Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Häruti instämde till hufvudsaklig del Ordföranden, ÖfversteKammarJunkaren m. mHerr Grefve Adelsvärd, Herr CaneellieRådet Bruncrona, Herr GeneralMajoren m» m» Gahn 3?o .Råneo-Utskottet* Betänicndai. af Co!qouhrt, Herr Professoren Doctor Landblad Herr Prosten Hallström, Herr Rådmannen Lundgren, Herr CnrnmerceRädet Cronius, Herr Borgmästaren Monthan, Herr Lagmannen Ullberg ocl. Herr Borgmästaren Harnbi teus. Herr Capitainen von Hohenhausen fasin Silven för sin del mycken anledning vara, att första Grundlagens mening, på det sätt Herr Doctor Hedrén framställt, och ansåg Herr Capiiainen derföre lämjdigt att, genom de medföljande resevvationerne, de Eespeciive RiksStåndens uppmärksamhet fastades på det otydliga i Grundlagens ofvanberörde st ad ga nelen, och Utskottet, i följd deraf kunde vinna säker rättelse för dess åtgärder i frågor af dylik beskaffenhet. Ut supra. In fidem Protocollt, G. Helsingi as* K:o qo. Ankom elen 3 Pec. 182;. Memorial, angående en Commissarietjensts uppförande pä Banquens stat, tilt fyllnad i del Jastsiälda antalet af Banquens Commissarier. T-T -“-errar JBaticoFullmägtige hafva uti 5 Art. af deras afgifne Berättelse om BancoVerket Banco-XJtskottets Betänkande. 391 och de med hufvudstyrelsen deraf, gemenskap egande ärender, hos Utskottet anmält, att, enligt den organisation, som, i afseende på De* partements göromälen, inom Verket ifrån äldre tider blifvit vidtagen och följd, det be böfliga antalet Commissarier utgjorde. för CancellieDepartementet . 5- VexeUJanquen - » . 5. BäneRanquen .3. Småsedels och Afrakn. Cont.
R:dr erhållits såsom bidrag ifrån stiftets byggnads-kassa, och att stadens innevånare äro för återstående 30,000 R:dr jemte andra betydliga omkostnader för staden skuldsatte, hvadan staden genom dess styrelse eller omhud, lärer finna sig föranlåten anhålla alt med något låne—biträde utaf Rikets Ständer bevåget understödjas. Obefogadt torde också icke vara att omnämna, det staden på de sednare 3:ne åren för undervisningsverket bekostat folkskolans fördelande i en afdelning för gossar och en för flickor, hvilka sistnämnda undervisas af dertill antagen lönad lärarinna, samt att staden jemväl uppfört lärooch boställshus för en slöjdskola åt flickor, hvars årliga utgiftsstat uppgår till mer än 1,200 R:dr R:mt. Anhålles att denna motion må till Höglolliga Stats-Utskottet remitteras. Stockholm den 22 November 1862. Carl Hermelin. Af Herr Bildt, »idrik Gillis, angående pension å Allmänna Indragnings-staten åt jframlidne Landskamereraren L. J. Gardells enka, Anna Gardell. Den 14 September 1860 alled Landskamereraren uti Gotlands län Lars Johan Gardell. Gardell var i lifstiden en man, som på ett utmärkt hedrande sätt uppfyllde sitt kall. Medelst en omutlig samvetsgrannhet och rättskänsla i förening med ovanliga kunskaper och ovanlig skicklighet intog han icke allenast såsom embetsman, utan älven såsom medborgare ett högt rum, och hans namn är derföre tacksamt förvaradt hos Gotlands befolkning. XJti befrämjandet af Gotlands bästa kunde ingen vara ifrigare än han, och aldrig tillät han, att det allmänna bästa fick vika för det enskilda intresset. Hans bidrag, såsom embetsman, till provinsens framåtgående voro Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. 155 också mångå, och såsom enskild man, lemnade han den vackraste minnesstod uti länets sparbank, hvars uppkomst och förkofran förnämligast var Gardclls verk.
Cirklar, Passare och Cirkelbestick; se Instrumenter, melhematiska etc. Cochenille; se Färger. Cognac; se Bränvin. Cokes, hänföres under Stenkol. Compasscr; se Instrumenter, mathematiska, etc Copal; tullbehandlas lika med Gummi. Corderoy och Cordet; se Väfnader. Cremor tartari; se Vinsten. Damast; se Väfnader. Desman; se Muskus. Dimity; se Väfnader. Doffel; se Väfnader, ylle-. Qvantitet för tullberäkningen. InforselstuII. Bauko. B: dr sk. r:st Dricka: 01 oell andra slag 1 kanna G Enbär • 1 tunna 20 Eluis, med eller utan tillbehör, af sammansatta eller, såsom arbetade, ej specificerade ämnen, äfvensom Penningebörser 1 skalp. 32 Fartyg och Bålar, med tillbehör, sedan köpesumman blifvit af Svensk auktoritet eller Consul bestyrkt, strandade och såsom vrak salda, äfvensom sjöskadade, hvilka genom vederbörligt besigtnings-instrument förklaras så odugliga, att de med-vrak kunna jemioras 5 efter den vid offentlig auction erhållna brutto försäljningssumman lOORdr v. lOORdr v. 20 10 (Se vidare förteckningen å vid införsel tullfria varor). Fenhol . 1 skalp. 2 — Fernissa 1 skålp. 6 Fikon 2 Filar och Raspar 1 skalp. Fingerborgar och Sy ringar af andra ämnen än guld eller silfver 1 skålp. 1 skålp. IG Fisk: Saltad eller inlagd: Anchovis, Sardeller och Thonfisk s Dosor; se Askar. Drakblod; se Färger, ej specificerade. Dräll; se Väfnader. Dyfvelsträck; sc Assa foetida. Ekollon; se Knapergall. Elfenben; se Ben. Enbärsmos, hänförcs under Apotheksvaror. Enbärsolja; sc Oljor. Essencer; se Oljor. Estamper; se Kopparstick, Fabriksvaror, ej specificerade; se Slöjdevaror.
Intraderna inflyttas, ty en wis Regering stall alldrig begära mera af Folker än som till Statens upprätthållande är vumgängeligen nödwandigt, och ett sjelfständigt samt upplyst Folk stall icke det sig undandraga. Men ma wi alldrig glömma nödwänbigheten deraf, alt sätta Styrelsen i tillfälle uträtta der mästa goda för Fäderneslandet. Sadant utgör egenteliga föremålet för Riksens Ständers arbeten. Betrakte man da helldre det mer eller mindre tryckande i Bestattningen genom Slö-Tull, ijemnförelfe med annan atagen eller taxerad Bewillning? Med stal kan man fragg alla Clafler af Nationen, som hwardera erlägga sin icke obetydliga del i SlöTulls-afgiften, om icke den Summa till En Million, eller mer eller mindre, som Sjö,Tullen ar, ligen indrägt, warit den minst känbara af alla llrstylder; Och huru swart ffulle den i annan wag och minst genom Taxering titt lika belopp kunnat utfinnas? Skola dä Riksens Ständer sätta sig utur allt tillfälle att, emellan hwarje Riksdag, kunna winna ben minst känbara, men ofta högst betydliga och af Utlänningen hämtade tillökningen t StatS, Den Za Julik. 2c>8r Intrader, dä dermed kunde beredas en motswarande nedsättning, i andra utlagor, som icke utan swarighet utgå. Konungen, med vsparde omsorger för sitt Folk, med rättighet att bestnta oin krig och fred, stulle päläggas hinderliga band, wid beredandet af Folkers werkeliga fördelar; eller more det wäl med en rättstaffens ordning öfwerensstämmande, att den fattigare delen af underfätarne stulle genom TaxativnsBewillning betungas, art fylla det Stats-behof, hwartill en uppmärksam Styrelse, med frihet att kunna begagna'sig af Grannars handelsställning, inom nägra fä mänadcr hade genom Sjö-Tullen wuncht tillgäng?
Återstoden af det, till bestridande af Riksgälds-kontorets utgifter, vid sistförflutna riksdag anvisade bidrag af Statsverkets i den då fastställda Riks-staten beräknade årliga inkomster, bör i stadgad ordning Riksgälds-kontoret tillgodokomma. § 186. Såsom bidrag till bestridande af de utaf Rikets nu församlade Ständer beviljade och till utgående från Riksgälds-kontoret anvisade, statsutgifter vid innevarande riksdags ‘statsreglering, har, på sätt den af Rikets Ständer nu utfärdade Riks-stat innehåller, anslagits ett belopp af Två millioner tvåhundraniotusen sjuhundra fyratio R:dr för år 1867. Detta bidrag eger Riksgälds-kontoret att från Kongl. Statskontoret utbekomma succesive i den mån detta sednare verks tillgångar det medgifva. Bih. till R. St. Från Kongl. Statskontoret bör Riksgälds-kontoret erhålla dels redan uppkomna, men ännu icke aflemnade, dels hädanefter uppkommande öfverskott å Statsverkets inkomster, äfvensom behållna och till framtida behof icke reserverade besparingar å detta verks utgifter; börande, sedan rikshufvudboken för år 1864 och hvarje påföljande år blifvit afslutad, en derpå grundad liqvid mellan Statsoch Riksgälds-kontoren uppgöras öfver de sistnämnda verk tillkommande öfverskottsmedel. § 188. Till följd af den under 1859 och 1860 års riksdag uppgjorda statsreglering och de beslut Rikets Ständer i sammanhang dermed meddelat, bör från Kongl. Statskontoret till Riksgälds-kontoret aflemnas återstoden, Tre tusen fyrahundra tjugusju R:dr 50 öre, utaf en Femte Hufvud-titeln tillhörande och till aflöning åt de på indragninijsst.al ännu qvarstående civile tjenstemän vid i lottän afsedd anslagssumma af 5,877 R:dr 50 öre; hvilken återstod, i den mån densamma genom afgång blifver obehöflig, kommer att såsom besparing Riksgälds-kontoret tillställas. § 189.
Hvad slutligen angår den anm. att en af den siste värde talaren väckt motion om »skiijesmän» ännu icke inkommit till Stin, ehuru den blifvit remitterad till Utsk., så får jag uplysa, att Utsk. pröfvat detta förslag, men då det afser icke blott införande af skiljesmän i konkurser, utan antagande af Lagberedningens förslag i Rättegångsbalken, så ansåg sig Utsk. icke kunna tillstyrka detsamma utan att äfven tillstyrka åtskilliga andra förändringar i nämnde balk, hvartill likväl för närvido tillräckliga, skäl icke förefunnos. Hr Cederschiöld, Gust.: R. Sl:r hafva vid denna Riksdag inslagit en bona, på hvilken man verkligen icke borde fortgå, man öfverhopar nemi. K. M. med skrifvelser i alla möjliga ämnen. Grundlagen bestämmer likväl tydligt de fall, i hvilka sådana skrifvelser böra förekomma, det är uti sådana ämnen, der D en 13 F ebtu »ti. 313 lagstiftningsrätten icke tillhör R. St:r, utan Konungen ensamt. Detta är nu icke fallet, och för öfrigt då det är en erkänd sanning att man icke är lycklig i sina beslut, då man befinner sig i en uprörd sinnesstämning, så synes mig ait man under nuvide förhållanden, och under den oro som nu herskar, icke borde försöka att lagstifta just ang:de det ämne sorn förorsakat denna oro. Då en underd. skrifvelse aflåfes bör man klart och tydligt uttrycka de principer, hvarefter man önskar att regeringen skall handla, rnen det är naturligtvis omöjligt då man, som nu är fallet, tvistar om motiverna. För min del hyser jag dessutom i motsats mot LagUtsk. det förtroende till Regeringen, att jag är öfvertygad det K. M. när tiden blir inne framställer Nådig Propos. i ämnet. Skulle åter detta icke ske, så är hvarje Riksdagsman oförhindrad att vid nästkommande Riksdag väcka motion om de ändringar i lagen som lian kan anse behöfliga. På grund af hvad jag anfört, anhåller jag om afslag på Betänk. Gr. Sparre:
Å Länets i förra krono-bränneriet å Kungsholmen, gemensamt med Stockholms stad, inrättade kurhus hafva veneriske sjuke blifvit vårdade *r 1828 167. rr ,8a9 1880 .. 198. *r l83f 236. ar ,832 186. Tillsammans 939 personer, Iler 104 mindre än under föregående qvinqvennium. Man äger således någon anledning att hoppas, genom fortfarande uppmärksamhet, kunna aflägsna denna förderfliga sjukdom, som egentligen endast träffas i nå^ua Vissa socknar, der den genom sedelöse, från Stockholm utvandrade personer, såsom Westgöthahandlande, slagtar-drängar m. fl. som i särskilte trender genomfara orten, primitivt uppkommit, och sedermera, genom allmogens af sorglöshet och blygsel härflytande försummelse att söka läkarehjelp, fått tillfälle inrota sig. Strödda fall af koppsiukdom hafva i flera socknar, i synnerhet inom ockho ms distrikt, förekommit. Hos äldre, ovaccinerade personer har nderstundom döden följt, hvaremot Marne icke omnämna någon sådan ändelse med vaccinerade, hos hvilka sjukdomen modifieras och antager f * '^‘dare karakter. Vaccinens utspridande har derföre med omsorg beanijats, och, år efter annat, hafva uti de flesta socknar inom nämnde nkt utlyste vaccinations-sammanträden hållits, med uppmaning till n> som behöfde mot smittan betryggas, att der infinna sig. 33 Föi’ barnförlossningen finnas undervista barnmorskor inom hvarje socken af Länet, med några färre undantag, egentligen härledande sig från tillfälle att i närheten erhålla biträde från Stockholm eller andra städer. För öfrigt har Länet icke varit hemsökt af några svårare farsoter eller andra sjukdomar, än sådane, som af vissa årstider eller tillfälliga anledningar framkallas, men genom tidig tillsyn hindras från vidare kringgripande. „ . Då farsoten cholera utbröt i Ryssland och Finland och nödvändigheten fordrade, att, i förening med de af Eders Kongl.
Åh man att, utan hinder af hvad den uti hans Concurs meddelade Dom innehåller, söka att åter ingå i allmän tjenst, derest tillfälle dertill för honom yppades, hade Herrar Fullmäktige likväl, framför Åhman, till ifrågavarande förordnande utnämnt förre AuctionsFörvaltaren vid f. d. General-Assistance-Contoret J. F. Gråberg, Besvärs och An söknings mål - i6 dels ock anhållit om Revisorernas förord till Herrar Fullmäktige att, åtminstone från den i Juni innevarande år, måtte till Åhman, såsom stadd i yttersta behof, genom anticipation qvartaliter utgifvas den i stället för pension af Herrar Fullmäktige samt 1835 års Revisorer för Åhman föreslagne underhålls-summa af Trehundrade Riksdaler om året. Efter tagen kännedom om hvad Herrar Fullmäktige, uti afgifvet utlåtande, i befordringsfrågan upplyst, hafva Revisorerne icke funnit några skäl vara anförde, som kunnat föranleda till ändring i det öfverklagade beslutet; Och hvad den senare frågan angår, så och ehuru Revisorerne anse den belägenhet, hvaruti denne åldrige tjensteman, nu, såsom utan både lön och pension, sig befinner, efter att hafva oförvitligen tillryggalagt mer än 4° 5r i fd. General-AssistanceContorets och Riksgälds-Contorets tjenst, vara ganska ömande och förtjent af behjertande, hafva Revisorerne likväl, enär de icke ega rätt att disponera någre Riksgälds-Contorets Medel, funnit sig icke kunna bevilja Åhman ifrågavarande anhållan. 2:0 Förste Amanuensen vid Kongl. Bibliotheket A. I. Arwidsson, som af Expeditions-Ulskottet sistl.
Så länge tvisten påstår (^innefattande i alla fall en uppenbar motsatts af hvad lagen i allmänhet stadgat om verkställighet af domstolars beslut), kan snarare motverka än befrämja det ändamål man vill söka, när déssé makar, efter någon tids skillsmässa, skulle åter tvingas till en sammanlefnad, sorn blefve följden äf den högre domstolens pröfning, och då slutligen antalet och beskaffenheten af de varningsgrader, sorn, efter nu gällande författningar, skola föregå makars skiljande lill säng och säte, äfven om någon rättelse deruti skulle pröfVas lämplig■, dock icke synes böra undergå 368 Den 12 Mars e. m. förändring utan i sammanhang med omarbetning af Lagarne om äktenskapsskillnad i allmänhet, har Jag, efter Högste Domstolens och StatsRådets hörande, ansett Mi<r böra vägra bifall å Edert ifrågavarande förslag. Uti skrifvelse af den ix sistlidne Januarii, håfven S, Gode Herrar och Svenske Män, uppå anförde skäl, i underdånighet föreslagit, att 5 § i 17 Cap, Ärfda-Balken, tillika med Förordningen den 19 Augusti 1762, malte helt och hållet upphäfvas, samt \ § i samma Capitel och Balk ändras till följande lydelse: ”Ali aflingejord och ärfda eller förvärfva lösören å landet, så ock allt gods i sta”den, ärfdt eller förvärfdt, rörligt eller orör”ligt, må man bortgifva eller testamentera ”till hvem man vill, skyld eller oskyld, ”barn eller andra arfvingar. Dock theromyn”diga barn äro, som icke äga något till fö”da eller uppfostran; tå skall them först, ”efter stånd och värde, så mycket lemnäs, ”sorn domaren skäligt pröfvar, till thes the ”sig sjelfve nära kunna.” Sedan Jag häröfver hört Högste Domstolen och StatsRådet, bar Jag tagit detta ämne i öfvervägande; och ehuru skäl synes förekomma för utsträckning af testamentsrättigheten i stad, har Jag likväl funnit emot Edert framställda förslag de anmärk - Den ia Mars e. tn.
Banco, böta lika belopp, och för dervid föröfvadt inbrott första resan, straffas med nio par spö, att, med de serskilda straffens förvandling till det svåraste, i ena bot afslraffas med tolf par spö och derjemte undergå enskild skrift, hvilket Utslag äfven blifvit till verkställighet befordradt; är af mig, uti skrifvelse till AdvocatFiscalsEmbetet i Kongl. Götha HofRätt den 6 November i836, anmärkt, att då, enligt 47 Kap. MissgerningsBalken, jemfördt med Kongl. Brefvet den 24 Mars 1825 och Kongl. HofRätternas i följd deraf utfärdade Universal, böter för första och andra resan snatteri skola förvandlas till fängelse; och uti Kongl. Brefvet den 3 Decemb. 1813, likaledes kungjordt genom Kongl. HofRätternas Circulär, funnes stadgadt, att enär någon begått snatteri, hvarför böterna förvandlas på sätt nyss nämndt är, och derjemte föröfvat inbrott eller annan förbrytelse, med bestraffningen bör så tillgå, som i ii:te punkten af Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807 förordnas, i händelse den brottslige är, jemte annat straff, ( 48 ) till vi tesoch ensaks-böter förfallen, att nemligen sådana böter böra serskildt utgå eller förvandlas till fängelse, utan afseende derå, att den sakfällde tillika är för begånget brott dömd till serskildt straff; hade ofvanbemälde Sven Svensson, såsom förvunnen till andra resan snatteri och förstå resan inbrott, rätteligen skolat dömas, att för sistnämnda brott straffas med nio par spö, och, för snatteriet, vid bristande tillgång till böterna, undergå sex dagars fängelse. Och som HäradsRätten, med förbiseende af hvad dessa tydliga Lagstadganden förmå, ålaggt Sven Svensson den svårare, af honom jemväl undergångna bestraffning af tolf par spö, hvarmedelst ett olagligt lidande blifvit honom tillskyndad t; skulle AdvocatFiscalsEmbetet äga, att inför Kongl.
utilitatem et securitatem patriæ. » Men visserligen räddade han genom sitt uppträdande reformationen i allmänhet och därmed mänsklighetens framtid. Och medvetandet härom var hans glädje och stolthet, liksom det ock må vara vår. Men hvad som i hans egna ögon gaf honom rätt att lägga en sådan uppgift på sitt folks skuldror, det var att Sveriges lycka och säkerhet därigenom betryggades. Det är därför ej det abstrakta idé-kriget, utan det nationella kriget som Gustaf Adolf med sitt exempel äfven i sin kamp för ideen har helgat. Därför är ock fosterlandsförsvarets plikt det, som Gustaf Adolfs dag. framför allt inskärper hos hans folk. Och den gör detta nu än mera allvarligt än vanligt, ej blott för det myckna vi i detta hänseende försummat, utan ock därför att den politiska horisonten i vår världsdel allt mer mörknar; och bryter stormen lös, då kan det — nu som på hans tid — gälla vår nationella tillvaro. Från studentgeneration till studentgeneration har på sångens toner framburits löftet: » Med lif och blod försvaras skall den fria jord, som än är vår ». Hafven I, som utgören den nu varande generationen, betänkt, att det löftets uppfyllande kan komma att kräfvas just af eder? Det är en fråga, allvarlig såsom döden själf, och den frågan riktar till en hvar af eder den stora skugga, som vi i afton hafva frambesvurit. Och ej blott eder, I unge, utan en hvar ibland oss frågar hon: » Ären i beredde att offra kraft och egendom, eget lif, eller lif, som äro för eder kärare än edra egna, för att åt efterkommande kunna lemna i arf den nationella själfständighet och kultur, som jag med offret af mitt eget lif åt eder betryggat? ». Må vi hvar i sin stad så besvara denna fråga, att svaret blifver ej en öfvergående känslostämning, utan en insats i vårt lif. Då och endast då hafva vi rätt begått denna minnesfest. Må i denna anda den store hjältekonungens minne lefva och verka ibland oss! S. Boethius.De nyare språkens studium vid våra läroverk.
Jag skall försöka att genom närvarande anförande meddela i törstnämnde ämne hvad jag af min enskilta erfatenhet kunnat inhämta. Oir. de skattdragande inom ett samhälle ägde våra förstiödda föräldrars redlighet, skulle inga svårigheter möta folkets beskattningar, emedan hvar och ee då skulle uppgifva, utan svek, allt hvad han ägde. I sådant fall gåfves visserligen ingen beqvämligare och bättra Den 24 Febrn ar ii, 6S5 / beskattningsmethod, än den efter behållen in• kom/l-, men der egennytta, högmod, girighet och afund oupphörligt söka medel, att lagarne till trotts göra sina anspråk gällande, der duger ej att påräkna förtroendet såsom hufvudgrund för Statsinkomster, der blifver det snarare nödvändigt att taga till beskattnings» grund den synliga förmögenheten, hvilken Regeringen i allt fall borde känna, emedan den vid eå många tillfällen (t. ex. då man mot inteckning vill belåna sin förmögenhet o s. v) borde tjena till basis Sedan Staten genom sin industrie hunnit till den grad af välmåga, att blott den indirecte skatten, såsom Tullafgift, Accis och Charta Sigillata, med ett ord, consumtionsafgiften betäcker hela Statsbidraget behöfde landets bördor ej mera beräknas, efter den synliga förmögenheten. En Ration, sorn upphunnit denna höjd af välstånd, den högsta, som för menniskoförmågan är möjlig, skulle med allt skäl kunna skatta sig lycklig. Hvar och en inbillar sig, att vara skattfri, så länge han endast genom den indirecta beskattningen, för sin consumiion och sin beqvämlighet utgifver hvad som fordras till hans och Statens sjtdfständighet och skydd. på visst sätt är han det äfven, emedan han blott betalar en njutning som gör samhällslifvet angenämt. Att sträfva till detta mål af endast indi-:
I förra fallet blifwer bränningen ej mera swarande emot dest ändamäl, som är husbehof; ty ben mindre Jordbrukaren skulle sälja betydliga partier och den stör, re Potzesston tten, som har mä'iga arbetare, kunde nödgas köpa D'ä'iwin till sitt behof; i sednare fallet were den ä alla Hemman till lika belopp stadgade arrcnbe-afgiften till Kronan en uppenbar orättwisa. Deremot anser jag den i 2:dra Z af iZoo ärs Kongl. Förordning utsatte pannerymd just wara rätta proportionen, och ingen Jordägare bör drifwa Dränwiasbränningcn högre än med 90 kannors panna, säsom fullkomligen tilräcklig för det widsträcktaste husbehof, hälst när bränningen tillätes för alla ärstider; härigenom winner Jordbrukaren ock den förmäncn att fä bc« hälla sin förra redskap oförändrad. Men dä jag anser Skäderne berättigade att bränna endast för teraS jord, sä kan jag ej föreställa mig, att nägon individ» derstädes kan behöfwa större Bränwins-pann', än 92 kannor, och i det fallet önskar jag ändring af nytz äberopade Förordning, af hwilkcn icke Stalsboerne i allmänhet, utan blott enskiltc emporativner kunna hämta winning, hwilkct tydcligen ädagaläggcs genom flere af de 4^6
Och härtill finnes en ganska naturlig orsak, som icke synes kunna upphäfvas eller rubbas af hvilka kommande uppfinningar som helst, den nemligen, att man kan på land bygga ett bepansradt batteri af hvilka dimensioner och hvilken styrka som helst, med snart sagdt inga andra inskränkningar dervid än de, som röra kostnaderna, och bestycka detsamma med kanoner af hvilken groflek som helst, så vidt den tekniska möjligheten för deras förfärdigande förefinnes; under det ett flytande bepansradt batteri, det må nu förekomma under hvilka former som helst, i alla dessa hänseenden är begränsadt och beroende af oundvikliga förhållanden, som härflyta af det element, på hvilket det måste röra sig, såsom bärighet, utrymme, djupgående m. m., och följaktligen måste både i fråga om anfall och försvar blifva det förstnämda underlägset. Detta till svar å hvad som här yttrats om Waxholms fästning och lättheten att med monitorer grusa fästningar och jemna dem med jorden. Jag sätter i öfrigt monitorerna ganska högt såsom enligt min uppfattning ett ganska kraftigt sjöförsvarsmedel, men det får icke öfverskattas, och icke kan inloppet till Stockholm, efter nu härom är fråga, ensamt af dem försvaras mot en öfverlägsen fiende. Det är det fasta försvaret vid Waxholm, som tryggar vår hufvudstad mot ett besök af en fiendtlig flotta. Men liksom striden till lands inledes af framskickade lätta trupper och tiraljörer, hvilka dock alltid måste stödja sig på en hufvudkorps; så kan motståndet i Stockholms skärgård mot en inträngande fiendtlig flotta genom våra monitorer säkerligen bliffa ganska hårdnackadt ock kosta fienden mången förlust. Men befästningarne vid Waxholm med sina stängsellinier och minor är här hufvudcorpsen, bakom hvilken slutligen äfven monitorerne torde behöfva söka skydd; men hvarigenom också detta försvar vuxit till den styrka, att det antagligen icke af någon fiende skall kunna forceras. Gr. von Platen: Jag hoppas att den ställning, jag innehar, måtte utgöra en giltig ursägt för det att jag ännu en gång upptager It. o. Ad:ns tid.