Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 198, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, anser R. o. Ad. de vid nämnda utlåt, gjorda anmärknrr föranleda dess återremitterande. Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 3J3. Nej — 33. Föredrogs ånyo StatsUtskls utlåt. N:o 19g, i anledn. af erhållna återremisser å utlåt. N:o 42 > ang:de Landtstatens lönereglering. Frih. Nauckhoff, Joli. Otto: Frågan om landtsta tens lönereglering, tillhörande andra hufvudtiteln, står i oski i jaktligt sammanhang med den allm. statsregleringen. Att nu utbryta denna del af statsregleringen och behandla den särskildt, anser jag oformligt och orätt. Jag får derföre vördsamt anhålla, att detta StatsUtsk:s betänk. N:o 199 måtte blifva hvilande, intilldess statsregleringen förekommer, och då inbegripas uti föredragningen af den punkt på a:dra hufvudtiteln, som afhandla!’ landtstaten, hvarigenom man bättre än nu kan blifva i tillfälle att pröfva ärendet och att afslå eller bifalla hvad Utsk. föreslagit. Hr von Hartmansdorff, Atig.: På samma grunder, som jag tillstyrkt dylika åtgärder i andra mål af nästan enahanda beskaffenhet, anser jag mig nu böra biträda den mening Frih. Nauckhoff framställt. R. o. Ad. beslöt, alt SlatsUtsk-.s utlåt. N:o 199 icke bör företagas till pröfning, förrän R. o. Ad. pröfvar utgifterna under aldra hufvudtiteln. 102 Den 18 Juli. Vid förnyad föredragning Indes lil handlingarna StalsUtskls den 11 dennes på hordet lagda meni. Nio 200, i anleda. af återremiss å utlåt. Då nu ånyo föredrogs Statssamt Allm. Besvärsoch Ekon.Utskls betänk. Nio 5, i anledn. af dels K.
Utskottets, under Nto 410, afgifna förslag till underdånig skrifvelse, angående Salpeter-gärdens upphörande m. m. S. D. Vid föredragning af Stats-Utskottets Memorial, N:o 426, i anledning af Riks-Stån. dens skiljaktiga beslut i några delar af det, i Utlåtandet Nio 415, af Utskottet framställda förändrade förslag till allmänna grunder för Prot-Utdrag den S Mars 1830. utlåning från Riksgälds Contoiref, emot inteckning i jord-egendom, fann Ståndet, som denna dag f. m. instämt deruti, att, uti r:sta punkten 2 morn., i stället för orden', ”de handlingar samt bevis,” må införas: "de säkerhets handlingar samt bevis," äfvensom att i 7:de punkten 200 R:dr må utsättas såsom minimum för Iåns meddelande , nu mera de af Utskottet föreslagna Voterings propositioner böra förfalla, samt lade Memorialet till handlingarne. S. D. Föredrogs Stats Utskottets Memorial, i anledning af skiljaktiga beslut inom BiksStånden, i fråga om de af Utskottet, i Utlåtandet N:o 414, föreslagna allmänna grunder för upptagande af ett lån för Statens räkning i silfver, motsvarande 2 millioner Riksdaler Svenskt Specie efter gamla myntfoten; 1:0 Utskottets yttrande, rörande Ua punkten, lades till handlingarne i 2:0 De af Utskottet rörande 3:e punkten föreslagna Voterings-propositioner ansågos böra förfalla, sedan Ståndet, genom denna dag förmiddagen fattadt beslut, instämt med Bonde-Ståndet, att rabatten ej rnä öfverstiga ätta, frocenti Pröt.-Utdrag den 8 Mars 1830* 7* Utskottets anmälan vid 5 Den, rörande 6:te punkten Ua momentet föreslagna Voterings.proposition god* kändes; 4:0 Den af Utskottet föreslagna redaction af den öfriga delen af 6:te punkten antogs; 5:0 Den rörande io:de punkten föreslag, na Voterings propositionen gillades; 6:0
N:o 218- blifvit för allmän räkning använda , och att den sålunda uppkommande behållna skillnad skulle af lösningssumman för 1826 års Spannmålsräntor Creditiv-fonden godtgöras; samt ändtligen att, sedan, på Stats-Contoirets föranstaltande, en ny granskning af Läns-Styrelsernes förenämnde berättelser och redogörelser blifvit företagen samt hittills oafbrutet fortsatt, den i Nåder anbefallda slutliqviden emellan Creditivet och Magazins-fonden emedlertid och intilldess åtskilliga omarbetade redogörelser hunnit ifrån Länen inkomma, icke kan upprättas; och som, med fästad uppmärksamhet derå, att det ligger i naturen af ett undsättnings-lån, helst så betydligt och så vidsträckt begagnadt, som det ifrågavarande, att detsamma, genom låntagares iråkade obestånd och flerfalkliga omkostnader, måste vidkännas afkortningar och således icke kan till sitt fulla belopp åter ingå, R. St. hysa den öfvertygelse, att detta äfven blir fallet med det senast begagnade SpannmålsCreditivet, ehuru skillnadens större eller mindre belopp ännu icke kan bestämmas, alltså och då R. St., under medgifvande, att den af E, K. M. i Nåder fastställda utväg att, till minskande af Creditiv-fondens förluster å undsättningarna, anvisa det belopp, hvarmed 1826 års Krono-räntors lösen öfverstigit kostnaden för den, för Staternes behof, införskrifna Spannmål, kan vara rigtig, betraktad sorn en calculations-grund, vid uppgörandet af fondens slutliga ställning, likväl anse en bestämd kännedom af verkliga förlusten å denna undsättnings - Exp. Utah. Forsing till und. Skrif v. N-.o 218- 523 anstalt vara af vigt, till stadgande af omdömet, rörande frågan om sådana anstalters vidtagande för framtiden, samt endast kunna vinnas derigenom, att oftanämnde fonds räkning, utan alla serskilda bidrag, uppgöres och afslutas, få R.
Upplästes till justering Exped.Utskts förslag N:o 201 till R. St:s und. skrifvelse till K. M. ang:de skjutsningsanstalterna i Riket. Begärdes på bordet af Hr von Hartmansdorff, August. Justerades pleni-protm för den 11 sisth Decembei’ f. och e. m. Hr Frill. o. Landtm, tillkännagaf, att Hr Gethe, Sten Porse, ledamot i LagUtsk., afsagt sig denna befattning, och hemställde Hr Landtm., om R. o. Ad. behagade bifalla hans tillika gjorda begäran att blifva vid sin riksdagsmannarätt bibehållen. Ropades ja. Hr Landtm, anmodade i anledn. häraf Hrr Electorer, alt under loppet af nästa vecka sammanträda lör att välja en ledamot i LagUtsk. efter Hr Gethe. Till pröfning företogs LagUtskis den 1 och 5 sisth December på bordet lagda utlåt. N:o l5j, öfver gjorda anmärkntr vid Utsk:s betänk. N:o 1 i3, i anledn. af så väl K. M:s nåd. propos. med förslag till förändrade stadganden, rörtde bysältning, som ock särskildt i detta ämne väckta motioner. Hr Carlheim Gyllensköld, Henr. Adolph Oscar, uppläste följande: Den tystnad, hvilken jag hittills iakttagit på detta rum, skulle jag önskat bibehålla, nöjd alt af de äldres och mera erfarnes öfverläggningar hemta undervisning och ledning för mitt omdöme öfver allmänna ärenden. Men då jag trott mig böra antaga R. o. Ad:s Hrr Electorers kallelse .till ledamot af LagUtsk., och der varit af en från pl ura I i te te ns 19 H. 28 Den 16 Jtnuari «. m. skiljaktig mening uti en fråga, hvilken äger synnerlig vigt, utbeder jag mig att få något närmare utveckla denna mening och skälen derför. K. M., som förutsett att förslagen till ny civiloell criminal-Iag icke skulle kunna, i sin helhet, af R. St. vid innevar. riksmöte slutligen pröfvas, har behagat till R.
Men om nätterna vaknade han af att Alma vände sig i sin säng, och när han lyssnade, tyckte han sig finna att hon var vaken. "Får du inte sömn?" frågade han. "Nej. Och jag är inte ens sömnig. Jag har legat vaken hela natten. Huru mycket är klockan?" "Öfver tre. Hvad felas dig?" John höll upp ljuset och såg på henne. Alma mötte hans blick med stora, strålande ögon. "Inte felas mig någonting. Rakt ingenting. Jag får bara inte sömn." "Försök ändå, grynet mitt," uppmanade John och lade sig åter. När han om morgonen vaknade vid vanlig tid, var Alma djupt insomnad. John steg sakta upp, förmanade barnen och tjenstefolket i rummet bredvid, att de ej skulle komma och störa, samt gick att kläda sig i sitt eget rum. Och på detta sätt fick Alma vanligen njuta af morgonsömnen ända till inemot klockan tio. John anade nog orsaken till denna sömnlöshet. Alma hade under hösten vant sig vid att vaka långt fram på nätterna. Antingen hade de sjelfva främmande, eller också var hon ute. När hon var i sällskap, blef hennes svaga nervsystem så upphetsadt, att hon behöfde flere timmars hvila, innan det åter lugnade sig så mycket, att hon kunde somna. Men John fruktade att Alma skulle blifva ond, om han sade något derom, och dessutom nändes han inte hålla henne tillbaka, då han såg hur begifven hon var på nöjen. Sjelf brydde han sig just ej ofta om att gå med. Dels kände han ingen lust derför, dels hade han också så mycket arbete, att han ej fick tid dertill. Först förekom det Alma litet ovant att gå allena, isynnerhet som de öfriga fruarna vanligtvis åtföljdes af sina män. Men Nymark skrattade åt dessa hennes betänkligheter och gycklade ständigt öfver dylika gamla konvenansbruk. "De plåga blott onödigtvis sig sjelfva och hvarandra," sade han. "Ser ni, de ha aldrig på samma gång lust att gå bort. Och jag är säker på att de inte heller samtidigt äro färdiga att gå, utan den ena får alltid lof att vänta på den andra och förargar sig deröfver." "Ja, men ändå " försökte Alma ännu vidhålla. "Att de kanske här skulle hålla hvarandra sällskap?
Genom pantens försäljning hade influtit R:d 451: 29 st. 8 nst. och såsom utdelning ur, l-la!Iencieuk^s Concoms, 4ig R:d 22 fl. 5 rst. hw-ireflsr Banquens äterstäcnde fordran, in beräknad den a målets bcw^kning anwände kostnad, Utgjorde wid 1806 ars stur, i,7«i R:d Zg sir n r:stn Specie kill hwars gäldande, i anseende till Kronans wida större, prfo« riterade sordriilgar, ej »agon tillgång sig företer. Under öfwerwägande af den sökte befrielsen, har hos Bauco.-Uljlkoilct förekommit, ait enär den fel» akrige wag-atteften, utan Stäl-Vunkarnes öpnande, blef utfärdad, järane hade jVedt enligt allmän förut manlig praxis, och under förtroende kill Brukets, ä Hwarje, ival tillspikad Bunke, ssästagnc stämpel, som i anseende till Werk.ts dera beroende bade inoch utrikes credit, swarligen knuds mitzeänkas att wara bedrägelia: A't i öfrigt wid ds häröfwer ffedde laga undersökningar, nägon anledning till medwetcnhtt, eller brvklstig afsigt, hos »vederbörande, sig icke förstedt hwaraf likwäl, B^nquens rätt till ersättning hos dem, som den felaktig? wäg-attesten, blott pä god tro, utan behörig upmärksamhet, underffrifwit, icke förminjlkadeS.
De sednare åter äro sam (lige af den beskaffenhet att de icke upphäfva, om ej för kortare tid, möjligheten af äktenskaplig sammanlefnad I de i Kongl Förordningen först nämnda af dessa fall — när en brottsling fått förskoning från dödsstraff, fått äran återskänkt, eller när han blifvit dömd till fängelse på bestämda år — har borgerliga samhället förlåtit den felande, är med honom försonadt, efter det han för någon tid beröfvats den frihet och frid han som medborgare och familje-medlem egt. Med skäl förutsätter detta samhälle att inom en makas hjerta större och bittrare oförsonlighet icke bör vara rådande. Med skäl har det derföre stadgat, att skilsmessa icke må medgifvas, förrän den högste vårdaren äfven af samhällets religiösa och sedliga angelägenheter pröfvat huruvida omständigheterna äro sådane, att ett undantag må ega rum från den lag, som bjuder kärlek i nöd och lust. I de öfriga fallen — slöseri, dryckenskap, våldsamt sinnelag och stridighet i lynne och tänkesätt, hvarom här är fråga — angifvas såsom skilnadsorsaker fortfarande sedliga fel och lyten hos den ena makan. En förbättring måste i allmänhet vid sådane förhållanden vara möjlig, och lagen medgifver icke att ens fråga om skilsmessa uppstår, förrän sig visat att under äktenskapets fortsättande en förbättring ej är att hoppas. Icke sällan torde ock i sådana fall den andre maken ej vara utan al! skuld, och yrkandet på skilsmessa förråder stundom brist på det tålamod, som räknas bland ett kristligt sinnes skönaste prydnader. Och mer än en gång hafva omtanke, mildhet och foglighet slutligen besegrat den tanklöshet, det utsväfningsbegär. den ovilja, som samlat olycka och ofrid öfver den husliga sammanlefnaden. Denna seger hoppas man i det längsta, under det Kyrkan och Staten träda emellan, den förra för att genom bön, förmaning och undervisning förbättra, den sednare för att genom yttre tvångsmedel skydda de lidande, maka och barn, för våld, kif och armod.
Iltsk. cten 8 > 1^1. ii s. n». /LonA'/. L/vv/Äe/^o //// /?//>e/l' L/6///^/oo, o/n 2/tt/ «/ 6// //on/Z/A/ Zv/^Zo//)' f/Z/Äe/r L/oo/f/to/mö' L/o// c/on L ^//AN.5/Z i84o. I öfverensstämmelse mecl 5/j §. Regeringsformen oell 28 §. RiksclagsOrclningen, äskar Longi. Uaj:t af Rikets 8tänc!er, att ett Ilemligt Utskott mä al clem utväljas. Longi. !VIaj:t förlalifver Rikets 8täncler mecl all Long!. iXäcl vel» Vunest väll>evägen. Datum ut supra. O. /Vc/rncenr. /xoz/g/. zl/zz/.'
Efter noga pröfning af detta ämne, hafva Utskotten funnit sig icke kunna tillstyrka någon inskränkning i rättigheten, att, vid Auctioner till upphandling af Kronans förnödenheter, få inlemna skriftliga anbud, men då, efter hvad Utskotten jemväl inhemtat, den ordning stundom iakttagits, att slike anbud först efter slutet af Auctionerne blifvit öppnade, hvarigenom den ytterligare täflan, som, i händelse desamma varit till beskaffenheten af speculanterne kände, kunnat uppstå, alldeles uteblifvit; anse Utskotten, dertill föranledde af de väckte Motionerne, sig böra föreslå ett till ändamålet ledande förändradt förfarande härvid. Genom det af Herr Danielsson och Olof Månsson gjorde förslag, att skriftliga anbud borde före Auctionen Öppnas , tro likväl Utskotten syftemålet destomindrc stå att vinnas, som, i händelse det uppgifna priset icke funnes tillräckligt lågt, detta kunde gifva anledning till den sammansättning emellan närvarande Speculanter, hvilka då på förhand Betänkanden. 43 kände hvad de af skriftliga anbuden kunde hafva att befara, att genom ett blott obetydligt underbud söka åtkomma levereringen af de åstundade persedlarne. Denna olägenhet anse Utskotten deremot förebyggas, om vid sådane Auctioner, som de ifrågavarande , början sker med muntliga anbud och sedan desse upphört, de skriftliga anbuden uppbrytas och till innehållet för tillslädesvarande Speculanter tillkännagifvas, samt, i händelse något af de sistnämnde finnas understiga det lägsta af de munteliga anbuden, uppropet fortsattes, då, så vida ytterligare underbud inträffa, det minsta af dem böra blifva gällande och mod klubbslag bekräftas, men i annat fall rättigheten till leveransens fullgörande tillslås den, som förut munteligen eiler skrifteligen utfört det lindrigaste priset; och finna Utskotten sig böra hemställa, i fall detta förslag vinner bifall, det Riksens Högloft. Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att hvad Utskotten nu uppgifvit, blefve, såsom ledande till Kongl. Maj:ts och Kronans båtnad, till iakttagande föreskrifvet för framtida publique Upphandlingsoch Entreprenad-Auctioner.
Majit hemställt, Rikets Ständer öfverlåter åt Kongl. Majit att disponera öfver de till Jägeri-staten nu hörande eller derifrån till Kronan indragna boställen i så vidsträckt mån att Kongl. Majit må kunna tillåta utbyte af sådana boställen mot lämpligare belägna, äfvensom försäljning af icke användbara mot inköp eller ordnande af andra. Slutligen anser jag ock det höra till saken, att Rikets Ständer besluta om dessa ifrågavarande kassors förvaltning. Vi hafva af Rikets Ständers Revisorers berättelse förnummit att Revisorerne ansett ”det böra leda både till ordning och reda uti förvaltningen samt möjligen äfven till besparing, om Skogs-styrelsen ensam” — i stället för såsom nu är fallet, denna Styrelse, Kongl. Stats-kontoret och Lans-styrelserna, finge emottaga och disponera så väl Skogsplanteringskassan, som samtlige för skogsväsendets ordnande anvisade medel, helst genom en dylik anordning, på ett ställe blefve synliga alla utgifter i och för denna gren af Statshushållningen”. Då jag förenar mig i denna åsigt, hemställer jag tillika vördsamt att Rikets Ständer mätte också 332 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JW 171. besluta denna åtgärd samt öfverlemna till Kongl. Maj:t, att bestämma de reglementariska föreskrifter, som anses nödiga för denna förvaltning. Ett exemplar af Kongl. Skogs-styrelsens underdåniga förslag till skogsoch jagtväsendets ordnande bifogas. Om remiss till Stats-Utskottet anhålles. Stockholm den 29 November 1862. f H P. W. Gahn. JW lil. Af Herr Hjertström ; Om, anslag till lönefyllnad för intendenten vid Kongl, landtbru ksahademiens experimentalfält.
Stånd härutinnan yrkatj men detta ändock vid sin mening förblifver, eller stanna a Stånd emot 3, då skall saken öfverlemnas till afgörande på det sätt 69 §. föreskrifver. ” Söm i förevarande fråga Ridderskapet och Adeln endast återremitterat Betänkandet, men ännu icke detsamma afgiort, så kan Bevillningsutskottet icke känna hvad detta Stånd häruti yrkar och frågan är således ännu oafgjord. Denna inveckling af frågan hade undvikits, om den lorm jag ofvan anfört uti första Betänkandet blifvit iakttagen. Inom Bevillnings-Utskottet har en del Ledamöter ansett, att icke efter 69 §. R. F. beliöfver afgöras andra Bevillningsfrågor, än dem Bevillnings-Utskottet föreslagit, och ingalunda dem samma Utskott afstyrkt. En sådan tydning anser jag stridande mot 71 §:s senare morn., från hvars andra moment det förmenta stödet för deras mening hemtas, pä så sätt, att de utbytta orden "sorn Sevillnings-Ut skott et föreslagit” , ur en mening, sorn handlar om den oförmodade händelsen, att ett Riks-Slånd allena skulle söka undandraga sig deltagande uti den fastställde SeviUningssumman och för sådant serskildt fall föreskrifver en serskild modus för sakens afgörande. I det skick, genom inväfdt förhållande af den oeeonomiska delen och Bevillningsfrågan, motionen kommit genom Bevillnings-Utskottets första Betänkande, anser jag med Grundlagens föreskiifler rättsenligast, att Betänkandet blifver hvilande intill dess Ridderskapet och Adeln afgjort, huruvida de besluta att åtaga sig eller icke den föreslagna Bevillningen; för egen del skall jag icke påyrka bifall dertill, men endast af det skäl allena, att 3 Stånd , redan genom sitt bifall till Utskottets förra Betänkande, tillkännagifva , att de icke vilja bifalla andra än nu redan befintliga allmänna sammanskott till rofdjuis utödande och införande af en bättre hushållning med det ayttiga villebrådet.
Deremot har Utskottet fästat uppmärksamhet dervid, att bestämd föreskrift saknas, hvilken myndighet det må åligga att å sådana fall hafva tillsyn samt behofvet af förmyndares förordnande hos domstolen anmäla; och som bristen af sådan föreskrift torde vara hufvudsakliga anledningen till den af motionären anmärkta underlåtenhet härutinnan, samt vårdnaden härå lämpligast torde böra uppdragas åt kommunal-myndighet i den ort, der den saklallde haft sitt hemvist, hvilken myndighet bättre än någon annan lärer vinna kännedom om de fall, der åtgärd är af nöden, så hemställer Utskottet vördsamt, det måtte Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla att den kommunal-myndighet, sorn Kongl. Majt dertill lämpligast finner, må få sig uppdraget och ålagdt att om, tiil följd af ådömdt straff, förmyndare för den sakfällde eller för annan person erfordras, derom hos vederbörlig domstol göra anmälan. Stockholm den 10 Januari 1860. Stockholm, tryckt hos Sam. Rumstedt, J860, Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottels Betänkande N:o 20. 1 N:o 20. Ank. till Exp.-Utsk. den 20 Jan. 1860, kl. 1 e. m. Betänkande, i fråga om utarbetande af stadgar till skyd dande af inhemska artisters förlagsrätt till original-arbeten i bildande konst. Uti en inom Höglofl. Ridderskapet och Adeln väckt, till Utskottet remitterad motion har herr Emil ron Qvanten erinrat, att hos oss hvarken i sed eller lag funnes något verksamt skydd för ofvannämnde förlagsrätt. Denna brist verkade menligt för konstverkens spridning till en större allmänhet samt för väckandet och odlandet af sin net för konst, enär original-arbeten måste blifva dyrare, då hvilken som helst har rättighet att kopiera dem, än om konstverkets upphofsman kunde mot vedergällning öfverlåta denna rätt på annan man, hvarigenom konstverkets pris skulle kunna minskas med den summa, som för öfverlåtelse af rättigheten till kopiering i flera eller färre exemplar, eller under viss bestämd tid, efter aftal erhölles.
Herr Cederschjöld frågar: livar finnes deri ordalydelse i grundlagen, på hvilken Utskottet stödjer sitt förfarande? Svaret ligger i de ofta nämnde §§, rätt förstådde. Jag finnér den föreslagne utvägen att reda saken i dess Brydsamma skick, och dymedelst komma till målet, långt ifrån att i grundlagen vara förbjuden, fullkomligen ingå i d.ess anda och afsigt. Men Herr Cederschjölds åsyftning att vid första Riksdag Ständer skulle afgöra och Besluta 65 II. 16 * 244 Den 11 Mars f. m. öfver ett grundlagsförslag möter ett bestämdt förbud, och kan icke förenas hvarken med grundlagens bokstaf eller mening. Jag bestrider den egenmägtiga tolkning af grundlagen, sorn dervid blifvit använd, hvars godkännande skulle leda till de eftertänkligaste följder. Jag har vid ett annat tillfälle anmärkt emot det grundlagsvidriga sätt, på hvilket indragningsmakten tillkommit. Nödvändigheten uppgafs likväl, då denna exceptionslag infördes, såsom motif förden eljest så vådliga afvikelsen från hvad grundlagen icke medgifver. Här kan ej föregifvas något ovilkorligt behof. Mina Herrar! lekom ej med våra grundlagar efter ögonblickets hugskott. I den händelsen vore bättre att ej hafva några sådane. Grefve Frölich_, David, anförde skriftligen: Förevarande Memorial af ConstitutionsUtskottet är uppsatt på ett sätt, som, ehuru visserligen icke för någon att imitera, jag likväl villigt skulle admirera, derest icke försöket, af den såkallade stora Majoriteten inom Utskottet, att locka Stånden antaga voteringspropositioner så ställde, att Utskottet skulle få fram sin egen mening antingen det röstades ja eller nej, vore så groft, att jag knappast förslår, huru man kunnat föreställa sig att någon skulle fastna på kroken. Borgareoch PresteStånden hafva ej låtit sig deraf förvilla. De hafva återremitterat Memorialet med antagande af Den ii Mars f. m. *45 Herr Cederschjölds förslag till voteringspropositioner.
Om afsigten med det Stadgande, sorn i denna §. innefattas endast hade varit att hindra det Rikets Ständer icke skulle ingå uti någor» Action eller tilltal , i anledning af sådana ämnen som där äro undantagne, så hade ja ordet pröfning varit tillräckeiigt för att uttrycka Lagstiftarens afsigt 5 ty en öfverläggning kan möjligen supponeras utan att någon åtgärd följer derpå, men ett tilltal bör icke kunna förutsättas utan någon slags föregången pröfning; men då nu ordet öfverläggning äfven blifvit tillagt, så utvisar ju detta, att det är ej allenast pröfuingen, men också öfverläggningen, som Lagstiftaren förbudit, och att det är således ej blott de åtgärder, som kunde följa derpå, men också sjelfva öfverläggningen, rörande sådana ämnen, som Lagstiftaren velat förekomma. Men hvad är som gör början till öfverläggningen annat än anmälan eller anförandet af en satts eller ett ämne, och då man Vid framställningen af ett Förslag inblandar speciela Casus eller Personliga förhållanden, så gor man ju äfven dessa till ämne för offer» läggningen? Har icke erfarenheten af alla de tillfällen, då sådana serskildta händelser blifvit härstädes omnämnde , redan ådagalagt att föga något factum kan anföras, som ej af olika Per. söner olika anses: Att ett sådant anförande således ger anledning till en undersökning af verkeliga förhållandet och att detta icke kan utreAas utan en öfverläggning, hvilken är det som Lagstiftaren förbudit. —• Jag vet således icke hvad som berättigar att åt ordet Frågor uti Den 13 Felruarii• 245 90 §. gifva en helt annan tydning än samma ord har, på alla öfriga stallen i Grundlagen och hvilken tydning af go §. är tillika stridande emot hvad ordalydelsen och sammanhanget för öfrigt i denna §. tillkännagifver. — Den värde Talaren, som mäst utbredt sig i dietta ämne, har också insett svårigheterna härvid och derföre medgifvit att tvekan får äga rum om $0 §s. rätta tillämpning.