Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dess hufvudsakligaste näringar bestå i handel, handtverkerier och sjöfart; hvarjemte genom den större frimarknad, Fastingsmarknad benämnd, som härstädes årligen uti Mars månad hålles, beredes staden en, för dess bestånd och förkofran väsendtlig inkomst af hushyror och stånd-afgifter, oberäknad fördelen af den större penninge-cirkulation, som är en följd deraf, att liqvider då vanligen uppgöras för spanmål, som under föregående vinter blifvit till bruken och bergverken levererad, samt att försäljningar äfven i marknaden ske af tackjern och en del af provinsens exportabla jernoch träd-effekter. Handeln idkas med tackjern, hvaraf under sednare åren vanligen 40,000 lill 45,000 skeppund från Philipstads och Carlskoga bergslager, samt till en mindre del från hyttorne i Nerike afytlrats till bruken i vestra Wermland och å Dahlsland; med spanmål, som, hemtad från Westergöthland, Nerike och Östergöthland, eller upphandlad på stadens torg, afsättes till bergslagerne och Dalarne, samt med viktualier, kramoch specerivaror. 27 Af allmogen i orten införas till staden å tvänne bestämda torgdagar i hvarje vecka säd och allehanda andra landtmannaprodukter att försäljas; och är denna tillförsel isynnerhet betydlig höstoch vintertiden. Stadens fartygsägare förrätta fraktfart med 11 fartyg af 5,900 skeppunds drägtighet; och har derjemte i flere år ett ångfartyg verkställt bestämda resor emellan Christinehamn, Hults lastageplats, Carlstad och Götheborg. Från stadens metallvåg och den derunder lydande Hults lastageplats äro årligen till Götheborg skeppade omkring 41,000 skeppund stångoch manufaktur-jern. Den till staden hörande jord, som utom skog och betesmark utgör 642 tunnland, fördelad på 298^ tomter, har under mera än 100 år gått i köp stadens invånare emellan, och besittes följaktligen af nu varande innehafvare med full äganderätt. Den gagnas i cirkulationsbruk sålunda, att den endast är till
Jemte nu afgifna yttranden och förslag, har Stats-Utskottet ansett sig böra underställa Rikets Ständers granskning och godkännande nedanstående dermed öfverensstämmande föreskrifter, som. i stället för 162 och 163 §§ af det för Riksgälds-kontoret hittills gällande reglemente, skulle komma att införas i det nya reglementet för samma verk. § (motsvarande nu gällande reglementes 162 §) Aflöningen för Rikets Ständers Justitie-ombudsman samt den hos honom anställde kanslioch vaktbetjening bör af Riksgälds-kontoret, under sista månaden af hvarje qvartal, utbetalas; skolande lönen för Justitie-ombudsmannen, under den tid', innevarande riksdags stats-reglering kommer att blifva gällande, utgå med Sju tusen Riksdaler (Riksmynt), eller med lika belopp, som Justitie-kanslerns aflöning, enligt sagde stats-reglering, utgör; hvaremot Justitie-ombudsmannen, derest han förut innehar tjenst på rikets stat, är skyldig att den dermed förenade löne-inkomst frånträda så länge 8 Stats-Utskottets Utlåtande M 215. han uppbär Justitie-ombudsmans-lönen; dock eger nuvarande Justitie-ombudsman att under sin tjenstetid bibehålla ej mindre den på stat uppförda häradsböfdinge-lönen, jemte ersättningen för tings-gästnings-penningarne, i Luggude härads domsaga, än äfven afkastningen af det för Häradshöfdingen i nämnde domsaga anslagna boställe, beräknad till i procent af det vid bevillnings-taxeringen för det sednast förflutna äret samma boställe åsätta värde; kommande således nu uppräknade löne-förmåners sammanlagda belopp att vid de från Riksgälds-kontoret till honom skeende löneutbetalningarne afdragas. Utöfver den fastställda aflöningen, eger nuvarande äfvensom blifvande Justitieombudsman, som före detta embetes tillträdande icke är i hufvudstaden bosatt, att såsom flyttningshjelp uppbära från Riksgälds-kontoret Ett tusen fem hundra Riksdaler (Riksmynt).
Och skall varda till en grufvelse, och till ett ordspråk och gabberi ibland all folk, dit Herren dig drifvit hafver. Du skall mycken säd föra ut på markena, och litet införa; ty gräshoppor skola det uppäta. Du skall plantera och bruka vingård, men intet vinet dricka eller hemta; ty matkar skola förtärat. Du skall hafva oljoträ i allom dinom landsändom, men du skall icke smörja dig med oljone; ty ditt oljoträ skall uppryckt varda. Söner och döttrar skall du föda, och dock intet hafva dem; ty de skola varda bortförde. All din trä och dins lands frukt skall ohyra förtära. Främlingen, som när dig är, skall stiga öfver dig, och alltid blifva öfverst; men du skall stiga neder, och alltid ligga under. Han skall låna dig, men du skall intet låna honom: han skall vara hufvudet, och du skall vara stjerten. Och all denna förbannelsen skola komma öfver dig, och förfölja dig, och drabba uppå dig, tilldess du blifver omintet; derföre, att du Herrans dins Guds röst icke hört hafver, att du måtte hållit hans bud och rätter, som han dig budit hafver. Derföre skola tecken och under varda på dig och dine säd till evig tid; Att du icke hafver tjent Herranom dinom Gud med gladt och lustigt hjerta, då du allahanda nog hade. Och du skall tjena dinom fienda, som Herren dig tillskickandes varder, i hunger och törst, i nakenhet och allahanda nöd; och han skall lägga på din hals ett jernok, tilldess han förgör dig. Herren skall låta folk komma på dig fjerranefter ifrå verldenes ända, såsom en örn flyger, hvilkets mål du icke förstå kan;
9 Utskottets anmärkning kan visserligen mötas med påminnelser derom, att enahanda obestämdhet eller ofullständighet, som nu i följd af den föreslagna ändringen af Interims-regeringens organisation skulle uppkomma i Riks-Akten, redan finnes i Svenska Regerings-Formen beträffande föredragningen inför den Regering, som, enligt 43 §, Konungen, då Han går i fält eller till aflägsnare inrikes orter eller till Konungariket Norrige reser, skall tillförordna; hvilken ofullständighet föranledt, att Kongl. Majit hitintills, i Sin nådiga Instruktion för sådan Regering, åt densamma öfverlåtit att tillförordna särskilda föredragande!'; men en sådan bristfällighet i Grundlagen har icke bordt hos Utskottet leda till förbiseende af hvad i ofvanberörde måtto emot förslaget till ändring i Riks-Akten förekommit; och torde härvid jemväl böra i betraktande tagas den skillnad, som förefinnes emellan Interims-regering och den Regering, som enligt 43 § Regerings-Formen tillförordnas, så väl i anseende till deras olika sammansättning af ledamöter, som ock i afseende på vidden af hvarde ras verkningskrets. Utskottet har i det föregående redan antydt den synnerliga vigten deraf, att sådana lagar, som den nu ifrågavarande, blifva så uppställda, att tvetydighet och osäkerhet om deras rätta förstånd må i all möjlig måtto undvikas. I närvarande fall bestämmes denna angelägenhet särskildt af ämnets ovanliga vigt, der frågan är om ändring i sjelfva förbunds-författningen emellan två konungariken; en handling, som bör vara beräknad att ega bestånd äfven i sådan allägsnare framtid, der, sedan den generation försvunnit, som varit vittne till denna förbunds-författnings upprinnelse, nya slägten fordra att icke blott i den häfdvunna tillämpningens traditionela ledning, utan ock i sjelfva lagbudens egna klarhet och säkerhet linna i alla delar den visshet om ursprungliga inre meningen af vilkoren för de begge nationernas politiska förening, som skall äfven i sin mån bidraga att aflägsna hvarje möjligen på styrkan af de yttre och inre förenings-banden menligt inverkande meningsstrid.
Sedan säger Utsk:t. »att brefbäringsskyldigheten endast intager ett jemförelsevis mindre vigtigt rum bland de ovissa onera, som hvila å jordbruksnäringen, och icke kan utan en allmän reglering af dessa sednare lyftas ifrån jorden». Detta förstår jag icke, det måste jag bekänna; för det att jorden har ändå tyngre bördor, och det är sannt, skall man icke röra vid denna, äfven der den är tyngre än allmänna bevillningen och troligen med litet god vilja kunde utan olägenhet lör det allmänna lindras! Att alla andra ovissa onera behöfde regleras på samma gång, är en obevist och enligt min tanka alldeles obevislig uppgift. Vidare yttras: »Utsk:t är ock fortfarade af denna mening, men anser sig derjemte, i ani. af den i en af de nu väckta motionerna gjorda antydan om den ökade tyngden af ifrågav:de besvär, böra uttala den åsigt, att denna tunga icke kan hafva i sednare tider erhållit större tillvext, än andra dermed jemnförliga onera stigit i värde.» Detta är en ganska klen tröst, men, som jag förut halt äran anföra, har detta onus på ett år stigit för mig från 57 till 77 rdr. Som det kanske är sista gången jag har äran yttra mig som representant, har jag endast nu velat lemna dessa upplysningar till protokollet, Då frågan icke vunnit några sympatier hos R, o. Ad:ns ledamöter i Utsk:t, vill jag icke här framställa något bestämt yrkande, utan endast nedlägga min protest mot det sätt, hvarpå Utsk:t behandlat denna fråga. Gr. Rjörnstje rna, Carl Magnus; Jag tror icke att Utsk:t gjort sig förtjent af det klander, Hr von Koch mot detsamma framställt. Utsk:t egnade frågan all uppmärksamhet; de uppgifter, Hr von Koch lemnat, erhöJlos äfven der, men derjemte upplystes att brefbäringsskyldigheten, på de aldraflesta ställen i landet, var en ren obetydlighet. Hos mig t, ex. godtgöres den med 1 rdr och några öre pr mantal.
Fåstedts 5,227: 30. » dito G. H. Hästeskos 4,511: 67. » Redogöraren å Långholmen P. J. Wejdels 3,168: 26. Aflidne Redogöraren för cellfängelsebyggnaden i Fahlun H. J. Indebetou’s 7,160: 77. F. d. Ammunitions-förvaltaren A. F. Hahrs 36,204: 98. » Regementsskrifvaren C. L. E. Under revisionsåret har å Finérska balansen afbetalts 1,300: Revisorerne hafva vid ifrågavarande räkenskap icke funnit något att erinra. Expensmedelsoch aflöningsmedels-räkningarne. Nedannämnde verk hafva öfver dessa utgifter för revisionsåret afgifvit särskilda redogörelser, af hvilka följande förhållanden inhemtas: (Bil. litt. Z.) Bilagan Litt. Z.' till 1865 års revisionsberättelse, angående statsverket, sid. 164. Expensmedels-räkningar. * Debet • Kredit. a) Expensmedel: Balans från år 1862. Tillgångar. Uppbörd. Balans till år 1864. Skulder. Balans från år 1862. Skulder. Utgifter. Leverering till Kongl. Räntekammaren. Balans till år 1864. Tillgångar.
Det var således en mild skickelse, som förfogat här; och kanske ligger närmast förklaringen i det, som medici själva ... vilka annars aldrig befattar sig med ödet ... påstår om naturen, nämligen att hon har en utmärkt och enskild omvårdnad om kvinnan; att hon nästan är skygg att skada henne; är vördnadsfull, undvikande, aktsam. Detta är en mystisk, men en helig tanke. Måtte därför också människan vika lika vördnadsfullt undan: må vi knäböja för en himmel, som okänd ... misskänd ... står omkring oss, så nära, så god, så hemlighetsfull, så glömd, och likväl så ständig. Lyckan att få parvagn kom för dessa resande ofta därav, att när Albert såg hästarna vara goda, brydde han sig inte om att fordra skjutsbonde, utan körde ensam; vilket bönderna, när de ser sig få ordentliga åkande, gärna går in på och tackar för. Så hade nu sergeanten och hon farit ensamma hela tiden. Lidköping kom. De började åka på stadens första gata, bred, stor, bra; men litet ojämnt stenlagd. Bästa Albert, låt mig stiga av här, detta är mitt barndomshem: jag skulle vilja gå till fots härinne. Du kan köra, jag går ensam. Nej, jag stiger också av, går bredvid och kör. Inte! det ser illa ut. Och så tillika, Albert, en annan sak. Åk du ensam fram till källaren bortom torget. Jag går hem till mitt hus: jag vill komma dit ensam först. Jag vill se hur det är med min stackars mor. Även jag vill se henne. Nej, Albert. Om hon ännu lever, skulle hon känna en fasa vid din anblick. Det vill jag inte. Min Gud! vad säger du? Ty du skulle omöjligen kunna undvika att förråda dig. Du skulle uppföra dig så emot mig, att hon i dig skulle ana en friare: hon skulle skälva vid föreställningen att i dig se sin dotters blivande man. Jag skulle få svårt att övertyga henne om, det du aldrig i världen skall bli ... Ha! Frukta dock intet, goda Albert. Du skall snart komma hem till oss, och du skall få bese de rum, du ämnar hyra. Men vänta tills jag låter kalla dig. Kör nu gatan rätt fram: det är inte svårt att hitta här i Lidköping.
Uti en till mig ingifven skrift hade postinspektoren i Lindesberg Cail Erik Jerling, på grund af teaterföreståndaren J. H. Halls skriftligen lemnade uppdrag och öfverlåtelse af hans rätt, anmält och med företedda handlingar sökt visa, huruledes borgmästaren i Lindesberg Salomon Rubin, sorn på Magistratens vägnar den 14 December 1839 låtit hemsöka Hall med kraf, i afseende på erläggande af bevillning med flera afgifter för åtskilliga i staden 40 gifna teater-representationer, nästderpåföljde dag eller den 15 December, enligt borgmästarens utbänrligade qvitto, af Hall uppburit, för fern stycken uppförda representationer, stadgade afgifter till ett belopp af tjuguen R:dr 32 sk., men likväl icke blott underlåtit att dessa afgifter, hvilka lill en del utgjorde bevillningsmedel, i behörig ordning leverera och för desamma visa redo, helst de alldeles saknades uti de af borgmästaren öfver samma års kronouppbörd afgifna räkningar, utan äfven sedermera, i anledning af Konungens befallningshafvandes i länet derom gjorda förfrågan, å Magistratens vägnar, den 30 Oktober 1840 skriftligen inberättat, att under loppet af näslföregångna året några skådespel i Lindesberg icke blifvit uppförda, för hvilka bevillning och afgift till -Kongl, teaterns pensionskassa bort erläggas; i sammanhang hvarmed Jerling uppgifvit, att, efter hvad i orten vore kändt, en mängd representationer mångfalldiga år i Lindesberg ägt rum af sådana personer, som i bevillningsförordningen, till särskild bevillnings erläggande uppräknas, och bland hvilka Jerling äfven namngifvit åtskilliga, men att ingen visste, hvart .P. o ö 7 ^ o 7 bevillning och afgift lill teaterns pensionskassa tagit vägen, ehuru otvifvelaktigt syntes, att den måste vara till någon erlagd, så vida bevillningsförordningens föreskrifter blifvit iakttagna. Anhållande
Domhafvanden, Inilket åtal, med påyrkande al laga ansvar för ärendets origtiga behandling samt skyldighet att till Klaganden återgälda, hvad utöfver rätta beloppet blifvit honom atTordradt i reseoch traktamentskostnader till Domhafvanden, blifvit inför Hofrätten utfördt samt utslag der meddeladt den 5 Fehr. 1852 af innehåll, att som Klaganden, då han vid 1848 års vinterting sökte dödande af inteckningen, icke, såsom uti 1 morn. af 24 § i 1818 års Kongl. Förordning säges, hos Häradsrätten företett det skuldebref, hvarå nämnde inteckning sig grundade, saint Häradsrätten följaktligen icke bordt Klagandens ansökning bifalla, innan tillfälle blifvit lemnadt inteckningshafvaren att öfver ansökningen sig yttra; vid hvilket förhållande den omständighet, att Häradsrätten genom beslutet den 23 Febr. 1848 förklarat annan åtgärd, i följd af Klagandens ansökning, icke kunna vidtagas, än att Dan. SutthofTs et C:o konkursmassa skulle kallas att öfver ansökningen höras, icke vore af beskatTenhet att till någon ansvarseller ersättningspåföljd för Domhafvanden föranleda; kongl. Hofrätten alltså pröfvade rättvist att Domhafvanden från det mot honom anställda åtal befria. Som jag trott mig finna rättigheten att få inteckning dödad för fordran, som icke mer gäller, hafva blifvit förblandad med rättighet att få dödad inteckningen för en gällande fordran, som för bristande tillgång ej kan utgå; så har jag öfver detta utslag hos Kongl. Majit fört underdånig klagan, och dervid ansett nödigt att ytterligare redovisa det begrepp om saken, hvarifrån min talan utgått. Jag har föreställt mig, att inteckning för en genom dom ogillad fordran bör kunna dödas, änskönt skuldebrefvet, hvarå inteckningen är meddelad, ej kan hos dess innehafvare erhållas och företes.
Vid remissen af denna motion, har Herr Halling 3 uti ett till Borgare-Ståndet serskildt ingifvet anförande, förklarat sig väl inse behofvet af en förnyad reglering af Consulade-afgifterne, men tillika yttrat, att då den af Herr TVijh föreslagna afgiften af 4 piaster kunde leda till förfång och betungande för sjöfarten till och ifrån de Stapelstäder i Riket, hvilkas handel bedrifves med mindre eller medelmåttigt stora fartyg, samt bereda fördel ensamt åt de stora skeppens Rederier, denna beräkning således icke vore antaglig, men att det dermed åsyftade ändamål lättast kunde vinnas genom det tillägg vid Commerce-Collegii Girculaire den 21 Augusti sistlidet år, alt den deruti omnämnde Consulade-afgift icke må beräknas för det lästetal hvarmed ett fartyg öfverstiger 100 läster eller möjligen något derunder. Derjemte och hvad serskildt beträffade de i och för sjöfarten på Danmark fastställda afgifter, yrkade Herr Halling dels alt den, genom Commerce-Collegii ofvanberörde Circulaire, bestämda afgift af 2 R:dr Banco för däckade och t R:dr samma mynt för odäckade fartyg, som Consuln i Helsingör eger uppbära af Svenska fartyg, hvilka för tullens clarerande anlöpa nämnde ställe, måtte komma att helt och hållet försvinna, utom i den händelse, att Skepparen begagnar Consulns biträde, antingen för clarering af tull eller uti någon annan angelägenhet, dels att, så vida de för närvarande gällande föreskrifter örn Consulade-bevis för varor, som i Danmark intagas i Svenska båtar, komma att bibehållas uti de förväntade nya TullLagarne, afgiften för dylika bevis till Svenske och Norrske Consulerne i Bihang till R. St. Besvärs» och Oeconomie-XJLskoltels Utlåtande 2V:o yg. Köpenhamn och Helsingör, fastställda genom Commerce-Collegii förenämnde Circulaire till sk.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande särskilda Utsk:ts den 17 och 20 dennes på bordet lagde Utlåt. N:o 3, i ani. af de inom Risks-Stånden gjorda anmärkningar och lättade skiljaktiga beslut i afseende å Utsk:ts Betänk. N:o 2, öfver K. M:s Nåd. Propos. till R. S:r med förslag till ny sjölag. ötsk:ts yttrande å sid. 2 ang:de de delar af lagförslaget, som blifvit af 3 Riks-Stånd godkände. Lades till handlingarne. §§ 31, 321 samt § 33. Utsk:ts hemställanden biföllos. § 38. Utsk:ts första yttrande. Lades till handlingarne. 92 Den 21 Oktober. Utsk:ls sednare hemställan. Frih. Leijonhufvud, Carl: Då denna fråga förra gån gen förevar hos R. o. Ad., gjordes ingen annan anmärkning än att det sista morn., såsom öfverflödigt, borde utgå. Emot mitt bestridande beslöt äfven R. o. Ad. att så skulle ske, och inbjödos de öfriga Stånden att i detta beslut sig förena. Preste-St. antog denna inbjudning, hvaremot Bonde-St. antog Utsk:ts förslag. Då man äfven af diskussionen inom Borgare-St. kunde se, att pluraliteten egentligen var för Utskits förslag, ehuru en återremiss af §:n beslöts, var detta orsaken till Utsk:ts ifrågav:de beslut. Emellertid då R. o. Ad. icke allenast beslutat att detta mom. skulle utgå, utan äfven förmått Preste-St. att biträda samma beslut, anser jag lämpligast, att R. o. Ad., med vidblifvande af sitt i ämnet fattade beslut, behagade afslå Utskits inbjudning.
Uti tullbestämmelserna å papper beslötos följande förändrade belopp, nemligen: för Kardus-, färgadt omslags-, Tobaks-, Makulatur-, Tryck-, limmadt och olimmadt, Kort-, Koncept-, Tapetoch Poler-papper bestämdes tullen till 5 öre, och för papper, Skrifoch alla andra slag, hvitt, ej specificerade, åsattes en tull af 10 öre, allt Riksmynt och per skålpund; 10:o. Å Strumpor och Vantar, andra slag, antogs för åren 1858 och 1859 en tull af 1 R:dr 25 öre, samt för år 1860 1 R:dr, allt Riksmynt och per skålpund; ll:o. För Tran och Späck, alla slag, beslutades tullfrihet; 12:o. Å Väfnader, helsiden, andra slag, guldoch silfvertyg derunder inbegripne, antogs för åren 1858 och 1859 en tull af 7 R:dr 50 öre, och för år 1860 6 R:dr, och för Väfnader, halfsiden, andra slag, bestämdes tullen åren 1858 och 1859 till 5 R:dr 75 öre, och år 1860 till 5 R:dr, allt Riksmynt och per skålpund; 13:o. Rubrikerna å Bomulls-väfnader förändrades sålunda: Andra slag, blekta eller färgade, till: andra slag, blekta eller enfärgade, — andra slag, tryckta eller pressade, till: andra slag, genom olika färgadt garn rutiga eller randiga, tryckta, pressade, eller genom sjelfva väfnadssättet läconerade; men de af Utskottet föreslagna tullbestämmelser godkändes; och 14:o. Å Väfnader, Ylle-: af ull allena eller blandade till större eller mindre del med bomull, lin eller andra ämnen, utom silke, andra slag, sattes en tull af \ R:dr 50 öre per skålpund. 5:o. Tarif för utförsels-tullen. Betänkandet och förslaget gillades, med nedannämnde förändringar: l:o.
Margareta sjelf var imedlertid inne hos Grefvinnan C., Augustas Moder, dit hon blifvit hemlighetsfullt inkallad, att afhöra en lång uppräkning af sin Elevs alla förträffligheter, och att emottaga otydliga vinkar om det högst varsamma sätt, hvarpå en så extraordinär varelse borde behandlas, men deremot ganska tydliga om Grefvinnans benägenhet, att på Guvernanterna – alla i allmänhet och hvar och en isynnerhet, skjuta skulden af dotterns, i en framtid möjligtvis sig utvecklande fel m. m. m. m. och Augustas mer än vanligt allvarliga funderingar stördes först, när Margareta, åter inkommen i deras gemensamma sofrum, sade med sin milda, klangfulla stämma: „Du ligger redan! Det var rätt gjordt af dig.“ „Jag har en bok jag vill sluta, derföre skyndade jag mig att komma i säng“ svarade Augusta halft trottsigt, halft förläget, under det hon öppnade sista delen af Röfvarslottet i Apenninska bergen, som väl alldeles nedtystade Margareta, men för öfrigt ej interesserade Augusta mer, än att hon öfver sidkanterna, noga såg efter allt hvad Guvernanten tog sig till. Denna hade snart lagt sig, släckt sitt ljus och sade ett vänligt Godnatt. Fastan det var fullkomligt tyst i rummet, ville läsningen ej riktigt gå för Augusta; hon såg snart åter upp på Margareta, hvilken hon trodde sofva. Margareta låg med knäppta händer och var ännu vaken. Vid åsyn deraf, släckte Augusta hastigt sitt ljus, utan att precist veta hvarföre, – knäppte äfven händerna tillsammans, och somnade emot bruket, lätt och fort. Ifrån hennes ovanligt sköna ansigte utplånade mensklighetens vän, Sömnen, alla vanställande drag, hvarmed lifvet redan börjat brännmärka det, och Margareta såg länge, vid nattlampans sken, på den späda, bleka flickan, som hon lofvat att moderligen älska och vårda och hvilken i dödlik slummer låg utsträckt framför henne. „Herre lär oss betänka att vi dö måste, på det vi måge förståndige varda,“ ljöd det i djupet af hennes själ, och så – somnade äfven hon.
Så hände det t. ex. en gång, att Lina stack in sitt blonda hufvud genom hans dörr och frågade: «Goda Magnus, få vi skura hos dig i morgon?» – hvartill han genmälde: «Skura i morgon? – Jag hänger här redan näsan tre timmar öfver Celsus, men besitta jag hos honom kunnat finna ett ord om saken. — Med rätta förvånad och kanske litet förtretad öfver ett sådant oförnuft, ty hans ton hade nästan varit smädande, återtog hon: «Men kära Magnus» «Men söta Lina,» afbröt han något häftigt, «husfreden är nästan mera värd än en disktrasa. – Han vände den hulda ryggen, och hon måste gå med den öfvertygelsen, att äfven den förnuftigaste man är oförnuftig. Ingen annan visste det dock om Magnus – detta var den gången hennes tröst. Värre deran var hon, då han en afton under en icke serdeles ifrig dispyt med en närvarande gäst, sedan hon för andra gången påmint, «att maten väntade», ganska häftigt svarade: «den som har brådtom sätter sig till bords.» Hon tycktes vara van dervid och bortgick tyst. Men andra hade hört det – det smärtade. Också syntes hon i närvarande stund öfverraskad af hans ord; och det var tydligt, att han nu för första gången visat sig inse hela det kärleksfulla sammanhanget i hennes planer, för hvilket hon icke ens sjelf gjort sig sådan reda. Också svarade hon med ett barns blygt tillfredsställda uppsyn, då det belönas med ett förtjent men oväntadt beröm: Goda Magnus, hade jag så der kunnat uppgöra en lång plan, så hade jag säkert burit mig bättre åt. Nu har jag väl ofta gjort dig missnöjd; men det bör du icke säga, att jag velat hindra dig från att skrifva, bara du icke skrifver för ifrigt, för förtjenstens skull. Du har ju sjelf sagt, att det så blir mycket bättre. «Ja, hör nu! hon slår mig alltid med mina egna vapen. Nu nyss har jag lidit ett nytt nederlag, och få se, om ens nu freden blir långvarig. Det är mitt andra puniska krig.