Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det ständiga behofvet af medlande åtgärder, äfven sorn tillfället att kunns såsom medlare uppträda, äro förhållanden, som inom en constitutionel Stat lätt kunna rubba den åsyftade j-nmvigten j och har man en gång oiörsigtigtsvis kommit in uti dem, eå är det fördel vid att ju fö:r dess heldre löss sig därifrån. Jag skulle derföre anse nyttigt och nödigt att de Höglofl, Utskotten begärde att bestämt få veta, huruvida Kanalbolagen anse sig vara fullt belåtne med de bidrag, hvarom nu anmälan skett, och att de i vidrigt fall måtte uppgifva hvad de anse sig behöfva till företagens fulländandeStänderne se då en gräns för anspråken på biträde och kunna å följd deraf fatta sitt beslut. Det är klart att bidragets storlek skall bestämma sättet af dass åstadkommande. Den plan som Utskotten uppgjort till bidragens utgörande bastår i en penmngsornrättning, hvaraf kostnaden bestrides med af den beböfliga summan. Denna operation äger visserligen den förmon att vara mindre kostsam 526 Den i g Julii/. m. än vanliga Lån; men först och främst är den osäker; för det andra är dan motbjudande för opinionen derigenom, att den tillskyndar en del medborgaie en viii't, som icke motsvaras af någon åtgärd och uppoffring å deras sida. T.eprocentsSedeln, inlösbar vid uppvisandet är i Banquierens hand det samma som Contantepenningar. Skulle han se någon utväg för sig att kunna vidga sin rörelse genom lanta penningar, så kommer detta Statens anbud att betala halfva räntan lör honom , att lika som förr i Hufvudstaden samla alla CapitaLr. Skulle framtida behof påkalla en utsträckning af denna Låneoperation, och hos oss återvänder man icke gerna från den väg man börjat beträda, så blir följden den att Landsorterna kom* ma att tömmas på Capitaler. Skulle en ny DepositBank stiftas så behofs, till fyllande af de bidrag som nu äro i fråga icke mera än en anvisning på en säker inkomst, och bolagen kunna sjelfve Ombesörja de Lån som på inkomsten kunna grundas.
Mine Hrr, att Sverige egde en politisk fiende, en lika maktlysten som samvetslös granne, som ogerna sage att Sveriges styrka och inflytande vunne den tillväxt, som blefve följden af ett ändamålsenligt ordnande af unionen; hvilket medel skulle väl då denna ovän kunnat vilja begagna för att hindra ett dylikt inträffande, som han rimligtvis ej kunde med våld sätta sig emot? Utan tvifvel skulle lian sökt att på förhand framkalla en till utseendet mindre tvist mellan unionskontrahenterna, men hvilken tvist dock kunde ge den ene eller andre ani. alt känna sin ära orättmiitigt kränkt och att misstänka hos den andra afsigten att, till mehn för den ömsesidiga unionella sjelfständigheten och friheten, vilja tillerkänna sig suprematien inom förbundet. Lyckades det att upkalla ett så beskaffadt tvisteämne, vore det. väl föga utsigter för en innerligare och kraftigare anslutning genom ett nytt unionsfördrag. Nå väl! hvad en sådan politisk fiende här sjelf icke gjort, har deremot i stället slumpen uträttat. En kort lid efter det Gr. Anckarsvärd väckt sin motion, beslöt Norska StorThinget RiksStåthållare-eiribetets uphäfvande; Hr Dalman gjorde detta beslut till föremål för en särskild motion hos R. o. Ad., och båda dessa omständigheter hafva nu fört tili det resultatet, att. man i tydliga ordalag förklarat i Norige, att om Ekon.Utskits Betänk., med ani. af Hr Dalmans motion, blefve R. St.irs beslut, skulle detta »lägga de oöfverstigligaste hinder i vägen för en revision af unionsförhållandena». Sådan är, Mine Hrr, ställningen f. n., och tron J ej att det i verkligheten gifves den ovän till Sverige, hvilken hånler i detta ögonblick, som fröjdar sig deröfver att utsigterna till ett enigt och starkt Norden så plötsligt återigen blifvit förmörkade? Jag är öfvertygad derom. Den 17 Mars e. ra.
å 125 R:dr, och äro jemväl uti den Kongl. Propositionen och af Kongl. StatsContoret till enahanda belopp beräknade, men, med afseende på den skada, som i följd af ras i Fahlu grufva inträffat, uppföres här endast 3oo M, dem Utskottet likväl, då medelpriset å koppar för tio år uppgår till 134 R:dr, ansett böra beräknas, efter i3o R:dr SkU., till Herr Falhems från Borgare-Ståndet remitterade motion, angående beräknande af lägre koppar-ränta af Fahlu 83,000: 4,5oo: 90,000: 7,000: 39,000: 4 Stats-Utskottets Utlåtande N.-o 54- Grafva, dels i anseende till förenämnde ras samt dels i anledning af Stora Kopparbergs Bergslags hos Kongl. Majit i underdånighet gjorde, men, efter hvad Motionairen tillika uppgifvit, på vederbörlig pröfning ännu beroende ansökning, om lindring i koppar-tionden, anser Utskottet vara, genom hvad ofvan anfördt är, besvarad. 8:0 Avesta Kopparoch Manufactur-tull nedsättes af nyss anförde skäl ifrån 4>000 R-dr till 9:o Tiondeoch Hammarskatts-jern. Det förra eller tionde tackjernet beräknas till samma pris och belopp, som vid senaste Stats-regleringen eller 16,000 Sklf., å 5i R:dr 88,000: I anledning af 2:ne till Utskottet remitterade motioner, om lindring eller nedsättning i tionde-afgiften för tackjerns-tillverkningarne inom åtskilliga Bergslager, får Utskottet åberopa dess i detta ämne afgifne serskilda Utlåtande, bifogadt under Litt. A. Hammar skatts-^ Stängoch Amnes-Jernet blef vid sista Riksdagen upptaget till 4,200 Sklf., å 16?
Man har i det förstärkta Const.Utsk. stadgat den samfällda valprincipen; men örn nu stånds-valprincipen segrat, hade väl de tre privilegierade Stånden då medgifvit eller gillat, att det ena oprivilegierade Ståndet protesterat och fortfarande yrkat på samfällda val? eller hafva de tre Stånden större rätt att protestera än det ena? Och detta ena eller BondeSt. har ju nu laglydigt och stillatigande underkastat sig den i förstärkt Utsk. fastställda principen åfelt tvåkammar-systérne, oaktadt sistnämnda Stånd enhälligt yrkat enkainmarprincipen. Är det då de tre s. k. upplysta, bildade Stånden, som skola föregå det fjerde, som påstås representera en s. k. "rå massa,’’ med exempel af för - Den 24 A p r i ] f. nu 3oi ola för redan fattade beslut, med den starkare majoriletens hånfulla trots mot minoriteten? I sanning, sådant mäste djupt bedröfva hvarje vän af elt lagbundet samhällsskick, hvars väl och grund är den moraliska aktningen för lag hos folkets representanter. E11 ung man inom delta lius har sagt, att de som ulan vidare pröfning förkastade Coust.Utskls förslag derigenom visat, att de icke ville tjägon reform. Man har kallat detta ett 'fhårdt ord”, — sanningen är ofta ''hård” att höra, helst då den träffar. Vare långt ifrån mig att vilja bedomina någons bevekelsegrunder, men just derföre alt jag derifrån afhåller mig, bedömmer jag desto strängare dess handlingar,— och det är från omdömet öfver dem, som jag drager en ovillkorlig slutföljd 0111 en obenägenhet för ali reform i vår representation hos majoriteten inom detta Hus och dess flera sakförare. Eller har icke Consl.Utsk. från denna majoritet lått emottaga bittra smädelse!' och speord i stället för lugna och upplysande erinringar mot förslagets uppställning och innehåll? Har något försök ens blifvit gjordt från denna sida att uppgöra ett motförslag?
Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 1. beredning, underkastas enahanda påföljd, som finnes stadgad för ättikelillverkare, apothekare och bränvinsdislillatörer, eller att utom ansvar för oloflig bränvinsbränning enligt 34 §, böta första gången 500 R:dr; andra gången 1,000 R:dr och tredje gången 1500 R:dr, jemte förlust, i sistnämnde fall, af rättigheten att bereda prässjäst i förening med bränvinsbränning. Tillkommer ej denna skärpning i ansvaret, fruktar jag, att den eljest nyttiga prässjäst-beredningen urartar till en allmännare, bela året om fortgående bränvinsbränning, så att den för nödig och nyttig ansedda inskränkningen deruti, så småningom i sjelfva verket under en förevändning göres om intet. Föreskriften uti nu gällande 43 § att, vare sig i stad eller på landet, icke mindre qvantitet bränvin än en kanna får försäljas på andra ställen än sådane gästgifvaregårdar samt värdshus, källare och andre tillåtne näringsställen, hvarest mat alltid och ovilkorligen derjemte mäste vara alt tillgå, torde destoheldre vara orimlig, som den står i strid icke allenast med den i samma § Ienuiade tillåtelse för jordbrukare, alt till underhafvande och sådane personer, sorn hos dem förrätta arbete, försälja det ringare qvantum af en fjerdedels kanna, utan äfven med den rättighet det såkallade Distillerings-bolaget i hufvudstaden äger, att berörde qvantum försälja. Utom dess synes det innefatta en orättvisa, att ingen må äga att annorstädes än der bränvin på stället förtäres, det är krogen, inköpa mindre än en kanua bränvin, då deremot hvem som helst fritt får köpa en boutelj vin.
Regementen till gemensamma öfningar i större manövrer uppå en punkt sam. mandraga, enär dessa öfningar, lika med deni, sorn under Regemensmötet Truppen bibringas, hafva karlens individuela bildning för krigsyrket till föremål, samt de marcher, hvilka till och från större öfningsläger ega rum , främst bland all exercice, tillvänja och härda Soldaten för krigets besvärligheter och i samma mon lemna Rotehållaren en ökad förhoppning, att,—U händelse af inbrytande krig, och derest hans karl ej på slagfältet finnér en ärofull död, se honom, efter slutadt fält - Stmssamt Allni, Besv.o.Oec.Utsk.Utl.N:o 72. 3g tåg, till sitt hem återkomma. Uppå dessa skäl, och då i öfrigt Kongl. Majjt icke hos Rikets Ständer framställt någon begäran om serskildt anslag till större öfnings-läger, tillstyrka Utskotten vördsamt, att den af Herrar Rosenblad och von Heijne gjorda hemställan måtte få förfalla» Emot Stats-Secreterarens och StatsRådets alternativt yttrade förslag, att uppå Allmänna Revillningen öfverflytta de kostnader, som med indelta Cavallenoch Infanteri-Regementenas årliga vapenöfningar äro förenade, i hvilken tanka fyra af Högloflige Ridderskapets och Adelns Ledamöter samt en stor del af det Hedervärda Bonde-Ståndets medlemmar sig förenat, hafva de mest grundade betänkligheter hos Utskotten uppstått. Om det är obestridligt; att, genom de af Hr Grefve Brahe bär ofvan åberopade Författnin - gar, Rusthållare vid indelta Cavalleriet och de tili Infanteri afsuttne CavallerirRegementen ovilkorligen äro förbundne att, emot de fördelar dem vid Rustn ings-tjenstens åtagande blifvit beviljade, sina karlar och hästar vid möten underhålla, en förbindelse, sorn,'
Att Riksens Ständers författningar om BancoDiscontens samt andra utlåningsanstalter medgåfvo omloppet af en lika stor penningesfock, sorn förut, verkade måhända fördelagtigt på Hufvudstaden samt der 1 intill närmast belägne Provincer, men visst ické Så på dem, som derifrån aflägse, genom bristande relationer föga kund® begagna de öppnade hjelpkällorna, men strängt tillhöilos att der inbetala de lån de gjort på annan ort j ät hvilken afsättninged af deras producter förut till en del varit rigtad. Bevillningen år iSta var emedlertid grundad på den uppskattning som , efter då gångbara priser, verkställdes. Uppskattningen sänktes vid senare taxeringar i den rhon priserna föllo, men egendomarnes taxeringsvärden måste, enligt 181 H åis Bevillningsförordning åter betydligen höjas, och Bevillningen är efter sådan - Tryckfel, Bilag. pag. »75, io;de raden nedifrån står mänga lä? nagra, samma pag. 4-ds raden nedifrån står ■vahrUvärd* läs vanvärde^ Den Iö Febr tiar ii. dan förhöjning, utgjord intill denna dag, o-^ aktadt egendomars vefkeliga Värde, så väl sorn deras afkastning fallit snart 50 procent undef de åren 1812, 1813 Och s8u upp^te grade priser, Huiuvida flere af Rikets j rovincer delat lika öde med Skaraborgs Län, lärer af närvarande Herrar Riksdagsman bäst kunna uppiysas. Jag trot att så är, samt att landels innevånafe behöfva kraftig hjelp, om ej hågen för odlingar, näringar och aibeteri skall förfalla och vanrttagt träda i stället för Välstånd.
Dessutom, och då det är af stor vigt, att controllen å utskyldernes debitering åstadkommes så tidigt, som möjligt, på det att rättelse uti begångna felaktigheter måtte vinnas utan allt för sena efterräkningar, för hvilka tiden tvärtom bör, så vidt ske kan, inskränkas, anse Comiterade vida angelägnare att genom utskyldernes debiterande i Räkenskaperne det år, hvarför de beräknas, påskynda nämnde controll, än att genom debiteringens fördröjande till ett påföljande år undvika den visserligen icke stora olägenheten att balancera hvad, som ej under skatteåret erlägges. Det har väl blifvit anfört, att genom den föreslagna förändringen skulle UppbördsRäkenskaperne kunna afslutas den 31 December och således erhållas 8 månader tidigare än för närvarande. Men härvid måste dock i första rummet anmärkas, att den uppgifna skyndsammare redovisningen endast komme att förefinnas relatift till benämningen, så att t. ex. 1847 års UppbördsRäkenskaper skulle blifva aflemnade den 31 December samma år, men, då dessa innefattade redovisning för 1846 års utskylder, för hvilka, efter nu gällande stadganden, Summarisk Redogörelse bordt afgifvas den 1 Maj och SpecialRäkning den 1 October 1847, är det påtagligt, att genom förändringen redovisningen för nämnde medel erhölles senare, än annars, och att således 183 i sjelfva verket uti skyndsamhet intet vunnes, utan tvärtom förlorades. Likaså är det uppenbart, att Räkenskapernes afslutande med den 31 December, eller för Calender-år, hvilket uppgifvits blifva möjligt, i händelse af bifall till nämnde förslag, icke kan ensamt af berörde förändring bero, helst hela den vinst i arbetet, som derigenom uppkomme, vore, att besväret med balanceringar af de för Räkenskapsåret belöpande utskylder, som först i påföljande årets räkning blefvo debiterade, kuude undvikas.
Klockan slog just tolf, och stjernorna tindrade klart på den bjertblå himmelen, och vinden drog uppfriskande och sval förbi den olycklige vandrarens brännande ansigte. Uppkommen till fängelset, efterfrågade han vaktmästaren. Denne var ej tillstädes. En ovanlig rörelse och oro märktes på gården, vid ingången sprungo menniskor om hvarandra, och ljus skimrade i den långa förstugan. Slutligen fann han vaktmästaren. De togo vägen öfver gården, och ljudet af deras steg försvann snart i de krokiga gångarne. TIONDE KAPITLET. «O harm him not!» she said; «for God’s «sake, do not let the stones fall upon him! «Can you see him, Can he move his hand? «take the black earth from his face, that «he may breath!» The dead and the living husband. Baronen hade icke förr lemnat Arabella, än hon intogs af en dödande, oförklarlig oro, och då ljudet af hans steg försvann i trappan, sprang hon upp, störtade ut, och ropade honom tillbaka, men han hörde blott genljudet af sin egen röst i den tomma förstugan och från de mörka ensliga gångarne. Hon vände förtviflad åter. «Hvad ämnar han göra, den oförvägne!» suckade hon vid sig sjelf, och nu for hon förskräckt tillsammans. En förfärlig tanke uppstod i hennes inbillning. «Jag har det,» ropade hon, och vred ångestfullt sina händer. «O, jag olyckliga! hvad har jag gjort? han skall gå en säker död till mötes, för att – för att – » Hon kunde icke längre uthärda den starka själsspänningen. Kroppens krafter öfvergåfvo henne, och hon sjönk i ett tillstånd af sanslöshet; men det var icke denna medvetslösa dvala, som vissa, förfärliga stunder är en lindrande balsam på den ömtåliga själens sveda; icke denna välgörande domning, som liksom strör ett stillande vallmodoft öfver hjertats marter, och, för en stund åtminstone, gjuter glömskans mörker öfver qvalens blodiga tummelplats.
Men dä vid den speciela tillämpningen af Rikets Ständers beslut antingen räntetagares rätt måste förnärmas eller ock räntegifvare!; billiga anspråk pä enahanda lösningsrätt uppoffras, är just i detta egna förhållande förklaringen att söka och finna för den m e n i 11 gs-skiljaktighet, sorn vid ifrågavarande ärendes afgörande inför Konungen visade sig ega rum mellan Föredraganden och Siats-Rådets öfrige ledamöter. Dä emellertid den emellan ränlegifvares lösningsrätt bestående olikheten så länge och så högt varit såsom en allmän orättvisa öfverklagad, och Rikets Ständer så bestämdt yrkat denna olikhets snara afskaffande, och för sådant ändamål anslagit be - 28 Konstitutions-Vists ollofs Memorial N:o it. tydliga medel, så anser Konslitutions-Utskoltet det afseende å räntegifvares fördel, sorn vid förevarande ärendens behandling af Herr Stats-Rådet Gripenstedt och de med honom instämmande Herrar Siats-Råd blifvit i underdånighet tillstyrkt, väl icke förtjena ett klandrande omdöme, men anser sig Utskottet deremot höra påkalla Rikets Ständers uppmärksamhet på samtlige de tillstädesvarande Siats-Rådens uraktlåtenhet, att i sammanhang med detta ärendes afgörande fästa Kongl. Maj:ts höga uppmärksamhet såväl å angelägenheten att genom en allmän lagförklaring afhjelpa den Kongl, kungörelsens tvetydighet, som å nödvändigheten att bereda de lidande räntetagarne ersättning lör deras förlust. Då olika åsigler om den Kongl, kungörelsens rätta tillämpning blifvit yttrade ej blott af de underordnade myndigheterna, utan ock inom sjelfva Stals-Rådet; då vidare en stor mängd löntagare och räntegifvare inom landet voro underkastade enahanda förhållanden, sorn de uti de förevarande målen befintlige, samt då löntagares och räntegifvares rätt och förmån voro hvarannan alldeles motsatta; så synes det hafva varit angeläget, att, sedan Kongl.
Herr Ehrenstam, Samuel Gujiaf' I sammanhang med ärendet, angående Rikets mått, mål och vigt, deri Kongl. Maj:t nådigst begärt Rikets Höglofl Ständers medverkande öfyerläggningar, utbeder jag mig yord - Den 5 Martu, nadsfullt, att få framställa Sp arin en: als - inätn in - gen såsom en Afdelning, af vida större vigt och inflytelse för Samhället, än elen rymd sjelfva målkärlet hädanefter kan tillägnas. Under en längre tid af min Öfverlnspectors tjenstgöring vid här varande Kronans Magaziner, har jag varit intagen af den förmodan, att en nitisk uppmärksamhet å min sida vid tillfällen, då de med lutkommande spannemålslaster, alltid åtföljande prof-tunnor uppvägas och afmätas, skulle betydligen undanrödja de förluster, som Kronan eller Staten årligen får vidkännas af S p a n n e m å 1 s -1 r a n sp o r t e r n e; och en, hvar kan lätteligen hänföras till samma förmodan, då man känner, att de Spannmåls-förande Skeppare, enligt Allmänna MagazinsDirectionens tryckta underrättelse eller föreskrift af den 25 Januari 1817 aro förbundne, att ersätta yppade brister, i nion af proftunnornas fjel undra förhållande, sorn uträknas på hela lastens; tunntal. Likväl' visar sig bäst utaf följderne, det inga särdeles lyckliga resultat å Kronans sida upphämtas af den sammanträffande kraften uti forfattningen och dess noggranna utöfning; ty, om någon enda på omförmälte sätt controllerad
Sparre har visserligen rätt deri, att det i allmänhet icke är lämpligt att göra exceptionella lönetillökningar, och jag skulle gerna ingå på denna sats äfven i detta fall, så vida det vore möjligt att för de nu ifrågavide tjenstemännen med iakttagande af rättvisa bestämma vissa fixa löner; men den, som känner de förra Bergsfogdarnes göromål, vet, att de i vissa provinser voro ganska många och i andra nästan inga. Vill man derföre gifva de tjenstemän, som fått deras göromål till sig öfverflyttade, en rättvis vädergällning för deras Ökade besvär, så ser jag för min del ingen 360 Den 23 September e. m. annan utväg än att bestämma den efter en viss procent af upbörden, och jag hoppas äfven, att StatsUtsk., efter tagen kännedom af dessa skäl, kommer att tillstyrka förslaget. Gr. Sparre: Jag bade i sanning icke trott, att jag skulle behöfva förklara det yttrande jag haft derom, att det icke kan anses vara bevisadt, att derföre, att Kronofogdarne i Bergslagen hafva fält sina göromål tillökade, desse skulle hafva mera göromål än andra Kronofogdar. Den enkla förklaringen af denna gåta är den, att om de förre förut haft mindre göromål än de sednare, så följer icke deraf, att de nu fått mera. Nu är förhållandet just det, att Kronofogdarne i Bergslagerne icke hafva så mycket att göra som andra Kronofogdar, till följd deraf, att Bergslagerne äro befriade från rotering, grundräntor och åtskilliga andra onera. Med detta må likväl vara huru som helst, så står det dock qvar hvad jag sagt derom, att om Kronofogdelönerna i ett eller annat län skulle befinnas otillräckliga, så bör det ankomma på vederbörande Landshöfdingar att göra hemställan om förökning deraf. Jag anser äfven fortfarande det vara i principen oriktigt, att då en ny stat för en klass tjenstemän skall upgöras, man gifver vissa af dem exceptionella löneförmåner. Af ffr Printzenskölds yttrande skulle man vara frestad att sluta till, att K.
Jag har hört en värd Ledamot säga, att Canalen på flere ställen af dess bräddar skulle gifva tillfälle, att anlägga en Centralpunkt; men det förundrar mig, att man vill etablera en centralpunkt, som ej har coin munication med som ej ger skydd åt sjelfva centrum, nemligen Hufvudstaden. För öfrigt protesterar jag mot all fortsättning af Canalen, utom hvad anbelangar den delen deraf, som stryker genom Vestergöthland. Friherre Cederström, Ulric: Om kostnaden för den återstående Canalgräfningen kunde precist utrönas, skulle jag vara den förste, att bifalla arbetets fullföljande. Men då sådant är omöj. ligt. helst långa sträckor af Berg kunna möta, der man minst väntar det, och dessa iin* pedimenta svårligen genom de långt från hvarandra upptagne brunnarne kunna öfverallt upptäckas, en olä enhet, hvilken dock i min tanka till en del kunde afhjelpas, om man begagnade jordborrar, anser jag, att, på det man ej må exponera sig för kostnader, hvilka öfverstiga Landets förmåga, Canalsträcksn emellan Wenern Den 16 Junii f, m. Wenern och Wetterri först bör ful!bordas, och härom utber jag mig Eders Excellences propdi sidon. Hant Excellent Herr Grefven och Landh Marskalken hemställde, om icke, enär Urskotfens Betänkande mhefattäde flere punkter, Ridderskapet Och Adelil behägade tillåta, att hvarje punkt linge särskildt lör sig företagas oell pro i vas. Friherre Cederström, Ulric: Jag tror ätt; innan Betänkandet punktfevis förekommer, det är nödigt, att frågan om det af mig ioreslsSgriå Vilkor först blir afgjord.
Detta Stadgande afser sålunda endast den granskning af afslutade Räkenskaper, hvilken blifvit Revisorerne, såsom en skyldighet ålagd. Rättigheten deremot för dem, att till StatsVerkets förvaltning i allmänhet utsträcka .denna granskning, så vidt tiden det medgifver, kan, efter Stats-Utskottets tanka, emot sjelfva förrättningens ändamål, icke vara tvifvel underkastad. Den år dem ock ovillkorligen medgifven uti Kgl. Maj:ts, under d. 10 Junii 1812, utfärdade nådiga Kungörelse, angående Riksens Ständers för deras Revisorer fastställda Instruction §. 2, hvaruti föreskrifves, att St a i.:-Ut skottets Betänk emden. g35 ReviSörerne skola ega tillgång till alla Räkenskaper, Protocoller och Handlingar, ej allenast för de år, till hvilka Revisionen sträcker sig, utan ock ega rått, att af vederbörande undfå de upplysningar och handlingar, som de föröfrigt nödige linna; Och härmed instämmer äfven 3 som bjuder, att, om Revisorerne finna något af Riksens Ständer faststålldt anslag vara öfverskridet, eller något i öfrigt vid förvaltningen att erinra, bora Revisorerne sådant, uti deras till Riksens Ständer afgifvande Berättelse anmärka, och sitt utlåtande deröfver meddela; dock ega Revisorerne icke rättighet att lemna några föreskrifter, eller besluta några förändringar, hvad Stats-Verket angar. Vid sådant förhållande, och då 1820 och 1822 årens Revisorer, om hvilka hår nu år fråga, uti sine utlåtanden till ledning för Riksens Höglofl. Ständers omdömen, endast anvist hvilka åtgärder i vissa fall kunde finnas befordra mera ordning och säkerhet i Stats-Verks förvaltningen, och Revisorerne alltså icke kan till last läggas, att emot stadgandet i ofvannåmnde 3 hafva beslutat förändringar och meddelt föreskrifter till framgen efterrättelse, kan Stats-Utskottet för sin del icke finna, att Revisorerne i desse g36 Stats-Utskottets