Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St:s Riksg.cont. —• eller, ifall ej detta contor ännu då emottagit förvaltningen af Rikets uppbörd, till Stats-contoret, — emot det att motsvarande summor af R. St. anslås på Rikets stat, och vederbör, äga i Stats-contoret erhålla behörig anvisning å sina i Staten anslagna inkomster; hvarvid löningsstaterna borde så regleras, att utbetalningarna för desamma kunde ske qvartalsvis. Jag anhåller om denna motions remitterande till StatsUtsk. 7. Det är utan tvifvel en af folkrepresentantens första pligter, att fästa uppmärksamheten vid sådana tilldragelser inom lagskipningen, vid hvilka det sunda förnuftet häpnar, då brottet jemföres med straffbestämmelsen. Det utgör en beklaglig, men tillika obestridlig sanning, att R. St:s fyrdeladé sammansättning och deraf försvårade arbetssätt, alltför ofta, genom förbiseende af de lagbudna formerna, åstadkommit ett osammanhang, sorn-föga egnat sig att ingifva folket det förtroende och den tillit, hvarifrån lagstiftande församlingar uteslutande hemta sin hela makt, sitt anseende och sin styrka. — Då lagarna stadga svårt ansvar och understundom alltför hårda straff för lagöfverträdelser i allmänhet, synes lagstiftningen, vid alla tillfällen, af laglydnaden böra göra sig en så mycket heligare pligt, som efterdömet alltid verkar i förhållande till höjden af dess utgångspunkt. Granskningen af föregående Ständers handlingssätt är den enda utvägen att för framtiden förebygga de misstag, hvilka i lagstiftningsväg kunna blifva så menligt inverkande på samhällsordningens bestånd, hvilket ovillkorligt ifrån lagstiftarnes sida kräfver samma obrottsliga undergifvenhet för de i grundlagarna stadgade former vid stiftandet af nya lagar, som lagen bjuder ovillkorlig lydnad åt under föreskrifna former stiftade och å laglig väg utgångna befallningar och påbud. Om lagstiftningen förbiser de villkor, hvarunder det är henne medgifvet att stifta lagar, så nedlägger hon ett frö till det förakt för lagarna, som förr eller sednare alltid blifver vållande till de mest äfventyrliga brytningar.
Uppä desta grunder och i stöd eif den ömma wärd om Underwisningswerkcns förkofran, som Bewillnings-Mskottet adagalagt, derigenom ari set i allmänhet if-än Vcwillning frikatlat undcrwisnings-anstalterne i Riket, gör Ständet sig den förhoppning, att de Rcspcctivc Mcd-StänLen icke lara älagga Rikets Acadcmier att betala större Bewilining, sin som werkcligcn swarar emot deras behällna ärliga inkoinst. 8:0 Ut! berörde Moment ansäg Ständet orden: För Reinman och öfriga fördelar, böra sälunda ändras: ^em-> -man och öfriga Lägenheter. 9:0 Didkommande den uti z §S. Z Mom. för Hustrur förcflagne Bewillning, fann Preste -Ständet densamma billiglwis kittina till förmän för Staten och utan synnerlig tunga för de Ckaltflpldige höjas till 2 ProEcnt af Mannens Bewillning; Allmogens Hustrur likwal ifrän en sadan tillökning undantagn?. Såsom en följd häraf och i händelse de öfrige Respective Ständen afwen skulle i detta Förflag inga, ansng Ständet orden : lika med uti 4-dc Msmcntct böra andras till hälften emot, och ordet hälften i §:te Momentet böra heta Fserdcdelen; utom för Allmogen för hwilkcn det förblifwcr pä fäkt. Förordningen nu innehäller. 10:0 Wid flutet af 7 Mom. z §. fann Ständet följande tillagg böra göras :' Alla Lapltal, som icke eftev LCmbetsmännens fSrordnairde äro satte i taka händer, anses för räntegifrvande, sch för hwilka Medes Bevillning bör ntgä. lt:o
Om, i händelse ett Särskildt Utskott blifver af RiksStåndens pluralitet förordnad!, Ekonomiutskottet till äfventyrs varder befriadt från en mängd dess befattning annars tillhörande ärenden, så behöfves visst icke de nuifrågaställde fyra Canzlister, och må hända icke en gång något EkonomiUtskott. Friherre Boije, Ludvig: Då Utskottet åberopar såsom grund för sin begäran ett förevarande behof, och detta behof skall af oss pröfvas; så kan jag icke annat finna, än att vi böra lämna mera vitsord åt Utskottes eget omdöme, Den 12 Febr tiar ii, 433 döme, ån åt anmårkningarne af Herr von Hart* mansdorff, som icke år Ledamot af Utskottet, och följaktligen icke heller år i tillfälle att lika vål bedöma behofvet. Jag vill icke särdeles inlåta mig i det afvikande från åmnet, som den vårda talaren gjortj men jag skulle dock önskat, att då han uppgifvit sednare årens förökning af Tjenstemän till ett antal, som skall förskräcka den Allmänhet, sorn läser våra Protocoller; han också velat, dels uppgifva arten af deras tjenster, dels upplysa om de också njuta lön af Staten eller icke; emedan, om deribland, som jag tror räknas Nämndemän, vioe Nämndemän, Ordningsmannen i Bondbyarne, Fjerdingsman, Fånggevaldiger, och flere sådana, som till största delen tjena utan all lön; så faller kritiken ansenligen. Principen att tillbakahålla den närande classens barn ifrån inträdet på tjenstebanan kan vara riktig; men den tillämpas origtigt, då den åberopas till skäl att göra tyngre och svårare banan för de, sorn redan åro intagne och stå der: och i alla fall har denna princip efter min tanka, ingen användbarhet i förevarande fråga, angående tillsättande af några personer mera inom ett Utskotts betjening. Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus: Min enskilta erfarenhet ålägger mig att förklara, att jog anser Herr von Hartmansdorff äga anledning till sin gjorda anmärkning.
Ryck icke mina själ bort med syndarena, eller mitt lif med de blodgiruga; Hvilke omgå med arga list, och taga gerna gåfvor. Men jag vandrar oskyldeliga; förlös mig, och var mig nådelig. Min fot går rätt; i församlingene vill jag lofva dig, Herre. En Psalm Davids. Herren är mitt ljus och min helsa; för hvem skall jag frukta mig? Herren är mins lifs kraft; för hvem skulle jag grufva mig? Derföre, om de onde mine motståndare och fiender till mig vilja, till att fräta mitt kött, måste de stöta sig och falla. Om än en här lade sig emot mig, så fruktade sig ändå mitt hjerta intet; om en strid hofve sig upp emot mig, så förlåter jag mig uppå honom. Ett beder jag af Herranom, det hade jag gerna; att jag i Herrans hus blifva må i alla mina lifsdagar, till att skåda den sköna Herrans Gudstjenst, och besöka hans tempel. Ty han öfvertäcker mig i sine hyddo i ondom tid; han förgömmer mig hemliga i sitt tjäll, och upphöjer mig på ene klippo; Och skall nu upphöja mitt hufvud öfver mina fiendar, som omkring mig äro; så vill jag i hans hyddo lof offra; jag vill sjunga och lofsäga Herranom. Herre, hör mina röst, när jag ropar; var mig nådelig, och hör mig. Mitt hjerta håller dig ditt ord före: I skolen söka mitt ansigte; derföre söker jag ock, Herre, ditt ansigte. Fördölj icke ditt ansigte för mig, och bortdrif icke din tjenare i vredene; ty du äst min hjelp; öfvergif mig icke, och drag icke handena ifrå mig, Gud, min salighet. Ty min fader och min moder öfvergifva mig; men Herren upptager mig. Herre, visa mig din väg, och led mig på den rätta stigen, för mina fiendars skull. Gif mig icke uti mina fiendars vilja; ty falsk vittne stå emot mig, och göra mig orätt skamlöst. Men jag tror dock, att jag se skall Herrans goda, uti de lefvandes lande.
Yid nådig pröfning i Stats-Rådet af detta ärende hade Kongl. Maj:t — ehuru det, på sätt Sundhets-kollegium i underdånighet anfört, syntes vara omöjligt att på förhand och innan ledningen af någon tidserfarenhet blifvit vunnen, med full noggrannhet bestämma den nya hospitals-inrättningens årliga utgifter — likväl funnit desamma kunna med sannolikhet uppskattas i Öfverensstämmelse med Kollegii förslag eller i rundt tal till R:dr 52,000, och då inkomsterna icke heller torde i medeltal blifva ringare än hvad Serafimer-ordensgiilet antagit, eller omkring » 11,500, uppkomme en beräknad årlig brist af R:dr 7,500, hvars fyllande genom anslag af stats-medel under de första åren af inrättningens tillvaro ansåges blifva nödigt; — äfvensom, vidkommande den tid, ifrån hvilken detta anslag voro behöfligt. Kongl. Majit, — enär inrättningen icke kunde blifva färdig till patienters emottagande förrän vårtiden nästkommande år, men såväl läkares anställande som antagandet af en del tjenstemän och betjente måste ega rum något tidi gare och innan några inkomster från annat håll inrättningen tillflyta — funnit nödigt, att berörde anslag redan från och med början af instundande år komme inrättningen till godo; — och har, på grund af hvad sålunda förekommit, Kongl. Majit i nåder föreslagit Rikets Ständer, att för ifrågavarande sjukvårdsanstalt bevilja, dels till be stridande af utgifterna för inköp af utrednings-persedlar och inrättningens första ordnande ett anslag för en gång af 30,000 Ridr, dels under nästkommnnde stetsreglerings-period ett årligt anslag af 7,500 Ridr att användas för inrättningens förvaltning och underhåll.
Så väl Myntmäslaren som Myntproberaren hafva på ett öfvertygande sätt visat hvarföre Myntsilfret legeras till 748 tusendelar hallt, nemligen att sådant sker med beräkning af den ökade finhet godset under följande operationer, samt hvitsjudningen, obestridligen vinna, genom en del koppars aflägsnande, till följd hvaraf penningarne slutligen blifva fullhalllige. De hafva äfven fullständigt utredt det anmärkte förhållandet, att stundom en förut i godset ej befintlig qvantitet finsilfver synes hafva tillkommit genom hvitsjudningen af plallarne eller ämnena till myntet. Och Eders Kongl. Majit torde af hvad som blifvit anfördt, finna hurusom det skenbart origtiga förhållandet endast heror derpå, att godset som underkastas behandling med utspädd svafvelsyra, i sjelfva verket förut är något finare än som det vid bokföringen antages vara, utan att likvälj såsom orden lyda uti Kongl. Brefvet den — 214 — 18 Augusti 1813 (Litt. F), hvarken Kronan eller enskildte förlora något genom det nu bruklige, uti högstberörde Nådiga Bref äfven för framtiden anbefallte, beräkningssättet. Sedan nu förhållandet med det efter nya Myntfoten präglade silfvermyntet blifvit utredt, och det äfven blifvit visadt hurusom de i Revisionsberättelsen i detta afseende gjorde framställningar icke äro fullt öfverensstämmande med facta sådane dessa befinnas, då originalhandlingar, och till säkra öfversigter ledande hjelpkällor, begagnas, torde Eders Kongl. Maj:t icke finna något förständigande af nöden, hvarken i afseende på viglen eller hallten, om nogare iakttagande deraf, att det tilllåtne Remedium så litet som möjligt begagnas. Den conclusion Rikets Ständers Herrar Revisorer gjort, hade visserligen icke eller ägt rum, om premisserne kommit alt blifva annorlunda.
Den 14 September. min reservation mot det beslut, som af R. o. Ad. då fattades, rör;de ett vid sistl. riksdag föreslaget tillägg till 28 § Reg.F., att titlar utan medföljande embete eller tjenst eller med högre värdighet än den embete oell tjenst medför, icke må förlänas. Det vore väl om samtiden kunde lära sig att, efter förfädrens sed, icke fråga efter personens namn eller börd eller efter det glitterverk, som i våra dagar förmenas utgöra dess värde, utan fastmera spörja efter den utmärkelse allena, hvilken lian sjelf kunnat förvärfva genom sin redbarhet i karakteren, genom duglighet, dygd och fosterländska tänkesätt. Det har hittills varit Sveriges olycka och det blir dess olycka till slut, att fåfängan, böjelsen att lefva öfver sitt ständ och öfver sina tillgångar, att vilja synas något mera, än man verkligen är, att begäret efter lux och öfverflöd, att detta allt, säger jag, uttränger och besegrar egenskaper och ädla sträfvanden, hvilka för ett fattigt folk borde äga alla företräden. Ett steg hade det varit, ett steg, om än aldrig sä obetydligt, på den Lana, som leder lill ett annat mål, till sparsamhet och erkännande af den redbara förtjenslen, hvarhelst den finnes, om, genom ett lagbud, det bruk blifvit hämmadt, som, i min tanka åtminstone, aldrig kan blifva annat än elt missbruk; och man borde hafva varit öfvertygad, att den Regering, som i sin första helsning till R. St. yttrat, alt den vill söka alt utveckla de ädla egenskaper och dygder, som af ålder utmärkt nordens folk, icke kan hafva för afsigt alt fortfarande smickra en fåfänga, som ingalunda är egendomlig hos della folk, för hvilket hjeltemodet och dygden varit allt; att denna Regering, säger jag, icke eller skulle ansett det förnärmande för silt höga prerogativ, om en inskränkning härutinnan blifvit gjord, äfvensom man borde hafva varit förvissad derom, att den icke skulle med silt veto velat hindra ett sådant förslag, som det ifrågavar.
Om jag icke missminner mig, är det knappast ett tiotal af år sedan i Svea Hofrätt en dylik åsigt torst gjorde sig gällande. Derigenom har väl äfven nyssnämnde kontroll blifvit mindre än den förr var, ty åtskilliga brott finnas, som, utan att lagen derför stadgar ärelöshet, likväl i allmänna opinionen medföra vanfrejd och äro af beskaffenhet, att den derför dömde är, till följd af såväl Riksdagssom Ridd.- Ordn., skiljd från rättigheten alt utöfva representantkallet, men än sämre blefve förhållandet, derest, såsom LagUtsk. föreslagit, de allmänna Under-domstolarnes domsrätt ytterligare utsträcktes. I min reservation har jag yttrat, att enl. min åsigt all den kontroll, som i ofvanberörde hänseende erfordrades, f. n. förefunnes, men jag erkänner, att jag begagnat ett mindre lämpligt uttryck, emedan jag endast velat uttala den mening, att den hufvudsakligaste kontrollen förefanns, hvilken består deruti att endast några få och bestämda domstolar ega att uptaga förmynderskaps-ärenden och konkurser rörande Adelsmän, samt afdöma de brottmål, i hvilka frälseman blifvit tilltalad för en missgerning, som å ära går. Öfrige brott, hvilka skulle kunna för en Adelsman medföra förlust af hans representationsrätt och öfver hvilka det oaktadt de allmänna Under-domstolarne f. n. döma, äro ganska få och temligen sällsynta äro de händelser att frälsemän blifva för dylika brott anklagade. Man har sagt, alt enahanda kontroll som den, hvilken nu finnes, skulle vinnas, om Underrätterna ålades att lill Hofrätt insända sådana upgifter, Hofrätterna nu aflemna till Ridd.-Direkt:n. Jag tviflar derpå, ty om man ock kunde antaga att Underrätterne fullgjorde en sådan skyldighet, i de fall att det händelsevis uplystes att en omyndig förklarad, eller i konkurstillstånd försatt eller för vanfrejdande brott dömd person vore frälseman, lärer det deremot icke kunna antagas att rätta förhållandet härutinnan alltid blefve ntredt.
Tåg för min del tror, att det ej är rätt att endast tillåta försäljning af en inhemsk vara innom vårt eget Land, till förmån för några enskilta Näringsidkare, och derigenom b taga Landtmannen ett tillfälle att genom Export af Ekbark erhålla en större afsättning och bättre betalning. Då således detta förbud är en monopolisk Författning , anhåller jag om Herr Grefvens och LandtMarskalkens Proposition till bifall af för. sta Alternativet i förra Utlåtandet, eller fri Export rättighet af Ekbark Uppå derefter af Herr Grefven och handtMarskalken framställd Proposition, fann Ridderskapet och Adeln för godt bifalla Utskottets, i dess första Betänkande, gjorda hemställan , att utförsel af Ekbark, emot den Tull, som Kongl. Majrt i Nåder kan pröfva skäligt derföre bestämma , jemte fri disposition vid försäljningen deraf, hädanefter må blifva tillåten. Företogs till pröfning Allmänna Besvärsoch OeconomiaeUtskottets, den 16 sistledne April afgilne, samt den 30 i samma månad på bordet lagda förnyade Utlåtande, rörande väckt fråga om rättighet för Lumpsamlare att om» 88 Den 4 Maji3 f. m. kringresa i Landet , samt om sättet till Lumpors anrkaffände för Pappersbrukens behof., Grefve Kallinge Pehr : I andra Länder, i synnerhet i Holland, samlas med yttersta sorgfällighet Lumpor , för att till Pappersbrukens behof användas. Hos oss finner man sådant ligga öfverallt i rännstenar, på vägar, i torp och kojor och på alla sophögar, utan att någon vilt göra sig mödan att taga vara derpå Om sådant skedde , skulle man erhålla en stor mängd Lumpor, som, använda till Papper , skulle göra priset derå mindre dyrt i en tid, då papperet behöfves så mycket och alldeles med öfverflöd användes, såsom , till exempel , man skall hafva ett Pass , skrifves det på ett helt ark, i stället för att det kunde vara tillräckligt på ett halft ark.
I dessa länder betalas för öfrigt lör denna vara flere andra afgifter, såsom för kontroll och öfvervakande m. m., och vi behöfva bara se till, hvilka höga tullsatser denna artikel drager i England och Belgien, lör att genast finna att derunder är inbegripet icke blott tillverkningsafgiften, utan äfven konsumtionsafgiften o. dyl. Desto angelägnare torde derföre vara, att 360 Den 7 Februari f. m. icke genom en felaktig redaktion förhindra den Franska varans beskattande till den grad traktaten medgifver. Hvad nu beträffar denna bränvinsfråga, som på sednare tider snart sagdt stått på dagordningen, har jag sökt att efter bästa förmåga derom skaffa mig kännedom. Mina upplysningar har jag naturligtvis erhållit direkte från Frankrike. Till hränvinsoch sprit-tillverkningen der användes hufvudsakligen vindrufvor och hvitbetor. Hvitbetsodlingen har på sednare tider i Frankrike erhållit en högst betydlig utsträckning, och synnerligast i norra delen af Frankrike tillverkas af detta ämne ofantliga qvantiteter bränvin. Som emellertid drufbränvinet i utlandet värderas mera än hvitbetsbränvinet, sträfvar försäljaren af det sednare att åt detsamma gifva utseende af att vara drufbränvin. För sådant ändamål försändes det till södra Frankrike, der det försättes med ämnen, som gifva det färg och smak af drufbränvin. Denna procedur skulle lika väl kunna ske i norra Frankrike, men åtgärden företages derföre hufvudsakligen för att få varan erkänd såsom drulbränvin. Vid import till främmande länder är nemi. ett intyg från myndigheterna, att det utgått från den eller den orten, tillfyllestgörande för att bränvinet, utan alla prof, skall erkännas såsom drufbränvin. Det är synnerligast från Bordeaux som denna export bedrifves, sedan förfalskningen skett i departementerna Charentes. Denna förfalskningsfråga är ganska intressant och jag har i afseende å sättet, hvarpå förfalskningen bedrifves, erhållit några upplysningar af en fransman, som är skicklig kemist, nemi. Mr Chevalier, uti sitt arbete: Dictionnaire des falsificatioris. Jag ber att derom få meddela en kort redogörelse.
Ulsk. har icke yttrat sig deröfver att i kommandoväg förklaras huruvida en plats bör som fästning anses eller icke, men föreslagit det skulle R. St. anhålla att rasering af fästningar icke mätte under fredstid företagas, ulan att Ständerne dessförinnan fått tillfälle alt sig deröfver yttra. Vi se huruledes Regeringen hvarje riksdag begär anslag lill fästningars byggande och färdiggörande, vi se huru Ständerne med all möjlig noggrannhet granska de Kongl. prop:ne derom, och huru det prutas på anslagen, nåväl! är det lämpligt, är det rätt under sådane förhållanden att fästningar rifva* ned, utan alt Ständerne förut få veta något om sakeu? Jag anhåller vördsamt om propos. på bifall till betänk. Frih. Klinkowström: Jag tager mig friheten till den siste talaren ställa den frågan hvad nytta skulle vinnas med ett slikt meddelande till Ständerne? Om Konungen derigenom skulle vinna någon uplysning i sak den Han eller vederbörtde embetsverk icke kunde förskaffa sig på annat sätt, så skulle jag vara den förste att erkännna nyttan af R. St:s hörande i sådane frågor; men om detta icke är förhållandet och om man måste erkänna alt Sländerne, som sådane, icke dertill ega erforderlig sak-kännedom, inser jag icke heller hvartill deras Irörande skulle tjena, om ej för alt de skulle sättas i tillfälle all tillvälla sig en makt, som grundlagen icke Ständerne medgifvit. Då således en skrifvelse, sådan som den föreslagna, icke skulle kunna till någon åtgärd föranleda, som medförde gagn för det allmänna, fortfar jag alt yrka afslag å Utsk:s utlåt. Gr. Lagerbjelke: Jag anhåller alt få besvara den siste talarens fråga med en annan. Vid en föregide riksdag framställde Konungen propos. till Ständerne ang:de försäljning af ett litet obetydligt hus, fateburshuset på Riddarholmen och vid samma riksdag afläts likaledes propos. om uplåtande på arrende, eller försäljning af det s. k. Hofjaklhvarfvet: hvilka uplysningar kunde väl Ständerne lemna Konungen i dessa frågor?
561 nikations-väsendet tillhörande föremål, den grundsats gjort sig gällande, att någon del af hvarje sådant i egenskap af anslag utan återbetalnings-skyldighet beviljadt bidrag bör innehållas intilldess det dermed understödda arbetet blifvit fullbordadt samt afsynadt och godkändt; men att, så snart detta skett och så vida den för arbetets utförande bestämda tid icke öfverskridits, vederbörande bolag eller menighet, genom hvars försorg arbetet blifvit verkstäldt, ansetts böra utbekomma hela återstoden af anslagssumman. I öfverensstämmelse med denna grundsats och då det måste vara önskvärdt, att den kommunikationsled, för hvars åstadkommande det stats-anslag, hvarom nu är fråga, blifvit af Rikets Ständer beviljadt, ju förr desto hellre varder fullbordad och öppnad för allmänna trafiken, hafva Rikets Ständer lemnat bifall dertill, att hela det i Riksgälds-kontoret innestående beloppet utaf anslaget för kanal-ledningen från Eskilstuna till Mälaren må af detta verk utbetalas så snart nämnde kanal blifvit färdig och arbetet å densamma, efter afsyning, såsom fullbordadt vederbörligen godkändt. Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. M:t i underdånighet anmäla; framhärdande Rikets Ständer, &c. Stockholm den 15 December 1857. \:ö 175» Uppliist och godkändt hos Kidd. och Adeln den 15 Dec. 1857. Preste-Ståndet den 16 Borgare-Ståndet den 16 Bonde-Ståndet den 18 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i fråga om jords friköpande från grundskatt, m. rn. (Stats-Utskottets Utlåtande N:o 161.) S. A. K. Hos Rikets nu församlade Ständer äro, i afseende på grundskatterne, framställda de förslag: a) att dessa skattebördor måtte successivt och sednast inom 40 år kapitaliseras, medelst erläggande lösen till Staten; b) att all jord, med hänsigt till dess skattskyldighet, borde hänföras till en och samma kathegori, nemligen den mest gynnade, Bili. litt R. St.
693 clrculerar och åstadkommer production inom landet, uppstår ännu en af största vigt, så framt man sätter något värde på ett Lands iolkstyrka och dess andel i Statens sjelfständighet och bestånd. Härvid vore mycket att anföra om arbetets fördelning, om genvägar i production mm.; men om allt, i alla hänseenden, förutsättes att vara lika, blifva skillnaderna af Capitalets användande uti inhemsk production och utländsk alltid enahanda. Hade nu Herr Santesson ägt sig bekant, eller besinnat allt detta, som utgör första elementerna af läran om penninge circulationen, så hade hans bedömmande af mitt anförda exempel säkerligen utebli fv i t ^ nu bör jag likväl tillämpa detsamma föregående grunder, iöc att närmare utveckla saken genom ziffror. Om, med bibehållande af samma summa och lika antal personer, jag antager att 100,000 R:dr blifvit utgifna inom Landet till 330 personer , hvilka i producerade varor återlemna capitalets värde till Capitalisten, och att dessa 330 personer hafva producerat eller ägt en vinst öfver, för 20 R:dr hvardera mer än de mottagit af Capitalisten, så utgör detta sammanlagdt jo6,6oo R:dr. För de erhållna penningarna 100,000 R:dr hafva samma arbetare köpt varor och lefnadsmedel, producerade inom Landet, hvarigenom en deremot svarande production hos de köpta varornas tillverkare uppstått, öfver deras consumtion och utgjort deras rena behållning. Låt nu vara deremot, att samme Capitalist användt samma summa 3 Den 27 April. 100.000 R:dr, till uppköp af varor från e främmande Stat» att genom Transito handel föryttra i en annan, och låt vara, att enär detta skett, han lått sitt capital åter med 35.000 R:drs vinst, så kan visst ingen neka, att han har sitt capital 100,000 R:dr jemte 35.000