Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då han fick skottet, sade han icke ett ord: hans fötter halkade ned men han blef kvar, stödd på bröstvärnet. Skottet, som träffade hufvudet, gaf samma ljud som en sten, den man häftigt kastar i dy. Vid detta ljud sade adjutanten Kaulbars till mig: kungen är sårad. Jag svarade honom att han var död. Han sade: vi få se efter. Jag tillade, att det var tyvärr allt för sant. Vi anmälde saken för generalen af tranchéen och läto soldaterna draga sig tillbaka på det de icke skulle få kännedom derom. Man förde honom tillbaka till batterierna, öfvertäckt med sin kappa under namn af en ingeniör utaf hans storlek, som man sade hafva blifvit skjuten. Man kan alldeles icke fatta någon misstanke om att det skulle vara en person af hans armée som dödat honom, ty det vapen, som skjutit den kulan, kunde icke bäras af någon menniska, huru stark den än måtte vara. De som besigtigat honom efter hans död voro öfverens om denna sanning. De som anklaga den person hr grefven antyder hafva sannolikt sina bevekelsegrunder att söka bibringa folket denna åsigt. Det är nu hr grefve den sanna berättelsen om denna store furste som man måste hafva känt för att veta till hvilken grad han föraktade faror och döden. Samma dag — det var en söndag — hade han bevistat gudstjensten, ömsat linne och påtagit en alldeles ny klädning. Han kom också till tranchéen i ganska muntert lynne, lät kalla mig och talte temligen länge med mig om belägringsangelägenheterna. Jag har äran o. s. v. Maigret.» Hvad som i denna berättelse är egnadt att ådraga sig synnerlig uppmärksamhet, är försöket att vederlägga misstankarna om mord med uppgiften, att kulan var stor som ett dufägg och blifvit skjuten ur ett vapen, som icke kunde bäras af någon menniska. Då kulan aldrig blifvit funnen och ingen bestämd anledning fins att antaga, att det varit en kanonkula, så äro Maigrets uppgifter härom egnade att draga hans sanningskärlek i tvifvelsmål samt ingifva den misstanken, att han afsigtligt velat missleda.
N:o 106; W:o 119. i anledn, af Hrr Wijks, Sanlessons och Lefflers motioner, ang:de förändrade föreskrifter i afseende på jernbelåningen i Stockholm och Götheborg; Lagutskottet: N:o 181. i anledn. af K. M:s nåd. propos, ang:de förlindrad lydelse af 11 § i 9 cap. Hand.b:n; W:o i83. öfver anställd omröstning i fråga om intecknande af s. k. undantagscontracter. II. B. o. Ad. åtskiljdes kl. £ till 3 e. m. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe, Thorsdagen den 9 April i835, Plenum kl. 6 e. m. Justerades 3:ne prot.utdr. för denna dag f. m. Hr Gunther, Carl Gust., uppläste följande: Mot det beslut, R. o. Ad. jiå f. m. fattat och sorn nu är justerad):, nödgas jag reservera mig, emedan jag anser det svar, 11. oAd. Jemnat på Hederv. BondeStrs inbjudn, vara ett rent afslag, ehuru det är framstäldt i en annan form. Jag hoppas, att BondeSt. icke afviker från den förtjenstfulla försigtighet, hvarmed det Iledelv.
För mig faller det besynnerligt, att Utskotten efter sina rön icke kommit till andra slutsatser, än att man med en dubbel Pistorisk panna lärer afverka betydligt större qvantum bränvin, än med all annan hittills känd Rectifications-i urat tili ng. Då omdömet stannar uti en så obestämd slutsats, som den af en blott förmodan, synes rönen varit föga grundligt anställde. Det hade varit högst lärorikt, om Utskotten angifvit, hvad som egentligen menas med enkelt Pistoriskt apparat, ty med något anspråk å Technisk kunskap uti detta ämne, nödgas jag uppriktigt tillslå mig icke känna, hvad som betecknar eller utmärker ett enkelt Pistoriskt apparat. Utskottens förslag stämplas härutinnan antingen med en oförklarlig inconseqvens, eller en beklaglig okunnighet. Bränvins-apparater benämnas merendels efter deras uppfinnare, såsom t. ex. Adams, Berards, Deroms, Dorns m. fl., hvilka alla säkerligen i anseende till productionsförmåga kunna ställas i bredd med Herr Pistorii apparat, som utgjort egentliga föremålet för Utskottens lagstiftnings svårigheter och bekymmer. Den 14 September f. m. 225 Jag känner icke vilkoren för det apparat, som skulle kunna bära namn utaf Pistorii enkla, då panna och förpanna utgöra hvad som egentligen, såsom egenhet, tillhör Pistorii sammansättning. Då Utskotten dessutom, i sitt förslag medgifva begagnande af en 90 kannors panna, med mäskvärmare, och af Utskotten be nämd dubbel Elglundsk Rectifications-anstalt, så blir det i sanning ännu svårare att begripa, hvad Utskotten mena med en enkel Pistorisk panna, hvilken ej till högre rymdetal än 63 kannor efter förslaget skulle •få begagnas. För fattligheten härutaf, äfvensom för controllens möjlighet i verkställigheten, hade det i sanning fordrats, att Utskotten med förslag till författning bifogat ritning å detta säkerligen så sällsamma apparat, att det troligen blefve mera berättigadt till benämningen af 1829 års BevillningsUtskotts enkla Konstapparat, då man åtminstone skulle vunnit en klar och redig åsigt öfver ämnet.
Hvar och en annan skall, ”för att ega laga försvar, förskaffa sig årstjenst hos husbonde på landet elber i släderne, eller i Stockholms stad halfårs-tjenst, och i den husbon”des tjenst användas, som honom mantalsskrifva låtit; eljest vare han underkastad den skyldighet och den påföljd, som i Kongl. Maj:ts Nådiga “Förordning af den 29 Juni i833, huru med försvarslöse personer förhållas ”bör, stadgadt finnes. Den, som af en eller annan orsak blifvit från tjenst •”ledig, må dock kunna på kortare tid, än nu sagdt är, tjenst antaga, med "förbindelse att till näst påföljande flyttningstid deri förblifva.” "Under Kongl. Maj:ts och Kronans tjenst inbegripes icke inskrifning i allmänna Bevärings-manskapet; och thy skall den, som i samma ”manskap är inskrifven åligga, att under fredstid vara med laga försvar Oförsedd.” 2 Artikeln 3 §, ”För att såsom husbonde vara behörig att tjenstehjon försvara, föredras: 1:0 alt sjelf ej tarfva försvar; 2:0 att behöfva dess tjenst och det”samma kunna löna samt underhålla, och 3:o att vid mantalsskrifningen "kunna styrka sig bevisligen ega de i begge föregående punkter föreskrif”11 e egenskaper etc. Hvar, som oberättigad antager tjenstehjon, böte6R:dr "32 sk., miste ock städjepenning samt uthetale lönen för den tid, han tjen”stehjons tjenst nyttjat; och vare tjenstehjon skyldigt att annat laga förbyar sig förskaffa, efter hvad i 1 §. sägs,” samt att vid slutet af 4 §• måtte tilläggas: ”Ingen vare berättigad alt i tjenst taga och försvara döm "de förbrytare, lösdrifvare eller correctionister, innan församlingens
Det vore således af dessa samfåldta anledningar sorn jag vördsamt får hemställa om icke den geugrafijka Inrättningens hela, dyrbara, samling af ritade och graverade kartor, plåtar och instrumentet• (hvaruti år inbegripet en chronometer och tvånne sextanter) kunde får Statens räkning inlöfas och öfverlemnas till Landtmåteri-Contoirets vard och handhafva tide. Härigenom skulle efter min tanke vinnas:' 1) Att denna dyrbara karte-samling Romme att deponeras på sitt råtta ställe, som år Kongl. LandtmåteriContoiret, emedan derstädes finnas både rum till deras förvarande och tryckeri samt betjening. 2) Erhölles vid LandtmäteriContoiret saknade goda instrumenter. 5) Som Embetsmin på Stat redan finnas vid LandtmåteriContoiret, hvars befattning det år att vaka öfver Geografiens framsteg, så kars. Den 5 Martil, 197 de de förbättringar som erfordras lättare verkställas. 4) Bereddes genom afkastningen af ifrågavarande kartors försäljning en fond till bestridande af de omkostnader, sorn vid ett karteverk åro oundgänglige, utan att Staten behöfde vidare betungas med något ^visst årligt anslag.
Men tack vare madonnans nitälskan för sin helgedom, ha sedan dess så rikliga gåfvor influtit, att de godtgöra den lidna förlusten. » » Här har », tillade presten, » blifvit stiftadt ett förbund, som af vår nuvarande påfve Leo XIII är godkändt o c h välsignadt, och hvilket har till syfte att utbreda vår madonnas tillbedjande öfver hela jorden. Det är en mäktig orden, hvari jag hoppas, att mina åhörare låta inskrifva sig. » Utan tvekan begaf sig bajraren med presten in i sakristian, där kongregationens medlemmar plä- gade församlas. Bertarelli, som vägrat att följa med, stannade utanför, och hans räknevana hufvud började sysselsätta sig med siffror. Han gjorde ett öfverslag och fann, att det döda kapital, som representerades af de dyrbarheter, som han här skådat, skulle rikligt förslå till inrättande af så många stiftelser, att de tusental af tiggande män och kvinnor, som öfversvämma Italien, kunde bli försörjda samt anstalter uppföras, där alla de arma barnen af landets proletariat, hvilka nu sträfva såsom vilse får omkring på vägar och gator, kunde tagas i förvar och uppfostras till nyttiga samhällsmedlemmar. Helt förnöjd kommer tysken tillbaka med två stora paket under armen. Han drar Bertarelli bort till en afsides placerad bänk och vecklar upp ur omslagen en mängd rosenkedjor, madonnabilder, medaljer o c h små skrifter på tyska, franska, italienska och engelska språken. » Hvad i all världen skall ni med detta? » spörjer bankiren. Idun Fredagen den 12 februari 1897. N:r 6 (477) Prenumerationspris pr å r: Idun ensam Iduns Modet., fjortondagsuppl. Iduns Modet., månadsuppl. 16, 1 tr. Öppen fel. Allm. Tf-lcf. F R I T H 10 F PikPtclef. :, T. Gurli - r * - rågan om den moderna kvinnodräkten ur hygienisk och praktisk r synpunkt har på den senaste tiden ånyo lifligt förts under debatt.
Den 12 Februarii e. m; 247 Friherre dnekar swärd: Utan att frånkänna mig känsla för skön konst, och utan att i höjden af denna känsla vilja täfla med den siste värde Talarens passion derföre, tror jag mig dock alltid skyldig alt hushålla för de skattdragande. Den siste talaren har äfven åberopat ett gifvet nådigt löfte, då jag likväl i liela Utlåtandet icke funnit nämnt annat än en Nådig afsigt, att förhjelpa Herr Crusell till pension; och jag får härvid fästa uppmärksamhet på huru långt vi gå, om vi företaga oss att äfven honorera alla Nådiga afsigter. Jag skulle i öfrigt tro, att rätta tiden att sysslosätta sig med Herr Crusells pensionerande först inträffade, då han frånträdt sin innehafvande lön, och att det nu i alla afseenden är för tidigt att yttra sig, om hvad honom hör tillkomma såsom pension, i följd endast af en Nådig afsigt. Jag finnér derföre alla möjliga skäl till återremiss vara för handen, och förnyar min anhållan ' %/ derom. Grefve von Schwerin, Fredrik Bogislaus: Jag her att i anledning af de arne reservationer, som ägt rum emot Utskottets Utlåtande, få upplysa, att med denna fråga inträffar icke samma förhållande, som i afseende på anslag till fattigvården i Carlscrona. Här är icke fråga om annat än en hlott eventuel afgift. Utskottet har fästat hufvudsakligt afseende på vigten att honor Den 12 Februari i e. m. rera elt af Högstsalig Konung Carl den XIII gifvet nådigt löfte. Herr Lagerhjelm, som sitter på den afdelning af Utskottet, hvilken beredt ärendet, kan upplysa, hvad jag blott vill minnas, men ej säkert vet, eller om icke remissen till Utskottet kommit ifrån Kongl. Maj:t, så att saken är i rätt skick. Utskottet har, i frågan om att honorera ett Kongl, löfte, följt sin egen känsla och öfvertygelse; det beror på Rikets Högloflige Ständer, att derå göra det afseende dem godt synes.
Genom ett sådant valsätt kan lätt inträffa att personer, som de väljande önskar till Suppleanter i Direktm inträda i följd af ett högre röst-antal, möjligen ock efter lottning, antingen till Ordfönde eller ordinarie Ledamöter i samina Direkt., hvarigenom äldre, mera erfarne och till befattningen särdeles lämplige personer kunna derifrån blifva uteslutne eller flyttade bland Suppleaglerne. Till förekommande af genom dylikt valsätt inträffande oformlighet, får jag härmed vördsammast föreslå, att vid val af Riddarh.- Direkt., det måste tillgå på det sätt, att nemi. Direktms Ordför:de och dess Suppleant uptages hvar för sig på en lista, äfvensom att Direktms sex Ledamöter samt deras 3:ne Suppleanter jemväl upföras under serskilda benämningar å en val-lista, pä sätt det tillgår vid utväljande af Ledamöter och Suppleanter för Bankens lånekontor i landsorterne. Då i följd af denna min framställning i fall den bifalles, en Den 1 Juni. 5 ändring är nödig i Riddarh.-Ordn. derå K. M:s Nåd. stadfästelse lä rer i underd:het böra sökas, anhåller jag att min na väckte motion mätte lill Riddarh.Ulsk:s handläggning blifva remitterad. Begärdes på bordet. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Allra. Besv.- o. Ekon.Ulsk:s d. 13 och 17 sisth Maj på bordet lagda Betänk. J\s 89, i anledn. af väckte motioner, rör:de skjutsningsbesväret.
I Wärend omfamnar barnsängshustrun ofta i sin nöd ett almträd, för att vinna lindring. Flygrönnen tros ännu allmänt bota en mängd sjukdomar, men anses isynnerhet verksam mot allt slags förgöring och trolleri. Den bör då helst upptagas S:t Hans afton, eller midsommaraftonen. Samma afton samlas äfven vissa örter och blommor, hvilka anses då få en stor läkande kraft för både menniskor och djur. Om dylika blommor instickas mellan bjelkarne i stugan, en för hvarje medlem af familjen, tror man sig, af den blomma, som först vissnar, kunna förnimma, hvilken af husets medlemmar först skall dö. När hunden äter gräs och svinet drager strå, anses det förebåda ondt väder. Då katten tvättar sig bakom örat, eller tuppen gal om natten, väntar man regn följande dagen. Om katten slickar sina tassar, tros gäster komma till gården. Göken tros med sina rop kunna uppenbara kommande händelser, om man, stående under det träd han sitter, rådfrågar honom derom. Många tro sig af eko kunna erhålla dylika uppenbarelser, om de uppstiga på ett berg och ropa derifrån. Östanvinden anses medföra sjukdomar. Månens skiften iakttagas med mycken vantro. I ny skall husbyggnad börjas, såning förrättas, slägt anställas samt väfstol uppsättas, om arbetet skall blifva lyckosamt, och i allmänhet anses allt, som företages i ny, hafva bästa framgång, och det som sker i nedan blifva mindre lyckligt. Så uttages icke gerna lysning till äktenskap under nedan, äfven inom de upplystare samhällsklasserna. I nedan anses dock de träd böra fällas, som skola användas till virke, då detta tros blifva starkare. Nyårsnyet anses såsom särdeles märkligt. Den, som håller penningar i handen, när han första gången skådar det, tros ej komma i penningebehof under årets lopp. Om man vid dess varseblifvande uppslår en psalmbok, tror man sig af den då uppfällande psalmen kunna sluta till, huruvida man det året blir gift, sjuk, död o. s. v. Af den gamla nordiska Thorsdyrkan qvarlefva ännu många spår, synnerligast uti södra Sverige, der thorsdagen anses märkligare än andra dagar.
Rättegångs-Balken angående värjemålsed, och sanning icke annorlunda kunde utletas, Borgmästaren måtte föreläggas att å utsättande dag, derest han gitte, inför Kongl. Hofrätten med ed sig värja och betyga: att vid det af vittnet omnämnda tillfälle, då Justitie-Ombudsmannen dels sjelf och dels genom vittnet undersökte Rådstufvurättens i Thorshälla Arkif, Rättens protokoll och utslag i de till Rådstufvurättens dombok för år 1852 hörande mål och ärenden alla voro fullständigt uppsatta och i domboken införda; och uti slutlig förklaring häröfver uppgaf Borgmästaren, att 185.2 års domboks-protokoll befunnes i lika beskaffadt skick som vid inspektionstillfäilet, utom allenast i följande två omständigheter, nemligen: att, sedan domboken blifvit sammanhäftad och paragraferingen fullbordad, ett eller annat blad, som vid inspektionen funnits blankt, blifvit bortklippt, och att, emedan uti en under § 41 införd, med rubrik uppsatt konkursdom, hvilken slutade öfverst på tredje sidan, hvarefter något mera än en och en half sida af arket varit oskrifven, rubriken öfverkorsad och i dess ställe en sjelfva domen föregående mening tecknad i marginalen, nämnde paragraf, på det att domboken skulle försättas i mera vårdadt skick, innan den till Kongl. Hofrätten insändes, blifvit omskrifven, dervid ock till fyllande af det anmärkta tomrummet på samma ark infördes ett eller två förut på särskildt blad eller ark uppsatta mindre protokoll, innefattande, såsom Borgmästaren ville minnas, brottmåls-utslag, som före den 1 Maj 1853 varit icke allenast expedierade utan ock hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvanae i länet redovisade. I Utslag den 15 April 1856 förklarade Kongl.
Jag kan icke förstå, att en person, som beklagar sig deröfver, att landets moder-näring icke tillbörligen vårdas, likväl motsätter sig de åtgärder, som i motsatt syftning föreslås. Jag tror, att hufvud-orsaken till delta motstånd ligger i den ifrågavande summans betydlighet, hvarutaf den värde ledamoten måtte hafva hemtat anledn. till den farhågan, att R. St:r skulle indraga de smärre anslagsummor, som f. n. utgå till Landtbruks-skolorne. För min del är jag i afseende å summans storlek af olika tanke med Ilr Wolffelt. Jag tror att då ett passande mejeri-hus för rikets enda Landtbruks-Institut skall tillvägabringas, bör man i främsta rummet afse, icke att kostnaden för byggnadens upförande mätte blifva så litet kännbar som möjligt, utan att den beslutade byggnaden kommer att motsvara ändamålet och i framtiden medföra den nytta, man åsyftat. Om man besinnar, hvilka ofantliga summor blifvit af ständerna anslagna till upförande af cellfängelser, tror jag att det nu äskade anslaget jemförelsevis skall blifva en obetydlighet. Hr Wolffelt har sagt, att ladugårds-byggnaderne vid Ultuna kunna repareras. Afven jag har varit vid Ultuna och tagit dess byggnader och inrättningar i skärskådande, men jag har, i afseende å ladugårdshusen, kommit till ett motsatt resultat, enär jag funnit dem så bofälliga, att en ombyggnad deraf syntes mig vara oundviklig. Vid Ultuna finnes icke något mejeri-hus. Vid många hemman finner man vida bättre lokaler för mejeri-handteringen än vid Ultuna. För närvande linnes i Sverige icke någon annan utväg att förskaffa sig kännedom af denna vigtiga gren af landthushållningen än att antingen införskrifva utländingar, som deri lemna undervisning, eller också i samma ändamål resa till utlandet och till de derstädes befintliga LandtbruksInstituten. Det tyckes mig icke vara för mycket begärdt, alt ett dylikt förhållande måtte upliöra och att det inom landet funnes ett ställe, der en sådan kunskap kunde inhemtas.
Det ser ut sade hon till sig sjelf efter mera än en minut som om Baremann ansåge försakelsens väg vara den bästa, efter himmelen blir allt vackrare den vägen, och en engel ber till den. Sjelf har han ändå valt ärans väg. Ärans väg är för män den bästa kanhända ... men försakelsens för qvinnor. Hvad den engelns anlete är öfverjordiskt och hvad det liknar ... ånej, mer än liknar ... det är ju Melia, hans Melia Saida. Men bad hon honom gå försakelsens väg eller var det hennes minne, som bad? Härvid kom hon att tänka på sin mors portfölj. Hon tog fram den från sin byrå och öppnade den. Portföljens ena afdelning innehöll små målningar, sentenser ur poeters arbeten, bref o. s. v. Denna afdelning förbigick Saida och vände sig till den andra, som varit förseglad och bar denna öfverskrift: "Att öppnas af Melia, när hon fyllt sitt sextonde år. En moders anteckningar, om än så obetydliga, hafva säkert värde för Saida; kanske kan du, mitt älskade barn, af dessa ungdomstankar och bekännelser hemta något gagn, någon visdom; hvarom icke så påminna de dig ändå om din mor, den du icke kan se, men som nog ser dig och beder godt för dig." På ett sammanviket blad läste hon: Hvad David Baremann förtjenar att hållas af! I dag voro vi att spatsera, Mamma, Melia och jag och David. Vi gingo den vackra skogsvägen, som för ifrån Toiwola till Öylä. Oss mötte en trasig bondflicka, som kunde ha varit nio år. Hon gret mycket och när vi frågade hvarföre, så sade hon, att hon tappat bort sin lille bror. De hade stadnat vid ett torp i skogen och flickan hade bett gossen vänta litet och gått in, men när hon kom ut, så var brodren borta. Jag har sökt så länge efter honom, sade hon, men inte hittat; säkert ha vargarna ätit upp honom, för de gå här i skogen mycket jag såg nu just en, som just såg ut att ha ätit Erkki. Jag törs inte gå hem och jag vet inte, hvad jag skall göra. Då tog
Men detta är att inkräkta på framtiden. Sedan vi nu sysselsatt oss med den patriarkaliska sidan af fästningslifvet, gå vi att framlägga åtskilliga benäget meddelade utdrag af bref från Crusenstolpe, skrifna till hans fru under hennes olika vistelser i staden. Och som dessa osminskade utgjutelser äro sanningen sjelf, så kan man med allt möjligt skäl, emedan ingenting tydligare belyser författarens skaplynne, benämna och antaga dem som karaktersdrag och memoirer. Ur bref från Crusenstolpe till hans maka. Waxholms fästning den 22 juli 1839. Millioner tacksägelser till dig, min Sophie, och de goda vännerne Sandström och C., som rangerat så med förläggareskapet, att våra smulor räcka till i dessa svåra omständigheter. Jag hoppas du är hemma här (på fästningen) tills den pålitlige L. kommer hit, ty det vore bra att du toge noga connaissance, äfven af dessa affärer. Emellertid önskar jag, att det enskilda goda förhållandet, som hittills varit emellan Lars Hierta och mig, ej derigenom må störas (jag talar nu om personen, icke om publicisten). Han har vid många tillfällen gjort mig tjenster, han visade mig deltagande, åtminstone i början, af den mig vederfarna politiska förföljelsen, hans intressanta och vördnadsvärda maka gjorde dig till och med besök i vårt fängelse på stadshuset, utan att förut ha sett dig. Allt detta berättigar till erkänsla, och af alla fjettrar äro tacksamhetens de enda jag aldrig kan förmå mig att bryta. Jag skrifver detta med tårar i ögonen. Verlden må döma om mig hvad den behagar. Ett annat bref är dateradt Waxholms fästning den 13 febr. 1840. Min engel, mitt allt! Rådman D–m kom hit upp till mig sedan jag ätit min middag och skingrade för några ögonblick den gräsliga oro, hvaruti jag befann mig i anseende till din resa. Gud ske lof att det gick så fort och väl! Min förmiddag var ryslig. På middagen var Lillan här, men det ville ej ändå bli trefligare. Nu, kaffedags, är det bättre. Lillan har nyss eldat sängkammaren, yttre rummet eldades i middags.
Herr Grefve Mörner har anmärkt, att, då Kosgl. Majit aflåtit Nådig Proposition om nödvändigheten af ifrågavarande Boställes anslående till lön åt en Fält-Marskalk eller General, för att derigenom helona eh pröfvad Militaires förtjenster: då Kongl. Majit vara af högsta nytta för Arméen; och då Kongl. Majit sjelf gjort så stora uppoffringar af egne medel till befrämjande af Militairens bättre organisation, hade Stats-Utskottet likväl icke i denne sak gått Kongl. Majlis Nådiga önskan till mötes äfvensom Riksdagsmannen Berg erinrat, att Stats-Utskottet ej bordt anse sig af Riksén* 18 3 • Stats-Vlskottets Betänkanden. Ständers förut tagne beslut om ifrågavarande ÖfversteIndelnings indragande hindradl, att nu tillstyrka densammas upplåtande, enär Riksens Ständer äga, att vid förändrade omständigheter derefter rätta deras bes'ut, hvartill skäl i förevarande fall destohäldre förekotnme, som Kongl. Majit i Nåder funnit för godt, att i afseende på Arrnéens nya organisation, sorn medfört så lyckliga följder för Riket, äska denne Indelnings anslående till Rön för en Befälhafvare och hvarigenom någon gravation för Staten icke uppkomme, då indelningen, ehuru på Indragnings-Staten upptagen att besparas, likväl ännu icke återgått eber blifvit att bland Siats Verkets disponible tillgångar beräkna.