Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ett sådant förfarande af Utsk. ansåg äfven jag vara oriktigt; men då anmärkningarna innefattade ett nytt förslag, har åtminstone R. o. Ad. ej, så mycket jag vet, ogillat Utsk:s handlingssätt. Emellan dessa förhållanden är således en betydlig skillnad. I afseende på Hr Hjärnes yrkande på ogillande af hela förslaget, får jag erinra om den tidsutdrägt, som under denna riksdag blifvit vållad ge - Den 6 April f. m. genom olika tydning af 56 §. Det måste således vara angeläget att få denna § så tydlig som möjligt; och om än Utsk. ej framställt det bästa förslag dertill, är dock ett betydligt steg gjordt, hvarföre jag tillstyrker godkännande af voter:spropos:n, med rättelse af tryckfelet. Hr Stuart, Carl Gust.: Jag deltog i R. o. Ad:s beslut rörtde ändring i rednetionen af 8i § Reg.F., och jag delar nu den af Gr. Horn yttrade åsigt i afseende å behandlingen af ifråga var. betänk. Dock kan jag icke, lika med den ädle Grefven, tillräkna Utsk. såsom förtjenst en consequens, hvilken det visserligen ej alltid ådagalagt. Utsk. synes verkligen hafva varit mera än vanligt nogräknadt vid granskningen af R. o. Ad:s rör:de berörde grundlagsändring framställda gemensamma tankar, då Utsk. vägrat upptaga desamma tili jemkn:såtgärd eller såsom votertsföremål, änskönt R. o. Ad:s anmärka, i afseende på det sätt, hvarpå grundlagsfrågor böra behandlas, obestridligen ligger inom gränsorna af det förslag till ändring i grundlagen, som Utsk. framställt. Utsk:s förklarande i detta hänseende förefaller mig derföre åtminstone besynnerligt. Vid sådant förhållande, och enär jag för öfrigt finner de af Utsk. föreslagna voter:spropos:r i anledn. af de ofrälse RiksStais olika meningar vara af den beskaffenhet, att jag för desamma icke skulle kunna lägga hvarken ja eller nej, inser jag icke heller någon annan utväg för denna frågas slutliga behandling, än den, sorn Gr.
Sedan, i enlighet med K. stalsberedningens uud. utlåt., Kro nans sjöchartverk, från dess början vid medlet af 17S0-ta!et och under dess successive utgifvaude, intill år 1791, tillskyndat Staten en kostnad af 25,071 r:dr silfversp., och de flesta dertill hörande chartplåtar befunnits mycket slitna, oaktadt den årliga inkomsten genom charlförsäljningen icke uppgått till mer än 395 r:dr; så hlef, uppå derom gjordt anbud, liela verket år 179S lemnadt till d. v. Capitainen vid örlogsflottan, G. af Klint, med förbindelse att detsamma på egen bekostnad vidmakthålla och utvidga, under en tid af 20 år. — De denna afleverering åtföljande chartplåtar voro, enligt deröfver upprättadt besigtningsinstrument, till antal och beskaffenhet i öfverensstämmelse med bil. N:o 1, hvartill ytterligare kommo aftryckte exemplar, 3,323 st. Emot slutet af entreprenad-liden afgaf Contre-Amiralen af Klint en und, berättelse om chartverkets fortgång och tillstånd vid nämnde tid, jemte hemställan, dels huruvida detta arbete horde af honom vidare underhållas och fortsättas, i hvilket fall Statens egne chartplåtar skulle, såsom nu mera odugliga, in natura återställas, jemte värdet af de vid entreprenadens början emottagne exemplar ä 24 sk. st., efter då gällande pris, dels huruvida K. BI. skulle anse fördelaktigare att Staten öfvertoge hela verket, i hvilket fall Contre-Amiralen för sin deri ägande andel fordrade en lösen af 40,000 r:dr b:co.
2:o, angående ersättning tili 3:ne officersenkor för innehållning å deras aflidne mäns löner, grundar sig på Utskottets af Rikets Ständer gillade hemställan i Utlåtandet N:o 171: mom. 3:o, angående anslag till fattige Landtvärnsman, öfverensstämmer med Utskottets af Rikets Ständer gillade förslag i 2:dra punkten af Memorialet N:o 180. § 161, angående kreditiv för upprätthållande af Arméens Pensionskassas pensionering, samt § 162, angående kreditiv för fortsatt tillämpning af de nya pensionsstaterna för befäl och tjenstemän vid Arméen och Gotlands Nationalbeväring, öfverensstämma med Utskottets framställningar i Utlåtandet N:o 66, 36:te punkten, litt. b), c), d) och e). Stats-Utskottets Memorial N:o 220. 11 § 163, angående kreditiv för upprätthållande åf förbättrad pensionering af Flottans gemenskap; samt § 164, angående kreditiv för pensionering af Flottans embetsoch tjenstemän samt betjente, grunda sig på Rikets Ständers bifall till Utskottets hemställan uti 17:de och 18:de punkterna af Utlåtandet N:o 81.
Det var så tyst i rummet under denna ödesdigra process, att man knappast hörde ett andetag, och så snart en utanskrift blifvit uppläst och brefvet framräcktes, var det alltid hundratals ifriga, längtande ögon, som följde det ned i den lyckliga egarinnans ficka. Ty det fans knappast en enda bland flickorna, som icke trånade efter en flägt från lifvet der ute, och nästan alla hade de en omedveten föreställning om, att verlden, den stora, okända verlden omkring dem, var ett paradis, och att, när de en gång lyckligt och väl sluppit ifrån pensionen, skulle de icke göra annat än roa sig och ha trefligt. Sedan förgick dagen med omvexlande läsning, promenader och måltider. Men om eftermiddagarne gick det hett till i klasserna. Då hade man alla lexorna att plugga in, och de stackars barnen höllo merendels på härmed ända till tolf, ett på natten. De sågo också mycket sömniga och bleka ut, då de lade undan sina böcker i pulpeterna, och lärarinnans röst, då hon framsade välsignelsen, innan de skildes åt, ljöd alltid så besynnerligt dimmig och enformig, lik sakta fallande regndroppar. Då bönen var slut, sprutto de till på stolen och reste sig upp, för att gå och säga godnatt åt madame. Hon satt alltid i öfversta ändan af rummet vid ett särskildt bord, och då eleverna kommo fram en och en, och gjorde sin nigning för henne, kysste hon dem alla, först på högra, sedan på venstra kinden. Madame var en nära femtioårig qvinna med en ännu ungdomlig, spänstig gestalt. Hon hade denna medfödda elegans, denna tjusande värdighet, som, hvar den än uppträder, alltid förstår att göra sig tillbedd och fruktad. På en tron hade hon varit en Katarina, i en salong en madame Du Deffand – nu var hon blott herskarinna öfver hundratio outvecklade barnsjälar. Hennes hår var grått, men mycket tjockt, ögonen djupblå och stränga, och hon hade en fin, mjell hy, påminnande om vissna rosenblad.
LagUtsk. trodde äfven, alt en föreskrift om hvar dessa handlingar skulle förvaras, hvarom icke något i Cleri Comitialis circulär finnes stadgadt, icke vore öfverflödig; särdeles då åtskilliga ledamöter inom Utsk. lemnade den upplysning, att dermed för närvar, tillgår så, att pastorerne i somliga stift afsända sina uppgifter till vederbör, consistoriel andre deremot nedlägga dem i kyrkans cassakista eller ^ insända dem till vederbör, contractsprostar, samt någre slutligen låta begge exemplaren qvarligga uti socknekistan. Dessa voro anledningarne 5 H. 46 sos Den 14 December f. m. till det förslag, som Utsk. framställt, och jag tror, att vid ett närmare afseende derå, skall man finna detsamma icke vara af någon ringa vigt för det allmänna. Den af Doctor Säve vid LagUlsk:s förevar, betänk, fogade reservation blef nu uppläst, på begäran af Frih. Cederström, Jacob, som derefter yttrade: I öfverensstämmelse med hvad Doctor Säve har anfört, yrkar jag, att K. o. Ad. ville bifalla de 1 och 2 montana i betänk., men afslå del 3, såsom alldeles onödigt och ländande, långt ifrån till säkerhet blott till större osäkerhet. Den controll, som Walborgsmässo-sockenstämman skulle utöfva på ifrågavar. utdrag utur kyrkoböckerna är nemi ingen, emedan desse utdrag icke derstädes med någon uppmärksamhet afhöras; deremet får vederbör, presterskap ansvara för de bevis, som de utfärda och hvilka vid husförhör och visitationer kunna som vederbör controlieras. På detta sätt tillstyrker jag bifall lill Utsk:s betänk. i o Hr Akerman, Fredr.: Det lärer icke för någon, som fästat uppmärksamhet vid ämnet, vara obekant af hvilken vigt det är, att de anteckna-, som finnas i kyrkböckerne, äro fnllsländige och vid behof tillgänglige. Clerus Comitialis har äfven insett detta, då det öfverenskommit om en ordning för desse anteckna förande, och hvilken nyss af lii von Hartmansdorff blifvit uppläst?
1772 ang:de äktenskap med reformerta och K. Resolut, af d. 6 Mars 1813. Likaledes upliäfves den ang:de främmande trosbekännare i kyrkoritualen af d. 25 Juli 1685 Cap. 9 innehållna bestämmelse. Slutligen upliäfves Norska lagens 6—1 — 1 till 6 och polisordn:n af d. 22 Oct. 1701, för så vidt de deri innehållna bestämmelser stå i strid med denna lag. Denna motion begärdes på bordet: hvarjemte Hr Tham, Casper Wolrath, anmälde sig och yttrade: Egentligen borde jag inskränka mig endast och allenast att begära den väckta motionen på bordet och förenar mig alltså i anhållan derom, men som jag möjligen kan vara förhindrad att, när frågan ånyo förekommer, yttra mig öfver henne, anser jag mig pligtig, att innan motionen remitteras till vederbörl. Utsk. uttala några ord öfver densamma. Jag förbigår de förkastelsedomar Hr Frilen uttalat öfver K. M:s nåd. dom öfver Orsa-Läsarne; — Jag förbigår de förkastelsedomar, som blifvit uttalade öfver de Symboliska böckerne och Svenska kyrkans presterskap. Jag anser dem härflyta icke från en kristlig ödmjukhet utan från ett andligt högmod. Jag vill icke heller inlåta mig med Hr Frilen i någon tvist om Guds uppenbarade lag. Det är visserligen en sanning, att hedningarne af naturen hafva lagen, ty den är likasom hos de kristna inskrifven i deras hjortan, men det är äfven en sanning, som vi icke må glömma, att i menniskans hjerta bor en arfsynd, som behöfver af lagen tuktas. Jag vill icke heller inlåta mig med Hr Frilen i någon strid om hans infattning af Evangelium. Jag vill blott i detta nu erinra om ett språk der det heter: ”utan att J om vänden Eder och vardén såsom barn, kunnen J icke ingå i Guds rike”. Icke heller vill jag inlåta mig i något yttrande öfver motionärens upfattning af lagens och menniskans förhållande till hvarandra.
Och när någon af de så kallade bättre klassens qvinnor öfverraskas i arbetsdrägt och under något arbete, hvad är det då annat än fördom att göra ursäkter och krusa och visa sig förlägen — ja, nästan se ut, som om man skämdes, för att man duger till ärligt arbete och har det förståndet att kläda sig så, som arbetet fordrar? Och är det för resten icke fördom, som hindrar så mången af oss att utföra en hel del nyttigt och godt arbete, som vi ganska väl kunde ega krafter och förmåga till, men som anses allt för tarfligt och simpelt? Det kan invändas, att dessa fördomar — i fråga om klädedrägt och arbete — delas af hela menniskoslägtet och icke äro specielt qvinliga. Må det vara — till en viss grad. Men det finnes också fördomar, som onekligen äro frumtimrens oförytterliga egendom, och för hvilka icke gifves annat skäl än: jag tycker så, och: jag vill så hafva det, eller också: jag tycker icke, o c h: jag vill icke. Och dessas tal äro legio, och de vexla och bytas om, men fortlefva det oaktadt med en seghet, som förefaller otrolig, om de ock då ock då skifta gestalt. Dessa äro de äkta, oöfvervinneliga fördomarna — man kan icke besegra dem, ty man vet ej, hvar och hur de skola anfallas. Det vore till exempel ganska möjligt att få en klädning sydd lika modern och lika välsittande af en mera anspråkslös sömmerska, men det kan man naturligtvis icke försöka — det vore ju himmelskriande, om klädningen icke skulle sitta som » gjuten » efter — kroppen, höll jag på att säga! — efter snörlifvet, menade jag naturligtvis. Men äfven om man vore viss på detta toilettens A och O, måste man dock låta sy hos den mycket dyrare och mera renommerade sömmerskan, fastän räkningen måhända betalas på bekostnad af något för den husliga trefnaden vida mera behöfligt och nyttigt. Och hvarför? Kan det uppgifvas ett enda förnuftigt skäl derför? Och om en ung flicka kan sjelf sy sin klädning och är nog djerf att erkänna, att hon gjort det, då skall man se, huru beundrande miner förändras till gäckande och öfverlägsna!
Vilkoret är inkonseqvent, för det första, emedan det skulle hindra mig att, vid utgifvandet af genealogierna, göra de rättelser och tillägg, d. v. s. »afvikelser», hvilka vore hehöfliga, och likvisst var det just genealogiernas felaktighet och ofullständighet, som togs till hufvudsakligt skäl vid motarbetandet af deras tryckning; för det andra, emedan jag, då jag erhöll anslaget, fick detsamma, för det jag förtjenstfull! ordnat arbetet, hvilket smickrande vitsord väl icke kunde afse något annat än de »afvikelser» af dylikt slag, dem jag gjort uti den då redan utgifna tredjedelen af arbetet, ty icke hade det kunnat kallas förtjenstlullt, om jag låtit aftrycka alla de grofva fel, som hvimla på genealogierna; och för det tredje, emedan R. o. Ad:S medlemmar sjelfva dra försorg om att dylika »afvikelser» må göras uti Attartaflorna, i det de nästan dagligen lernnat och lemna mig, så skriftligen som muntligen, rättelser och tillägg, med enträgen begäran, att jag måtte införa dem i mitt arbete. Vilkoret är obefogad!, emedan det tillkom just för det jag alltför väsendtligt följt genealogierna. Det låter paradoxt, men är fullkomligt sannt, hvilket kan förnimmas af följ:de. Kort innan min anslagsfråga skulle behandlas af Riddarh.-Direktionen, utgals sjette häftet af Attartaflorna, deri adeliga ätten af Forselles förekommer; och befanns det, att Kammarherren af Forselles på Ekensberg och hans numera aflidna fru, född Adlercreutz, skulle haft en son, som kommit till verlden några år före äktenskapet. Denna uppgift i tryck väckte, såsom icke enlig med sanna förhållandet, naturligtvis grämelse inom den aktade familjen. De förmenta föräldrarne beklagade sig för sin svåger och broder, Raron Adlercreutz, och denna i sin ordning för sin goda vän, Riddarh.-Direktören Baron Rennet.
Det är visserligen sannt, att man olla säger, alt en persons mantalsskrifningsort är hans forum, men han får ej välja sin mantalsskrifningsort hvar lian behagar. Annars kunde han ju, om han bodde i Upland och ville undvika en Stämning, låta mantalsskrifva sig i Haparanda. Hvad den siste talaren vtlrat om alt man i främmande länder har sladaanden om hemort, är ganska sannt, och det bar jag aldrig bestridl; men hvad jas: säger är att det icke finnes något stadgande, som låter rederiet bestämma densamma. Och just den lag, den värda talaren åberopade, säger, alt den ort är fartygets hem, hvarifrån det utgår. Om nu rederiet vill krångla, så bestämmer det ingen hemort för fartyget, och om skepparen lånar upp penningar på något ställe, så säga de: »Nej, delta betala vi icke, ty der äro vi hemma» och blifva sålunda frie från krafvel, enär skepparen ej får skuldsätta fartyget på hemorten. Således synes att detta stadgande icke är lämpligt. Jag fortfar i mitt yrkande. Hr Rabenius: Jag torde denna gång nödgas börja mitt anförande med en ursäkt för att jag utdrager diskussionen, men då den siste värde talaren stödt sina påståenden derpå, alt det vore så vådligt att lägga bestämmelsen om lärtygets hemvist i rederiets band, så är jag nog lycklig att kunna möta honom med Norska sjölagen, hvars lörtjenster man så prisat, och hvilka jag hoppas att äfven han erkänner. I den af mig nyss åberopade §:n heter del: »Skipper rnaa ikke borllrakte noget paa andet Sted en der Uedderen ikke opholder sitr», och deraf beror skepparens rätt att ingå aftal. Häraf följer att äfven efter Norsk lag skulle de vådor uppstå, som Gr. Sparre så lifligt synes frukta. Jag anhåller fortfarande om bifall. Hr von Ehrenheim: Om jag icke orätt uppfattade Gr. Sparres yttrande, har han sagt att sedan en skeppare skuldsatt sitt rederi, skulle det bero på rederiet alt undandraga sia denna förbindelse, genom alt bestämma en annan hemort.
Den, som, lika med Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Borgare-stånden, vill, att den blifvande förordningen, angående tillverkning och försäljning af bränvin, skall lända till efterrättelse från början af år 1849, voterar 2:dra Voteringen: den, det ej vill, voterar Ja; Nej; 3:dje Voteringen: 3a: den, det ej vill, voterar Slals-Utskoltels Memorial, N;o 295. 3 vinner Nej, kominer den nya förordningen att tjena till efterrättelse från oell med början af år 1850, intill hvilken tid hittills gällande föreskrifter i ämnet komina att tillämpas, men derefter att till kraft och verkan upphöra. Resultatet af denna omröstning har varit 74 Ja och 45 Nej. Enär således Ja vunnit, kommer den blifvande förordningen, angående tillverkning och försäljning af bränvin, att lända till efterrättelse från början af år 1849. Hvilket Förstärkta Stats-utskottet skolat hos Rikets Ständer anmäla. Stockholm den 31 Juli 1848. Ank. till Exp. Utsk. den 31 Juli, kl. 2. e. m. Memorial, med förslag till åtskillige §§ i det nya reglementet för Riksgäldskontoret. (Hgs Åfd.) Såsom motsvarande de uti §§ 133 med 142, och 198 med 205?af 1845 års reglemente förekommande stadganden. rörande uppbörden och redovisningen af de till Riksgäldskontoret ingående bevillningsoch stämpel-afgifter samt skatteköpeskillingar m. fl. medel, äfvensom utredningen af Götha kanalbolags och Malmö f. d. diskonter, torde å bilagde förslag upptagne §§ varda i det nva reglementet för nämnde verk införde under de afdelningar, deruti erforderliga föreskrifter, angående dessa ämnen, böra meddelas; kommande naturligtvis §§:nes nu begagnade ordningsnummer att vid reglementets utskrifvande ändras och lämpas efter den nummerföljd, hvarunder de nästföregående §§:ne förekomma.
Den äldsta af de två flickorna, som funnos i huset – Hulda – var prestdotter och följaktligen förlofvad eller så godt som förlofvad med en ung pastor. Kandidaten kunde icke fördraga henne; hennes utseende och hennes sätt ingåfvo honom samma antipati, som han alltid kände för ölsupa – ett slags soppa, kokt på svagdricka och socker. Hon var mycket blid, hade en utstående, illa modellerad panna med ett hårfäste; som satt för högt; hennes tänder stötte i grönt och hennes ögon hade en försmädlig rödbrun färg. Och så var hennes namn – Hulda! Kandidat Ling hade alldeles ingen smak för att studera henne. Med den andra af flickorna var förhållandet ett annat; Anna Ling var så godt som hans fostersyster. Ända sedan han kom till skolan i Lund, hade han varit inackorderad i hennes hem, och detta hade från början alstrat en viss burschikos förtrolighet, som gjorde, att han betraktade henne mera som en kamrat än som en ung dam, för hvilken han borde slå sig ut. De talade om allt mellan himmel och jord. Hon såg upp till honom med ett gränslöst förtroende, och hennes glada lynne verkade på honom så obeskrifligt uppfriskande, derför att det var så naturligt och så sundt; ingen ojemnhet, inga tvära omslag, inga omotiverade utbrott. Hon såg bra ut och hade en vacker figur, fin och smidig, utan snörlif. Detta förhöjde icke obetydligt värdet af hennes själsegenskaper. »En ovanligt hygglig ung dam», sade kamraterna i Lund. »Jag har också sjelf uppfostrat henne», genmälde kandidaten-kusinen med stolthet. Fru Svensson var dramatiskt anlagd, och hennes första tanke vid allt hvad hon företog sig gälde det yttre arrangementet. Hon hade en sjuklig känslighet för det allmänna omdömet; det passande var nära nog hennes religion, men innanför dess gränser frodades hennes fåfänga. Efter moget öfvervägande hade hon bestämt matrummet till skådeplats för sin husandakt; hon hade ingen smak för att låta pigorna sitta ner salongsmöblerna. Men då hon ansåg det opassande, att maten och religionen serverades i samma rum – och i synnerhet att maten gick före religionen – hade hon låtit duka frukostbordet ute på verandan.
Allmänna Registret olver meranämnde Bihang, samt de öfriga 7 Kanslist-arfvodena att fördelas mellan så många personer, som det finnes nödigt att efter band antaga till ott besörja renskrifning och kollationering af vare sig från Utskottet aflåtne memorialer, förslager till underd. skrifvelser och till §§ i Riksdags-beslutet, m. m., eller från de öfriga Utskotten till tryckning inlemnade memorialer och betänkanden; äfvensom de 3 Vaktmästare-arfvodena att tilläggas lika många Vaktbetjente, behölliga lili förefallande talrika budskickningar m. m. Stockholm den 1 December 1847. W ilöglofl. Ridderskapet och Adela» Ledamöters vägnar. Ang. kV. Stjernstedt. fi Vsllofl. Borgare-Ståndets Ledamöter* vägnar. M. kV. Collén. På IJögv. Preste-Ståndeti Ledamölers vägnar. Joli. E. Forssell. På Hederv. Bonde-Siandet* Ledamöters vägnar. P. Haraldsson. P. O. Bäckström. I*. till R. St. Memorial till Rikets Ständer, angående upplagan af Bihanget till Riks-ståndens Protokoll. Då, innan Expeditions-utskottet hunnit organiseras, åtskilliga riksdagshandlingar dit inkommit, hvilkas tryckning skulle blifvit alltför länge fördröjd genom afvaktan af Rikets Ständers beslut i afseende å upplagans storlek af det s. k. bihanget till Riks-ståndens protokoll, har Utskottet ansett sig böra låta deraf trycka 1,350 exemplar, eller lika antal, som vid sednaste riksdagen, hvilket förfogande Utskottet härmedelst får hos Rikets Ständer vördsamt anmäla. Stockholm den 1 December 1847. Memorial till Rikets Ständer, i fråga om prenumeration å Bihanget till Riks-ståndens protokoll.
Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande är emellertid ej i tillfälle bedöma, huruvida den ena eller den andra uppgiften är riktig, ty någon behörigen kontrollerad uträkning rörande oförmedlade hemmantalet inom länet har, Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande vet.erligt, aldrig blifvit afgifven, utan lärer hvad härom i hittills aflåtna femårsberättelser förekommer varit helt och hållet hemtadt från vederbörande Häradsskrifvares uppgifter. Att nu verkställa granskning för åstadkommande af en tillförlitlig uppgift på oförmedlade hemmantalet ligger visserligen inom möjlighetens gräns, enär nödige materialier för dylik granskning finnas på Landskontoret, men sådant skulle förorsaka långt mera besvär än sakens vigt förtjenar och upptaga otroligt mycken tid, och Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande har derföre ansett lämpligast att i sin redogörelse endast följa Häradsskrifvarnes uppgifter samt att här antyda, det, efter all sannolikhet, oförmedlade hemmantalet blifvit oriktigt angifvet både i förut afgifna och i denna femårsberättelse. Jemväl beträffande antalet jordtorp och backstugor måste här anmärkas, att nödige materialier saknas för erhållande af tillförlitlig kännedom om detta antal, hvadan de i detta afseende lemnade sifferuppgifter måste anses uppkomna genom approximativ beräkning, och torde det kunna antagas, att inom länet finnas långt flera dylika lägenheter än tabellen utvisar. Enligt hvad här ofvan är nämndt, har under perioden något nyskattlagdt hemman ej tillkommit, men deremot har y, mantal blifvit förmedladt, hvarförutom Kongl. Kammar-Kollegium förordnat, att f mantal, som Tandsli.-Emb. uti Christianstads län und. ber. för åren 1856 1860. 3 18 Christianstads län. Skiftesverk. Statsbidrag. Skolor. förut i räkenskaperne upptagits under afkortning, skulle derifrån uteslutas, så att summan på förmedlade hemmantalet minskats med §§. Till följd af skatteköp hafva under perioden 18^11111 mantal blifvit omförda från krono till skatte.