Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hofrätten del af ett försök att närmare utreda ämnet, och derföre uti skrifvelse den 22 April 1851 anmärkt, att visserligen, efter ali möjlig rättslära, ett vilkor för gåfva vore dess emottagande (accepterande), enär nemligen intet tvifvel funnes, att ju ett uttryckligen vägradt emottagande tillintetgjorde gåfvan. Huruvida åter emottagandet kunde anses vara för hand, utan ett uttryckligen lemnadt bifall, betraktade jag såsom en annan fråga. Men om än denna fråga med nej besvarades, och derjemte antoges, att gifvaren är berättigad till gåfvans återtagande, innan uttryckligt bifall lill emottagandet ännu är gifvet; så ansåg jag dock nödvändigt att göra skillnad imellan gifvarens rätt att återtaga gåfvan och ett verkligen inträflädt återtagande. Så länge detta senare icke skett, trodde jag gifvandet böra anses å gifvarens sida fortfara, fastän emottagandet återstode. Emottagandet kunde nemligen förväntas, så länge någon dertill förelagd tid ännu icke förflutit; och sådan tid kunde ej annorlunda finnas, än att den skulle vara antingen i lag föreskrifven eller ock särskildt vid sjelfva gifvandet utstakad. Så länge gåfvotagaren icke utfäst sig att emottaga gåfvan, kunde det stå honom fritt att försaka den; men vore den imedlertid icke af gifvaren återtagen genom positif handling; så funnes ju intet skäl, hvarföre gåfvotagarens bifall ännu icke kunde lemnäs och äga sin fulla verkan. Utan detta råderum för gåfvotagarens bifall, och derest gåfvan skulle ovilkorligen tillintetgöras i samma stund, den af gifvaren vore gjord, men af gåfvotagaren icke emottagen, fann jag i tillämpningen rätt besynnerliga förhållanden uppkomma. En gåfva skulle då aldrig kunna ske utan ett personligt sammanträffande imellan gifvare och gåfvotagare.
Om man äfven medgifver att soldat-dagsverkena äro billigare än privata arbetares, och att båda äro kraftigare än kronoarbetskarlar, så är dock missförhållandet för stort då ett soldatdagsverke kostar fästningen cirka 10 gånger så mycket som ett kronoarbetskarl. Förra året måste fästningen hafva en arbetskommendering af 100 man, och i år lika mycket; men det är dock säkert att dermed icke kan åstadkommas det arbete, som var beräknadt att utföras med den förra styrkan. Jag hoppas således att R. o. Ad. måtte inse, att det anslag, sorn Utsk. här förslagit, ingalunda är Den 7 Jall e. tn. 139 tillräckligt för fästnings-byggnadens fortsättande. Jag skulle visserligen kunna nämna åtskilliga utgifter, som stigit i högst betydlig mån och sålunda ofördelaktigt inverkat på arbetets fortgång, men då i detta hänseende förhållandet är lika i hela landet, då är det också tvifvelsutan af alla kändt. Jag anhåller således, att, R. o. Ad. behagade bevilja den af K. M. äskade summan, 90,000 Rdr Bco om året. Hr Lefrén: Det förhåller sig, såsom hvar man vet,'med byggnader i allmänhet så, att om man har för litet medel, så att arbetet går långsamt, återfaller på detta allt hvad man kallar faux frais eller tillfälliga förluster mycket tungt. Har man deremot alltför stora tillgånger, så upkommer deraf på andra sidan ett annat slag af misshushållning i så måtto, att man då nödgasmnskaffa stora förlag af byggnadsmaterialier och mycket folk till arbetets bedrifvande, till följd hvaraf man måste höja aflöningen. Således är förhållandet med byggnadsföretag i allmänhet sådant, att man hvarken bör hafva för mycket eller för litet medel, så vida man vill gå sparsamt till väga. Nu är förhållandet med Carlsborgs fästning, att om R. St:r bifalla hvad K. M. äskat, så kan oaktadt de stigande priserne m. m., som Frih. Lejonhufvud antydt, det största möjliga arbete produceras. Vilja åter R.
Jag har redan i etl före gående plenum yttrat mig om sjelfva grundsatserna i detta ämne oell kan således i afseende på dem nu inskränka mig till alt i korthet återkalla i Ståndets minne det vigtigaste. Jag erkänner alltför gerna lika med Hr von Hohenhausen, att samhället äger och måste äga rättighet alt stifta de lagar, som kunna finnas nödiga, för alt förekomma olyckliga förhållanden inom detsamma, och att om härvid det allmänna bästa fordrar inskränkning i de enskilda samhällsmedlemmarnes s. k. naturliga rättigheter, mäste dessa underkasta sig en sådan inskränkning. Då jag förra gången yttrade mig, anförde jag, att jag visserligen icke ville bestrida behofvet af förändrad lagstiftning i det ämne, som nu är under öfverläggning, särdeles för att närmare trygga eflerlefnaden af den vackra grundsats för Svenska kameralverket K. Carl IX lade, då han förbjöd skattskyldig jords förminskning, d. v. s., att skilja jord från hemmanen ulan motsvarande deltagande i dess utskylder, en grundsats, utan hvars iakttagande man snart skulle, vid sidan af fullkomligt skattfria jordlotter, se några små qvarlefvor af de gamla hemmanen urståndsätta att fullgöra dessas skyldigheter. Men jag anlörde tillika, att det vore ett stort misstag, om man trodde, att den tilltagande s. k. pauperismen hufvudsakligen kunde afhjelpas genom inskränkningar i rättigheten för den mindre bemedlade att förvärfva sig egen jord, och att, om möjligen inskränkning kunde anses nödig för att bestämma s. k. besuttenhet å egen jord, det dock Vore ännu nödigare att förekomma tillvexten af de samhällsclasser, som hvarken äga eller någonsin kunna blifva ägare af den ringaste fastighet. Det torde medgifva?, att, ehuru liten den egna jordrymd är, någon kan äga, han dock lättare, med biträde af annat lofligt, sjelfvald! näringsfång, kan der för sig och en familj finna sin bergning, än om han skall söka den på samma jordrymd, tillhörig en annan, och för hvilken han vore skyldig att dessutom betala arrende eller utgöra tjenslbarheter, oftast inskränkande det fria val af loflig näring, han eljest kunde äga.
Den 4 April. mig att i korthet få utveckla de särskilta skälen för min tillstyrkan, Assignations*rätten på Banquen var visserligen ganska vigtig och af oändeligen stor nytta på den tid, då fordom Rikets gångbara Mynt utgjordes af tung och ofeeqväm metall. I stället för att nödgas transportera Silfver och Koppar fram och tillbaka» nedsatte man metall-massorna i Banquen, och utgaf sedan anvisningar på denna Fond, hvilka anvisningar naturligtvis hade egenskap af verkliga Mynt.representativer. Men nu deremot, då vårt Mynt, ty värr! är så lätt transportabelt, synes denn3 Assignatians-rätt ej lag. ligen kunna medföra några serdeles betydliga föfdelar; ty allmänna Posten lemnar en ganska lätt utväg för hvar och en att sända penningar hvart som hellst, utan att behöfva några Assignationer. Denna Assignations-rätt synes således nu mera hufvudsakligen endast tjena till en täckemantel för missbruk, och att sätta Folk i tillfälle att efter godtycke tillskapa Mynt-representativer, och att röra sig med mera än de verkeligen äga, genom möjligheten att utgifva Assignationer till ett belopp, som vida öfverstiger deras i Banquen ägande Fond, med äfventyr för dem, som emottagit dylika Assignationer. Assignationer på Banquen synas mig böra bland den enfaldigare delen af Allmänheten, äga så mycket mera Credit, än Assignationer på Enskilta, och följaktligen åstadkomma så mycket skadligare verk. ningar, sorn mången tilläfventyrs bedömmer anvisningens värde, ej efter Utgifvarens säkerhet, utan efter deus, på hvilken anvisningen Den 4. April. ar ställd. Jag anser således högst nödigt, att till förekommande af Öfver-assignering, Banquen erhåller såsom Utskottet föreslagit, Advisbref samma dag Assignadunen utnifves, likasom Köpmän emellan, Advis-bref alltid afgår samma dag vexeln eller anvisningen dragés. Jag får derlöre ödmjukast förnya min tillstyrkan af bifall till Utskottets Betänkande. Herr Hejkenskjöld, Carl Fredric.-
Inom Rikets Städer ege borgare, öfrige idkare af yrken, som till borgerliga näringar räknas, egare af hus elier tomt samt egare eller innehafvare, med ständig besittningsrätt, åfjord under stadens domvärjo, alla dessa så framt de äro i staden bosatte, äfvensom stadens Magistrats personer, att bland sig välja Riksdagsfullmäktige. Stockholm — af lägre klass. Stockholm den 5 Juni 1860. 1:0 Inom Rikets Städer ege Magistratspersoner, borgare, öfrige idkare af yrken, som till borgerliga näringar räknas, egare af hus eller tomt samt egare eller innehafvare, med ständig besittningsrätt, af jord under stadens domvärjo, alla dessa så framt de äro i staden mantalsskrifne och tillika verkligen boende, att bland sig välja Riksdagsfullmäktige. Stockholm af lägre klass. Reservation: Af Herr Doktor C. H. Rundgren. Herr Friherre R. Cederström har tillkännagifvit, att den af honom anmälda reservation emot Memorialet N:o 32 åsyftade, icke sjelfva saken, utan endast en del af motiveringen. 4 Konslitutions-Utskottets Memorial N:o 34. Ank. till Exp.-Utsk. den 9 Juni 1860, kl. 10 f. m. Memorial till Rikets Sländer, med förslag till tillägg uti 73 g Riksdags-ordningen, angående förstärkning af sammansatt Utskott.
Han tänker gång. Och jag tror, att det vore af intresse, ut hur det skall göras, hvar elden skall börja, om Iduns läsarinnor toge frågan under disoch hur det skulle ställas, för att Aline skulle bli så litet skakad som möjligt. Men han gör kussion. ingenting själf. Då, en natt, kommer emellerSärskildt tror jag, att faktiska uppgifter om tid den efterlängtade händelsen oförberedt, på statens ställning till flickskolorna och om terett helt annat sätt än han tänkt. Aline blir miosafgifternas storlek i olika skolor och olika utburen och uppryckt ur sin djupaste ro. Och klasser skulle bli välkomna för m å D g a förälslagen af skräck öfver, att allt det kära, som drar och intresserade. hon varit fäst vid, blir lagdt i aska, förlorar hon Det är i hopp om att f å frågan bragt på förmågan att amma upp sina små nyfödda barn, tal och belyst, jag tagit mig friheten nedfrukterna af hennes äktenskap med Solness. skrifva detta i stället för att brumma privat, Då hon rycktes bort från sin rot, allt det som vi, skapelsens herrar, eljes för sed hafva. gamla, som hon lefvat sig in i, sinade hennes lifskrafter ut, och hon hade ingen näring att En bekymrad fader. ge de stackars barn, som födts i det gamla uppbrunna huset. Och aldrig skall hon få några barn mer. För samtiden kan Solness verk icke bära någon frukt. De stå icke längre på samma grund och förstå hvarann icke. Hon ser endast tillbaka på det gamla förstörda, och han endast framåt på det nya han skall bygga upp. Hur han än kommer upp sig och hur Skådespel i tre akter af Henrik Ibsen. han än bygger, får han aldrig något hem mer. Hans hustru, hans samtid trifs där icke, och Ett försök till tolkning af Anna Wahlenberg. då är hemmet ödelagdt. Och hur många barnS &amp; l.
N:o 95. Motion N:o 228, om befrielse för rusthållarne vid Skånska indelta ka - BO valleri-regementena att anskaffa och underhålla beklädnads-, munderingsoch utredningspersedlar. Sammans. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.- Utsk. Betänk. Pehrsson, Anders, från Christianstads län. Motion N:o 229, om ändring eller förklaring af Kongl. Brefvet till Kammar-kollegium den 17 September 1856, om lämpligare fördelning emellan socknarne i samma pastorat af den återvunna helgonskylden. Allm. Besv.- och Ekon-Utsk. Betänk. N:o 54 och Mern. N:o 74. Motion N:o 339, angående nedsättning af en komité för utredning af frågan om inrättande af sedelutgifvande provinsbanker, i ändamål att erhålla amorteringslån på billiga återbetalningsvilkor. Banko-Utsk. Mern. N:o 5 och Utlåt. N:o 23. Motion N:o 340, att pröfning af fråga om tillstånd att på landet idka försäljning af öl eller s. k. bier måtte åt kommunalnämnd uppdragas. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. Pehrsson, Lars, från Nerikes län. Motion N:o 242, att den s. k. trosspassevolansen icke vidare måtte af rusthållare erläggas. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 22. Motion N:o 243, om ändring af gällande föreskrifter, angående jords eller lägenhets afstående för allmänt behof, i hvad de afse lösen för vattenverk. Se Lag-Utsk. Betänk. N:o 14. Motion N:o 244, om befrielse för rusthållare från skyldigheten att be fordra karl och häst till samlingsställe, m. m. Allm. Besv.- och Ekon.- Utsk. Betänk. Pehrsson, Pehr, från Stockholms län.
St:r skulle afsäga sig rättigheten att under en tid af 10 år göra någon förändring, men år 1856 således blott 3 år sednare i de efter förbudsskyddets borttagande å vissa artiklar fastställda tullafgifter, aflåter en propos., att dessa samma tullsatser skola nedsättas med icke mindre än 50 proc. och derutöfver. Jag måste beklaga, att det menlösa Const.Utsk., som vid Stats* Råds-protokollernas granskning framkastat anmärkmr af den lumpnaste beskaffenhet, oeh som röra ämnen, hvilka icke hafva ringaste inflytande på Statens väl, underlåtit att vid ett sådant Rådgifvarnes förfarande fästa upmärksamhet. Ingen lagstiftning ingriper så djupt i samhällslifvet, som tullagsstiftningen, och vid slikt förhållande hade det varit Const.Utshs pligt att tillse, huru rnan vårdat K. M:s personliga anseende, då man tillstyrkt Konungen att vidtaga åtgärder, som stå i rak strid mot dess 3 år förut uttalade åsigter. De rådgifvare, hvilka icke öfvervarit eller deltagit i det beslut, hvarigenom 185 3 års K. Proposm tillkom, hade visserligen ej kunnat träffas af en anmärkn. från Const.Utsk.; men äfven dessa förtjenar klander; ty äfven de voro skyldige att vårda Konungens personliga anseende, och häruti hade bordt ligga en kraftig upmaning till dem, att afstyrka Konungen att i en för landet så vigtig fråga, som den i'örev:de, handla så inconseqvent, som nu varit händelsen. Jag tillåter mig nu att yttra några ord i afseende på den punkt, som blifvit föremål för öfverläggning. BevillnrsUtsk. har, med godkännande af de grundsatser, som hos Komiterade gjort. sig gällande, och sedermera vunnit K. M:s sanktion, tillstyrkt, att städernes tolag, jemte den s. k. konvoj-afgiften, skola sammanslås med sjelfva tullsatserna, och sålunda ingå i Kronans allmänna kassa, samt sedan ersättas af tullupbörden, hvilket skulle, säger man, bereda lättnad för de trafikerande och enkelhet i räkenskaperne.
Till sina hufvudgrunder lika med Sveriges Rikes Regerings-Form, ledde dess förnämsta skiljaktigheter deras ursprung, antingen från båda ländernas olika samhällsinrättningar, eller från den ömtåliga varsamhet, hvarmed ett Folk, länge böjdt under en despotisk lag, gemenligen alltid går till väga, då det, med återförvärfvade medborgerliga rättigheter, endast uppsöker förvaringsmedel emot nya möjliga ingrepp. Kongl. Majit kunde således icke på något kraftigare sätt besvara de tvifvelsmål, som i Norrige sorgfälligt underhöllos, om upprigtigheten af Kongl. Majits löften och afsigter än genom den förbindelse, hvaruti Kongl. Majit ingick i den under den 14 Augusti sistlidet år uti Moss afslutade Convention, att antaga såsom norm för Norrigos Rikes blifvande Grundlag den i Eidsvold öfverenskomna Constitutionen, och att om vilkoren för föreningen emellan båda Rikena underhandla och besluta med Norriges Rikes i detta ändamål sammankallade Storting. Det skall alltid lända Kongl. Majit till en sann och liflig tillfredsställelse, och denna tillfredsställelse delas säkert af Riksens Ständer, att åt öfvertygelsen och en fri öfverläggningsrätt hafva hänskjutit afgörandet af denna vigtiga fråga. Kongl. Majit kände det Folks tänkesätt, hvars ledare Han var, och bedömde derefter de nya Undersåtares, Ilan gick att hägna under sin spira. Med lämpa och lugn, samt med aktning för deras rättigheter, kunna Nordens friborne Söner förmås äfven till stora uppoffringar, men mot hotelsen väpna de sina sinnen, och mot förtrycket yttra de en manlig kraft. Norrska Folkets ombud sammankallades att besluta om Rikenas förening, och huru hade, utom denna sammankomst, något allmänt nationaluttryck derom kunnat vinnas, äfven om en förklaring i detta afseende för någon del af landet genom vapnens magt blifvit aftvungen?
15 lemnäs obcgagnadt, helst numera återstode i Blekinge endast 16 och i Södra Möre 8 nummer, af hvilka beklädnaden fullgjordes på gamla sättet, har Kongl. Maj:t till Rikets Ständers afgörande öfverlemnat, huruvida, i nära likhet med hvad som vid sednasle riksdag medgafs för indelta infanteriets rotehållare, jemväl båtsmans-indelningen, med ofvan omförmälda undantag för frälserotarne och nya vakanta nummer, kunde antingen i sin helhet eller ock inskränkt till Blekinge, såsom mest hetungadt, beredas en lindring i beklädnads-skyldigheten genom en minskning i det årliga beklädnadsbidraget af fem Riksdaler Riksmynt för hvarje rusthållsnummer, som redan ingått eller framdeles inginge på båtsmansbeklädnadens öfvertagande af Kronan; i sammanhang hvarmed och då med säkerhet kunde antagas, att de få rusthåll, som ännu icke frångått beklädnadens utgörande in natura, komme att emot ofvanberörde fördel söka dess öfverbyttande på Kronan, samt följaktligen hela nummerstyrkan måste tagas i beräkning, Kongl. Maj:t begärt, att den tillökning uti det å Hufvudtiteln till Båtsmäns beklädnad uppförda förslags-anslag af 63,000 R:dr, som erfordrades, i händelse den ifrågasatta lindringen medgåfves, måtte varda efter enahanda beräkning bestämd och således, derest lindringen i sin helhet beviljades, utgå med 11,SOS R:dr, men om den tillkomme endast indelningen uti Blekinge län, upptages till 7,500 R:dr R:mt; varande vid denna nådiga framställning lästadt det förbehåll, att den föreslagna lindringen för de rustande endast måtte tillgodokomma dem, så länge Rikets Ständer anvisade det derför erforderliga vederlaget, och att således, i händelse af detsammas indragning, de rustandes skyldighet att utgöra vederlaget motsvarande beklädiiadsbidrag åter skulle vidtaga. Under den diskussion hos Bonde-Ståndet, hvartill högstberörda nådiga skrifvelse gifvit anledning, äro, enligt hvad Utskottet tilihandakommet protokolls-utdrag
Jag vill dock medgifva, att Hr v. Hartmansdorff och hans gelikar hafva rätt deri, att tiden här är onyttigt använd, om icke något biträde lemnäs från Regeringens sida; men jag tror, att Svenska folket skulle hembära Representationen sin varmaste tacksamhet, i fall dessa dagars discussion kunde leda till något resultat. Jag vet icke, huruvida något sådant står att finna, men anhåller emedlertid, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes framställa Frih. Kantzous propos., hvarvid jag dock tager mig friheten hemställa, om den ej kunde modifieras sålunda: att R. o. Ad. måtte såsom sin gemensamma tanke förklara, att R. o. Ad., med erkännande af folkets allm. rätt att, utan afseende på stånd, antingen omedelbart eller genom electorer deltaga i val af representanter, anmodar Constit.TJtsk. att uppgöra ett på sådan grund bygdt förslag till representationsförändring. Gr. Frölich: Jag begärde ordet, då Hr v. Hartmansdorff syntes fordra af Hr Gr o. Landtm, att Constit.tJ(sk:s förevar, inemor. måtte föredragas punktvis. Jag trodde det vara nödigt att anmärka , det sådant väl hade kunnat ske,om fråga endast hade uppstått om anmärkn:r vid redaetiouen «f Utsk:s memor.; men som jag icke tror, att denna långa discussion varit af den syftning, att någon velat godkänna Utsk^s memor. såsom bvilande grundlagsförslag till nästa riksdag, utan tvärtom, att anmärkntna varit af den beskaffenhet, att de stå i strid med allt annat af Utsk:s memor., än dess rubrik, har jag ansett mig böra stå upp för att begära, det Hr Gr. o. Landtm, mätte föredraga frågan på det sätt, att propos. framställes till R. o. Ad., huruvida Ståndet vill såsom sin gemensamma tanke antaga den af Hrr Dalman och Hjerta samt Frih. Rantzou framställda anmärkning.
I den mån nu antydde förhållanden förändrat sig eller upphört, har allmänna uppmärksamheten mer och mer blifvit riktad på de stora fördelar, en väl ordnad och vida utsträckt spanmålshandel både i allmänt och enskildt hänseende måste medföra. Då härtill kommer, alt förbättrade kommunikations-anstalter numera bereda tillfälle till en lifligare omsättning, att den, synnerligen inom vissa provinser, ansenligt ökade produktionen, i förening med den producerade varans omsorgsfulla vård, erbjuda för handeln ett mindre tillfälligt och mera begärligt öfverskott, samt att den af sednare årens erfarenhet ådagalagda möjlighet, att ej allenast efter fördelaktiga, ulan äfven efter medelmåttiga och svaga skördar, till främmande länder utföra betydliga partier svensk spanmål, öppnat för spanmålshandeln ett vidsträcktare fält och större kapitaltillgång; så synes en väsendtlig tillökning, uti nu ifrågavarande handels framtida verksamhet, kunna med säkerhet påräknas, så vida densamma icke ånyo rubbas eller hindras uti sin fria utveckling. Såsom ett dylikt hinder mot denna ytterst maktpåliggande handelsrörelses fortsatta förkofran, torde likväl statens inblandning deruti och allmänna medels uppoffrande för alt minska den enskilda vinsten af densamma, kunna be traktas. I förhållande till den mängd spanmål, som handeln med denna vara årligen omfattar, kan visserligen det lager af 100,000 tunnor, som skulle för statens räkning anskaffas, och vid inträffandebehof tillhandahållas, icke anses vara af synnerlig betydenhet; men blotta tillvaron af ett sådant lager och detsammas tillgänglighet för konsumenter, emot fägre priser än de allmänt gångbara, skulle dock otvifvelaktig! komma att visa ett menligt inflytande på den enskilda spekulationsandan; och om än detta inflytande, genom sättet för samma lagers anskaffande, underhållande och be gagnande, skulle i viss grad kunna förminskas, torde de i flerfaldiga hänseenden menliga verkningarne deraf likväl ingalunda kunna förekom mas. Kännedomen derom, att en viss (jvantitet spanmål finnes upplagd, som, utan afseende å vinst eller förlust, skall Lill bestämdt pris föryttras, mäste naturligtvis föranleda hvarje försigtig spanmålshandlande tili inskränkning af dess upphandling och lager.
Fästa på glas, bleck eller porslinsburkar, som sedan antingen helt bronseras utvändigt eller, o m det är glas, invändigt målas med svart lackfärg, göra de burkarna till prydliga vaser. Ett slätt dricksglas, måladt på yttre sidan med svart lackfärg, omslingradt af en enkel kvist med glesa blad och sedan helt o c h hållet (både glaset utvändigt ofvanpå den svarta färgen och hela kvisten) bronseradt med kopparbrons, användes till cigarrhållare. På med plysch beklädda askar, paletter, kalender och fotografiramar tager sig arbetet mycket effektfullt ut. T. ex. mörkröd plysch, en äppelgren med blommor, blad och små kart, bronserad i grönt och koppar; mörkgrön eller bronsfärgad plysch, ekollon o c h löf i brons o c h guld; grå plysch, neckrosor och säfblad i silfver och stål. N. Fotografiram af gummi. Man utskär ett stycke uppmjukad gummimassa i form af en större fografiram. Ordnar sedan härpå en ranka af gummiblad, blommor o c h grenar. De fästas en och en i sänder på ramen, som nämndt, genom att man håller kanterna eller baksidan af dem öfver lågan och trycker dem sedan fast på gummiramen. D &lt;f~ Order t i l l landsorten expedieras mot postförskott eller iärnvägsefterkraf. hela ramen, men är gummit terracottafärgadt, är detta onödigt. Milda. det Drottning Charlotta af Wurtemberg. * helt visst måste glädja hvarje kvinnohjärta att förnimma, att bär det yttre motsvaras af den inre skönhet, sem består, ännu när den jordiska blomstringen förbleknar och V. Väggdekoration af gummi. Man utskär fyrkantiga stycken uppmjukadt gummi, böjer dessa tillsammans, så att det ena hörnet kommer rätt upp o c h det motsvarande bildar botten liksom på en strut. Sidorna närmast det nedre hörnet hopfästas, och däröfver sättes en blombukett e. d. af gummi. I det öfre hörnet göres ett litet hål att hänga struten i på väggen; o m sommaren kan man slå vatten uti dem och sätta blommor uti, o m vintern sättes i stället litet grönt och nå- gra röda bär e. d.