15 § väljer allmogen efter hemmantalet lill riksdagsman af BondeSt. en besuten hemmansägare. Lagstiftaren har således bär velat tillegna sig den sjelfständighet i karakteren, det medvetande af ordningens nödvändighet, den förmåga att deltaga i samhälligheters bestyr, den vana att vara man för sig, som af ålder tillhört och ännu tillhör den Svenske bonden. Genom den nu föreslagne vallagen skulle deremot backstugusittaren, endast han förvärfva! besittning af en jordlapp om 10 r:drs värde, inträda i utöfning af samma politiska rättigheter, som bonden. Huru blir man derigenom försäkrad, att samhällets olika intressen få uttala sig och vinna afseende, då de väljande sjelfva derom i allmänhet icke torde komma att äga annan kännedom, än den som meddelas dem utaf andra; och huru kan man hoppas på denna väg fä se samhällets högre intressen bevarade? Likväl är det från dessa val, som första kammaren hcmlar sina ledamöter.
Här är nemi. föreslagen för Irenne år en utgiftssumma af 400 R:dr B:ko om året, emot det, att R. o. Ad. skulle förbehålla sig 200 ex. Jag vill verkligen göra mig den förhoppningen att vid kommande Riksdag det icke skulle vara omöjligt att finna så många Adelsmän, som hafva tillräcklig känsla för sina förfäders minne, att de, för 2 R:dr hvardera, lägga sig till dessa handlingar. Jag tror således icke att denna utgift kan hel och hållen drabba Riddarh. -kassan, utan att denna kassa kommer att till större del blifva ersatt genom försäljning af de 200 exemplaren. Jag kan sålunda icke annat finna, än att Riddarh.Utsk. har klokt förfarit i sitt förslag, och tillstyrker bifall dertill, helst då jag af Utsk:s Betänk, erfarit, att minst 2000 R:dr B:ko årligt öfverskott finnes att påräkna; och jag får säga, att jag tror en femtedel deraf icke kunna bättre användas, än till ett sådant företag, som länder till R. o. Ad:s ära och anseende. Hr Tersmeden, Nils: Jag ber att få instämma med Frih. Raab och yrkar bifall till Betänk. Gr. Lagerbjelke, Gust.:
På begäran af Hr Nordensköld upplystes att PrcsteSt. beviljat den af Utsk. tillstyrkta summa 4°>°°o r:dr att till bombkanoners anskaffande användas; Borgare.ii. hade gillat tillstyrkandet att endast för fregatters och kanonslupars armering med bombkanoner anvisas ett anslag af 4o,ooo r:dr att disponeras i den mån behofvet det fordrar. Hr Nordensköld: Jag skulle anhålla att R. o. Ad. fattade enahanda beslut med det Högv. PresteSt., hvarigenom den period kunde utgå, deri StatsUtsk. yttrar sig att detta slags pjecer icke skola användas till linieskepp. Jag önskar visserligen icke att sådana pjecer skyndsatnmeligen skola begagnas på linieskepp, men det tillhörer Konungen och Regeringen att i detta fall anordna. Förhållandet är, att det är ganska troligt alt dylika pjecer ej komma att fortfarande användas på Engelska linieskepp för att dermed skjuta sprängskott, ty man vet af exempel från England att olyckor genom desamma inträffat. Så creverade t. ex. en granat ombord på ångfartyget Medea och gjorde betydlig skada; en annan olycka träffade skeppet Excellent, hvarombord äfven en granat sprang utan att man vet hvad som orsakade antändningen och således sprängningen, och till följd af dessa händelser har fråga uppstått om någonsin dessa slags kanoner komma att begagnas på linieskepp, utan endast på ångfartyg. Min önskan är i detta fall, att Regeringen må äga att göra och låta efter behag och efter hvad omständigheterna kunna föranleda. R. o. Ad. instämde i PresteStis beslut att bevilja en summa af 4°>ooo '"dr till bombkanoners anskaffande. 4 d e punkten. Hr Den 20 Mars e. m. aol Hr Rosenblad, Bernil.: Jag anhåller att det i från BorgareSt. i denna fråga ankomna prot.utdr. malle uppläsas.
Svenska folket skulle säkerligen icke vara hågadt afstå från en rättighet sådan som denna, och i närv:de tid, då man i allmänhet icke älskar att lemna andra personer än dem, för hvilka man sjelf har förtroende, del af siria egna eller sina aflidna anförvandters förhållanden och ekonomiska ställning, tror jag icke det skulle väcka nationens sympathier att stadga detta uppdrags öfver låta nde till särskilda tjenstemän, och jag är öfvertygad, att ingen ledamot af Lag-Utsk:t skulle vilja tillstyrka ett sådant förslag. Att åter den lind. skrifvelsen skulle behöfva uppställas på annat sätt, än Utsk:ts tillstyrkande innehåller, kan jag för min del icke finna; ty då Utslct icke med ett enda ord antydt, att den ersättning, som ej bör de ifrågav:de tjenstemännen förvägras, skulle utgå af statsmedel, synes det mig tydligt, att det tillkommer städerna sjelfva, nu och i detta fall likasom hittills, att draga försorg 0111 löner åt sina tjenstemän. Ett anspråk på statsbidrag för sådant ändamål skulle vara en fullkomlig orimlighet, och jag anser således en återremiss lika litet af denna anledning sorn i det lörra afseende! nödig. Jag vågar derföre fortfarande anhålla om bifall till Betänk:t. Gr. Mörner: Den ordning för boupptecknings förättande, som hitintills varit följd, olika för stad och Iand, har enligt min tanke sin fullkomligt rigtiga grund i de faktiska förhållandena. Att på landet öfverlåta denna omsorg åt domaren, som vanligen har en ganska vidsträckt domsaga, skulle blifva särdeles betungande både för denne och för de enskilda, samt förorsaka långa resor och tidspillan. Inom en stad åter, hvars omkrets' är inskränkt, och der ett sådant uppdrag kan lättare både gifvas åt och utföras af vederb:de tjensteman, synes det mig helt naturligt, att man bibehåller den kontroll, som nu finnes. Att medlemmarne af R. o. Ad., sorn, ännu mera förr än nu, hade sin förmögenhet till aldra största delen placerad på landet, och som dessutom försina personer sorterade under enskild domstol, åtnjöto rättigheten att sjelfva utse bouppteckningsman, må ej heller väcka förvåning.
Ehuruväl det Räkenskaps-utdrag, sorn, efter Hufvudbokens afsluswinmor. tande, skall, till upplysning för allmänheten, upprättas och genom trye - 11 — ket offentliggöras, kommer att i sin helhet utvisa de af RiksgäldsContoret, under innevarande år, verkställda utbetalningar, hafva Revisorerna dock trott sig böra här uppgifva de å detta Verk, vid sisla Riksdag, anvisade anslags-summör, sorn, enligt Herrar Fullmäktiges till Revisorerna afgifua Berättelse, blifvit från Riksgälds-Conloret, till och med den g sistlidne September, utanordnade. Sådana , till bela deras fastställda belopp, redan lyftade summor utgöras af anslagen: 1:0 till ersättning åt en Häradshöfding i Wermland för saknad lön under åren 1831 — 1S40 R:dr ^öo: 2:0 till fyllnad i Amanuensernas vid Kongl. Ribliotheket löner för åren 1835 — 1 887 1,200: — ■— 3:o till fortsättning af Carlsborgs fästningsbyggnad, för år 1841 5o,ooo: 4:0 till dito af befästningsarbetena vid Waxholm och i Stockholms skärgård, för dito .. 5o,ooo: 5:o till godtgörande af återstoden utaf ett Kongl. Landt bruks-Akademien, år 1819, beviljadt byggnadsanslag io,o36: 8. 8. 6:0 till ersättning åt Rolehåilarne vid Calix Kompani af Westerbottens f. d.
Att tiden härtill, enligt nu gällande ordning, i allmänhet skulle vara för knapp, deröfver har, så vidt Utskottet erfarit, någon klagan annorstädes icke försports; och farhågorna derför, hvilka på Gottland torde bero af obekantskap med laga skiftens gång och sättet för deras verkställande, skola säkerligen, vid ett noggrannt tillämpande af Skiftes-stadgans föreskrifter, befinnas ogrundade, Utskottet hemställer fördenskull vördsamligen, att Olai Svebilii berörda motion måtte, tå t ena som andrahänseendet, af Rikets Ständer afslås. Hvad åter angår Herr Bddis motion, torde, sedan genom Kongl. Förordnin gen den 20 Juli i855 blifvit stadgadt, att för lån utaf allmänna medel för beredande af odlingsföretag medelst uldikningar eller vattenaftappningar, Kronan eger för de årliga afbetalningsoch ränte-beloppen lika rätt i det hemman, hvilket länet blifvit påfördt, sorn för annan afgäld eller ränta af fast egendom, efter thy i 17 Kap. 6 § Handels-Balken sägs, någon betänklighet icke möta att bifalla nämnda motion, hvilken endast åsyftar att åt en till allmännyttigt ändamål stiftad förening tillförsäkra enahanda förmånsrätt i afseende på återbekommandet af försträckta medel, som den nyssnämnda. Uti en vid 1845 års riksdag aflåten skrifvelse till Kongl.
Ståndets Committerade vid 1810 års Riksdag i Stockholm på goda skäl föreslagit. 3 § 3 Mom. »Klart uttryckt» föreslås till borttagande. Vid de här utsatte böter anmärkes, att de synas orätt proportionerade mot böterna i 4, 5, 6, 7 och fölfande paragrafer. Då lastligt yttrande om Konungen, Drottningen eller Thronföljaren finnes belagdt med lifsstraff, så synes 100 R:drs böter vara för ringa näpst för gäckeri af Gudstjensten, Guds ord och Sacramenten, i synnerhet som smädliga uttryck om de öfriga Kongl. Personerna, om Riksens Ständer, om främmande Stater m. m. äfven äro fälda till samma plikt af 100 R:dr. Ingen redlig Medborgare finnes, som icke vill, att Konungen, Konungahuset och Rikets lagstiftande makt hålles i ära; men Guds ord och våra heliga inrättningar böra ofelbart ega förstlingen af vår vördnad, och jag är förvissad, att aldrig någon Svensk Konung skall med välbehag se sig ställas framför dem. Jag får derföre i ödmjukhet föreslå, att äfven här 1 Cap. 1 § Missgern.- Balken måtte gälla, der smädelse mot Guds heliga ord och Sacramenten tydligen är belagd med lifsstraff. Här kan icke tillämpas förmildringen i de följande orden: »Sker thet obetänkt och af hastighet, bote 100 Daler»; 348 Riksdagen 1812. ty den som skrifver, har tid att betänka sig, förrän han sig yttrar. 3 § 9 Mom. Föreslås, att ordet »tydligen» utgår. 3 §, slutmeningen. Föreslås, att ordet »Domstolen» må bibehållas i stället för »Nämnden»; hvarvid jag får åberopa, hvad här nedan vid 5 § blifver anmärkt. 4 § 2 Mom. Föreslås, såsom i min tanka tydligare: »Trenne timmar förrän något Dagblad eller Periodisk Skrift till försäljning eller till spridande på hvad annat sätt som hälst utgifves, skall deraf alltid ett Exemplar öfverlemnas, i Stockholm, till Hof-Canzleren och, i hvarje annat ort, till hans förordnade Ombud.