Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om nemligen tertial-tionden, efter medgifven räkning på åkern, nu öfver allt skulle årligen utgöras i skaft med fullkomlig reda och pålitlighet, blefve tvifvelsutan denna del af presterskapets lön mångenstädes i högst betydlig mån stegrad, men årliga beloppet deraf fortfore ändock att vara lika obestämdt, och det skulle medföra håde hinder för den enskilde i dess rätt att afpassa lämpligaste bergningstiden för sin skörd och obehag för löntagaren att anskaffa erforderliga biträden för kontroll och tionde-räkning, hvadan ock ett sådant löneberäkningsoch uppbördssätt, enligt Rikets. Ständers öfvertygelse, numera är ganska olämpligt. Omförmälde författnings föreskrifter om lösen för de så kallade jura stolas eller presterskapets extra ordinarie inkomster hafva ock, till följd af förändrade myntbestämmelser, upphört alt tillämpas, hvartill kommer, att, jemte detta obestämda och obilliga förhållande i allmänhet, en märklig olikhet inom flera provinser i riket sig företer, i afseende på försa mlingarnes skyldighet att aflöna presterskapet. För att på en gång främja det goda ändamålet af presterskapets tillbörliga', med embetets kraf tillständiga, aflöning, och undanrödja den obestämdhet, som härutinnan eger rum, hafva ock vid flere föregående riksmöten framställningar i denna syftning varit gjorda, hvarjemte rikets alla församlingar genom serskilda Kongl, förordningar och cirkulärbref, flera gånger blifvit erinrade och uppmanade att, till vinnande af enighet och en inbördes god efter - Expeditions-Ut skottets Förslag till ttncl. Skrifvelse} X:o iJS. 665 efterrättelse, med sina själasörjare uppgöra så kallade löne-konventioner, deruti alia afgifterna till presterskapet Loide uppföras och bestämmas.
Dessutom är bristen på läkare så stor, att man t. o. m. i Stockholms närmaste grannskap har svårt att få ut en läkare under den tid af året, då mesta tillförseln och omsättning af boskap till Stockholms omgifningar eger rum från provinserna eller då seglationen är i gång. För de fleste af Eder, Mina Hrr! torde det vara kändt, att de fleste unge män, som utgått från allmänna praktiska läroverk, såsom Skogsinstitutet, Veterinärinrättningen m. fl., i början af sin bana vidlådas af en viss osäkerhet, och skälen härtill torde kunna sökas i de omständigheterna, att lärarnes antal icke är tillräckligt samt föremålen för studierne icke nog omfattande. De läsa t. ex. blott en enda theori, under antagande att den är lika lämplig för Norrland som lör Skåne samt för kreatur af olika race. Detta gör, att då man i praktiken behöfver råd af dem, som utgå från dessa läroinrättningar, så blir man föga tillfredsställd och märker genast att en vidsträcktare praktisk tillämpning behöfves. Nu vet jag att afsigten med detta förslag är, att de lärare, som komma att tillsättas, skulle åtfölja de elever, som tillkallas i enskilda uppdrag, hvarigenom såväl dessa sednare som reqvirenten finge tillfälle att rådgöra med läraren, utan att drabbas af högre kostnad. Det tyckes väl icke som saken skulle vara af så stor vigt, då det endast är fråga om husdjur, men dessas värde representerar redan i vår nationalekonomi ett ganska betydande belopp, som efter all anledning ytterligare kommer att stiga under detta år, då en pest utomlands inträffat, som beröfvat mången frukten af flera års arbete, särdeles genom den method man användt att slå ihjäl och nedslagta i stället för att söka bota boskapen, och hvilket bäst visar att Veterinärvetenskapen behöfver höjas och utvecklas. Då en motion nyss väcktes i samma ämne, var jag Den ! 1 November e. m. 99 äfven frestad att yttra mig, men tror mig göra samma nytta nu, då jag anhåller att min framställning måtte få åtfölja Hr Silfverstolpes motion. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå gjord propos., remitterades motionen jemte yttrandet till Stats-Utsk:t.
Utskottet Stats-Utskottets Utlåtande N:o 74. 41 Otskottet kar tagit detta ärende i öfvervägande; och då det väckta förslaget om godtgörelse åt Ringbom för den löneinkomst, han genom indragning af seminarium i Wisby kan få vidkännas, synts Utskottet icke böra komma under pröfning förr än, efter seminariernas allmänna ordnande, de likartade frågor, som möjligen kunna från andra håll anmälas, må i sammanhang dermed till bedömande och afgörande förekomma, har Utskottet, helst den beslutade indragningen af seminarium i Wisby ej ännu försiggått, ansett sig böra hemställa, att Biskop Anjous ifrågavarande motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 56:o. Hos Ridderskapet och Adeln har Herr von Knorring, O. (i motion N:o 2) samt inom Bonde-Ståndet. Riksdagsfullmägtigen Nils Jaensson från Östergötlands län (i motion N:o 275) föreslagit, att Rikets Ständer måtte bevilja aflidne Häradshöfdingen, Riddaren af Kongl. Maj:ts Nordstjerne-orden Garl Georg Levins enka, Wilhelmina Mathilda Levin, född Grönblad, en årlig pension af 300 Riksdaler. Till stöd för denna framställning hafva molionärerne anfört, att Häradshöfdingen Levin, efter att hafva i öfver 20 år bekläd t domare-embetet inom Norra Helsinglands, i anseende till derstädes förekommande många och invecklade brottmålsransakningar, särdeles mödosamma domsaga, slutligen år 1861 sökt och erhållit transport till Hellestads och Tjellmo domsaga i Linköpings län. Det till sistnämnda domsaga hörande boställe, Stora Yxhult, fick dock icke förr än den 14 Mars 1863 af Levin tillträdas, enär hans föregångare i embetet aflidit sjelfva Tkomtedagen år 1860, till följd hvaraf dennes enka var berättigad att till Midfästan 1863 innehafva bostället.
Ifrån att vara ett värn för friheten, som alltid ställer lagen högst, blefve Justitieombudsmans-embetet en af lagen icke bunden makt, ty man får ej förgäta, att hvad Justitie-ombudsmannen i denna egenskap offentligen uttalar, hvad han inför sina principaler, Rikets Ständer, yttrar, är icke den enskilde mannens ord, utan ord, med hela tyngden af det embetes vigt, hvarifrån de utgått, utan att likväl Rikets Ständer, emot stadgandet i 90 §. Regeringsformen, alltid kunna pröfva giltigheten af del uttalade. Men hvartill gagnar då denna granskningsoch omdömesfrihet utan sådan pröfning? Kan hvad Justitie-ombudsmannen uti ett så vigtigt ämne uttalar stå såsom lösa ord och en mening utan all betv delse? I svaret på dessa frågor ligger lösningen af sjelfva satsen. Då, på sätt nyss nämndt är, någon pröfning af de granskade besluten ej må hos Rikets Ständer företagas, dä giltigheten af Juslilie-ombudsmannens granskning och omdömen följaktligen icke kan eller må af Ständerna bedömmas, blir åter den följd, att denna granskning antingen blir helt och hållet betydelselös eller ock att domaren kommer alt stå under en, med dess oberoende oförenlig, makt. Justitie-ombiuls mannens subjektiva åsigtcr tilläggas nemligen i sednare fallet en vigt, som ej står tillsammans med den ordning och säkerhet i samhället, som framför allt bör eftersträfvas och som för embetets välgörande inflytande sannerligen icke fordras. En så vådlig makt hafva institutionens stiftare ej heller velat den öfverlåta, utan synbarligen deremot uppställt hinder i de särskilda bestämmelserna för Justitieombudsmannens verksamhet. Att emedlertid deri ingår förbindelsen att uppmärksamt följa och granska lagskipningen förutsätter sjelfva ändamålet med embetet; men annat är att utöfva denna tillsyn och, i anledning af hvad derunder förekommer att anmärka, söka rättelse i den ordning, instruktionen föreskrifver, än att, pä sätt Juslitie-Ombudsmannen, enligt eget medgifvande, tillåtit sig, ”,häckla högsta domstolens åtgärder.”
I anledning häraf får jag å nyo nämna, att besparing icke utgör hufvudideen af den ifrågavarande motionen. Den är tvåfaldig. Att få en allmän undersökning om vårt försvarsverks tillstånd och en utredning utaf dess mest ändamålsenliga skick, utgör den första delen deraf Först efter en sådan undersöknings fulländning, kan kostnaden af Rikets försvar beräknas, och ensamt detta sednare resultat kan och bör meddelas Ständerne, som ifrån ämnets eeconomiska sida gå Kongl, _Maj:ts D/iii 6 Martil. 2 fil Nådiga ineddelande till mötes. Ty Rikets försvarsverk består af tvänne elementer, nemligen den ändamålsenliga formen och den ceconomiska förmågan att bära dess tyngd; och derutaf synes, att både Konung och Folk hafva sin röst i detta vigtiga ämne. Friherre Anckarsvärd, Carl Henric: Denna fråga har utan tvifvel länge varit ett ämne för delade åsigter, och i detta fall bör motionairen njuta den rättvisa, att han afsedt, det ett visst system borde iakttagas. Angående Flottorne vore det djerft af mig, att anföra något mot dem, som med så mycken sakkännedom vitsordat deras nytta. Jag vill således ej i dessa delar för närvarande motsäga dem. Men då grunderne för alla försvarsanstalter mäste fota sig på möjligheten att kunna tillvägabringa de sam» ma, så mäste man äfven taga i betraktande, hvilka försvarsmedel man kan åstadkomma, eller icke åstadkomma. Och om detta är förhållandet, bör ett sådant system antagas, som är byggdt på verkställbara grunder. Jag hemställer huruvida historien framvisat något just synnerligen tillfredsställande resultat af vara Flottor; jag frågar, huru de uppkommo under den tid Sverige ägde ett mägtigt inflytande. Under sednare tider hafva vi aldrig af egna medel förmått tillvägabringa en Flotta, som kunnat mäta sig med de Nationers, med hvilka vi kunna komma att strida. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Protocoll, hållna lios Högloflige Ridderskapet och Adeln, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, Åren 1828 och 1829. Femtiondeandra Häftet. STOCKHOLM.
Att deremot skjuta på en ej harpunerad hvalross betraktade fångstmännen förr som ett oförlåtligt lättsinne, emedan djuret på detta sätt oftast sårades eller dödades utan något gagn. De yttrade sig derför med stor förbittring mot de turister, som någon gång kommo till Spetsbergen och på detta sätt förderfvade fångFångstredskap. 1. Harpun och 2. Lans för hvalrossfångst, 3. Skottel för fångst af hvithval. 1/15 af nat. storl. sten. Det kan dock ej nekas, att de sjelfva på senare tider ofta följt det dåliga föredömet, och många anse, att häri ligger en af hufvudorsakerna till hvalrossens betydliga förminskning under de senare åren. Skulle en internationel lagstiftning för ishafsfångsten fastställas, så borde i första rummet allt skjutande af ej harpunerad hvalross förbjudas. Sällskaplighet och nyfikenhet tyckas vara hufvuddrag hos hvalrossarne. Dessa deras egenskaper har jag varit i tillfälle att iakttaga, då jag en gång en stilla härlig nordisk sommardag rodde fram på ett spegelblankt, drifisbeströdt haf midt ibland en betydande flock af dessa djur. En del följde båten långa stycken i all fredlighet, då och då utstötande ett grymtande läte, andra summo helt nära och höjde sig högt öfver vattnet för att taga främlingarne i skärskådande, åter andra lågo så tätt packade på drifisbitar, att dessa voro nedsänkta ända till vattenbrynet, medan de i sjön kringsimmande kamraterna med våld sökte tilltvinga sig plats just på det förut öfverfylda hvilostället, oaktadt en mängd obegagnade isstycken kringdrefvo i granskapet. När fångstmännen dödat hvalrosshonan, händer det ofta, att de fånga ungen lefvande. Denna blir lätt tämd och omfattar snart sin väktare med stor kärlighet. Han söker efter bästa förmåga med sina för vandring på det torra klent utrustade fortskaffningsorganer följa de på däcket gående sjömännen och ger sig ej någon ro, om han blir lemnad ensam. Beklagligen lyckas man ej länge hålla den vid lif, förmodligen emedan man ej kan förse den med tjenlig föda.
Når lågan förbrunnit, som tände ditt bål, Och din aska blåst bort för himmelens fläktar, Din ande skall hviska om segerns mål, Om hvad tron för fäderneslandet mäktar. Ivar E t t jubelår. * Aue. 371 Om julförberedelser oeli julfirande. — Till 5 t 6 ( fisk t a g e s 2V2 ( 63 g r.) Dessa senare blifva däraf mörare o c h bättre, än o m uteslutande pressjäst användes. Smörkransar. 425 gr. smör tvättas väl o c h röres m e d 160 gr. socker, 2 äggulor o c h 638 gr. hvetemjöl. Degen kanas, o c h kakorna uttagas med ett mindre glas; i midten af hvarje uttages m e d fingerborg eller annat lämpligt föremål en rundel, så att kakan får form af en krans. Man bestryker kransarna m e d tunn ägggula samt doppar dem i socker o c h hackad mandel. Citronbröd. 425 gr. socker, lika m y c k e t fint hvetemjöl, 5 hela ägg, 160 gr. skirdt smör, skalet af två citroner. Smöret arbetas, tills det blir hvitt, hvaref DU N 37A ter allt det öfriga inblandas. A f degen rullas små bröd, till längd o c h tjocklek som ett finger. Judebröd. En deg tillagas af 213 gr. skirclt smör, 6 ägg, 425 gr. brunt puder socker, 850 gr. hyetemjöl, 7 gr. hjortbornsalt samt kanel o c h kardemumma efter smak. Degen utkallas, uttages m e d nå- got mått i stjärneller eklöfsfason, o c h kakorna öfverstrykas m e d äggula, uppblandad m e d litet vatten, samt beströs m e d socker o c h kanel. Vill man någon gång under helgen hastigt skaffa färskt, godt kaffeeller tébröd, kan följande rekommenderas. Jästm.jölskaka. I 319 gr. hvetemjöl blandas en dessertsked jästmjöl.
Efterträdare och mångå enskilde personer tilldelad donationer i gods och penningar, af hvilkas afkastning bildats grundfonden för denna inrättning, afsedd, eldigt Stiftarens mening, att i ali framtid och oberoende af hvarje tillfällig omständighet sjelfständigt verka för stiftelsens välgörande ändamål; att, i sådan syftning, förvaltningen af inrättningens medel och angelägenheter städse varit alskiljd och stälid dels under egen tillförordnad styrelse och dels under en särskild afdelning af Kongl. Krigs-kollegium; att, vid behandlingen af den redan år 1825 väckta frågan, att de förvaltande verkens inkomster skulle öfvertagas af Statsverket, emot bestämda årliga ersättnings-anslag, den grundsats, jemlikt Rikets Ständers underdåniga skrifvelser den 9 Mars 1830 och 15 Augusti 1851 blifvit antagen och fastställd, att kapitaler och intressen samt tillhöriga eller donerade fastigheter, hvaraf afkastning er hålles, skulle undantagas och dervid icke komma i beräkning, enär sådana vore att anse såsom enskild förmögenhet eller tillhörighet, hvarmed, eldigt Kongl. Krigs—kollegii tanke, Stats-styrelsen icke borde hafva att sig befatta; hvilken grundsats borde afses jemväl i fråga om dispositionen af de öfriga under Kongl. Kollegii förvaltning ställda kassors och fonders kapital-tillgångar; och att Kongl. Majit för betryggande af Krigsmanshus-inrättningens orubbade bestånd, vid Statsverkets öfvertagande emot årliga ersättnings-anslag af de Krigsmanshuset, enligt äldre författningar anvisade diverse afgifter och inkomster, fästat det af Rikets Ständer antagna vilkor, att, om anslaget utan Kongl. Maj:ts nådiga samtycke förändrades, det skulle ankomma på Kongl, Majit att förordna, det de af Statsverket Öfvertagna inkomsterna ånyo borde efter förut gällande stadganden uppbäras; Stats-Utskottets Utlåtande M 15; 97 Invalidhus-fonden, att densamma blifvit af Rikets Ständer, genom underdånig skrifvelse den 2 Joni 1848, ställd till Kongl. Maj:ts fortfarande nådiga disposition, till understöd åt förtjente och orklöse f. d. krigsmän; att det således torde ensamt af Kongl.
Den 3 i Mars. frivilligt till salu5 då deras afkastning icke till nedsalta pris kan löryttras, emedan vanlige köpare icke kunna betala, oaktadt de behöfva varorna; då gångbara penningerentan stigit vida öfver den vanliga: så kan man icke vara utan största anledning att anse förenämKda klagan väl grundad, klen då man tillika vet, att den ifrån Rikets allmänna penningeverk utelöpande sedelmängd icke blifvit under tiden minskad; då den tvärtom nu torde vara ökad; då, med få undantag, varuprisen i allmänhet icke fallit, hvaraf till någon del kan slutas, att penningemängden icke betydligen aftagit; då prakt och öfverflöd, yppighet och flärd, mer och mer tyckas utmärka rikedom, då ingen täflan synes mer sprida sig, än den i förbrukning af varor, hvilkas egenskaper ligga långt utom gränsen af ett redbart värde, af ett verkligt gagn, eller af den beqvämligihet och det nöje, som alltid åtföljer ett trefvet välstånd och en sansad lefnad: så lemna dessa till utseendet stridiga förhållanden stora anledningar till de vigtigaste undersökningar, så mycket angelägnare att anställa, som uppfyllandet af de önskningar man redan hört framställas, för att genom en ökad sedeltillgång afhjelpa det lidande man känner, kanske icke skulle åstadkomma den förbättring man åsyftar. Det torde derföre blifva af yttersta angelägenhet, att söka utröna orsakerna till det onda, hvaröfver man klagar, förrän man tänker på botemedlen; och då jag nu går att våga ett försök häruti, tror jag mig icke kunna lyckas, Den 31 Mars. utan att med fästad uppmärksamhet å de klasser af medborgare, hvarifrån klagan öfver pennin, gebrist starkast höres, söka uppdaga den rigtning omloppet af pcnningemassan tagit, under den tid samma klagan uppstått och blifvit allmännare.
Säg Israels barnom: Skicker ibland eder några fristäder, om hvilka jag eder genom Mosen sagt hafver; Att dit må fly en mandråpare, som slår en själ oförvarandes och ovetandes; att de må ibland eder fri vara för blodhämnaren. Och den som flyr till någon af de städer, han skall stå utanför stadsporten, och för de äldsta i staden förtälja sin sak; så skola de taga honom in i staden till sig, och få honom rum, att han må bo när dem. Och om blodhämnaren kommer efter honom, skola de icke öfverantvarda dråparen i hans händer, efter han oförvarandes slog sin nästa, och var icke tillförene hans ovän. Så skall han bo i stadenom, tilldess han står för menighetene till rätta, allt intilldess öfverste Presten dör, som på den tiden är; då skall dråparen komma till sin stad igen, och i sitt hus i stadenom, der han utflydder var. Då helgade de Kedes i Galilea på Naphthali berg, och Sechem på Ephraims berg, och KariathArba, det är Hebron, på Juda berg; Och på hinsidon Jordan vid Jericho österut skickade de Bezer i öknene på slättmarkene, af Rubens slägte; och Ramoth i Gilead, af Gads slägte, och Golan i Basan, af Manasse slägte. Det voro då de städer, som Israels barnom förelagde voro, och främlingomen som ibland dem bodde, att dit skulle fly den som en själ oförvarandes sloge; att han icke skulle ihjälslås af blodhämnaren, intilldess han hade ståndit för menighetene. Då trädde de öfverste fäder ibland Leviterna fram för Presten Eleazar, och för Josua, Nuns son, och för de öfversta fäder ibland Israels barnas slägte; Och talade med dem i Silo i Canaans land, och sade: Herren hafver budit genom Mose, att man skulle gifva oss städer till att bo uti, och deras förstäder till vår boskap. Så gåfvo då Israels barn Leviterna utaf deras arfvedelar, efter Herrans befallning, dessa städer och deras förstäder.
Om vi ödmjukt eftersinna detta och icke vänta att finna » englarenhet bland menniskors barn », utan allvarligt bemöda oss att, såvidt 0, mo3et! jE-uj; t e n j; Eiri aj; oPUuESa » » Eöj-a! möjligt är, åtnöjas med våra vänner sådana som de äro, i stället för att ständigt tänka JBåt e n 4eHun3 3i / fcfc i n t e o g a 3töi a på, hurudana de borde vara, så skola vi säkerui3 3 e n n a tajfEa! ligen lättare än tillförene kunna både skänka ^ € v e m - Boj-et lina, m o t t å g a fid33en EutaSj och skörda trofast vänskap; och då vi er3et Etten » Eu n i t a t ej ?tet aoåEE » fiön » Euta3? hålla en sådan, så låtom oss betrakta den som en dyrbar och länge efterlängtad skatt, S e t a t Ditt eget fiatn, » j.eEj; t m o 3 e t n a. ty det är godt, att efter » dagens tunga och hetta » få i förtroligt samtal med en vän återvinna de domnade krafterna; det är äfven godt att, i sjukdomens och den djupa bedröfN u gäE3at Hon » i n » HuE3. 2) e n » å3, 3 a velsens stunder, höra vänskapen tillropa oss: » å33e » Herren pröfvar blott, han ej förskjuter! » Och det är ljuft att kunna hoppas, att väni ?ie-nne &amp; » j-at, j; ot » t n a » i n moc^ncu) nå33e; skapen öfverlefver oss och att den, när vi n a j; öt » t j ?öt » tåt Hon Hi&gt;a3 3a Henne uat.
På samma sätt straffas den länsman, som icke så fort som möjligt, och sednast inom 5:ne veckor, gör anmälan för vederbörande förmän. § 26. Angifves någon att hafva gjort sig skyldig till förseelse mot denna lag, äge i städerne politimästaren, och i köpingar eller på landet fogden, om han finner skäl draga 452 Norska Ldgen\angående Bränvins försäljning och utskänkande. någon till ansvar, att inhemta dennes förklaring, om han i godo vill erlägga böterne, hvilkas belopp bemälte embetsman uppgifver. Kan saken e.j lämpligen uppgöras genom erläggande af de minsta för sådant fall bestämda böter, och om dessutom andel i böterne skall tillfalla politimästaren eller fogden sjelf, så bestämmer amtmannen böternes belopp. Förklarar sig den skyldige villig att erlägga honom sålunda ådömda böter, så äge denna uppgörelse i godo, vid förnyadt fall samma kraft och verkan som dom, och införes i vederbörande politirätts justitie-protokoll, och de bestämnde böterne fä indrifvas medelst utpantning. Nekar, deremot den anklagade till förseelsen, förklarar han sig ovillig till uppgörelse i godo, eller afgifver han intet svar inom honom förelagd tid, föranstalte fogden eller polismästaren, så vida ej denne sjelf är domare i politirätten, och, i thy fall amtmannen, att saken blir vid politirätten anhängiggjord. § 27. Den genom förordningen af den 3 Juni -1803 § 14 gifna tillåtelse till de i sjötjenst enrollerade och deras hustrur, att försälja bränvin, är för framtiden upphäfd. Denne lag träder i kraft den 4 Jan. 4847, dock sålunda att de i §§ 5, 7,9 och 4 0 omtalade föregående åtgärder först blifvit satta i verket, och alla vederbörande inomföreskrifne terminer nästa år blifvit förpligtade att afgifva beslut och förklaringar. Äfvenså skall ej helier något burskapsbref, som efter denna lags bekantgörande utgifves till bedrifvande af handel, medföra rättighet att sälja bränvin i partier under 40 potter.
Queckfeldtska slågten, eller dess rätts innehafvare, icke längre må sakna tillgonjutande af den, likmätigt Bytesbrefvet den 12 December 1758 och Kongl. Resolutionen den 28 September 1763, dem tillkommande Skatterättsfordran 7 D:r 28 öre S:mt eller 2 R:dr 3o sk. Specie, i den ordning Författningarna medgifva och Kongl. Brefvet till KammarCollegium af sistnämnde dag utstakar, nendigen genom införsel uti odisponerade Kronohemman eller Lågenheter; hvarföre R. St. i underdånighet anhållit, att Fordringsegarne kunde härutinnan varda förhulpne till sin rått, når de uppgifva så beskaffadt Hemman eller Lågenhet, samt att de måtte för sina Tullqvarns-fordringar godtgöras på lika sått, eller genom enahanda quittning på oliquiderade underdåniga Frålse-Rånteeller Skatteråtts-skulder till E. K. M. och Kronan, allt i den ordning Författningarne föreskrifva; och hafva R. St., såsom exempel i underdånighet uppgifvit, att, då fråga vore om flere till Ådelforss Guldverk anslagna Hemmans indragning till Staten, samt dessa Hemman, om icke förr, efter då gällande ArrendeContracts upphörande, hemfölle till Kronan, desamma då blefve användbare för behof af ifrågavarande beskaffenhet; så, och då R. St. således gifvit en bestämd anvisning å de under Ådelforss lydande Hemman, till godtgörande af sökandernes hos Staten egande ostridiga fordran, uti hvars utbekommande de redan en längre tid blifvit uppe - Exp. Utsk. Förslag till und. Skrifv. 99 hållne; hafva R. St. medgifvit, att CancelliRådet af Wetterstedt och HofRåttsRådet