Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rätta förståndet af z:te Puncten i Kongl. Förordningen den 2Z Januarii 1811 angående förökade afgifter till Wadstena Krigsmanshus» och 4:0. Eftergift af räntan ä det af General Majoren Friherre Kaulbarr är 1788 uphurne förskott utur Calmar Lans Ranterie. Bifall till Lag-Utskottets betänkande angsen, de Krono äklagares ersättnings skyldighet till pärter och wittnen, jemte det beslut, att hos Kongs. Maj:t i underdänighel anhälla om befallning till wederbörande Hof-Rätter, att förständiga under Domare Z6 Den Z Julli Domare om en nogare eftcrlefnad af Lag och författningar i detta amne an histils pä manga stal? len blifwit iagttagen. Godkännande af Lag - Utskottets utlåtande rk, rande Postförares skyldighet at swara inför, Hof? Matt. Bifall till Lag-Utskottets betänkande, angående hänwisning lill beswär öfwer Dom-CapulenS utstag. ^ Af den 29 Junii. Bifall till Stats-Utffokkets betänkande angäende hushållningen wid Strömsholm och Kongsöhr. Gillande af Srats - Ut,kortets betänkande om Ollestads sä kallade Krono-sateri med underlydande Hemman. Bifall kill Constitukions-Ulskoltets förslag till uy redacrion af de 4 första §.§. i Tryckfrihetslagen. Afstag till den af Constitutions-IWortek föreslagne redackion af 5 tz. af Tryckfrihets-lagen, i hwad den innefattar tillstyrkande af en eller Nämnd, men antagandet deraf i anseende till det hittills wanliga Rättegångssätt, sädant det af Utskottet blifwit framstäldt.
Ehuru således den fråga, hvarom Herr Ödmansson nu hos Rikets Ständer gjort framställning, tillförene utgjort föremål för Kongl. Maj:ts nådiga pröfning och afgörande; dock som redan flera år förflutit från det högstberörde nådiga beslut i ämnet meddelades, och under denna tid någon fortsättning af fästningsarbetena vid Landskrona hitintills ej ifrågakommit, men deremot behofvet af byggnads-tomter för staden, i anseende till dess till vext under de sednare åren, blifvit alltmer känbart, har Utskottet ansett förevarande motion icke böra af Rikets Ständer lemnäs utan allt afseende; men, då Utskottet likväl icke kan tillstyrka att Rikets Ständer skulle, emot hvad Kongl. Maj:t förut beslutat, för sin del, obetingad! medgifva de ifrågavarande tomternas afyttrande från Kronan, får Utskottet endast föreslå, att, jemte underdånig hemställan, huruvida ej Kongl Maj.t, med afseende å nu mera befintliga förhållanden, täcktes taga denna fråga i förnyadt öfvervägande, Rikets Ständer i underdånighet anmäla, att, om Kongl. Maj:t, efter ärendets ytterligare utredning och sedan sig visat att behofvet af mark till Landskrona stads utvidgning ej kan på annat sätt lämpligen afhjelpas, skulle finna skäl att i nåder medgifva, det oftanämnda byggnadstomter i den så kallade gamla staden finge till större eller mindre del åt staden eller enskilde försäljas, Rikets Ständer, i sådant fall, äfven för sin del dertill lemna bifall. Stockholm den 25 Augusti 1857. Reservation: af Friherre Leijonhufvud. Stats-Utskottets Utlåtande JYi 121. Ank. till Exp.-Utsk. d. 28 Aug. 1857, kl. 6 e. ni. Utlåtande, i anledning af Kongl. Majlis Nådiga Proposition om anslående af /: d. Pt •ofoss-boställel vid Weslgötha Regemente, Backabo J\1 5 Thorbjörnsgården, till boställe ål en särskild
Ar någotdera brottet belagdt med förlust af embete eller påföljd, som i 2 Kap. 15, 19 eller 20 § omtalas varde ock den förlust eller påföljd ådömd. Der en handling innefattar brott, som i särskilda afseenden med olika straff belagdt är; vare ock lag, som i denna § sägs. 2 §. Har någon föröfvat flera brottsliga handlingar, och stå de ej till hvarandra i det sammanhang, att de innefatta fortsättning af en och samma förbrytelse, utan äro, hvar för sig, till särskilda brott att hänföra; varde, för hvarje brott, ändå att brotten af samma slag äro, till särskildt ansvar dömd, med iakttagande af föreskrifterna i 4, 5, 6 och 7 §§. 3 §. Utgöra flera brottsliga handligar fortsättning af ett och samma brott; varde sådant, vid straffets bestämmande för det brott, såsom försvårande omständighet ansedt. 4 §. Är någon till dödsstraff förfallen; då skola i den bestraffning anses inbegripna böter eller frihetsstraff, hvartill den till döden dömde jemväl kan hafva sig skyldig gjort. Med straffarbete på lifstid må ej heller förenas annat frihetsstraff eller böter. 5 §. Är någon för särskilda brott förfallen till straffarbete på viss tid; då må ej, vid förening af straffen, tiden för det af dem, som längst är, eller, om tiden för hvartdera straffet är lika lång, den tid öfverskridas med mer än två år. Lag samma vare, der någon för särskilda brott gjort sig till fängelse skyldig. 6 §. Har den, som gjort sig skyldig till straffarbete på viss tid, tillika begått brott, som med fängelse belagdt är; då skall fängelsestraffet till straffarbete öfvergå, dervid på tiden för fängelsestraffet hälften afdrages, så att mot två månaders fängelse svarar en månads straffarbete och så vidare. Uppkommer, vid sådan öfvergång af straff, brutet månadstal; varde half månad till femton dagar räknad. Uppkommer dervid brutet dagatal; vare det förfallet. Det straff varde med öfriga straffarbetet förenadt efter den i 5 § stadgade grund. 7 7 §.
Adis ledamöter kunde komma alt afgifva, så hoppades fl. Ex. att R. o. Ad. icke misstyckte, att han toge sig friheten anhålla, att. de ledamöter, som ville göra några anmärkmr emot Ulskis förslag, eller framställa några förslag lill gemensamma tankar, måtte få först yttra sig, och att således öfverläggningen om dessa anmärkmr och förslag finge komma att egentligen äga rum dä hvart och ett af förslagen till gemensamma tankar, i den ordning, som II. o. Ad. framdeles kunde behaga bestämma, blefve till 11. o. Ad:s pröfning föredraget. H. Ex. trodde, att på detta sätt det skulle blifva lättare att uppfatta och följa discussionens gång samt mycken tid blifva bespard. H. Ex:s afsigt vore dock icke att påkalla något R. o. Ad:s beslut i detta afseende, utan endast att framställa sin enskilda önskan lill del afseende, R. o.. Adis ledamöter kunde finna den förtjena. Hr Silfver.stolpe, Fredr. Dito, anförde skriftligen: Den, som med uppmärksamhet och oväld följt vära samhällsförhållandens utveckling och representationens verksamhet ifrån den tid, då denna erhöll sin nuvarande form, lärer ej kunnat undgå att inse så väl de betydliga förändringar, de förra i vissa hänseenden undergått, och de förbättringar, hvaraf de i många fall äro i behof, som ock de hinder för dessas verkställande, hvilka i representationens sammansättning och arbetsordning hafva sin grund. För ali härvid endast laga i betraktande den närmast förflutna tid, som omfattar sistlidne och innevarande liks - 4 Den 10 Wars f. m. möten, torde man lätt skönja vexlingarna emellan ett alltför lifligt begär alt omskapa, stundom utan tillräcklig granskning eller tillbörligt afseende på det bestående och ett sträfvande att motverka äfven de förbättringar, som en stigande allmän bildning och i öfrigt förändrade förhållanden högt påkalla. En allmän öfvertygelse om bristerna uti vårt nuvarande representationssätt och om nödvändigheten af dess förändring har också i följd häraf utbildat sig.
Att alfvarlig uppmärksamhet må fästas på nödvändigheten att bereda tillgång till Theoretiskt practiska läro-anstalter för högre och lägre Näringsidkare. c) Att Export af inrikes Manufacturoch slöjd-producter må gynnas, samt de Bolag, som sig dertill, under nödig controll för verkställigheten, vilja förbinda, förunnas vissa förmoner och uteslutande rättighet dertill under vissa år, och d) Att frågorne om Näringsfriheten, såsom varande önskningsmål, icke må sammanväfvas med Bevillnings-frågorne, som dervid hafva en underordnad rol. — Varande, i anledning häraf, yttranden 'afgifne utaf flere af Ridderskapet och Adelns Ledamöter, af hvilka någre understödt de gjorda förslagen, men andra äler sökt vederlägga nyttan deraf; Öfrige delar af Herr Lefréns Motion, hvilka afse dels inskränkning i Utrikes handeln, dels ock behofvet af förbättrade Tullbevaknings-anstalter, utgöra ämnen för serskildt behandling af vedel höt lige Utskott, och lära således här icke fordra vidare upptagande; och Af Friherre TVrangelj Henning „ som ansett omsorgen för Jordbrukets vidmagthållande och tillväxt fordra, alt i samma mon åtgärder föreslås eller vidtagas lill inskränkning i bränvins-tillverkuingen, Jordbrukarens nu varande nästan enda binäring, böra nya tillfällen för honom öppnas, till begagnande af sådana binäringar, hvarigenom han kan förädla och använda egna jordalster; och har Herr Friherren, af sådan anledning, yrkat, att Landtman må tillåtas i Städerne till försäljning införa Rågbröd och Öl. Från Vällojl. Borgare-Ståndet: Af Herr C. H. Levton: Af förekomne anledningar har Motionairen funnit sig föranlåten yrka, det Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majrt i underdånighet anhålla, alt Nådig föreskrift till Kongl. Commerce-Collegium må varda utfärdad, att vid La"- sa/ut Allm. Besv. o. Ote. Utsk. Bet.
D. i anledn. af väckt motion om nedsättning uti afgifterna å Svenska aluntillverkningen i allmänhet; Lit. E. ang:de femtonåriga personers befriande från mantalspenningars erläggande; Lit. F. i anledn. af väckt fråga om upphörande af mantalspenningarna samt lagmansoeh häradshöfdinge-räntan; Lit. G. i frågan om städerna Stockholms och Götheborgs befrielse från erläggandet af sterbhusafgift; Lit. H. öfver väckt fråga om nedsättning af controllstämpelafgiften å guld-, silfveroch tennarbeten. Lit. I. i anledn. af väckta frågor örn indragning af K. Nummerlotteriet eller detsammas förvandlande till Classlotteri, jemte dermed sammanhang ägande frågor; N:o 55. öfver den af Hr Stjerncreutz, Peter Niclas, hos R. o. Ad. väckta motion, ang:de utbekommande från RiksgäldsCont. af en dess, enligt afgifven räkning å ved och brännkol till Landtnäs s. k. soireer vid sisth riksdag, ägande fordran; N:o 56. ang:de en gratification åt Commissarien D. Ek för dess hafda befattning med reparationen och inredningen af Riksg.Cont:s förra hus, som nu begagnas af de ofrälse RiksSt. samt R. St:s Utsk.; N:o 57. i anledn. af K. M:s nåd. skrifvelse om ytterligare statsanslag för Armeens Pensionscassa, om dispositionen af accordsreglerings-anslaget och örn belåningsrätt å accordsfondens obligationer; N:o 58. i anledn. af K. M:s nåd. propos. om upphörande af liggemånaders och begrafningshjelps beräkning vid tillträde af vissa högre civila embeten; N:o 5g. i anledn. af de åren i83o och 1832 församlade R. St:s Revisorers till R.
Fröken Sundh kippade litet efter andan, det obetvingliga blodet sjöd upp i hennes kinder och händerna, som hon höll hårdt tryckta mot diskkanten, darrade litet. — A h nej, då, det är för ömkligt att harmas öfver — tänkte hon ögonblicket därefter, och ett litet juvenalisleende lekte i mungipan och de intelligenta ögonen, då hon lugnt svarade: — » Jag beklagar, men då har jag inga fler att välja på. » Den enda dam, som var riktigt älskvärd mot » boklådsfröken » och bemötte henne så, som den ena verkligt bildade människan alltid bemöter den andra, på hvilken arbetsIDUN plats i lifvet hon än må finna henne, det var landshöfdingens fru, som ofta gjorde inköp hos henne och underrättade sig om, hur det gick med affären, och visade henne det vänligaste och uppriktigaste intresse. Och så när landshöfdingen gaf sin sedvanliga bal, fick äfven den nya boklådsfrö- ken, som ingen ville eller kunde veta af, mottaga ett bjudningskort. Men hon var ej vidare glad åt den ära, som vederfarits henne. Det var ju. ofantligt vänligt, men hvad skulle hon i en krets, där alla skulle se henne öfver axeln, där hon ju för öfrigt icke kände någon och skulle få grymt tråkigt. Och så den onö- diga utgiften till, nej, hon beslöt att uppriktigt tala med landshöfdingskan, hon skulle nog förstå henne, därom var hon öfvertygad. Om ni vill följa en väns råd, som menar er af hjärtat väl, så kom ändå — sade landshöfdingskan — jag tror inte ni skall få skäl att ångra er — tillade hon med ett fint leende. Fröken Sundh följde rådet. Boklådsfrö- ken på bal hos landshöfdingens! Societeten gjorde stora ögon. Jaså, var det på det viset. Hon måste då verkligen vara något fint i sig själf ändå! Nu kanske det gick an att visa henne en smula vänlighet — landshöfdingens bemötte j u henne rent af som en jämnlike! Inte ett spår till nedlåtenhet. Men det såg ut, som fröken Sundh tagit detta som den naturligaste sak i världen.
Hade således något i detta afseende nu blifvit i RiksAkten stadgadt, hade den kommit att vidröra ett ämne, hvilket icke hör dit, och följden hade blifvit, att hvarje gång Sveriges Statsmakter skulle vilja göra någon ändring i de föreskrifter, som i Reg.-F:n finnas gifne ang:de de Svenska ärendenas föredragning, skulle det nödvändigt äfven föranleda en ändring i RiksAkten. Så gick det äfven till med RiksAkten, sådan den lydde emellan åren 1815 och 1840. Oer stod nemi. från vår lleg.-F. infördt, att de Svenske Stats-Sekreterarne skulle vara föredragande för de Svenska ärendena; men vid 1840 års Riksdag blef af Departemental-styrelsens införande en följd, att nämnde embetsman försvunno, och föredragningen i stället öfverflyttades på Depart:sCheferna. Denna förändring hade visserligen ingenting att göra med RiksAkten: men då Stats-Sekret:ne deruti stodo omnämnda, mäste man äfven göra en förändring i nämnde lag, och med stort skäl införde man derföre vid denna förändring i RiksAkten endast, alt föredragningen af de Svenska ärendena i Interims-regeringen skulle tillhöra vederb. föredragande, för att icke i framtiden stöta på samma olägenhet. Der stå nu dessa ord, och kunna slå der för all framtid, oberoende af alla förändringar i våra grundlagar om Svenska ärendenas föredragning inför regeringen; och jag frågar eder, mine Hrr, är icke detta en fördel? Väl har Const.-Utsk. anmärkt, hvad dess Ordfrde äfven under debatten framhållit, att det icke vore en småsak, att härom hafva bestämda föreskrifter, hvadan Utsk. ansett nödvändigt, att något stadgande derom borde finnas antingen i RiksAkten eller i Reg.-F:n. Ja, för min del, skall jag gerna medgifva, att ett stadgande om sättet för föredragningen vid alla sådana tillfällen då Konungen icke sjelf förer Regeringen bör finnas, och att det är ett fel, att vår Reg.-F. icke innehåller ett sådant stadgande.
Benägenheten att anlita Länets Brandstods-bolag har tyvärr, efter en timad större brandskada, aftagit, så att försäkringarnes sammanräknade belopp, hvilket, vid I80O års slut, besteg sig till något öfver tre millioner, vid utgången af nu sednaste räkenskapsår endast utgjort 2,880,230 R:dr. Någre socknar halva likväl hvar för sig eller tillsammans bildat särskilde brandstodsföreningar; och är för tvänne sådane föreningar, den ena för Svegs socken i Härjeådalen och den andra för Ovikens och Myssjö socknar i Jemtland, på grund af Förordningen den 11 Maj 1855 fastställelse af Eder Kongl. Maj:ts Befallningshafvande meddelad. 27 Tillåtelse att på landet försälja bränvin i minut har allenast blifvit sökt och meddelad för ett ställe, nämligen i Wemdalens socken af Härjeådalen. § 5. Östersund, med utmärkt vackert läge vid Storsjön, är Länets enda stad.— Stadens folkmängd, som år 1850 uppgick till 822 personer, utgjorde vid sistlidne år slut rätteligen 1,167, ehuru mantalslängderne visa ett derifrån skiljaktigt förhållande. Under de sista fem åren har stadens befolkning således ökats med 345 personer, eller 42 procent; en tillökning nog ovanlig, och som, då tillfälle till utkomst icke saknats, torde kunna antagas såsom ett godt intyg, både om samhällets nuvarande förkofran och dess framtida förhoppningar. Handel och näringar hafva betydligt ökats; och en i förra berättelsen omtalad brist, nämligen saknad af Magistrat och egen Domstol, har numera i så måtto blifvit afhulpen, att underdånig begäran derom ingått, efter att det lyckats bereda utväg till bestridande af erforderlige, med dy like institutioner förknippade kostnader. Handeln består hufvudsakligasl i minutrörelse med vanliga köpmannavaror och till en betydlig utsträckning. — Förlaget faller sig dock dyrt, såsom underkastadt en lång landtransport från närmaste kustort vid Östersjön. — Importen af utländska varor vore visserligen billigare från Norrige, derest icke tullumgälders erläggande både derstädes och här deremot lade ett väsendtligt hinder.
Det är sant, att tryckfrihetsbrottet i skriftens lifgifvande. och spridande kunde, såsom Kongl. Br. d. 1 Mars 1750 uttrycker sig, vara skadlig för en rätt ordning och en ärbar lefnad, så att, när det vore begånget af en civis academicus, man kunde falla pä den tanken, att det rörde den akademiska disciplinen. Men då skulle under denna disciplin äfven såväl kunna hänföras hvarje annat, äfven det grofsta brott, hvarmed vållades skada för en rätt ordning och ärbar lefnad. Om en student af Consist. Academicum ansäges saker till rån eller mordbrand, sä skulle Consist., innan han derföre lagfördes eller med fullkorn - Den 6 December. »3 ligt åsidosättande af laga åtal, kunna företaga sig att diciplinariter — med varning, relegation — afstraffa honom för samma rån eller mordbrand, hvarom ej en ransakning kunde inför Consist. ega rum, än mindre blifvit företagen, och hvilket brott till sin verklighet således ej ens kunde vara för Consist. lagligen kändt och fast mindre kunde genom dess dom beläggas med det i lag derå stadgade straff. Häraf synes lika klart, att man icke gör sig begrepp, om akademiska göromål eller sådana, som höra linder den paternella eller disciplinära myndighet, hvilken af universiteternas lärare utöfvas öfver den der studerande ungdom, när man föreställer sig, att allt, hvad som skadar en rätt ordning och ärbar lefnad, är att räkna till dess ordningsmål, utan att besinna, att så vida ej dit skola räknas brott och missgerningar af hvarje art, svårare och mindre, antalet nödvändigt måste inskränkas till sådane fel och förseelser, som ej kunna eller ej behöfva annorlunda behandlas, än efter hvad om ordningsmål är stadgadt. — När i andra mål det efter allmän lag ådömda straffet är verkstäldt, följer antingen af sig sjelf uteslutning från studiernas fortsättning, eller ock är i allmänhet detta straff icke så beskaffadt, att dylik uteslutning erfordras eller bör ega rum.
Här är fråga om folket, som skall beskattas med fem procent af inkomsten eller en minimiafgift innan ännu något beskattningsbelopp finnes, hvarpå denna §:s ordalydelse kan tilllämpas. Jag anser således redactionen i den gamla § för det första vara tydligare och för det andra mycket språkriktigare än den nya, hvarföre jag anhåller, att R. o. Ad. måtte afslå Utsk:s förslag och bibehålla den gamla ordalydelsen. Sedan denna fråga blifvit afgjord, anhåller jag att få yttra mig i afseende på sakförares beskattning. Uppå härefter framställd propos. afslog R. o. Ad. den lill förtydligande af förenämnde period föreslagna redaction, samt förklarade R. o. Ad. sig anse, att denna period borde i den blifvande stadgan oförändrad intagas sådan den i nu gällande förordning lyder. Frih. Palmstjerna: Den förändring, som här är föreslagen af Utsk., beslår deruti, alt i st. f. att den högsta classen, hvarefter advocater i den gamla författningen beskattades, var till 75 r:dr, så är nu en class tillagd af 100 r:dr. Jag anser, att 75 r:dr är tillräckligt för högsta classen och att 100 är mera än som vederbör, när man jemför denna beskattning med skatten för borgerlig rörelse. Jag hemställer således, huruvida icke R. o. Ad. skulle finna för godt att bibehålla den gamla föreskriften i delta afseende och afslå förslaget. Gr. Cronhjelm:
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln önskade, alt såväl ConstitulionsUtskottets nu föredragne, som alla öfrige från bemälte Utskott inkomne, Memorial, angående de mot StatsRådets Ledamöter tid efter annan framställde serskildte anmärknings-anledningar, måtte hvila, intill dess ConstitutionsUtskottels slutliga Memorial, i anledning af StatsRådsProtocollens fulländade granskning, till Ridderskapet och Adeln inkommer. x Ropades starka Ja, jemte några Nej. I anledning, hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att som, efter hvad Hans Excellence tyckt sig linna, Ja öfverröstat Nej, Ridderskapet och Adeln bifallit den af Hans Excellence sist framställde proposition. Företogs till pröfning StatsUtskottels den 28 sistlidne Mars under N:o 98 afgifne, samt den 21 sistlidne April e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde Den 7 Maji f. m. anmärkningar vid Utskottets under N:o förut meddeldte Betänkande, rörande indragning af all mathållning vid den så kallade LandtMarskalksKlubben, samt om förminskning i Statens utgifter för Klubblnrättningarne. Herr Munck af Rosensköld, Eberhard: Så vida jag hört rätt, har Utskottet föreslagit fortfarande af de så kallade LandtMarskalksSoireerne, och jag tillstyrker bifall derå, med den förändring likväl, att dessa Soireer ej måtte ega rum de aftnar här på Riddarhuset hålles Plenum. Herr Tham, Wolrath: Under åberopande af hvad jag förut haft äran anföra vid de tillfällen frågan här förevarit, får jag tillstyrka bifall å Utlåtandet. Friherre Anckarsw är d , Carl Henrik:
Det är dock föga troligt, att dessa vinkar efterkommos; kanske voro de ej heller så allvarligt menade, ty jag minnes, att herrar och damer plägade tala om, att de » varit på kondoleansvisit i sorgehuset ». Bland bondeståndet så väl som bland de mindre besuttne folkklasserna fanns icke mången person, som var så ohöfvisk i sitt uppträdande, att han icke skulle ha sagt sitt halfhöga: » Beklagar sorgen », då han träffade en bekant, som genom döden förlorat någon anhörig. Dödsannonser i tidningar voro på 1840-talet, liksom » sorgbref » och begrafningsbiljetter, dessa senare icke sällan utsirade med en grafvård och en tårpil samt försedda med sitt oundvikliga o. s. a (om svar anhålles), ett slags privilegium för ståndspersoner. Dödsannonserna voro dock helt enkla och innehöllo blott, att N. N. stilla aflidit, sörjd och saknad af så och så många anhöriga. Stundom afslöts dessa tillkännagifvanden med hänvisning till en eller flere psalmverser. Den sed, som nu mångenstädes öfvas, att i tidningar bekantgöra en afliden anförvandts religiösa ståndpunkt, d. v. s. att genom annons tillkännagifva, att N. N. dött i tron på Kristus, är en tämligen ny sed, och den skulle i äldre tider ha väckt anstöt inom alla klasser, såsom varande ett vanhelgande af så väl kristendomen som af familjelifvet. Man hade i dessa tider-föga begrepp om att » häfda personligheten »; därför kucde man nog fä se tillkännagifvet, att hustrun till herr N. N. aflidit, liksom äfven, att en son eller dotter till herr N. N. och hans hustru gått hädan; men aldrig drömde man i den tiden om, att somliga af oss skulle få upplefva den dag, då » personlighetsprincipen » blifvit så genomdrifven, att vi numera ej sällan få se, hur treoch femåriga barn, i egna namn, annonsera om sin fars eller mors frånfälle. Sådana märkvärdigheter få vi åtminstone stundom nu mera bevittna i landsorten, liksom också att sådana små föräldralösa, i eget namn, inbjuda begrafningsgästerna, naturligtvis medels biljetter och annonser.