Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nasti idet års Revisorer hade, enligt hvad deras afgifna berättelse gifver vid handen, anmärkt, att enär en längre tid förflutit, under hvilken Sällskapet för inhemsk silkesodling åtnjutit ej obetydliga bidrag af allmänna medel och tillräcklig erfarenhet derunder redan bort hafva vunnits, om silkesodlingen, pä sätt den förut blifvit inom landet bedrifven, eller med silkesmaskar, lefvande på mullbärsträdets blad, i vårt land kunde utvecklas till en nyttig och vinstgifvande handtering, Revisorerne ansågo fortsatta försök dermed ej utgöra giltigt skäl för fortfarande af berörde understöd. Men då, enligt hvad till Revisorernes kännedom hade kommit, försök under sednare åren pågått i närgränsande länder med acklimatiserande utaf silkesmaskar af förut ej kända arter, hemtande sin näring från bladeu af åtskilliga andra växter än mullbärsträdet, hade Revisorerne ansett önskligt att Sällskapet anställde sina försök i sagde nya rigtning, på det att om icke någon mera tillfredsställande erfarenhet än förut äfven på denna väg vunnes, de anslag, af hvilka ifrågavarande understöd utginge, framdeles kunde föreslås att användas till befrämjande af andra, för landet mera naturliga näringar.
Kammar-Rätten, utaf sådana medel enligt förfaltningarne tillkommande, så kallade observations-arfvode. Ank. till Exp. Utsk. den S Sept.j kl. 1 e. m. Memorialj angående trycknings kostnaderna för Riks-Ståndens Protocoll vid innevarande Riksdag, äfvensom utdelningen af samma Protocoll. (Rgs Afd.) Hos Högloflige Ridderskapet och Adeln har, med anledning af RiddarhusSecreteran ns framställning om föreskrifters meddelande, i afseende på utdelningen af Ståndets tryckta Protocoll och trycknings-kostnadernas godtgörande, Herr Grefve C. F. Horn, uti en till Stats-Utskoltet ren itterad motion, hemställt, alt enahanda åtgärder, sorn, vid sistförflutna Riksdag, i berörde hänseende vidtogos, äfven nu måtte af Utskottet föreslås. Derjemte har Utskottet från "Wälloflige Borgare-Ståndet emotlagit en derstädes af Herr A. Helledaij väckt motion, hvaruti är föreslaget, att LmeContoiren i Götheborg och Malmö måtte erhålla livar sitt exemplar af RiksStåndens Protocoll och Bihangen dertill, för ej mindre senast förflutna än nuvarande och kommande Riksmöten, hvilka handlingar sedermera borde vid Låne-Contoiren, i ordnadt skick, förvaras och hållas tillgängliga för dem, som önskade att derur hemta någon upplysning.
Den 9 November e. m. 53 Herr Rosenqvist, Fredrik Leonhard: Jag finnér, att Utskottet under ett års tid både kunnat oell bordt skaffa sig underrättelse om rätta förhållandet med de så kallade Trippiska fordringarne, oell det är emot all förväntan, att ett Rikets Ständers Utskott lill RiksSlAnden inkommit med ett så ofullständigt Utlåtande, som det ifrågavarande. På det Utskottet emellertid må komma i tillfälle, att fullgöra hvad jag, för min del, anser vara hittills åsidosatt, anhåller jag om återremiss. Äro fordringarne riktiga, böra de betalas; äro de icke lagliga, böra de afskrifvas; och det är endast genom Utskottets upplysningar härom, som ett rättvist beslut kan erhållas. Herr Danckwardt, Magnus Georg: Förhållandet, i afseende på deri af Herr Rosenqvist omnämnde fråga, är sådant, attTrippiska Arfvingarne, i deras afgifne yttrande, rörande beloppet af den köpeskilling, hvarföre de skulle vilja de ifrågavarande hemmanen afstå, uppgifvit sig hos Kronan äga en enskild icke obetydlig fordran, den Arfvingarne äfven yrkade få sig godtgjord. Denna fordran härleder sig icke från förpantningen af ifrågavarande hemman, och är således en särskild sak, som med dessas återlösen icke har något sammanhang. Om Trippiska Arfvingarne tro sig äga berörde fordran, är intet som hindrar dem, att i laglig ordning göra sitt anspråk derå gäl - 54 Den g November em. lande. Någon återremiss af Utlåtandet, i följd af Herr Rosenqvists anmärkning, torde följaktligen vara öfverflödig. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken frågade, om Ridderskapet och Adelil ansåg StatsUtskottels Utlåtande böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, lill Utskottet återremitteras. Ropades Nej. Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade bifalla berörde Utlåtande. Ropades Ja.
Jag gör mig en särdeles heder af att särskildt anföra följande rader ur ett nyligen bekommet bref, skrifvet af en man, den der på vårt lagväsende utöfvat det största inflytande och inom lagskipningens gebit länge hos oss varit erkänd såsom en auktoritet af första ordningen. ”Det gjorde mig ■— skrifver han — en särdeles glädje, att i tidningarne få läsa Hr Grins motion vid Riksdagens början om prygelstraffets afskaffande. Allt som kan sägas till skäl för sakens framgång har Hr Grin sagt på ett, efter mitt omdöme, klart och öfvertygande sätt; och när nu LagUtskit lagt sin tunga hand i den rätta sidans vågskål, borde det ej kunna betviflas, att denna sida skall behålla öfvervigten. I sjelfva sin princip har saken längesedan blifvit erkänd, dels uti det förslag till förnyade krigsartiklar för arméen och flottorna, som var utarbetadt redan 1811 och som omtalas i K. Brefvet af den 2 lista Mars samma år (Backmans lagsamling, 2:dra del. pag. 200), och dels genom hvad detta Bref innehåller om nationalbeväringen på Gotland, för hvars upprättande det utgjorde ett bestämdt vilkor, att manskapet ej skulle vara underkastadt några skymfande bestraffningar. Bifallet härtill var en af de första åtgärder, med hvilka Carl Johan inträdde i riksstyrelsen, och om han sedermera ej tilltrodde sig att taga steget fullt ut, omgifven, som han var, af de gamla slentrianernas målsmän, kan det likväl ej nekas, att han städse sökte hos krigaren inplanta och göra gällande hederskänslan och vördnaden, icke för käppen, utan för lagarne. Också var det han, som här i landet upplyfte krigarståndet från den råhet, det öfversitteri och det förakt för andra samhällsklasser, särdeles de lägre, som fordom, efter hvad gammalt folk ganska väl minnes, så stötande utmärkte detta stånd, till den punkt af bildning, af sann medborgerlighet och af aktning för allas rätt och menniskovärde, hvarpå det för närvarande" befinner sig.
Blek och mager var hon, kläderna hängde i veck omkring henne, och de tunna fingrarne skälfde nervöst kring käppens handtag; men öfver det vackra sjuka ansigtet låg ett uttryck af lugn. Majoren kunde icke se hennes aftärda gestalt utan att få tårarne i ögonen. Hon märkte det alltid och hon gjorde allt för att trösta. »Jag blir riktigt fet», sade hon muntert. »Jag måste lägga ut mina klädningar kring lifvet.» Men doktorn, för hvilken majoren berättade det, betog honom alla illusioner; han hade nu uppgifvit hvarje förställning inför fadern. Det måste ju komma nu — och det kom visst snarare än den gamle trodde. Det var icke ur vägen att förbereda honom så smått. »Hon tror, att hon blir fet, derfor att det käns, som om kläderna tryckte; men det kommer sig af, att hon är öm i kroppen och när bröstkorgen sjunker, vidgar sig midjan.» Snart måste hon också intaga sängen, som enligt hennes önskan fick sin plats i moderns kabinett; och alla dörrar voro uppslagna i hela våningen, så att hon kunde se långt ut i salen och genom salens fönster, längst borta, skymta en glänsande liten fläck af sjön. Skogen hade hon fått flyttad in i sjelfva sitt sjukrum: gröna granar, hvilkas doft var balsam för lungorna och hvilkas färg var en lisa för trötta ögon. Den fjortonåriga systern vek nästan aldrig från Ellens sjukbädd. Maria hade alltid omfattat sin äldre syster med en tillgifvenhet, som gränsade till dyrkan; och nu, när Ellen var svag och behöfde hennes hjelp, slog denna blyga tillgifvenhet ut, i den finkänsligaste omvårdnad, en omvårdnad så skygg, att patienten knappast märkte den och aldrig kände den tynga som en uppoffring. Under sjukdomens gång hade Ellen ådagalagt en sinnesstyrka, som intet tycktes kunna rubba. Hon smålog emot fadern, der hon låg, lyfte sin hand upp och smekte hans kind, när han oroligt lutade sig ner öfver henne. »Det är bättre», sade hon. Men ibland, om nätterna, hade hon svåra anfall af hosta, så svåra, att det såg ut som skulle de kväfva henne.
Olofsforss bruk, med derunder lydande Klöse och Holmforss hammare, i:del af privilegierade stångjernssmidet 1,200 SkU. och en sjettedel af förädlingssmidet 600 SkU., eller tillsam - 8 mans 3,616 R:dr 32 sk.; Hörneforss bruk i:del af stångjernssmidet 1,800 Sk'M, eller 3,100 R:dr; Säfvar bruk, l:del af stångjernsoch i:del af manufaktursmidet, det förra uppgående till 700 Ski% och det sednare till 300, eller tillhopa 1,980 R:dr 20 sk. 8 rst.; Johannisforss bruk, |:del af stångjernssmidet, 450 SkM, eller 775 R:dr; Robertsforss bruk, J:del af stångjernstillverkningen, 945 Skit. och i:del af förädlingssmidet 80 Skt&, eller tillsammans l,696R:dr 18 sk. 8 rst. och Fredriksforss, ^:del af stångjernssmidet, 900 Skfä, eller 1,500 R:dr. Fabriker och bruk, som ej tillhöra sistnämde handtering, bestå endast af 2:ne Glasbruk, af hvilka det ena hörer under Umeå stad, samt en Fabrik för tillverkning af terpentin, harts och kimrök. Brädtillverkning. I länet finnas, förutom 63 st. husbehofssågar, 103 st. dels finbhuliga och dels grofbladiga salusågverk, hvilka, i anseende till det höga pris, hvartill produktionen en längre tid stått, bringat sina ägare en betydlig inkomst, oaktadt sågtimmer måste hemtas från skogar, mer och mer aflägsna från verken, af hvilka åtskilliga hafva rättighet till årlig stockfångst från Kronans allmänningar. Jagt och Djurfång utöfvas numera ej såsom egentlig näring, emedan tarflig utkomst deraf ej kan erhållas.
Af Riksdagsfullmägtigen Nils Magnus Pettersson från Calmar lån. Bih. till B. St. Statsoch Lag-Utskottets Betänkande N:o 37. N:o 37. Ank. till Exp.-Utsk. den 13 Aug. 1863, kl. 7 e. m. Betänkande, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående ersättning till domare och målsegande i de fall, då flera härad hafva gemensam tingsstad i brottmål. Omförmälda nådiga Proposition, som, jemte det dervid fogade Statsråds-protokoll blifvit af Höglofliga Bidderskapet och Adeln, Högvördiga Preste-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet öfverlemnad till Stats—Utskottet, men af Vällofliga BorgareStåndet till Lag-Utskottet, hvarefter den blifvit af Sammansatt Stalsoch Lag-Utskott behandlad, är af följande lydelse: ”Fördelarne deraf, att ransakningsfånge, å cellfängelse inlagen, i allmänhet icke för ransaknings undergående transporteras utom fängelset, äro från fångvårdens synpunkt obestridlige. På deras erkännande hvilar redan Förordningen den 20 November 1845 och i öfverensstämmelse dermed hafva tid efter annan, sedan för hvart särskildt fall framställning blifvit hos Kongl. Maj t i underdånighet gjord, beslut fattats om gemensamma tingsstäder för särskilda härader å närbelägna länseller krono-cellfängelsers för ransakning med häktade personer inredda domstolslokaler. Intygen om gagnelighelen af dessa förfoganden, der de hittills vidtagits, hafva ock varit allmänna och sammanstämmande. I samma mån som ransakningsfängelset är aflägset från den ort, der brottet är begånget, måste dock tillämpningen af ofvannämnda grundsats framkalla svårigheter, som ej kunna förbises, och då denna tilllämpning, till följd häraf, synes böra ske på sätt hittills egt rum, efter pröfning af hvad för hvarje särskild ort finnes tjenligt, men likväl en något större utsträckning än hittills antagligen kan åt de i åberopade
säll, fast du, ditt falköga, såg igenom sotet och förtiden? fortfar fru Strömqvist att grädda ärtmjölspannkakor ännu? vet du, jag har haft sedan dess helt annat att göra, än studera folklifvet jag har haft många bittra sorger sedan vi sist sågo 28 hvarandra; men sätt dig då stå inte der rak stolen. som en jernstång inte orkar jag bära dig till AXELSON. Tack, herr häradshöfding, jag or kar nog stå en så kort stund får så mycket längre hvila sedan. JÄGER. Hur mår din Anna? är hon gift än? eller ligger du ännu som en pudel vid hennes tröskel, din lurifax? Herre! AXELSON (vild och skälfvande i alla leder). blek! är du sjuk? jag känner inte mer igen dig. JÄGER (studsande). Hvad går åt dig! du är AXELSON (fattar sig). Jo jo men, man förän dras allt med tiden. Jag hade något att be Häradshöfdingen om, ty fast vi inte varit så mycket tillsammans, så känner jag er för en hederlig man. ty jag håller ting i morgon på Ensta och har nu JÄGER. Du kommer något olägligt, min vän; fullt upp att göra med afslutandet af min expedition; men är det mycket angeläget, så sofver jag gerna en timma mindre på natten, för att tjena en så gammal bekant du bar en gång ett sönderslaget ansigte för min skull tro mig, jag har inte glömt det. ket innehåller en summa penningar den utgör AXELSON (framtager ett större paket). Detta pa sparpenningen efter tjugu års träget arbete besvettats derför ack! jag gjorde det så gerna! denna summa lemnar jag i ert förvar, herre! tydlig nog för en sådan som jag mycket har jag I mitt förvar! har du intet något säk rare ställe för dina pengar? en fattig skrifvare, som jag, arbetar hälften af dagen för att betala gamla skulder, och återstående hälften, för att inte svälta ihjel. Jag sökte i går ett lån i Bankodiskonten, men fick lång näsa. Deraf kan du döma till min kredit. jag heldre lemna mina fyrkar till er, än till nåmed dessa pengar. AXELSON.
En annan nyhet för det kommande året, som bör iiga betingelser att i hög grad fängsla, är den med 2,000 kronor prisbelönade romanen " FRU HOLMFRID " af M a t h i l d a Lönnberg, hvilken i den af oss anordnade vittra tättingen enhälligt tilldömdes priset, och hvilken från det nya årets början, försedd med ypperliga illustrationer af Viktor Andrén, införes i Iduns illustrerade romanbibliotek. » Fru Holmfrid » är en i klara och friska färger utförd skildring från Sveriges medeltid, en ypperlig tidsbild, där den om verklig sakkunskap vittnande historiska dräkten dock pä intet vis bortskymmer intrycket af personernas och handlingens lefvande lif. Helt visst kommer den ovanliga och fängslande romanen att i hög grad intressera vår läsekrets. Iduns illustrerade romanbibliotek har för öfrigt flere intressanta nyheter i beredskap och lämnar under årets lopp 800 bok sidor med omkring 50 helsidesillustrationer samt måste ensamt (Forts, ä omslagets 3:djc sida.) JSfågot kär_t Som, orr^dt) \ nnu vär sinne) \ ck, nog mihfi ur-. » • \ hivV \ \ ') \ / [odershanden ömt dig ledde, ' » \ /, ', " ' /;) \ llt yar godt ' i fadershuset .. ' / &gt; /. ^ v ^ / tåhga^kära här y \ miste, $lff&gt;nk när oss„ Jesu r \ rfete! pig, får julen^ldrfg sakna. ' - Josef " X-osenius. x IDUN 406 Äkta? N är kvinnor ägna sig åt det framför allt kvinnliga nöjet att — mönstra hvarandras kläder, finner man bland andra synpunkter ofta också den, om de föremål äro äkta, hvilka man ömsesidigt beundrar. Från plymen i hatten och sköldpaddskammen i håret, till spetsarne på klädningen och stenarne, som blixtra i smyckena, bedömes allt ur denna synpunkt.
Sprengtporten, ganska riktigt anfört i sin reservation, hurusom äldre tjenstemän inom verket, när de icke skulle få sig till godo beräkna både lönen och arfvode!, då de aflrädde med rättighet att såsom pension uppbära hela lönen, skulle blifva tvungne att qvarstå i tjenst, ehuru deras ålder och arbetsförmåga icke gjorde dem dertill fullt tjenlige. Nu inträffar med detta verk dessutom alt, utan afseende på departemental-styrelsens införande, eller, rättare sagdt, införandet af föredragande Statsråd hos K. M., i stället för stalssecreterare, kan omöjligen en omorganisation af Kammar-collrm medföra cn minskning i tjenstemannapersonalen inom detta verk, under den tidrymd, sorn nuvar. Den io Augusti e. m. 243 embetsoell tjenstemän derstädes kunna hafva alt genomgå, innan de samtlige blifva pensionsmessige; ty en hel massa af reformer måste föregå i drätseloell kameral-verket, innan en sådan omorganisation kan komma i fråga. Jag skulle således tro, att det vore rättsenlig!, alt, med afslag å Utsk:s förslag i denna del, R. o. Ad. besluter att det medgifna anslaget skall å stat uppföras, hvarå jag anhåller om Ilr Landlmts proposition. Hr von Hartmansdorff: Jag anser mig böra fästa det H. Ståndets uppmärksamhet på en omständighet, som den siste värde talaren något obestämdt utvecklade, nemi. den, att departemental-styreisen kan, efter min förmening, lika litet längre fram som för ögonblicket göra Kammarcolkm umbärligt. Det skulle ej kunna ske på annat säl t, än att målen ginge omedelbart från landshöfdingarna, consistorierna och andra myndigheter till K. M., i stället att de nu gå till Kammar-collrm. Om det skedde, skulle utan tvifvel K. M. blifva så öfverhopad af göromål i Statsrådet, alt det blefve ogörligt medhinna ärendena.
Jag har redan visat att tillgångarne till bergslagets utvidgning af dess enskilta veik hufvudsakligen beredts genom besparingar i grufvans afkastning under det lista decennium, som var ojemförligt rikare än de 3: ne efterföljande och än hvad man för framtiden har den ringaste anledn. att hoppas, och då bergslagets jernverk äro en dess oafhängiga egendom, icke förenad med någon skyldighet att drifva Fahlu grufva, kan således icke innehafvandet af denna egendom komma under beräkning vid frågan, huruvida någon eftergift i den dryga skatten erfordras för en fortfarande drift af Fahlu grufva. Jag tror mig nu hafva fullständigt vederlagt alla de skäl, hvarpå Utsk. grundat sitt afstyrkande af K. M:s nåd. propos. om nedsättning i den af Stora kopparbergs bergslag utgående kopparränta från hvart 10:de till hvart 30:de SkS, af tillverkningen. I sammanhang med detta afstyrkande, har Utsk. föreslagit, att frågan om upphörande af allmogens inom åtskilliga socknar af Stora kopparbergs län skyldighet att leverera sina ränteoch mantalskol för det närvar, mätte förfalla. Jag får härvid fästa uppmärksamhet på den menliga verkan, ett sådant beslut måste utöfva på den stora frågan om jemkningen i allmänhet af Kronans förlänta räntor, i fall man afslår den i kanske det enda fall, uti hvilket både räntegifvare och räntetagare kommit öfverens. 35* 548 Den 16 Februari e. m. Slutligen får jag underställa Ståndets pröfning förslag (ill följande beslut, afseende pä ena sidan att trygga beståndet af den vigtiga grufvedriften vid Fahlun och att bereda öfriga af K. M. åsyftade vigtiga föremål, nemi.: Att den af K. M. föreslagna nedsättning i tionden eller kopparräntan af Fahlu grufva mätte bifallas under vilkor, dels alt bergslaget medgifver den jemkning i dess nu ägande privilegier, K. M. kan finna nödig för den kringliggande ortens bästa, ulan alt sälla i våda kopparverkets bestånd, dels att grufdriften och hushållningen vid grufvan förblifva* under ledning och styrelse af en utaf K.
Detta har, tack vare våra örlogsmäns och deras befäls ordningssinne, nit och duglighet, skett utan uppoffring af ett enda menniskolif, utan sjukdom bland deltagarne i företaget, utan ringaste skada på fartyget och under förhållanden, som visa, att samma sak de flesta, kanske alla år kan göras om igen på några få veckor. Det må förlåtas oss, om vi under sådana förhållanden med stolthet sågo vår blågula flagga höja sig till masttoppen och hörde den svenska saluten i det sund, der den gamla och den nya verlden räcka hvarandra handen. Visserligen behöfves den väg, der vi färdats fram, ej mer såsom en handelsväg mellan Europa och Kina. Men det har förunnats denna och de närmast föregående svenska expeditionerna att öppna en ocean för sjöfart och att åt nära hälften af en verldsdel skänka möjlighet till sjöförbindelse med verldshafven. TOLFTE KAPITLET. Tschuktschernas historia, kroppsbeskaffenhet, lynne och lefnadsvanor. Sibiriens nordkust är numera, med undantag af dess vestligaste och östligaste del, i bokstaflig mening en obygd. I vester utskjuter mellan Obs mynningsvik och södra delen af Kara-hafvet halfön Jalmal, hvilken genom sitt aflägsna läge, sina gräsrika slätter och fiskrika floder tyckes utgöra de nutida samojedernas jordiska paradis. Några hundra familjer tillhörande detta folk kringströfva här med talrika renhjordar. Om vintern draga dessa sig till det inre af landet eller söder ut, och kusten lär då vara obebodd. Enahanda är förhållandet så väl sommar som vinter ej allenast med Beli Ostrow och yttersta delen af halfön mellan Ob och Jenisej (Mattesol) utan äfven med den långa kuststräckan mellan Jenisejs mynning och Tschaun-bay. Under Vegas sjöfärd 1878 sågo vi på denna sträcka ej en enda inföding. Intet spår af menniskor kunde upptäckas på de ställen, der vi landstego, och oaktadt vi lång tid seglade helt nära land, sågo vi från sjön endast ett enda hus på stranden, nämligen den förut omtalade timmerstugan på östra sidan om Tscheljuskin-halfön.
Jag får i anledning deraf fästa uppmärksamheten derpå, att Utskottet i Statsregleringen uppfört ett alldeles onyttigt anslag af 40,000 R:dr för den händelse, att Riksmarkegången skulle öfverstiga de 6 R:dr, hvartill den under penningelöner beräknade Spannemål af Utskottet blifvit upptagen, och att detta anslag således kan användas utan rubbning i regleringen af någon stat, och derjemte lemna öfverskott; ty om, på sätt jag antydt, så väl StatsMinistrarnes, som StatsRådens, löner, skulle förhöjas till dubbelt emot hvad de efter 1809 ars stat utgjorde, skulle hela tillökningen ändock icke uppstiga till 4°,°oo R:dr. Emedlertid då ingen yrkat ett sådant förslag vill jag, i händelse Ridderskapet och Adeln skulle bifalla Herr von Hartmansdorffs föreslagna proposition, icke envist yrka afseende på min mening. Jag får blott tillägga rörande den rättighet man velat lemna BondeStåndef, att öfver detta ämne, och Löneregleringen i allmänhet, besluta med större rätt än de öfrige RiksStånden, att jag anser hvarje Representant lika berättigad att häröfver besluta; ty jag känner ingen hvarken Bonde eller Embetsman, som icke bi - 110 Den 23 September f. tn. drager till Statsbördorna efter lön eller egendom. Jag tror således, att fullkomlig likhet bör ega rum i rättigheten att yttra sig öfver hvilket anslag som häldst, ty om den ene kan anses jäfvig i afseende på anslagen, kan den andre med samma akäl anses jäfvig i fråga om Bevillningen. Slutligen har det af Herr Anckarswärd, August, blifvit ytradt, att, om Spanmålsprisen förhöjdes i förhållande till 1809 års curs, skulle Löntagare och Jordbrukare kunna qvitta med hvarandra, och de förre finna sig belåtne med hvad de nu erhålla. Jag skulle tro, att resultatet, om räkningen fullföljes, skulle blifva motsatt, och jag får dessutom erinra, att af Emhetsmännens lönebelopp användes ganska litet tillSpanmål; ty raenniskan lefver icke endast af bröd.
Med undantag af i/4 mantal Bjärbo, sotn ännu vöre i stadens ego, samt af de till Ecclesiaslike Eoställsiägenheter anslagnehemman Rya Andersgården i, förmedladt till 3/8, Lenna Vest ragård >/2 och Mölarp i/j mantal, innehades alla desse hemman för närvarande under full egande rätt, dels af någre enskilde invånare i staden, dels ock,. till största antalet, af ortens allmoge, hvars possession och åtkomst grundade sig på med fasta befästade fång, efter det hemmanen' minst för 13o år tillbaka upphört att staden tillycka; äfvensom hemmanen, sedan genom Kongl.