Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rikets Ständer måtte bevilja ett förslags-anslag, motsvarande värdet af 185 tunnor spanmål, hälften råg och hälften korn, att årligen sednast den 21 December Bergslaget efter ett, hvarje år för de nästförflutna tio åren bestämdt medelpris, tillhandahållas, i ersättning för Bergslagets förlust å grufvedrängs-sädens och dagsverkspenningarnes förvandling, samt att för den å de arrenderade räntornas förenkling uppkommande förlust, hvilken kunde antagas till 300 R:dr Banko eller 450 R:dr Riksmynt, Bergslaget mätte erhålla nedsättning i arrendet till motsvarande belopp med 1,800 Daler Sillvermynt, lill dess framdeles, då ersättningsfonden hunnit lill sin föreskrifna storlek, räntorna kunde lill Statsverket återgå. Expeditions-Ulskottels Förslag till underd. Skrifvelse N:o 112. 263 Rikets Ständer hafva, efter erhållen kännedom af de frågan rörande handlingar, tagit densamma i noggrannt öfvervägande, och, med afseende ä hvad i saken förekommit, funnit skäligt ali bifalla hvad E. K. Maj:l i ofvanberörde hänseende täckts föreslå; i följd hvaraf ifrågavarande förslags-anslag, motsvarande värdet af 185 tunnor eller 1,165,5 kubikfot spanmål, hälften råg och hälften korn, blifvit, efter ett antaget pris af 2 R:dr för kubikfoten, men i rundt tal lörvandladt till 2,400 R.dr Riksmynt, med detta belopp för hvartdera af åren 1861, 1862 och 1863 för det afsedda ändamålet å Riksgälds-kontoret anvisadt till E. K. Maj:ts nådiga disposition. Hvilket Rikets Ständer skolat till svar i ämnet underdånigst anmäla, framhärdande etc. Stockholm den 11 Augusti 1860. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 11 Aug. 1860.
Det bör härvid anmärkas, att förpassningsfriheten under tiden icke obetydligt utvidgats. Ankomna. Afgångna. o Arén 1831—40 utgjorde antalet af sådana fartyg i medeltal 593. 913. Antalet af handlande i Göteborg har utgjort: åren 1836—45 i medeltal 447, år 1850 562, » 1855 573, » 1860 647, och voro hos desse, sistnämnda år, anställde 499 betjente. Hvad Göteborgs Fabriksrörelse angår, så har under den tid, som denna berättelse afser, densamma vunnit ytterligare förkofran, hvad tillverkningsbeloppet angår, ehuru arbetarnes antal minskats. Meddelade ofliciela uppgifter utvisa antalet af de å Göteborgs område anlagde Fabriker, antalet af Tub. Litt de dervid anställde arbetare samt värdet af dervid åstadkomne tillverkningar för åren 1855 och 1860, på sätt tab. Litt. S. på följande sida innehåller. Men för att få ett fullständigt begrepp om vidden af Göteborgs fabriksrörelse, måste jemväl alla de fabriker inbegripas, som, ehuru icke på stadens grund, dock i stadens närhet inom Göteborgs fögderi äro anlagde, helst de fleste af deras idkare tillhöra Göteborgs samhälle, och fabrikernas anläggande utom staden allenast afsett antingen ett beqvämligare läge i afseende å vattenfall eller sjötransport eller, med eller utan sådan förmån, lindring i kommunalutskylder och allmänna besvär. Om dessa fabriker äro uppgifter här ofvan meddelade vid redogörandet för näringarne å landet. Värdet af samtlige under Göteborgs Hallrätt förut lydande, såväl i Göteborgs stad som i Göteborgs fögderi anlagde fabrikers tillverkningar, som vid början af detta århundrade, enligt ofliciela anteckningar, inskränkte sig till omkring 225,000 R:dr, utgjorde: åren 1832—36 i medeltal 2,209,445. år 1846 5,005,887. Fabrikernas antal inom samma område var: år 1832: 89 stycken med 1,069 arbetare.
Först får jag erinra, rör:de pensioneringen för första graden, det Utsk. bar tillstyrkt alt den tjensteman af första graden, som uppnått 65 lefnadsår och tjenat 4° år, men genom sjukdom är förhindrad att längre göra sin tjenst, och sådant behörigen styrker , äger att i pension erhålla •p^delar of sin lön, då Utsk. för alla öfriga t jenstegrader under samma förhållanden tillstyrkt, att de skola erhålla hela lönen. Inom alla öfriga civila verk är en embetsman, som fyllt 65 Ar, men som genom sjukdom är förhindrad att längre göra tjenst, i samma catbegori, som om han hade fyllt 70 år, nemi. berättigad att i pension åtnjuta hela sin lön; och då nu äfven samma rättighet blifvit föreslagen för öfriga tjenstemän inom banken, tror jag det hvarken vara med billighet eller rättvisa öfverensstämmande, att göra ett undantag för första graden. På samma sätt är det äfven med den beräkning, som är föreslagen att gälla för pensioneringen af de tjenstemän, som fyllt 60 är och tjenat 4o år. De få beräkna |gdels lön i alla öfriga grader utom den första, hvilken endast erhåller -§:dels lön i pension. Det är samma princip för denna bestämmelse , som för den föreg:de , men jag anser af samma skäl, att den icke är riktig. Deremot har Utsk. tillstyrkt, att ’’den bancofullmäktige förut medgifna rättighet att, i händelse af ohjelpligt sjukdomstillstånd och afgjord oförmögenhet att vidare gagna verket, kunna förflytta en tjensteman på pensionsstat, oaktadt han sig ej om afsked anmält, samt i sådant fall anordna hela lönen såsom pension, fastän föreskrifna lefnadsoch tjensteår ej äro uppnådda, må fortfarande intill nästa riksdag begagnas, då sådant för göroroålens säkra och skyndsamma gång finnes oundgängligen nödigt.” Här tror jag deremot alt Utsk. utsträckt pensionsrätten alltför långt. Jag tror icke, att det är billigt och skäl uti, att en tjensteman, som i följd af sjuklighet eller oduglighet icke längre kan gagna verket, skall erhålla hela sin lön.
Det var människor med ett vildt och upprördt utseende, och ju längre de drogo fram, dess flera sällade sig till dem. Under sakta, hotande mummel drogo de alla åstad åt ett håll, och hon hörde på deras ord, att målet för deras vandring var konungens slott. »Skall ni hälsa på er kung?» frågade Kärleken. »Är ni hans stridsmän, som skola slåss för honom?» »Kung!» svarade en af dem hånfullt, »vi ha ingen kung! Den gamle skurken ha vi tagit lifvet af för flere dagar sedan. Men han har en son, en liten unge, som sitter som en gökunge inne i palatset och väntar på att bli stor. Det är honom vi nu skola kasta ut, så att der måtte bli rent bord!» »Och hvad ondt hade er kung gjort?» frågade Kärleken. »Ja, hvem kan veta det!» svarade en annan af männen. »Men när hela landet är i nöd, så måste väl någon ha skulden, och på hvem skall man kasta skulden om inte på kungen! Därför höggo vi hufvudet af honom, och nu tänka vi göra detsamma med hans unge.» »Jag går med,» sade Kärleken, och med raska steg följde hon den beväpnade skaran. Då de nådde fram till palatset, hade de förstkommande redan brutit sig in, fängslat vakten och hemtat den lille prinsen ut på torget. Natten förut hade de byggt upp en schavott, och där uppe stod nu den lille konungasonen i bara skjortan och såg ut öfver de vilda männen. Det var ett vackert barn med svarta ögon och ljust hår, en liten pojke, endast fem eller sex år gammal, han hade tårar i ögonen och hans läppar darrade. Med förskräckelse såg han sig omkring på alla dessa hemska ansikten, och han förstod icke, hvarför man hade väckt honom ur hans sömn och rifvit honom ut ur hans lilla silkessäng för att ställa honom ute bland alla människorna på torget. »Se på honom, hur han tar till lipen,» ropade en af karlarne. »Det är då väl, att också en kungason en gång får veta, hvad gråt och tandagnisslan vill säga.» »Ja, nu gråter han,» ropade en annan, »men får han lefva, så blir det nog han, som får våra barn att gråta.
Rdr samt tili gevärs anskaffande och förändring 50,000 Rdr, har derjemte, uti nådig skrifvelse till Statsutskottet af den 5 innevarande månad, fästat Utskottets uppmärksamhet på nödvändigheten deraf, att frågan om förenämnde anslag till dockbyggnadens fullbordan samt förändring af llintlåsgevär till gevär med slagkrutsanländning blefve i så god tid behandlad, att, derest anslag beviljades, arbetena kunde fortsättas från början af nästinstundande år, enär det vid dessa arbeten anställde betydliga antal arbetare, hvilka med kostnad och möda blifvit inöfvade, i händelse anslag till arbetena icke blefve att tillgå, måste afskedas. För lortsättande af dockbyggnaden i Carlskrona beviljades af Rikets sednast församlade Ständer ett belopp af 100,000 Rdr, att under tre år med 53,333 Rdr 16 sk. årligen utgå. Vid behandling af den nu väckta fråga rörande ytterligare statsanslag för nämnde föremål, har Utskottet väl icke ansett lämpligt att på förhand och innan Utskottet blilver i tillfälle att uppgöra och för Rikets Ständer framlägga förslag till reglering af statsutgifterna i deras helhet, ingå i pröfning af detta serskilda anslags större eller mindre behöflighet och 'derom afgifva yttrande; men Utskottet har å andra sidan icke kunnat undgå att erkänna, hurusom, derest bristande tillgång å medel skulle föranleda nödvändigheten att inställa det pågående dockbyggnadsarbetet och afskeda den dervid anställde och inöfvade arbetspersonal, sådant komme att, i händelse anslag för ifrågavarande ändamål sedermera blefve vid statsregleringens slutliga uppgörande af Rikets Ständer medgifvet, förorsaka en skadlig tidspillan, med (lere väsendtliga olägenheter. Af sådan anledning och på det arbetet vid berörde dockbyggnad må kunna, intilldess Rikets
HögvÖrdige Preste-Ståndet serskildt yltradt blifvit, får Utskottet förklara, att Utskottet icke delar den öfvertygelse, alt närvarande fråga är i sig sjelf obetydlig, enär den handlar om rättelse uti ett upgifvet, kändt och af ingen vederlagdt missbruk nied en vara, hvilken årligen uti stora partier erfordras; dels för Kronans räkning, så väl lill Armeens som Flottornas behof, och hvarunder, då beliofven varit oundviklige, en ojemn och inuti sämre vara understundom måst emoltagas, hvilket åter, utom det yttre olika utseendet, förorsakat persedlarnes olika uthållighet, en skada, som antingen träffar Kronan directe, eller oek genom passevolance; dels för handeln, sjöfarten, den delen af Sveriges Allmoge, som har sin näring på Rikets insjöar och uti dess skärgårdar, och snart sagdl för hvarje enskilds räkning; dels ock har varit och ännu till en del är en export-artikel, serdeles tili America, ehuru, om rättelse icke snart sker uti det uppgifna menliga förhållandet, ali vidare export deraf torde komma att upphöra, och, det som värst är, det förut hos Utländningen väl grundade begrepp om den Svenska ärligheten möjligen kunde blifva vacklande. Med anledning al hvad nu utredt och förklaradt blifvit, finner Utskottet sig föran . 1ALet alt vördsamt föreslå följande ändringar och tillägg uti dess Betänkande N:o 46» u4lltn, Besv,- och Oecon.-Utsh. Ut/., N:o r57. i5 nemligen: att Rikets Högloflige
Detta är en händelse, som särskildt i hög grad inträffat i Wermland, hvilken gör, att man der nu behöfver mindre Spannmål, och hvilken satt Westergöthland i förlägenhet att blifva af med sin säd, 'söra förr hade en säker afsättning på Wermland'. Jag tror således, att Jordbruksoch Brukspatrons-intressena äro i så litet! strid med hvarandra, att det ej kan komma i någon beräkning. Här har blifvit yttradt, att då en handel är fri, gäller allt hvad det kan gälla, och faller allt hvad det kan falla, och att det vore illa om jordbrukaren skulle få vidkännas delta. Jag är sjelf jordbrukare, och skulle således önska att motsatsen kunde äga rum, men alla få erfara ett sådant förhållande så väl Bruks* ägare som Jordbrukare. Det enda sättet att förhindra det onda, eller att ej låta det gå till ytterlighet, är frihet. Allt annat är drifhusanstalter, sorn ej lyckas. De kunna väl hafva framgång någon tid, men återverka sedan så mycket tyngre på den näring de skulle upphjelpa. Grefve Horn, Clas Fredrik: I hvad jag ämnat anföra, är jag förekommen af Herr Grefven och LandtMarskalken, i afseende på den förmenta olagligheten i Friherre - Den 17 December f. ra. u3 herre Anckarswärds Motion. Jag vill blott tillägga att det vore en möjlighet att åstadkomma en Grundlagsförändring på annan väg, än man vanligen tror vara den enda rätta. Det finnes en §., den 43 i Riksdagsordningen, så lydande: Skulle ett Utskott anse nödigt , att, till öfverläggning om något ärende af särdeles vigt , med annat eller andra Utskott sammanträda, vare det tillåtit, pä sätt Utskotten öfverenskomma, antingen in Flents eller fast heldre genom deputerade Emellan Hemliga Utskottet och annat Utskott äge ej sammanträde rum. Häraf synes, att StatsUtskottet kan begära sammanträde med ConstitutionsUtskottet, om StatsUtskottet skulle finna nödigt, att föreslå en ändring i Grundlagen. Friherre Cederström:
Det är visserligen rätt, som en värd Ledamot här anmärkt, att, då Utskottet tillstyrker antagandet af en Kongl. Proposition, den då till Stånden öfverlemnas oförändrad, och jag har icke eller påstått, att Utskottet äger rätt att göra några ändringar i ordalagen, men jag har påstått, att vi höra kunna säga, att vi icke vilja hafva några förändringar af det gamla. Till svar å den af Grefve Posse till mig framställde fråga, får jag nämna, att det ingalunda kan bestridas, att ju icke afslag är ett beslut; men i 81 § står också icke förbudet att vid första Riksdagen upptaga en fråga till åfslag^ utan endast till bifall. Hvad åter angår 56 §, så är det, enligt densamma, icke tillåtit för Stånden att fatta beslut i sjelfva saken, men väl huruvida för - Den 22 Februarii f. m. 5i ändring bör äga rum eller icke. Stånden kunna således icke vid en Riksdag besluta hurudan en förändring skall bli; men väl bestämma, om någon förändring är af nöden eller icke. Jag bar alltid trott mig finna, det Stiftarne af våra Grundlagar i denna fråga utgått från den synpunkt, att ändringar i Grundlagarne aldrig skulle kunna till vägabringas vid en Riksdag, men att deremot Stånden, genom rättigheten att vid den första säga, att de ej vilja hafva någon förändring, skulle varit i tillfälle att förekomma, det ett förslag nödvändigt blefve livilande, hvilket kunde vara af den beskaffenhet, att det under de 5 åren emellan Riksdagarne möjligen gjorde allmänheten yr i hufvudet. Man kan ju tänka sig, att en Minister utverkade en Proposition till Grundlagsändring, hvarigenom äganderätten kunde våldföras, och ätt denna, genom en lätt nog vunnen pluralitet i ConstitutionsUtskottet, således emot Ståndeils vilja, skulle blifva hvilande; och hvad månne folket derom skulle säga? Det låter derföre, enligt min öfvertygelse, icke tänka sig, att Lagstiftarens mening varit att till i3 Ledamöter af ett Utskott öfverlemna en så oinskränkt makt; och jag anhåller om Proposition i enlighet med den åsigt jag sökt framställa. Grefve Frölich:
110. — med förslag till närmare bestämmande af HofRätts pröfningsrätt i underställde Brottmål. XYI. rio. — angående den gamla Psalmbokens aflysande från bruk och nyttjande vid offentliga Gudstiensten. XVII. 99. — angående afskrifning i Räkenskaperne af NummerLotteriets fordran hos HamnbyggnadsDirectionen i Helsingborg. XVII. gg. XX. 168. *— angående ifrågaställd nedsättning å Arrendet af Svartsjö Kungsgård. XVII. gg. XXIV. 32. I7I Expeditioner lill Konungen, Rikets Ständers, i anledning af Hennes Kongl. Höghet Prinsessan Sophia Albertinas dödliga frånfälle. XVIII. 189. — i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående anslag af nödige ine-' del lill fullbordande af de i Hufvudstaden anlagde Correctionslnrättningar. XIX. 82. — angående gjord ansökning om beviljande af frihetsår från Tiondes erläggande af Lowers Alunverk på Öland m. 111. XX. 169. — angående vackt fråga om Stipendiers inrättande för Armeens Officerare lill bivistande af krig utrikes. XX. 169. — angående en förste KammarMusicus Crusell beviljad pension. XX. 169. — i anledning af KongU Majits Nådiga Bref angående inköp af Landsorts och Korsö Fyrbåkar. XX. 169. — angående ifrågaslälide förändringar till beredande af lindring vid Be vä ringsskyldighetens fullgörande. XXI. io5. — angående ifrågastäldt upphäfvande af förbudet emot de på Öland befintlige Kroliemmans försäljande tillskatte. XXI. io5. — i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss uppå underdåniga ansökningar om nedsättning i arrendet för hemmanen Rörby och Barkarby. XXI. io5. — om upplåtande af 2:ne Tunnland jord till Begrafningsplats för Eskilstuna Sladsoeh Landsförsamlingar. XXI. io5.
- I öfverensstämmelse härmed har den i Tabellen N:o 2 intagna Calcul, med ledning af lodtalet å de till inrikes orter år 1826 från Stockholm afgångna bref blifvit upprättad, hvilken upptager intraden af Porto-afgiften så väl efter 1111 gällande Taxa, som både Öfver-Post-Directionens och Utskottets nu afgifna förslag. För att undvika vidlyftighet, har Utskottet endast gjort tillämpning af detta senare för Stockholms Post-Contoir; men då erfarenheten visat, att inkomsten derstädes utgör något mindre än tredjedelen af hela Rikets, och förstnämnda inkomst, efter nya förslaget, är calculerad till R:dr 65,154- ^4 sk. eller 7,'638 R:dr 19 sk. 6 r:st. mera’, än det belopp, hvartill den, efter nu gällande Taxa, år 1826 uppgått, eller 57,616 R:dr \ sk. 6 r:st., så kan deraf den slutsatts hemtas, alt, om correspondancen blifver ungefärligen densamma, det uppkommande öfverskottet torde i det närmaste motsvara den ökade Postskjuts-legan af omkring 11,000 R:dr, samt de ersättningar, hvilka Utskotten, i sammanhang dermed, äfven tillstyrkt. Härvid bör Utskottet likväl upplysa, att, ehuru Wisby endast är beläget omkring 70 mil från Stockholm, Porto-afgiften likväl blifvit bestämd lika med den högsta, eller 12 sk., af den anledning, att Postens träns - lo B evillnings-Ut,skottets Betänkande N.o 47- porterande öfver hafvet tilt och ifrån Wisby fordrar en serskild, icke obetydlig kostnad. Åfgiften är äfven i nu gällande Taxa fastställd efter samina grund, och sådant bör behörigen iakttagas vid upprättandet af de speciela Taxorna i fråga om Porto-afgiften från och till Wisby. Med tillämpning af hvad sålunda blifvit anfördt och föreslaget, får Utskottet således vördsamt tillstyrka: att Rikets Höglofl.
Husbonden Torhall gaf ej ett knyst från sig, ty han tyckte sig redan hafva fått nog, då han hörde oväsendet därute. Grette låg lugn och alldeles orörlig. Glåm såg emellertid, att ett bylte låg där på bänken, och han trädde fram och tog ett mycket hårdt tag i Grettes kappa. Denne spjärnade emot bänkstolpen med fötterna och förblef orubbad. För andra gången och ännu kraftigare ryckte Glåm i kappan, men den låg orörligt kvar. Då grep han för tredje gången tag med båda händerna så fast, att Grette sattes upprätt på bänken, och kappan slets isönder, så att hvardera hade sitt stycke. Glåm betraktade det, han höll i, och undrade mycket, hvem det var, som stretat emot så kraftigt. I detsamma for Grette inunder hans armar, tog honom om midjan och spände med all sin styrka armarna om hans rygg. Han tänkte få honom att ramla baklänges, men Glåm kramade hans armar så hårdt, att han måste släppa sitt tag, och han vek sedan tillbaka från bänk till bänk. Bjälkarne lossnade, och allt bröts i stycken, som de törnade emot. Då sökte Glåm att slita honom med sig ut ur huset, och Grette satte fötterna emot, hvarhälst han det kunde. Men slutligen lyckades det gengångaren att släpa ut honom ur sofrummet. Nu vardt kampen ännu häftigare, ty odjuret ville hafva honom ur huset, men för Grette stod det klart, att om det varit honom svårt att brottas därinne, skulle det varda honom än värre därute. Och han spjärnade åter emot af alla krafter. Glåm fördubblade sin styrka, och när de till sist voro ända borta i dörröppningen, drog han Grette tätt intill sig. Men när denne såg, att motstånd ej längre lönade sig, begagnade han sig af läget, sådant det var: han tryckte sig själf våldsamt emot gengångaren, i det han satte fötterna mot en jordfast sten, som stod midt i dörren. Detta hade den andre ej väntat, och han stupade baklänges ut genom dörröppningen, så att skuldrorna stötte emot den upptill och allt timmervirket lossnade från det frusna jordtaket. Han föll, så lång han var, med Grette öfver sig.
Ständers Allmänna Bcswärs. och Econvmie - Utskotts betänkande af den 7:de dennes angäcndc Riksdags , Fullmägtigen Oxelber^s frän hederwärda Bonde - Ständet remitterade Memorial, rörande prkad Revision öfwer Manufaktur - Fonden, fann Ständet godt i sä mätto bifalla hwad wälbemälte Utskott tilstprkt, att i likhet med Ständets bcflut, i anledning af Handelsmannen 8slMen8 uti sam» ma ämne förut gjorde Motion, berörde Memorial borde till Högloft. Stats - Utskottets handläggning bfwcr» lemnas, hwilket skulle de respektive Med - Ständen samt förbemält! Utskott wördsamt och wänligcn tilkännagifwas. bit Luxrg. - . Lx krotocollo. Ift. ksterlon. Utdrag af Protocollct, hället i Borgare, Ständets plenum wid Riksdagen j Stockholm den 29 Augusti 1809. S. O. Kongl. Ma):ts Nädkga Proposition om den förklaring af 57 och 58 §§. i 14 Cap. af 1798 ärs Kongl. Krigs - Artiklar, att desamma mä i krigstid lämpas till äfwen de händelser, dä brättmä! af mindre swär beskaffenhet, än de som röra lif eller ära, genom beswär eller ansökning inkomma; fann Borgare - Ständet uppä de skäl, hwilke Högloft. Lag, Utffot - Den i September. 4H Utstotteks denne dag upläste betänkande af bett 19 bennes innehällcr, sig böra, pä sätt samma Utskott tillstyrkt, i underdänighet bifalla, hwilket skulle de kespcctive McdStänder och wälbemälte Utskott wörds samt och wänligerr kommuniceras. Ot supra. Lx krotocoiio 5st. ketorson.
Penningen är nemi., såsom ordspråket säger, en vandringsman, och denne vandringsman är en fullkomlig kosmopolit, den der söker sig till de länder, der den har största värde. Den strömmar således fram oah åter, liksom vattnet, och orsaken dertill ligger så väl i Den 5 November. 56 dess egen natur, som i den inverkan den har på den allmänna rörelsen. Sålunda måste alltid någon gång penningebrist upstå på ett eller annat ställe; men den kan ofta äfven vara allmän, denna brist, och fördenskull måste den jemväl någon gång finnas i vårt eget fädernesland. Orsakerna, hvarföre penningeförlägenhet, i större eller mindre grad, f. n. hos oss förefinnes, äro ganska lätt utredda, och jag tror ieke att för sådant ändamål något särskildt Utsk. är af nöden. Under åren 1854—1855 hade Sverige rika skördar, en af konjunkturerna gynnad handel och ett i allmänhet blomstrande välstånd. Till följd deraf fick landet ett öfverskott på varor, hvilka, förvandlade i penningar eller silfver, inströmmade till Banken och ökade dess metalliska kassa under dessa två åren med icke mindre än 25 milhr Edr Ernt. En rik tillgång på penningar föder naturligtvis en ökad förbrukning af varor samt spekulationer, nyttiga eller öfverdrifna. Den rika tillgång på penningar, som då fanns, måste också inom Sverige åstadkomma samma resultat. Men nu har under innev:de år ett motsatt förhållande inträffat; öfverskottet på varor finnes icke till den mängd som förut, utan hvad som importeras måste betalas till högre priser; och man måste noga märka, att det icke utgör en obetydlighet på svenska handelsvågen, om de förnämsta kolonialartiklar, som införskrifvas, stegras till sina priser. Då man betänker, huru mycket socker, kaffe, bomull m. m., som här konsumeras, är en gifven följd deraf, att under de år, som dessa artiklar stå i högt pris, erfordras ett större qvantum andra, för att betäcka importen af de förra, och sådant har förhållandet varit innev:de år.