Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna chefsbefattning blefve visserligen af den vigt och omfattning, att Ofverste-grad fortfarande, såsom nu är händelsen, borde dermed vara förenad; men då innehafvaren deraf borde tillika vara Varfs-DepartementsChef i Carlskrona, för att å arbetena derstädes kunna utöfva ett verksamt och gagneligt inflytande, skulle innehafvandet af nämnda grad möjligen kunna under hans tjensteutöfning ställa honom i ett icke fullt lämpligt förhållande till VarfsChefen, hvarföre Komitén finner sig ej böra för Ingeniörcorpsens Chef föreslå högre grad än Ofverstelöjtnants. Då Komitén, enligt hvad här nedan kommer att närmare omförmälas, trott de ärenden, som mera specielt röra, skeppsbyggeri och andra rent tekniska frågor, böra från Flottans ekonomiska öfverstyrelse afskiljas, har Komitén ej heller funnit sig böra afse någon Ingeniör-Officer för anställelse vid bemälda Ofversty - 32 reise, hvadan den vigtigaste platsen vid Ingeniörcorpsen, näst Chefens, blefve Departementschefs-befattningen vid flottans härvarande station, hvilken befattning torde böra tilläggas Majors grad. För arbetenas ledning och drift vid Carlskrona station har Komitén funnit ett mindre antal än tre Ingeniörofficerare ej kunna blifva tillfyllestgörande, nemligen tvänne för ifrågakommande nybyggnader, äfvensom för fartygens vård och underhåll, samt en för att biträda Departements-Chefen, hvars göromål skulle betydligt förökas, dels genom öfvertagande af flera bland de tjensteåligganden, som nu tillhöra Sekund-Chefen för Konstruktionscorpsen, och dels genom machindetaljens tillkomst, ersätta honom vid stationen under hans tillfälliga uppehåll hos Ofverstyrelsen i Stockholm samt suppleera förbemälde arbetschefer i händelse af sjukdom eller annat förfall, äfvensom i allmänhet vara att tillgå för sådana tillfälliga åligganden, som anses böra denna grad tillhöra, såsom lärarebefattning vid den här nedan omförmälda applikationsskola och dylikt.
R:dr, grundade sig på ett kostnadsförslag af år 183a, men att, sedan hamnen under tiden blifvit allt mera uppgrundad och försämrad, dess iståndsättande erfordrade 10 å i5,ooo R:dr derutöfver, i följd hvaraf hemställan egt rum, att de af staden begärde 4°>ooo R:dr måtte oafkortadt beviljas, eller åtminstone 35,000 R:dr, att till hela beloppet utgå såsom anslag, då staden i alla fall komme att vidkännas en ej obetydlig öfver - Slals-Utskottets TJllåtande N\o 435., Litt, C, 47 skjutande kostnad. Slutligen har ock blifvit erinradt, att, enär Småland icke eljest blifvit ihågkommet vid fördelningen af anslag till allmänna arbeten, Utskottet ej bordt lemna utan all uppmärksamhet det väckta förslaget att gora Helge-ån flottbar för timmer från nämnde provins. Hvad nu först angår frågan om hamn-byggnad vid Åhus, så enär, vid det förhållande, att Utskottet tillstyrkt hela det af Stor-Amirals-Embetets Tredje Aldelning för detta förelag beräknade kostnadsbelopp 35,ooo R:dr, staden Christianstad icke skäligen synes kunna hafva något att invända deremot, att en del af summan beviljas endast såsom lån, mot så låg ränta och billiga afbelalnings-vilkor, som af Ulskollet blifvit föreslagne, har Utskottet funnit sig böra sitt, rörande denna hamn-anläggnings befrämjande, förut afgifne yttrande vidblifva.
De acter, sorn från ExpeditionsUtskottet inkomma, äro icke Expeditioner till underskrift af Talmännen, utan förslag dertill, som underställas Ständernes bepröfvande. Herr Crusenstolpe: Förslag till skrifvelser innehålla precist detsamma, som sjelfva skrifvelserna. För öfrigt, i fall Utskottet har så godt om tid, att det kan foga missif vid hvarje expedition, har jag visserligen ingenting deremot, ehuru jag tror, att hvad som fordom varit brukligt, är alldeles tillräckligt. Uppå derefter af Hans Exceltence Herr Grefven och Landt Marskalken framstäld proposition, fann Riddderskapet och Adeln för godt remittera Grefve Gyldenstolpes ofvanberörde motion, jemte alla de i anledning deraf nu afgifne yttranden, till ExpeditionsUtskottet. 46 H, 16 Den 23 October f. m. Till pröfning företogs Stats-, Bancooch Lag-Utskottens (len 19 sistlidne September under N:o i5 afgifne, och den a3 i samma månad e. m. på bordet lagde, Utlåtande, med förslag till lag, angående myntbestämningen. Herr Cederschjöld., Pehr Gustaf'. Sedan Ridderskapet och Adeln beslutat, att ingen Deposilionsrätt i Banken skall äga rum, kan icke eller 5 §. af detta Utlåtande bifallas, och då i ett Utlåtande, som, första gången förekommer, förändring icke får äga rum, anhåller jag om återremiss af detta Utlåtande. På grund af den nu framstälde anmärkning blef Utskottens Utlåtande af Ridderskapet och Adeln ålerremitteradt. Företogs till pröfning Stats-Banco-och Lag-Utskottens den 19 sistlidne September under N:o 16 afgifne, och den a3 i samma månad eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, med förslag till Lag för Rikets Ständers Bank. Herr Hjerta, Gustaf'. Det torde förefalla besynnerligt, att jag yttrar den öfvertygelse, att denna lag alldeles icke blir behöflig.
En skärm, toalettsaker, lavoar, nattduksbord e t c, men ej en massa onödiga prydnadssaker, ej mattor och draperier, ett par sängmattor o c h en konstväfd linnegångmatta är allt, hvad som tarfvas. Salen, s o m ej skall vara så stel att man efter slutat måltid fortast möjligt begifver sig därifrån, skulle jag ägna stor o m s o r g åt för att få den en smula imponerande samt på samma gång varm o c h hemtreflig. Hundt o m det stora ekbordet placerar jag fyra, jag tror visst de källas Lutherstolar, sådana där med armstöd, utskurna, litet m ö r k a i färgen, klädda m e d konstväfnader i djupa, starka färger, likasom äfven de öfriga stolarna; dessa skola vara mindre samt i någon m e d de fyra passande stil. Ett gammalt ekskåp skall jag väl alltid hitta i någon liten stuga, hvilket jag sedan låter rusta m e d tennbeslag, dito kista o c h en bänk, s o m jag låter snickaren göra efter ritning o c h broderar eller väfver en bänkdyna till. Får j a g ej tag i en passande buffet, som tilltalar mig, så nöjer j a g mig m e d mitt skåp. Litet gamla tennsaker måste jag hafva. Kristaller önskar jag mig i lysningspresent. A f gamla m o r m o r tigger jag hennes gammaldags silfversockerskrin och hederliga snipa samt dito kanna. Servis vill jag hafva äkta, helhvit m e d endast en smal guldkant samt glasservis just maken till den, s o m prins Carl valde ut åt sig på utställningen; naturligtvis är jag alldeles betagen i det härliga danska porslinet, m e n är det nog för dyrt till servis, så jag får nöja mig m e d en och annan prydnadssak däraf. Några spelbord samt serveringsbord måste jag kanske äfven hafva, på det senare passar förträffligt serveringsduken af lärft, sydd med gamla tänkespråk. Gardiner, konstväfda, för fönstren. Stor matta under salsbordet, broderad duk därpå samt ofvanpå den en lysduk m e d blomuppsats, i fönstren m y c k e t b l o m m o r.
Och då är det du som påstår att personligheten inte kommer till sin rätt i en småstad? Nej, men se då, Gustaf! Vår bod där borta i hörnet, fast vi skyltar med en sockertopp. Vi måste gå in!» Och så gick vi in allihopa. Herre Gud, så glad jag blef! Borstar i taket, bomullsväf på disken, yxor, kabiljo, sill, blomstervaser, kumminost, fotogen och ylletröjor. Här fanns allt, presis som hemma hos oss. Ja, det kallar jag en bod! De där spesialistmagasinerna må vara hur utmärkta som hälst, men hemtrefliga är de inte! Också står folk mycket hällre utanför och tittar än går in och köper. Jag tror det är ett stort misstag med de där storståtliga butikerna, som bara fördyrar priserna i onödan, men det förstås det, den ena vill väl inte vara sämre än den andra Vi köpte käx, russin och mandel, en butelj portvin och 4 glas, och så satte vi oss i en backe och rumlade. Åh, hvad det smakade! »Vet du, Gustaf», sa jag, »det är som om jag andats några munnar hemlandsluft. Nu kommer jag bestämdt att bli alldeles kry igen, det känner jag på mig.» »Men vill inte kandidaten slå sig ned här bredvid mig?» tillade jag hastigt. »Var så god.» (Han hade naturligtvis passat på och satt sig bredvid Ester! Men pytt fick han!) Jag bjöd honom russin och mandel, och när han slutat med det, narrade jag i honom så mycket käx och vin, att han bara hann säga: »tackar, jag ber – åh det är alldeles för mycket» – och så slutade jag med att be honom hjälpa mig på med schalen »efter som jag tyckte det drog», (jag var röd som en pion och varm som ett stryklod!) och så var det tid att bryta upp. Men minsann följde han oss inte ändå! Det var en förfärlig karl! Men när vi kom i närheten af slottet, så sa jag: »Nu får vi visst lof att säga farväl åt kandidaten, som väl har sett slottet många gånger, och naturligtvis inte vill göra sig den mödan en gång till!»
Onder vissa förbehåll och vilkor, hvilka i sig innefatta den fördel, som med anslaget åsyftas, och att man utan dessa förbehåll och vilkor ingalunda beviljar samma anslag; — vore det väl billigt eller rationelt, alt genom det föreg:de vi 1 korliga bifallet tvingas att gifva medel, utan atl dervid få fästa de vilkor man ansett nödiga? Det synes alltså mera logiskt, ali i detta fall fastheldre låta orden: ”förbehåll” och ”vilkor” få gälla för hvad de verkligen innebära. Sannt är det visserligen, att en sådan propos., som den nu föreslagna, någon gång kan föranleda dertill, att anslag icke beviljas. Hr von Troil bar denna risk nyss här aulydt. Såvida man utgår från den förutsättning, att anslag begäras endast för högst behöQiga ändamål, skulle måhända en betänklighet af vigt kunna anses vara fästad vid godkännandet af Utsk:s förslag; men om man anser, att en noggrann pröfning af anslagens nytta är synnerligen väsendtlig, och att först, sedan meningarne om behofvet och summans storlek äro sammanjemkade, och öfvertygelse!! om nyttan vunnen, anslagen böra beviljas, hvarvid visserligen icke alla anslag erhållas, som kunna vara föreslagna; — om, säger jag, man utgår från en sådan sparsamhelsälskande synpunkt, hvilket jag för min del gör, då förmenar jag att upställningssältet kan vara lika nyttigt, som jag tror det vara formenlig!. Anhållande jag på grund af dessa skål, att R. o. Ad. ville godkänna den af StatsUlsk. föreslagna, nu under pröfning varande volerts-propos. Hr von Hartmansdorff: Frågan om anslaget är nyttigt eller ej, hör icke hit. Hvad som skall afgöras är endast: om Ståndens beslut äro så beskaffade, att omröstning i Förstärkt Utsk. bör anställas etil. StatsUtsk:s eller Hr von Troils förslag. Gr. Gyldenstolpes framställning synes mig icke kunna vederläggas. 3 Stånd Den 1 S e pjt e m b e r. 219 hafva beslutit, att Räby institut skall få något. Beloppet häraf beror på omröstning i Förstärkt Utsk.
Vöre satt i oberoende af det inflytande, som den större eller mindre svårigheten till deras anskaffande genom uppköp kunde ega på krigsoperationernas företagande och gång; inen då extra roteringsskyldighetens utgörande genom annat än manskap icke blott finnes stridande mot uttryckliga innehållet af RiksStåndens Beslut om denna rotering, utan ock skulle tillintetgöra det villkor, sorn blifvit lagdt till grund för RiksStåndens ä* tagande af nationalarmeringen; så har Utskottet, genom de framställde anmärkningarne gjordt uppmärksamt på ömtåligheten af hvarje rubbning i ett högtidligen fattadt beslut af sådan vigt som det närvarande, samt nödvändigheten af dess bibehållna helgd, afvan med uppoffring af de fördelar, som en förändring deruti skulle kunna medföra, trott sig nu mera böra frånträda sitt förra tillstyrkande, att de, imellan Kongl. 135Ö Best* och Ekon. Utsk. Rctankeuiien. Majit och Kronan saint axtra rotehållare redan ingångne contracter om extra rote* ringsskyldighetens förvandlande frän elFectivt utgörande af manskap till visse real prestationer, måtte af Riksens Ständer sanctioneras och bekräftas, samt till Kongl, Majit öfverlämnäs, att äfven hädanefter sådana öfverenskommelser med extra rotehållare afsluta, och får i det stället vördsamt föreslå, att Riksens Höglofl. Ständer måtte besluta, det extra roteringen vid påkommande behof deraf, bör endast i manskap utgå, och ella nu gällande Contracter, som afse förändring deruti, till all verkan förfalla, om hvilket Beslut Riksens Ständer torde hos Kongl. Majit göra underdånig anmälan. Att Utskottet i Betänkandet föreslagit, det extra ro terings jemn kningsförrättni ngarne mätte inom hvarje härad särskildt hållas, och Konungens Befallningshafvande eg» att utse de Ledamöter af RiksStånden, som i förrättningarne skola deltaga, har ock utgjort föremål för anmärkning: och är i motsats deraf yr ka dt, att blott en jemnkningscommission med oombytlige
Den är för ifrågavarrde fall så mycket mera lämplig, som preskriptionstiden för skatternas utsökande är bestämd till 3 år, hvarigenom redogöraren är betagen att få sitt åter af den skattskyldige, då felet i räkenskaperna uppstått genom ofrivilligt misstag å redogörarens sida. Delta utgör för mig ännu en auledn. alt anhålla om bifall lill Utsk:s förslag. oHr Printzensköld: Den grund förbifall till punkten, sora Hr Akerman velat hemta ifrån Statens rättighet till kraf mot den ri O 3 skattskyldige, kan jag ej gilla. Hr Åkerman hade bordt fästa sin uppmärksamhet vid hvad de i betänk, upptagna anmärknme in - Den 11 September e. m. 313 nehålla. Den omständigheten förekommer nemi., att till Slaten den skattskyldige ej står i samma förhållande, som tjenstemannen. Denne sednare är aflönad för att bevaka Statens rätt, hvilken pligt den enskilde ingalunda har sig ålagd. Jag kan ej annat än förundra mig öfver att man från förhållandet med enskild persons ombudsman vill hemta stöd för förslaget. Jag upprepar hvad jag nyss yttrat, att, på sätt de af kammarrätten åberopade lagrum innehålla, enskild persons ombudsman alldeles ej är fri från ansvarighet för sitt ombudsmannaskap i någonting, förrän det helt och hållet upphör, skulle det oek vara i 50 år. Först ett år efter det han från sysslan blifvit skiljd, är ansvarigheten slut. Nu kan man väl ej säga att en tjensteman är skil jd från sin syssla, derföre att han årligen uppgör och aflemnar räkenskap för sin förvaltning? Hvad har då det enskilda ombudsmannaskapet att skaffa med det offentliga? Jag har medgifvit att den nu gällande långa preskriptionstiden mä förkortas, men att det skulle ske till den grad, som Ulsk. och komiterade föreslagit, kan jag ingalunda finna hvarken med rättvisa eller billighet, förenligt. Utsk. hade bordt fästa afseende på hvad kammarrätten tillstyrkt. Då hade man åtminstone haft eli stöd för förslaget och något, hvaröfver en embetsmyndighet sig yttrat.
— Jag anser Hr Cederschjöld fullt berättigad att få sin motion remitterad , äfvensom att han på grund af 56 §:n Riksd.Ordn. haft rätt alt väcka densamma och förenar mig med dem, som anhållit om propos. på remiss. Gr. Horn, Claes Fredr.: Sedan Hr Landtm, förklarat sig icke kunna framställa propos. på den motion, som af Hr Cederschjöld blifvit väckt, är det naturligtvis icke vidare om den saken man här har att öfverlägga, utan man har blott att med sig sjelf öfverlägga om man vill tillstyrka R. o. Ad. att yrka denna propos. af Hr Landtm. För min del får jag då förklara, att jag ej kan deltaga i delta yrkande; emedan det åsyftar att uti vår criminal-lagstiftning komma till ett verkligt antagande af denna lag, som jag för min del alldeles icke gillar och aldrig har gillat; men deremot får jag säga, att jag anser 1812 års författning såsom en gifven följd af den revolution, som år 1809 hade till föremål alt aflägsna f. d. K. familjen från Sverige. Såsom en revolutionär additionel act har jag ansett denna författning, och att denna författning gällt och varit som gällande ansedd, har genom flera riksdagars tystnad visat sig. Jag hade önskat, att ingen fråga derom vid denna riksdag blifvit väckt, och får ytterligare förklara, att om det vore fråga om att nu stifta en sådan lag, så kunde jag sådant aldrig tillstyrka. Således kan jag icke heller nu lemna milt tillstyrkande till en motion, som åsyftar att få denna författning fastställd , utan önskade att detta mål finge helt och hållet nedläggas och frågan fortfara att stå i samma förhållande, som den vid så många riksdagar hittills varit, på det att ingen misstydning så inom som utom Riket derpå må kunna grundas. Hr Tersmeden, Carl Reinh.: Som jag anser Hr Cederschjölds motion fullkomligt enlig med 56 §:n Riksd.- Ordn., så förenar jag mig med dem, som yrka att Hr Landtm, måtte framställa propos. på remiss deraf. Den iG November f. m. 5t Hr Hjerta, Lars:
Maj t omedelbart söka restitution af erlagd Bevillning, ifrån Betänkandet uteslutes. Uti 1812 års Bevillnings-Stadga är föreskriften tydlig om ändrigs-sökande uti Bevillningsmål, och någon annan föreskrift för särskildta afseenden . borde , efter Herr Borgmästarens tanka, af Riksens Ständer icke kunna meddelas , aldramindst böra enskilda händelser gifva anledning till den tankan, att Kongl. Maj:t af hvarje individu skall diiecte kunna besväras med underdånig ansökning om eftergift af i laglig ordning taxerad Bevillning. Herr Borgmästaren har derföre hemstält, om icke Betänkandet må återlemnas till Stats-Utskottet, att ställas i den form, att, sedan Respective Riks-Stånden det 36* .Den 2 Juli. det samma bifallit, Expeditions-Utskottet derefter må kunna uppsätta den till Kongl. Majit i detta ämne afgående underdåniga Skrifvefsen. Herr Lagman Nolleroth har ansett, att se» dan Kongl. Majit, förmedelst den åtgärd, han i detta mål lemnat, gifvit sökanderna anvisning, att värjda sig till Ständerna , Stats-Utskottet ej kunnat annorledes förfara. Nu återstår endast Riksens Ständers pröfning i ett ämne, hvilket annars genom besvärs anförande i vanlig väg bordt behandlas. Herr Grosshandlaren Aberg har instämt med Herr Lagman Nolleroth deruti, att Statsutskottets behandling af detta mål vore en följd af den hänvisning, sorn Dannemora Bruks-ägare hos Kongl. Majit erhållit. Herr CommerceBådet och Riddaren Wegelin har yttrat, det i alia fall vara betänkligt, att efterskänka vid den ena Riksdagen de utskylder, som följa af den föregående Riksdagens Beslut; — Och hvarmed Herr Borgmästaren Ornberg sig förenat.
Det synes mig att det varit i sin ordning att Exp.Utskit i sin recit hade talat om en sådan granskning och ej, som nu varit fallet, med tystnad förbigått hela denna omständighet. Jag anhåller således för min del, att detta skrifvelseförslag måtte till Exp.Utskit återremitteras, med förständigande för Utskit, att dels i ingressen i skrifvelscu intaga hvad K. Mit i sin Nåd. Propos. omnämnt derom, att K. Mit ämnar låta Ständernas Utlåt, i ämnet pröfvas af vederbörande auktoriteter, och att dels utesluta ur skrifvelsen sista meningen, der Utskit talar om att snart inkomma med yttrande angide Ständernas beslut i alside på landstinget. Gr. Sparrei Till försvar för det ifrågavide skrifvelseförslaget har blifvit sagdt, att man kunde ganska väl besvara en del af den Nådiga Skrifvelsen, på samma grund, som man algi iver särskildt svar på de olika hufvudtitlarne. Jag anhåller nu att få återföia i minnet den utgångspunkt, jag valt för mitt första yttrande i frågan, att Ständerna nemi. aldrig begärt en revision af kommunalförfattningarne under andra vilkor än i sammanhang med förslaget om landsting, att K. M:t ej aflåtit detta förslag till Ständerna annat än på grund af Ständernas berörde önskan, samt slutligen att Ständerna ej förehaft till grankniug dessa trenne förslag på annat sätt än som grund för den byggnad, för hvilken landstinget skulle utgöra slutstenen. Då således Ständerna icke under andra, än de nyss upräknade förhållandena, företagit sig granskningen af dessa trenne särskilta förslag, så får ovilkorligen frågan, genom Ständernas afla - 3S2 t)en 25 Oktober. tande af den ifrågavtde anderd, skrifvelse», ett helt annat resultat inför K. M:t, än det K. M:t, vid aflåtandet af sin skrifvelse angtde kommunallagarne, åsyftat, och det är på dessa skäl jag anhåller om skrifvelseförslagets återremitterande till Utsk;t.
Det Hedervärda BondeStåndets Ridderskapet och Adeln meddelade Protocol Isutdrag 9 bevittnande det beslut, som BondeStåndet fattat innehöll tillika en inbjudning till Ridderskapst och Adeln att deltaga i dess beslut. Inbjudningen var en motion, en fråga som skulle besvaras; Titeln af Protocollsutdrag alldeles enahanda med titeln af Memorial; Och då frågan var af den beskaffenhet, att dess remitterande till Utskott icke kunde äga rum, skulle den ovillkorligen bordläggas, man afseende ora sådant af någon äskades eller icke. Jag känner rätt väl att bordläggning vid frågor af denna art förr icke ägt rum. Icke jSia, då Riksens Ständer uppdrogo åt dåvarande Hans Kongl. Höghet KronPrinsen att i händelse af Konungens sjukdom förestå Regeringen; och icke eller 1817, då samma önskan yttrades, i afseende på då varande Hans Kongl. Höghet Hertigen af Södermanland. Men Ständernes åtgärder vid båda dessa tillfällen voro yttranden af tillgifvenhet och förtroendeför personer, rättfärdigade och påkallade af tidernas skick. Genom ofvsnnämnde åtgärder har det bildat sig en opinionens inkräktning på lagese Den 5 Felruanii-. gebiet, som ledt derhän, att man i samma cathegorie velat ställa åtgärden af en Tacksägelseadresse, som uttrycker känslan at ögonblickets förhållande emellan den verkställande makten och Nationalrepresentationen, samt ofvannämnda s:ne högtidliga declarationner af Nationens tillgifvenhet för sin dynastie, gifna, icke i afsigt blott att uttrycka ögonblickets känsla, utan gifna för att betrygga kommande Slagters trefnad. Vid 1817 ars Riksdag, då ett tillägg till Tacksägelseadressen, som hade kunnat behöfva någon jemnkning i ordalagen utan föregången bordläggning beslöts, gjorde Jag mig sjelf det löftet, att i en dylik händelse erindra om lagens fordran. Då BondeStåndets
tjenat henne på samma vis, och härigenom bekräftas ytterligare hvacl prof. Ljunggren så bestämdt påvisat rörande Kellgrens och akademisternas bekantskap äfven med andra främmande literaturer an den franska. Hiiruvida nu fru Lenngren känt engelska och tyska, torde vara ovisst och framgår åtminstone icke af hennes poetiska alster; men deremot vet man säkert, att hon studerat latin, och detJta ger oss anledning att rörande källan för ett af epigrammen underställa förfis bepröfvande en från hans afvikande åsigt. Det är fråga om Lycka träfar man, hvartill dr Warburg anser ämnet vara hämtadt från Lafontaines fabel " Le Tresor et les deux Homines ". Det kun nog vara så; men anmärkningen, att Zetlitz af denna fabel gjort en lång skämtberättelse på nio sidor, gäller till en viss grad tifven Lafontaiiie, som användt iK) verser, medan deremot s3mma sak af Ausonius utt ' ryckts i all korthet så här: Thesauro invento, qui lirnina niortis inibat, Liquit ovans laqueum, quo periturus erat. A t qui, quod terrae abdiderat, non repperit aurum, Quem laqueum invenit, nexuit et periit. *) Oss vill det synas, att det är en omedelbarare öfverensstänimelse mellan Ausoiiii fyrcc och frii Lenngrens sex verser, än mellan dessa och Lafontaines fyratio. Beträffande Baggesens ' Kyssene " kan det väl tagas för gifvet, att detta stycke +) Ifannen, vid lifvet trött, som fann den gyllene skatten, Jublande slängde han bort repet han knutit tillreds: &amp; !en den som guldet i jorden dolt och fann att det röfvats, Lade, då repet han såg, snaran om halsen Gch dog. Ofuers. rtf S - 4.