Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med afstående från mitt förslag alt öka denna tullberäkning till en ännu högre procent än den af Utskottet föresiagne, och för att bereda Den 3o Octo ber e. m. 4% ett säkrare, lättare och skyndsammare sätt för denna beräkning, föreslår jag, alt klädets värde utrönes efter vigt, såsom det tillvägagår i Norrige, Dannemark och Frankrike, och att det classificeras uti 3 särskilta slag, nemligen fints medelfint och groft. A det första torde värdet böra bestämmas till 9 R:dr, å det andra till 6 R:dr och å det tredje till 3 R:dr Banco, hvilket, med 33y procents tull på hvarje slag, åstadkommer den af Utskottet åsyftade allmänna skyddstullen. Genom denna procedur blir klädet både värderadt och classificeradt efter sin ägande qvalitet, och anser jag ingen svårighet uppslå vid bestämmandet af värdet och tullen genom vigt, sedan klädesslagen äro bestämde. Utan att ingå i någon förnyad discussion om principer, nu mera efter min tanka endast föranledande onödig tidspillan, får jag således föreslå, att kläden må fördelas i förenämnde 3:ne klasser, med 9, 6 och 3 R:drs värden, och dessa beläggas med 33f procent införseltull; äfvensom, att Rikets Ständer, i händelse de gilla förslaget om vägning, må hos Kongl. Maj:t i underdånighet hemställa, att detta sätt alt utröna värden och tullbestämmelser, måtte, såsom varande det lämpligaste, användas på allt alngods. Herr Tham: Lika med Friherre Åkerhjelm skall jag afstå från att upptaga liden med något utlåtande om capitaler, arbets - 4Go Den 3o October e. m. tid, ziffror och systemer. Derom är mera taladt, än som behöfves. Men i afseende på det förslag Friherre Åkerhjelm gjort, vill jag framställa en anmärkning. Om fina kläden, sådana som kunna förskrifvas lill g R:dr, kunde väfvas här, skulle jag mod honom instämma; men då Fabrikörerlie och CommerceCollegium öfverensstämt deruti, att de ej här kunna väfvas, så är det för mycket.
Hon var en naturligen ädel och högsinnad flicka, men uppfostrad af i hög grad aristokratiska och fördomsfulla föräldrar hade hon från sin barndom vant sig att betrakta det ofrälse ståndet såsom ett både i intellektuelt och moraliskt afseende underlägset. Dessa fördomar oaktadt, upptäckte Magdalena Buhre en dag till sin egen stora förskräckelse, att bondesonen Peter Nordenson hade fångat hennes aristokratiska hjerta, och att hon ville blifva hans hustru lika gerna, som hon ville lefva. Någon lycka kunde emellertid aldrig uppblomstra af detta äktenskap, dertill voro de båda makarnas lefnadsvanor, uppfostran och hela verldsåskådning alltför olika. Det ungdomliga tycket öfvergick aldrig till en djupare tillgifvenhet, utan förvandlades snart till likgiltighet och köld. Magdalena dog, då hennes ende son ännu var späd, och Halfdan uppväxte under sin faders ledning, inhemtade tidigt hans idéer och uppfattning af lifvet och utvecklade sig i fullkomlig frihet utan alla band, utan att någonsin lära sig nödvändigheten af att böja sig under någon högre lag än sina egna böjelser. Då Halfdan kom till sina morföräldrars hem var det med den förutfattade åsigten, att han hade en viss rättighet att sätta sig upp mot deras myndighet, dels derför att de tillhörde den samhällsklass, som hans fader lärt honom hata, dels ock derför att de aldrig varit rätt vänligt stämda mot den af honom så högt och blindt beundrade fadren. Det sätt, hvarpå morföräldrarna funno lämpligt att behandla Halfdan, ökade allt mer hans förutfattade afvoghet. De följde ett uppfostringssystem alldeles motsatt det, som hans fader begagnat. Hans uppförande granskades med största stränghet, hvarje hans steg bevakades, hans tid indelades i bestämda arbetsoch lektimmar, hans lekoch promenadplatser bestämdes inom vissa gränser, hans sätt att uttrycka sig, att stå, gå och helsa klandrades och korrigerades, med ett ord, man gjorde allt hvad man kunde för att af det ociviliserade, oupptuktade barnet göra en lydig, stilla, sedesam och väluppfostrad gosse.
Ridd. och Rå Högvörd. Prest® Adelös Ledamöters Ståndets Ledamöters /agnar Vägnar Joli, Olof Wallin, På Hedervärda Bonde® Ståndets Ledapiöters vägnät Petter Jernström, fl. F, Strömfelt, P| Valloll. BorgareStåndets Ledamöters vägnar E. G. Holm, 4. J. Wahlstjerna, Upp - 1228 Den 22 Juni. Uppläst hos Samtelig* Riks-Stånden don as Juni. Riksens Högloft. Ständers Stats-Utskotts Betänkande, angående Herr Assessoren Danckwardts Memorial om Skatteköp ä Ållestads Krano-Säteri i Elfsborgs Län. H öglofl. Bidderskapet och Adeln har till StatsTJtskottet remitterat ett af Herr Assessorert G. M. Danckwardt ingifvet så lydande Memorial angående Skatteköp å Ållestads Krono Säteri i Elfsborgs Uän; '/ ”Om än det ämne, hvilket jag nu får den. äran att vördsamt framställa, kunde synas mera röra någon enskilt medborgares angelägenheter, jin räknas till de vigtiga allmänna ärender som hittils utgjort föremålet för Ridderskapets och Adelns motioner, är detta ämne likväl af deri egenskap att det tillförne hört till Riksens Höglofl. Ständers handläggning, och då anledningar förekommit att å rtyo påkalla en sadan, men den enskilte medborgaren icke utan representation trott sig äga rätt dertill, så har jag, med öfvertygelse om rättvisan af hans sak, icke kunnat tveka att för framställningen deraf begagna den förmon jag äger att vara en medlem af detta Respectiva Ständ. För - Den Juni. 1229 Förhållandet med denna sak är i kofthet (Sdant att sedan Kongl. Maj:t, på Riksens Ständers Underdåniga tillstyrkande, genom dess i afskrift 'Litt.
Kungsgården Bäckaskog: om 14 mantal, hade sig underlagda arbets-skyldiga hemman om 13|Jmantal, fördelade i 41f hofverier, hvilkas åligganden voro bestämda uti arbets-kontrakt af den 8 December 1688; men sedan Kungsgården kommit under Högstsalig Hans Majit Konung Carl XIV:s egen disposition, hade år 1838, genom särskilda med arbetsbönderne, utom en enda, afslutade afhandlingar, deras skyldigheter blifvit fastställda sålunda, att bemälde arbetsbönder, med befrielse från hofveriet under Högstsalig Hans Majits besinningstid, skulle, i stället för de 6 tunnor spamnål, som tillförene årligen erlagts af hvarje hofveri och således tillsammans 250|- tunnor, värderade till 1,397 R:dr 40 sk., utgöra endast 229J tunnor råg, korn och halra, uppskattade till 1,167 R.dr 32 sk.; och ehuru sistnämnda belopp med 230 R:dr 8 sk. understege värdet af den spanmåis-qvantitet, arbetsbönderne förut erlagt, hade detsamma likväl ausells fullt tillräckligt icke allenast till gårdsdrängarnes underhåll och aflöning, utan oek för bestridande af erforderliga legoarbelen till Kungsgårdens bruk och skötsel, hvadan något fvllnads-bidrag från Statens sida vid denna Kungsgård icke blifvit ifrågasatt. Kungsgården Lillö: innehållande 5| mantal, hade till gårdsbrukets besörjande sig anslagne 5f mantal, indelta i 10-Jhofverier, af hvilkaarbets-skyldighelen utgjordes efter kontrakt af den 12 December 1720; och hade densamma blifvit ansedd att motsvara 399 ökeoch 686 drängedagsverken, beräknade i värde efter medel-markegångspris till 638 R:dr 10 sk. 4 rst.; varande boställets bruknings-kostnad af allmänna ombuden upptagen till 812 R:dr. För befrielse från ifrågavarande arbets-åligganden hade de dagsverks-skyldige i ersättning erbjudit 100 tunnor 13 kappar spanmål, hälften råg och hälften korn, motsvarande i penningar .'
Rån blifvit utfärdade, och dymedelst oftast1 utsättas för Ocker, som de strängaste Lagar icke förmå fullkomligen afhöja, så länge andre tjenlige Lån - tillgångar saknas; så skulle Allmänheten vid delta Verk betjenas med större och mindre Penn inge-Lån emot underpant, ej mindre af Guld och Silfver, än ali annan lös Egendom. Till vinnande af detta ändamål, pröfvades Fonden för Inrättningen böra bestå af Femton Tunnor Guld, som indel tes på Sex Tusen Ac* tier, hvardera på 750 D;r Kopparmynt, hvaraf Kongl. Majit och Kronan antog sig En fjerdedel och upplät de öfrige Tre fjerdedelarne åt private Interessenter, Intet Lån meddeltes på kortare tid, än Ett fjerdedels år, eller på längre, än Ett halft år, och betalnings-terrninen lick endast en gång och det till blott hälften af den tid, Pant-Sedeln innehöll, förlängas; och» Stats-Vtskottets Betänk anden. 1739 om Panten icke kunde, vid förfallo-tiden, inlösas, ldef den genom Auction torsåld. — Vi ligren for Ijåns undfående utstakades till Sex pro, cents årlig Ränta, och en, i afseende på erforderliga kostnader lill aflöning och Verkets underhåll, för nödig ansedd provision, sorn i följande gradation betaides, nemligen af Lån ifrån 15 Daler Kopparmynt, såsom de minsta, till och med ion D:r, 4 procent, ifrån 100 D:r till och rr.ed 500 D:r, 3 procent, ifrån 500 till och med 3000 D:r, procent, och ifrån 3000 D:r och d erofver 3 procent. Denna provision var alltid densamma och lika, antingen Länet gjordes på kortare eller längre tid, men Lief sedermera år 1773, såsom för högt tilltagen, nedsatt, för de minsta Lånen eller uti första Classen Ifrån 4 till 3, eiler med En procent, och för de öfrige Classerne roed En half procent.
Af delta förskott, 1,000 R dr, blelvo, under loppet af följande tolf år, använde 846 R:dr 32 sk., så alt vid 1839 års utgång, enligt till Kammar-iällen afgifven räkning, en behållning återstod af 153 R:dr 16 sk. / Enär della belopp ännu vid 1853 års slut i den från länet inkomna redogörelsen, såsom ej använd!, balanserades; och detsamma numera syntes för ändamålet icke erforderligt, borde, enligt Revisorernes lanke, beloppet, som förut blifvit i lans-räkenskapen alfördt, åter uppdebileras och till Kongl. Ränle-kammaren levereras, för att 6:le Hufvud-litelns besparingsfond för jordbruket, handeln och näringarne tilfgodoföras. 5,272: 24 Transport 5,272: 24 Expeditions-Utskottets Förslag lill anderd. Skrifvelse N:o 61. 107 Transport 5,272: 24. - hvarigenom det från försko! Is-räkningen komme att försvinna 153: 16. — Till disposition af E. K. M:U Befallningshafvande. i Norrbottens län återstod 735 R;dr. I afseende hära upplysa Revisorerne, att Kongl. Majit, genom Nådigt Bref till Ståts-kontoret af den 9 December 1827, behagat förordna, alt den lill inköp af hemmanet Krok i Norrbottens län, för anläggandet af Haparanda köping, bestämda köpesumma, 4,000 Ridr, skulle förskottsvis af 9:de Hufvud-lilelns medel utbetalas, för att framdeles samma litel behörigen ersättas genom de vid tomters försäljning i den tillämnade köpingen inflytande medel. I följd deraf hade denna summa sedermera den 27 Mars 1828, eller reqvisition af Kongl. Majlis beinälde Befallningshafvande, blifvit anordnad af Stals-kontorel å Kongl. Räntekammaren, hvarifrån medlen lill Länet remitterades.
Säd än tillförene, vid infordrande af RänteSäden, i synnerhet till Stockholm och Götheborg, böra kunna undvika att,som hittills skett, densamma från aflägsnare Orter reqvirera, och att Directionen borde ställa sig till efterrättelse Kongl Majus Nådiga Kungörelse om Tionde och AfradsSpannmålens utgörande af den 20 Sept. 18 I 5^ hvilken, efter Revisorernas tanke, är att anse lika gällande för alla Sä. des-skatters utgörande, ehvad de till Kronans egna behof eller dess Tjenstemätis aflönande blifvit ansiagne Då nu likväl MagazinsDirectionen icke ansett Högbemäldte Kongl Författning gällande till efterföljd för den Kronan immediate behållna RänteSäd, utan af sådan orsak, vid Räntornas utfordrande in Natura, hittills följt den förra ordningen, finna Revisorerne sig böra detta för - gg Riks. St. Revisorers B er att elser. förhållande inför Riksens Ständer uppgifva, på det, genom underdånig anmälan hos Kongl. Maj:t, den förklaring måtte i Nåder emanera, att ifrågavarande Kongl. Författning, såsom dess ordalydelse äfven synes utmärka, är att anse lika gällande för ali Räntesäds utgörande, den vare sig Kronan förbehållen eller till andra behof disponerad. Häraf vinnes, åtminstone till en början-, en nödvändig och rättvis likhet i alla Räntegifvares Forse 1-sky Idig het. När den ständiga Regleringen hinner fullbordas, om verkställigheten hvaraf äfvenledes underdånig anhållan torde af Riksens Ständer blifva gjord, synes den välgörande anstalt kunna omsider vidtagas, att, sedan Magazinslnrätfpin» gens SpannmålsFörråder allt mer och mer blifva så förökade, att de behof, hvartill Räntesäden tillförne och hittills varit påräknad, kunna af andra tillgångar fyllas, skall infordrandet af Kronans Rä ntor in Natura, till stor lättnad för F,andtmannen, i det närmaste, om icke helt och hållet, möjligen kunna undvikas.
Auctoriteter att bestämma den för förmälning af annans säd utgående ersättning, samt får på sådan grund vördsamt hemställa, att molionen måtte förfalla. Hvilket allt till Rikets Högloft. Ständers pröfning vördsamt öfverlemnas. Stockholm den ir Maj 1840. STOCKHOLM, Kongl. Ordens-Boktryckeriet> i84©. Allm. Besv. och Ekon. Utsk. Utlåtande j iV-o 3l. i N:o 31. Arik. till Exp. Utsk. den 2o Maj j kl. 12 midd. Utlåtande, i anledning af väckt motion om rättelse i den tullafgift 3 som Kongl. Danska Regeringen upobär för fartyg, hvilka passera Öresund. Uti ett till Välloflige Borgare-Ståndet ingifvet och derifrån till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitteradt memorial, har Herr Frans Schartau, med fästadt afseende å Kongl. Majrts Nådiga tillkännagifvande, i Dess Berättelse om hvad i Rikets Styrelse sig tilldragit sedan sista Riksdagen, nemligen, att framställningar i ministeriel väg blifvit gjorda hos Kongl. Danska Regeringen för vinnande af rättelse i uppbördsoch beräknings-sättet af tull-umgälderne i Öresund, såsom i vissa delar afvikande från gällande tractater och deri fastställde tariffers tydliga bestämmelser, föreslagit, att Rikets Ständer skulle uti en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t frambära en önskan, att aila medel för ernående af berörde rättelse måtte varda begagnade. Uti denna motion hafva samtlige ledamöterne inom Välloflige BorgareStåndet instämt, med tillägg, dels af Herr Morsing3 att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t anhålla, att med Kongl.
Det är en ganska omtvistad fråga, huruvida man bör straffa sekundanter vid envig. På många ställen har man underlåtit det, för att icke gå miste om all bevisning vid dessa brott. För min del hyllar jag fullkomligt deras åsigt, som vilja straffa duellanterna, men låta sekundanterna gå fria, för att derigenom få bevis emot brottslingame, och hvilken åsigt delades både af lagberedningen och lagkomitén. Jag anhåller derföre om afslag å §:n. Gr. Sparre: Bästa medlet att förhindra dessa dueller, hvilka lagstiftningen gör så rätt i att förekomma, synes mig vara att bestraffa sekundanterna. Det kan icke nekas, att duellerna ganska ofta åstadkommas eller åtminstone underlättas af dessa tjenstaktiga vänner, som uppmäna den förolämpade att, för att rädda sin ära, döda en annan, och sedermera, när de förmått den andre att underkasta sig utmaningen, icke kunna undgå att blifva hans se - Den 15 Juli f. m. 495 kundanter. Mig synes således att de icke böra undgå ansvar, och jag kan icke heller gilla det skäl derför, som blifvit af Hr von Koch anfört, att man nemi. borde befria dem från ansvar, för att kunna använda dem såsom vittnen, enär jag tror att, äfven om denna § komme att bortfalla, de icke skulle kunna af domstolarne godkännas såsom vittnen; jag anhåller derföre om bifall till §:n. Hr Carleson: Som denna § varit under öfverläggning vid antagandet af nya våldslagen, var jag icke beredd på den invändning Hr von Koch gjort, att hvarken lagberedningen eller lagkomitén föreslagit straff för sekundanter, och hade således icke försett mig med tillräckliga dokumenter för att vederlägga den. Jag vill dock erinra mig, alt uti sitt svar på de emot lagförslaget gjorda anmärkningar föreslår lagkomitén, att sekundanter skulle straffas såsom delaktige. 1 allmänhet har man ansett svårigheten att anskaffa sekundanter vara verksammaste medlet att förekomma dueller, och på den grund anhåller jag om bifall till §:n. Hr Olivecrona: Då vid sista riksdagen förslaget till lag ang:de mord, dråp och annan misshandel förevar på detta rum, var jag en af dem, som yrkade, att denna § borde ur lagen borttagas.
Mars till Utskottet öfverlemnat ett Memorial af RiksdagsFullrnägtigen, från Christianstads I_.än, Nils Håkanson, som deruti anmärker, att i de Härader, för hvilka han förer talan, skola flere Torpare tagit sig den oseden, att låta hos sig mantalskrifva Tjenstehion, ehuru de hafva ganska litet Jordbruk ellet att syselsätta dem med, hvaraf skall följt, att de en och annan tid för en dryg dagslön med möda kunna förmås, att hos någou hemmansbo förrätta något arbete; hvadan Riksdagsmannen hemställer, att ingen Torpare, som ej har öfver tunneland öppen åkerjord, borde få ega rätighet, att låta hos sig skrifva Tjenstefolk, så vida han ej idkade något handtverk, som erfordrade biträde, eller ock ålder och skröplighet hos honom eller hans hustru gjorde sådant nödvändigt. Som Utskottet eger den öfvertygelse, att hvar och en medlem af Samhället, hvilken eger behof af annan persons arbete Resv. och Ekon. Utsk. Retänkandcn.
Det är således ej tänkbart, att en innehafvare af en io, i5 eller 20 kannors panna skall anmäla sig till begagnande af brännvinsbränningsrättighelen under loppet af hela året. Följaktligen kommer den summa, som visserligen, i förhållande lill den förra beskattningen å smärre pannor, kan synas ganska betydlig, att ansenligt nedsättas, då dessa mindre brännvinspannor i allmänhet efter all anledn. endast komma att begagnas under en eller 2 månader om året. Enligt Gr. Hamiltons förslag skulle åter brännvinsskatten för de sammansatta eller s. k. pistoriska verken komma att nedsättas, såsom jag tror, till -i eller 4 af hvad den för närvar, utgör. Jag får likväl hemställa till R. o. Ad., om det är lämpligt att medgifva en sådan skattelindring för en näringsgren, hvars följder för hela landel den dagliga erfarenheten på ett alltför nedslående sätt bevittnar. Olägen - Den g November c. m. o63 helema af den skatteförhöjning till 2 sk. kannan, som Frih, Hamilton föreslagit, anser jag för öfrigt ingalunda vara så stora, som det lyckliga resultat, hvilket derigenom skulle kunna åstadkommas, då sjelfva beskattningen möjligen skulle föranleda största delen af nuvar. brännvinsbrännare att för framliden nedlägga denna för det allmänna och dem sjelfva lika skadliga rörelse. Jag anser det vidare vara lika lämpligt som i statsekonomiskt afseende riktigt, alt man hellre genom en högre skatt afhållen dem från idkandet af brännvinsbränning, än att man genom en låg skatt uppmuntrar dem alt dermed fortfara på samma sätt, som hittills, intill dess de, under en oundviklig täflan med de uppkommande stora fabrikerna, måste förr eller sednare blifva urståndsätta att utan ruinerande förluster kunna vidare afsätta sin vara, och sålunda först sedan de härigenom kommit på obestånd, varda föranlåtne att upphöra med sin förstörande industri. Vill man å ena sidan framkalla stora fabriker, så bör man väl å den andra sidan tillse, alt någon motsvarande inskränkning kan beredas i den nuvar. brännvinstillverkningen.
Det fanns i hennes unga, af de rikaste anlag fyllda själ intet, som icke var älskligt. Endast ett förebrådde jag henne stundtals, hon var alltför känslig. Samtidigt tröstade jag mig dock med, att det skulle gå öfver med åren. En tid gledo vi sida vid sida utför lifvets flod, så kom ett strömdrag och förde mig bort i motsatt riktning. Men då vi skildes, tänkte jag med stilla glädje: hon, om nå- gon, äger inom sig alla betingelser för att bli lycklig här på jorden. Aren gingo. Utan att förlora henne alldeles ur sikte, hörde jag henne ständigt berömmas af vänner och bekanta. Så kom en dag, då jag fick återse henne. Var det verkligen hon, denna mognade kvinna med de lugna, ogenomträngliga anletsdragen? Af allt hvad jag hört o m henne, hade jag föreställt mig henne begåfvad med denna hemliga tjusningsförmåga, som endast är några få dödlige beskärd, och genom hvilken de draga alla till sig. Då hon märkte, att jag forskande betraktade henne, kom det ett skyggt, nästan afbedjande uttryck i ögonen, och hon log, för att försöka dölja den skugga af smärtsam bitterhet, som låg lägrad kring munnen. Det var först sedan vi kommit på tu man hand, som jag fann henne åter. Det kom glans i blicken, och något af den forna glädtigheten lyste upp hennes ansikte, då vi upplifvade våra gemensamma minnen. Så småningom gjorde jag den iakttagelsen, att hon alltid gentemot mig och sina vänner var helt sig själf. Det fanns ännu alltjämt kvar hos henne samma öppna väsen, samma varma hjärtelag som fordom, men det låg ej mera på ytan. Man måste gå djupt, mycket djupt, för att finna det. Jag grubblade på, hvarför hon blott i hemmet, sitt eget goda hem, skulle visa sig så litet till sin fördel. Då rann » noli me tangere » mig i hågen, och det vardt mig klart. Skälet måste vara, att hon där icke fann den erforderliga värmen. Det som var henne dyrbarast, och som i en annan omgifning så härligt sprang fram i dagen för kärlek
Denna sistnämnde omständighet tvingar emedlertid Utskottet, att icke biträda de väckta förslagen om Discont-fondernes förminskning i högre grad, ehuru Utskottet fortfarande hyser den öfvertygelse, att en sådan åtgärd vore af fördel för Banken, i betraktande af dess förbindelse att upprätthålla myntvärdet och deraf möjligen uppkommande behof, att kunna realisera de fordringar, Banken eger. Uti ingressen till denna §. har Utskottet uppgifvit beståndsdelarne af de fonder, som nu användas i och för utlåningen på namn och reverser. Deraf inhemtas, bland annat, att Banco-Disconlens i Stockholm samt LåneContorets i Malmö s. k. reserv-fonder utgöra en del af sjelfva låne-fonden. Som dessa reserv-fonder äro ämnade, att i en framtid ersätta de förluster, hvilka å Discont-rörelsen kunna uppkomma, men dylika förluster lämpligen torde böra godtgöras af den för året inflytande vinst; så och enär genom de rörande reserv-fonderne gällande föreskrifter, att för hvarje år 5 procent ränta bör läggas till Capitalet, lån-fonden är i ett ouppbörligt stigande; har Utskottet ansett att nämnde reserv-fonder böra till Banken ingå. Som, efter hvad tillförene blifvit omförmäldt, räntor, hvilka dels förskotts-vis innehållas och dels vid inbetalningar inflyta, åter utlånas; så inträffar häraf ej mindre, att den vinsta som det ena året uppstår, först under det följande året kommer Banken till godo, än äfven, att de för utlåning tillgängliga medel öfverstiga de dertill anvisade fonder med ett belopp, motsvarande den å rörelsen uppkomna vinst. Utskottet tror att i förevarande fall den ordning bör iakttagas, att influtne räntor qvartaliter till Banken lefvereras och att desamma sålunda icke få i utlåningen användas. För verkställigheten häraf torde någon annan svårighet icke möta, än den som kan uppstå af den större indragning, hvilken nu till en början af ett sådant beslut skulle följa. Men då denna indragning fördelas på en längre BancoUtskottets Utlåtande, N.o 44- tid, mäste äfven nämnde svårighet gifva vika för den ordning och reda i räkenskaperne, införandet af förändringen åstadkommer.