Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Taxa på expeditionslösen hos Kongl Maj: t, samt vid hovoch överrätterna och rikets kollegier, hos executorer och vid underdomstolarna i riket. Häradshövdingarna har sin inkomst mest av lösen för expeditioner och då deras lön inte har höjts i samma utsträckning som andra tjänstemäns har deras bärgning blivit otillräcklig. För att de skall kunna med nit, drift och oväldighet sköta sina för allmänheten så viktiga åligganden har Vi funnit att en förbättring av deras löneinkomster är nödvändig. Därför utfärdar Vi ny taxa för expeditionslösen såväl hos Oss som vid Hovoch Överrätter, rikets kollegier, hos executorer och underdomstolar. Följer 13 sidor med allt som skall beläggas med lösen. 3: o Ingen må för fattigdom hindras att söka sin rätt och alla som saknar tillgång till betalning vid alla högre och lägre domstolar och ämbetsställen befrias från avgift. På handlingarna skall då stå på framsidan: för fattigdom fri från avgift. 4: o Expeditions handhavaren bötar 20 riksdaler, 1 / 3 till Kronan, 2 / 3 till angivaren, om sådan påskrift saknas. 5: o Domare på landet får inte resa från tingsstället efter det tinget är avlyst, innan alla expeditioner är färdigskrivna. Finns expeditioner kvar skall de kungöras från predikstolen. 6: o Vid domstolar i städerna, där muntligt utslag avkunnats, skall de skriftligen utgivas efter 3 dagar. Tas expeditionen inte ut inom 14 dagar utmäts lösen. Stockholm den 15 maj 1821 CARL JOHAN Kungörelse angående lovgiven transport till Norge landvägen över gränsen av de till utförsel i allmänhet tillåtna varor. Stockholm den 21 maj 1821 Till följd av de inbördes förhållande som uppkommit mellan Sverige och Norge, får även andra till utförsel lovgivna varor än de, som uppräknas i 2 artikeln 2 § av Förordningen den 24 maj 1815, kunna landsvägen över norska gränsen utföras mot behörig tull. Stockholm den 21 maj 1821 C KLINTBERG Cirkulärbrev angående sättet till kronotiondels bestämmande för Nyoch Ödeshemman. Stockholm den 23 maj 1821 Vår befallningshavande i Elfsborgs län har kommit med förslag till annan beräkning av kronotionde.
Utsk. har emellertid nu gjort framställning om åtgärder i andra ämnen än dessa och har ansett sig berältigadt dertill på grund af den bokslafliga lydelsen af 2 mom. i 37 § Riksd.Ordn. Enl. detta grnndlagsbud är intet Utsk., Const.- och Banko-Utsk:n allena undantagne, berältigadt alt väcka frågor till afgörande i R. Sl:s plena eller att uptaga andra ämnen än de ifrån plena remitterade. För mig är det alldeles ofattligt huruledes, då ett serskildt grundtagsbud tydligen anvisar Const.Utsk:s bestämmelse eller omfattningen af dess göromål, det rimligen kan antagas, att genom ett annat grundlagsbud, som endast handlar om initiatifrätten, icke om arbetsföremålen, del förra grundlagsbudet bör anses helt och hållet tillintetgjordt och Utsk:s behörighet att väcka frågor således obegränsad. En af den siste värde talaren åberopad reservant, en man af stor riksdagserfarenhet, har med öfvad penna sökt att ål Utsk. vindicera denna rättighet. Jag lemnar i dess fulla värde, den utförliga och sinnrika deduktion, hvarigenom han sökt tillvinna Utsk. en högre betydelse, än den som kan hemtag ifrån de attributer, som 29 § Riksd.Ordn. tillägger Utsk. Det må dermed vara huru som helst, så måste detta ändamål stå tillbaka för grundlagens tydliga bud.
Förutom de, enligt nästföregående §, till utförande af jern vägsbyggnader för Statens räkning beviljade anslag, hafva Rikets Ständer för nedannämnda, till begagnande med ångkraft afsedda, enskilda jernvägar anvisat följande lånesummor, i afseende å hvilkas utbekommande och återbetalning skola iakttagas de uti § 163 meddelade föreskrifter, såvidt icke derifrån skiljaktiga bestämmelser blifvit här nedan meddelade, nemligen: l:o, för en bibana från trakten af Eslöfs station på södra stambanan till Ystad, under förbehåll att denna bibana erhåller samma spårvidd som stambanan, ett mot |:delar af den härför till 3,682,000 R:dr beräknade kostnad ungefärligen svarande belopp af Två millioner fyrahundrafemtio tusen (2,450,000) R:dr, att såsom lån utgå till det för detta arbetes utförande redan bildade bolag; 2:o, för byggandet af jernväg från städerna Helsingborg och Landskrona till den föreningspunkt, som af Kongl. Maj:t varder bestämd, samt derifrån i gemensam sträckning till trakten af Eslöfs station å södra stambanan, under förbehåll att jernvägen erhåller samma spårvidd som stambanan, ett mot adelar af den härför till 3,450,000 R:dr beräknade kostnadssumma svarande belopp, eller Två millioner trehundra tusen (2,300,000) R:dr, att såsom lån utgå till det bo-. lag, som åtager sig utförandet af ifrågavarande jern vägsanläggning; dock att, derest icke sådant bolag varder bildadt inom den tid Kongl. Maj:t bestämmer, Kongl. Maj:t må ega att, i förhållande till våglängd och kostnad, fördela lånesumman mellan de två för arbetets utförande redan bildade bolag, under vilkor att hvartdera bolaget, emot erhållande af den för detsamma af Kongl. Maj:t bestämda andel af lånebeloppet, ansvarar, Helsingborgs-bolaget för staden Helsingborgs och Landskrona-bolaget för staden Landskronas förbindande genom jernväg med södra stambanan, allt i enlighet med den plan, som varder af Kongl.
Hvar ligger rättvisan deruti, att man för Aktuarien, med mindre ansträngande göromål, föreslagit en lön af 5,500 Rdr Ernt, under det att man till hans Kanslist, som måste på eget ansvar sköta den vida trägnare Registratorstjensten, föreslagit allenast § af nyssnämnde lönebelopp. Och hvar ligger slutligen rättvisan eller conseqvensen deruti, att man inom det egentliga Kansliet väl bibehåller 3 Kanslister, med en lön för hvardera af 1,000 Rdr Rmt, men ålägger 5 af dem icke Kanslistgöromål utan skyldighet att förrätta Notariestjenst i tur med de 3 bibehållne Notarierna, och sålunda i afs:de på tjenstgöringen ställer dem på samma plan med dessa sistnämnde, under det att man icke ens består dem hälften af en Notaries aflöning? Det vore lätt att framlägga ännu flera besynnerligheter uti det uprättade löueregleringsförslaget; men de nu anmärkta torde göra tillfyllest för ådagaläggande af behofvet utaf en närmare granskning af förslaget i sin helhet samt de grunder, hvarpå det hvilar, innan det Höglofl. StatsUtsk. öfver detsamma afgifver sitt yttrande, Jag är fullt öfvertygad att om KammarR.-n i sitt Utlåt, till stöd för sitt förslag om åtskiljande af ifrågav;de tjenster, hade anfört just de skäl, som min nu uplästa motion innehåller, och hvilket, enl. min öfvertygelse, varit KammarR:ns ovilkorliga skyldighet, enär det är en föredragandes rätt att få ett ärende utredt i alla sina delar, så skulle den föredragande icke hafva dragit i betänkande att tillstyrka bifall till KammarRms framställning Men då KammarRm blott helt lösligt sagt, att erfarenheten visat olämpligheten af att dessa tjenster äro sammanslagna under det ett annat embetsverk, tillstyrkt sammanslagning af enahanda tjenster derstädes, så undrar jag verkligen icke på att föredraganden ansåg detta uttryck af KammarRm snarare vara tillkommet af godtycke, än det syltade på något verkligt sakförhållande.
Enahanda förhållande har äfven inträffat år i833, då, enligt GeneralRäkningen med Gothlands Län, 133 L® 8 ® Salpeter blifvit inlöste, och sedermera, efter afdrag af vanlig afskrifningsprocent, lefvererade till Fliseryds Krutbruk med i3aL® 4 ® lö' lod, ulan att detta sednare belopp finnes upptaget i ”Sammandraget öfver Salpeterlntägten år i833.” I afseende å detta förhållande hafva Revisorerne väl erhållit den upplysning, att den på Gothland inlösta Salpetern icke hos Comiterade för SalpeterÄrendena, utan vid vederbörligt LandsContor redovisas? mea enär Uppbördsmannen på Gothland redan i Augusti månad år t83a från Fliseryds Krutbruk erhöll qvitto å lefvereriugen af 147 L® 9 ® samt den 4 Juli 1833 ä då lefvererade i32 L® 41 18 godkänd Salpeter, och dessa qviltencer finnas bifogade verificationerne till SalpelerFondens Hufvudböcker för berörde 2tne år, hafva Revisorerne ansett sig böra omnämna detta förhållande, på det att Räkenskaperne för framtiden må vinna erforderlig fullständighet, och följaktligen deri noggrant upptagas, ej blott den under loppet af hvarje år inlösta, utan ock den vid de serskildta Krutbruken under samma år lefvererade Salpetern, 4:o Bland de undertitel ”Extra Utgifter” upptagne kostnader förekommer äfven reseoch arfvodesersättniug med 8 R:dr 16 sk. b:co till ( 99 ) ExpeditionsKronofogden J. "Wennerbom, för clet lian vid Auctionen S Tumbäcks Säteri i Skaraborgs Län den 27 Juni j832 tillstädesvarit, i ändamål alt bevaka en SnlpeterFondens i samma Säteri ägande intecknad fordran, hvilken varit till Fonden öfver låten såsom hypothek för ett annat lån.
Utskottet har dervid ansett sig böra följa den ordning, i hvilken de särskilda hufvudpunkterna finnas i Utskottets förslag uppställda, och hvilken jemväl vid föredragningen inom Riks-Stånden iakttagits, med undantag hos Bonde-Ståndet, som, efter diskussion, omfattande Betänkandet i dess helhet, återremitterat detsamma till förnyad behandling, på grund af deremot under öfverläggningen yttrade anmärkningar; och komma dessa, hvilka dels afse förändringar i vissa delar af Utskottets förslag, dels föreslagna tillägg, att af Utskottet omförmälas i sammanhang med hvarje särskild punkt, till hvilken en hvar af dem låter hänföra sig. Den första punkten, innefattande förslag om medels anskaffande inom riket för uppgifne ändamål, genom upplåning för Statens räkning, enligt de i efterföljande ' punkter angifne vilkor och bestämmelser, har blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet godkänd, men skulle, enligt Borgare-Ståndets för sin del fattade beslut, erhålla följande förändrade lydelse: ”Genom upplåning för Statens räkning, enligt här nedan angifna vilkor och bestämmelser, anskaffas inom riket medel, att användas dels till bekostande af allmänna produktiva arbetsföretag, hvilkas utförande eller understödjande af Rikets Ständer beslutas, dels till inlösen af obligationer å utländskt mynt, utgifne för de åren 1858 och 1860 för Bih. till R. St Prot. 1859 fy 1860. Statens j ern vägs byggnad cr upptagna lån, då Fullmägtige i Riksgälds-kontoret finna sådant lämpligt för upprätthållande af obligationernas värde.” Inom Bonde-Ståndet hafva i afseende å denna punkt betänkligheter blifvit yttrade mot den dol af förslaget, som medgifver att de genom ifrågavarande upplåning anskaffade medel skulle få användas, icke allenast för infriande af de utländska jernvägslånen, utan jemväl till bekostande af allmänna, produktiva arbetsföretag, hvilkas utförande eller understödjande komme att af Rikets Ständer beslutas.
Hvar skulle Adelsmannen taga medel, till att uppfostra sina söner för Statens tjenst? Eller för Lagstiftningens värf? Hvarmed skulle han betala sönernas accord? Och underhålla sig sjelf vid Riksdagarne? Följden blefve, att sönerna finge en mindre god uppfostran; att Riddarhuset blefve ännu glesare besatt af Adelsmän, som icke bo i bufvudstaden; att både Embetsmannaoch Riksdagsmannagöromål blefve mindre väl utförda. Skulle Adelns söner, som nu vanligen egna sin ungdom åt Statens tjenst, innan de gifta sig, nödgas, utan underbyggnad och utan D e ri 11 JN o v e m b e r f. ro. förmögenhet, specnlera på, alt först skaffa sig rika giften, för alt derigenom sedan förvärfva embeten; så skulle de så kallade peuninge-frierierna få ännu mera insteg. Eu adelig yngling finge då begynna sin bana med att sälja sig sjelf, för att sedan med hustruns penningar köpa sig ett Statens embete, stort i den mån, medlen förslogo till aceord m. ro. Men då blefve det förmodligen icke de egenskaper, som mest gagnade SLatens tjenst, om hvilka ynglingarne vinlade sig. — Jag frågar, om samhället skulle vinna på ett sådant förhållande? — Nej, både det allmännas värf, och Adelns personliga duglighet skulle derigenom förlora. Men, icke nog dermed, alt den föreslagna förändringen i arfsrätten skulle skada samhället och mannen; den skulle sträcka sina menliga verkningar äfven till hushållet och qvinnan. Det rätta förhållandet, att mannen bör försörja hustrun s\su\\e omvändas; ty om de än ärft lika förmögenhet, så skulle dock hans särskildta genom dyrare uppfostran och underhåll, samt omkostnader på tjenst m. m. vara, vid ägtenskapets ingående, öfverhufvud ringare, än hustruns. Han skulle sakna tillfredsställelsen, att vara husets upprätthållare; oftare än eljest finna sig beroende af hustruns förmögenhet, och derigenom försvagas i sin ställning, såsom herre i sitt hus. Hustrun deremot skulle förlora den stora hugnaden, 120 Den ii November f. m. att veta sig vara vald för sin egen skull, och ej för sin medföljande förmögenhet.
Utsk:s förslag är enl. min åsigt oskyldigt oell det är möjligt att det äfven vid en kommande riksdag blir antaget, men jag fördömer icke dem, hvilka hysa en motsatt åsigt. Såsom jag redan nämnt, kommer jag att rösta för Utsk:s förslag, emedan jag tror, alt det med vissa ändringar kan blifva till nästa riksdag hvilande såsom en bisättning till en kommande jordfästning. Hr Lagerhjelm, Pehr: Lika med Frih. Sprengtporten, Hr af Lefrén och Frih. Cederström m. fl., anser jag denna diskussion ligga inom eli och samma ämne, hvilket 2:ne gånger förut varit föremål för R. o. Ad:s öfverläggning och beslut, hvarföre jag ansett mig icke tillständigt alt deltaga i densamma. Jag anhåller derföre, att R. o. Ad. ville snart fatta sitt beslut uti detta ämne, på det vi må få öfvergå till de öfriga förslagen. Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, yttrade H. Ex. Hr Frih. o. Landtm., att han, i anledn. af de anmärkmr, som egt rum i afseende på ordalydelsen af ifrågavande förslag, ansåge sig pliktig tillkännagifva att detta förslag, uti Gr. Björnstjernas under öfverläggningen om 12, 13, 14 och 15 §§ Riksd.- Ordn. skriftligen afgifne anförande, varit affattadt uti följande or 25* - 388 Den 31 Maj f. m. dalag: ”Sjelfskrifvenheten bibehålles med vissa modifikationer för alla öfverläggningar inom Ståndet;” men att, i anledn. af den af H. Ex. gjorda begäran, att Hrr ledamöter måtte skriftligen aflemna sina förslag till gemensamma tankar, Gr. Björnstjerna i sednaste plenum serskildt atlemnal sitt förslag och dervid inträffat att under renskrifniugen orden ”med vissa modifikationer” blifvit uteglömde. Denna miss-skrifning uti det i dag uplästa förslaget, hade Gr. Björnstjerna uti sitt vid början af denna diskussion afgifna yttrande rättat, och H. Ex. finge vid sådant förhållande hemställa om icke R. o.
I sammanhang härmed, har Utskottet skolat upplysningsvis meddela, att Utskottet genom remiss från Hedervärda Bonde-Ståndet fått emottaga en, med föranledande af ofvannämnde 2tne Nådiga Bref, af Riksdagsfullmäktige Lars Rasmusson, Olaus Ericsson och Olof Benjaminsson från Götheborgs och Bohus Län väckt motion, innefattande hemställan, att hela Bohus Läns Regementes Södra Balaillon må förändras lill ständigt Infanteri, med enahanda förbindelser å Statens och Rusthållarnes sida, i afseende på truppens underhåll och utredning, som för Norra Bataillonen äro föreskrifne, samt deremot de för cavalleri-indelningen anslagne hemmansräntor, ehvad de utgå af stam eller augment, indragas och besparas, eller Staten åtminstone åtnöjas med dessa räntor, såsom ersättning för häst-vacancen, samt att, i händelse detta mera omfattande förslag icke kunde bifallas, Rikets Ständer mätte besluta, alt någon serskild Cavalleri-trupp icke må, i följd af Rusthållarnes vid förenämnde 58 nummer vägran att ingå på häst - Slals-Ulskoltets Memorial, N.-o 332, 333. 7 vacnncp-conlrnclens förlängning varn organiserad, ulan att i stället indelniogs-räntoroe för bemälde Rusthållare må indragas och de för öfrigt, utom hvad häst-vacance-afgiften beträffar, underkastas enahanda vilkor, soia Ruslhålhirne i allmänhet. Då emedlertid, efter Utskottets tanke, denna motion angår frågor, som jemväl tillhöra Allmänna Besvärs-och Ekonomi-Utskoltets handläggning, har Stals-Utskotlet funnit delta ärende böra af Utskotlen gemensamt behandlas och kommer foljagtligen serskildt utlåtande i ämnet att till Rikets Ständer afgifvas. Alik. till 1'txp. Utsls. den 26 Sept., lil. 2 e. ra.
Då härtill derjemte kommer, att dessa fordringar icke äro uppsägbara å Riksgälds-Contorets eller dess rätts-innebafvares sida, och att frågor om desammas afskrifning, eller åtminstone om lindring i betalningsoch räntevilkoren, vid hvarje Riksdag förekomma, torde en hvar således lättligen inse, huru föga antagliga och lämpliga de derför utgifna skuldförbindelser äro att såsom hypothek begagnas. I afseende på den föregifna ovilkorliga nödvändighfien för RiksgäldsContoret, att erhålla det föreslagna Creditivet, hyser jag jemväl en med Utskottets majoritet skiljaktig åsigt. Under förutsättning, att endast halfva beloppet af det beviljade Creditivet för cholera-farsoten, och icke något i afräkning å mindre Creditivet dessförinnan varder lyltadt, tror jng mig nu mera kunna såsom sannolikt antaga, alt de Riksgälds-Contoret åliggande utgifter, intill början af nästkommande September månad, då den redan medgifna creditiv-räfligheten i Banken å nyo får begagnas, icke komma ätt öfverstiga Contorels påräknade och förväntade inkomster med mer än 5 a 6oo,ooo Rldr. Ätt i låneyäg af allmänheten erhålla detta belopp, torde väl icke möta synnerlig svårighet, helst om långifvarne blifva berättigade att, efter 3 ä 6 månaders uppsägning, återfå sina, Riksgälds-Contoret försträckta medel. För att kunna medgifva en sådan uppsägningsrätt å lån, icke öfversligande berörde summa, lär visserligen icke heller något serskildt Greditiv å Banken vara ett oundgängligt vilkor. Efter vunnen kännedom om det icke obetydliga anslag, utgörande, utom alla tillfälliga inkomster, en half million R:dr årligen, som, vid denna Riksdag, blifvit beviljadt till liquidernnde af Riksgälds-Contorets skulder, skall allmänheten, så snart den är förvissad, att de härom fattade besluten icke, under Rikets Ständers sammanvaro, varda ändrade eller upphäfna, säkerligen icke komma att hysa något tvifvelsmål i afseende på detta Verks förmåga alt kunna behörigen fullgöra sina ingångna förbindelser.
Då Nelly slutligen svept in sig i en fotsid torkmantel och man lindat en handduk kring hennes hufvud som en turban, närmade sig två negrinnor och ledde henne in i det inre af badet. Negrinnorna buro endast en rödrandig duk om höfterna och på den enas arm blänkte en bred, flätad ring af messing. För att Nelly icke skulle bränna sina bara fötter på det nästan ugnsheta marmorgolfvet gick hon på ett slags höga träsulor, som kallades kabkab och som vid hvart steg ställde till ett grufligt oväsen. Det innersta, starkt upphettade rummet var så fullt af ånga, att tak och väggar voro osynliga. Nelly insveptes i ett ogenomträngligt moln, som på ena sidan var rödaktigt belyst, på den andra hvitgult. Då molnet ibland förtunnades för ett ögonblick, visade sig liksom bakom en slöja grupper af nakna, arabiskt älskliga kvinnogestalter, som lågo utsträckta på ryggen eller sidan. Snart tätnade molnet igen och hon urskilde intet annat än de två negrinnorna, som öfverspolade henne med kallt eller hett vatten ur höga messingskannor. Dånet från elden, som störtade upp genom rör i golfvet och väggarne, var en beständigt mullrande äska. Då och då hördes några gällt ropande röster genom bullret. Hvarom samtalade dessa röster? Ibland visserligen om att hettan var för stark eller vattnet för kallt eller om något snarlikt. Lika ofta utbytte de dock nyheter om den person, som sedan någon tid sysselsatte allas tankar. Namnet Emin ibn el-Arabi genomkorsade upprepade gånger det tunga molnhafvet och Nelly tyckte sig ännu känna hans brännande kyssar för hvar gång hon öfversköljdes af det heta vattnet. Ena stunden brunno de fortfarande på hennes arm, andra stunden på hennes hals – allt efter som negrinnorna rigtade den varma strömmen ur sina blanka kannor. Kadins af alla baktalade och afskydda hustru hade, berättade molnhafvet, uppmanat paschan att utan vidare genast låta häkta Emin. Molnhafvet sade sig dock icke kunna tänka, att paschan ville vara nog låg att gifva en sådan befallning, oaktadt han var turk.
Öéti tankärt* att då PötätöesBränningen väl förut Varit omtalad, men likväl icke förr än i sedhare åren med något alfvar blifvit practicefad; skulle på samma sätt, sorti kännedomen deraf redan hunnit sprida sig i Skärte, Blekingen* Cälrtiare Och Jönköpings Län* densamma irlbörti ganska korrt tid äfvert blifva antagen 5 dö öfra PrÖVincerfle i Och då effécten deraf är ett i högsta grad tilltagande Åkerbruk med besparing af den feeJare sädöh* sorn förut blifvit använd till Brännvinsbränning , måtte någon allmän fördel derigenom icke kunnä Uppstå* att* ined härtimande härutaf, betägä dem* som hafva lust och drift ätt föröka sid Production, tillfället dertill genom ändring äf fcil Författning* sorti så nyligen blifvit stadgad 1 detta afseende, och i förlitande hvarpå mången Landthushållare användt dryga Förlags» Summor* hvilka Utan dess vållande skulle gå förlorade* Till Den 24 Martii, e. in. 41? Till mölnare bedömmande af dem, som inse detta fullkomligare, hemställer jag , huruvida hastigt och otta ombytta Principer och föreskrifter uti Oeconomiska ämnen befordra allmänna säkerheten samt underlätta eller förqväfva den enskilta Industrien. Det tyckes väl åtminstone, att om man ock nied liknöjdhet behagar anse de olägenheter och förluster, som Enskilta kunna tillfogas, genom vidtagne Författningars alltför täta ombytlighet, de likväl borde få vara så länge gällande, till dess man med visshet och pålitlighet hunnit blifva öfvertygad, om de lör det Allmänna verkligen äro nyttiga eller sKadliga, samt pröfningen deraf icke inskränkas endast till förhållandet innom de närmast intill Hufvudstaden belägne Provincer, utan de öfrige jemväl, såsom delar af det hela, få komma i beräkning; Och vågar jag i anledning härutaf ödmjukast underställa , om icke 1815 års Kongl.
Anblicken kan nog vara liflig; det höga, ljusa midtelrummet, där bomullsparasollerna hänga i stora röda och blå klasar uppe på pelarne, dyrbara mattor och brokiga skynken hänga ut öfver räckena, som vore det en renässansstad, smyckad till fest; dubbeltrappan, där de ljusa sommartoiletterna och frestande eleganta morgon-rockarne stå på sina dockor, eller sommarmöblerna af brokig halm och de stora japanska paraplyerna tala om villor och svalka och trefnad; perspektiven åt alla håll förbi pelarne i förgrunden, klädda med pösande sidenkjolar eller skiftande parasoller, nedåt de oändliga sidoskeppen i detta fåfängans tempel. Men tilloppet af trogna är också så stort och luften så förskämd, att man blir blaserad, innan man ens hunnit njuta objektivt af anblicken. Allt det prisbilliga och eftersökta har ju ock sin plats nära hufvudingången, och blott åsynen af handsklådorna och alla de händer, som rifva i dem, är nog att inge leda för denna vår » civilisation », som är fånig nog att fordra, att man ofvanpå sitt eget skinn skall dra ett fodral af ett annat djurs skinn, som fått släppa till lifvet för ändamålet! 175 Organisationen af dessa jättestora magasin, där allt är så billigt, anses för mönstergill och är det kanske — ur ägarens synpunkt. Kunderna få vanligen betala i tid det de spara i penningar. Värst är det i » la mercerie », sybehörshandeln, där hvarje herre skö- ter 3 — 4 på en gång och man får vänta i oändlighet, sedan man valt ut sina synålar och linneband, innan alla de andra valt ut sina trådrullar, silken, hakar och fiskben, och man får föras fram i flock som offer till kassan. Det förargliga är, att varorna tyckas så lätt åtkomliga — strumpebanden och silkesflätorna hänga i knippor på pelarne, hattblommorna ligga i öppna fack, toilettsaker, reseffekter, allt hvad människan begär — och mycket mera står uppradadt på borden. Det tyckes bara vara att välja,betala och gå. Men pytt vackert!