Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
När jag vaknade, hörde jag Schanano-höfdingen säga åt min hustru: "Du är skön, Schananos krigare skola strida om dig. Jag vill döda dig, det är bättre att Hallonets saft flyter, än att krigarenas blod gjutes". Han lyfte sin stridsyxa, och min själ gladdes att Det röda Hallonets läppar icke skulle vidröras af någon annan. Men hon svarade: "Schananos höfding är icke svag, hans krigare taga icke hans byte af honom. Skona Det röda Hallonet, tag henne till din hustru". Jag röt af vrede. Mina väktare skrattade. Höfdingen sade: "Björnen är icke så stolt nu, som då han slog våra krigare på fältet. I morgon då björnen skall dö, vill jag taga dig till min hustru under det han sjunger sin dödssång. Vi vilje se, om den unge är en krigare, eller om han har mjölk i sina ådror. Nu skole vi tåga hem". Följande dagen eldades en svetthytta för höfdingen; jag stod bunden vid en påle ett stycke derifrån, nära ingången till hans hydda. Schananos qvinnor och barn samlades redan omkring mig och uppstämde sånger, stundom började en och annan att söka tillfoga mig smärta. Jag kände det icke och de andra hindrade dem att fortfara i det de sade: "icke förr än höfdingen återgår till sin hydda efter svettningen". Höfdingen gick till svetthyddan, hans hand lekte med trollknifven, som hängde vid hans sida, och när han kom nära pålen der jag stod bunden sade han: "Det röda Hallonet skall komma för att gnida mig och sedan skall hon föras till min hydda". Och nu beredde sig Schananos att gifva mig en krigares död. Men min vrede var vida större än mina smärtor, och jag hånade mina plågare. Då fördes Det röda Hallonet förbi ifrån svetthyttan och hon stannade och sade: "Stackare ären J, som icke kunnen få ens en bäfverunge att klaga. Ären J rädde för den ensamme mannen, efter J binden hans händer?
Memorial, i anledning af' erhållen återremiss å åtskilliga i Memorialet JY:o 17 5 föreslagna votering s-propositioner. (U. A.) Af Stals-ltskotlets till Riks-stånden afgifna Memorial N;o 173, innefattande förslag lill sammanjemkning eller vote rings-propositioner i anledning af Ståndens skiljaktiga 4 Ståts-Utskottets Memorial Aho 201. beslut rörande ätskillige (ill Kiks-stateus 6:te och 7:de Hufvud-litlar hörande frågor, hafva 3:e, 4:e, 9:e, 10.e, lL:e, 12:e och I3:e punklerne med deruti föreslagne voteringspropositioner blifvit af Bonde-ståndet till Utskottet återremitterade, med anmodan, att Utskottet ville uppställa nya voteriugs-propositioner i enlighet med 69:de § Regeringsformen. Då emellertid, enligt hvad Utskottet af ankomne protokolls-utdrag från de öfrige tre Riks-stånden inhemtat, dessa Stånd godkiint samtlige ofvan uppräknade voteringspropositioner, är följaktligen propositionernes lydelse af Rikets Ständer bestämd genom tre Stånds sammanstämmande beslut, hvadan Bonde-ståndets återremiss å ifrågavarande voterings-propositioner icke kan till någon vidare åtgärd föranleda. Stockholm den 29 December 1857. Ank. till E\p'-Utsk. d. 29 Dec. 1857, kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning af erhållen återremiss ä en punkt i Betänkandet N:o 167, angående regleringen af utgifter ne under Riks-statens 9: de Hufvud-titel. (U. A.) Uti 7S punkten af nämnda Betänkande hade Siats-Utskottet, på anförde skäl, hemställt, att väckt motion om beviljande af en årlig pension utaf 400 R:dr B:ko åt f. d.
Att den uti ordinarie räntan inbegripne, så kallade Bågskatten, som i Herjeådalen utgöres med fyra sk. af hvarje mansperson af allmogen, som erlägger mantalspenningar, mätte upphöra och allmogens mantalspenningar, hvilka uti denna provins nu beräknas till fyra sk., deremot till sex sk. personen förhöjas. 30:o. a) De stadganden, enligt hvilka debitering och uppbörd af sådane avgifter, som erläggas af de till Akademiska jurisdictionerne hörande personer, verkställas af Akademiernes Tjenstemän samt Regementsskrifvarne vid Indelta Arméen pålöra och uppbära löntagares bevillningsafgifter och de till Statsverket ingående mötespenningar jemte Underbefälets och gemenskapens afgifter till Wadstena KrigsmanshusCassa, anse Comiterade böra upphäfvas, likasom Comiterade uti serskildt utlåtande underdånigst tillstyrka, att ‘Bergsfogdarnes befattning med afgifter af Bergverken måtte upphöra, samt således debitering och uppbörd af alla Kronoutskylder och hvad dit hörer i ett sammanhang inom hvarje district besörjas. b) Uti Städerne böra i berörde hänseende Magistraternes nu egande åligganden fortfara. c) I fråga om FögderiUppbörden anse Comiterade: att Häradsskrifvarnes nuvarande befattningar böra, i den ordning Betänkandet närmare utvisar, upphöra, samt debiteringen förrättas af Tjenstemän, som till mindre antal, under benämning af HäradsBokhållare, varda å Länens LandsGontor anstälde och hvilka för samma debitering blifva ansvarige, äfvensom de efter den fördelning, som Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande fastställa, böra besörja Häradsskrifvarnes nuvarande åligganden vid skattläggningar och bevillningstaxeringar. Skolande deremot
Dylikt kan ej mödosamt konstrueras upp, men beror på en inre vision, sällsynt som ingenting annat i vår anemiska tid. Det har varit många och är ännu många i vår tid, som skryta af sin nära bekantskap med den store Pan, men jag tror ej, att det är någon mer än Böcklin, som han tagit in i sin riktiga intimitet och låtit höra melodierna från skogarnes sommarnätter, de vilda melodierna om kämpande centaurer, kvinnorof, drakfejder och vinskördar. Hvad vi nutidsmänniskor i allmänhet se af naturen, är ju alltid mer eller mindre hvad filosoferna en gång kallade »natura naturata», den färdiga skapelsen ikring oss, träden, bergen, skyarna och allt det andra, som vi stämma i våra egna tonarter och gifva vår egen sorgs eller lyckas teckenspråk, en blodlös afskuggning af mänskliga känslor och tankar, en väsenlös spegelbild af dygnets lust och sorg. Den natur Böcklin känner och lefver med är natura naturatans, den ursprungliga som fanns före människan och som ännu evigt formar och alstrar, och i hvilkens hand vi människor lika väl som allt annat äro örter, som förströdt skänkas grodd, blomning och förvissning. Böcklin har nått tröskeln till den underjordiska verkstad, dit också Faust en gång kom fram, grottan där mödrarna väfva och klippa af de elementära drifttrådar, som bildat och skola bilda tillvaron, så länge världen står, och hvilka hur än kulturerna förändra mönstren, evigt komma att gifva de stora schablonerna på seklens väf. Det är dessa mänsklighetens första och ursprungliga makter och begär och naturen som ram för dem, hvilka Böcklin velat och lyckats skildra, och det är också härför han skapat sin egen färg. Det är denna förvånande, bländande och råa färg, som i sin morgonklara och solhöga skala gifver en föreställning om, att det är icke med vanlig kulör från palett och tuber, men med safter, hämtade direkt från växthylsor, mineral och af hafsskum ännu våta purpursnäckor, som han målat sina syner från jordens ungdom. Af Tysklands nulefvande moderna konstnärer är det en enda, som kan nämnas i samma andedrag som Böcklin, målaren och etsaren Max Klinger.
3,756,935 3,3 \ — 7,250,000 7,365,294 35 kassakreditiv, af beviljade ( “ 6,829,400 R:dr 4,120,200 — utlåning med omsåttningsrått O o 5,745,070 41 4,929 59 5,750,000 — Göteborgs Lånekontor: diskontering af vexlar 1,162,110 43 \ « lån på löpande förskrifning 1,869,230 90 I fl* o nå vå crforrln pffplctpi* 813,600 V 3,750,000! 774,775 03 kassakreditiv, af beviljade t 1,475,700 R:dr 679,833170 1 i _ . Banko-Utskottets Memorial N:o 1. 27 Utestående. Oanvändt. Förlag. I lånerörelsen ! använde uppoch afskrifningssamt deposit-medel. diskontering af vexlar lån på löpande förskrifning. kassakreditiv, af beviljade 899,100 R:dr utlåning med omsåttningsrått. Enligt förestående sammandrag utgör förlaget till laneoch kreditivrörelsen: till Filialbanker 8,566,400: — „ Kongl. Kommers-kollegium 2,250,000: — „ Jernkontoret 900,000: Handelsoch Nårings-diskonten 12,850,000: — hvaraf tillfälliga förstärkningar 850,000 K:dr. „ utlåning med omsåttningsrått 9,600,000: — S:gr 34,166,400 eller då berörda tillfälliga förstärkningar afråknas med 850,000 ett belopp af R:dr 33,316,400 § 15.
Såvidt nu denna intighet är med varat identisk, är varat själf princip för öfvergången. Men å andra sidan är denna såsom Hegel själf framhåller skild från varat (i annat fall skulle icke något blifvande såsom varats öfvergång i intet och tvärtom vara möjligt). Såvidt förutsätter varats öfvergång i den objektiva tillvaron något för varat själf yttre och varat är sålunda icke i sig själf princip för denna öfvergång. Om varat är identiskt med sin intighet, har denna ingen själfständig betydelse, utan går helt och hållet upp i varat, d. v. s är något vid det samma förflytande, som ej inkräktar på varats karakter af vara, och detta är i sig själf konkret. Om åter varats intighet är något för varat yttre, har den själfständig betydelse och inkräktar därför på varats karakter af vara, d. v. s. varat är verkligen abstrakt. Det, ur hvilket varat är abstraheradt och som det sålunda förutsätter, är ännu obekant; vi veta endast, att det måste ha varats abstrakta karakter. Alltså är varat såsom konkret princip för öfvergången i objektiv tillvaro, men förutsätter såsom abstrakt för denna öfvergång något ännu okändt annat, ur hvilket det är abstraheradt. Då nu varat måste betraktas ur båda synpunkterna, emedan dess intighet är på samma gång från det skild och med det identisk, måste det både betraktas såsom princip för övergången och såsom för densamma förutsättande det okända andra. Att varat på samma gång är konkret och såsom abstrakt förutsätter ett annat, sättes i och med den objektiva tillvarons återgång genom sin själf negation i det därigenom i sin negation i sig reflekterade varat, väsendet.
Konungen av Sverige Gustaf Adolph och Rysslands Kejsare, Vår kärälskeliga broder, frände, nabo och synnerliga goda vän har beslutat, att sedan Vi efter det senaste vänskapsförbundet från Gatschino 1799 blivit med närmare band förenade, bör upprätta ett vänskaps-, handelsoch sjöfartsförbund. Vilket förbund vi förnyar med den framlidne Kejsarens son Alexander I. Innan Kejsar Paul I avgick med döden utformades och undertecknades ett traktat av följande lydelse. Redan förenade genom ett vänskapstraktat vill Konungen av Sverige och Kejsaren av Ryssland bekräfta detta vänskapsband och stadfästa det goda samförstånd som råder mellan dem och deras respektive stater, låta deras undersåtar få dela frukterna av denna lyckliga förening och uppmuntra handeln mellan de båda folken. Genom detta handelsförbund läggs grunderna och utstakas förmånerna. Deras ombud är friherre Curt von Stedingk för Sverige och greve Peter von Pahlen för Ryssland. Till följe av denna överenskommelse skall båda makterna och deras undersåtar utan undantag, vid alla tillfällen och i synnerhet i allt det som rör handel och sjöfart vara varandra till hjälp och handräckning, bemöta varandra som vänner och grannar, utan att någonsin företaga sådant som kan leda till den enes eller andres fördärv. Svenskar i Ryssland och ryssar i Sverige skall åtnjuta full handelsfrihet. De får tillstånd att med vilka transporter de vill besöka alla hamnar, lastageplatser och städer i båda länderna och därifrån köpa eller sälja sina varor och komma, gå, vistas, bota skador och avresa i fullständig säkerhet. Man skall ha aktning för deras pass. De får fritt införa sina handelsvaror, antingen som råämne eller arbetade, även främmande produkter, som inte tillhör varor vars ineller utförsel är på ena eller andra stället förbjuden. Det är också förbjudet för kringvandrande köpmän och krämare att sälja sina varor i minut och besöka enskilda hus för att byta eller köpa varor. Båda ländernas undersåtar skall i varandras länder mötas med välvilja och rättvisa av alla civila och militära ämbetsmän, domstolar och polisrätter samt tullbetjäning. Alla våldsamheter, orättvisor och förgripliga anläggningar skall bli lagförda och straffade efter landets lagar. Båda staternas undersåtar, som vistas eller med lagligt tillstånd bosatt sig i det andra landet, skall under lagarnas beskydd njuta fullkomlig samvetsfrihet, och få idka fri religionsutövning i sina kyrkor eller enskilda hus.
R:dr 7,3 k2 8 is Euninia Inrikes Skuld i L-pecllc Ridr Z,642,9'9! Lii. QSpecifikation öfwer Rikets Högloft. Ständers Riksgälds - Contoirs Utrikes Skulder och Fordringar ben r September r 809. Rdr 4,274/400 Rdr Rdr F. Lires LireS Capital-Gäld. — Holk. Courant. Återstående Län aä lisereöes i Amsterdam Med 5 procents ärlig Ränta, hwilka, enligt den är 1798 widtagne författning, blifwit pä en gäng omsatte eller Amalgamerade, med z"ö'del ärlig afbetalning och tillagd 5 proeems Prime §51,260 Holl. Courant. Lif, Räntor i Amsterdam uti z:ne Closter, nemligen: F« 526,550 Holl. Courant L 10 procent. F. 761,900 Dito n, 82 procent. F. 89,700 Dito a procent. 4,625,660 Holl. Courant » — L 44 st —. 7,925,000 Brab. Wexel - Mynt. Återstående Län aä liDreöes i ÄNtwerpen med 5 procents Ranka, omsatte eller Lires Rdr Rdr Rdr F. Amalgamerade atr Successive betalas pä 34 ärs tid 9,429,997 6 z Fouri Banco Län aä liEreäes i Genua med 5 procenis Ränta. 45,125 Fouri Banco Lif-Räntor L 10 procent 9,475,122 6 z Fouri Banco — ä 6^ st. 500,000 Hamb» Banco Län aä lirereöes i Hamburg med 5 procents Ränta 1,350,00» Convenlions«Mynr. Län aä ksoreZes i, Leipzig med 5 procems Ränta 18 st. L 47 st. — » Z2 st. —.
Tvifvel kunna visserligen uppstiga, huruvida redan under en konung Hugleiks dagar, hvars regeringstid förlorar sig i sagans mörker, utländska spelmän och lustighetsmakare vistades vid konungahofven i norden; men redan 412 finner man, att mimernas ofog på fastlandet påkallade kyrkans ingripande, och den förbindelse, hvari Norden genom vikingatågen och handlen redan då stod med det öfriga Europa, gör det möjligt, att dylika kringvandrare äfven funnit vägen hitupp. Under Olof Skötkonungs tid var deremot histrionernas flock mycket ansenlig i Tyskland, som bevisas af det ofvan omtalade bröllopet i Ingelsheim 1045172, så att lättligen några sådana kunnat få anställning vid den svenska konungens hof. Äfven från Norge har man underrättelse om lekares uppträdande. Redan Harald Hårfager hade hos sig gycklare, hvilka gjorde konster med öronlösa hundar, under det att andra hoppade på hälarna kring elden med brinnande spånor i handen och lågande mössor, stuckna under deras bälten. Och i Sverres saga förtäljes, att när skalden Maane som hemvändande pilgrim kom till Magnus Erlingsson, träffade han denne och hans hird roande sig med att se på tvenne lekare, hvilka i stugan läto små hundar hoppa öfver höga stänger, och det högre, ju förnämare åskådarna voro. Konungen uppfordrade Maane att göra en visa om lekarena, och denne qvad tvenne, i hvilka han hånade så väl deras konster som ock deras gigespel och blåsande på pipa. Visorna väckte mycket löje och blefvo ideligen upprepade af hirdmännen, som, i det de afsjöngo dem, slogo krets omkring lekarena. Dessa kommo nu i stor vånda och voro glada att omsider få slippa ut173. Så tala alla historiska vittnesbörd från älsta tider om det ringa anseende gycklarnas skrå åtnjöt.
Klara, som mötte henne på den lilla blomsterterrassen nedanom verandan, frapperades genast af hennes oroliga och upprörda utseende. D e sista dagarnas hvila hade medfört en ganska väsendtlig förändring i hennes ansigte, som börjat återfå en svag skiftning af tidigare dagars ungdomliga rodnad. Nu hade de mörka ringarne trädt fram på nytt under ögonfransarnes skugga som efter en genomvakad natt. Emellertid låtsade hon om intet, och de följdes åt in till frukosten. Det var den första dagen på länge, som icke vädret varit strålande klart; vinden hade slagit om, och en kylig nordost dref tunga regnmoln från hafs, hvilka då och då urladdade sig i en kort, strid skur. De hade heller ej efter vanan kunnat duka på verandan, utan höllo till i salen innanför. Ruth blef allt mer nervös och förströdd. Hon gjorde synbarligen våld på sig sjelf för att intet låta märka, men lyckades ej. V i v a n satt trumpen vid fönstret och stirrade ut öfver den hvitfradgande fjärden, öfver hvilken molnens tunga - skuggor gledo som misslynta miner öfver ett vackert ansigte. Ruth hade för första gången skjutit henne ifrån sig, då hon som vanligt kom till hennes knän och fattade hennes hand. Plötsligt bröt Ruth tystnaden. » Klara, vill du infria ditt löfte i dag? » frågade hon och såg allvarligt in i den andras ansigte. » Hvilket löfte? » spratt Klara förvirrad upp. Detta kom så oväntadt. » Du lofvade att följa mig första gången jag skulle söka upp pappa Rebolledo. Gör det i dag, jag ber dig så innerligt. » » Men hvarför just i dag, » invänder Klara och kastar en misslynt blick ut genom glasdörrarne, mot hvilka just regnet smattrade som bäst. » En dag mer eller mindre gör väl ingen ting, och i dag är j u vädret allt annat än lockande. » » Ack, gör mig till viljes », upprepar Ruth, med så ängsligt ifrig bön i tonen, att Klara förskräckes. - » Jag måste i hvarje fall in just i dag, och jag vill så ogerna fara ensam. Jag vet att det är dumt, barnsligt, hvad du vill kalla det — men jag känner som en ropande röst inom mig, en aning att den gamle behöfver mig just nu.
Må det tillåtas mig, att använda den store Mästarens ord: »Begripen J än, eller huru?» I veten, Mine Hrr! att den gamla bilden om pilarne, som sammanbundna voro starka, men hvar för sig kunde sönderbrytas af ett barn, är rigtig. Hittills har enhet herrskat, men vi kunna väl tänka oss motsatsen eller att pilknippan kari upplösas och sönderplockas!! Må det slutligen tillåtas mig, medan jag för Hrrrne framställer parabler och antydningar för att tydliggöra ställningen för dagen och det s. k. systemet, att taga ännu en bild ur historien: Det fanns här i forna dagar en Konung, som fick ett fult tillägg till sitt namn, derföre att, då han vidtog en åtgärd, som var för fosterlandet nyttig, han liksom Ludvig XI i Frankrike gick till väga på ett sätt, som just ej var formelt lagenligt. Man kallade honom Ingjald inråda. Nåväl, Mine Hrr! hvad var motivet till hans handling? Jo, han tyckte icke om, att det fanns sju fylkiskonungar, som sig emellan'’ delat landets styrelse (d. v. s. då elter arealen); han tyckte icke om att landet regerades på det sättet, att en Deir 25 April f. m. 509 herrskade öfver en del och en öfver en annan; han ville att landet skulle styras af en person, en persona moralis och på samma sång en person in natura. Jag betraktar nu 57:de och 61:sta §§ R. F. såsom en persona moralis och önskar att vår dyrbara kåra grundlag må blifva allenaherrskande öfver Fylkiskonungarne och sålunda blifva en ny Ingjald Illråda, och måtte detta lika mycket befordra fäderneslandets väl, som Ingjalds gerning!
Jemkning derutinnan inverkar dock ej på saken. 2 §■ Vid mantalsskrifningen sker anteckning till bränvinstillverkningens utöfning. Den sorn ej då uppgifvit sig dertill, vare ej sedermera till densamma för det året berättigad. Motiv. 2 §• Till undgående af oredor, som i flere af. seenden kunna uppkomma genom sentidige upp. Bilt.Bevilln.- Lagoch Oec.-Utsk. Bet. N'o 6. 77 gifter och efterföringar, och da det äfven är angeläget, att totala bränvinsqvantum för Riket, enligt uppgifterne till bränvinsbränningen, blifver tidigt Regeringen kunnigt, är stadgandet i denna §. nödigt. 3 §• Den som hittills verkställt bränvins* bränning med så kalladt pistoriskt eller annat konstbrärinings-apparat, är det obetaget att hädanefter sådant begagna, så vidt det lämpligen kan ske, med afseende å det bränvinsqvantum han sig åtager, eller honom kan tillstädjas. Men ej må, efter det denna Författning till efterlefnad kungöres, något sådant, eller annat konstbrännings-verk, utan synnerliga skäl och Kongl. Maj:ts serskilda Nådiga tillstånd, inrättas, M 01 i v. 3 §• Reservationen i första punkten af den; na 5. har afseende på tillverkningar blott till husbehof, eller sådane små salu qvantiteter, hvartill bränningstiden blefve allt för korrt, om konst-apparat skulle begagnas. Förbudet i senare punkten afser ej minr dre skälig consideration å de betydliga kost - 78 Bil.tBevilln.- Lag. ochOec..Uisk. Eet. N-.o 6» naclér, mångå redan nedlagt i konstbränneriinrättningar, än äfven ändamålsenligt förekommande af ytterligare förökning af sådane Verks antal, hvarigenom totala salu-qvantiteten för Riket skulle oberäkneligt komma att öfverskrida den afsedde måttligheten.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om utbyte af åtskilliga Håradshöfdinge-boställen inom Elfsborgs län. (I. A.) Jemte förmälan, hurusom genom bildandet af en domsaga utaf Wäne, Bjerke och Flundre härader i Elfsborgs län. hvartill förut hörde jemväl 2:ne andra härader, nemligen Ahle och Wättle, inkomsterna för Domhäfvanden derstädes blifvit så förminskade, att de ej utgjorde mer än 2,200 R:dr banko, men hvaraf hälften afginge för skrifvare-biträde, tingsgästning och resor, så att Domarens behållning vore endast 1,100 R:dr samma mynt, har Ephraim Larsson från nämnde län, uti en hos Bondeståndet väckt och till Stats-Utskottet remitterad motion, enär sistnämnde summa påtagligen vore otillräcklig för en familjs lefnadsbehof och ej utgjorde ersättning, motsvarande en Domares mödosamma och ansvarsfulla kall, under åberopande af ett Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes i länet meddeladt underdånigt yttrande i ämnet, föreslagit, att, för beredandet af någon löne-tillökning åt bemälde Domhafvande, till boställe åt honom måtte anslås ett till Stats-verket indraget f. d Stabs-ryttmästareboställe vid Adelsfane-regementet Hörrum M 1 om £ mantal i Tunhems socken och Wäne härad, i stället för hans nuvarande boställe Torgerdstorp, som vore beläget inom Wättle härad i en annan domsaga; hvarjemte motionären, enär tillfäll©' härigenom yppades att förse äfven 2:ne andra Domhafvande med boställen inom egna domsagor, hemställt, att Domhafvanden i Kullings, Wättle och Ahle härader, som nu hade till boställe 1 mantal Segerstorp i Åhs härad, måtte få till boställe hemmaBih. till R. St.
För närvar, lönar sig brytningen mycket litet, och ägarnes påräknade Den 2 April f. m. 15 vinst har reducerats snarare till förlust. Jag tillstyrker således, att 11. o. Ad. måtte antaga inbjudningen och förena sig i de öfriga Ståndens beslut. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade vidblifva sitt ang:de brunsten fattade beslut samt godkänna 2 Esta voler:s-propos:n. Ropades starka nej, blandade med ja. Propos. om R. o. Ad. ville instämma i de öfriga RiksSlms ronde ifråga var. artikel fattade beslut och i följd deraf ansåge 2 Esta voter:s-propos:n förfalla, blef härefter framställd och besvarad med starka ja, blandade med nej, hvarpå H. Ex. förklarade, att vid denna sednare propositions besvarande ja öfverrösta! nej. 23:dje punkten, ang:de redactionsoch tullbestämmelser för artikeln ”Böcker”. Gr. Cronhjelm: Jag beklagar att jag äfven här måste brista i den af Hr von Hartmansdorff förordade conseqvensen vid denna riksdag, såvida nemi. dermed skulle menas att vidhålla en förut fattad mening, oaktadt man genom förändrade upplysningar fått anledn. att frångå densammma. För en postdag sedan ankom nemi. en Finlands Allmänna tidning, i hvilken fans införd en kungörelse af Ryska Kejsaren, så lydande: ”Wi Nicolai den Förste med Guds Nåde, Kejsare och Sjelfherrskare öfver hela Ryssland, samt Storfurste till Finland etc. etc. etc. Gore veterlig!: att Wi, i anledn. af hvad Wår för Storfurstendömet Finland tillförordnade Senat i underdånighet anmält och föreslagit, funnit godt i nåder förordna, att alla på Svenska språket tryckta böcker och skrifter, som till landet införas, skola beläggas med införseltull, motsvarande 20 proc. af hvarje boks eller skrifts försäljningspris. Det alle, som vederbör, till underdånig efterrättelse länder. Helsingfors den 12 Mars 1845.”