Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Berörde stadgande måste i väsentlig mån försvåra om ej i de flesta fall omöjliggöra den genom medgifvande af sådana afsöndringar afsedda utväg för en arbetare att icke allenast för sig utan äfven för sin hustru och barn förvärfva ett eget hem; och då meningen med sådana afsöndringar ej är att innehafvaren skall lefva af lägenhetens afkastning, synes berörde stadgande icke stå i öfverensstämmelse med sjelfva institutionens anda; och Ut - Sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Bet. N:o 27. 51 skottet tvekar derför icke att tillstyrka att sådana afsöndringar böra tillåtas till minst tre tunnland i de fem norra och tvA tunnland i de södra länen utan att besutenhet derå erfordras. De jord-afsöndringar, Utskottet föreslagit böra tillåtas under full egande rätt, afse ej allenast att, synnerligast åt jordbruket, skaffa sjelfständiga arbetare med stadiga bostäder, utan ock att bidraga lill landets uppodling. Derföre måste dessa jordtorp, efter Utskottets åsigt, i allmänhet vara så beskaffade, att de kunna med någorlunda fördel för egaren brukas. Att tillåta det sådane afsöndringar linge bestå af flere än en ego-figur, skulle icke svara emot ett sådant ändamål; och i allt fall gifva fyrfaldiga anledningar till att kringgå och eludera författningens föreskrift. De i 1827 års författning meddelade föreskrifter, att dylik lägenhet skall till sina gränser noga bestämmas i en enda formlig, till afhägnad beqväm samt från hem manets åbyggnad afskiljd lott, anser Utskottet således böra bibehållas. Slutligen anser Utskottet, i öfverensstämmelse med de derom af motionärerne gjorda yrkanden, en förändring af det i Kongl. Kungörelsen den 14 November 1829 förekommande förbud, att till sådan afsöndring må användas odal-åker eller äng, vara af beholvet påkallad.
Innii pä bordel lag» da, beränkanden, nemligen: 1:0 I anledning af Kongl, Majtts nådiga proposition af den >8 April >8is i hwad som rerey SlalswerkckS inkonister och nlgisier samt förwgst» Ningen rör arén , 8tto och r8il, 2:0 Angående af Kongl. Maitt äskade ^.aiH gustag linder Riks-Srateng sörsta hnfwndttited Z:o Angående Kyngch Mnch.tö äskade 68- Dm 20 Juni!. anslag linder Riks-Statens andra hufwudtittel Elviloch Laud Smtcrne. 4.» A-gående de af Kongl. Maj.k äskade Skars anstag under Rckö-Skalens lredje hufwud» tittet. z-.o Angående de af Kongl. Maj't,äftssade Statsanslag under R>kstalens åttonde hufvndtit.ek. 6:o Angående lillö?-,ing » Hans Kongl. Höghet Kronprinsens Stalssnmma i anseende till den fammas oriljräckelighet, att deraf äfwen kunna bestrida de killökte resekostnader som tvid Aratens upgörande icke kunnat beräknas. 7:0 Angående upförande pä Stat ak en summa af 16666 R:dr gr si ärligen för Hins Kongs. Höghet Hanigel, af Södermanland Prins 0->cäk. 8:0 Angäendc de till Institutet för blinda och döfstumma anslagna medels upförande ä Star. Dt fupra. 5. D. Hos Högloft. Ridderstkapet 06) Adeln föredrogos ä nyo följande Lag-Utskottets, d« 17 bennes pä bordet lagda, betänkande,, till hwilka Nidderslkapet vch Adeli, kemnade bifall, neml. 1:0
Kungörelsen den 22 Maj 1863 angående upphörande från och med år 1864 af tullstämpling å varor, som från utrikes ort inkomma, om dess upphälvande; motion af Herr Carl Fredrik von Mentzer: se Motioner. — den 27 Augusti 1828, i anledning af väckt motion om den ändring deri samt i Kongl. Coopvaerdi-reglementet den 30 Mars 1748, att Svensk sjöman skall till den kommun, der han är mantalsskrifven, erlägga den nu till sjömanshusen utgående afgift: B. I. 526; II. 39, A. 39. Kungörelser, i anledning af väckta motioner om förändring af gällande stadganden angående skyldighet för prest att från predikstolen uppläsa allmänna författningar och —: B. V. 245, 297, 341, A. 344. Kungsgårdar och andra krono-lägenheter, angående arrende-medel af dem: se Stats-Utskottets Utlåtande N:o 22, rörande beräkningar af Stats-Verkets inkomster. Kurhus-inrättning, Stockhoms stads och läns, i anledning af väckt motion angående disposition af en till nämnde inrättning upplåten egendom å Kungsholmen: B. II. 298, 532, 535, A. 535. Kuylenstjerna, Cari Johan Gammal, dess yttranden: I. 122, 441. Kyrka, i anledning af väckta motioner om ändring af gällande Stadganden angående skyldighet att deltaga i byggnad och underhåll deraf, äfvensom af prestgård, tingshns och härads - 84 — L — fängelse: B. II. 560, 599, 600, A. 600, 608; B. V. 541, 544, A. 545, E. 701.
Jemte det Utsk. får tillkännagifva att vid granskning af Kapitationsfondens räkenskaper och förvaltning för åren 1849, 1850 och 1851, Utsk. icke funnit något alt dervid anmärka, har Utsk. destomindre trott sig ega anledn. tillstyrka någon förändring i nu gällande beslut ang:de Riddarhuskapilationsafgiflens utgörande, som Utsk. är betänkt alt föreslå 11. o. Ad. en redan vid förra Riksdagen ifrågasatt, men dä afslagen åtgärd i afseende på borttagandet af de å Riddarhusgården belägna flygelbyggnaderna, för hvilket ändamål en betydligare utgift för Kapitationsfnnden möjligen torde komma i fråga; hvarom Utsk. förbehåller sig att med särskildt mern. inkomma. Utsk. har således ansett sig böra vördsamt hemställa: att H. R. o. Ad. må vidblifva sitt vid de tvänne föregide Riksdagarne fattade beslut derom att Riddarhuskapilalionsafgifteu må tillsvidare utgöras på enahanda sätta och lill lika belopp som för närvande, eller med 1 R:dr b:ko af hvarje adlig mansperson, som för lön eller förmögenhet erlägger bevillning. § 3. Direktm anmäler här att stamtaflorna öfver de å Riddarhuset introducerade ätter blifvit i möjligaste måtto kompletterade medelst begagnande af alla de tillförlitligaste upgifter, som kunnat erhållas genom Presterskapets årligen inkommande upgifter, officiela tidningar, samt meddelanden af slägternas egna medlemmar, men derigenom har likväl icke kunnat vinnas den fullständighet, som vore önskvärd, och Direktm har derföre nu, likasom vid föreg:de Riksdagar funnit sig föranlåten anhålla, att det Höglofl. Ståndets vid Riksdagen närvande Lédamöler behagade i Riddarh.-kansliet laga en noggrann kännedom om beskaffenheten af sina ätters stamtaflor, samt derefter desamma i möjligaste mån komplettera. Utsk., instämmande i denna önskan, föreslår: 344 Den 25 Februari f. m.
När födelsedagarne eller julaftnarne komma, få vi alla känslan af, att man icke blott kan taga emot, man måste också gifva, och det är roligt och behagligt att se andra vara glada, åt hvad man ger dem. Och där ofvanpå kommer j u alltid det hufvudsakliga nöjet, att när man har sina egna julgåfvor färdiga, har man att vänta sig alla de förseglade paketen till sig själf. När lifvet skrider framåt, upptäcker dock en hel mängd människor, att denna tillfredsställelse i att mottaga och få icke på långt när går upp emot lyckan att kunna ge. Den lilla flicka, som, redan då hon var sex år, kunde göra sina små uppoffringar, hade sä- kert en hemlig instinkt af, att denna uppoffring icke blott var något svårt, utan hufvudsakligen något lyckligt. D e människor, som någon gång ha fått mottaga ett varmt tack, veta nog, att detta är en större glädje att taga emot än någon yttre gåfva, om den än vore aldrig så vacker och välkommen. Ett tacksamt ord eller en tacksam blick är en så stor gåfva att få, att det sedan icke är godt att säga, hvilken som är den gifvande, och hvilken som är den mottagande. En materiel gåfva får en andlig gåfva till tack, det måtte väl anses för gåfva och gengåfva. Hur ofta har man icke erfarit, när man gifvit en fattig någon obetydlig sak, som man utan uppoffring har kunnat undvara, hvilken oförtjänt summa af ädelt mynt man blir betalad med: ett mänskligt hjärtas rörda tack, som har fyllt en med blygsel och skam öfver gåfvans ringhet. Visserligen kan man ju också ofta upplefva, att hvad man vänligt vill gifva blir ovänligt och likgiltigt mottaget, och sådana erfarenheter borde hjälpa en själf att med mera uppmärksamhet iakttaga den minsta tjänst andra människor visa en. Det är en lycklig gåfva att taga emot ett tack, och det är en lycklig sak, att kunna säga tack. Och dock ha många svårt därför. Jag vet icke, hvad det är för en falsk stolthet, som förmår så många människor att bära på ett tack som på en synd. Det måste med en kraftansträngning tvingas öfver deras läppar. Och hvad kunna vi många gånger gifva annat än just ett tack?
Hvad gratial-fonden vidkommer, så är den ställd på tillväxt, för att kunna så mycket förökas, att densamma med år 1861 skulle kunna utdela gratialer åt enkor och barn till en tredjedel af männens eller fädrens pensioner, i stället för en fjerdedel, som nu utgår; för hvilket ändamål delägarne äfven åtagit sig att erlägga dubbla gratial-afgifter under tio års tid. Den nådiga remissen får Direktionen underdånigst återställa och framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåter, C. NORDENSKJÖLD. G. J. HUBENDICK. A. F. PALANDER. G. C. KREUGER. O. W. CIMMERDAHL. Carlskrona den 15 Februari 1856. G. Trägärdh. F. Lindbom. Transsumt af Kongl. Amiralitets-b'igsmanskassans hufvudbok för pensions-fonden år 1852, utvisande alla fondens inkomster och utgifter för nämnde år. Utgifter: Pensioner till Flottans gemenskap 58. 13,558: 28. — » » embetsoch tjenstemän samt betjente 60. 47,867: 12. — Löner till kassans embetsoch tjenstemän samt betjente 62. 3,670: 16. Anslag af lotsverket 31. F. Lindbom. W. Bniun. Rätt transsumeradt betygas. Carlskrona af Am:ts-krigsmans-kontoret den 15 Februari 1856. F. Lindbom. Transsumt af Kongl. Amiralitels-krigsmanskassans hufvudbok för pensionsfonden år 1853, utvisande alla fondens inkomster och utgifter för nämnde år. Utgifter: Pensioner till Flottans gemenskap 56. 13,215: 20. — » till embetsoch tjenstemän samt betjente 58. 47,653: 26.
St. i deras nuvar. sammansättning hafva ingen förmåga att behandla frågor af denna vigt och af detta vidsträckta sammanhang. Jag frågar hvarifrån förmågorna skulle komma i det förstärkta Ulsk., om de icke förut funnes inom RiksShn, ur hvilka Ulsk. skall bildas? Om nu förmågorna finnas inom RiksSt:n, så måtte de väl kunna yttra sig lika val der som i Ulsk., och finnas de icke i Stånden, sä komma de icke eller in i Utsk. Jag afstyrker bifall till detta förslag såsom högst äfventyrligt. Frih. Cederström, Thure Fredr.: Afven jag får lill alla delar instämma med de talare, som yrkat bifall till ConstUtsk:s nu förevar, betänk. I rak motsats med den siste värde talaren, kan jag icke finna, att någon våda ligger deruti, att man antager förslaget. Han har nemi. yttrat, att förslagets antagande skulle vara ett afdankande af Ständernas rättighet att lagstifta. Om man genomläser förevar, betänk., så finnér man, att, såsom en värd talare redan anmärkt, Ständerna äga full rättighet att bestämma liufvudgrunderna för alla de ärenden, som skola öfverlemnas åt detta Ulsk., och Ständerna kunna således icke sägas derigenom hafva abdicerat från deras lagstiftande rätt. Jag anser det omöjligt, att en riksförsamling, bestående af 4 kamrar, som öfverlägga pä olika rum, på annat sätt skulle kunna komma till något slut i en så vigtig fråga, som den om ett nytt lagförslags antagande, och då förslaget icke innehåller någonting menligt för Ständernas makt, så fruktar jag, att alla de skäl, som blifvit anförda deremot, måste betraktas ur den synpunkten, att man icke vill hafva ett nytt lagverk antaget.
Domstolens pröfning; och då slutligen antalet och beskaffenheten af de varningsgrader, som, efter nu gällande Författningar, skola föregå makars skiljande till säng och säte, äfven om någon rättelse deruti skulle pröfvas lämplig, dock icke synes böra undergå förändring, utan i sammanhang med omarbetning af Lagarne om äktenskaps-skillnad i allmänhet, har Jag, efter Högste Domstolens och Stats-Rådets hörande, ansett Mig böra vägra bifall å Edert ifrågavarande Förslag. Uti skrifvelse af den ii sistlidne Januarii håfven J, Gode Herrar och Svenske Män, uppå anförde skäl i underdånighet föreslagit, att 5. §. i 17. Cap. Ärfda .Balken, tillika med Förordningen den 19. Augusti 1762 måtte helt och hållet upphäfvas, samt 4- §• i samma Capitel och Balk ändras till följande lydelse; ”Ali aflingejord och ärfda eller förvärfva lösören å landet, så ock allt gods i ”staden, ärfdt eller förvärfdt, rörligt eller ”orörligt, må man bortgifva eller testamentera till hvem man vill, skyld eller oskyld, ”barn eller andre arfvingar. Dock ther Kongl, Maj:ts Nådiga Skrif v, N-o g6. 3g ”omyndiga barn äro, som icke ega något till ”föda och uppfostran; tå skall them först, •”efter stånd och värde, så mycket lemnäs, ”sorn Domaren skäligt pröfvar, till thess the ”sig sjelfve nära kunna.” Sedan Jag häröfver hört Högste Domstolen och Stats-Rådet, har Jag tagit detta ämne i öfvervägande; Och ehuru skäl synes förekomma för utsträckning af testamentsrättigheten i stad, har Jag likväl funnit emot Edert framställde förslag de anmärkningar ega rum, att, derest hela 5. §. 117.
På dessa små obehag när, förflöt festen mycket angenämt under ständigt samtal, som fördes med stor liflighet, oaktadt värden och de flesta af gästerna endast med svårighet kunde göra sig begripliga för hvarandra. Härifrån begåfvo vi oss till samojedernas skinntält, hvilka lågo afsides från de af ryssarne bebodda timmerstugorna. Äfven här mottogos vi vänligt. En eller annan af tältinvånarne var nu klädd med något större omsorg i en drägt af renskinn, snarlik lapparnes. Qvinnornas högtidsdrägt är synnerligen grann. Den utgöres af en temligen lång, vid lifvet åtsittande klädning af renskinn, så tunnt att det från midjan nedfaller i vackra regelbundna veck. Kjolen är försedd med två eller tre olika färgade »volanger» eller fransar af hundskinn, mellan hvilka bårder af bjert färgade tygstycken äro påsydda. Fotbeklädnaden utgöres af höga, vackert och smakfullt broderade renskinnsstöflar. Om sommaren går man med bart hufvud. Qvinnorna hafva då det svarta stripiga håret baktill deladt i tvenne hårknippen, sammanflätade med remmar, brokiga band och perlor, hvilka ännu der håret slutar fortsätta som en konstgjord förlängning af flätorna, så att dessa, inberäknadt de med perlor, knappar och metallprydnader af allehanda slag belastade förlängningsremmarne, nästan nå marken. Det hela är så skickligt gjordt, att man i början vore färdig att tro qvinnorna här vara begåfvade med en alldeles otrolig hårväxt. En massa andra knappbeprydda perlband voro dessutom ofta på ett ganska smakfullt sätt inflätade i håret eller fästade i de genomborrade öronen. All denna hårprydnad är naturligtvis ganska tung, och än mer nedtynges hufvudet om vintern, då det skyddas mot kölden af en tjock och mycket varm, med hundskinn kantad renskinnshufva, från hvars bakre del nedhänga två remmar, fullsatta med tunga plåtar af messing eller koppar. Den unga qvinnan pryder sig alltså äfven här såsom öfverallt annorstädes efter bästa förmåga, men fager är hon visserligen ej i våra ögon.
Dessa tillfälligheter verkade gemensamt en ansenlig minskning i Rysslands utvägar, hvad personalen beträffar. Den, som uppmärksamt följt händelserna i spåren, låter ej dåra sig af ziffror i de kejserliga ukaser, som anbefalla utskrifningar, hvilka i verkligheten reduceras till vida mindre, än det antal, som figurerar på papperet. Om derjemte från Rysslands förut beräknade stridsstyrka afdragas i credit de tappra Pohlackar, hvilka innan i83o förstärkte Rysslands leder, och påföras i debet de Ryska trupper, som numera erfordras i sjelfva Pohlen, för att hålla detsamma i tygeln, så faller det genast i ögonen, att faran för den stora magtens grannar är vida mindre, än mången föreställt sig, helst Englands och Frankrikes kända politiska system gifver Ryssland nog att syssla, och utgör ett väsendtligt correctiv emot obetänkta anfalls-, eröfringseller förstoringsplaner. Ja, sedan dessa conjuncturer inträd t, blef det i stället Rysslands naturliga och påtagliga mål, att vinna, odla och kunna förtro sig åt Sveriges vänskap; icke lik väl så att förstå, som önskade Ryssland vårt activa bistånd, hvilket nödvändigt skulle medföra onus af en subsidietractat, utan blott genom Sveriges förklarade och tillförlitliga neutralitet, hvarigenom Ryssland befrias från den känbara olägenheten att dela sina stridskrafter och späcka sin vidsträckta nordvestra kust med trup - Den 3o O c t o b e r f. m. 4oS per från Norrbotten till Finska viken och Kurland. Denna fördel är af stor vigt för Ryssland, sorn sålunda med fria händer och concentrerad styrka kan agera på andra håll, att Sverige i sanning ej behöfver anstränga sina tillgångar i otid, för att på den sidan åtminstone möta en fara, hvars förespeglande vid detta tillfälle och under nuvarande förhållanden blott är ett diplomatiskt stratagem, för att ernå de efterlängtade anslagen. Det vore, om möjligt, mer än illa, och skulle göra Konungens rådgifvare i ministeriella mål föga heder, om Sverige i närvar, ögonblick hade fiender att frukta från andra håll.
När nu det egna Interesset fordrar att denna utdelning må blifva så stor som möjligt, fordrar det ju äfven, att hvarje delägare är mån derom, att det hela blifver på bästa vis förvaltadt och att ej den ena delägaren måtte komma att åtnjuta större fördelar än den sodra. Att denna disponent i nu ifrågavarande fall bör vara Regeringen eller Staten och ej någon enskilt, enligt hvad Utskotten förmenat bevises deraf, att, troligen intet så lätt flere delägare uti en skog kunna förmås att frivilligt anförtro vården deraf åt en enda eller någon bland sig och derigenom ställa sig under en privat förmyadarevård, så framt man antager som princip att hvar och en sköter hälst sjelf hvad honom tillhörer. Om nu Dan 12 December e. m\ 59 härtill kommer, att måhända mången skulle utan afseende pä misshushållning vilja anskaffa 6ig en för ögonblicket påkallad penninginkomst derigenom att dess skogsandel nedhugges och försäljes, hvilket ej kan ske om skogen är under gemensam vård, så blir ju följden deraf att detta hemmans skogstillgång för en framtid är förstörd och dess ägare förr i frestelse att olofligea tillgripa sina grannars skog, än nu då hvarje delägare får sitt nödvändiga behof årligen tilldeladt i proportion af den gemensamma skogstillgången samt med afseende på skogens framtida bestånd. Betänker man dessutom att om skogen delas, äger äfven hvarje delägare rättighet att instänga sin andel för att så mycket bättre freda så väl sitt bete som de planteringar han kunde göra , och hvilken rättighet måhända äfven då blefve en nödvändighet, så erfordras ju härtill så väl i början som framgent en mängd af gärdsell, hvilket ensamt skulle kanhända öda mera skog än som genom försigtig hushållning och plantering på dess andel utan afsaknad kunde umbäras med hänseende till skogens bestånd. I detta fall blef det ju ren förlust att bekomma *en skogslott sig tilldelad i synnerhet om man härtill lägger stängningskostnaden och besväret; mästa hushållningen tycktes då blifva att i detta fall nedhugga skogen, emedan den sedan ej tarfvade någon vård.
1748 års vexelstadga stod visserligen i närmaste öfverensstämmelse med den lag, som gällde på de orter, med hvilka Sveriges utrikes vexel-affärer då bedrefvos; men på dessa orter har lagstiftningen i följd af förändrade åsigter och bruk undergått många och betydliga förändringar. Så har, enligt hvad nämndt är, en ny vexel-lag för hela Tyskland blifvit nyligen,Utfärdad, innehållande flera väsendtliga skiljaktigheter från den äldre vexel-lagenoch denna omständighet gör en revision af vår lagstiftning för utrikes vexelrörelsen desto nödigare, som Sveriges hufvudsakligaste vexel-affärer bedrifvas på Hamburg, hvars förra lag jemväl utgjorde mönstret lill 1748 års stadga. Af de olika, på de serskilda lagstiftningarne inverkande förhållanderne, som nu blifvit antydda, synes ock som skulle de, hvilka yrkat deras serskilda behandling, ej saknat anledning dertill. Å ena sidan, vill man nemligen framkalla en inhemsk, efter våra inre förhållanden lämpad rörelse, då man, å den andra, har att för ett redan stadgadt affärslif, för förhållanden till andra länder, hvilka måste sluta sig intill der gällande lagar och bruk, gifva föreskrifter. Om derföre en vidare utbildning af lagstiftningen i sednare hänseendet nu är af behofvet oundvikligen påkallad, så synes likväl deri ej finnas en ovilkorlig anledning till ett dylikt behof i det förra, i synnerhet som fråga är om icke en större, en mera genomgripande revision af våra kredit-lagar, derigenom alla nu brukliga kreditpapper införlifvades med lagen om inrikes vexlar, derförinnan vore af nöden. En förbättring af vexel-lagstiftningen, hvad angår den utrikes vexelrörelsen ensam, har ock blifvit inom Välloll. Borgare-Ståndet af Hr Bergman, Z., vid innevarande riksmöte, påkallad. Denna partiella behandling skulle jemväl tilläfventyrs bidragit till mera enkelhet och lättfattlighet i lagstiftningen, än man finner i det förslag, hvarom nu är fråga; och i hvilket man till större delen igenkänner den nya Tyska lagen. Densamma var ej antagen då Rikets sist församlade Ständer beslutade en ny lag för utrikes vexlar.
» Ja, det säger ni, » svarade hon, » men jag försäkrar, att somliga personer äro fullt öfvertygade om, att jag här prålar med hvad jag icke eger oeh att mina tänder äro löständer. Jag viste, att drottningen i musik och målning eger en rätt vacker talang. Efter mycket öfvertalande visade hon mig slutligen några taflor, som hon målat, dock först sedan hon ytterst anspråkslöst försäkrat mig, att hon icke var någon konstnär, utan blott målade för att roa sig och icke kuude åstadkomma något dugligt, hvilket senare icke var sant. De unga damerna i drottningens omgifning voro icke, som jag först trodde, hennes hoffröknar, utan blott inbjudna till hofvet under vistelsen vid Sinaia, för att få andas frisk skogsluft, vistas i drottningens närhet, sällskapa med henne och så vidare. Hvem skulle icke vilja vara i deras ställe! Hvem skulle icke vilja vexla några ord med en vacker drottning för att stärka sitt sinne tion ske å närmaste postanstalt. — Bidrag från alla områden f ö r qvinlig verksamhet mottagas med tacksamhet. Endast en sida af papperet bör och höja sina tankar! Drottningen af Rumä- nien har, såsom Carmen Sylva, gifvit alla tillfälle att göra hennes närmare bekantskap; i sina diktalster har hon gjort det bästa af sitt hjertas verld tillgängligt för hvem som vill njuta deraf och lära sig älska henne. » Förnya prenumerationen så fort som möjligt, på ningens det ej någct afbrott i tidexpedition till Eder må behöfva ega rum! En sviken förhoppning. (Skiss för Idun.) e hade blifvit bekanta på en bjudning hos rektorns. Hon var en yrhätta, fast än hon räknade tjugofyra vårar, hvilket dock ingen menniska kunde märka. Hon såg ut som om hon varit aderton. Han var lektor .. Det hade aldrig varit hans vana, eller rättare sagdt, han hade aldrig kommit sig för att deltaga i sällskapslifvet. Studierna voro och hade alltid varit hans enda nöje. Men så träffade han Ellen der hos rektorns, och så var det slut på lugnet med det samma.