Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Inventering af Bevisoreme. och serskildta, sorn Under-Styrelsens och Koinmissariernes i Låne-Kansliet Protokoll för tleii lid, hvarunder decharge i och för förvaltningen icke är vorden Banko-Fullmäktige meddelad, eller frän och med den 15 November nästlidet år intill dagen för denna Revisionsförrättnings början eller den 15 sislförflutna September samt tillika granskat Bankens och Tumba Bruks räkenskaper för åren 1849 och 1850; och hafva Revisorerne, beträffande Banko-Verkets dervid befunna tillstånd, styrelse och förvaltning skolat afgifva följande berättelse, upptagande ärendena efter den af Banko-Reglementets uppställning föranledda ordning. §• 1; Inom Öfver-Styrelsens ordinarie personal har någon annan förändring icke inträffat än den som varit en följd af de utaf Rikets Ständer vid sednaste Riksdag anställda val; hvaremot, i anseende lill ordinarie Ledamöters förfall, uti Öfver-Slyrelsen, under kortare lid, deltagit: Suppleanten för Högl. Ridderskapet och Adelns Ledamöter, tjenstgörande Majoren vid Kongl. Artilleri-Läroverket, Capitainen O. Nordensvan samt Suppleanlerne för Hederv. Bonde-Ståndets Ledamöter, Josef Holm från Stockholms Län, Pehr Eric Andersson från Westerås Län samt A. IF. Uhr från Örebro Län. §. 2. Uti Bankens alla Kassor och öfriga förvaringsrum är, till åtlydnad af Banko-Reglementets (i §., inventering, utan anmärkning, af Fullmäktige den 8 nästl. September anställd, enligt dertill af vederbörande uppgjorda, fullständiga och verificerade inventarie-förleckningar. Derförutan hafva Fullmäktige besigtigat Bankens bus och inventarier, i sammanhang med den inspektion öfver göromålen inom de serskilda Afdelningarne, som enligt Banko-Reglementets 5 §. Fullmäktige åligger.
Jag är ingen älskare af scener ... jag tycker om att sköta mina menus plaisirs; men j agtycker lika mycket om lugn i hemmet, jag bäfvar för hvarje huslig storm. (sjunger med darrande röst): " La même chose tous les jours! Tous les jours le calme suprême. " Hvem skulle inte tröttna vid enformigheten Om hvar dag i himlen vore den andra lik, ville jag minnsann inte bli en engel. (går upp mot fonden, sjungande.) Femte Scenen. BARONEN, FRIHERINNAN och BETSY. (djupt beslöjade. Ifrån motsatta sidan der Kexél och Schönleben befinna sig.) FRIHERRINNAN. (sakta till Betsy.) Jag nästan ångrar detta äfventyr, kära Betsy. BETSY. Vi äro straxt framme vid målet. Vägen härigenom Humlegården ginar betydligt; ty hon bor här strax utanför vestra porten... Det vore synd att ångra, och intet är det någon fara ... både kungen och drottningen och alla förnäma gå hit till Arvidsonskan och låta spå sig. FRIHERRINNAN. Jag kan inte neka, att jag är bra nyfiken att höra hvad hon kan se i korten för min Alexander. BETSY. Åh, det blir väl bara guld och gröna skogar. BARONEN. (för sig; närmar sig något.) Tvenne sköna damer! Sylfidiska figurer ... Månn tro det kan vara 15 den täcka Elisa ( högt) Lyft på floret, min sköna ... det är väl det minsta ni kan göra för en trogen riddare. FRIHERRINNAN. (sakta.) Min Gud. BARONEN. Certainement ... jag slutar af den smärta växten, fåfängt dold af saloppens veck, att rosorna på edra kinder måste vara aldeles admirabla. FRIHERRINNAN. I sanning ... de måste vara sällsyntare än aloëns blomkrona, då de ännu efter fyrtiofyra långa nordiska vintrar kunna bibehålla sin fraicheur. BARONEN. Ni badinerar, petite espiégle ... fyrtiofyra ... Så ni tar till.
Till fullgörande af denna nådiga befallning, har Kollegium i ämnet infordrat yttrande af Direktionerna för Navigations-skolorna i Stockholm, Götheborg, Gefle, Wisby och Hernösand, hvilka till Kollegium inkomna yttranden härhos i underdånighet bifogas. För egen del och hvad angår den af Rikets Ständers Revisorer gjorda anmärkning, att flera af de effekter, hvilka i nämnde skolors inventarieförteckningar finnas såsom förslitna och odugliga afförda, skäligen ej kunna, derest sådant icke behörigen styrkes, antagas vara utan allt värde, får Kollegium i underdånighet anföra, att i 40 ^ af det för Navigations-skolorna i riket den 7 April 1841 i nåder fastställda reglemente föreskrifvet är, att dessa skolors tillhörigheter böra vid slutet af hvarje skolår i Maj månad inventeras af tvenne utaf Skol-direktionens ledamöter. Af de å Götheborgs, Gefle och Wisby Navigations-skolors inventarieförteckningar för ifrågavarande år meddelta attester synes äfven, att inventeringen af samma skolors effekter blifvit i sålunda föreskrifven ordning verkställd och att dervid de å berörda förteckningar afförda effekter befunnits förslitna samt alltså för skolans behof odugliga och i detta hänseende utan värde. Enahanda förhållande har ock i afseende å de i Stockholms och Hernösands Na-, vigations-skolors inventarieförteckningar afförda effekter blifvit af dessa skolors Direktidner intygadt uti de af dem nu afgifna yttranden; hvarförutan Direktionen för Gefle Navigations-skola bifogat ett af tvenne Magistrats-ledamöter, efter verkställd besigtning å de i skolans inventarieförteckning afskrifne effekter, utfärdadt intyg, att de samtlige äro af så dålig beskaffenhet, att en försäljning af samma effekter å auktion ansågs icke komma att inbringa ett emot omkostnaderna för auktionen svarande belopp.
Det finns bocker, son1 ligga son1 en sten pii en redaktions bard och som det fordras en verklig kraftanstrhgning for att t a p it11 med. Dels inger omfhlget respekt och dels ar sjalfva &amp; innet a£ den beslraffeiihet, att lnm ej vet hur man skall t n det. Och ' under tvekm och tvifvel ggr tiden, och dar ligger alltjiirnt boken, u piminnelse om ens forsummelse. som en stum e l ~ ~ w viiltalig Och en sbdan, pA ens recensentsainvete stungt v5igmdew sten Cr, den luftiga titeln till trots, Runny Frylzhol~ns nLyckilus hiigringars. Bolren utkom redan dA cle fiirsta spirande lofven sprncko ut i v,hsolens glens - symboliskt for ett f~rstlingsarbete - och nu har snnrt det sista bladet af hiistens slroningsliisa hand slitits af triiden och fortfarande ligger arbetet oriiriit, och den trhd, meti hvars 11jHlp 1-i hoppadus l~itta nt nr ovisshetens labyrint, ha r i iinnn ej lSckats finn ?. DK emellertid Dagny ej lran 15t.a den synden ko~nma sig till last att lBmna ett sfi pass betydande och omfingsrikt arbete tat ' en kvinlig forfattare nlldeles oplakt n~lt, slrola vi Btrninutoue fiirsijka klargora anledningen. till rAr tvekun ott recensern detsamma. Svliigheten anges p l sjiilfvn titelblnilet: nFantasi och rerklighetn. NB, skalle ej dessa element goat knnnn smiilta tillsammnns frtignr man? J o visst, men nllt beror pb llur sammansmiiltningm nlycken belasenliet, lir gjord.
För min del får jag i delta hänseende förklara, att om det skulle hända alt jag blefve ledamot af det förstärkta SlatsUtsk., så voterade jag aldrig öfver propos:r, sorn jag ansåg olagliga. Ingen makt kunde tvinga mig dertill. För att sammanhålla machineriet är det nödigt alt gå lagligen tillväga från början lill slut. Ingen kan vara genom någon moralisk kraft förbunden att såsom lagligt erkänna hvad som är olagligt. Jag kan föreställa mig det fall, då hela RiksStånd icke vilja deltaga uti en sådan votering, och de handla deruti rätt; ty de handla rätt ifrån början till slut, hvilket är nödigt om machineriet skall hålla. Skall det sönderbrytas, så kan del ske vid början lika väl som vid slutet. Frih. Sprengtporten, Jac. Willi.: Jag har visserligen afven funnit anmärkningsvärd!, att, oansedt R. o. Ad. utsett ett så stort antal suppleanter i förstärkta SlatsUtsk., det likväl skulle inträffa, att vid detta Utsk:s sammanträde icke flere än jemnt do ledamöter af R. o. Ad. sig infunno; men då emedlertid Gr. Horn anmält att detta antal fanns tillstädes, och således från R. o. Ad:S sida något hinder icke uppkommit för voteringens fortsättande, så föreställer jag mig att Hr Grefvens anmälan för närvar, så mycket mindre från Ståndets sida kan föranleda någon åtgärd, som en sådan åtgärd förmodligen förutsattes först sedan, på grund af ett földt protocoll, det blifvit för Ståndet anmäldt, alt en ledamot 3:ne gånger försummat att infinna sig. Hvad angår frågan huruvida förstärkta SlatsUtsk. bör votera fastän det icke är fulltaligt, så, emedan delta ämne innebär en grundlagstolkning, får jag hemställa till R. o. Ad., huruvida denna fråga egentligen kan anses utgöra ett föremål, hvaröfver R. o. Ad., på sätt denna fråga nu är inledd, må anse sig berättigadt att besluta. Jag får derföre hemställa lill Hr Frih. o. Landtm., om vi icke skulle kunna få öfvergå till det ämne, som Hr Landtm, redan förklarat utgöra föremålet för dagens öfverläggning. Den 21 April f. m.
IX. B 32 3. A. 375. XI. U. 63. E. 63. — N:o 12. lill StatsUtskottet, angående aflidne 1’rofessoren P. II. Lings enkas underdåniga ansökning, om bibehållande af den bemälde hennes man permnelt tillagda lönetillökning. II. B. 354. A. 427. — N:o 13. till StatsUtskottet, angående öfverlåtande lill Malmö stads falligarbetsinrältning af Kongl. Maj:ts och Kronans rätt till ett derstädes fallet danaarf. VII. B. 296. VIII. A. 71. E. 335. — N:o 14. till StatsUtskottet, angående anslag af allmänna medel till Calliedr.dskolan i Lund, i stället för dertill anvisade 1047 tunnor klockare-belgonskyldskorn. VII. B. i37. A. 5o4. VIII. E. 3 35. — N:o i5. till StatsUtskottet, angående bidrag af allmänna medel till anskaffande af en charta öfver Skandinavien. XVI. B. 202. XVII 5g. i. 42>. XXI. U. 98, 578. XXIII. A. 4. U. 356. XXIV. A. 3 XXV. U. 86, 87. A. 12S. XXVI. E. 114. — N:o 16. till StatsUtskottet, angående anslag till ett af Wettenskapsoch Wilterhetssnmhället i Götheborg inrättadt Naturhistoriskt museum. V. B. 372, 42°. VI. A. 641. VII. E. 2.39 — N.*o 17. till StatsUtskottet, angående väckt fråga om statsanslag för en Pharmacéutisk Läroanstalt. VII.
Vid pröfningen af detta ämne hafva Utskotten öfverhufvud instäint i det förslag, Särskildta Utskotten redan afgifva till Styrelsens organisation ( sid 191 af Utskottets tryckta Betänkande), och få nu närmare uppgifva skälen dertill, samt orsakerne, hvarföre Utskotten icke kunnat tillstyrka antagandet af vissa bland motionårernes derifrån afvikande förslarn O Utskotten anse sammansättningen af nuvarande General Tull-Direction vara mindre svarande mot ändamålet, emedan den hvarken synes medföra den kontroll å vederbörande, som erfordras, eller medgifva, att densamma sjelf varder behörigen kontrollerad. Af de handlande, mot hvilka tull-författningarne skola tillämpas, finnas i Directipnen 2:ne med - StatsUtskottets Tietänkanden. lemmar; för öfrigt består dea af en ledamot från Stats-Contoiret, som skolat kontrollera levereringen af Tull-Verkets uppbörd; af Vise-Presidenten i Kammar-Rätten, der Räkenskaperne skola granskas; af Stats-Secreteraren för Finance-Årender, hvilken skall föredraga Directionens framställningar hos Kongl, Maja, och till henne utfärda Dess befallningar, samt af en Konungens rådgifvare, hvilken inom Stats-Rådet skall deltaga i öfverläggningarne om Tull-mål, dem han, äfvensom Stats-Secreteraren, förut öfvervarit, eller sedan kommer att öfvervara i TullDirectionen, Utskotten anse Central Styrelsen af Tull-Verket äfven vara för talrik. Ty ehuru kronan återträdt i omedelbar förvaltning deraf, qvarstå likväl, sedan General Tull-Arrende-Sociteten upphört, ännu en särskild Öfver-Directeur, under Tull-Directionen. Enär den förre meddelar Tull-betjeningen föreskrifter och emottager dess framställningar, kommunicerar Directionen nied alla andra Åmbets-verk och med Kongl. Maj:t. Derigenom är denna Centra 1-Styrelse inom sig fördubblad; tvåfalldiga Canzlier för Directionen och för Öfver-Directionen erfordras, medfl. eljest förmodeligen umbärlige tjenstemän.
Ödet, dock i en ganska hård gestalt, på- skyndade hennes önskningars uppfyllelse. Det gamla hemmet i Wexjö blef sköfladt, och syskonen måste ut att reda sig på egen hand. Dock, hvilken ung människa är icke redo att med Napoleon utropa: Vavenir est d moi! Så sändes Signe Liedberg till Schweiz för att utbildas för lärarinnekallet. Efter studieåren därute, dem hon begagnade med sällsynt energi, bar hennes väg till Frankrike och dess hufvudstad Paris samt sedermera till England. Efter någon tids vistelse i London och Rugby fick hon plats vid en skola i Yorkshire, hvilken hon dock snart lämnade för en lärarinnebefattning vid en större läroanstalt för flickor i Hellensburgh, i närheten af Glasgow. Få främlingar ha måhända haft ett mera gynnsamt tillfälle än vår unga landsmaninna att beundra Skotlands natur i all sin storslagna skönhet samt att så sätta sig in i dess folks lif, vanor och bruk. I den lärde professor Johnstones familj kom hon i beröring med det yppersta Edinburgh ägde inom det lärdas och literäras värld. Dock, Skotlands klimat är svårt för en ovan att uthärda. En svår feber bröt den unga lärarinnans sedan länge något svaga hälsa, och hon måste återvända till södern, denna gång til) Généve, där hon, så snart krafterna tilläto, återtog sina studier för förträffliga lärare och deltog i les cour ' s de V Université. Men ånyo svek genom det forcerade arbetet hennes hälsa, och hon blef denna gång ordinerad att återvända till fäderneslandet för att riktigt samla sina krafter och kom så för ett år hem till Sverige, där hon hos kära vänner tillbragte en tid af välbehöflig hvila. Hennes föräldrar vistades emellertid nu sedan flere år i Chicago, och en oemotståndlig längtan grep dottern att återse dem. Snart styrde hon därför kosan till Amerika, hvilket för framtiden skulle blifva hennes nya fädernesland, vid hvilket hon kort efter än fastare bands genom giftermål med den svenskamerikanske journalisten F. W. Ankarfelt.
Jag kan ej betrakta det annorlunda än som ett lyte på vårt handelssystem, att, under det man förkunnar en obegränsad frihet för utlandet att på vår inhemska marknad täfla med våra egna producenter af råvaran och i allmänhet af allt hvad jorden frambringar, så bibehåller man import-tull på tackjern, malmer och åtskilliga trävaror. Jag får således fästa upmärksamheten derå, att, så framt en obegränsad tullfrihet skall ega rum för import till vårt land af alla jordbrukets produkter, konseqvensen fordrar, att förenämde importtullar äfven afskaffas. Jag respekterar frihandelns tendens och tror att den rör sig i tidens riktning; men jag kan åt dess abstrakta satser icke gifva en absolut, utan endast en relativ betydelse vid deras tillämpning å bestående förhållanden. Hvad jag deremot klandrar hos frihandeln eller, rättare sagdt, hos det kosmopolitiska handelssystemet, är dess öfvermodiga anspråk i att betrakta sig allena som skapare af allt, och dess bekymmerlöshet äfven för det fall, att det kunde komma att uppresa sitt välde på ruiner. Hr Gripenstedt, Johan August: Den siste värde talaren har sökt, att i en enda term, nemi. frihandel, sammanfatta ett helt lagstiftningssystem, och han har yttrat, att, enligt hans åsigt, detta system icke kunde med fördel tillämpas på våra förhållanden. För min del är jag af en alldeles motsatt tanka, och jag skall bjuda till, att i korthet angifva skälen för min mening. Men först och främst, hvad är då i sjelfva verket det s. k. frihaudelssystemet? Hvad innebär det? — Fri handel är ingenting annat än frihet att verkställa utbyten — att få utbyta de produkter, hvarpå man har öfverflöd, emot dem, hvarpå man lider brist. Och hvad är detta återigen annat än den direkta och nödvändiga tillämpningen af en princip, som utgör grundvalen för hela vår närv:de kultur: jag menar arbetets fördelning. Den, mine Hrr! Den 23 November e. m - 329 den och ingen annan är den grundsats, hvarpå hela systemet hvilar.
Meri betänkligt i högsta grad är hvad som förspörjcs om några andra förhållanden, hvilka, ifall de äro lika verkliga som allmänt omtalda, förtjena stort afseende och anses lika mycket, om ej mera än locala och andra uppgifna dylika, bidraga lill de så oerhördt och skamlöst uppdrifna tullbrolten. Ett af dessa är, att det skulle vara svårt för beslagare och tullverkets lägre betjente, att vid beslag utfå sin lagliga andel, att angifvare afspisas med en obetydlig penning, hvarföre således ej riktig ling förefinnes att göra beslag, utan torde hellre ses igenom fingren, och angifvelse ej göras; —- ett annat, alt hemligheten med angifvarens namn ej tillräckligen bevaras, så alt den, som äfven skulle äga lust angifva ett honom bekant lullbrott, ej töres göra det. Äro dessa båda förhållanden lika sanna som allmänt omtalda, så är det ej underligt, 0111 tullskyddet beskylles vara slappt och otillräckligt. Man må betänka hvilken skilnad skulle uppstå, om förräderi insmöge sig i lägret, och lurendrejarena började misstro hvarandra. Slutligen skulle de ej mera våga förlita sig på sina egna förtrogna och agenter; ty der vinningslystnaden är enda driffjädern, och då denna blir försäkrad om tillfredsställelse och lystnad å andra hållet, lika väl som den nu är det å det ena, der måste oundvikligen all tro och allt förtroende snart upphöra, och bandet blifva upplöst. D c n 29 J111 i e. m. Man talar val också en och annan gång om eelatanta exempel på fel vid sjelfva uppsyningen, och om felaktiga dispositioner. Vid sistlidne jultid hörde man talas om ett stort lurendrejeri till ett par 100,000 r:drs belopp, som för sig gick här i hufvudstaden. Tulluppsyningen lärer vid tillfället varit posterad vid ett pass, men ett annat lemnadt obevakad!, der också alla fororna i all maklighet tågade fram till sin lyckliga bestämmelse. Saken lärer ej vara okänd på Stockholms börs, och ej förnekad äfven af dess mest ansedda fmictionärer.
Till en viss del förekommen af de 3:ne talare, som yttrat sig i ämnet före mig, får jag anhålla att i deras yttranden instämma; men hvad de bestämmelser angår, som Utsk. föreslagit, så finner jag, hvad de högre summorna beträffar, att t. ex. den, hvars conti ibutionssedel uppgår till 200 r:dr och derutöfver, skall blott betala 3 rtdr b:co i böter, om han uraktlåter betalningen på slämmodagen. Allom är det bekant, att från den dag debetsedeln erhålles och till den dag, hvarmed betalningen deraf kan fördröjas, åtgår 2 månader. Om debetsedeln uppgår till 1,000 r:dr, så är lagliga räntan derå under samma tid 10 r:dr b:eo, då deremot böterna för uteblifven betalning af utskylderna endast utgöra 3 r:dr. Herrarne behagade deraf finna, att om Svensken någonsin skall börja att blifva calculateur, bör han taga initiativet dertill från sin conlributionssedel; ty om den, som jag nämnde, uppgår till 1,000 r:dr, är räntan under 2 månader 10 r:dr, men som böterna för uteblifven betalning endast utgör 3, så har han i behåll 7 r:dr b:co. Jag anhåller, att detta korta yttrande må åtfölja den återremiss, som jag förmodar att R. o. Ad. beviljar. Hr af Schmidt, Georg Lars: Med den kännedom jag äger i detta afseende, och med hänseende till de svårigheter, kronobetjeningen har att utfå restantier i det län, der jag är landshöfding, önskar jag, lika med föregående talare, att återremiss måtte medgifvas på detta betänk., och att minsta bötesbeloppet må förblifva detsamma som förut. Frih. Gederström, Anders:
Oct. P. 163, 173, 225. — för ExpeditionsUtskottet. Mars P. 642. April P. 3,32. Betänkanden, Utskottens, angående en kort framställning af Utskottens förslag vid slutet deraf. — angående insändande till ÉxpeditionsUlskottet af tvenne exemplar deraf. Bevillning, om befrielse för Lotsar från erläggande af. Febr. P. 634- B. 597. P. 761, 8o3, — angående anstånd med betalningen af årets. April P. 231, 289, 346. — å Sunden} se SmidesBevillningen. 6i Bevillningen, om upphörande af det stadgande att hvart Län skall utgöra ett visst minimum af. Febr. P. 629. B. 4g3. P. 70g, ■725. — angående minskning deruti. Febr. P. 62g. B. 5ag. P. 683, 724. — angående öfversigt af den allmänna. Dec. P. 807. Dec. 2 A. P. 6, 3i, 35. — angående en ny method för dess utgörande. Febr. P. 751. B. 858. Julii P. 479» 638, 681. — om nedsättning af, för fastighetsvärden. Febr. P. 635. B. 62g. P. 761, 804. — angående grunderne för den blifvande. Junii P. 600. Aug. P. 86, io5. — om öfversigt af den Allmänna. Dee. P. 807. Bevillningsfrågan år i8i5, om redovisning för tryckning af handlingarne derom. Sept. P. 36g. Sept. 2 A. P. 79» 9°* BevilluingsFörordningen, angående ändring uti, i afseende på taxering af fast egendom å landet. Mars P. 3, 222, 280. — angående ändring uti, i afseende på ointecknade capitaler.
Vtår. å. i Stptemb. 1823. 843 derpå följde e. m. på bordet lagde utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut me Ideldte Betänkande, i fråga om Lieutenanten Berghmarks sökte prolongation å arrendet af Kiabböhle Laxfiske; fann Ridderskapet och Adeln för godt förblifva vid sitt den 27 sistliclne Maji f. m. i detta ämne redan fattade beslut. S. D. f. m. Wid förnyad föredragning af LagUtskottets den 7 ti tlidne Augusti under N o 14/j., afgirne, samt den 18 derpå följde e. m. på bordet lagde Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, angående yrkad skyldighet för Kongl. Maj;ts Befallningshafvande, att genom Promotorialer befordra enskildta Lagsöknings ärender, då Gäldenärcrne vistas i andra Län, blef samma utlåtande af Ridderskapet och Adeln afslaget. S. D. f. m. Föredrogs å nyo och återremitterades, på grund utaf Herr af Uhr, Carl David, dervid gjorde anmär ningar, Stats och Bevillnings Utskottens den 7 Augusti under N:o 412 afgifne, samt den 18 derpåföljde e. m. på bordet lagde utlåtande, i anledning af Kongl. Maj ts Nå - §44 Frut U dr. d■ i Sfptemb. i§2.3« diga Proposition, angående extra Grufva» hjelpen i Stora Kopparbergs Län. S. D. F. m. Wiel förnyad föredragning af Stats samt Allmänna Be vars och Ekonomi Utskotten', den 7 si tlidne Augit ti under K:o 4°8 afgifne, samt den 18 derpå följde e. m. på bordet lagde utlåtande, rörande väckte motioner om utvägars vidta» gande till comnmnicationens öppnande vid Gellivari Jernmalm.
I andra delen af samma verk tilltalar han Kellgren sålunda: ”Min Herre! Det är icke Eder jag angriper, utan Laglösheten. Ni kan vara den älskvärdaste af alla dödliga; och dock hafva orätt, – genom ett oförstånd, eller en förvillelse. Men det snille har jag hos Eder funnit, att, då i sin natur snille är en höghet i förstånd, hvaremot nödvändigt svarar en höghet i hjerta, jag visst tror att Ni ler bort missnöjet att hafva orätt, i nöjet att se den glädande, den gudomliga skönheten af Rätt uppstiga. Jag, Min Herre, är så kär i denna skönhet, att jag inbjuder, äfven trotsande, hvar fri och ädel man, att fritt och ädelt dömma mig, efter detta Rättas eviga lagar: icke derföre, att jag tilltror mig vara så stark; utan emedan det är ett så ljuft, ett så högt nöje, att med sin svaghet kunna styrka allas frid och sällhet”. En tredje dylik yttring, är den redan anförda biljetten till Leopold. Men denne fann sig ej hågad, att taga saken lika chevalereskt. Antastad närgångnare, än han tyckte sig böra fördraga, steg Leopold nu fram såsom Kellgrens och hela den akademiska vitterhetens förfäktare, med fullt beslut att tillintetgöra den ”nye Lagstiftaren”, och att dervid begagna alla de vapen, som stodo honom till buds. Att han ej skulle försumma löjets, kunde förutses. I persiflering, i sarkasm, i epigramm, i allt slags travesteringskonst, var han kanske ännu mera fyndig, skärande och kampvig, än Kellgren; åtminstone när det gällde någon längre uthållning.