Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid en tillämpningsskola måste hufvudsaken vara att inlära tillämpningen af en vetenskap, och detta inlärande måste gå hand i hand med det praktiska utöfvandet, och det var derföre, som jag icke motsatte mig B. o. Ad-.s nyss fattade beslut att bibehålla KrigsAkademien. Under den förutsättning, som motionären gjorde, att universiteten skulle blifva flyttade till Stockholm, tror äfven jag att Den 3 Oktober f. m. 13 man vid ett sådant universitet mycket väl skulle kunna inhemta allt som rör den militära theorien, men då vi lyckligtvis icke äro ett krigförande folk, så skulle den unge officerens bildning alltid blifva bristfällig till följe deraf, att han icke fick praktiskt tillämpa hvad han lärt. Detta, sade motionären, skulle han kunna göra vid ett regemente; men utan att vara man af facket, vågar jag påstå, att den öfning som kan erhållas vid ett regemente är för kort för att den unge officeren skulle der kunna förvärfva den mångsidiga skicklighet, som af honom fordras. Vid en tillämpnings-skola måste, såsom jag nyss sade, den praktiska utöfningen och tillämpningen af vetenskapen vara hufvudsaken, och äfven Hrr lärare vid KrigsAkademien skola troligen medgifva att om elementar-skolorna blifva så ordnade, som jag föreslagit, eller så att der icke allenast meddelas undervisning i de ämnen, som äro nödvändiga för hvar och en menniska, som vill kallas bildad, utan äfven i militärisk exercis, så skall detta medföra en genomgripande förändring i hela vårt försvarsverk. Om här såsom i Schweitz hvarje yngling under den tid han vistas vid elementar-skolan undervisades i exercis och fäktning, så skulle man få en möjlighet att upstälia underbefäl vid en allmän folkbeväpning. På dessa grunder yrkar jag fortfarande på bifall till det af-mig framställda förslag: att uti underd. skrif velse hos K. M. anhålla, det K. M., i sammanhang med revision af läroverken, behagade taga i Nåd. öfvervägande, huruvida icke de två lägsta klasserna vid KrigsAkademien på Carlberg må kunna indragas. Hr Lefrén, Joli. Pehr:
Deremot skulle han i den anda, som ännu i den vittra Granskningen allmännast herrskar, visst icke erkänna någon bättre motsvarighet, än den hans egen tid frambar, till denna grundtanke af hans Kritik: att sannt vitter är blott den granskning, som är sannt vettig, och således, i beröm och tadel, rättvis; som alltså från sin åtgärd utesluter det till Vitterheten, i sträng och hög mening, icke hörande; som förstår, att se i hvar sak dess hvad, och dömma hvar sak efter dess grad och art; som, vid hvarje sitt föremål, främst fattar i sigte dess mening, den möjliga meriten, det verkliga (större eller mindre) värdet, – hvilket stundom kan vara ett värde i sjelfva det Misslyckade; som till föremål väljer blott det (i Godt och Ondt) Utmärkta, och föga eller intet den rena Medelmåttan, Obetydligheten, Lapprit; som blottar inga andra fel, än sådana, hvilka äga vigt för Sanningen och Skönheten; som fördenskull helst sysselsätter sig med Mästare i Snillets verld, och med Pretendenter, hvilkas förmåga (eller åtminstone sträfvan) till något stort är omisskännlig, eller hos hvilka virtuositeten har utseende af geni; men som, äfven i klandret, yttrar sig med ej mindre hofsamhet än urskillning, med ej mindre mildhet än styrka; och som öfverhufvud begriper, att Vettets, Smakens, Vitterhetens allmännare förädling befrämjas mera genom att upphöja och upplifva, än genom att förringa och straffa. Fruktansvärdt är, att han, som fann sitt tidehvarf alltför lättlynt, skulle tycka sig hos vårt tunglyntare upptäcka en ännu långt vildare yrsel af cotteri-anda och partisinne, en ännu vida hemskare brist på tyglad sjelfviskhet, på kärlek, på pietet eller aktning och erkänsla, på ädelmod, på hedersamhet, – kort sagdt, just på ”liberalitet” (i det ordets äktaste mening).
För öfrigt vore det visserligen en i allmänhet riktig grundsatts, att staten endast i serskilda fall och till följd af dervid förekommande egna förhållanden borde understödja kyrkobyggnader; men i afseende på nu ifrågavarande byggnadsföretag, syntes just sådana serskilda förhållanden förefinnas, som för tillvägabringandet deraf påkallade understöd från Statens sida. Hvad sålunda blifvit erinradt och anfördt, har Utskottet tagit i förnyadt öfvervägande; men då, i fråga om meranämnde låne-understöd, några andra omständigheter för närvarande icke förekomma, än de, som redan vid afgifvandet af UtskotLets förra utlåtande, angående samma fråga, äro tagne i betraktande, och då detta utlåtande är af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet bifallet, anser sig Utskottet, böra detsamma vidblifva. Stockholm den 4 April i845. Reservation. Af Biskop Hedrén: ”Emot det nu fattade beslut anhåller jag få åberopa den reservation, sorn af mig finnes bifogad Utskottets utlåtande N:o 2i 6, jemte de ytterligare upplysningar, som ålerremisserna åtfölja. Jag vågar till Rikets Ständer vördsamt hemställa, att det begärda lånet måtte på dessa bevekande skäl beviljas;” och Herr Sundler. STOCKHOLM, I. Stats-Utskottets Memorial, N:o 268, 269. i M 268. Ank. till Exp.-Utsk. den 5 April, kl. 7 e. m.
Icke heller lärer någon annan eller ens en fånge, som icke fått kunskap om den ringa uppskattningen af hans lif, af sitt blotta förnuft kunna ana tillvaron af en lag, enligt hvilken han äfventyra!' alt mista lifvet om han sätter sig i frihet. Deremot finner jag ali del skulle vara ganska beqvämt för fångförare, att genom ett skott ersätta bristen på egen vaksamhet och förekomma bestraffning af egen vårdslöshet. Vådligheten af en så beskaffad, i den verkställande maktens mest underordnade och minst bil dade handllangares skön nedlagd, rättighet har ock blifvit insedd af Rikets vid 1823 och 1830 årens riksdagar församlade Ständer, på sätt närmare kan inhemtas af inom Högsta Domstolen afgifvet yttrande, förekommande å sidorna 38 och följande i den tryckta Kongl. Propositionen, och lill hvilket hänvisas. Lika litet vid utöfningen af omförmälda rätt, som vid nödvärnsrätlens begagnade, lärer kunna fordras annan bevisning för all rättigheten ej blifvit obehörigen ulöfvad, än att förekommande omständigheter sådant styrka; men del är tydligt, att, i samma mån man utsträcker omförmälda rättigheters begagnande till sådane fäll, der intet märke af föregången strid erfordras, der måste allt mindre bindande omständigheter såsom tillfyllest bevisande godkännas, och följaktligen blifver det allt svårare och svårare alt kontrollera rättighetens behöriga begagnande. Della åter kan icke annat än föranleda dess missbrukande; ty det är icke otänkbart alt en målsegande eller annan helst skulle önska att göra processen kort med fången. Domaren skulle likväl, om han ock anade att ett sådant missbruk egt rum, säkerligen draga i betänkande att derför ådöma straff, så vida icke med fulla skäl kunde ådagaläggas, att missbruket verkligen skett. Hittills har Lagen icke tillåtit spillande af en fånges lif med mindre han salt sig till motvärn, och detta under liden då fängelserna och fångföringen varit oändligen mindre fullkomnade och dyra än nu. Jag kan derföre icke tro, alt detta spillande af menniskolif vanligen skulle erfordras nu mera än förr.
Och då, af skäl som härofvan blifvit anförde, Utskotten anse någon ändring i nu gällande föreskrifter angående grunderne för hemmansklyfningen icke höra ega rum, samt ofvanberörde Kongl, förordning, dels i 1 kap. 3 § medgifver, att, om en hemmans-åbo af andra näringar, som till hemmanet höra eller af dess belägenhet bero. kan hafva säker och ständig förtjenst, sådant jemväl må, vid fråga om besutenhet, i beräkning dertill ingå, dels ock i samma kap. 9 § innefattar stadgande, huru förfaras bör i händelse, till följd af serskilde förhållanden inom något län, jemkning eller förändring i de rörande grunderne för hemmansklyfning med - 14 Lagoch Ehonomi-TJtskottens Betänkande, N:o 14. delade föreskrifter, skulle för samma län finnas af nöden, kunna Utskotten icke understödja motionärens ofvanberörde yrkande, utan hemställa, att Tobias Linds nu omförmälda framställning må af Jlikets Ständer lemnäs utan afseende.
Åberopande hvad af regeringar och förenade enskilda menniskovänner blifvit i andra länder gjordt för underlättande af brottligas förbättring och återinträde i det fria sarnhällslifvet, yttrar den höge författaren till förenämnde afhandlig om straff och straffanstalter: »Medborgerliga deltagandet eger tvänne särskilda föremål för sin verk»samhet, nemligen: »a) Vården om fångarnes behandling samt möjligheten af deras förbättring un»der fängelsetiden. »b) Omtankan för de frigifnes utkomst, medelst beredande af passande tjenst, »arbetstillfälle m. m. »Ehuru de flesta sällskaper, som åtagit sig fångarnes sak, endast utvalt ett af »dessa föremål, synas de båda, med lika värme, böra omfattas af den förening, som »i Sverige är så högt af behofvet påkallad. Derigenom öppnas ett vidsträcktare fält »för deras ädla verksamhet; omsorgerna för den häktades moraliska pånyttfödelse skola »vinna en högre betydelse, och kännedomen af straffanstaltens inre ordning och tukt, »samt af individernas lynne, utgöra en liflig uppmuntran att bereda den frigifne en »möjlig återgång till ärligt och lagligt lefnadsyrke.» I öfverensstämmelse med denna höga uppmaning hafva, under fängelseförbättringens förberedande och fortgång, flera sällskaper bildat sig, att, vid besök i fängelser och korrektionshus, söka, genom undervisning, tröst och uppmuntran för häktade, göra fångenskapens tid till en förbättringstid och bereda dem att vid frigifvandet blifva gagneliga medlemmar i samhället. Särskildt torde härvid böra nämnas det för sådant ändamål, och med särskild anledning af Kongl. Maj:ts, den 24 November 1846 aflåtna nådiga uppmaning, år 1855 här i Stockholm, under ordförande af Mamsell Fredrika Bremer, stiftade Fruntimmerssällskap, med hvars aktningsvärda bemödanden Kongl. Majit täcktes förklara sitt nådiga välbehag, och som, på sätt af Fångvårdsstyrelsens berättelser kan inhemtas, allt sedan fortsatt sin välgörande verksamhet.
Alven för Städerne galler, att, dä fullt antal Taxeringsman af någon class saknas, bristen må ifrån annan fy 1 i as 7 Mom. I Stockholm, Götheborg och första classen» städer, ombytes årligen en tredje, del af Taxeringsman; i de öfrige hälften, med iakttagande deraf, att i andra och tredje dassens städer afgår bland Borgerskapet, det ena året fyra, det andra fern, samt att i .Fahlun och Sala Borgare och Bergsmän med hvarannan alternera; de väljande likväl obetaget, att åter inkalla de afgående. Härvid erinras dock, att det afgående antalet skall vara i förhållande till personalen inom hvarje class, samt att de Taxeringsman skela afgå, åt hvilka en sådan befattning längsta tiden varit uppdragen 8 Mom. ÖfverStåthållaren och Konungens Befallningshafvande skola, på anmälan af HandelsCollegium i Stockholm, samt Magistraterne i de öfrige städerne, att Skattskrifningarne, och allt öfrigt som bör tjena till grund för TaxeringsComsttéernes åtgärd, i den ordning som vederbör, bestämma tiden för deras sammanträden. Ledamöter dertill väljas på allmän Rådstuga, så väl sf Borgerskapet, som öfrige* inom staden skattskrifne innevånare af de stånd och classer, som, enligt hvad förut Bevillning* Vin)Iniut* &,.tånkand>-n. stadgadt nr, eg a i Taxeringen deltaga, och hvilka, der sa tillgång är, böra i staden eg* Hus och Tomt. 10 Morn.
Anta* Den 14 Febrn&ri e. m. 435 gandet af denna bill torde få tillskrifvas bemödandena af ett vidt utgrenadt sällskap, med afdelningar och ledamöter äfven i andra länder, »International Association for obtaining a uniform decimal system of measures, weights and coins». Eller moget pröfvande af det metriska systemets stora företräde framför förändringen af det Engelska till decimalsystem, har detta sällskap gjort till sin uppgift, att genom möten, offentliga föreläsningar och skrifters spridande söka stämma den allmänna meningen i England för införandet derstädes af det metriska systemet; och man vet hvad dylika bemödanden vilja säga i England. Genom det energiska sätt, hvarpå de bedrifvas, lyckas de vanligen tiil sistone, derest de icke uppkalla en ännu starkare mot-agitation, hvilket likväl icke i nyssnämnde afseende varit fallet. I Norige har benägenheten så till vida visat sig för det metriska systemet, att alla af de offentliga myndigheterna publicerade statistiska arbeten allt sedan 1861 innehålla en reduktionstabell för det inländska systemet till det metriska. I)e af Englands handclsministerium (Hoard of Trade) offentliggjorda statistiska redogörelserna, likasom äfven numera de af K. Svenska Telegraf-Styrelsen afgifna, innehålla dylika reduktionstabeller. En icke ringa del af de civiliserade nationerna har sålunda dels redan fullständigt antagit det metriska måttoch vigtsystemet, dels förändrat sina gamla till delvis öfverensstämmelse dermed, dels vidtagit förberedande åtgärder för detta systems införande, och dels börjat egna detsamma mycken uppmärksamhet. Systemet tyckes sålunda allt mera nalkas sin bestämmelse, eller att vara ett för alla folk och länder gemensamt.
Brehms skarpa iakttagelseförmilga och rnhngsidiga bildning, i förening med hans klara, liittfattligiz skrifsatt, förlana detta hans sista arbete en ovanlig full&amp;ndlning och göra det till ett af de mest larorika och underhalllande arbeten, som v8r moderna literatur har att uppvisa inom geografiens omrikde. Det torde ocksh mer &amp; n de allra flesta resebeskrifningar kunna hos den mognare ungdomen vacka intresse för grundlig geografisk 15bsning. Priset ä r 8 kronor. Uppoch nedvända virlden af Jzdes rerne. Donna ghng ar det litet kunskap i den matematiska geografien, som den produktive författaren vill meddels sina Ilsrare. Det inflytande jordaxelns lutning har p s Arstidernas omvexling m. m. och ds förändringar, som skulle intriiffa, om jordens axel i en hast komme att intaga en lodrat stallning, behandlas vidlyftigt och p i samma g&amp;ng Iiitthttligt och klart. Nan kan ej annat l o beundra farf-utarens outtömliga formaga att uppfinna situationer, der de vetenskapliga uppgifterna p i ett, som det tycks, alldeles osökt sätt, komma fram som en nödvibndig förutsatining för handelsemas vidare utveckling. Ty siival i detta, som i samme författares föregiiende arbeten, slingrar sig, sii att saga, en lika originel som fantasirik och iinderh6llande bertittelse kring de abstrakta lardomarna. De flesta af Jules Verne ' s arbeten äro kända och varderade af v&amp;r ungdom och mbnga af dem, sbsom: Kapt.en Grants uppuppsökande, Den hemlighetsfulla ön, Zarens Kurir m. fl. kunna raknas till det basta viir ungdomsliteratur har att bjuda p&amp;.
Visserligen är vårt nuvarande statsskick behäftadt med många brister; det är långsamt i sina rörelser och tungt i sina verkningar men det innehåller med alla sina fel dock en trygghet och säkerhet som gör alt man ej alltför lättsinnigt bör rubba dess gamla former. Och hvad är det man nu vill bjuda i dess ställe? Ett Den 15 Februari, f. m. 19 öfvergångsförslag, välvilligt, som jag vill tro, men hällande och ojemnt, tummadt och förvridet, som alla halfmessyrer. Rian har vid dess skapande mera afselt jemkningen emellan dagens småaktiga strider och parliåsigtefnas barnsliga kif, än tillfredsställandet af de stora intressen, hvilka nu mera oafvisligen ropande på rättvisa, röra sig inom hvarje land och äfven inom vårt. För alt smickra dagens olika opinioner har man lappat, så godt man förstått, till förmån för den ena här och den andra der, men under tiden glömt huru allt skulle passa tillhopa. Också har inträffat, att de fördelar, man, vid första påseendet, i detsamipa tycker sig finna, snart uplösa sin skenbara nytta vid ett nogare skärskådande. Oaktadt att samhällets olika intressen deruti synes hafva plats, är dock intet enda, vid nogare påseende, rätt representeradt ulan komma desamma att i verkligheten uttrycka något helt annat än hvad man synbart menat; och dymedelst upträder detta förslag med ett Janus ansigte, som, efter tidernas vexlingar, skulle kunna uttrycka högst olika fysiognomier. Detta beslöjade enkammarsystem skulle sålunda, till föga båtnad för landet, allt efter omständigheterna, kunna vara till sin karakter och sina verkningar ömsom aristokratiskt, byråkratiskt och demokratiskt. Det har hvarken säkerhet eller rättvisa lill sin grund och kan och hör ej blifva antaget. Om man tänker sig ett folk verkligt väl och rättvist representeradt, så måste man på samma gång länka sig detta folks alla cnskildta intressen och grundelementer uttryckta i representationen. Rled garanlie för en värdig måttstock på hvad han vet, är eller har, bör individen deruti, på ett eller annat sätt, hafva sin del och sålunda samhällets medlemmar, så att säga, sammangjutas i eli gemensamt bemödande för Statens väl.
Regerings-formen sami ändrad ordningsnummer af 22, 23, 24 §. §. och 25 §. l:sta perioden Regerings-formen. N:o 72, med förslag till ändring uti 1 §. 9 mom. Tryckfrihets-lagen. N:o 74, med förslag till ändring i 2 §. 4 mom. Tryckfrihets-lagen. N:o 76, med förslag till ändring i Riksdags-Ordningens 76 §. N:o 77, med förslag till ändring af 5 §. 6 mom. Tryckfrihels-Förordningen. S. D. Vid förnyad föredragning af Constitutions-Utskottets den 29 sisth December och den 20 dennes på bordet lagda Memorial N:o 73 med föreslående af ett tillägg i Irsta §:n, 9 momentet Tryckfrihets-lagen, hänvisades till Constitutions-Utskottet den, såsom Ståndets gemensamma tanka förklarade anmärkning, att redactionen af förslaget bör erhålla följande lydelse: ”uppsatser, hemtade ur Dagblad, anses icke såsom eftertryck ta, då de i andra Dagblad införas, så vida det tillika uppgifves, ifrån hvilket Dagblad nppsatsen är liemtad.” S. D. Återremitterades Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens den 29 sisth December och den 23 dennes på bordet lagde BeMnkande N:o 112, i anledning af väckt motion, att södra Bataljonen af Bohus Läns Regemente må, i likhet med den norra och under enahanda vilkor, som för densamma äro gällande, till ständigt Infanteri förvandlas, m. m. Trot. Vtdr. d. 3o fan. 1841* % S. D. Då nu ånyo föredrogs Constitutions-Utskottets den § och 23 dennes på bordet lagde Memorial N:o 75 med förslag till ändrad ordalydelse af Tryckfriliels-Förordningens 5 §. 1 och 5 moment, hänvisades till Constitutions-Utskottet den såsom Ståndets gemensamma tanka förklarade anmärkning att förslaget är olämpligt. S. D.
StatsUtsk. har sagt att så är, men StatsUtsk. har det ingalunda bevisat. Är det vår skyldighet alt tro på StatsUtsk. i detta fall? Icke mer nu, än i andra; och i 2 lill 3 dagar har jag ej hört annat, än tvifvel på StatsUtsk:s utsago. Jag är ibland de tviflande äfven i detta fall. Det hör till saken, örn man vill afhandla något ämne grundligt och sanningsenligt, utan att di ifvås hvarken af begär att söka gunst eller alt göra nåd, att anställa undersökningar i vederbör, embetsverk genom sakkunniga män. Är en sådan undersökning gjord? — Ingalunda; — och likväl drager man icke i betänkande att föreslå hela den ifrågavar. anstaltens upphäfvande, innan ens det gamla contractet är slut! Hvarifrån kommer denna brådstörtande skyndsamhet? Jag anser den första åtgärden böra vara , att undersöka anspråkets laglighet och billighet; sedan kommer nästa fråga: hvem ur det, som skall bära tungan, i stället för dem, som burit henne förut? Troligen är det i första rummet deri jord, som tillförene icke varit roterad eller med rustning belagd. Denna jord har dock gatt i arf och köp, med afseende på hennes befrielse från en dylik börda. Vill man likväl lätta de roterade hemmanens hörda på bekostnad af de oroterade hemmanen; så täger man från dc sednares Den 9 M .1 j e. m. ägare och skänker till de förras, hvartill ingen laglig rättighet gifves. Hvilka äro de, sorn hårdast skola drabbas af den nya skatten? Jo, säteriägarne, hvilkas jord varit mest befriad, och fördenskull fått betala henne dyrast. I fall säterierna ännu för det mesta innehafvas af adeln, hvilken, genom försäljning hvarje år, afhänder sig egendom för millioners värde just till den del af Svenska folket, som äger den mesta roterade jorden; så skulle man genom förändringen taga från dem, som med hvarje år blifva fattigare, och gifva åt deni, som med hvarje år blifva förmögnare, för att öka de förres armod och de sednares välstånd. Hvem är del dernäst, som skall betala?
Då ärendet första gången var före, ansågs denna summa så grufligt stor, att den icke kunde åstadkommas. Jag tänkte då, att Institutet möjligen kunde i den första tiden undvara ett nytt stall, ett nytt fähus, o. s. v., emedan åtskilliga af de ladugårdshus sorn finnas kunna af Institutet begagnas, ehuru de äro sämre än dem allmogen begagnar. Man har framkastat, att egendomen kan skötas med de nu derå befintliga byggnader, men jag får fästa upmärksamheten på, att det är 60 å 80 personer, som ieke finnas der nu, men som skulle komma att bo på Alnarp, om der blir ett Landtbruksinstitut, och hvilka man icke gerna kan lägga i stall eller fähus, eller i oeldade rum. Efter jag har ordet, får jag, i motsats mot hvad andra talare yttrat, uttrycka min glädje öfver att StatsUtsk. tillstyrkt Institutets anläggande, men tillika beklaga, att det ej låtit sig göra på annat sätt, än att en embetsman, som under 4 å 5 år förvärfvat sig provinsens aktning och kärlek, skall nödgas afstå något af den honom med rätta tillkommande lön; jag hoppas dock att han skall få ersättning derför i tacksamheten både inom och utom provinsen. Hr Fåhreeus, Olof Immanuel: En af de talare, som yttrat sig emot Ulsk:s Betänk., har bestämdt förklarat, att han icke kan öfvertygas om att ej hans åsigt är den rätta i afseende å tillämpningen af 1837 års K. Bref ang:de Landsh:ge-löneregleringen. Det torde således vara ett otacksamt försök att vilja inverka på hans öfvertygelse i denna del, men jag vågar emellertid försöket med ett par enkla ord. Det synes som den värde talaren hade så upfattat innehållet af 1837 års K. Bref, som om derigenom vore afsedt att för Landshöfdine bestämma fixa penningelöner. Om den ädle Gr:n behagar något upmärksammare genomläsa det åberopade K. Brefvet, så skall han finna, att denna förfatln. ingenting ändrat i afseende på Landshtnes rätt att tillgodonjuta dem anslagna indelningar.
Besvärsneli Ekonomi-Ulskoltets Hclänkande N:o 17. 13 de friare grundsatser, som i sednare tider blifvit följda ej mindre i vår handelslagstiftning i allmänhet, än äfven i fråga om den reciprocitet, som egde ruin mellan Sverige och andra nationer beträffande skeppsfarten ; men att hos Rikets Ständer i betraktande kommit, huruledes åstadkommandet af den ifrågasatta förändringen vore beledsagad af åtskilliga svårigheter, härledande sig frän nödvändigheten att dervid hafva hänsyn till vissa med vårt samfunds-väsende förknippade omständigheter, de der icke kunde alldeles förbises, med mindre infödda medborgare skulle tillskyndas ett obilligt intrång eller erhålla sämre vilkor än utländningar, såsom exempel hvarpå påmindes om gällande lagar angående burskap, vilkoren för dess erhållande och de förbindelser, detsamma medförer, ibland hvilka inginge ej allenast sådana, som skulle kunna till sitt värde i penningar uppskattas och dermed inlösas, utan ock personliga skyldigheter, hvilka icke skulle kunna af en utländning fullgöras, om de ens borde honom uppdragas; i anseende hvartill dessa lagar med de flera, som berörde utländningar* handelsfriheter och som utgjordes af äfven andra än de, hvilkas upphäfvande af Herr Hierta påyrkats, otvifvelaktig! borde i sammanhang med den föreslagna reformen öfverses och bringas i öfverensstämmelse med den nya lag, som kunde ifrågakomma att stiftas: och anhöllo Rikets Ständer i följd häraf, att Kongl. Majit täcktes tillse, i hvad mån utvidgade rättigheter för utländningar att härstädes idka handel och annan näring kunde genom en förändrad lagstiftning beredas, samt att Kongl. Majit måtte derom till Rikets Ständer aflåta nådig Proposition. Väl har icke i anledning af denna underdåniga skrifvelse nådig