Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De flesta barnen redde sig ganska väl i sina stycken. Det var endast en äldre gosse till, vid namn Abraham, hvilken ej nöjaktigt kunde besvara frågan, hvarföre han ock måste loma af ner till den nedersta bänken för att skämmas tillsammans med sin olyckskamrat Aron. Dock skämdes de ej så synnerligen allvarligt, ty då jag vände mig om för att se på dem, så sutto de båda och skrattade. Sedan lexan ändtligen var upphörd, sade Hans Persson, som tydligen ifrån början ville imponera på mig med sin stora lärdom: »Nu ska’ jag fråga er nånting, som inte står i lexan. Är det någon, som kan säga mig, hvem som är kyrkans öfverhufvud? Då intet af de andra barnen gjorde minsta min af att vilja besvara denna för vår bildningsgrad ganska svåra, ja, jag skulle rent af kunna säga oberättigade fråga, så dristade jag mig slutligen till att försöksvis nämna prosten, ty han var ju den förnämste kyrkans man, som jag då hört talas om. »Ja, jag väntade mig justament det. Men den gången så huggde du allt i sten ändå, du,» sade Hans Persson och log. »Nej, du, kyrkans allra högsta öfverhufvud, det är påfven i Rom.» Huru Hans Persson råkat i denna grymma villfarelse om hvilken, som är vår Svenska Evangeliskt Lutherska kyrkas öfverhufvud (konungen!) är för mig alltjemt en outredd fråga; men troligtvis har han hemtat sin åsigt från en i Halland förekommande gammal folklek, den s. k. Påfveleken, i hvilken deltagarne par om par föreställa ifrån påfven och »påfvesan» alla grader af »presterskapet» ända ned till »stöten» och »stötesan». I de böcker, som han »studerat», fans förvisso alls intet stöd för densamma; tvertom borde han, om han kunnat rigtigt uppfatta hvad som i den tidens katekes stod att läsa om Doctor Martin Luther, begripit, att denne, till hvars lära vi bekänna oss, absolut förkastat påfvens hela myndighet. Emellertid gjorde sålunda vår beskedlige Hans Persson, i sin djupa okunnighet, oss barn så att säga till papister. »Nå, hvem är närmast påfven då?» sporde han sedan.
Herr Prosten Uoctor Fåhraeus; att Utskottet högtidligen ville påyrka en skyndesam organisa - Den 17 Julh *isation af e(t Reglemente för hela Sjötulls-be-. vakningen, i likställighet med allt hvad en Schoerbing och Bodell i den delen uppgifvit , samt att sådana Författningar föreslås och så utarbetas i afseende på Utoch Inrikes Handeln och Sjöfarten, samt inhemska Maniffacturer, Fabriker och Näringar med dithörande ämnen , att alla onödiga och skadliga fjättrar i alla dessa hänseenden må grundligen undanrödja» och alla Stats-inkomster af Sjötull, Fots, Bak, Dykeri och Tolags m. m. Departementet vid organisation af Sjötulls-Verket under dess ensamma uppseende och bevakning, kraftigare än hittills försäkras; att sådana Fabriker i synnerhet gynnäs, hvartill vi äga rudimaterierna inom Riket., och således undgå i allt hvad möjligt är dera Utifrån införskrifva; att hvad Ylleoch KlädesFabrikers uppkomst angår, Gottland allena bör kunna anskaffa ali den ull, sorn behöfs till Arin éens beklädnad, om, såsom redan vid förra Riksdagarna är anmäldt, Regeringen satte Dandshöfdingen i stånd , att på denna Ö vidtaga alla de lagliga och belönande utvägar, hvarigenom det enda skadedjuret Räfven blef utrotad. Millioner får af gröfre och finare ull skulle öfversvämma Gottlands kalkberg och öarna deromkring, hvarest farén lefva ute hela vintern, utan att undfå någon föda ifrån ägarens hand. Grofva Ull-Fabriker skulle på Gottland säkrast anläggas, enligt Kongl. Commerce - Collegii bemödande 1787, emedan i hela Riket lifsmedlen äro till lägsta pris på Gottland. Härigenom skulle Utskottets yttrande om inskaffandet a.f Islands-r u 606 Den 17 Juli.
Jag kan derföre icke annat, än att på grund åf tydliga ordalydelsen i grundlagen yrka, det Ständerna äga den moraliska pröfningen af landets behof i denna väg, och att Utsk., i afseende härå, endast har att meddela erforderliga upplysningar .och dervid jemväl tillkännagifva sitt omdöme. Utsk. innehar de acter, hvarpå Ståndens beslut skola byggas, och jag begär, att Utsk. må meddela en fullständig redogörelse för dessa akters innehåll i närvar, fall, samt yrkar al Iså återremiss af memorialet. frih. Rantzou: Constit.Utsk:s ordförande Hr Frih. Ehrenborgh har visserligen bjudit till att med den skicklighet, som är honom egen, försvara Utsk:s ifråga var. mentor. Mig har detta försvar lilkväl ingalunda öfvertygat, och jag betvifla!', att etfecten deraf kunnat vara särdeles stark på nå - Den 3o Juni f. m. gon, som vågar för considerationer se föremålet klart i ögat. Det factum, att en embetsman, som olofligen användt statens medel, icke blott blifvit befriad från att återbetala största delen deraf, utan derjemte fått behålla en högst indrägtig tjenst, qvarstår likafullt såsom ovedersägligt, och en hvar domme, om sådant är rätt. Man bar sagt, att Kronan har fått consulathuset i Tanger repareradt för värdet af det afskrifna; men jag skulle hellre vilja säga, att det är Hr Ehrenhoff, som derigenom fått ett vackrare logis och en dyrbarare trädgård, deraf likväl vår handel och sjöfart icke hafva någon nytta. Dessutom, i hvilken fara sväfvade denna handel och sjöfart under den mellantid, som åtgick, innan man här kom i erfarenhet, att medel, anvisade till fredens bibehållande, blifvit använda till ett så främmande föremål. Jag förnyar hos Hr Gr. o. Landtm, min anhållan om propos. på återremiss. Oansedt hvad Gr. Posse med flera deremot anfört, kan denna min begäran, enligt min öfvertygelse, endast grundlagsvidrigt vägras. Hr Dalman:
Slöjd af trävaror förekommer dock något i Sorunda socken, der gröfre korgar samt arbetsvagnar och kärror förfärdigas och i hufvudstaden afyttras. Bland qvinnorna är konstfärdigheten ringare än kanske pa de flesta andra orter i riket. Endast gröfre ylle-, linneoch bomullsväfnader tillverkas och dessa icke ens allestädes till husbehof. Finare väfnader köpas merendels i städerna och af Westgöthahandlande, hvilka dock till mindre antal än förut besöka länet. I anseende till goda priser å sådane väfnader finner allmogen mindre uträkning vid att sjelf förfärdiga dem. Vadmal tillverkas också mindre än förr, och allmogen börjar mera att begagna gröfre kläden. §. 5. Förvaltning och Politisk författning. Under ifrågavarande år har något hemman hvarken fallit i ödesmål eller blifvit derifrån upptaget, icke eller är något nytt hemman eller nybygge vordet skattlagdt. Från krono hafva blifvit Lill skatte löste 3:ne hemman. Antalet af hemman, lägenheter, bruk, qvarnar m. m. samt deras olika natur inhemtas af bifogade tabell. Hemrnansklyfningen har icke blifvit utsträckt längre än under nästförflulna tiden. Sällan förekommer klyfning utöfver i:de]s mantal. Skiftesverket har fortgått och fördelen deraf inses af allmogen. Ehuru de för landlmannen missgynnande åren 1844 och 1845 föranledde inskränkning i landtmäteriförrättningar, hafva likväl under ifrågavarande fem år 2/0 mantal undergått laga skiften, dervid blifvit delade 8,687 tunnland åker, 11,651 tunnland äng och 43,834 tunnland afrösningsmark, hvarjemte blifvit uppgångne delningslinier och rågångar samt verkställde stängseloch vägdelningar m. m. till en längd af 4,948,270 alnar. Statsbidrag: Utskylder och allmänna besvär hafva, såsom de bilagde tabellerna närmare utvisa, blifvit beräknade i medeltal för hvarje al ifrågavarande år till följande belopp och värden: Bevillningen . 109,649: 14.
Före 1720 års Förordn. hade hela slägten rättighet att börda: genom densamma inskränktes bördemännens antal till och med syskonabarn, då äfven bestämdes, att vid tvist om företräde mellan sär3 skilda bördemän, den vore närmare att lösa i börd, sqiu vore närmare att taga arf. Ej lång tid derefter, och otvifvelaktig! i samma anda med de genom nyssnämnde förordn. meddelade och i 1734 års lag uptagne stadganden, utkom en Förordn. af innehåll, att närmare hördeman äger att lösa såld arfvejord från fjermare bördeman, som densamma köpt, äfvensom att en med köparen samarfva bördeman ägde att lösa sin lott. Detta förhållande fortfor ända till 184 5, då en liten inkonseqvens i grundsatsen tillkom genom den nya arfslagen. Der nämnas syskons afkomlingar såsom samarfva med syskon; och ehuru således emot hvad TJtslc. yttrat, syskons barnbarn alltid varit bibehållna vid bördsrätten, nro likväl syskons barnbarnsbarn, om de någongång finnas, från sådan rätt uteslutne, ehuru närmare berättigade till arf än åtskillige andre skyldeman, hvilka äga bördsrätt. Med undantag af denna lilla inkonseqvens, som dock ej torde hafva praktiska följder, är den i Utsk:s förslag kullkastade princip bibehållen i vår lagstiftning. På grund af nu antydda skäl och de som blifvit af andra talare anförda, anhåller äfven jag om afslag å Utsk:s Betänk. Den 3 Juni. 11 Hr Carlheim Gyllenskjöld: Jag anhåller att få fästa upmärksamheten på, hvartill ett enkelt antagande af Utsk:s förev:de förslag kan leda. Om E. o. Ad. såsom jag, ur Gr.
Östra Härad . Vestra d:o . Östbo d:o .. Vestbo d:o . si O Hemmantal. o n O “J ~ CD Utsäde af Medelafkastning' sedan utsädet är afdrnget. 3 T? Förmedlac 0 ©: 1 CD CL as fis: CD II g 5 as - f < CD Hvete. SS C53 era Korn. Hafra. Blandsäd. I —t CD Potates. Hvete. 1 w PSO era Korn. Hafra. Blandsäd. Ärter. Potates. <- S* pr St. St. St, T:r. T:r. T:r. T:r. T:r. T:r. T:r. T:r. Underhållna Kreatu r. C“] "C in pr Bevillning. 1 1 1 C ] a dq Efter Bevillningsförordningen. 1 K gs: O >*! as * O era er o aso Cfi O CD in 2:dra Artikeln. BränvinsbränningsJordeboksoch HemKrön as 75 pr as a du i:sta Art. 3:dje Art. Summa. afgift. mantals-Kaina. i* § 2 - -§ 8. § 19- § 37- St. St. St. St. St. St. St. It:dr sk. rst. R:dr sk. rst. R:dr sk. rst. R:dr sk. rst. R:dr sk. rst. R:dr sk. rst. R:dr sk. (rst. R:dr sk. rst. R:dr Sk.: rst. Underhållna Kreatur. Oi 3 Q. o fia as: C/> O X a w O er o aso cn o C/2 2:dra Artikeln. BränvinsbränningsSumna. Jordeboksoch Hemas: —i ? £ ? o. l:sta Art. 3:dje Art. Summa. afgift. mantals-Känta. § 2 - -S 8- § 19- § 37- T:r. T:r T:r. st. St. St. st. St. St. St. R:dr sk. rst.
BorgarePä HederwärdaBonde Ständets wägnar Ständets wägnar 0. iLctiönkerr. L. Lricbssori. k. ^ d^etLel. Riksens Högloft. Ständers Allmänna Beswarsoch Oeconomi^-Utstötts Betänkande, i anledning af Herr ^näileUren ker I^vmAs til Högloft. Ridderstapet och Adeln ingifne och deri srän til Utstottet remittc-racle Ivlernorisl, angående nödwändigheten af någon anstalt til winnande af en säker statistisk kännedom om Landets närwarande stallning. Dä Utstottet haft sig älagdt, at följa nästan alla til Rikets Oeconomis hörande ämnen och medwerka til en nödig reZIerinA, stundom omstapning af inrättningar, ledande til Landthushällningens beständ och förbättring, har Utstottet icke kunnat undgä, at, lika med Herr ^uclneuren KöniZ inse det stora behofwet af locala uplysningar om detta Lands olika fördelar, fruktbarhet, befolkning och hushällning. Det har fnnnir, at wilkoret för en lycklig utgång af Styrelfens bemödande, at bidraga kil Starens wal, ligger i en noga och palnelig kännedom vin hwad fom stal! styras; men har äfwen trott sig inse, at denna hwarken nu til full kom - Den 29 Mars. 1157 konstighet finnes eller kan winnås genom redan anwande medel. At erhålla denna nödiga statistiska Kunskap, som ffulle innefatta säkra underrättelser om Folkmängden, Jordbruket, .Handeln, Slöjder och Näringsfång i allmänhet, som redigt ffulle wisa sanna förhållandet af det rilstand i Landet, hwarefcer alla reZIsrin^r til förbättring mäste Utarbetas, tror Utskottet sa mycket mindre kunna ske genom de i Otterne warande Lans styrelser och särskildta ^u<ckoricetsr, som dessa oftast werka hwar för sig, Utan clireÄ commumLauon sins emellan.
Ynglingen %r Svante harpolekarens son Gunnar, fordom barnet » med de lbnga gula loclsarne~ - det ljuder som en smekning - o&amp; i honoiii has skalden, &amp; ny0 antydt ett af dessa härliga; 8 Dexippos s och andra hans dikter. Vid baclscenen faller Rydbergs syn på den unga. miinniskokroppens plastiska fägring i ögonen. - Och då de två &amp; terfiniiris som makar, onitalm förf. nied synbar gliidje, att Dagny föga f örandrats, att G.uanars 2 ansilrtshy var en frisk gosses B, att hans kinder ännu B bevarade gosse~derns linier. D Både han och hon veta, att de skola dö ung ' ci~ och siirja det ej; hiiröfver liggek en ideal dager och ett vemod, egendomligt för skddeii. Och d&amp; slutligen Dagny h v i h spjutgeaoiiiatungen iiled om den slagne gossens hals, är harpolekarens bön uppfylld, som bad om lriaftig växt och adel död f öi hans s sangarbarn o, f ör Gunnar. Elärlig. lyrik finnes på prosa ' och vars, ingenstädes häiliiarh än i solnedgångsscenen uti kapitlet ~hnrpolekarens sista vandring, clär den ur skogsdoft och gransus ljuder som srödbakens sorgmodiga sang, och liksom bådar döden. Den innerlighet utan like, som hos Rydberg gör äfven det upphöjdaste patos till ett hjiirtepatos, visar sig, har som uti inledningsshngen, i faderns kärlek till barnet. Och Svante faller för IAgsinnade fiender. si, som Krysantevs i. s Atenmen D.. gosseided, som vi Xiinna ' från ' l, III. Redan i B Singod1a.s dväljes en mystikern lyriker, hvars romantilr är enormt förtätad och intensiv. Hans dikter i bunden fonn göra honom afgjorclt till deii moderne roniantikerii i svensk litteratur.
Ridderssapel och Adeln syntes ännu icke om denna ftäga wara ense. Grefwe tclöiner, ^stolxlr 6örsn: Skulle RH>- 120? Den 29 Ianuarli. Rtdderstepet och Adel» i förhand Wilja bestämma vryggeliga reglor lör alla mönstga casus, skul!e den Wollställa sig för en myckenhck mchtag i sina vestnr, emedan man ottvifweiokkigt aldrig karr förntje alla dtzr casusSästdes bär man ej >m förut bestämma 7 om wid iatallandr a! mrtzwaxl elUr r ägon dy,k olyckshändelse, R geringcn bör lära msörjknfwa Säd eller Bräinvii!. Sädant be' ror af omständigheter, lvm endcst w!d tillfället kunna xrötwse. D"t försigtlgcste synes mrg derföre mara att denna prönung helt 06) hållet äk Kocung u och Rigcringen öfwerlemnas. ÄiWige rop-de emot denna Grefwe klorner? mening. friherre slrnc-! von t-Iolllein klodde akt de fkilstkclga meniirgar e kunde 'örcnok, om utlryckek sä stäldks, att derest omständigheter gjorde sädank nodwändigr, vä) Bränwins-bränningen js-staides, kunds Kong!. Majit rrlläta införsel af Utländskt Btänwm. Grefwe kekönner anmärkte att frägs ej wore om Bränwmsbrännil-gsns !'.ställande, ulan endast om möjligheten af Urläridstc Bränwms införande. Friherre von I-knistein yrkade, att om misiwäxr infölle , wore efter harö ranka bäst, att Spnmemäl infördes, och till B rä liw ms-bränningen anwändeö. Herr dloeaib. Gud bewars för införandet af Uilöndst Spar.-nemör, fädant skulle allt för tägt r,edsätra ivärdct af roar egen.
Hr Rosenblad: om någon nedsättning af prisen skulle komma i fråga, så tror jag, att det skulle blifva på kopparräntan; ty det är tvifvelaktigt, huruvida den kan komma att fortfarande utgå tili samma belopp, som hittills, särdeles vid vårt förnämsta kopparverk i Fahlun, i afseende hvarå det högligen förundrar mig, att vid denna riksdag ingen motion blifvit väckt om nedsättning i denna ränta efter det betydliga ras, som der sedan sista riksdag ägt rum. g:de punkten. Hr Lagerhjelm: Det är i afseende på hammarskattsjern, jag tager mig friheten att yttra mig Detta har af StatsUtsk. blifvit för högt upptaget lill skeppundtalet. Detta tror jag hafva skett derföre, att under loppet af de förflutna åren har en dubbel hammarskatt utgått, som efter 1825 års förordning utgjorts; jag tror, alt vid beräkningen af denna ränta till 70 å 80,000 r:dr, nämnda författning af StatsTJtsk. blifvit lagd till grund. Hufvudfrågan ronde regler:n af skatten är öfverlemnad lill R. St., och Utsk. har ännu ej beslutat deröfver. R. St. hafva ännu ej kunnat besluta deröfver, ty StatsUtsk. har ännu icke inkommit med sitt utlåt, men om närvar. Ständer komma att utlåta sig, på grund af den hemställan, sorn Rikets sednast församlade Ständer gjorde K. M.; så kan man icke påyrka, att denna skatt nu skall utgå till ett högre belopp, än under de förflutna åren, enär man med denna skattereglering icke egentligen åsyftar någon förökning i skattens hela belopp. Då denna ränta vid sista slatsregler:n endast upptogs till 4äoo skepp:d, så kan jag icke bifalla, att den nu skulle upptagas till 7000 skepp:d — en tillökning, som förhåller sig till den förra summan nästan såsom 3 till 2; men att beräkna så högt, som nu skett, anser jag ej böra beviljas, såvida icke olika smiden böra beläggas med olika skatt. Dertill kommer den frågan, huruvida de smiden, som hädanefter anläggas, skola beläggas med högre skatt, än de äldre.
Förhållandet med ett så stort företag, soln Den 3o December f. m. 95 Götha Canal, är af den beskaffenhet, att om årstiden går förlorad att preparera det, blir hela arbetet så försenadt, att kostnaden derigenom ökes. Man har ofta förebrått Götha Canal, att beräkningarne varit origtiga, men man har ej tagit i betraktande hvad som blir dyrare, utan att någon rår för det. Vi hafva i Sverige icke mera än 5 arbetsmånader. Af de 7 Öfrige förlorar man vanligen, såsom i år, 3, då det icke är slädföre, och väglaget sådant, att inga transporter kunna ske. Först då slädföret kommer, kan man göra körslor, och det varar vanligen från Januarii till Mars. Gå dessa månader förlorade, blir det ofta ett års förlust för arbetet. Det är med anledning deraf, och då calculerne äro uppgjorde efter uppköp i rättan tid, som jag får yttra den önskan, att hufvudsaken snarligen måtte blifva företagen, emedan annars följder kunna uppkomma, sorn jag tror att de Herrar, hvilka begära uppskof, icke önska, och som lända till skada för saken. Herr Crusenstolpej Magnus Jacob: Herr Hjertås uppmaning fordrar ett svar. Herr lije rta och jag hafva båda den äran alt vara så kände af Ridderskapet och Adeln, att det torde vara g i f v i t, att då vi båda framställt hvar sin åsigt, det lär vara säkert, att det sista och kraftigaste argumentet kommer att användas, nemligen voterin - Den 3o December f. in. gen. Men jag vill innan dess redogöra för min åsigt. Lika med Herr Hjerta och Canalens öfrige vänner, anser jag företaget vara en stor och vacker ide. Jag hade likväl önskat, att man inskränkt sig till sammanbindning af sjöarne Wenern och Wetten!, samt äfven Hjelmaren. Detta har nn icke skett; likväl kan man icke låta företaget ligga nere; det har dertill kostat för mycket. Jag tror således, att Canal-intresset bör vara tillfredsstäldt, om man på vanligt sätt går tillväga. Herr Hjerta har yttrat sig så, alt han synes anse anslagen till den militaira materiellen vara underordnade Canalen.
I ökrigt kördeltes bankens beräknade inkomster kök efterföljande 5 Zren till särskildta anslag ocb lånerörelser; ärliga akbetalningen a 8tatsVerkets kapitalskuld nedsattes med 260,000 Xtdr, kör att undgå tillökning i bevillnings-summan; — ett kreditiv ak , million X:dr, beredt genom utgifning sk nva Lancosedkar, ställdes under X. ^l:ts disposition, alt till förstärkande ak Länkens reela fond användas, med rät latt s »^0 uttaga samma belopp, sä snart motsvarande deposition sk m^ntbara metaller ägt rum; bvarvid, ak larbäga kör en svar missväxt, det tillägg gjordes, alt alne ars anslag ä detta kreditiv eller 2 IVlillioner Xtdr Lugo ak X. KI:t pä en kortare tid till 8pannmälsuppköp begagnas; KItredoingen ak Xilial-diseonterne ökvertogs skX:Z:sLontoiret, med rättigbet att Xerköie be" gagns räntekria körskotter i Lanken. Under de 4^ ^om körklöto innan X. 8t:rs nast» sammanträde, ägde betydlig» rubbningar rum sä val i beloppet sk den utelöpande sedelstocken idet representativa mvntkapitalet) svin i myntvärdet. Xtt starkt begagnande ak körskottsratligbelvu lör Discont - 38 §tats»ek Lanco-Dtskottens utreöningen oek »k öe eventuel» Lreöitiven verkaös unöer arén 1818—1820 en bet)ölig tillökning i seöelstocken, kvarewot unöer öe pälöljanöe si en, vissa inbetalningar oek minskning i Discont-rö, elsen körorsakaöe en minskning i sedelstocken mot slutet sk är 1822.
Banken i den närmaste tiden skulle erhålla Två å Tre millioner Mark. Af sådan anledning och då Fullmägtige för säker placering i 24 Banko-V(skottets Memorial M 27. Hamburg af cirka Fyra millioner Mark empttagit ett för Banken särdeles fördelaktigt anbud samt då Bankens närvarande förråd af myntadt och omyntadt silfver, uppgående i värde till omkring 12,300,000 R:dr R:mt, borde motsvara vexlingsbebofvet, syntes det vara Fullmägtige lämpligare att nu stadgade maximum för Bankens behållning på utrikes ort blefve förhöjdt, än att, för beredande af tillfälle för Banken att utan hinder af berörde maximum köpa vexlar, verkställa ytterligare silfverindragning. Denna sistnämnda åtgärd medförde för Banken kostnader, af hvilka de flesta kommo utländningen till godo och hvarför ersättning ej vore att påräkna, äfven om silfret i omyntad form åter afyttrades. Enahanda kostnader återkommo andra gången och fördubblades således, då trafikanten, i saknad af vexlar, nödgades att, för betäckande af utländsk skuld, från Banken uttaga och till utrikes ort återföra det af Banken derifrån indragna silfret. Alla dessa omkostnader och uppoffringar skulle för Banken och trafikanten besparas i händelse Banken bereddes tillfälle att för de utländska liqviderne tillhandahålla vexlar när sådana icke funnos å Börserne inom landet att tillgå, och för Banken skulle dessutom härigenom uppkomma en betydlig vinst så väl i ränta å den utländska behållningen, som i skilnaden emellan den kurs, hvartill de vexlar, som bildat be hållningen, blifvit köpta, och den kurs, som vid vexlarnes aflåtande betingats.
Tv under ifrågavarande fem åren uppgår, enligt tullkammarens uppgifter, det införda beloppet till den enorma summan af 983,834 kannor, eller 196,767 årligen, ett belopp, som, fördeladt på kustlandets inbyggare — ty till Lappmarkerne får bränvin icke föras — skulle utvisa, att hvarje person, äldre och yngre, förtärande och icke förtärande dylik vara, förbrukat öfver *20i kanna hvardera, hvilket förhållande antager en ännu beklagligare karakter, då man betraktar, att uti länet finnes ett bränneri, der tillverkningen sker fabriksmässigt. Detta oaktadt hyser jag dock den öfvertygelse, att tecken till bränvinssupandets inskränkning omisskänneligen äro för handen, enär ganska många bland allmogen redan finna oförenligt med hvad som 12 är passande, att anträffas uti öfverlastadt tillstånd. Det kan icke heller fela, att de ofta framhållna framställningarne om det omoraliska och skadliga uti bruket af denna dryck småningom skola hafva ett välgörande inflytande på öfvertygelsen. Husbehofsbränningen deremot kan anses hafva upphört, enär allenast en och annan dertill sig anmält. I afseende på folkets ekonomiska belägenhet kan man fortfarande såsom regel i allmänhet antaga, att skattehemmansägarne äro till största delen i oberoende ställning, somliga välmående och några till och med förmögne, en del kronohemman och nybygges-innehafvare välbehållne, men de fleste mer och mindre skuldsatte, samt att arrendatorer och brukare af de till verken hörande hemman äro i de sämsta vilkoren; men då man betraktar den Norrbottniska allmogens hus och byggnader i allmänhet, den snygghet, som derinom råder, med de målade eller tapetserade rummen samt det väl putsade husgerådet, dess lefnadssätt, ehuru i hvardagslifvet tarfligt, dess frimodiga, utan slafbegär tjenstaktiga och städade sätt att skicka sig, dess gästfrihet och välvilja mot främlingen, skulle man vara frestad tro, att sådant allt betecknade ett välstånd och rikedom, som icke i verkligheten saknades.