Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ofver detta Skogsstyrelsens förslag infordrades Landshöfdinge-embetenas utlåtande, och då de flesta utföllo till förmån för förslaget af år 1856, afgaf Skogsstyrelsen ett ytterligare förslag och det är detta som af Utsk:t upptagits. Enligt detsamma skulle häradsallmänningarnes vård och förvaltning öfverlemnas åt intressenterna sjelfva, derest de med Skogsstyrelsen öfverenskomma om skötseln. Det förefaller mig emellertid icke möjligt att på förhand kunna afgöra huru en skog för all framtid ändamålsenligast skall skötas. Asigterna om företrädet af de olika brukningssätten vexla ständigt, och man kan icke förutsäga, om framdeles den skogskultur anses vara bäst, sorn i dag omfattas såsom den förträffligaste. Har då Skogsstyrelsen, såsom Utskit föreslår, med intressenterna öfverenskomma om häradsallmänningarnes skötsel och åt dem öfverlemnat förvaltningen, så har Styrelsen afsagt sig all rättighet att i afseende å häradsallmänningarnes skötsel och vård hafva den uppsigt, som af förändrade förhållanden borde påkallas. För min del kan jag icke inse, hvarföre Skogsstyrelsen skulle afsäga sig den närmare vården af det rika skogskapital, som häradsallmänningarne utgöra. Intressenterne kunna väl icke begära bättre än att erhålla den största möjliga inkomst, och Den 4 November e. m. 211 detta sker, om allmänningen anförtros åt den myndighet, som bäst är i tillfälle att förvalta en sådan egendom, nemi. skogsstyrelsen. __ Uti Östergötland förvaltas häradsallmänningar redan på det sätt, som vid 1856 års riksdag vann It. St:rs bifall. Der tillgår det så, att allmänningarne stå under Konungens Befludes närmaste vård och förvaltning. För hvarje allmänning tillsättes en komité af intressenter, hvilken eger en kontrollerande uppsigt öfver allmänningens vård, och som skall höras, då det är fråga om tjenstemäns tillsättande samt antagande af förändrad skogskultur. Dessa allmänningar stå sålunda redan under allmän vård, och att öfverlemna dem åt den enskildes förvaltning, vore att frångå en, i min tanke, riktig grundsats, som, åtminstone inom nämnda län, medfört lyckliga resultater.
Bankens behållna vinst af Discont-rörelsen här i Stockholm har under de si.stförflutna åren varit: i<S23 före fondens fördelning R:d 360,619: 33. ro, 1824 efter (ondensfördelning samt nedsättningen i räntan — 279,061: 23. 6, 182 182 1827 . •—258,202: I. il» I medeltal beräknad har således behållna' vinsten de sista fyra åren, eller efter fondens fördelning samt räntans nedsättning, vid Stockholms Disconl-Contoir särskildt utgjort R:d. 263,842: 43 sk. 7 r:st. — hvilket något lärer öfverstiga hvad såsom behållning af Discontrörelsen vid sista Riksdag förslagsvis antogs. Huruledes denna vinst vid de terminer hvarje år, som af Högloflige Banco-Utskottet 1818 föreskrefvos, blifvit dragen ur Discont-rörelsen och på Läne-Banco-Räkningen öfverflyttad, för att till sina bestämda ändamål användas, tillhör redovisningen för den allmänna BancoS ty reisen. Banco-DiscontDiteet. Ber ät tele. 107 Vid en lånrörelse af den egenskap och vidsträckta omfattning som Banco-Discont-Verkets, hvars Boksluts-summa, äfven efter1 fondens fördelning, vid Stockholms Discont-Contoir årligen uppgått till öfver (4 Millioner Riksdaler, och hvars biträden med lika rätt påkallas för alla lofliga företag och af alla medborgare-klasser utan undantag, mot villkor blott af godkänd säkerhet, lärer ingen rimligen föreställa sig, alt omdömet om denna säkerhet aldrig skulle kunna missledas och Verket vara tryggadt mot möjligheten af förluster. Äfven med de bestämdaste föreskrifter för en
I rot ebfieröiiii leJniHifliicrtlskapeliiQch Adolft öfv^r; elisköp ah«ddeima:iafjeE»Åddaig .företaga q&Agjpgg* ning häröfver. asJaylqqu gaatdaafi-ig »rcailrgtty L.V -nbU ti 3 J1 o >i t. lUo 0 a fi li ,B J e r> I q'' u isig Jjf> Jt/t moa bgmöteröde,9; följande; ebner aläqedaiobbi/l rrionsg .nenéfaterigbae'! reier llit Hr.,Utdra gaf Protocollet, hållet i\Hög-> ,ilnl gr iofl. Ridderskapets och Adednså ,Uiiom^ Plenmm den 29 Juli 1815. Jfflfii 4o4%*Uo3ns8 Brev »aaö^is rjs aboJerotB "m SV1®. Vid förnyad föredragning af BancoUtskottets den 5 Juli på Bordet la>g-t da öölvrten nästföljande tilli StatsUtskottec öfverléftinade Utlåtande äf den 4 Julhaöfvec Särskildta Utskottets Betänkande af den 17 i4o6 Uen 3g Juli f. m. Tuni i ^-e dtdär> deraf, sorn aitgå 'bidrag frän -Banken;’-nårSåg BFöglofl. Ridderskdpet ocii Adeln sirö yttrande deröfver för'ålit öfrigt redan vara inbegripet i de beslut, som blifvit fattade öfver BancoUt^kottets Memorial af den 15 och 28 det för ra angående Fastighetslån, det sed care yjngående åtskilliga med Rikets penningeväsende gemenskap ägande omständigheter; och fann derjemte godt att lemna sitt bifall till Utskottets tillstyrkande om det biträde af 600 R:d. till ingifvande af en StatsOeconowisk Journal.
Domstol ställd, mä ej kwarken sjelf Sate intaga eller Fullmagt utgifwa. §. !7. Ej mä någon Fullmagt för gällande anses och antagas, som icke af Altens werkliga Hufwudman eller dertill, enligt denna Riddarhus Ordning, berättigad är, blifwit utgifwen; börandes Fullmagtens antingen med utgifwarens stil Lfwerallt strifwen och underffrifwen etter lagligen bestyrkt, owilkorligen wara författad efter följande formulaire: Till den Lagtima (Urtima) Riksdag som r N. stall hällas, och täger sin början den (dag och är) befullmägtiaas härmed, (earactere och namn) att för (Gresiiaa, Frillerrliga, Commendeurs, Adliga) Ätten N. N. Nw vo intaga Säte och Stämma pä Riddarhuset, hwarwid han * * vwil - 844 Den 22 September. owilkorligen förpligtas att ställa stg till efterrättelse den af Kongl. Majit och Riksens Ständer antagne och beswurne Regerings-Form af Len 6 Junit idog, jemte Riksdags-Ordningen af den io Februarii i8io, och öfrige gällande Grundlagar. Ort och datum. Namn. Sigill, Caracter. Hafwer Förmyndare för omyndig Fullmagten utgifwit, bör sädant under namnet tydligen utsättas, samt Förmyndare-förordnandet i Original eller bewittnad afffrift biläggas. Fullmagt för Commendeurs-Ätt bör äfwen upplysa ifrän hwilken Hufwudman Commendeurö-Ätten härstammar. §. 18. Uppwisas wid en och samma anteckning twänne eller flere sullmagter för en och samma Ätt, warde de alle, ehuru af^behörig man utgifne, ogillade. Anmäles sädane Fullmagter wid olika anteckningar, gälle den som först uppwisad blifwit.
Häraf synes, att de embetsmvndigheter, som meddelat beslut, rörande riks - dagsmannavalet i Sundsvall, väl yttrat sig om Wallenbergs rätt alt erhälla fullmakt, men icke ingått i den vidsträcktare pröfning af hans behörighet, att vara Riksdagsman, som Herr Bomans framställning onekligen påkallat; och då nu Borgare-Ståndet, yrkat, att frågan huruvida Wallenberg kunde till Riksdagsman godkännas, måtte Ståndet till afgörande underställas, åsyftades dermed ingalunda, att under Ståndets öfverläggning och pröfning skulle komma en fråga, hvari Regeringseller Domare-makten förut meddelat beslut, resolution eller utslag. Den fråga, hvaröfver embetsmyndigheterna meddelat beslut, var icke, uteslutande, den samma, Borgare-Ståndet ville pröfva. Något hinder för en sådan Ståndets pröfning anser Utskottet således icke vara af 90 § Regerings-formen åsyftad t. Innan Utskottet meddelar resultatet af denna sin undersökning, har Utskottet trott sig böra vidröra en annan mening, som under öfverläggningen inom Utskottet blifvit framställd och hvarom yttrats olika tankar. En del Utskottets ledamöter hafva förmenat, det borde utlåtande meddelas, huruvida den af Herr Boman emot Herr Wallenbergs riksdagsmanna-behörighet framställda anmärkning blifvit inom rätter tid väckt; samt att, i händelse Utskottet funne anmärkningen hafva lör sent framkommit, Utskottet på ett sådant förhållande borde grunda ett gillande af Talmannens vägran, att framställa den äskade propositionen. Men då Utskottet, enligt 55 § Riksdags-ordningen, endast har att ingå i pröfning af den fråga, hvarå Talmannen vägrat proposition och hvarom stridighet i åsigter förefunnits emellan honom och Ståndet, anser sig Utskottet icke heller ega befogenhet att öfver berörde inkast afgifva yttrande.
Ännu vid afgifvandet af Stats-kontorels underdåniga förklaring i ämnet under den 29 sistlidne December, hade, enligt hvad dess utlåtande innehåller, handlingarne 8 StatsUtskottets Utlåtande N:o 148. icke kommit till rälla, hvadan anstalt fogats för erhållande af duplett-exemplar af räkenskapen, hvaremellertid fråga om ansvar å vederbörande för underlåtenheten med hänseende till handlingarnes vård vore på Ombudsmannens åtgärd beroende. Sedermera hade likväl, vid inventering af de handlingar, som vårdats af en under året afliden tjensteman i Kongl. Stals-kontoret, meranämnda räkenskap jemte tillhörande verifikationer återfunnits bland berörda handlingar, samt är således numera för vederbörande tillgänglig; hvilket allt Utskottet ansett sig böra till Rikets Ständers kännedom meddela. § 3. (Rev.-ber. pag. 21. Förkl. pag. 278.) I likhet med 1861 års Revisorer, som vid grankningen af kronomagasinens räkenskaper för år 1859 funnit, alt vid leveranser till slottsoch proviantmagasinet i Stockholm af sådan spanmål, som å auktion upphandlats, någon besigtnings man icke varit af Slottsproviantmästaren tillkallad, utan denne ensam besigtigat och godkänt den levererade spanmålen, hafva äfven 1862 års Revisorer, enär enahanda förhållande befunnes ega rum vid de flesta kronomagasiner, der spanmål lör Statens räkning uppköpes, hemställt, att, då, enligt hvad Stats-kontoret upplyst, någon författning icke funnes, som föreskrefve huru härvid borde tillgå, det måtte varda bestämdt alt, der större leveranser af uppköpt spanmål för Kronans magasiner skedde, två sakkunnige män skulle tillkallas för att besigtiga den levererade spanmålen; hvarjemte Revisorerne, i likhet med hvad Slats-konloret jemväl föreslagit, ansett kostnaden för dylika besiglningar lämpligast kunna utgå af sjunde Hufvudlitelns anslag till reseoch traktamentspenningar. Som emellertid Kongl.
Ja, jag inbillade mig nästan, att jag bars af ett förunderligt öde, hvars makt var större, än tankar kunde ana och drömmar nå. Jag tyckte mig sväfva öfver jorden, och aldrig har jag trampat lättare fjät. Men hösten kom, och när jag visste, att ett barn skulle födas af mig, då grät jag icke, och jag blef icke förtviflad. Jag visste ju, att han kunde icke hjälpa mig. Han hade ingenting – hur ofta hade han icke sagt mig det, och hur ofta hade jag icke lett åt hans ord – vi kunde ej gifta oss, och jag tror nästan, att jag icke heller skulle önskat att blifva hans hustru. Jag vet ju nu, att om det skett, hade jag aldrig blifvit lycklig. Kanske visste jag det redan då eller anade det åtminstone. Men när nöden kom, kände jag mig med ens så förtvifladt stark. Det kom öfver mig en spänstighet, som måtte vakna i människor, när de tvingas att kämpa för sitt lif, och en dag kom jag ihåg, att jag ägde en väninna, hvilken var mig som en syster. Till henne gick jag och berättade henne allt. Hon var gift, och hon hade icke något barn. Vi talade och talade. Gud vet, hvad vi sade hvarandra, men på aftonen kom hennes man hem, och sedan de båda talat länge i enrum, kom han med tårar i ögonen och frågade mig, om jag ville anförtro åt dem det barn, som snart skulle bli mitt. Hur lycklig gjorde de mig icke, genom att jag såg hur de sörjde för min skull. Som föräldrar, som syskon voro de emot mig! Jag hade varit rädd för hennes man, och jag hade sagt henne det. Men när han kom, gjorde han mig inga förebråelser, icke ens några frågor, talade blott om, hur allt skulle ordnas, och begärde mitt svar. Det var, som om en tyngd, hvilken hållit på att kväfva mig, plötsligt blifvit lyft från mitt bröst. Jag lutade mig mot honom som mot en bror, grät och tackade honom på samma gång, och jag tror, att jag aldrig förr eller sedan haft den känslan för en människa. Jag tyckte, att han var ett högre väsen, som lyfte mig upp till sig. Jag tyckte, att jag förr aldrig känt hvarken Elsa eller honom, och att om jag det gjort, skulle detta aldrig händt.
Itedaktionen af Idun. Emellertid måste vi nu säga stopp och från * datum undanbedja oss vidare insändare. Bland de redan inkomna skola vi ytterligare genom ett eller annat nummer göra ett lämpligt urval — allt är omöjligt att taga med. S m å studier för Idun Och sedan måste diskussionen vara afsluaf Emil Unders. tad. Red. af Idun. " M ö d r a r emellan. " Skaldernas kvinnor. Gustaf Fröding. De nyföddas skötsel. Fröding har som diktare två olika lynnen, ett lekande, lätt lynne, som förskaffat honom den stora publikens bevågenhet, och ett mörkt grubblande lynne, som tvingar honom att sjunga om dem, som lida och förtrampas. Den muntre Fröding svärmar för fröken Elsa Örn, fröjdar sig åt att vara plågad af Härjarinnor sådana som småfröknarna Elsa och Greta, han sjunger o m vårfästmör, trallande jäntor och sladdrande käringar.
– Hvad det är skada att du inte är min riktige bror, då skulle jag resa och helsa på dig, jag skulle sjunga för dig i skymningarne, rita stycken till dig och så skulle du läsa högt för mig medan jag sydde» etc. I ett annat bref (Ahlestad 7 Maj 1871) heter det: »En sak skall jag börja med att säga, men du får inte blifva ond på mig, för det jag säger min mening rent ut, det är att jag har en oöfvervinnerlig fasa och afsky för allt som i ringaste mån liknar berättelsen om Joseph och Potiphars hustru, att det är mig en plåga att höra allt sådant och att jag alltid hyser ovilja mot de af mina flickbekanta som bruka att traktera med sådana historier hvilka alltid efterlemna ett högst obehagligt intryck derföre att de sätta en fläck på hela vårt köns heder hvilket vill säga detsamma som halfva mensklighetens. Tag renheten ur qvinnans hjerta och hon skall ej kunna handla ädelt och skönt, hjertats renhet är för hvarje qvinna hvad kronan är för bruden, den skönaste prydnad och tillika den oumbärligaste. Ett rent qvinnohjerta kan icke fördraga ett ord som sårar blygsamheten och man högaktar ej den qvinna som bryter deremot, aktning och kärlek böra gå hand i hand, men skulle jag välja så fölle mitt val på aktningen. Med karlarne är det helt annorlunda, de taga sig så gerna friheter i den vägen och då det ibland sätter deras mod och ihärdighet på prof är det något som vi icke så ogerna se, och hvem följer icke med intresse »Andrea» i Snällpostens följetong fast han ej just är något dygdemönster » »Hvad du och jag som annars sympatisera i så mycket, ändå kunna hafva olika åsigter i fråga om qvinnor och kärlek. Jag tror att sann kärlek liknar solens stråle, lugn, varm och ljus som den, han värmer utan att förtära, lyser utan att förvilla. Kärleken får ej likna vådelden, som lågar, fladdrar, förtär och – slocknar. Sann kärlek leder sitt ursprung från Gud liksom strålen från solen derför kan den aldrig slockna; så är det ej med vådeldskärlek.
Det skulle öfvertyga hvar medborgare inom hvad klass sorn heldstatt hans rätt vore bevakad; det skulle förena alla interessen, så att deras inbördes brytning upphörde, utan att något qväfdes eller förolämpades ; det skulle framkalla den högsta dugligheten till tolk af Nationens tänkesätt; det skulle bereda representanter, lifvade af en sann National anda, med ren aktning för landets Lagar, med kraft att hålla dem i helgd, med vidgade begrepp att se stort, ädelt och rätt; det skulle satta Styrelsen och Nationens Fullm ägtiga i ett sådant förhållande till hvarandra, att de vägde jemnt, utan att den verkställande magten förlamades, eller å en annan sida vore frestad att göra den Lagstiftande overksam; det skulle bereda utväg dertill, att i mål der Styrelsens åtgärder af den Lagstiftande corpsen bestämmas, dessa bestämningar kunde lagligen rättas och lämpas efter tidernas, aldrig för en längre tidsrymd bestämbara, forändringar, det vill säga att utän landets betungande, utan föranledande till oredor, Ständers verksamhet ständigt kunde påkallas , åtmindstone så ofta Styrelsen , i dess nödvändiga åtgärder, irsåge behofvet, att i de stadganden Ständer nu ofta fastställa för en rund tid, under hvilken ett lands yttre omständigheter kunna undergå mänga förändringar, som när stadgandet gjordes, aldrig kunnat förutses, utverka några hastiga förbättringar; det skulle undanrödja de brister, som ifrån våra - Den 11 Juli. 113 3 ra nuvarande former äro oskiljaktiga , utan att rubba den stadga, sorn gammal häfd annu åt dem försäkrat; det skulle bereda for Sverige möj* ligheten af den ökning i National styrka, hvartill blidare Politiska omständigheter en dag torde kunna föranleda, om Scandinavien bildad till en kropp, kunde erhålla i allt förenade interessen, och enformighet i hufvudgrunderna för dess Stats-förening.
Ifrån Krigsdomslol eller eljest anmälda, Krigsmakten rörande Justitieärenden, dito 83. 78. 45. Af Hofoch Öfverrätter hemställda brottmål, eller sådana, deri de brottslige blifvit dödsstraff ålagda, dito 43. 53. 68. Hvad sistnämnda mål angar, hvilka, så vida Högsta Domstolen äfven pröfvat de anklagade skyldige till dödsstralF, sedermera och slutligen, antin - 12. 20. 46. 33. 90. 5. G9 gen de sali fällde sökt nåd eller icke, blifvit i underdånighet hos Konungen i Dess Statsråd anmälda, och hvarom för åren 1841—1843 i sednaste årsberättelsen en kort uppgift förekommer, hämtad ifrån meddelade underrättelser, hvilka dock befunnits ofullständiga och icke tillförlitliga; har jag ej underlåtit att nu, då den egentliga och närmare redogörelsen äfven för dessa mål bör gifvas, anställa den i sådant hänseende nödiga och noggranna undersökning ej mindre för nyssom för mälda år, än för året 1844, hvarigenom med full tillförlitlighet är utred t: beskaffenheten af de brott, för hvilka dödsstraff blifvit ådömda: antalet af de sak fälld a, understundom två eller flera för delaktighet i samma brott: skillnaden emellan sak Fällda af man-och af qvinnkön; samt ändtligen, huruvida de blifvit benådade eller icke, i hvilket sednare fall dösstraffet samma år eller ock det nästderpåföljda gått i fullbordan; visande förhållandet sålunda: 184 1. 1 8 4 2. 1 8 43. 18 44. | Summa. c/5 w — I~ w 69 n - B C3 re B 69 3 ¥ 3 | c. a cr rt i Cöo sCr re Jo 1 Cre O(T) c! Ccr a po cr re Po 3 H Po a. pO i i. fUo cT po 1 Cre Om 3 M. 1Q 1M. 1 Q. M.|Q.
Denna inrättnings räkenskaper, af Civil-statens dertill utsedde Revisorer i hela sin omfattning, granskade, hafvaf derjemte, vidkommande det till allmänna enkeoch pupillfonden anslagna stats-bidrag för pen sionering af civile embetsoch tjenstemäns enkor och omyndiga barn, i Kongl. Kammar-rätten för revisions-året undergått granskning utan anmärkning. Inkomster och utgifter redovisas sålunda: (Se bilagan Litt. P.) Hos Revisorerne har granskningen af denna räkenskap ej heller föranledt till någon anmärkning. Arméens Pensions-kassa. Räkenskaperne, hvilka blifvit granskade af delegarnes egne Revisorer, utvisa följande förhållande: jDebet. Balans från år 1857 : Tillgångar 3,965,77.1: 10. Uppbörd: Ersättning för andel i Wadstena krigsmanshus-kassas inkomster 103,647: 62. Dito för mistad inkomst af besparingar 47,100: —■ Kreditiv för pensioneringens upprätthållande 85,500; — Hyres-medel 3,327: 50. Balans till år 1859: Balans från år 1857: Utgifter: Pensioner och begrafningshjelp 458,501: 25. Kostnad för Arméens Fullmäktiges sammanträde 223: 58. Öfverskotts-medel, tillkommande Riksgälds-kontoret, 26,114: 86. Balans till år 1859: Utlånta medel jemte räntor 3,770,654: 84. Pensionärernes antal vid pensions-reglering utgjorde: Summa 4,758,405: 23 den under revisions-året, i Mars månad, verkställda å allmänna pensions-staten: Pensionärer.
De sakna emedlertid medel att med erforderlig skyndsamhet den samma reparera, och ehuru Klosterkyrkans fullbordade reparation, enligt hvad Handlingarne uplysa, skall foYdra mer, än dubbel kostnad emot Statskyrkans, så blifver denna tunga for Församlingarne äfven med ett mot den ökade kostnaden icke fullt svarande biträde, likväl drägligare derigenom, att StatsUtskottets Betankanden. *53 Klosterkyrkans iståndsättande ej fordrar samma påträngande skyndsamhet.” ”För min del har jag derföre vågat tillstyrka, attanslaget genast beviljas, samt Ctmtraftets uprättande i underdånighet öfverlemnas till Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning och åtgärd. En slags rättvisa skulle härigenom i min tanke upfyllas, och Staten vinner derjemte befrielse från den nästan årliga kostnaden för underhållet af ett gammalt och verkeligen dyrbart minnesmärke efter Förfädren; hvilket Nationens värdighet aldrig kan öfverlemna åt förfall och nedramlande. ” Herr BruksPatronen Ekelund förklarade, det Herr BruksPatronen destohellre instämde uti Herr Biskoppens Doöor von liostn&teins tillstyrkande, att det ifrågavarande biträdet mätte lemnäs, som, efter hvad Herr BruksPatronen hade sig bekant, Församlingarne, i anseende till deras mindre bemedlade tillstånd, deraf voro uti verkligt behof; och då Wadstena Klosterkyrka, såsom ett Fornåidrens minnesmärke, borde, efter Herr BruksPatronens tanka, framför andra af dylik egenskap, pä Statens bekostnad, underhållas, samt Staten jemväl åtagit sig reparationen deraf, och densamma redan påbörjat, vore det ock en Statens förbindelse, att den fullborda; hvilket Herr BruksPatronen ansåg lättast vara fullgjordt, me deist öfverlemnande af det för koppartaket influtne öfverskott till Försarnlingarnes disposition, emot förbindelse å deras sida, att medlen till afsedt ändamål användas.
Jo, jag tackar! Då skulle brumbjörnen komma fram! råd, så... Om jag någongång kunde stå till tjänst med ett (angeläget). FRU BRUHN. Tack det vore att anlita er godhet för mycket. STENSTRÖM. Visst inte. Jag skulle med största nöje... FRU BRUHN. Ni är naturligtvis altid välkommen som gäst. (belåtet). Tackar! Jag tar er på orden! FRU BRUHN (till Saima). alt skall ordnas innan vi flytta dit. En statyett i marmor, som naturligtvis skall ha »den bästa platsen». (Hon gör en paus, vänder på hufvudet och ser skälmaktigt bort till mannen; drager Saima ett steg längre ditåt.) Men jag den. Jo, det gör ni. Det blir förtjusande. SAIMA Det har just kommit en sändning ut till villan, och skall säga er något: ni kommer med och delar mina lidanr (förvånad). Men FRU BRUHN. tro. Och jag släpper inte dem jag tycker om. SAIMA. Åh, inga men. Jag är en smula bortskämd, må ni Tack, men jag vet inte... FRU BRUHN. nytta af er. (Anderberg kommer förbi med likörbrickan.) är godt. Skål! Om jag finge lof... det fins intet ord klinga och kyssa hvarandra.) Nej, det är jäg som skall tacka. Jag skall nog draga Nu ska' vi ha oss ett glas chartreuse inte sant? Det så behändigt och trefligt som det där lilla »du». (De SAIMA. deles förlägen. Tack! Men du är så rysligt snäll. Du gör mig all 38 FRU BRUHN. han säger att hela världen är bygd af lutter egoism. SAIMA. Snäll? Ingen människa är snäll. Fråga din bror, Karl ja... omkring i rummet. Deras röster drunkna i sorlet.) (De taga hvarandra om lifvet och gä i lifligt samtal GRDSSHANDLARE HOLLGREN i en flock herrar, skrattar till, högt och ogeneradt. De andre instämma). (i fonden, midt ken Törnbom).