Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och denna åsigt, enhälligt tillstyrkt af Högsta Domstolen och antagen af K. M., lärer äfven böra anses vara godkänd af R:ts St:r, hvilka vid 1844—1845 årens Riksdag antogo lagförslagets hufvudgrunder. I Lagberedningens motiver (pag. 65) heter det att Beredningen ansett oundvikligt att medgifva bruk af våld till hindrande af rymning, då sådan ej kan på annat sätt förekommas. Att ett sådant lagstadgande omedelbart bör följa af Statens befogenhet att beröfva fången friheten, synes mig vara tydligt och klart. Också är, på sätt uti motiverne till K. M:s Nådiga Propos. yttras, förslaget i denna del framlagdt, icke för att få den lagliga rätten erkänd, utan för att begränsa densamma. Då emellertid, i motsats till det öfvervägande antalet af ledamöter så i Högsta Domstolen som inom LagUtsk:t, hvilka tillstyrkt K. M:s Nåd. Propos. i denna del, en och annan, såsom ofvan är nämndt, här ser anledning till farhågor af mer eller mindre betänklig beskaffenhet, ja en reservant till och med antyder såsom skulle en målsegande, derest lagen utfärdades, kunna saklöst dräpa sin tillvaratagne motpart, om denne sednare ville aflägsna sig, torde det tillåtas mig att få i den ganska vigtiga frågan ytterligare yttra några ord. Om dessa motståndare icke egnat fullt tillbörlig upmärksamhet åt samhällets rätt att skydda sig emot förbrytare eller att gifva kraft åt sitt genom behörig organ meddeldta och verkställda beslut att en lagbrytare förverkat friheten, så hafva de deremot så mycket Den 24 Mars e. m. 363 skarpsinnigare förutsett vådorna af lagförslagets godkännande och antagit såsom icke allenast en möjlighet utan snart sagdt sannolikhet att skjutvapens begagnande och dödande skott komme att höra till ordningen för dagen.
1 betraktande af dessa omständigheter, och enär Kongl. Maj:t funnit nödigt, att uti denna vigtiga och inflytelserika fråga inhemta insigtsfull och upplyste mäns på erfarenhet och sakkännedom grundade mening, hade Kongl. Maj:t uppdragit åt en kommitté, att, efter mogen pröfning af alla med detta ämne sammanhang egande förhållanden, till Kongl. Maj:t inkomma med underdånigt betänkande och förslag till sådant ordnande af kredit-förhållandena och låne-anstalterna i Riket, som, med fästadt afseende å Rikets Ständers genom grundlagarne förvarade rätt, att besluta om förvaltningen af Rikets Ständers Bank, uppgåfve de tjenligaste ulvägarne att befordra penningecirkulationen och att bidraga till näringarnes utveckling på ett med rikets närvarande ställning samt nationens lynne och verkliga behof öfverensstämmande sätt, äfvensom till framtidens betryggande emot de hvälfningar i penninge-väsendet, hvaraf riket i förra tider rönt kännbara olägenheter; och då Kongl. Maj: t nu öfverlemnade ett tryckt exemplar af kommittéens, i följd häraf, den 8 April 1853 afgifna underdåniga betänkande, ansåge Kongl. Maj:t Sig böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på angelägenheten deraf, att Rikets Ständers Banks verksamhet måtte sä ordnas, att all den lättnad för allmänna rörelsen beredes, som med dess betydliga tillgångar kunde, åstadkommas; att Kongl. Maj:t likväl nogsamt funne, att dessa tillgångar, hvilka i första rummet skola afse betryggandet och upprätthållandet af myntvärdet, icke kunde vara eller blifva tillräckliga att bemedla större förlagskapitaler för näringarne, hvilkas årliga tillvext erfordrade alltjemt ökade rörelsemcdel, och alt det vore pä enskildes samlade kapitaler och gemensamma kredit, som hufvudsakligen anstalter lör sådant ändamål måste grundas, om de skola blifva tillfyllestgörande; samt att Kongl.
Jag vill icke uppehålla tiden med ett upptagande af alla hans argumenter för denna sats, dels emedan de till en stor del vederlägga sig sjelfva, och dels emedan en annan ledamot löfval att i allmänt tryck gifva en sådan vederläggning; men jag hemställer endast till den värde talalen, då han sjelf erkänt, att han vid de flesta tillfällen befunnit sig uti minoriteten inom denna Representation, hvilken consequens det kan ligga deruti, att en man, som känner sig lifvad för det sanna och rätta, försvarar formerna af en församling, der han finner sin öfvertygelse den ena gången i4 11. 5o 394 Den 13 Octo b er f. m. efter den andra oupphörligen förkastad. Jag vill icke yttra något vidare omdöme om detta bevisningssätt, emedan hvar oell en äger rätt att hafva sitt tycke; men det må åtminstone ursägtas mig, om jag finner den värde talarens smak i detta fall besynnerlig. Samme talare har vidare yttrat, att tidningsskrifvarne hufvudsakligen äro de, som yttrat sig emot det närvar, representationssättet, men att dessa personer icke kunna i detta fall vara organer af allm. opinionen, emedan de äro för träget sysselsatta hemma på sina rum med deras egentliga yrke, för att hinna underrätta sig om tänkesättet i landet. Om detta argument skulle gälla, så ber jag att få hemställa till den värde talaren sjelf, huruvida icke hans vitsord om allm. tänkesättet i detta mål borde gälla ännu långt mindre än tidningsskrifvarnes, enär äfven hans tid är upptagen i ett egentligt yrke, som långt mindre än tidningskrifvarnes har någon beröring med de stora samhällsfrågorna, och likväl har han ofta visat sig vara rätt väl hemma i en och annan af dessa. Jag förstår för öfrigt icke, hvad slags argument sora ligger i dessa rop emot tidningarna; ty jag ber att få fästa Ståndets uppmärksamhet derpå, att tidningar likväl finnas, som försvara, som sådana hvilka klandra det nuvar. representationssättet, och att de förra lika lätt kunna misstaga sig som de sednare, om detta skall vara oskiljaktigt från tidningarna.
Bohus Låns Regemente af Landshöfdingen Herr Grefve von Rosen utlemnadt lån af Allmänna Magazins-Inrättningens medel; rörande uppburne lörskotts-medel af Herr Landshöfdingen Arnell ; örn den till hjelp för Hufvudstadens nödlidande vid KronoBageriet verkställda brödföi bakning ; angående försummad indrifning af en fordran hos SkeppareÅldermannen J. P. Ståhl i Thorshälla; rörande gjord anmärkning vid inköpet ef Eldqvarnen i Stockholm; i anledning af gjord anmälan om resultatet af den till England år 1820 verkställ^ de Spannemåls utskeppning; rörande Undsättnings-Spannemåls äterlel vererande till samma KronoMagazin, hvarifrån densamma uttagits; an-' gående en Extra Ordinarie afskrifning, som blifvit Slott.sProviantmästaren, Kongl. Råntmåstaren Ouchterlony beviljad; rörande en afskrifning uti Umeå JMagazinsRåkenskaper å de så kallade Skånska GåfvoSp nnemåls-medlen; om en år 1822 yppad betydlig Proprie-b Jance hos Maghzinspörvaltaren Renner i Lidköping; öfver åtskilige anmärknings-punkter; rörande Allmänina Migazinslnråtfningens förvaltning; i anledning af Kongl. Majrfs Nådiga proposition om afskrifning för ett qvantum Råg, användt till brödbakning åt huf\udSt idens fattige; i fråga om lönförbåttring lör Krono-Betjeningen på Gottland och i Bohus Lån; samt angående tryck-j 388 Den 30 Augusti e, m'. ningskostnaden för Landshöfdingarnes Embets~ kungörelser. Statsoch Bevillning?, Utjkottens: Om särskildt anslag till Taxerings-kostnadens bestridande inom Norrbottens Län. Statsoch BancoUtJkottens: Angående bidrag till utförande af Hjelmare Canal och Slussverks ombyggnad m. m. Statsfamt Allmanna Befv årsoch Oeconomie Utjkottens:
Enligt pluralitetens åsigter skulle nemligen den nye bolagsman, som i den afgångnes ställe inträder och således inom bolaget derefter i allo representerar den lott, den sednare förut innehade, ehuru berättigad att tillgodonjuta hvarje på samma lott fallande äldre eller nyare vinst, icke vara pligtig att solidariskt ansvara för andra, än de förbindelser, bolaget efter hans inträde sig ådragit, och deremot den afgångne, ehuru genom sitt, utträdande, för bolaget vorden en fremmande person, utan röst i dess angelägenheter eller andel i dess vinst, oförändradt skyldig att fortfarande med hela sin förmögenhet solidariskt ansvara för de äldre förbindelserna. Emot dessa åsigter, härflytande, som det tyckes från en mindre bestämd uppfattning af skilnaden emellan den solidariska ansvarighetens egentliga betydelse i fråga om ett för affärers bedrifvande bildadt bolag och det förhållande att två eller Bankooch Lag-Vtskollets Utlåtande N:o 6. 33 eller flore, eljest med hvarandra icke förbundna, personer solidariskt ikläda sig ansvarigheten för en eller flera enstaka skulder, äro tre anmärkningar att göra: de äro oförenliga med gällande lagar; de äro till sina följder skadliga för den ekonomiska verksamheten inom samhället; de äro vid sin tillämpning i de flesta fall knapt verkställbara. En solidariskt, d. ä. en för alla och alla för en, öfvertagen enstaka skuldförbindelse hafva gäldenärerne sjelfve i egna personer omedelbart åtagit sig. Inom ett bolag åter der förbindelserna uppstå från sjelfva affärs-rörelsen, der de tillkomma det ena ögonblicket och försvinna det andra, alltid i ständig omvexling, hafva gäldenärerne icke öfvertagit deni personligen och i sina egna namn. Förbindelserna slutas deremot i bolagets namn genom dess styrelse. Nu är det visserligen äfven här af den solidariska ansvarigheten en följd, att bolagsmännen en för alla och alla för en, skola mot tredje man ansvara för bolagets förbindelser.
För min fattning vill det förekomma, såsom kunde bestämmandet af expeditionslösen icke hänföras till stiftande eller förändring af civil-, criminaloch kyrkolag, hvilka ärenden allenast, enligt 53 § Rcg.F. och 33 § Riksd.Ordn. tillhöra LagUtsk:s behandling. Också har bestämmandet af exped.lösen alltid af Rege - 192 Den 13 November f. m. ringen blifvil behandlad såsom administrativt ärende. K. M:s taxa uppå expeditionslösen, utgifvcn år 1821, är undertecknad af dä varande Statssecreleraren för Kammar-ärendena, och K. förordn. d. 2 Febr. 1842, ang:de ändringar i berörde taxa, utfärdades af Konungen utan Ständerues hörande. Så vidt jag kanner, har Consl.Utsk. icke genom anmärku. emot Konungens rådgifvare ogillat denna behandling af ärendet, och Ekou.Utsk. saknade således all anleda, att anse den ifrågastälida obetydliga ändringen i expeditionslösen af annan beskaffenhet än såsom administrativ fråga. Föredrogs ett från Hcderv. BondeSt. ankommet prot.utdr. af d. 7 dennes, innehållande inbjudning till Medstånden, att förena sig med BondeSt. i dess vid pröfningcn af Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s betänk. N:o 47 fattade beslut, om en und. skrifvelse, med anhållan, att K. M. läcktes i nåder förordna om indragning af jägeribetjeningen i de län, der K. M. och Kronan icke äger några parker eller allmänningar, eller, såsom i de norra länen är för hit Ilandet, der Kronans skogar äro till nybyggen afvittrade, och alt hvad angår häradsoch sockueailmänningarne, såsom ät den enskilde äganderätten upplälue, jägeribetjeuingens tillsyn deröfver må alldeles upphöra, och denna tillsyn odelad ät häradet eller socknen öfverlemnas. Med erinran, alt Ailm. Besv.- o. Ekon.Ulsk. uti dess betänk.
Ty R. o. Ad. bör vara förvissad, att den Konung, kring hvars thron rätt ock sanning vakar, att den Konung, som vet och känner att Gustaf Adolph, då han skref lagar för Europa, stod omgifven af oss, att Carlarna, då Sveriges fanor (logo på andra sidan håfven, stodo omgifna af oss, att dess egen fader, som äfven tecknat sitt namn i Europas häfder, stod omgifven af oss, att den Konung, som detta vet, ej skall förskjuta oss, för alt skänka sitt bifall ät det förslag, som småsinnet och afunden fram alstrat. Hr Lagerhjelm, Pehr: Del är icke svårt att inse det frågan i och för sig sjelf, är af ingen vigt. Jag har den äran att sitta ledamot i Const.Utsk., och det torde måhända derföre till låtas mig att göra redo för behandlingen af detta ärende. Då frågan väcktes, var den icke beledsagad af några motiver, och det syntes klarligen att för densamma låg till grund en önskan efter jemlikhet Stånden emellan. Man har ej svårt att finna den sanna och historiska grunden till det stadgande, som nu finnes; man kan hafva mycket skäl att säga, att detta stadgande icke behöfde införas i grundlagen, då det endast angick en ceremoni. Det är icke eller svårt att inse, alt den historiska grunden är en sann, verklig och stor grund; men då frågan väcktes i Utsk. och man således ville hafva den fram till Ständernes eget bedömmande, dä ansåg jag för min del, att man borde skilja frågans historiska halt från dess politiska vigt, då syntes mig rättast vara att frågan blef föremål för R. o. Arks eget bedömmande och alt den icke borde alslås directe i Utsk., och derigenom blef äfven en pluralitet inora Utsk. Sedan denna var gifven, ansåg jag icke frågan vara nog stor för R. o. Ad:s öfverläggning, utan böra åtfölja andra förändringar i grundlagen, som röra ceremonier, och pä en gång med dem tagas i betraktande. Hr von Hartmansdorff, Aug.:
ConstitutionsUtskottet äger att öfverlägga och pröfva StatsRådets förhållande i alla de lili 90. §. omnämnde Ärender } hvilka Grefve Dtn i Martti. 221 Mörner anser hvarken Ständerne eller deras Utskott må få ens nämna , mindre pröfva. j\P7 §. är ännu strängare i visst afseende^ enligt denna §. är StaisRådet icke från Anmärkning fr 1 Ka liad t, endast derföre att de icke handfat emot beskrifven Lag, den äger äfven rum om de uii sina Rådslag om allmänna Ärender icke iakttagit Rikets sannskyldiga nytta Ännu kinkigare är de måste med tålamod och utan att rubricera såsom smädelse, afhöra att man granskar och b edom mer, så väl deras intellectuella egenska» per, sorn den practiska utöfningen af Embetetj Oväld, Nit, Skicklighet och Drift i göroinålen äro öfverläggningsämnen för Riksens Ständer, så mycket nödvändigare att de väl granskas och undersökas , som af Resultatet beror, om man hos Konungen bär anmäla sin önskan om deras endtiedigande från Embeit i, eller icke. — Det kan derföre aldrig bli ett Brott, aldrig något sorn förringar Regeringens värdighet till den grad , att Anarchie eller Despotisme deraf skall bli en följd, 0111 man yttrade att någon StatsSecreterare ägde mindre kännedom i de åtskilliga grenar af Styrelsen eller att någon lemnade för mycket af tiden åt nöjen och förströelser , så att Ärenderna derigenom finge en långsam eiler ojämn och osäker gång, korteligen, om man målade efter Naturen. „ Ännu positivare än dessa bägge §§. är likväl den 38.
Kos ock ^.äeln den 6 O^ob. rtzro» ?re1ie-8ränder den 4 Lor^Lre - 8rändet den 4 Londe-8rändet den 4 - Wördsamt Memorial. ^anledning af Wälloff. Borgare. StändetS emisi under den sistledne September, fär ewillnings Utskottet äran härmed aflemna ytt. mve öfwer Herrar Borgmästarne Palmborgs, len sen 6 och Ullbergs samt Herr Bruks )atron Vjuhrs derom gjorda anhällan, att en förskoning i Bewillning, som genom ,gde, »:de, io:de och lite Momenten uti §. 1. Akt. § 172 Den 2 Ockober. Art. af Bewillnings Förordningen blckwit tik. lagd Städerne Uddewalla, Ämäl, Upsala och Österlund samt Inwänarne i Westerbotten och den norr om Öre Elf belägne del ar Nordma. Ungs Socken mätte intill trästa Lagtima Riks. dag fortfara. Dä nämde Städer och Otter ännu icke i nägon mon fäkt åtnjuta den eflergilt i Be wilt, ning, som dels för brandskada, och dels för li. dande genom kriget, blifwit dem wid sista Riks. dag förunnad, och derwid ingalunda kunnat förutses, att Riksdag sä korrr tid derefter, som skett, skulle infalla; kan Utskottet icke annat än tillstyrka, alt den förenämde Städer och Orter lämnade befrielse ma intill nästa Riksdag fortfara; Hwilk-t dock till Riksens Högloft. Ständers Eget godtfinnande-wördsammeligcn öfwerlämnas. Örebro den 2 Ootober igro. qc!i krs/ke - 1.e«lLmärLr5 v^asr 1.scj2mörer5 ^r>c. Oronktsät. ^ob. V< jjliw.LN Lss^ersro-n, Viillokitze 8c>rgsrs-8rI>ilieri kl! U. ?.
– Jag kunde visserligen låta Kajsa, min gamla hushållerska förrätta dethär bestyret, anmärkte Skutenhjelm, – men först och främst är det en god motion, sedan man hela dagen setat och ritat runstenar, och för det andra har Kajsa på sednare tiden blifvit något beqväm af sig ... nåja, hon har också hushållat åt mig i trettio år eller derutöfver ... alltsedan jag var student ... hon har rättighet både att vara knarrig och en smula lat. Skutenhjelm satte nu in veden i den väldiga kaminen, antände den, flyttade ett bord och trenne länstolar i grannskapet af brasan, framtog desslikes tvenne rökpipor, af hvilka han bjöd sin gäst den ena, och ropade derefter med ett besynnerligt strupljud på Kajsa. Kajsa, hvars kammardörr befann sig nästintill Skutenhjelms, gaf sig god tid, innan hon hörsammade sin herres rop. Slutligen visade sig en trindlagd, snyggt klädd gumma, i hvars ansigte knarrighet, hjertlighet och ärevördighet voro på ett eget sätt blandade. Sedan hon nigit för Adolf, vände hon sig till sin herre med den frågan: – Nå, hvad vill han nu igen, herr antiquarius? – Duka upp en qvällsvard för tre personer! befallde Skutenhjelm, i det han tände sin pipa. – För tre personer? utbrast gumman. – Gu’bevars, hvad herr antiquariusen nu vill slå på stort! Men hvarifrån vill antiquariusen ta den ene tallricken? Han vet ju, att han bara har två! – Surr rurr rurr! Tyst Kajsa! Du står ju och förråder de djupaste hemligheterna af min statshushållning. – Ja, hela verlden må gerna veta, huru antiquariusen hushållar, för det är oförsvarligt. Köper han icke upp för flera hundra daler gammalt onyttigt stenskräp och jernbitar och sådant der, men, tänk, en simpel lertallrick har han icke råd att köpa. – Surr rurr rurr! Tyst, säger jag Och låna mig den tallrick, som fattas!
Nio 83. hållas, i anseende till de ökade kostnader för tings gä stningen och resor, sam de fördubblade tingen skulle medföra. Från Vällofl. Borgare-Ståndet har Utskottet erhållit remiss å ett anförande af Herr C. L. Hessle, af innehåll: att om, emot all förmodan, den af allmänna rösten i landet högt påkallade domstolsreform, hvilken Molionairen i serskildt memorial sökt, icke skulle nu vinna framgång, nödgades Motionairen, för att åtminstone söka någon lättnad åt den redlige att af den oftast utan behof tröge eller ock lättsinnige gäldenären förskaffa medel att återfå sin egendom, och för att dymedelst äfven understödja allmän credit, hvilken ytterst hvilade på kraftiga och skyndsamt verkställbara executionslagar, yrka: att Kongl. Förordningen den 18 December i8a3, om verkställighet ä Konungens Bef allningshafvandes Utslag i erkände skuldford ringsmål , måtte blifva utsträckt säj att lika förmon lemnäs åt detij hvars fordran blifvit, efter gäldenärens erkännande inför domstol, fastställd af Häradseller Kämners-Rätt, oansedt vad emot desse Rätters beslut blifvit erlagdt. De i nämnde Kongl. Författning för verkställigheten och medlens lyftning stadgade vilkor voro tryggande för både fordringsegares och gäldenärs rätt, och säkert kunde från den lid af 10 år Författningen varit tillämpad, hvilket troligtvis dagligen skett, något exempel på derigenom orsakad förlust för gäldenär icke uppgifvas, hvaremot flere fordringsegare hade denna Lag ensamt att tacka för det deras fordringar kunnat hos gäldenärerne utgå. Ett ytterligare stöd för förslaget hem tade Motionairen också deraf, att erkännande inför domstol i Lagen tillägges helgd af fullgiltig bevisning, hvilket ej alltid är fallet med erkännande inför Konungens Befallningshafvande.
Farten på Götha Canal omfattade tvänne, till deras beskaffenhet skilda, föremål, transito/ärten från haf till haf och inre farten. Då den förra låg utom omfånget af motionen, ansåg motionären sig i afseende på den böra inskränka sig till uttrycket af den förhoppning, att, sedan Trollhätte Canal nu erhållit samma dimensioner, som Götha Canal, och uppfinningen af så kallade propeller å Ångfartyg erbjöd en utväg att undanrödja den största svårigheten för Canalledens begagnande utan behof af omlastning, denna väg i en icke så aflägsen framtid borde blifva af mycken vigt för handelsförbindelser emellan länderne vid det inre af Östersjön och dess vikar och dem på andra sidan Bih, till R. St. Kattegatt. Men huru transitofarten än lofvade att blifva, vore dock den inre farten af mera omedelbar vigt för Rikets egen rörelse och näringar, under vanliga förhållanden åtminstone. Den skulle för en betydlig del af Riket bereda en lättare och således indrägtigare afsättning för dess gamla producter, bereda en ny afsättning för nya producter, som eljest icke kunde tillgodogöras, och således först på detta säLt för innehafvare!) vinna ett värde, och slutligen, genom befrämjad förbindelse med Rikets öfriga provinser, till ömsesidig fördel bereda ett utbyte af egande och behöfliga varor, i många hänseenden minskande behofvet af utländsk införsel. Canalbolagets behållna inkomst för inre farten, derunder inberäknad den det tillkommande andel i afgifterne vid Trollhättan för varor och fartyg, som passera Götha Canal eller äro dit bestämda, äfvensom afgifter för begagnandet af dockor, hamnar, magaziner o. d. m. hade utgjort följande belopp: Medeltalet för de 3:ne åren 1833—1835 (det sista qvartalet 1832 ansedt utgöra en del af år 1833) utgjorde B:co R:dr 36,940: 10. 1 t. „ de 3:ne åren 1836—1838 „ „ 45,841: 17.
Sammandragen Tableau öfver Banco-Verkets Tillgångar, Fordringar, Skulder, samt Öfverskott eller behållna för åren 1827, 1828 och 1829 afslutade Räkenskaperne, med omföring af det Metalliska å 128 skdl bestämningsgrunden. upprättad efter de per R-dr, enligt Mynt - D e 11 3 1 December Tillgång och Fordran: a) Real i tetter: bestäende af: ,:o Liggande förråd i Guld och Silfver samt ett ringa qvantum Platar och Kopparmynt, tili lågt värde beräknadt _ . • • 2:0 Fordringar, efter hand ingående, i Metallisk Valuta 3:o Liggande nytt Kopparmynt i General-Cassan b) Lån på kort lid oell på rörlig Pant c) Lån på orörlig Pant och på längre terminer d) Fordringar i Discontväg e) Diverse Ränte-Fordringar . • * * • : /) Fordringar hos Staten samt dess Allmänna Verk och Inrättningar . g) Biträdes-Anslag för Canal-Anläggningar m. m • , h) Bokförda Värden af magazineradt Papper, samt diverse balancerade Fo,skotte . Och ytterligare de, såsom Fordran i 1827 års Balance upptagne, men 1 1828 ars Bok af skrifne Differencerne mellan Numéraireii af erhållet Silfver 1 R:dr Specie och cess inköpspris i Banco-Sedlar, utgörande . Summa Tillgång och Fordran R:dr B:co Skuld: 1:0 Till Lane-Bankens Creditorer: a) Mot Skuldförbindelser b) För upplupna Räntor . c) För utelöpande Invisningar och Attester . d) För deponerade Summor . D:o 2:0 Till Vexel-Bankens Creditorer: A\
St. skulle bestämma den, så att den icke finge höjas eller sänkas emellan riksdagarna, måste jag motsätta mig denna åsigt. Reg.F. stadgar, att K. M. icke äger rättighet att höja tullen på annat än spannmål, men Reg.F. hindrar icke att minska tullen på andra varor. Om åter det skulle vara K. M. förbjudet att höja tullen på spannmål, skulle sådant kunna hafva de mest menliga följder för landet. Vi hafva erfarenhet af, att det ena året gifver en rik skörd och det andra en liten, hvarefter spannmålstullen måste lämpas, såvida icke landet skall lemnäs åt sitt öde att svälta ihjäl. Förhållandet kan icke vara lika med spannmål och colonialvaror. A sådana varor må R. St. gerna bestämma tullen huru högt som helst, men icke å sådant, som rörer den fattiga classen af medborgare, hvilken Regeringen blefve hindrad att hjelpa genom ett sådant stadgande, som skulle lända till förebråelse och icke välsignelse öfver lagstiftningen. I händelse af återremiss anhåller jag, att dessa anmärkningar må få åtfölja. Gr. Horn: Jag kan icke gilla den anmärkning, som blifvit väckt mot formen för behandlingen af detta mål. Jag tror nemi. icke, att 8i §. Reg.F. kan så förstås, som Frih. Palmstjerna velat tyda densamma. Förslag till ändring af 6o §. Reg.F. är redan i behörig ordning väckt, och sedan frågan blifvit väckt, tillkommer det R. St. att deröfver sig utlåta och göra de ändringar, sorn R. St. anse lämpliga; och jag tror således, att hvarje ändring, man skulle Den ao Juni. önska i 60 §., hafva R. St. sig tillåtet att göra, och att det således icke kan komma i fråga att göra någon inskränkning uti en representants yttranderätt i detta ämne. Man har velat anse frågan om sjötullen af farlig beskaffenhet, och en ledamot har ansett det vådligt, om R. St. skulle bestämma en fix spannmålstull. Samme värde ledamot har upplyst, att K. M. äger att nedsätta tullen, och genom denna rättighet att nedsätta tullen, som är K. M. förvarad, tror jag, att vi kunna anse oss tryggade mot faran af hungersnöd.