Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag får blott tillägga, att leverering in natura af spanmål har redan varit så betydlig, att om den fortsattes i samma proportion, så skulle statsverket slutligen komma i mycken förlägenhet för sin cassa. Det är ännu ganska mycken spanmål oförsåld, och som icke kan employeras för år 1843. För innevar. år är det mycket sannolikt, att de flesta räntegifvare uppsäga sin spanmål till leverering in natura. Denna blir mycket sämre och mycket svårare att afsätta än det förra årets. Dessutom torde jag få erinra, hvad man tyckes icke så väl vilja förstå, nemi. att Riksg.cont. har en mycket betydligare summa att årligen leverera till statsverket, än det öfverskott, som derifrån för ett år erhålles. Vore det bestämdt, att Riksg.cont:s statsbristsumma, eller fyllnad i statens behof, som skall levereras till Statscont., borde levereras på bestämda tider, så att t. ex. ett visst belopp i hvarje månad utbetaltes, då kunde man hafva rätt deruti, att det vore en förlust för Riksg.cont. om några öfverskolter genom en alltför låg inkomstberäkning skulle uppkomma. Då det likväl hittills aldrig inträffat, att Statcont. har reqvirerat ifrån Riksg.cont. en enda skilling, under det dess cassa har varit tillräcklig för utgifterna, och då det t. o. m. har händt, att Riksg.cont. ännu vid årets slut icke utbetalt en skilling af statsbristsumman, så torde det väl, efter vanliga beräkningar, lätteligen finnas, att Riksg.cont. verkligen har haft fördelarnc af öfverskotten, ehuru liqvid deröfver icke har blifvit definitivt uppgjord. Hr Gripenstedt: Jag önskade blott med ett par ord få besvara den siste värde talarens yttrande, och påminna honom derom, Den 23 October f. m. 233 om, alt jag icke har sagt, att det var för Riksg.cont:s bästa, som jag yrkat förhöjning af ifrågavar. summa,? utan tvertom till de skattskyldigas fördel, på det alt de icke måtte tryckas af pålagor utöfver behofvet. Ur Westerstrand:
Hela skaran begaf sig, likasom enligt en tyst öfverenskommelse, öfver Norrbro till en öppen trädgård bakom Björenclouska palatset. Trädgårdsportarne stängdes. – Mina herrar, sade derefter en ung grefve Horn, – innan vi skrida till ytterligare åtgärder, måste en förklaring föregå, och då jag ej är berättigad att aflägga den i allas namn, vill jag göra det i mitt eget. Jag förklarar således för min del, att vårt uppförande mot friherre Skytte berättigade honom att af oss fordra upprättelse, och att öfverste Steinbergs beteende var ovärdigt en adelsman. – Vi instämma, ropade alla, med undantag naturligtvis af Steinberg. – Välan, sade Adolf Skytte, – jag betraktar detta erkännande såsom en fullkomlig upprättelse och fordrar ingen annan. – Men jag, skrek Steinberg, – är icke nöjd med en dylik uppgörelse. Jag har blifvit dödligt skymfad af denne grönskålling, och han eller jag skall stanna på platsen. – Vill ni nödvändigt slåss, genmälde Adolf, så måste jag tillkännagifva, att jag åter mot er ämnar begagna icke min värjas spets, utan dess fäste. – Riktigt! ropades i korus med en enhällighet, som visade, att Steinberg hade inga sympatier att påräkna bland de närvarande. Utstött ur kretsen af sina jemnåriga, hade denne man, liksom fordom Catilina, vändt sig till det yngre slägtet, i hvars upptåg och förströelser han deltog på ett för hans ålder föga värdigt sätt; men då han icke egde en skugga af den nämnde Romarens förmåga att blända och hänföra, inskränkte sig de känslor, hans unga umgängesvänner hyste för honom, till ett illa doldt förakt. Ytterligare retad af dessa ord blottade Steinberg sin värja och ropade: – Drag genast blankt, eller jag stöter ned er, ni oförskämde pojkvalp, ni ättling af en skräddare, ni kostlige tillbedjare af en tandlös hexa! Drag, säger jag ... Men trogen sin föresats lossade Adolf sin värja ur dess gehäng, utan att blotta klingan. Han fattade om slidan, riktade värjfästet mot Steinberg och intog den vid en fäktning vanliga ställningen.
En skilling för hvarje mantalsskrifven person, med i öfrigt uppgifna, hufvudsakligen enahanda vilkor, som vid sista Riksdag fastställdes; äfvensom att S^relsen och förvaltningen af Lazarelten och Curhusen inom hvarje Län må blifva gemensam, der icke locala hinder eller andra oisaker deremot förekomma, såsom uti Stockholms, Östergöthlands, Södermanlands, Wermlands och Gefleborgs Län, m. fl.; dock att hvardera inrättningens inkomster och utgifter noggrant åtskiljas, samt ovilkorligen serskildt redovisas, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, anlages det af Preste-Ståndet fattade beslut. 8 Fors t arlia. SUits-Ul slottets Memorial, JY: o 097. Vid voteringssedlarnes öppnande hafva befunnits 27 Ja och 92 Nej; och som Nej således vunnit, så kommer uti nu ifrågavarande afseende aLt, enligt Preste-Slåndets här förut omförmälde beslut, förhållas. Andra Voteringen. Den, som vill, a t L contra-propositionen skall upptaga Ridderskapels och Adelns beslut, alt curhus-afgiften för Stockholm må bestämmas efter behofvet, lill minst En och högst Tolf skillingar för hvarje mantalsskrifven person, voterar Ja ; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, kommer ytterligare votering att anställas till afgörande, huruvida Preste-Ståndets beslut, det må släderne Stockholm och Götheborg vara öfverlåtet att öfverenskomma hvar för sig om beloppet af curhusafgiften, motsvarande behofvet äfven utöfver maximum för landet i allmänhet, eller Borgare-Ståndets beslut, alt en årlig afgift till veneriska smittans hämmande och botande inom Stockholms stad, må med högst Åtta och minst En skilling utgå af hvarje derstädes mantalsskrifven person, skall blifva contra-proposition vid den hufvudsakliga voteringen. Denna voterings-proposition har blifvit besvarad med ro8 Ja och 10 Nej, samt 1 casserad sedel; i följd hvaraf Ja vunnit; och har således votering i luifvudsaken anställts efter nedanstående proposition:
Några sidor ur våra arbetande systrars lif tror bestämdt jag drömmer bara, och alt det ej är verklighet — kan jag väl nu på ~Gapri vara? — hur kom jag hit? — ja, säg mig det! 7 fonden ser jag nu ' Vesuven och Jvledelhafvet, llåkortsllått — på gatan dra hvarann i lufven två pojkar, som en soldi fått. 3 bref jag hor från mina vänner, att hemma ännu faller snö — den enda snö, som " Hapri känner, är den som mandelträden strö. Jiär sommarn leker paradiset — allt blommar, doftar, sjunger här. {Ja, vore världen på det viset — ej någon annan jag begär. oranger och citroner finner du öfverallt, hvarthän du ser, och som en sol falernern brinner, om i ditt glas du tittar ner. •Och när som månens skära skiner på Uviedélhafvets dunkla blå, till sangen klinga mandoliner, som bruna sjömansfingrar slå. CHen Xeresinas läppar röda, dem får du icke röra vid — se, hennes gosses ögon glöda, och knifven färdig är till strid. Jvlen vill du se, hur höfter runda i tarantellan vagga sig, lehöfver du ej alls att blunda — då Xeresina ler mot dig. ~Och detta leende, det sitter för alltid i ditt hjärta kvar som böljesång och solskensglitter i några lugna " Gapri-dar. Den JO maj. Daniel Fallström. ' ^51 dun, som alltid vill främja hvad som gag-, pj| nar svenska kvinnor, vill äfven i sin mån söka hjälpa de små snälla » telefonfröknarna », som så samvetsgrannt sköta sina plikter mot allmänheten. Redan länge har Iduns redaktion tänkt härpå och anser nu att tiden därför är särdeles lämplig, emedan i dagarne en liten broschyr utdelats till riksdagsmännen, och denna broschyr på det närmaste berör de nuvarande telefonförhållandenas » vara eller icke vara ». Och som det äfven torde intressera Iduns läsarinnor att närmare lära känna, huru hela den » här » af unga damer, som kallas » telefonister », har det, så skola vi lämna nå- gra korta upplysningar om telefonisterna.
Hattar: strå-, Italienska, 1 st. 10 R:dr. andra slag, 1 st. 3 R:dr. af läder, fiskben, papper, trä eller rötter m. m., 1 st. 3 R:dr. Hattflätor, af halm eller strå, 1 skålp. 13 R:dr 16 sk. Hudar och Skinn: ej hänförliga till pelsverk: oberedda, torra, alla slag, 1 skålp. 16 sk. beredda: karduanssamt färgade eller tryckta skinn, 1 skålp. 6 R:dr. pelsverk: oberedda: Chinchillaskinn, 1 skålp. 20 R:dr. Fåroch Lammskinn: grå krimska och äkta svarta kalmuck, 1 skålp. 6 R:dr 12 sk. svarta, öfriga slag, 1 skålp. 2 R:dr 4 sk. Hermelineller Lekattskinn, 1 skålp. 4 R:dr. Hillerskinn, 1 skålp. Mårdskinn och Mårdsvansar, 1 skålp. 12 R:dr. Renskinn, 1 skålp. Räfskinn, 1 skålp. 4 R:dr. Sjuppskinn. 1 skålp. 3 R:dr. Skälskinn, 1 skålp. 24 sk. Sobelskinn och Sobelsvansar, 1 skålp. 60 R:dr. Wicktor, Hakar och Hyskjor, 1 skålp. 3 R.dr. Instrumenter: Fältskärs-, Malhematiska, Optiska, Fysiska och Navigations-, efter angifning. J ern: gjutet: Tackoch barlast-, 1 skepp. stäp. v. 9 R:dr. Grytor, Pannor, Kittlar, Kakelugnar, Gallerverk samt apterade Stolpar och Ledstänger dertill och Slussportar, 1 skepp. st. v. 24 R:dr.
Anställes en jemförelse emellan kostnaden för merberörde materiel, hvilken kostnad, efter de pris, som i planen beräknats och hvilka till följd af närvarande tids prisstegring blifvit antagna till 25 procent högre än hvad 1850—1852 årens kostnadsförslag angifva, uppgår (enligt sista kolumnen till nämnde bilaga), till 29,838,751 R:dr Runt, och den för samma materiel beräknade och ofvan angifna hela årliga underhållskostnad (987,085 R:dr R:mt), så visar sig, att förhållandet emellan dessa vbåda kostnadssumrnor är i det närmaste såsom 30: 1; eller att hela årliga underhåils-kostnaden (underhålls-procenlen) uppgår till 3] procent af materielens värde, ansedd såsom ny. Äfven synes, att underhålls-procenlen för ifrågavarande vid 1873 års början uppgifne materiel uppgår till 177,597 R:dr R:mt mera än samma procent för 1858 års materiel, samt att dagliga underhållet, för alt hålla materielen i jemt rustbart skick, i det närmaste utgör k hvad som fordras för bekostande af nybyggnader och större reparationer, eller att omnämnde partiela underhåll utgör | af hela underhållskostnaden eller underhålls-procenlen. Under rubriken materielen förekommer äfven anslaget lill beklädnad åt mariner, kanoniere/', matroser och skeppsgossar, nu bestämdt lill 90,240 R:dr R:mt; och äro åtskilliga tillökningar jemväl uti detta anslag nu ifrågasatta, derom jag utber mig att få i underdånighet göra anmälan.
Hvad sålunda förekommit, har Utskottet tagit i öfvervägande; och beträffande först motionärens framställning i afseende på kyrkoböckers förande; så, enär föreskrifter om hvad, som bor utgöra föremål för anteckning, i dessa böcker blilvit meddelade, dels i 8 § 24 Cap. Kyrkolagen, och dels i serskilde Consistoriers och Prestmötens beslut, samt dessa föreskrifter, enligt Utskottets omdöme, äro så tillfyllestgörande, att, genom iakttagande deraf, nödig fullständighet i förevarande hänseende vinnes, anser Utskottet, för hvilket det synes mindre vigtigt om alla kyrkoböcker i riket föras efter ett och samma formulär eller ej, vidare föreskrifter i detta ämne, icke vara af behofvet påkallade, utan tillstyrker således alt framställningen i denna del icke må till någon åtgärd föranleda. Hvad åter angår motionärens öfriga yrkande, så finner Utskottet, lika med motionären, det vara af högsta vigt, att Presterskapets anteckningar öfver personers födelse, äktenskap och död, äro tillförlitliga, äfvensom att dessa anteckningar blifva förvarade jemväl på något annat ställe, än hos vederbörande pastor, på det att, så vidt möjligt ske kan, säkerhet må erhållas att de ej gå förlorade. Nu ehuru en vigtig åtgärd för befordran af detta, utaf motionären afsedda, ändamål blifvit vidtagen genom ofvanberörde af Clerus Comilialis vid sista Riksdag fattade beslut, förekommer likväl, att samma beslut icke innefattar egenskapen af allmän lag, och således ej eller den med sådan lag förenade garanti för dess efterlefnad; att något medel derigenom icke blifvit föreskrifvet för undanrödjande af de i anteckningarne möjligen förelupne misstag, samt att det ställe, hvarest de Utdrag, som Presterskapet årligen borde aflemna, skola förvaras, ej eller är vordet bestämdt, derom ett stadgande dock synes af nöden, för undvikande af olika förvaringsställen föiifrågavarande till allmän rättelse ländande handlingar.
Den andra tariffen åter innehöll afgift af person och synbar egendom eller rörelse eller för skydd till person och egendom, med utsatta afgiftsbelopp, dels sålunda att t. ex. aktörer och aktriser voro uppförda i fem klasser till 48, 24, 12, 6 eller 3 r:drs afgift, advokater i tre klasser till afgift af 20, 10 eller 5 r:dr, dels ock så, att t. ex. ankars smiden voro uppförda till en afgift af 15 r:dr för hvart 100 Sk#, glasbruk i tre klasser till afgift af 80, 50 eller 30 r:dr o. s. v.; och var för tillämpningen häraf föreskrifvet, att hvar och en skulle antingen efter första tarif fen, genom progressiv afgift för behållen inkomst eller efter andra tariffen, Bevillning!- Utskottets Betänkande , N.o g. 3 såsom skyddseller minimiafgift, utgöra den bevillning, som å honom efter ettdera af dessa taxeriogssätt sig högst belöpte, till utrönande hvaraf uträkning borde för hvarje skattskyldig person efter begge tarifferna uppgöras oeh i taxeringslängden uppföras; doek skulle för tjenstefolk samt alla blott med sin arbetsförmåga sig försörjande personer, sorn ej egde någon serskild inkomst, dessa uträkningar uppgöras endast efter den sednare tariffen.
St. Prot. 1847 1848. 9 Sami. 45 354 Prot.-utdrag den li Maj 'IS48. serskilda punkter i belänkandet N:o 73, och motsvarande yttranden i utlåtandet, N:o 149. Första och sjunde punkterne. Utlåtandet, N:o 149, lades till handlingarne. Nionde punkten. Det i betänkandet N:o 73 afgifna och i utlåtandet N:o 149 vidhlifna tillstyrkande afslogs. Tionde och elfte punkterna. Utlåtandet, N:o 149, lades till handlingar / Tolfte punktens sednare moment. Betänkandet, N:o 73, lades till handlingarpe, och utlåtandet N:o 149 bifölls. Sjuttonde punkten. Utlåtandet, N:o 149, lades till handlingarne. Tjugondeandra punkten. Ståndet lät bero vid utlåtandet N:o i49. Tjugondefjerde och tjugondesjette punkterna. Utlåtandet, N:o 149, lades till handlingarne. Tjpgondenionde punkten samt deruti åberopade tabell. Ståndet lät bero vid utlåtandet N:o 149, Trettionde punkten, samt den vid slutet af det sednare utlåtandet gjorda anmälan. — Utlåtandet, N:a 149, lades till handlingarne, S. D. Föredrogs ånyo Stats-utskottets utlåtande N:o 150, i anledning af erhållna återremisser å betänkandet N:o 74, angående regleringen af utgifterna under riks-statens femte hufvudtitel; och hlef utlåtandet N:o 150 af Borgare-ståndet till handlingarne lagdt. S. D. Föredrogs å nyo Ståts-utskottets utlåtande N:o 151, i anledning af erhållna återremisser å betänkandet N:o 90, angående utgifterna under riks-statens sjette hufvudtitel; hvarvid förekommo följande punkter af betänkandet N:o 90, jemförda med motsvarande yttranden i utlåtandet N:o 151, nemligen: Första punkten, första yttrandet eller momentet.
Då stodo bankens lån på dessa hus ganska osäkra och tvungo de dåvar. fullmäktige alt hålla ganska bekymmersamma öfverläggningar, för alt vidtaga åtgärder, som på en gång tryggade bankens säkerhet och tillika icke för myckel tryckte gäldenärerna, nemi. så alt säkerhet måste tagas i utländska inrättningars brandförsäkringar o. s. v. Hr Gr. o. Landlm:s härefter lill bifall å Utsk:s tillstyrkande i 28:de punkten framslälda propos. blef med ja besvarad. Utsk:s tillstyrkande i denna punkt, blef jemväl af R. o. Ad. bifallet. Frih. Cederström, Claes Rudolf: Jag ämnar ej motsätta mig bifall å ifrågavar. punkt, helst annat svar derå visserligen icke, efter min tanke, bör af det H. Ståndet afgifvas. Jag vili endast göra den vördsamma anmärkn., att det synes mig såsom motionen i någon mån utvisade behofvet af att riksbanken ägde filialkontor i landsorterna. Funnes sådane, så skulle det icke uppstått någon fråga om, att, på sätt i betänk, omförmäles, vilja ålägga K:s bef:de det besväret, att vara låntagarnes kommissionärer; utan det åsyftade ändamålet hade kunnat i alla fall och på ett lämpligare sätt vinnas. Inseende för öfrigt huru föga framgång förslaget i dess närvar, form borde och måste erhålla, har jag endast tillåtit mig begagna detta tillfälle för att i anledn. af motionen uttala den åsigt jag i ofvan af mig vidrörda och med motionärens syftemål samband ägande ämne hyser. Den 19 April f. m. 197 R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i 30:de punkten tillstyrkt. 31:sta punkten. Utskts i denna punkt afgifna förslag blef af R. o. Ad. bifallet. 32alra punkten. Hr von Hartmansdorff: Här befinnes i förslaget ett tryckfel, som jag tror alt man borde rälla, på det att det icke mä inflyta i R. St:s beslut. Det står: ”lägre ränta än 4 procent är föreskrifven”. Det skall naturligtvis vara förskrifven.
Tungt blef henne arbetet, och mången gång kunde hon ej se att utreda de intrasslade maskorna, blott för tårar, som fyllde hennes ögon. Men ej föll det henne in, att hennes älskling kunde bedraga henne, och hon tänkte hvar afton: «i morgon kommer han, och då hämtar han mig och far med sig, och då blifva vi så lyckliga alla, ty far behöfver ej mera på sina gamla dar tänka på att arbeta.» Men orolig fästade den gamle sin blick på Anna, ty den friska rodnaden var flydd från hennes kinder, glädjen var borta, och han hörde henne stundom sucka och gråta flera timmar sedan hon lagt sig, och hon trodde att den gamle sof. Förr hade hon dock knappast hunnit att lägga ned hufvudet på örngottet, förr än hon somnade in, och hann ofta ej mer än till hälften af aftonbönen, förr än sinnesfridens gode engel lade sin hand på hennes mun, och i hennes ställe läste ut bönen, och bar den till fadren i himlen, som log, då engeln ville ursäkta det lata barnet, och lät, då morgonen grydde, de qvittrande fåglar och doftande blommor till henne frambära en vänlig helsning. SJUNDE KAPITLET. «Det var väl sjelfvaste sju tusan dj–r, kan du inte veta att hålla åt dig, din h–s bondkanin!» skrek hyrkusken Broberg, som satt på sin höga kuskbock och slog med sin knutiga tagelpiska i ansigtet på en bonde, som gick och körde ett lass, och för att undvika de stora hjulen på kaleschen, hade kört nästan ner i diket på den lilla vägen, som går emellan Djurgårdsbron och Blå porten. «Det var rätt, Broberg, stå på dig,» ropade skrattande en ung militär, som satt sjelf fjerde i kaleschen, och då och då satte en cigarr till mun. «Hvar skola vi köra upp – till stora eller lilla byggningen?» ropade en annan. «Om Albertina har ledigt i sina rum, så är det kanske bäst,» sade en tredje.
Dessa ändamål kunna ju icke vara några andra, än dels att söka förekomma, det icke något hinder måtte upstå för den tilltänkta reorganisationen af Embetsverken, dels att, i händelse omständigheterna skulle dertill föranleda, en återgång till nuv:de lönebelopp icke skulle vara stängd. Hvad nu det första af dessa ändamål vidkommer, anser jag att det vilkor, som redan i K. Mus Nåd. Propos. var intaget, nemi., att hvar och en, som mottoge den högre lönen, äfven skulle vara underkastad de jemkningar i tjensleåligganden och den utvidgade tjenstgöringsskyldighet, som kunde finnas vara af nöden, var alldeles tillräckligt för att förekomma möjliga svårigheter vid den tillärnade reorganisationen. Hvad åter det andra ändamålet beträffar, eller möjligheten att kunna återgå till nuv:de lönebelopp, ifall så funnes skäligt, så vill del synas mig, som föga eller ingen utsigt förefinnes, att detta skulle kunna låta sig göra. Jag har redan vid ett föregrde tillfälle visat, huru högt lefnadskostnaderne stigit i nästan alla afseenden, och om det också må medgifvas, att några få af de förnödenhelsartiklar, som på sednare tider varit föremål för pris - 170 D en 6 April. stegring, möjligen kunna förväntas återgå till något lägre priser än f. n., så att t. ex. spanmålen skulle komma att sjunka under hvad den gällt de sistförflutna åren, så tror jag dock, att man måste erkänna, att dessa artiklar endast till så ringa del ingå i den samfälda lefnadskostnaden för ett hushåll, att äfven om någon mindre lindring i detta afseende skulle inträffa, detta är alltför obetydligt för att i någon större mån inverka på resultatet i sin helhet.
Justerades pleni-protocollen för d. 2 dennes e. m., för d. 5 och 6 dennes f. och e. m. samt för d. 7 dennes. Upplästes och lades på bordet nedannämnda inkomna betänkm och utlåt:n från Lagutskottet: Nto 43. öfver Riksd.fullm. Peter Pelirssons förslag, att lagfartssökande måtte vara skyldig förete gravationsbevis; N:o 44. öfver Riksd.fullmrge Peter Pehrssons och Nils Strindltmds motioner om utarbetande af en executionsr stadga; N:o 45. öfver Riksd.fullm. Peter Pehrssons motion, att för de orter, der verkställigheten af utmätningar nu vöre delad mellan kronofogde och bergsfogde, ändring häruti mätte förordnas, så att omförmäida befattning blott endera tillkommer; N:o 46* öfver väckta motioner, angtde rättighet för länsmän, nämndemän och fjerdingsmän, eller den person, fordringsägaren eljest bar förtroende till, att verkställa utmätningar; N:o 47- öfver Riksd.fullm. Olof Olofssons motion, ang:de vilkorliga utmätningsresolutioner; N:o 48. öfver Hr G. Ad. Bruncronas motion om vissa lagbestämmelser för att förekomma utmätningsmans tillgrepp och förskingring af utmätta medel; N:o 49' Öfver Riksd.fullm. Aud. Danielssons motion om annan fördelning, än den sorn nu äger rum, af försäljningsprovision för utmätt fastighet; N:o 5o. öfver Riksd.fullm. J. Jac. Rutbergs motion, att för kronoutskylder af faslighet, den ägaren till utskyldernas godtgörande afstår, vidare betalningsansvar icke må honom åligga; N:o 5i. öfver Riksd.fullm. Nils Magnussons motion om bestämmande af viss tid tor fullföljd af hos K. M:s Bef:hde skedd lagsökning emot löftesman, som borgat såsom för egen skuld; N:o 5a. öfver Riksd.fullm.
haitigt, att hennes lif svafvade i fara; sjelf bidade hon gladt och friclfulll p 8 sin I~efrielse, men det var annorlunda beslutadt. Hon iterfick smaningom krafter; och d9 beslöto hennes föritldra: att skicka henne till den fromme Pastor 236 Elumhardt i Rall, för att vistas en tid i hans faniilj och der ytterligare iterhemta helsa och lugn. Hon omtalar som den lyckligaste tid af sitt lif de \ .eckor hon tillbragte i detta, af en sann kristlig anda genomtrangda hem. Härifrin reste Christine till 1.eiden i Sch~veiz. I en rans sallskap vandrade hon på bergen, öfver gröna. blomsterrika gräsmattor, hänrycktes af den herrliga, stor.artade naturen, besökte sjuka och fattiga och u~eddelade dem kroppslig och andlig vederilvickelse. SSgra dagar efter hennes ankomst hörde man sagas, att Professor Gräfe, den berömde ögonkikaren, befann sig i Leiden p3 genomresa. Christine uppmanades att radfraga honom. Efter att halva undersökt hennes ögon, förklarade han det venstra ohjelpligt förloradt, samt att en operation S detta öga vore alldeles nödvändig för att r a d a det andra. Modigt underkastade sig den unga flickan den svara operationen. hvilken varade i flera minuter och förorsakade henne pligor, sidana hon aldrig förr erfarit. Sedan vistades Christine nigon tid i Altstätten för att derstädes behandlas al ' en annan ögonlPkare, och vardades har af sin fader med verklig moderlig ömhet, m d a tills d e erhöllo tillstand att atervända till det kXra gamla hemmet. Der sjbngos nu Ster samma fyrstämmiga sanger som förr, och söndagseftermiddagarne samlade Christine syskonen och sökte meddela dem och en skara andra barn de intryck och 1Xrdomar hon fått inhemta. Efter en kort tids vistelse i hemmet måste hon ater lemna detsamma för att rid Grafes ögonklinik i Berlin söka rXdda det högra ögat. hvilket nu började angripas. En företagen operation lyckades och synen återvanns, dock %,. s att ett ständigt skimrande blef q m r fix ögat.