Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet har jemväl tagit i betragtande, att Indragningsmagtens utöfvant le, långt ifrån att medföra det dermed åsyftade ändamål, ger naturlig anledning till misstankar, hvilka de genom indragningen lidande icke lära underlåta att underhålla och stegra, samt att Indragningsmagten, då den väl kan hindra fortsättandet af ett dagblad eller en periodisk skrift, men icke spridandet af sjelfva det brottsliga bladet eller häftet, är i detta hänseende mindre verksam än domaremagien, som kan anbefalla sequester å hela upplagan genast vid åtalets anställande, och upplagans förstöring, i fall skriften förklaras brottslig. Då Indragningsmagten alltså står i strid, så val emot den uti 86 § Reger i ngs-F orm en meddelade förklaring öfver hvad med tryckfrihet förstås, sora emot andra stadgande!) uti Grundlagarne, — då lämpligheten af dess användande svårligen kan med säkerhet bestämmas och icke sällan måste blifva underkastad skiljaktiga åsigter och omdömen, — då denna magt, om än handbafd med upplyst fördragsamhet, likväl måste i ulöfningen leda till den med lagskipningens grunder oförenliga följd, alt medborgare ohörde kännas skyldige till ansvar för obevisla förbrytelser och beröfvas icke blott en materiel egendom, utan äfven en dyrbar medborgerlig rättighet, då Indragningsmagten slutligen är lika obehöflig och fördess egentliga ändamål overksam, som den saknar stöd uti nationens känslor och tänkesätt, får Utskottet, för Grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag, hos Rikets Stander föreslå, att (vonsiilutioris-Utskottets Memorial, N'.o i 61 9' att 8 morn. i 4 § Tryck frihets-Förordningen må ur denna Grundlag alldeles borttagas och försvinna samt numereringen af de följande momenten i enlighet dermed rättaSi Stockholm den 16 Juni i84o. På Rikets Ständers Gonsti tali oris-ITtskotts vägnar: C. H. Anckarsvärd. €r. Nibelius. Mart. T. Morsing Thim Hans Janssom L. S. föhr. Arvmdsiom - lith. till K.
följande pikanta meddelande: » Gissningarne på Scævola äro nu följande, delvis utkolporterade i landsortspressen: Spillhammar, Koersner (utpekad utan namn i Budkaflen m. fl), Norén (Gullbergs version), Ahlgren (redaktör af Eskilstunatidn. Skall hafva skrifvit under signaturen Scævola vid något tillfälle), Prof. Lysander (utspridt af mig). Äfven k. brors gissning är alldeles rasande. Schöldström och Wallenberg äro precis lika oskyldiga båda två. » Den då högst nervöse och i sådan situation bittert misstänksamme S. gaf på det välmenta förslaget ett vägrande svar i uttryck af den mest våldsamma nervositet och misstänksamhet. » Det är », skref han från London, » oss emellan fråga om literär eganderätt. Jag har till dig sålt icke eganderätten, utan publikationsrätten till min uppsats om den konstitutionela rätten, nämligen att publicera den i den af dig utgifna tidskriften. Skulle något annat eller mera ingått i köpet, kunde du ju t. ex. ansett dig berättigad att signera den med ditt eget, med skräddare Palms, med h. m: t konungens eller med hvilket som helst annat » pikant » namn, eller att, om detta med större fördel för dig kunde ske, öfverlåta den till införande i nästa nummer af Vikingen, Julgrisen eller Svenska Dagbladet. — Signaturen är icke min, med den må du gerna göra hvad helst dig lyster, men uppsatsen är min, och om den är mitt sista ord ett bestämdt nej till ditt förslag. » På dessa våldsamma utgjutelser svarade Ahnfelt med samma lugna godmodighet helt enkelt: » Jag tror vi låta Scævola-frågan hvila nu. Jag var — som jag redan tillåtit mig påpeka — i min goda rätt att göra förslaget och du att säga nej. Ha vi missförstått hvarandra, så är nu missförståndet häfdt. » Lika godlynt svarades på Strömbäcks yrkande att helt och hållet borttaga Krook-signaturen: » För Dag. Kr.s läsare är Fritz Krook en gammal bekant, som dyker upp igen med glans. Då jag inte fick döpa om honom till Sævola, tycker jag inte heller begära, att jag skulle afkläda honom helt och hållet. »
Ulskottets tillstyrkande bifölls. Porslin. Utskottets tillstyrkande, i fråga om tullfri införsel af kärl och redskap af äkta porslin för farmaceutiska och vetenskapliga behof, blef af Ridderskapet och Adeln bifallet. Saxar. För ”saxar, andra slag”, än öfverskärare-saxar nedsaltes tullvärdet till 5 r:dr och införselstullen till 1 r:dr 24 sk. skålpundet. Sirop. För sockersirop ansågs införselsförbudet böra upphöra och bestämdes införselstuilen till 3 sk. per skålpund. Smör. Utskottets förslag bifölls. Socker. Utskottets förslag bifölls. Strumpor. För bomulls-strumpor nedsattes tullvärdet till 5 r:dr 24 sk. och införselstullen till 1 r:dr 16 sk. per skålpund. Trädvaror. För ”sparrar af furu och gran, af mindre tjocklek än 8 turn rnidtpå” bestämdes utförselstullen till 6 sk. per stycke. Väfnader.
PROTOCOLL, HÅLLNA IIOS HÖGLO F LIGE KUMBEmASM dcji VID JTagtima Hikötrögen i Stockl) alm ÅIIKM 1850 oell 1851. lini i'ti Häftet. STOCKHOLM. A J ii i: -v: - * . • . Onsdagen den 18 December 1850. Plenum kl. 10 f. m. Hr Goes, Axel Wilh., hade inlemnat följande: Hindrad af enskildta angelägenheter alt qvardröja i hufvudstadeti nödgas jag härmed vördsamt afsäga mig den plats som Supleant i BevillmsUtsk., hvartill jag af Hrr Elektorer blifvit utsedd; anhållande dock alt vid min riksdagsmannarätt få blifva bibehållen. Till denna anhållan lemnade R. o. Ad. sitt bifall. Anmäldes och lades på bordet Const.Utsk:s mern. N:0 3, angtde eli af Hr Cassel väckt och af Vallofl. BorgareSt. remitteradt förslag örn ytterligare upskof med afgörandet af K. M:s afgifna, nu hvilan de nådiga förslag till ny Riksd.Ordn. m. m. II. Ex. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att följande Utsk:s ledamöter begärt och erhållit 3 veckors ledighet ifrån d. 23 dennes, nemi. i Consl.Utsk. Frih. Åkerhjelm, Johan Carl, och Frih. Lagerfelt, Israel Carl Adam; i BevillmsUtsk. Frih von Kraemer, Rob. Fredr, och Gr. Sparre, Joli. Alexander; i BankoUtsk. Hr Bogeman, Carl Adolf; i Allm. Besv.- o. Ekon.- Ulsk. Hr Montgommerie, Rob. Nils Germ., och i Ridd.- Utsk. Ilr von Strokirch, Joli. Paul Fred. Otto, och Hr von Kraemer, Anders Robert; hverjemte H.
Jag kan ej finna annat, än alt detta syftemål var öfverensstämmande med landets väl, och kan pä denna grund icke biträda Utskrs ogillande deraf. Frih. Cederström, Jacob: Ulskts uppfattning af ämnet synes mig så fullständig, att det förundrar mig, det Frih. Baab kan hafva något att invända emot ett bifall till det af Utsk. afgifna betänk. Det var nemi. icke ensamt sedelemissionen, sorn stod i strid med reglementet, det var också den omständighet, alt denna emission skedde pä 2:ne namn, ehuru några sådane lån icke fingo utlemnas på 2:ne namn. Detta är således 2:ne omständigheter, genom hvilka reglementet blifvit pä sidan trädt; men då ingen skada har för Banken inträffat, enär silfret blifvit ordentligt levereradt, så har Utsk. funnit, att någon anledn. till åtal icke äger rum, hvilken Utsk:s åsigt jag hoppas att R. o. Ad. jemväl delar. Frih. Hamilton, Hugo: Jag kan icke annat än för min del understödja den åsigt, som Frill. Raab yttrat, och jag tror, att jag skulle handla orätt, om jag annorlunda gjorde, dä jag i minnet återkallar de omständigheter, under hvilka Bancofullm. sågo sig snart sagdt nödsakade att vidtaga den åtgärd de gjorde. När man vill bedöm ma en sådan åtgärd, måste man icke allenast tillse §:s lydelse, man måste äfven ställa denna i sammanhang med de omständigheter, under hvilka den blifvit tillämpad. Det kan ingen gerna hafva bortglömt, att Fullmis ställning vid det ifrågavar. tillfället, var en af de svåraste, om icke absulut den svåraste, hvaruti de någonsin sig befunnit. I följd af den menliga liandelsconjuncturen, den afstannade jernexporten och den långvariga 424 Den 1C December. piastersamt silfverexporten med flere sammanträffande omständigheter, var bristen på rörelsemedel större, än den någonsin förut varit. Här var fråga om att jernexporten skulle rent af afstanna, i brist på rörelsemedel för att hvad man kallar relaxera jern.
«För opp Stina Persdotter från Fallet,» befallde häradshöfdingen, och en fjerdingsman, åtföljd af tingsvaktaren, gick ned för att ur häradshäktet upphemta den anklagade. Hon kom, och trädde med fräck uppsyn inom skranket. I detsamma hennes namn nämndes, förändrades något baron Stjernfeldts ansigtsfärg, men det märktes af ingen, utom af Olof Ersson i Nybygget, som stod med armarne stödda på skranket och fästade sina plirande, grå ögon på baronen. Stina Persdotter var en långvext, något mer än medelålders menniska, med låg panna och uttryckslösa ögon. Hon var nu anklagad för att hafva begått förgiftningsbrott. Flera gånger förut hade hon för enahanda missgerning varit misstänkt, men under de förra domrarne hade rättvisan blifvit något lamt handhafd, och det troddes för öfrigt, att baron på Tunanäs på något vis höll henne ryggen fri. Men denna gång hade han ej ens fått veta af att hon var tilltalad, och hade han vetat det, samt att målet på denna dagen skulle företagas, så är väl sannolikt att han afhållit sig från tinget. I nära två timmar höll den unge domaren på med ransakningen, innan han förmådde den anklagade att afge den minsta bekännelse. Hon oupphörligt blott nekade, och svarade att hon ej mindes, när domaren begärde uppgift om några äldre data, som kunde bringa henne till tvetalan. När intet annat syntes vilja hjelpa, vände han sig till menigheten, med ett tal, fullt af kraft och värma. Han behöfde ej numera begagna klubban, för att tysta den sorlande menigheten, – snart rådde den djupaste tystnad i rummet, och blott här och der afbröts den af en och annan snyftning. Ändtllgen syntes någon rörelse i den anklagades anletsdrag, en lätt darrning förmärktes på hennes läppar, och hennes ögon, som förut fräckt spelat omkring på den församlade menigheten, sänktes mot golfvet. Nu kastade domaren om ton.
Uti Kongl. Majrts nu föredragne Nådiga Skrifvelse till Rikets Högloflige Ständer förekommer: ”1 händelse Rikets Ständer ”finna för godt att vid PröfningsComitte”ernes åtgärder i dessa delar låta bero, ”komma naturligtvis de gjorda anmärknin”garne och alla deraf föranledda mål att ”förfalla.” Denna af Kongl. Maj:t Nådigst afgifna förklaring till Rikets Ständer, tydligeu grundad på 57 RegeringsFormen, der Svenska Folkets rätt att sig sjelf beskatta är förvarad, mätte väl ej af någon annorlunda förstås, än som ett uttryck af den ömmaste vård om Svenska Folkets rätt. Jag bar under denna Riksdag i delta ämne väckt motion, med önskan, att Rikets Ständer genom underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t ville anhålla, det de af KammarRätten gjorde anmärkningar måtte förfalla. Någon annan åtgärd, än den Kongl. Maj:t nu Nådigst föreslagit, är ej mera behöflig, så vida Den 3o Mars e. m. 321 vida den, efter hvad jag vågar hoppas, af Rikets Ständer antages. Med lifligt deltagande beledsagar jag till det Utskott, till hvilket Ridderskapet och Adeln täckes remittera den Nådiga Skrifvelsen, och hvilket jag förmodar blir BevillningsUtskottet, min innerliga önskan i allas deras namn, som utgöra föremål för de gjorda anmärkningarne, att Utskottet må tillstyrka, det PröfningsComittéernes åtgärder sedan sista Riksdag blifva beståndande; och jag förmodar med tillförsigt, det Rikets Högloflige Ständer härvid icke förbise deras egen värdighet, då den är så nära förenad med heliden och orubbligheten af de beslut, som deras Committe'rade, Berednings-, Taxeringsoch PröfniugsCoramitteerne, fattat. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken föreslog, att så väl Kongl. Majrts Högstberörde Nådiga Skrifvelse, som Herr Rothliebs, i anledning deraf, nu afgifne yttrande, måtte till BevillningsUtskottet remitteras; hvilket bifölls.
Jag har inom Utskottet, såsom det enda rättvisa i detta fall, föreslagit det allmänna stadgande, qtt, jemte en proportionerad afgift för egande fastighetsvärde, dessa bidrag skulle, för hvarje församlingsbo, bestämmas i förhållande till det antal personer, som hos honom äro mantalseller skattskrifne, eller på hans egor boende. — Derigenom träffas den förmögne, på ett rättvist sätt, af den större contribution, som bör åläggas honom, såsom skatt för de större främmande arbetskrafter han använder lill enskild, fördel, af en större personal, bland hvilken hvar och en är berättigad lill allmänt underhåll, när han ej mera kan arbeta;’' af Herr Bååth: ”Jag har ej kunnat instämma uti Högloft. Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens Betänkande, i hvad det angår tillstyrkande af bifall till Herr Prosten Nibelii motion , angående inskränkning i jordbrukares rättighet att från främmande socknar antaga så kallade stat-torpare eller stat-drängar. — För alt öfverskyla eller bortblanda det allt för restricliva i Molionairens framställning och yrkande, hafva Utskotten öfvergått från den egentliga benämningen: stat-torpare, till en mera generel, den nemligen af gifta hushåll; man har härigenom velat gifva frågan ett mildare utseende inför Allmänheten, ehnru saken ändock är densamma. Om man rätt och opartiskt betraktar frågan, sådan den är, eller rättigheten för jordbrukare, eller annan Egendomseller Närings-innehafvare, alt låta besörja sina sysslor genom legde arbetare; så måste man medgifva, att denna rättighet icke allenast är och måste vara naturlig, stödd på de mest talande rättsgrunder, utan den är äfven af Borgerliga Lagar befästad. Likaledes följer af detta fria val af brukningsoch förvaltnings-sätt, den lika naturliga och fria betings-rätligheten emellan husbonde och arbetare, om denne senares aflönings-sätt för arbetet. — Uti detta fria val af arbetare och deras aflöning, har Lagstiftningen hittills icke vågat eller ansett lämpligt göra annan inskränkning, än den, sorn har afseende jpå arbetarens arbets-skicklighet och goda fräjd. I förra fallet till förekommande « , Lags,mit Allm.
Kolåtgången beräknade dock kapten Palander vid 7 knops fart till 12 kub.-fot eller 0,3 kub.-meter i timmen. Konserverna inköptes dels af Z. Wikström i Stockholm, dels af J. D. Beauvois i Kjöbenhavn. Potatisen skulle levereras i Göteborg den 1:sta juli. Den måste för att hålla sig vara nyupptagen och dock mogen. Den anskaffades derför från södern genom herr Carl W. Boman i Stockholm. Af detta, helt säkert ett bland de främsta af alla antiskorbutiska medel, hade vi ännu något i behåll vid vår ankomst till Japan. En omsorgsfull redogörelse för dessa resor träffas i: Reise des kaiserlichrussischen Flotten-Lieutenants Ferdinand v. Wrangel längs der Nordküste von Sibirien und auf dem Eismeere 1820–1821. Bearbeitet von G. Engelhardt. Berlin 1839; och G. P. Muller, Voyages et découvertes faites par les Russes le long des côtes de la Mer Glaciale etc. Th. v. Middendorff, Reise in dem äussersten Norden und Osten Sibiriens. B. IV. I, s. 21 o. 508 (1867). Jemför v. Middendorff, Reise im Norden u. Osten Sibiriens (1848), del. I s. 59 ; en uppsats af v. Baer, Über das Klima des Tajmurlandes. Kartan bär titeln: »Nouvelle carte des découvertes faites par des vaisseaux russiens etc, dressée sur des mémoires authentiques de ceux qui ont assisté à ces découvertes, et sur d’autres connaissances dont on rend raison dans un mémoire séparé. S:t Pétersbourg à l’Académie Impériale des Sciences 1758.» Temligen breda, 12 famnar långa, platta fartyg utan köl. Vanligen framdrefvos de genom rodd. Endast vid förlig vind begagnades segel.
Nu visste jag hur det stod till; och då jag till slut hörde snattret af vildänder, behöfde jag ej mera tvifla på att kapten Rosenberg, med biträde af gubben Haraldson, ernade, i trots af min vaksamhet, dra mig vid näsan.” ”Nu styrde jag efter den riktning, hvarifrån jag hört sjöfåglarnes sista skri; men på en gång fingo vi säker ledning, ty de tände upp bloss, troligen för att roa sig med oss; men mor skall få höra hvem som fick roligt. Vi lade till med jakten; och ehuru kaptenen såg ut liksom han velat säga: ryk och dra så långt vägen räcker, och gubben Haraldson, den gamle filuren, gjorde sig så oskyldig som det barn födt var i natt, lät jag mig icke bekomma, utan tog karlarne och hunden med mig och gick uppåt land. Kastor är lyckligtvis en så god stöfvare, som en jägare nånsin kan önska sig: han stannade vid en sten och gaf sina tecken, hvarvid Mårten, som icke har mindre godt väderkorn, hemligt lät mig förstå att gubben Haraldson började synas orolig. Detta var ett godt tecken, och vi voro då säkert på rätt spår. Mårten lyste mig; och som mor vet att jag icke är klen, lyckades jag nära nog att få upp stenen, ehuru den var dugtigt tillkilad. Men då kommer den satgubben smygande bakom mig, och under den listiga förevändningen att lysa mig, slog han omkull lyktan; och der stodo vi i tjocka mörkret. Då hviskade mig Mårten i örat: ’Jag såg genom den lilla öppningen, då stenen sköts åt sidan, att något skymtade dernere, och jag vågar nacken på att det helvetesbyket der gömt sina murklor. Skall jag gå på igen?’ Men jag hade annat i sinnet och knuffade Mårten i sidan, att han skulle tiga så länge. Emellertid ställde den gamle räfven Haraldson till en rolig historia. Han skrek och väsnades och bedyrade att han brutit af sig benet; och nu kom sonen, kapten Birger, också fram. Jag trodde icke, efter allt det jag hört om honom, att han vidare skulle lägga sig ombord med smuggelhandel; men det var väl bara för svågerskapets skull.
Jag inser således icke, hvadan man ej lika,gerna må fortfarande bibehålla edgången för taxeringsman. Det är en väckelse för den samvetsgranne. Enhvar, som haft förtroendet att vara taxeringsman, vet, huru ofta man utsättes för upmaningar att icke alltför högt taxera än den ene, än den andre bland skattskyldige. När nu så är förhållandet, att ganska ofta den erfarne taxeringsmannen finner taxeringen ganska billig, kan han besvara dessa upmaningar dermed, att han inför Gud har svurit, att taxera efter bästa förstånd och öfvertygelse, såsom i formuläret säges; kunnande han således icke i detta fall gå dylika önskningar till mötes, ty i jemförelse med ens egen eviga välfärd och salighet gälla inga konsiderationer. Det är ju också icke meningen att efterskänka något, ulan hvarje skattskyldig person skall i mån af sin inkomst beskattas. Denna edgång innefattar alltså icke annat, ♦ än att taxeringsmannen skall följa sin öfvertygelse och följaktligen söka att undvika misstag; och då han det redligen fullgörer, kan jag icke finna att edgången kan vara förnärmande för en samvetsgrann! redbar man. Jag har sjelf aflagt en sådan ed och troget bemödat mig att densamma hålla, samt vågar trygga mig vid det medvetande, att de misstag, hvilka det oaktadt kunna vara af mig begångna, hafva varit ofrivilliga och alltså, enl. edens innehåll, icke mig tillräkneliga. Således anser jag 119 § böra blifva oförändrad, och anhåller om afslag på Utslcs hemställan. Jag har icke förbisett, att en aktad reservant har likasom jag ogillat Utsk:s förslag och i stället önskat, att man skulle vid TaxeringsKomitéernas första sammanträden upläsa de vigtigaste <§,§:na i Bevilln:»- 30 Den l April f. ra. Förordmn, men jag befarar, att ett sådant upläsande icke afhöres med all den upmärksambet, som mati iakttager, då man på Guds heliga ord aflägger ed, »så sannt oss Gud hjelpe till lif och själ.»
I följd hvaraf, och sedan det öfver Voteringen serskilt förde Protocoll blifvit uppläst, Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att Ridderskapet och Adeln således ansett den af hvarje helt hemman utgående Salpetergärd böra upphöra, samt ett serskilt anslag deremot till Saltpeternäringens bestånd och bedrifvande, jemte uppköp af Saltpeter, böra i stället af Rikets Ständer genom Bevillning anvisas. Den 28 April e. m. 6r Upplästes de i förmiddagens Pleno ankomne så väl Kongl. Majrts 3:ne Nådiga Propositioner till Rikets Ständer: Af den 37 sistlidne Mars: 1:0 Angående förmånsrätt för Upsala Academie hos dess Uppbördsman, i afseende å medel, sorn af dem, för Academiens räkning blifvit uppburne eller förvaltade; 2:0 Angående Lagförklaring, rörande rätta grunden för förvandling till fängelse vid vatten och bröd, af böter, som ådömmas för sådane stölder, hvilka, enligt allmän lag, ligga i tväböte emot annan tjufnad; Af den 10 dennes: 3:o Angående upphäfvande af den nu medgifna moderation i Postporto för Bref, som väga öfver 8 lod; som ock Kongl. Maj:ts den 10 dennes till Rikets Ständer aflåtne Nådiga Skrifvelse, angående Landshöfdingen J. af "Wingårds anhållan om befrielse från ersättningsansvar för de af förre LandsSecreteraren Kleman tillgripne och förskingrade Allmänna Medel. Lades på bordet. Högl. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan ett qvart till 10 om aftonen. In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim. 02 Den ag April. Onsdagen den 29 April 1829 Plenum klockan 8 Förmiddagen.
Uån, hvilka derföre öfverflyttas till redovisning af desse Contoir, med rättighet för dem att det överskjutande be. loppet, såsom fyllnad i hvart och ett Contoirs anslags.summa, ifrån Banquen reqvirera, med 1. akttagande af hvad för Contoirens ständiga Cassa» behållning här nedan i 7 §. är föreskrifvet. t}. I afseende på räntan för de ifrån Contoiren utgående lyån och afbetalnings-vilkoren åberopas, utan undantag, det derom redan gifna förslag för Banco DiscontVerket i Stockholm; och galle äfven för Contoiren Rikets Högloft. Ständers beslut i dessa ämnen. §• 3* Di rectionen af hvart och ett UåneContoir utgöres af fyra, inom Conioiren9 district boende, ^3 g i$atico~TJtsboitets Bet&nlånderu Ledamöter, en af hvarje RiksStånd, tillika med ett BancoOmbud; tillsättningen af de förra jemte en Suppleant fbr hvardera, sker af Rikets Ständer på lika sätt som valen af Fullmägtige i Banquen och RiksgäldsContoiret; BancoOmbudet utses och förordnas af BancoFullmägtige ; och inträffa emellan Riksdagarne flere ledigheter ibland de förstnämnde 4 Ledamöter eller Directeurer, än som kunna fyllas med de utsedde Suppleanter, tillsattes den ledige platsen genom val af Fullmägtige i Banquen och RiksgäldsContoiret af det Stånd, uti hvilket ledigheten inträffat; egandes jemväl Fullmägtige i Banquen och RiksgäldsContoiret samfällt att, om anledning dertill förekommer, dess emellan endtlediga en eller flere af Directeurerne från deras befattning, hvarvid, i händelse af olika meningar, Fullmägtiges pluralitet bestämmer om en sådan Ledamot genast skall afgå, eller hans befattning till näst inträffande Riksdag fortfara. §• 4- Såsom nödige Tjenstemän och Betjening vid hvart och ett Contoir antages : 2 Kamererare, 1 Bokhållare. 1 Ombudsman.
Att bruksoch jernrörelsen genom lån ifrån Banken, hvaraf den drager sin ränta, skulle skada jordbruket, kan jag ingalunda begripa, tvertora tror jag, att detta sednare skall vinna, om jernrörelsen går väl. Jag tillstyrker, att creditivet måtte förhöjas till 800,000 r:dr. Frih. Palmstjerna: Uti Hr Lagerhjelms skäl instämmer jag helt och hållet; men då redan 3:ne Stånd hafva bifallit denna nu förevarande §, anser jag helt och hållet ändamålslöst att uppehålla R. o. Ad. med någon discussion i ämnet. Hr cret. torde vara bäst i tillfälle upplysa om ej så förhåller sig som Den 15 April. 395 jag uppgifvit, såväl i afseende å denna som några efterföljande punkter. 1 anledn. häraf tillkännagaf undertecknad Ridd.secret., att, enligt ankommet prot.utdr., BondeSt. bifallit 32 §, samt att i Presteoell BorgareStis cancellier den upplysning blifvit meddelad, att äfven sistnämnde Stånd bifallit densamma oell PresteSt. godkänt §§ 2!) till oell med 45. Hr von Hohenhausen: Jag vill blott upplysningsvis nämna anledn. till Utsk:s frångående af sitt första beslut, eller att BorgareStis ledamöter inom BancoUlsk., som lill största delen bestå af brukspatroner, yttrade sig emot behöflighet af förhöjning i detta cretliiiv. Dessutom har Utsk. anfört ett skäl för nedsättningen till det primitiva beloppet, deruti att Utsk. befarar, att sedan Banken icke kan genom full tillgång på lätt realisabla papper vinna den styrka Utsk. åsyftat att ät Banken bereda, tillökningärne i hineoch creditivanslagen kunna medföra ett menligt inflytande på Bankens credit. Frih.