Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Midsommarstiden vore minst lämplig för tjenstehjons flyttning, emedan torfskörden vid nämnde tid derstädes inträffar. Deruti Pierr Professorn Bexell instämt. Herr ContractsProsten Anjon har hemställt, att, i händelse den nu antagne flytt» ningstiden komme att bibehållas, de stadgade terminerne för mantalsskrifningen Liefve framflyttade till December eller Januari månader; samt att mantalslängdernes justering i Socknestämma kunde förändras ifrån början af Mars till slutet af samma månad. Herr Prosten Hallstrom har yttrat, att, ehuru han ansåg en förändring i flyttnings» tiden i allmänhet gagnelig, kunde Herr Prosten dock likväl ej gilla det förslag, att husförhören skulle om Sommaren förrättas, emedan denna årstid vore för allmogen den Besv, och Ekon, Xjtsk. Betänkanden. 25$ brådaste, och det skulle blifva för densamma högst kännbart, om den arbetande klassen skulle nödgas lemna sina för dagen ofta Vigtiga sysselsättningar, för att inställa sig Vid husförhören eller bereda sig dertill. Herr Prosten har dessutom ansett, i närvarande fråga, afseende böra göraa icke så tnycket på Presterskapets som fast mer pä Allmänhetens beqvämlighet och ledighet^ äfvensom att husförhöjren kunde utan ola* genhet förrättas på den förr vanliga tiden, slutet af October och början af November, eller ännu häldre under den påföljande Vintern. Herr ContractsProsten Doctor Pahn, som, i afseende på sommarens olämplighet för husförhörs hållande, förenat sig med Prosten Hallström, har för öfrigt ansett deri sist bestämda flyttningstiden, den 24 Octo* ber, vara för Skåne den mest tjenliga. Herr Professorn Doctor Franzén har trott sig böra föreslå den 1 Mars, såsom den mest lämpliga flyttningstid, så val i anseende till allmän beqvämlighet, som tjenstehjonens förmån, och såsom en allmän Fardag, då de, som tillträda ett jordbruk, borde finna det beqvämligt, att äfven ombyta tjenstefolk.
Ej vill jag förneka, att blondinen i flere afseenden i sin tur står före brunetten, särskildt i sin förmåga att genom kvinlig smeksamhet jollra ett uppbrusadt sinne till ro, så som äfven barnets smekningar kunna verka välgörande på den äldre. Men då stora och viktiga handlingar skola utföras, är det sällsynt, att en blondin går till verket med samma kraft och skarpsinne som en brunett. Se där, hvarför jag ger er mörka kusin rätt, den aromatiska utstrålningen må nu vara hvilken som helst. Om de utdunsta blåsyra eller svafvelångor — det blir dock de brunetta, som intaga världen, och de myskdoftande guldhufvorna få allt ge vika, så som barnens lekar lemna plats för den vuxna kvinnans eftertänksamma omsorg. Här har ni, ärade Nom de plume, min åsikt i saken, om jag nu blott lyckats tydliggöra den. Själf är jag cendreé och har äran teckna mig er tjänarinna Laurentia. pågår. Boken lemnar smaken oberörd, men gör att lökarne ej skjuta grodd. Huskurer. Utmärkt medel mot liktornar. A f gammalt linne klipper man en lagom stor kompress, som lägges fyrdubbel och doppas i kallt vatten. Denna lägges på liktornen och kring tån omlindas däröfver en remsa gummipapper, som är ungefär 10 cm. lång och 7 cm. bred. Vattenomslaget bör .förnyas hvarje morgon och afton. Efter omkring 14 dagars bruk kan man med lätthet rifva bort den hårda valken. Omslaget förorsakar inga obehag. En enkel och anspråkslös h u s h å l l e r s k a som kan förestå ett mindre landthushåll, får god plats 24 instundande oktober. Svar åtföljdt af fotografi samt uppgift om löneanspråk, insändes till Askersunds Veckoblads tryckeri, Askersund. (G. 21744) [2446] e anspråkslös flicka, som för sin framtida nytta önskar lära sig fotografi, kan få detta på en större landsortsatelier nu genast. Pris för hel kurs med hel inackordering 200 kr. Svar till » Framtid » under adress Norberg. Hornspån som gödningsmedel för unga köksväxter.
Hohenhausen tror jag, att lagstiftaren framför allt måste afse bibehållandet af moraliteten inom nationen;' men just för detta ändamål mäste han vara mycket försigtig alt icke vidtaga sådana författningar, som i sin tillämpning äro orättvisa och kunna föranleda till lagbrott, ty det är dessa lagbrott, som demoralisera nationen, då de gifva förakt för lagarna och deras verkställare, och det är detta, som skulle inträffa genom hvad Ilr v. Hohenhausen föreslagit. Jag ber att få upptaga hans förslag i den ordning det förekommer. Det första är en skatt för hvar och en, som super brännvin. Denna skulle förnämligast drabba CondeSt. Jag minnes, att vi tillförne ägt en sådan författning, som ålade hvarje bonde i2sk:s afgift för rättigheten att supa brännvin; men jag minnes äfven, att delta påbud ingalunda föranledde lill minskning i brännvinsåtgången, men deremot till oriktiga uppgifter vid mantalsskrifningen, då en mängd afsade sig denna rättighet, hvaraf de likväl fortfarande begagnade sig. Staten vann ringa derpå, kronohetjenitigen något, men demoralisationen vänn mest. Jag kan således icke annat an afstyrka återupplifvandet af en författning, som jag är öfvertygad skulle befordra brotten, och dessa brott anser jag vida skadligare, än en och annan sup mera. Den andra frågan rör bruket af viner. Detta bör icke kunna föranleda lill brottslighet, men denna afgift vore orättvis; ty den, sorn högst sällan kunde hafva tillfälle alt, då en van kom lill honom, bjuda ett glas vin, skulle betala lika mycket med den, som dagligen njuter deraf, och det vore orättvist, och någon gradation i aigiften kan ej heller bestämmas.
Det synes mig således i alla afseenden vara den riktigaste proceduren som blifvit iakttagen, nemi.: att först hänskjuta hufvudfrågan till Ständernas bedömande, och i händelse de finna det föreslagna sättet för dess lösning vara antagligt, då vidtaga de ytterligare åtgärder som böra föregå det slutliga afgörandet af alla detaljbestämmelser, der de serskilta orternas behof och önskningar så omsorgsfullt böra afvägas. Hvad Utsk. i denna punkt tillagt utöfver 8 H. 21 322 Den 5 Juli f. m. elen K. propos:s innehåll, kan jag för min del icke annat än fullkomligt gilla; dess begäran, att de förberedande åtgörandena må så skyndsamt sältas i verket, alt frågan må kunna vid nästa riksdag afgöras, skall så vidt på mig möjligen kan bero, visserligen efterkommas, och har det alltid varit min öfvertygelse all så skulle ske, derom äfven prot. vittnar. Hvad dernäst vidkommer den bestämmelsen, som Ulsk. gjort, att ett visst minimum borde utsättas för de persedlar som bibehållas, och att bråk, eller mindre delar deraf, skulle sammanslås med principräntan, så har sådant äfven varit min afsigt, ehuru jag trott denna fråga först böra afgöras i sammanhang med bestämmandet af hufvudpersedlarne, ty det har i allmänhet varit mitt bemödande vid npgörandet af denna propos. alt sa mycket som möjligt utesluta alla mindre frågor och detalj-saker, på det att de stora så mycket mera skulle framstå klart och redigt; men alt redan nu på förhand bestämma ett sådant minimum, går äfven ganska väl för sig och kan således af mig med nöje tillstyrkas.
Sedan Kongl. Maj:t6 för en stund sehan ankomna nådiga Skrifwclse blifwic för Ridderskap^ och Adeln vpläsen, har jag i dag ingen ting at anföra» Ankom en Deputation ifrån det Hederwärda Bon, de-Standet, anförd af Riksdagsmannen ^scob lVlsnsjon brogren, som tilkännagaf, at Ständer instämt uti dek Högwördiga Preste - Ständets Beslut om en Kröuings-Meäsilles fläendc; likaledes efter något öfwerwagande stadnat i den tanka, at Riksens Sfanders underdåniga anhållan rörande jämnkning af Lagen om Mord pä Rikets Ofwerhet, samt rörande Allmogens befriande ifrån Fängars förning, tjenligare torde framföras igenom Herr Grefwen och Landt - Marskalken och Herrar Talemännen, än igenom den stora Deputation, som kommer at öfwerlemna Riksens Ständers underdåniga Tacksägelse Märets. Besvarades och afträdde, Sedan Hans LxcsIIsncs Herr Grefwen och LandtMarskalken uprepat berörde Deputarions andragande, tilläde Hans LxcsIIsncs, at han hos Hans Kongl. Maj:t gjort ytterligare underdånig förfrågan, nä» den slöra ,Vsj)MLNoriea kunde af Hans Maj:t i näder emot» ragns, och hade Hans Maj-.t behagat dcrtil utsätta morgon eftermiddagen klockan fyra. Grefwe mi Iron, ^äolplr Uuä>vix. Jag utbeder mig ak fa weta , ^ om det är mig tillätet at uplysningswiö och kil förklarande af min enskillda öfmertygelse i dcc ämne, som den 24:de Marrit förewar, rörande Riksgälds-Lomoreks xubliciker, sa upgifwa mina tankar, dem jag ffrifteligcn författat? Hans Lxcellencc Herr Grefwen och Landt» Ma r sk a! k e».
Dermed vandrade hon sina färde, och den lilla kröp undan, allra längst in i spisel-grufvan, för att dölja sina tårar. Men hon fick inte en gång gråta i fred; ty straxt var den elaka styf-modern tillreds, tog en skäppa mjöl, slog ut den midt på gärden, och sade: »jag skall minsann ge dig annat göra än sitta och gråta. Plocka nu upp mjölet, hvart endaste korn, och rensa det, och laga till middag; och Gud tröste dig, om inte allt är gjordt tills jag kommer hem.» Så bestäldt, foro drottningen och hennes dotter i fullan ståt till kyrkan, för att möta prinsen; men den lilla skulle sitta på gården och plocka mjöl, såsom den elaka styf-modern befallt henne. När det nu led fram på dagen, att kyrko-folket hade farit och den lilla skulle börja sina sysslor, fattade hon först ett ämbar, för att springa till källan efter vatten. Vid hon så åter lopp öfver den gröna ängen, begynte hennes tankar fara både hit och dit; hon tänkte uppå sin moder som var död, och som alltid varit så huld och god emot henne, och på sin onda styf-moder, och på kyrkan dit hon aldrig fick komma, och allt började hennes tårar rinna så strida som klaraste perlor. Men allra mest gick det henne till sinnes, när hon tänkte på den unge prinsen som hon aldrig mer i verlden skulle få råka, och då blef hon så bedröfvad, att hon satte sig på en sten, lutade hand under kind, och visste sig ingen tröst. Som hon nu lutade för att hemta vatten, hände sig att en klar tår rann utför hennes kind och tillrade ned i källan. Rätt i detsamma kom den stora gäddan åter fram, stack upp sitt gröna hufvud i vattu-brynet, och frågade hvarföre hon grät så bitterligen. »Jo,» sade Ask-ungen, »jag må väl gråta och inte vara glad. Min styf-moder och min styf-syster ha farit till kyrkan för att möta den unge prinsen; men jag skall sitta på gården och plocka upp mjöl, och när drottningen kommer hem, får jag ändock inte annat än bannor och hårda ord.» ’Åh,’ sade gäddan, ’stackars liten! Det var en dålig mor du har.
Vid nu skedd föredragning godkändes Ståts-Utskottets Memorial, N:o 44a, angående tvänne punkter, sorn skola införas uti Reglementet för Riksgälds-Cor.toiret, Från Vällofi. Borgare-Ståndet. S. D. lifter nu skedd föredragning godkände Ståndet af Stats-Utskottet till Rikets Ständers Reglemente för Riksgälds-Coutoiret föreslaget tillägg, innefattande de serskilda hufvurigrunder Rikets Ständer fastställt till iakttagande vid verkställigheten af den uppoch utlåning, sorn, till beredande af låne-understöd för jordegare, blifvit beslutad att af Riksgälds-Contoiret besörjas. S. D. Föredrogs och lades till Handlitigarne Constitutions-Utskottets Memorial, N:o 77, angående Ridderskapets och Adelns årérremiss på Memorialet, N.’o 75, i anledning af återreinisserne på Memorialet N:o 53. S. D. Föredrogs och lades till Handlingarne Expeditions-Utskottets Memorial, N:o 442, med förnyadt förslag till Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående regleringen af Riks-Statens Tredje Hufvud-Titel, 36 Prot, Utdrag den 16 Mars iS3o. Fran Hedervärda Bonde-Ståndet, S. D. Föredrogs a nyo Constitutions-UU skottets på bordet hvilande Memorial, N:o 76, angående behandlingen af Riks-Ståndens skiljaktigbeter om Voterings-propositionerne i Tre Hufvudpunkter af Förslaget till ändiad Trycka fnluts-Uag; och fann Bonde-Ståndet, som den. 8 i denna månad bifallit de af ConstitutionsUtskottet, i Memorial N;o 69, föreslagna Vot( rings-propositioner, nn för godt att, med för-^ blifvande dervid, afstå hvad Constitutions-UU skottet, i Memorial N:o 76, tillstyrkt, S. D.
Frågan har fått sitt forsta svar i de bref svanner emellan;, som stå i spetsen för hr G. af Geijerstams Revy 1885. * Säkert blir detta svar icke det sista, ty det ar nog l h g t ifrån tillfreds. ställande. Men roande är det så mycket mera - roande på samma sätt som hr Josephsons Neckcn p? Rrefven vilja niimligen gifva en förklaring öfver grundelementerna i en sann realist, en vensterliteratör sisom sig bör. Att förklaringarne äro litet afbrutna och forekomma, likt Viger Spas flockar, nströningjom., har, enligt brefskrifvarcns upplysning, sin forklaring dels deruti. att han under nedskrifvandet af sina betraktelser varit upptagen af en mängd andra göromil, dels ock deruti, att han dör tillfallet ej gjort ansprxk p i annat an ytlighet.&gt; Med denna naiva öppenhet har f ö r h brutit udden af all kritik. Den som tecknar dessa rader vill också endast genoni anförande af hans mest betonade satser låta dem kritisera sig sjelfva, på samma gång han ur dem till läsarens uppbyggelse utletar så att saga innehållet af en vensterliteratör i sin prydno. Redan på de första bladen får man veta, att vensterliteratören ständigt lefver i en amoraliskt rutten atmosfer., att han dagligen har för sina ögon olyckliga äktenskap och ekonomisk ruin, att han stindigt bevittnar egoismens segrar och möter humbug pH alla sina vägar, samt att han mycket sällan kan välja ämnen för sina framställningar, utan nödgas gripa dem - ur luften (sid. 4). Hans uppgift ar att ideligen upprepa: akom 18a. R (YJ i IitrrUra o d soriola frdror. under medverkan af flere Iörfattare, utgifven d Curlaf af Gtijrrrtoni. Sthlm, Z. H~ggström 1885 Pris: 3 kr. 9 och se hur uselt, ruttet och förvandt allting ara, och det gör han också troget.
Visserligen tror jag skråförfäktarenas åsigter innebära stora villfarelser, men der tinnes dock bland dera ganska aktningsvärde mån; och jag tror dem ingalunda förljente af den behandlig, den värde talaren låtit dem undergå, då han sammanställt dem med de kommunistiska försvararne af arbetets organisation, hvilket en hvar lätt kan inse vara en ren galenskap. Ett förslag byggdt derpå, att arbetarena skola vedergällas efter deras behof och ej det arbete, det gagn de gjort! Ett förslag bygdt derpå, att Staten skulle sjelf besörja om verkstäder för att derstädes sjelf sysselsätta sina arbetare! Den som lika med mig har någon erfarenhet af svårigheten, att med någon fördel drifva större verkstäder för statens räkning, den inser lätt huruvida dessa kommunistiska förslag innebära någon fördel. Medan jag nu har ordet torde det tillåtas mig att med några ord besvara den af Hr von Hartmansdorff framkastade sats, att det är Statens skyldighet att tillse, att dess arbetare ej sakna förtjenst; att den ej får låta sina arbetare gå sysslolöse. Denna sats är i och för sig sjelf ganska riktig, men det förhåller sig dermed som med en mängd andra satser, att det ej är nog med att de i sig sjelfva äro sanna, de måste äfven konseqvent fullföljas. Hr von Hartmansdorff tror att derigenom, att utländska varor tillåtas till införsel, så blifver den svenska arbetaren sysslolös; men han lärer likväl veta eftersom det här så många gånger blifvit åberopadt, och icke heller kan förnekas, att dessa utländska varor ej erhållas för annat än svenskt arbete. Det är således fråga om huruvida man skulle tvinga den svenska arbetaren, alt arbeta endast för den svenske konsumenten, och denna sednare att endast konsumera svenskt arbete; då det likväl för båda kunde vara fördelaktigare, att i vissa delar den ena hermar sina behof från utlandet, och att den andra dit forsander sin tillverkning. Maj f. ro. Slutligen har Hr von Hartmansdorff andragit något som man ej kan neka har utseendet för sig.
Han mumlade det bara för sig sjelf, och jag hade redan fått så mycket till lifs att jag förlorat lusten att fråga. Vi gingo bort och satte oss på chäslongen. Han var i samma stämning hela qvällen, ömsom smekningar, ömsom förebråelser, och dessemellan pratade han och berättade om sig sjelf. ”De ser så ung og saa nydelig ud i aften,” och så kysste han från kinden och upp till pannan, följande luggen med små täta kyssar liksom om han trädt ett perlband rundt kring mitt ansigtes oval, inhägnat det, tillegnat sig det. Han hade sällan älskat någon fullkomligt regelbunden skönhet, sade han. Jo, brasilianskan. Och så den första älskarinnan. När han första gången såg henne var hon så skön, så rent af bländande skön att andan kunde förgå en vid att se henne. Då var han bara aderton år och det blef icke till något förhållande; det kom först flera år efteråt. Hon var något äldre än han. ”En qvinna som man håller riktigt af ser man alltid så, som man första gången såg henne, om än hon i andras ögon är förändrad; hon åldras icke för en.” – Och så kom det öfver honom igen. Åh det var så kälkborgerligt! Hela min uppfattning af honom. Och det ”mörka skägget”, det var precis som taget ur en roman. Och – det värsta af allt – det hela tydde på en sådan halfbildning. (Det var så ”halvdannet”.) – Åh hvad jag pinades. – ”Nu skall ni inte vara ledsen. Det fans i alla fall så många vackra ting emellan de dumma.” – En sådan menniska! kan man någonsin veta om man skall vara ond eller god på honom! – ”Det otäcka i ett lif sådant som mitt,” sade han, ”är att man slites bort från hvarje stadigvarande förhållande. Man lär sig att glömma och att ersätta. Det kommer ni också att lära er. Men det är i alla fall ledsamt att man icke kan få ha alla som man håller af samlade på en fläck, men då blefve de kanske ovänner sins emellan.” Tomt var det i alla fall att ha en i Schweitz, en i Polen, två-tre i Tyskland spridda åt alla verldens håll.
Regeringen nödgats till en tredjedel inskränka belöningarne, samt således utbetalt 1 t,p66 R:dr 32 sk., — samt att, ehuru de sålunda anmälde inrättningarue bort kunna torka 2000 tunnor säd dagligen, ett qvantum som säkerligen skulle motsvara allt hvad Sverige till magasinering och export kan behöfva, dessa anläggningar likväl icke fört spänmålshandeln el# enda steg framåt; tillstyrkande slutligen Herr Bruncronaatt den jordegare, som af den föreslagne förmonen skulle komma i åtnjutande, borde hvarje år med behörigt betyg ifrån vederbörande styrka, att han oafbrutet till sädestorkning begagnat den lia han uppfört, och för hvilken lindringen i faslighetsbeviliningen beviljas. 3:0 Ifrån Bonde-Ståndet; af Botvid Jonsson ifrån Östergöthlands Län, som, med ledning af den erfarenhet de senare åren lemnat, att missväxt i flere Län inträffat, men att, delta oaktadt, afsättningen af den i andra Län erhållne ymniga skörden varit trög, trott tiden vara inne till vidtagande af sådane åtgärder, hvarigenom man å ena sidan betryggar de nödställde orterne för hunger och å den andra bereder spanmålsproducenten en förmonligare afsättning af sin säd. Och då egentliga orsaken till de missförhållanden som i detta hänseende nu råda, torda igenfinnas i den mindre tjenliga egenskap, såsom handelsvara, Svenska Säden i allmänhet eger, och hvarpå såsom exempel blifvit anfördt, att Finsk Råg blifvit af de Svenske Handlande införskrifven till de norra orternas Stais-Utskottets Utlåtande 2V:0 153. 9 orternes undsättning, under det att Spanmålen i Östergöthland med möda kunnat afsättas, h»r Botvid Jonsson> såsom en af’ behofvet högeligen påkallad åtgärd, föreslagit inrättandet af Rior eller Tork-inrättningar lill spanmålens bättre förvarande.
Den 17 4Prite' ,H‘ 395 medborgare allena, och utan motsvarighet af andra, till en sådan bevillning kunna hänföras, likväl utan all i lag bestämd princip, och utan säkerhet i någon gräns, kunde denna i en framtid någon gång få en vådlig utsräcktiing och böra anses oförenlig med Constitutior. ens hufvudgrunder, om det inträffade att majoriteten i Representationen ägde rätt att, utan deltagande, ålägga ett färre antal medborgare beskattnings förbindelser, som verkade till mindsknmg i deras egna; och, ehuru jag icke nu befarar något missbruk af denna magt, anser jag mig så mycket mera böra fästa uppmärksamheten på möjligheten af ett större missbruk i framtiden, som, med samma rätt som nu, man kunde ålägga progressiva afgiften till fyra gånger högre belopp än dea nuvarande. Jag anser, i anseende till hvad anfördt är, denna bevillning böra så mycket mera försvinna, som, utom det att beloppet deraf för år igrj 118,722 R dr i det hela är mindre betydligt, men likväl ganska kännbart för ett färre antal medborgare att utgifva, det visar sig i influtna öfverskott, i bevillnings summan, att denna utväg icke behöfts och ytterligare icke behöfver begagnas. Äncitligen, och med ogillande af 1800 års föreskrift otn afgift för fönsterlufter, men i allmänhet med godkännande af de flesta nu gällande principer till bevillnings afgift för vissa öfverflöda-artiklars bruk och nyttjande, tror jag att den derför 1813 influtna bevillning, J705S49 R:dr, skulle icke obetydligen okas, genom en mindre bevillning för rättigheten 396 Den 17 April. i. m. att, efter angifvande, nyttja socker, thé, caffe, mflsådana utländska öfverflödsvaror, sorn numera icke lära kunna komma i fråga att förbjudas
Om rättvisa och billighet ägde rum, sä borde förra riksdagens Const.Utsk. hafva föreslagit, icke blott att dessa G frälseplatser i Högsta Domstolen skulle upphöra, utan äfven att BorgarcSt. icke vidare skulle hafva den rättighet, att endast ofrälse personer skola komma i fråga lill ofvannämnde tjensler. Om man i sammanhang med ifrågavar. stadgande äfven föreslagit nämnde förändring, så hade rättvisa och billighet fullt ägt rum. När ett sådant förslag inkommer, må vi då antaga det, såvida de ofrälse Stånden äfven gä in derpå; men förr anser jag icke att vi böra göra det. Sedan Gr. Mörner yttrat sig, har Ilr von Troil haft ordet och behagat tala om insinuationer, som ovillkorligen skulle komma mig till last. Han har nemi. sagt det vara en ovärdig insinuation, att förutsätta möjligheten af att ingen adelsman skulle komma in i Högsta Domstolen. Jag skulle önska, att Hr von Troil en annan gång bättre vägde sina ord, och anser det icke behörigt af honom att yttra något sådant om en ledamot i detta Stånd. Hr von Troil har begått en lika stor ovärdighet, som jag, ifall det var någon sådan å min sida, ty han har sagt, att Konungen kunde adla alla som vunnit inträde i Högsta Domstolen. Jag tycker att detta är precist detsamma som jag yttrat. Således skulle jag tro, att Hr von Troil vederlagt sig sjelf, då jag förmodar, att det icke varit hans mening att yttra något ovärdigt. Hr von T roil, Samuel, Gustaf: De flera medlemmar B c n 2G September f. nr. 401 af 11. o. Ad., som talat för bifall till ifrågavar. förslag, hafva, enligt min tanka, så tydligt uttryckt alla fördelarne af förslagets antagande, att jag skulle anse det. vara orätt att upptaga R. o. Ad:s tid med några ytterligare deduclioner i ämnet.