Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De föreställa, efter Constitutions-Utskottets uppfattning: Bonde-Ståndet — Menige Allmogen eller den vid Svenska jorden, medelst hennes odling och besittning, innerligast bundna folkstammen, sjelfva den bevarade nationaliteten i seder, lynne, drägt och yrken; Borgare-Ståndet — konstoch slöjdfliten, nedlagd på råämnens förädling, samt handeln eller varubytet och såsom ett dess medel, sjöfarten; Preste-Ståndet — Folklärarekallet, vården af Religionens och upplysningens, eller Kyrkans och /Skolans upphöjda angelägenheter; Ridders^apet och Adeln — det historiska Statslifvet, uttryckt genom bördsprerogatiy, förvärfvade såsom belöning för jkrigs-hragder och andra förtjenster af fäderneslandet. I denna represen ta t ion sform, oväldigt och fördomsfritt betraktad, saknas intet enda af nationliga interessen och elementer; tvärtom framstå de der alla, med sina egna gränslinie!-, med hvart sitt veto, oell likväl, under gemensamma föremåls serskilda behandling, sarmmanflvtande i ett helt, för att uttrycka folkviljan. Och vill man åter, i omvänd eller nedgående ordning, gifva akt på gällande principer, inom de fyra kamrarna, för representationsrättens utöfning, så finner man, att Samma principer äro, i främsta och tillika ' äldsta kammaren, sjelfskrifvenhet, — i andra kammaren både sjelfskrifvenhet och val, samt i de öfriga valen ensamt, — ett förhållande, som ovedersägligen utmärker, alt jemväl eorpora - 4 Csn < t it tit hus-U t kottets Meni. A’!o 35. tionseller class-valen ega ett senare ursprung, och alt de förste Svensi® Represen tan terne, långt ifrån att hafva Blifvit utsedde medelst valröslcp, varit sjelfkallade. Häraf lärer nogsamt kunna slutas, alt
Herr Schotte, hvilken, jemte instämmande uti berörde serskilta mening, tillika yttrat den önskan, att, om det ansågs vara Privilegiifråga, Ridderskapet och 113 Ben 2 Martii. Adeln samt PresteStåndet, med afseende S billigheten och rättvisan, ville häri medgifva ändring, och saken, i enlighet dermed, då komme att behandlas; samt Herr Faurell, hvilken förenat sig till alla delar med Herr Malmberg, under tillägg, att uti Ridderskapets och Adelns år i8to gjorda åtagande af Inqvarteringsskyldigheten, äfven andra Egendomar åtföljande Onera, efter dess tanka, borde vara inbegripne. 7:0 Af elen 10 sistledne Februarii: Rö’- rande inom Borgareoch BondeStånden väckt fråga, om en förbättrad Posternas Reglering på åtskilliga orter i Riket, samt vissa öfverklagade olägenheter vid Postföringen emellan Norrige och Dannemark; deruti, i afseende på förra omständigheter och då ett närmare utredande af de Förslag, som blifvit vid Motionen gjorda om ett hastigare förskaffande af den Inländska Posten, fordrade en noggrann undersökning af de omständigheter och serskilta förhållanden, som härvid kunde förekomma; Utskottet ansett sig böra inskränka sin åtgärd till den hemställan, att Riksens Ständer hos Kongl. Maj:t framförde en underdånig önskan, att Kongl. Majrt, som efter Vederbörandes hörande, bäst vore i tillfälle att lill hufvudsaklig pröfning upptaga närvarande Ärende, täcktes dervid fästa det Nådiga afseende, som densamma kunde anses förtjena och omständigheterne medgåfve.
Jag anhåller att derom genom några bevis £å öfvertyga, Högloft» Eidderskapet och Adeln, Hå Herr Hammarsköld i anledning deraf, att efter Skolordningen följa anvisningar och rad till Lararne vid dess tillämpning, funnit att denna Skol-lag ej äger nog öppenhet, kan jag icke dela hans mening. För min del anser jag rätt lämpligt, att hvad sorn be falles, utgörande egentlig Lag, skiljes från hvad som till styrkes, såsom gagnande, ehuru icke oundgängligt. Hvar och en torde med mig erkänna, att Herr Hammarsköld varit hänförd af en allt för liflig in* hillningskraft, då han i Skolordningens nuva_ rande inrättning trott någon kunna se en syft - Den i Martti.. 123 ning till de reservcitiones mentales, som gifvit Loyolas Lärjungar ett så tvetydigt rykte. Att denna Lag står i motsats med Consfitutionens anda, kan jag icke linna. Föreskriften att en gosse vid intagning i Skola skall styrka att lian, genom egna tillgångar, eller andras understöd, kan sig vid Läroverket uppehålla , åsyftar förebyggande af egentligt tiggeri> hvilket år genom redan gällande Författningar förbudet. I Bihanget till Skol-lagen, sid. 5i, 6ynas dessutom skålen för denna föreskrift^vara nöjaktigt utredde. Möjligheten att från ett Läroverk afskilja gossar, som utan något slags framsteg i tre år qvarstått på samma rum, synes icke heller vara inconstitutionel. De allmänna Läroverken äro inrättade lör att bereda framsteg, icke qvarstående på kunskapens bana. Den yårri om de duglöses constitutionefla frihet, som skulle visas genom deras ytterligare bibehållande vid Läroverket, blefve ett ingrepp i yngre och dugligare gossars eonstitutioriella rättighet att intaga de förstnämndes platser inom Skolan. Med uppmärksamhet genomläst, skall Skolordningen ådagalägga, att insigt i modersmålet, hvilkens förvärfvande jag med Herr Hammarsköld anser af stor betydenhet i constitutionella samhällen, vid författandet af denna Lag varit ett vigtigt ämne för omtankan.
Politisk Författning. Kammarverk. På sätt Tabellen närmare visar, hafva hemmanen under senare femårs-perioden icke undergått någon förmedling, eller vidare förändring, än att något öfver 69 Mantal Krono-Rusthåll blifvit köpta till Skatte. Jordransakningar hafva i följd af Kongl. Kammar-Collegii Bref af den 29 April 1834 icke under liden blifvit förrättade. Hemmansklyf - — 15 — ningen synes snarare vara i tillän aftagande, och hvartill en del frälsebyars afbysande för anläggning af farmer eller plattgårdar ej i ringa mån bidragiL. Frälsebonden, sorn härvid blir uppsagd till afflyttning och icke vill q varstad lia såsom Husman eller Stat-torpare, tränger sig in på den sjelfägande jorden, deraf han vanligtvis icke kan inköpa annat än smärre och sämre stycken, dem han sedermera klyfver och stundom kappelandsvis afyttrar. Antalet af Tull-mjölqvarnar, som enligt förra Femårs-Tabellen utgjorde 3l6 med 425 pär stenar, har ökats till 329 med 45 r pär stenar; och är således under tiden skaltlagde i3 stycken qvarnar med 25 par stenar. Statsbidrag. Dessa utgjorde enligt förra Femårs-Berättelsen, 825,862 R:dr 29* sk. 8 rst.; hvaremot de för nästlidet år uppgå till 856,171 R:dr 44 sk9 rst. och således ökat sig med 3o,3o9 R:dr i4 sk. 7 rst. Orsaken härtill igenfinnes vid jemförelse af bränvinsbrännings-afgifterne för åren i83a och 1837. Under förstnämnda året utgjorde denna afgift 38,726 Några synnerliga klagomål öfver olikhet i fördelningen Jordbrukare emellan af dessa bidrag, hafva icke under liden försports; och uppbörden deraf är i betydlig mån underlättad genom Eders Kongl.
Om Utskotten conseqvent velat följa sin idé, hade åtminstone bränningstiden bort inskränkas till högst 3 månader af året på samma gång man genom hög beskattning velat göra husbehofs-bränningen vigtig.” ”De såkallade konstapparaternes aflysande, eller, med andra ord, bränvins-bränningens nedtvingande till ett spanmåls-, tidsoch skogsförödande hushålls-bestyr, är deremot en conseqvent följd af Utskottens lagstiftnings-princip, som genom denna utveckling tillräckligt ådagalägger sitt värde i statsceconomiskt afseende. I motsats härmed skulle jag önska, att en ärligt af både Regering och Ständer uttalad öfvertygelse om denna riksangelägenhet icke måtte uteblifva, enär en ren lagstiftnings-grundsats, i detta fall stadgad, skall otvifvelakligt medföra helsosamma verkningar för framtiden.” ”Jag föreslår, att bränvins-bränningen förklaras vara en fri och loflig näring alt, under nödige controler, ulöfvas af hvarje Svensk man, som, enligt serskilde stadganden, ställer borgen för skattens utgörande, men att för närvarande en nödig skillnad göres emellan den så kallade husbehofsöch fabriks-bränningen. Den förra må, enligt nu gällande författningar, ulöfvas, under 6 månader al året, med enkla pannor ända till 3o kannors rymd, utan tillsats af mäskvärmare eller reclifications.apparat. Fabriksbränningen deremot lemnäs en obegränsad frihet, så lill tid som sättet, och beskattas, på grund af högsta tillverknings beloppet, sålunda, att för hvarje bränvins-verk, deri enkla pannor öfverstiga 3o kannors rymd, eller der mäskvärmare och reclifications-apparater, samt andra kände eller upp Bih. till R. St. Ip Sevillu, och Oecon.-Utsk. Betänkande IV.-o 3. funné nja tillverknings-methoder begagnas, af hvad form och beskaffenhet som belst, uträkning skall ske af bogsta möjliga lillverknings-förmåga i månaden, då hvarje sålunda till afverkning calculerad kanna bränvin af 6 graders styrka, belägges med 2 sk.
Verkliga och sanna förhållandet är, alt tillägget af 11 proc. tvertom är, utaf billighet och för att undvika allt, som kan gifva ens ett sken af öfverdrift, allt för högt beräknad, och icke ens borde upptagas till 5 procent. Ty utom det att de bättre terrerade råsockerslagens rena sockerhalt i allmänhet är öfver 92 proc., och således vid raffinering med vacuum-apparater, böra gifva minst 90 proc. toppsocker, utom baster och sirap, hvilket det nyaste efter engelska kemisten Ure anförda intyget bestyrker; så utgöres, på sätt i kalkylen N:o 2 fullständigare är utfördt, det säkraste beviset för att Götheborgs raffinadörer utur råsockret vinna mer än 90 pror.s afkomst, å hvilken tullen kan läggas, utaf dessa raffinadörers egna priskuranier, hvilka upptaga ett pris å det hvita bastersockret af 17 sk. r:gs, å gula bastardsockret af 14 sk. och å sirapen af 10 sk. — Då totalbeloppet af tull och dithörande afgifter, som belasta det uti ett ® raffinadsocker ingående qvantum råsocker, ej utgör mer än 2 sk. 7T% r:st. b:ko, men tuilrestitutionen vid toppsockrets utförsel deremot är 4 sk. b:ko, så blifver statsverkets förlust och raffinadörcns bonifikation å hvarje exporteradt % toppsocker ej mindre än 1 sk. r:st. b:ko eller c:a 2 sk. r:gs pr %. Vid en utförsel af c:a 1,000,000 årligen, har statsverkets uppoffring härpå utgjort c:a 2,000,000 sk. eller närmare 42,000 r:dr r:gs årligen. Hallstämpelatgiften uppgår, enligt sista förordningen rörande stämpelafgifterna, i Götheborg ej till mer än proc., som gör r:st. pr ®, hvaremot det är stämpelIkontorets skyldighet att bestå alla kostnader för plakatsedlar och klister m. m. Bih. till II St. Prat.
Allmänna tillsynen öfver stämpelpappersmedlens indrifvande och redovisande i behörig ordning åligger i Stockholm Slats-kontorel och i Landsorterna Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, hvilka myndigheter i sådant afseende böra, genom viletis föreläggande eller andra lämpliga åtgärders vidtagande, tillhålla försumliga redogörare eller tjenstemän att sina skyldigheter fullgöra; egande den, som med Kongl. Maj:ts Befällningshafvandes beslut i djlika ärenden icke nöjes, att deruti hos Kammar-rätten i vanlig ordning söka ändring. Sådana mål åter, som angå brist hos redogörare eller försäljningsman å honom ali fört ro dt slämpelpapper, böra handläggas på sätt och i den ordning, som uti 11 § af Kongl. Instruktionen för Kammar-rätten den 15 Oktober 1831 är för balansmål stadgad. § 14. Allmän tillsyn å författningens efterlefnad. !:o. Fiskaler, Krono-åklagare och Stämpelpappers-ombudsmän skola vaka öfver denna författnings efterlefnad samt öfverträdelse!' deraf lagligen åtala. 2:o. Dervid ega de att njuta Kongl. Maj.ts nådiga hägn och beskydd (ill godo samt skyndsam och krallig handräckning hos domare och embetsmål!. 38 Expeditions-Utskottets Förslag lill underd. Finnas desse betjente ej härutinnan fullgöra sina pligter, läte Juslilie-Kanslers-embetet med dem efter lag och omständigheter förfara. 4:o. Tid all emot domare och expeditionshafvande anställa åtal för underlåten eller felaktig slämpelbeläggning i de fall, Kongl. Cirkulär-brefvel af den 11 Februari 1847 otnförmäler, skall i hvarje fall beräknas lill två år från den dag, då renoveradl protokoll lill Hof-rätten inkommit. § 15. Domstol i mål rörande stämpel papper. l:o. Öfverträdelse af denna författning pröfvas och aldömes i den Rätt eller det embetsverk, der försnillningen eller förseelsen gjord eller upptäckt är; men eger verket eller embetsmannen ingen domsrätt, förvises målet lill Häradseller Rådstufvurätt. Kongl.
Som en lätt Cavallerie-TronppeS tjenstgöring i Fält, der oftast hwarje Karl snart sagdt enffildt konuner att agera, beror hnfwndsakeligast pä den UerfonS egen intelligence, har Ustkotret icke trott sig kunna fvrestä. det under fredlig tid större indragning böra ffe af Manskap, än ofwan nämndt ai; men för att tillika winna all möjlig besparing, har Utskottet ansett sig böra foresta, dek 25 Hästar per Esqnadron eller 100 hästar pä hela Corpsen för Kronans rakning hallas vacaiue, sä lange fred ar. Under en ärligen tilltagande dyrhet pä de förila nödwändigheks - waror, hwarigcnom en UnderL):ficerarc, en Trumpetare och en Hosstagare omöjliaeu kunna bafwa sin lifsbergning af sin ringa lön, har Uiskotrel föreslagit, för dcsie en liten tillökning i pen - Den 22 November. 1359 i stenninge - lönen sami z Tunnor Spannemäl ärli» gen; samma stal gäller for Teonppen noder dest tjenstgöring, men dä hälften deraf kan anses pernnt, terad, är tillökning endast för iZo M.ni f.än i f Rdr i manaden till 2^ Rdr ellre 4 tz. om dagen! men för de öfrige 150 Man är denna tillökning beräknad endast för de z:ne Exerciliä-mänaderne. De bestädde Fourage-penninqarne halma hittills inom Staten warit mycket olika, men dä hmar och en som är stylvig art halla sig en häst, b höfwer för densamma ett lika qnatrtum fourage, loin en annan i lika belägenhet, har Uistskrct ansett dek wara enligt med principe, att Fouragc-pennin,larne stadgades till err lika pris.
Om hans håg varit lika stor med hans skicklighet, hade han helt visst i tjenstevägen af Konungen emottagit vedermälen af samma bevågenhet, som andre vitterhetens idkare erfarit. Men Gustaf tänkte, att ett snille, sådant som Kellgrens, tillräckligen och mest gagnade genom skrifter: och att af de medel, som till en så stor del användas på rikens anseende, icke de förspillas, hvilka gifvas åt dem, som hedra sitt fädernesland genom sin egen namnkunnighet. Intet slags ära gafs, som han icke ville hafva till sin och Sveriges. Han lyckönskade sig att kunna förbehålla Kellgren ensam åt Sånggudinnorna, och att i honom gifva det första efterdöme af en Svensk, som funnit bergning utan att vara annat än vitter. För att utmärka honom för den hop, som dömmer efter titlar och rang, gaf Konungen honom fullmakt att vara Dess Hand-Sekreterare. För att sätta honom i stånd, att med sinnets ledighet arbeta och med värdighet och beqvämlighet tillbringa sitt lif, gaf han honom pensioner, som efterhand ökades. Kellgren fick härigenom uppfylla den önskan hans valspråk uttryckte, att blifva ”Allt vid sin Lyra”, – och han blef nog till sin egen och sitt fäderneslands heder”. Om årtalen af hans utnämnanden, först till Kongl. Bibliothekarie, sedermera till Konungens Handsekreterare, har det lyckats mig vinna de upplysningar, att det förra utnämnandet skedde den 16 November 1780, och det sednare den 7 Januari 1785.24 I Hofkalendern 1786 finnes derföre hans Handsekreterar-tjenst första gången tillkännagifven. Deremot är jag icke i stånd, att med säkerhet utsätta det slutliga helbeloppet af de från Konungen erhållna pensionerna. I min ungdom hörde jag berättas, att den första pensions-anvisningen, – den, som beledsagade Kongl. Bibliothekarie-fullmakten, – varit ställd på öfverskottet af någon Hospitals-fond, och att båda blifvit honom tillsända i ett omslag, på hvilket Konungen hade med egen hand, nedanom den vanliga utanskriften, tecknat dessa rader ur det förromnämnda satirqvädet ”Mina Löjen”:
Han måste derför oupphörligt dikta om hvad Ibsen lagt i Helmers mun, under förevändning att originalets ord ditkommit för effektens skull, för att visa att Helmer var ett fö, eller något dylikt. Med én sådan metod kan man komma långt, precist hvart man behagar, och Strindberg har också mycket riktigt » bevisat » fram sin slutsats: Dockhemmet handlar om huru en god man misshandlas af en usel qvinna! Om citeringsdetaljema vill jag icke ens tala. Blott en enda må anföras, till belysning af arten. I Ibsens Dockhem vexlas mellan Helmer och Nora dessa repliker: Helmer: Det fins ingen som offrar sin ära för den han älskar. Nora: Det har hundra tusen qvinnor gjort! Meningen härmed återgifves nu på följande utmärkta sätt: * Att hundra tusen qvinnor offrat sig för sina män * är en artighet mot damerna, som Ibsen borde vara för gammal v att säga ut&gt;! När Strindberg läst Dockhemmet på sådant sätt, kan det egentligen icke förvåna, att han på fullt allvar tror att Nora i första akten bjuder ut sig åt doktor Rank! * Kursiveradt af mig.Om Dockhemskarrikeringen är för grof för att kunna, som man säger, » gå i » någon, som läst stycket med ringaste eftertanke, är det derimot mera möjligt, att angreppet på fru Agrells » Dömd » vid ett hastigt påseende kan förefalla berättigade Strindberg har skickligt begagnat sig af den ofullständighet, hvilken, om man så vill, finnes i detta stycke, och fylt den lucka författarinnan lemnat med allt möjligt reaktionärt otyg, hvarefter han utgifvit hela anrättningen, den verkliga plus den af honom tillsatta, för ett referat af de i » Dömd » uttalade åsigterna. Efter min öfvertygelse har han härvid gjort fru Agrell alldeles orätt, ty hade hon fortsatt sitt stycke eller utvidgat dess innehåll, så hade vi säkerligen fått se något helt annat, än hvad Strindberg skyndat att pådikta henne.
Värdinnan gick fram till ett gammalt hörnskåp, ref om der och fick så tag i en bundt nedsmorda bref, något värre till utseende än kortleken i en krogstuga. »Se här är ett», sade hon och räckte flickan en af lapparne, »men läs dem högt. Jag kan dem utantill allihop, men jag har likväl sådan ro af att höra dem omigen.» Flickan tog i den smutsiga breflappen med sina yttersta fingerspetsar, vecklade upp den och läste: »Älskade Karna på N:o 12 och 21. Vill du komma med mig på torget i morgon så skall jag bjuda dig på körsebärsvin och annan rolighet och Hanna och Jeppa, så det skall bli likasom ett litet lustparti. din i lifvet älskade Petter.» »Kallar Karna det ett kärleksbref!» utropade den unga damen indignerad. Detta var ändå en missräkning. »Jösses ja! Det ska’ det väl kallas! När det är från en af mina fästemän!» Den unga damen kunde haft lust att protestera mot den uppfattningen, men nu var kaffet kokt, och hon måste skynda sig hem. Förbrytarblod. Sommarqvällen stod stilla och lugn, svepte ett hvitaktigt flor kring alarne i kärret, tätnade till en skymning mellan ekarnes stammar och blef nästan till mörker inibland snåren af hassel och hagtorn, men öfver skogens ödslighet sträckte sig löfhvalfvet i ljusare grönt, utan att röras af en vindflägt. I skogsbrynet satt en man på ett kullstjelpt kalktråg; han satt som om han väntade, och hans blick vek icke från den lilla gångstig, som från gården lopp utmed gärdesgården och ett stycke från stället der han satt vek in i skogen. Det var en jordarbetares tunga hållning och breda axlar, det var slättbons drag af liknöjdhet kring den stora munnen, men det låg skogsbons instängda lidelsefullhet i dessa ögon, som hopknipna under de tjocka, rörliga ögonbrynen stirrade framåt mot den tomma gångstigen. Den yttre lojheten dolde här något af brottets, af passionens racemärke, och de öppna men fint formade näsvingarne voro känsliga som en fullblodshästs näsborrar.
Det vill således synas, som SfatsUtsk:t genom dessa tre Stånds beslut hade fått tillräcklig ledning för att kunna inse det Ständernas önskan var, att frågan i sin helhet skulle komma att på en gång utgöra föremål för Ständernas pröfning, och att man ej först skulle besluta afskafifandet af qvarnräntorna och sedermera åt framtida eventualiteter öfverlemna, huruvida den ifrågasatta ersättningen genom bevillning kunde beredas eller ej. På den i sådant syfte gjorda återremiss har emellertid Utsk:t ej fästat afseende, utan endast, med vidhållande af sitt förra förslag, öfverlemnat frågan i oförändradt skick till Ständerna. 1 denna ställning befinner sig nu saken. Vi äro tvungne att välja emellan att antingen rent afslå hela framställningen eller också, på sätt StatsUtsk:t föreslagit, besluta afskaffandet af en inkomst-titel, som för Statsverket årligen inbringar en inkomst af, lågt beräknadt, 120,000 rdr, utau att veta huruvida eller på hvad sätt ersättning för detta inkomstbelopp skulle beredas. Den direkta minskningen i statsinkomsterna skulle komma att utgöra denna summa, och dertill skulle det fordras ett årligt förslagsanslag af 3 0,000 rdr, så att hela minskningen i statsintraderna skulle utgöra 1 50,000 rdr om året. Detta skulle man nu besluta om, under det man så ofta hört S-tatsUtk:ts ledamöter förklara, att statsverkets tillgångar oförminskade ej räcka till de föreslagna utgifterna, utan att åtskilliga sådane, hvilkas nytta eller nödvändighet erkännes, måste tills vidare upskjutas i saknad af medel. Det billiga och rättvisa af ett sådant förfaringssätt kan jag ej inse. Man skulle, enligt mitt förmenande, genom bifall till Utsk:ts förslag, i allt för bög grad gynna qvarnegarue Den 11 Angnst! e. m. på de öfrige skattdragandes bekostnad, på hvilka den börda skulle Jäggas, som aflyftades från qvarnegarne.
: triiva -(*■•£ I ?** — <;P'/ 1 pgf ■— -brtvcvt t f ! •;; • VtÉ.ft t£ I - :'-V U-i -Mt* 0 <^£ j‘.A ifr,d F fot . V» • i * teiw H?lt:w)V j—T—1 —- \— '*r V l h-fe-KKv - 2?' |~ RSUji;—t»-!* .;;*fcv*l,£ i-1 t —IGCH4R U ~lr ii-.wt jru’.i> -•i* j Mki H;t* , U'i' k C 1 ittr • • • 1 •■“td i W:.i ! - ' * V i.‘- .;Cijycv,g ,:;-U} j—jo-,!
Om, till exempel Malmö Discont äger i| Million i säkra Fordringar, men deremot 2 Millioners Skuld, så blir ju en följd, om Discont-Papperen få nytt. jas till afbetalning, att en half Million skall återstå, som icke kunna användas, och dessas Innehafvare således förlora hela Capitalet, emedan de som kunnat använda dem i Skulds betalning fått fullt ut; då likväl om genast Cession blifvit gjord, hvarje Borgenär kunnat sjelf j laglig Ordning bevakat sin rätt, då hvar och en kommit att dela lika öde. Jag anser derföre högst nödigt, att Concoursen genast declareras, hvarom icke, sätter Staten sig i föibindelse att godtgöra Borgenärernas förlust Concoursen kan för Gäldenärerna icke blifva äfventyrligare , än deras belägenhet redan är; Staten kan, sedan tillståndet rigtigt blifvit utredt, komma de säkra till undsättning och Jämpeliga Afbetalningsterminer för dem blifva beredda. Den 2 Februarii. 89 Herr Strussenfeldt, Michael■ Jag ser för min del icke någon annan utväg att rättvist afgöra förevarande ämne, än att antingen bifalla Banco Utskottets Betänkande, eller ock antaga detsamma, tillika med det af mig föreslagne tillägg. Då Friherre Cederström äfven för en stund sedan framställt enahanda tankar får jag anhålla om Proposition på Friherre Cederströms yttrande. Herr Mannerstam, Johan: Innan jag yttrar mig öfver någon af de mot Banco Utskottets Betänkande nu gjorda anmärkningar, får jag förklara , att jag i Utskottet endast instämt uti de tvänne Hufvudfrågor, som det innefattar, nemligen Banco Fullmägtiges föreskrift, angående Liqvidations sättet i Malmö och Götha Canal Discont skulle, såsom emot allmän Lag stridig, upphäfvas, och om deremot Banquens säkerhet för sina fordringar i dessa Verk skulle, så vidt det ej redan skedt, iagttagas. Utskottets tillstyrkande i förra fallet lärer igenfinnas så uppenbart rigtigt, att det icke med skäl kan bestridas. I afseende på den andra frågan, eller om Banquens säkerhet, får jag erinra, att denna fråga vid Riksdagens början blef väckt.