Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Månget ömt modershjärta, som var utom sig af lycka öfver sina älsklingar, har sedan brustit af alla de bekymmer en vanartig son beredt, eller öfver det oförskylda lidande, som en olyckligt gift dotter bringar öfver föräldrahuset, för a t t icke tala om de barn, som i sina ungdomsår blomstra och gifva anledning till de skönaste förhoppningar, för a t t sedan plötsligt, trots den mest uppoffrande vård, vissna bort och dö. Säkert har mer än en moder förr eller senare afundats den af hennes väninnor, som aldrig känt lyckan att k a l l a ett barn s i t t e g e t, men s o m äfven blifvit besparad en dylik s m ä r t a. Glädjen er därför, I unga mödrar, åt eder lycka och våren stolta öfver edra älsklingar, men akten er att m e d tanklösa ord såra edra barnlösa bekanta, akten er, att genom e r t medlidande utså tvedräkt, misstroende och förstämning emellan ett p a r förut lyckliga makar! Maria Magdalena. Det andra praktnumret, som kommer att utgifvas under det senare halfåret, blir Iduns omfångsrika och präktigt I L L U S T R E R A D E J U L N U M M E R. Ä n n u ett par saker beträffande detta senare halfår anse vi b ö r a särskildt på- pekas. Sedan Frans Hedbergs pågående följetongsroman: slutats, begynner » Vacklande grund » afmed det nya halfårets första nummer en ny fängslande följetong: " I Ö s t e r s k ä r ", BYGDETYPER OCH a f Johannes BYGRDELIF, Sundblad, i hvilken den populäre och framstående f ö r f a t t a r e n i e n s e r i e högeligen friska skildringar med kännarehand tecknar svenskt skärgärdslif. D å härtill kommer, att Idun under det senare halfåret skall bemöda sig a t t genom alla nummer o c h på alla områden b j u d a och vi sina l ä s a r i n n o r den bästa mest omväxlande läsning, kunna påräkna trofast hoppas s t ö d a f alla våra gamla vänner och många nyförvärfvade därtill.
Still gobtgöranbe af be foftnabcr för laga ffifte å boftällen, Inrulla af bcftäUöbafmaren måfte gälbas 150,000: 1,628,500 gtifSbagö-Seflut 1863. SI Huber Slttoube d£nifttnib:£ttdit. Xiii uppföranbe af nytt lärotoerföltuö i .fp a tolfta b 25,000: —- » bito af ny byggnab för gymnaftiflofal nt. m. toib täroioerfet i (Saimar 40,000: — » bito af bito för bito toib lårotoerfet i lintea 25,000: — » uppföranbe af nytt läroioerföbué t hafton . 40,000: — » bite af bito i ©ala 12,000: — 142,000: - XittfammanS 9t:mt-5t:br 1,777,500: 2Baranbe fåluttba, bå härtill läggeö fatnntanräfnabe beloppet af ofioanuppgifne anflag 14,670,185: 58. för tillfälliga ©tatöutgifter och lånebiträben af ©f attroifab en fumnta af dimtt Di:br 16,447,685: 58. § 8. Oliföbag blifnnt anioifabt till fortfättning af ©tatené fenttoägöbyggnaber famt fåfont bibrag till ettffilba jermoägö 2:o £>e i egettffap af lått anflagna ftatsbibrag, tilsammans. 1,777,500: — 3:o
Ät sin fromma dotter hade modren kyrkan syndaförlåtelse till öfverlopps, om hon offrade något åt världslig fåfänglighet, men i gengäld härför kräfdes ock, att det absolverade biktbarnet med alla de medel, som stå en kvinna till buds, sökte leda sin höge makes själ på den rätta vägen, så att han i dessa onda tider toge sig an den hårdt beträngda kyrkans sak. Decembermannen, fatälisten, som blott trodde på det blinda ödet och den mekaniska nödvändigheten, blef nu romarkyrkans trognaste stöd, och han, som på Tieinos och Mincios slätter inledt Italiens befrielseverk, sökte nu hindra dess fullbordan genom att med franska bajonetter stödja påfvens vacklande tron. Men det kom en dag, då äfven hans stjärna skulle blekna. Var tiden ur led, så var det icke han, som föddes att vrida den rätt igen. Då krutröken skingrades öfver Sadowas slagfält, hade det dystra Hamletsgrubblet fått lemna främsta rummet i Europas rådslag åt den råa handlingskraft, som med blod och järn slog ned alla hinder i sin väg. Men den drömmande Hamlet var desslikes ock en Macbeth, oskyldigt blod hade flutit på hans väg till tronen, och hexornas gycklande drömbilder hade förespeglat honom ära och storhet, men också lycka och välgerningar åt det folk, till hvars herre han trodde sig kallad. Orena händer hade banat honom väg till tronen; men brottet är ett starkt föreningsband, och kejsaren kunde ej taga ett steg till att förverkliga sina goda afsikter, utan att hans medbrottslingar, som han nödgats upphöja till statens högsta värdigheter, ställde sig hindrande i hans väg. Hexornas drömbilder började visa sin rätta innebörd. Men krämporna hade förr än åren bräckt hans kraft, och han var nu blott en skugga af hvad han varit. De flyende åren lärde väl ock hans gemål, att skönhetens välde på jorden ej varar evigt. 1867 under världsutställningen samlades än en gång Europas krönta hufvuden vid Tuileriernas kan som blodets: tålamodets.) ^i. JSTRANDBERG.
I dag, om f-n icke är lös, måste således fråga ej uppstå om affärer, och i morgon ha vi stor middag.” Vid dessa ord skickade kommerserådet sin fru och dotter ännu en uppmuntrande blick, samt lemnade dem sedan, för att innesluta sig i sina rum och ostörd egna tankarne åt den öfverhängande faran. Kommerserådinnan gick äfven till sina vigtiga bestyr, och när Rosa såg sig ensam, utbrast hon ännu en gång i tårar, och framsuckade djupt de orden: ”Så förnedrande! Jag skulle söka fånga en mans hjerta, för att för att – o, så afskyvärdt! Huru skulle icke Mannerstedt förakta mig, om han trodde det möjligt, att jag kunde emottaga ett dylikt uppdrag! – Likväl låg i min fars ord ett olycksbådande allvar, och han begärde att jag skulle blifva en usel, koketterande varelse, för att, om möjligt, rädda hans jordiska goda! Om mitt hjertas bästa och renaste skatter, oskuld och aktning för det rätta och goda, dervid gingo förlorade, derom blef ej fråga. Jag kan icke lyda! Artig och vänlig, nu såsom på morgonen, vill jag vara; men att utkasta några nät för att behaga honom, det är ogörligt. – O, huru mörk och molnomtöcknad står icke framtiden! – Mannerstedt, du herrliga, strålande stjerna! våra banor löpa väl aldrig tillsamman!” Rosas tankegång stannade här, liksom af sig sjelf. Hon lutade hufvudet mot kanten af soffan, och förföll i ett slags dvallikt tillstånd; men med en våldsam ansträngning lösryckte hon sig ur detta slags slummer, och fäste med kraften af sin vilja tankarne vid Ferdinand. – ”Hvad var det han skref?” sade hon; ”jag vill ännu en gång genomläsa det. – Härvid upptog hon kaptenens biljett, svaret på hennes egen, och genomögnade följande: Dyraste Rosa! Jag är i den mest dystra och hopplösa sinnesstämning, och denne fremling du omnämner ökar min oro. Jag fruktar, att detta blir ett farligt besök för din far. Här hviskas redan ett och annat, som gör mig på det högsta förfärad.
— Coop v«rd ie-S k eppare, Skråhandtverkare och ålan ti facturisler 2: 12. — andre Borgare, sorn ej höra under Skrå 1: 24. 6 R:dr st. r:st. Borgare-bref: 1 Fjerde Glassens Städer: för dem, som vinna Burskap på utrikes bandel 4: 24. andre Handlande och Fabrikörer 3: Coopvserdie-Skeppare, Skråhandtverkare och Manu facturister 1: 24. andre Borgare, som ej höra under Skrå 1: I Femte Clas sens Städer: — dem, som vinna Burskap på utrikes handel ... 3: andre Handlande 2: 12. Coopvterdie-Skeppare, Skråhandtverkare och Manu factui ister 1: — - andre Borgare, som ej höra under Skrå — 36. — Cer tifica ter för till utrikes ort gående öppna båtar — 4. inhemska däckade Fartyg — 16. utländska dito — 32. — Folkpass för Skeppare och besättning på resor lill utrikes ort — 24. — Fribref för Fartyg och Båtar — 12. — derom utgifne förbindelser — 6. — Gesäll-bref — 6. —- Li q v i da t io n e r öfver Kronofordringar ' — 12. — Mäkla re-Slutsedlar, hvarje — 8. — Mästa re-bref i Skrän och Manufacturier: i Stockholm och Götheborg samt l:a Glassens Städer . 2: i Andra och Tredje Classens Släder 1: i Fjerde och Femte d:o d:o . . — 32. — Mätare-bref å Inrikes Fartyg och Båtar — 24. — å Utrikes d:o d:o 1: Notariats-bref eller Bevis och Protester, som Notarii Publici utgifva till inländska, hvarje ark — 6. «— till Utländningar d:o — 12. — Pass, Turkiska, Sjö- — 24. Resetill Utrikes ort: — för husbonde eller hustru med ett eller flere barn, samfäldt 1: 7 R:dr sk. rist.
Med Herr Hjerta instämmer jag dervid, att Ombudet ej bör bibehålla hela lönen, utan blott den halfva, och utom dess det bestämda arfyodet, Herr Printzensköld, Axel: Instämmande till alla delar med dem, som anse att Baneo-Ombudet bör hafva såsom arfvode 2000 R;dr, och bibehålla hälften af sin förut innehafvande lön, får jag, i afseende på den parallel Herr von Hartmansdorff gjort emellan en Bokhållares och en Commissaries lön, anföra, att jag anser skillnaden, riktig, då den uppdrages efter olika göromål och olika ansvarighet, inom Banken, men då jag ej kan inse, att en Commissarius, om Den 7 November e. m. han flyttas till Låne-Contoiret, ian få mera göromål, kostnad eller ansvarighet än en Bokhållare, om han flyttas dit, så ser jag ej, hvarföre någon skillnad hör göras i löneinkomst. En Bokhållare kan lika väl vara gift, som en Gommissarius, och behöfva underhålla famille. Derföre tillstyrker jag att Banco-Ombudet, utan afseende på hvad grad han i Banken innehar, måtte få hälften af sin lön och 2000 R:dr, samt att den, som gör dess tjenst inom Banken, får den andra hälften af lönen. .%• Herr Grefven och Landt - Marskalken gjorde proposition till bifall af 5 Punkten, i afseende å det för Directeurerne vid LåneContoiren deruti föreslagne årliga arfvode. Piopades J a och N e j. I anledning hvaraf Herr Grefven och Landt-Marskalken hemställde, att livgr och en af Dirfccteurerne vid Låne-Conloiren måtte såsom årligt arfvode erhålla 5oo R:dr Banco. Bifölls. Herr Grefven och Landt - Marskalken gjorde vidare proposition å 5:te Punkten i afseende å den för Bankens Ombud deruti tillstyrkte årliga aflöning. Ropades Ja och Nej.
Då detta lagstadgande likväl icke blef af E. K. M. i Nåder antaget, på den grund, att detsamma endast kunde blifva en följd af en föregående förändring i 2 Gap. 1 och 2 §. §. Utsöknings-Balken, sådane de lyda i Kongl. Förordningen den 29 November 1823, derom något förslag ej blifvit af Rikets Ständer framställdt, har vid denna Riksdag blifvit yrkadt, att Rikets Ständer måtte ånyo fatta och till E. K. M., med begäran om Dess Nådiga stadfästelse, öfverlemna beslut uti ifrågavarande ämne, i likhet med hvad omförmälde underdåniga skrifvelse innehåller.
Den värde ledamot, som nu begärt en deputations afsändande till Ilögv. PresteSt., har dertill uppgifvit såsom ett hufvudsaklig! skäl, att communicalionen måste ske genom en depu - Den 14 December f. m. 365 talion, om ändamålet vill vinnas. Om nu minoriteten äfven vill hafva sina tankar Högv. Ståndet meddelade, så tror jag, att delta står den fritt sedan prot. är jusleradt; men att de skola hafva rättighet alt uppehålla deputationens afgång till dess alt Högv. Ståndet redan fattat sitt beslut, det tror jag icke är deras rättighet, ty dä skulle minoriteten genom denna åtgärd kunna tillintetgöra majoritetens beslut om communicalioner. Jag anhåller således, att de Hrr, som vilja meddela sina enskilda tankar ronde ofvannämnde fråga, måtte göra detta så fort ske kan, men att sådant icke mätte uppehålla deputationens afgång. Gr. Mörner, Carl Göran Detloff: Här äro åtskilliga anmärkn:r att göra emot de framställningar, som af de båda Frihme Cederström blifvit gjorda. 57 §:s 1 mom. talar i början derom, att ”de allmänna beslut, som ett Stånd fattar, äfvensom hvad ett särskildt Stånd, i egenskap af RiksSt., beslutit och annans rätt röra kan, meddelas de öfrige Stånden genom utdr. af prot.” Här är således fråga om communicalioner af allmänna beslut och sådane beslut, som annans rätt röra kunna, hvaraf torde inses, att denna del af 1 mom. alldeles icke afser den åtgärd, som här är i fråga alt taga.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, om Ridder ska - Den S Janna r i i f. m. 19? skåpet oell Adeln ansåg de vid Stalsoch BancoUtskottens förevarande Utlåtande gjorde anmärkningar böra föranleda till detsammas återremitterande. Ropades Ja. Företogs till pröfning Stats-, Bancosamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskoltens den 1 sistlidne December under N:o 26 raeddeldte, och den 21 i samma månad f. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående fortfarande anslag till strömrensningar och lättade vatten-communicationers befrämjande, jemte åtskiliige med detta ämne gemenskap ägande inom RiksStånden afgifne Memorial. Herr Rosenqvist j Fredrik Leonhard: Jag vill ej bestrida det föreslagne anslaget, vid betraktande af den förmån, som derigenom kan tillskyndas Hufvudstaden, omen rättvis delning sker och de norra provinserne erhålla minst en tredjedel af hvad som till strömrensningar anslås;— trädvaror och victualiepersedlar, hvaraf Stockholm är i behof, blifva genom öppnade communicationer i de norra proviuserne med säkerhet att påräkna för Hufvudstaden, och det är således hvarje god medborgares skyldighet att understödja ett sådant godt än 56 H. i3 *94 Den 8 Januari i f. ra. danial. — Jag anser mig böra fästa uppmärksamheten pä Herr Grefve von Schwerins, med flera Ledamöters, reservationer och de vådor som uppkomma, örn ej något bestämdt finnes att använda åt de norra provinserne. Min farhåga, att de norra provinserne blifva i annat fall styfmoderligt behandlade, ökas annu mera vid betraktande deraf, att en §. i Götha CanalBolags Reglor ställer denna fond under ett slags öfverinseende af Götha CanalDirection.
Bullret från glasdörrarna skrämde luftens sångare och de flögo sin kos i samma ögonblick, Lovisa Ulrika sista gången satte sin fot öfver palatsets tröskel. Detta lär ock hafva varit sista gången näktergalar låtit höra sig i Svartsjö ödsliga park. TJUGUFJERDE KAPITLET. Efter en nästan genomvakad natt, under öfverläggningar med riksrådet Ulrik Scheffer (grefvinnan Brahes sednare man), hvilken konungen ställt i spetsen för de utrikes ärenderna, och som nu haft åtskilligt att anmäla från Sveriges ambassadör i Paris, grefve Creutz, angående dennes underhandlingar med nord-amerikanska ministern, den odödlige Franklin, hade Gustaf icke gått till hvila förr, än närmare morgonen. Men knappt inslumrad, väcktes han af ett ilbud från Svartsjö, medförande ett bref från hertigen af Östergöthland, deruti han underrättade sin bror, att enkedrottningen på natten våldsamt och vådligt insjuknat. «Om konungen ännu en gång ville se henne – skref prins Fredrik – vore ingen tid att försumma. Han skulle bjuda till att bemedla en försoning, och bad konungen medföra sin son, emedan deras mor talat om och frågat efter honom. I ögonblicket kastade Gustaf sig ur sängen; skickade efter kronprinsens guvernör, riksrådet Fredrik Sparre; befallte fram sin vagn; klädde sig; tillsade Sparre, att göra sin lärjunge i ordning till resan; och skref till enkedrottningen följande rader, som med ett ilbud till häst, hvilket hade befallning att rida i sporrstreck, allt hvad hästen förmådde springa, afsändes till Svartsjö en half timma innan konungen med sin son och dennes guvernör satte sig i vagnen: «Jag kommer för att ännu en gång njuta den «sällheten att omfamna er, min ömma mor. Jag be«svärjer er, att icke vägra mig denna tröst. Min «bror Fredrik är vittne till min smärta. Han har «åtagit sig att tala för mig. Min ömma mors tillgifne och undergifne son GUSTAF.
I händelse Rikets Ständer gilla, hvad Utskottet i detta ämne föreslagit, torde beslutet härom böra hos Kongl. Majit i underdånighet anmälas, med begäran, att, derest Kongl Majit skulle täckas till samma beslut lemna Nådigt bifall, sådant måtte varda, till behörig kännedom och efterrättelse, vederbörande meddeladt. Reservationer. Af Herr Friherre von Kraemer: ”Under Drottning Christinas omyndiga ar afgafs elt öppet Bref för Nyköpings stad uppå Lilla Ladugården, hvari hland annat förekommer: ”Wij håfve denne deras begäran tagit ulin nådigt betänkande och härmed undt och efterlåtit vår stadh Nyköpingh bemälle lille Ladugård med dertill lydande åker och engh, Brandholmen och liskiet oss och Chronan förbehållen under stadhen och till dess borgerskaps nytta, gagn och bästa att njuta, bruka och behålla,” samt vidare: ”och for delta allt vara förtänkte årligen uti Kongl. Maj:ts Rechningekammare till een vederkänslo lefverera Altalijo daler S. M:t, såsom och all den pretension afstå den der oppå Släbro eller derföre utlofvade vederlagh hafva kunna, och delta till en vijdare ratification vidli våra ingående myndiga åhr och regering!). Här alle som vederböhre”. Detta öppna Bref är underlecknadt af Oxel Oxenstjerna, som, enligt hvad Professor Geijer nyligen yttrat, är Sveriges störste Civilist. Det torde sålunda vara otvifvelaktig!, att denna angelägenhet då blifvit noga granskad, och att Nyköpings stad följaktligen har grundade anspråk å begagnandet af ifrågavarande Lilla Ladugård, ”sorn vederlag för lagfågne faste jordb och ägendom lith i Slädbro ” Jag instämmer derföre i det förslag till betänkande, som Inkomst-afdelningen i detta ämne afgifvit”.
Sker så, hvilket jag på det högsta önskar, torde denna framställning vara öfverflödig; men i annan händelse anser jag 21-t Den 3 December e. m. mig äga fulla skäl att hemställa, om sådant tillägg till K. Förorda. d. 19 Aug. 1845 och 24 Kap. 8 g M:sB:n, hvarigenom stadgas : dels högre ansvar för den, som, ändock ali skada ej sker, oträngd af vredesmode drager knif eller svärd, spänner bössa eller reser annat vapen emot annan, och stinger, hugger, slår eller skjuter åt honom; dels att den som oträngd, af vredesmode, med lifsfarligt tillhygge tillfogar annan skada, såsom lyte, sår eller blånad, är skyldig till ansvar efter K. Förorda, d. 19 Aug. 1845; och dels att om den genom lifsfarligt vapen, eller tillhygge, tillskyndade skadan är af svårare beskaffenhet, fästningsstraffet må kunna af domaren förhöjas till och med två år. Det förderf, hvaruti Biribioch andra äfventyrliga spel, när de, såsom här i Stockholm är fallet, af bankörerne systematiskt ordnas och drifvas, försänka kunderne (punktörerne), torde icke af någon jäfvas; och med trygghet kan man påstå, att en af de förnämsta anledmne, näst efter bränvinet, till förfall och förbrytelser, utgöres af nämnde olycksbringande spelklubbar. Genom särskilda K. Författnrr d. 2 Aug. 1792 och d. 24 Maj 1810 ärv förbud meddeladt emot Biribioch alla äfventyrliga spel med kort eller tärning, vid ansvar af Tjugufem R:dr böter för så väl värden som de spelande, äfvensom alla penningar, som å spelet vågas, äro underkastade konfiskation; och böra böterna för dubblas hvarje gång någon med dylik förbrytelse ytterligare beträdes.
Och han blef inte ledsen ens när en banderillero steg fram och högg fast tvänne bandprydda jernspetsar i hans nacke; han bara skakade på hufvudet och gick par steg åt sidan. Det blef ett ännu värre hvisslande än förut, och när såväl banderilleros som picadores förgäfves gjort allt för att reta honom till vrede, steg oväsendet till en otrolig höjd. Till slut sprang en banderillero, en neger, den djerfvaste och vigaste af allesamman, fram och högg en spets från hvardera sidan i tjurens flanker, och då satte han sig i rörelse. Men endast för att söka en utgång. Ursinnigt af smärta och blödande från ett halft dussin ställen, der de granna bandrosetterna hakats fast, rusade det arma, plågade djuret rundt om arenan utan en tanke på anfall. Folkmassan hvisslade, tjöt och stampade tills man var tvungen att öpna en port och låta det ohjelpligt fredliga kräket slippa ut. Icke minst högljudda i sina yttringar af förakt voro damerna, af hvilka några tillochmed hvisslade lika bra som hvilken tjufpojke som helst. I det stora hela föreföllo de mig mycket intressantare att iakttaga än djurplågeriet på arenan, så att jag till en början egnade mycket liten uppmärksamhet åt tjuren N:o 3, en svart raggig best, hela hopen mindre än de två föregående, men hela hopen mera argsint också. Han kom inrusande i full galopp, stannade ett ögonblick häpen midt i arenan, gaf så till ett ilsket bölande och rusade i nästa ögonblick emot en af banderilleros, hvilken svängde sin rödgula duk emot honom. Nu blir det lif i spelet. Ingen annan af banderilleros än den svarte lyckas fästa sina rosetter i tjurens nacke och äfven han kan blott genom ett väldigt språng öfver skranket undgå närmare beröring med dess horn, medan picadorerne hafva all möda ospard med att hålla sig utom räckvidd vid de anfall besten gång på gång gör mot dem. Nu är det applåder och bravorop som ljuda, allt lifligare ju mera upphetsadt djuret blir. Och nekas kan ej att skådespelet är eggande.
Vid betalning för återgången vexel, vare innehafvaren berättigad att af vexelgifvare och öfverlåtare fordra den hufvudstol, hvarå vexeln lyder, ränta till i för ioo i månaden, räknadt från vexelns rätta betalningstid, om denna är förfluten, och till dess liqvid sker, jemte ersättning för pi olestomkostnader, postpenningar för arne bref, nemligen ett fram och ett tillbaka, mäklare-arfvode till § för ioo, då mäklare blifvit begagnad, provision till ^ för ioo och mera, när provision på flera ställen bevisligen blifvit betald, samt de skäliga umgälder, sorn dessutom för innehafvaren bevisligen uppkomma. Är vexeln ställd att betalas i utländskt mynt, bör, derest cursen stigit, sedan vexelslntet skedde, betalningen erläggas efter den curs för vexlar, pä enahanda för fallotid, med den förra vexeln, sorn är gällande när liqvid sker, men, om cursen emedlertid fallit, utgöras efter den curs, hvartill vexeln blifvit köpt, eller som, i händelse cursberäkning i köpet ej ingått, eller ej kan till beskaffenheten visas, var vid köpetillfället i allmänhet gällande: allt med förhöjning, motsvarande rån - s Lag-Utskottets Betänkande N.o 185. fea till i för ioo i månaden under omförmälde förfallotid, dock med afräkning af den tid, som för den protesterade vexeln ännu kau återstå. 33. §. Vexel-innehafvare ege rådrum alt, i saknad af godvillig betalning, instämma vexelgifvare och öfverlåtare tili den i 4° §• omförmälde Dom* stol, inom sex veckor, om svaranden bor eller vistas i samma Län, der betalningen ske bort, eller i Länet nästintill, men eljest inom tre månader. 34- §•
S. D. Efter skedd föredragning af Borgare-ståndets, genom Protokolls-Utdrag N:o 508, de öfriga Riks-Ständen gjorda inbjudning till instämmande uti det beslut förstnämnde Stånd fattat, i anledning af Stats-Utskottets Utlåtande, Nio 313, i fråga om anslag till en teknisk skola i Borås, afslog Ståndet för sin del den gjorda inbjudningen och vidblef sitt förut i ämnet fattade beslut samt lade protokolls-utdraget till handlingarne. S. D. Föredrogos ånyo och godkändes Expeditions-Utskottets Förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelser till Kongl. Majit N:s 162—168, äfvensom samma Utskotts förslag till Riksdags-beslut. Den 27 Oktober. Från Högloft. Bidderskapet och Adeln. S. D. vid förnyad föredragning af Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens den 21 och 25 dennes på bordet lagda Betänkande N:o 28, i anledning af dels Kongl. Majlis nådiga Proposition till Rikets Ständer med förslag till grufve-stadga, dels väckte motioner om rätt till inmutning af takskiffer, samt sådane berg och stenarter, som genom deras allmännare användbarhet kunna vara föremål för industri och handel, blef detta Betänkande af Ridderskapet och Adeln bifallet, Prot.-Utdrag den 27 Oktober 1854.