Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skälet hvarför jag önskade uppskof har jag redan uppgifvit, men vill ej nu ingå i närmare utveckling deraf, då R. o. Ad. ännu icke företagit frågan om voter:s-propos:na, hvilket väl är det första som borde ske. Jag vidblifver således min förut gjorda vördsamma anhållan. Gr. Horn: Di numera ifrågavar. utlåt, blifvit utde ladt tryckt inom R. o. Ad., förmodar jag att intet hinder kan möta för målets företagande, och nu kan det väl icke rimligtvis vidare sättas i fråga att än ytterligare uppskjuta afgörande! af denna fråga, då den redan tvänne gånger varit bordlagd, hvaremot jag instämmer och blifver fast vid den tanken, att inbjudningen bör ställas efter detta utlåt., hvilket ganska väl kan ske, och Hr von Hartmansdorff har ganska rätt deruti, att oberoende af inbjudningen kan R. o. Ad. företaga utlåt. N:o 5aa, ty det innehåller ingenting annat än ett beriktigande af hvad R. o. Ad. redan beslutat. Jag tror således, alt den rätta åtgärden vore att, såsom Hr von Hartmansdorff föreslagit, först uppskjuta inbjudningen från BorgareSt., men att företaga den till pröfning immediat efter sedan öfver utlåt. N:o 522 beslut blifvit fattadt. Hr von Hohenhausen, Michael Silvius: I det uppskof med inbjudningen, som Hr von Hartmansdorff föreslagit, instämmer äfven jag för min del och anhåller att den ytterligare måtte få hvila. Det synes mig verkligen vara ett skiil derför att nästa betänk, på listan nu i ögonblicket först blifvit utdeladt och man således har ganska svårt alt deraf laga kännedom. Jag tror derföre det rätta vara, att inbjudningen blifver hvilande på bordet. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att hvad BorgareStts inbjudning anginge, så hade Hr von Hartmansdorff föreslagit att föredragningen deraf skulle tillsvidare uppskjutas, och andra ledamöter hade ansett att den borde sältas straxt efter StatsUlskrs mein. Dito 522; Hr Landtm, ville nu först framställa propos. å det först gjorda förslaget. liivon Hartmansdorff:
Enär nägon af de i 1 §:n omnämnde Embetsmän tilltalas, som redan utur tjensten blifwit entledigad eller afsked tagit, och warder om begängnc förbrytelser öfwertygad, ware han förfallen till enahanda answar, säsom wore han »verkligen tjenstgörande, och sivare förlusten af hwad han i pension eller andre förmon er af publike medel kan innehafwa emot förlusten af Embetet, om han det ännu innehade. 420 Expeditioner lill Riks-Ständen. 8 ii. Hivad cniot Stats-Rads-Protocoll intill den dag, dä Riksdagen börjas, under dä påstående Riksdag icke anmärkt blistver, derom ina sedan wid påföljande Riksdagar ätal icke äga rum. Med formulairer för Riksens Ständers Hyllningsed till H. K. H. Kronprinsen samt Högbemälde Herres Trooch Huldhetsed till Kongl. Maj:t. Wördsamt Memorial. I den förn,odan att Riksens Högloft. Ständer torde finna nödigt och lämpligt att, i likhet med hivad ivid Högst-Salig Konung ckrOOUUIck UUUI)Ui6iI8 utkörande till Kron-Prins blistvit iakttaget, Riksens Ständer ät Hans Kongl. Höghet Kron-Prins OlllULTIT^ TU6U8T aflägga Hyllnings-Ed, och Trooch Huldhets-Ed af Högbemälde Herre ät Kongl. Majit asgiswes, har konstitutionsutskottet författat de Formulairer till berörde Eder, hwilka härmedelst Riksens Högloft. Ständers pröfning wördsamligen underställas. Stockholm den 2 Januarii 1810. Pä Constitutivns-Utskottets magnar: U. Nannorstoim. UlUsT-irts. 421 Bilaga till Mem. Riksens Ständers HyllniugSed till Hans Kongl. Höghet Krou-Prinscii.
I första rummet får jag fästa uppmärksamheten derpå, att redan vid sista riksdagen beslöts, att medium af 5 års pris skulle tagas till grund för marke gångssättningen, och att det således berott af K. M. att långt för detta antaga förslaget och sätta det i verket. Sådant har emedlertid icke skett, utan K. M. har i sammanhang med andra hithörande frågor framställt den propos., att markegången skulle sättas af R. St. från riksdag till riksdag. Utsk:s skäl för afstyrkande häraf äro redan godkända, och man behöfver således ej förnya meningsstriden derom; men oväntadt har det under sådana förhållanden varit, att Hr v. Hartmansdorff tagit till skäl för sin sats, att, då Konungens propos. ej blifvit bifallen, Utsk:s förslag ej heller borde bifallas. Detta sistnämnda öfverensstäinmer med hvad vid sista riksdagen beslutades, blott med den förändring, att man tagit tio år i stället för 5 till grund för medelprisets bestämmande, och denna ändring härleder sig från flera ledamöters inom RiksStm gjorda anmärkn. emot Utskrs förra betänk., att nemi., hvad Utsk. äfven erkänt, tio års medium verkar till mera jemnhet i prisen. Hr v. Hartmansdorff har funnit orättvisa i detta förslag. Jag kan ej' dela en sådan åsigt. Om med orättvisa förstås, att något fullkomligare sätt för markegångssättningen möjligen kan finnas, vill jag ej motsäga den värde ledamoten; men här har afsigten endast varit att, så vidt man kan, afböja de stora olägenheterna af nuvar. sättet, som hvar och en känner vara så beskåffadt, att man på en ort kan hafva hög markegång, under det den är låg på en annan, och hvaraf följden är, att då tillgång på varan finnes, får räntegifvaren aldrig sälja utan för underpris, men då han ej liar tillgång, fordras leverering in natura. Jag tror ej heller det vara rätta sättet att nu genast öfvergå till den stabilitet att bestämma markegången för 5 år i sender, hvilket, efter min tanka, skulle medföra skadliga följder å ömse sidor.
Ingenting skadar mera i det skarpsynta barnets ögon föräldrarnes auktoritet och aktningen för dem än s. k. äktenskapliga scener, som utspelas inför dess åsyn. Själfbeherskningen är en dygd, som är absolut nödvändig. Brottsmålsstatistiken visar, att många existensers moraliska och fysiska undergång berott på bristande själfbeherskning, liksom en erfaren dårhusläkare förklarade, att den talrikaste klassen af sjuka utgöres af personer, hvilkas egensinne ej kufvats i den tidigaste ungdomen, under det de, som hållits till ständig själbeherskning, mera sällan blifva sinnessjuka. Vänjen därför beherskning! tidigt edra barn vid själfE. Z. Stackars barn! Ögonblicksbilder af Ludvig Roman. Är Fritz ett snille? llpFrifz är •SS » säger en dum pojke. Hans pappa själf det, mamma och grannarne bekräfta det, och Fritz tviflar ej ett ögonblick på, att det är sannt, I jämförelse med andra pojkar finner han sig enfaldig eller åtminstone mindre klyftig. Då andra äro lifliga och muntra och alls inte ha något mot att pröfva sina unga krafter på första bästa äfventyr, går han omkring som en drömmare, otillgänglig och oduglig till allt. Och det är en olycka. Fadern säger det, och alltså är det sannt. Och skulle Fritz äfven tvifla — tron på den faderliga klarsyntheten har hos hoDom så eftertryckligt inpräglats, att inte ens det ringaste tvifvel länge kan bestå. Fritz går i folkskolan och nästan alla utsikter äro för honom uteslutna att få tillfredsställa sin sjukliga lust att sluka skönliteratur och själf fuska med skrifveri. Och ändå har han redan vid åtta år författat dikter, som till och med skolläraren gifvit beröm. » Gud vete, hvem han fått det från, » sade fadern, » inte är det från mig och inte heller från mor; men skrifva kan han, det måste jag säga. » Men då fadern talar så, kommer Fritz till den blygsamma slutsatsen, att han, när allt kommer omkring, ändå inte är så dum, som hela byn tror. Hela eftermiddagen sökte man fåfängt Fritz hemma och i granngårdarne.
En femtedel stadgade afbetalning alltid borde beräknas å Lånets primitiva belopp, och icke, såsom hittills skett, å den summa, som efter hvarje omsättning utgjordt Länets återstod. Directionen har ock, li - Banlo-Uisliotteis Betänkanderu 31g lea mert Herrar Banko-Fullmäktige ansett ilen sålunda foreslagne method, både såsom ett vigtigt steg att återföra Diskont-rörelsen till dess egenteliga egenskap, och med afseende å inflytelses, deraf, på Låne-tillgången, samt Verkets betryggande mot förluster, medföra obestridelig fördel i jemförelse med den förut bruklige. Men likväl, under de flere inom korrt tid sammanträffade omständigheter, af Riks-Diskont-Verkets indragning, de öfrige Disconternes i Riket, minskade eller upphörda utlåningsamt en på det hela, visst icke utan skjäl öfver klagad förlägenhet i Penninge-rörelsen, funnit tiden till en sådan förändring, ej ännu vara för handen. Hvaruti Banko-Utskottet äfven för dess del ej kunnat undgå att i allo instämma. Hvad sålunda angar den Täti åfvan åberopade §• gifne anledning, att omsättningar år 1 820 skulle komma att alldeles förbjudas och upphöra; så, ehuru väl ett slikt förbud, i följd hvaraf alla
I alla frågor som härmed gemenskap äga inom Riddarhuset, är RiddarhusFiscalen Actor; äfvensom honom åligger, att handhafva den ordning som bör iakttagas inom Riddarhuset , samt att de emellan Stånden öflige Etiquetter varda iakttagne; anteckna och uppropa Deputationer 6om från Ridderskapet och Adeln afgå; äfvcn - darhusOrdningeng fö" reskrift äro författade» afseende göres, äfvenledes anmäla de hinder, sorn, enligt till RiddarhusDireCtion inkomne underrättelser, kunna betaga serskildte personer af Ridderskapet och Adeln deras säte och stämma, på det ej Polletter må utdelas till andre, än dera. som enligt Riddarhusordningen, dertill äro berättigade. 25 §• I alla frågor som härmed gemenskap äga inom Riddarhuset, är RiddarhusFiscalen Actor; äfvensom honom åligger, att handhafva den ordning , som bör iakttagas inom Riddarhuset, att de emellan Stånden öflige Etiquetter följas, anteckna och uppropa Deputationer, som från Ridderskapet och Adeln afgå , och under påstående Riks - Den ig Julii e. m, *? 9 sorn han under varande Riksdag vid RiddarhusUtskottets sammanträden alltid bör vara närvarande. 28 §. r Förbryter sig någon emot den i 48 §• af RiddarhusOrdningen omförmäldte stadga, till Ordnings vinnande vid Ridderskapets och Adelns sammankomster , har Fiscalen att de böter, hvilka å så dane förbrytelser äro utsatte, genast uttaga eller den felande i vidrigt fall inför RiddarhusUtskottet låta uppkalla och der sitt påstående göra. 29 §• RiddarhusFiscalen är derjemte, så väl RiddarhusCassans, som de öfrige under Riddarhus - Directionens vård stående Cassors dag, vid RiddarhusUtskottets sammanträden alltid vara "närvarande. 26 §.
"Jag igenkänner fullkomligt mig sjelf i dig!" utropade Friherrinnan, "och kan må hända af partiskhet, ehuru jag ej gerna ville tillägga mig så mycken egenkärlek, hvarken ogilla eller fördömma, den sig ovilkorligt påträngande otrefliga känsla, du nu erfar. Likväl bästa Mathilda, gifvas förhållanden, der ett sträft tillbakavisande af yttrad välvilja, ej får, eller bör äga rum; jag till exempel gör mycket afseende på inre personlighet och framställningssätt hos den, hvilken gjort mig någon offert, då ett hjertligt hopp om en vänligt antagen propos, eller ett spotskt, stolt, uppfyllande af någon behöflig återtjenst, ju alltid solklart måste framlysa, och således bestämma det lätta, eller svåra i antagandet af densamma. Sluteligen är C. rik och oberoende, den ömtåliga tanke, att han i och för befrämjandet af ett dylikt nöje, gjort någon uppoffring, hvaraf hans oeconomie kunde lida, kommer här ej i fråga; det utgör således bestämt sagt, för honom ett rent nöje att kunna bereda oss en treflig afton, särdeles som han inom sig är öfvertygad, det ej medellöshet i annat fall hindrat oss ifrån åtnjutandet deraf." Klockan sex infann sig Baronen för att ledsaga oss till spektaklet; enligt Friherrinnans önskan uppbjöd jag min möjligaste förmåga, att genom ett förekommande sätt reparera det för ett sensibelt sinne visserligen anstötliga i mitt uppförande några timmar förut; äfven kunde jag ej undgå anmärka Baronens stundom på mig fästade blickar: han hade utom all tvifvel observerat, det ingalunda behagliga intryck billettens emottagande på mig verkat, och ville nu troligtvis oförmärkt utforska, huruvida det på mitt sinne ännu hade någon tråkig inflytelse.
I sammanhang härmed påminner Utsk. derom att polismyndigheterna och deras underordnade, der så erfordras, ega att anlita militärbiträde. Detta är väl sanni, men Utsk. bade dervid jemväl bort ihågkomma, att man på landet ofta har ganska långt till närmaste garnisonsstad, och att s/dedes många missdåd blifvit begångna, utan att till deras förebyggande eller gerningsmännens ertappande militärbiträde hunnit anlitas. Deremot skulle det af mig föreslagna Gensdanneriet på närmare håll städse vara att tillgå och kunde t. ex. förläggas till ett bestämdt antal i hvarje socken. Vidare säger Utsk. att genom den af mig föreslagna 186 Den 21 Januari. bevakningen brotts begående i allt fall icke skulle kunna förebyggas. Jag vet ganska väl, att detta ändamål aldrig fullkomligt kan vinnas, så länge mensklige passioner och mensklig nöd finnes till, men fast man aldrig kan upnå ett mål, bör man likväl alltid sträfva att närma sig dertill och ej förfalla i en försoffande liknöjdhet, som förr eller sednare leder till fullkomlig undergång. Vi hafva dagligen erfarenhet deraf, att talrika brott föröfvas inom städerae, oaktadt dessas garnison och polis, men ingen lärer väl vilja föreslå, att dessa för fridens uprätthållande nödiga personer borde afskedas, derföre att brott i allt fall föröfvas. Min mening har deremot varit att bereda landet samma fördel som städerne genom inrättande af en landtpolis, talrikare och lättare till hands än den executiva maktens nuvande underordnade personer. Slutligen anför Utsk.. att uprättandet af en dylik bevaknings-corps skulle vara förenadt med betydliga kostnader. Detta kan icke förnekas, men hvilken ändamålsenlig Institution har funnits, som ej erfordrat upoffring? för uprätthållande af samhällstillståndet och dess fortskridande utveckling få alla medborgare, hvar och en efter sin ställning och förmåga, vidkännas ganska betydliga upoffringar, och då mitt förslag afser att bereda ett behöfligt skydd för samhällsmedlemmarne till lif och egendom, hade jag trott, att man ej borde studsa tillbaka för den i och för detta ändamåls vinnande erforderliga kostnad.
Om således, på sätt Grefve af Ugglas föreslagit, 2:ne månaders riksdags-arfvode skulle för hvarje år inräknas i lönerna, skulle Riddarkus-Fiskalens lön derigenom kunna skattas till 450 Ii:dr årligen utöfver de 800 R:dr, som eldigt Utskottets förslag skulle från Riddarhuskassan till denne tjensteman utgå, samt han sålunda, med lönen från Jungfru-stifts-kassan och arfvodena från de särskilda fonderna, i inkomst åtnjuta 1,857 R:dr årligen; Förste Kanslistens lön skulle med denna kalkyl uppgå från föreslagna 800 till 1,10 0 R:dr årligen och Andre Kanslistens från 600 till 1,150, eller, då lönen från Jungfru-stifts-kassan samt hans sportler inberäknas, till 1,450 R:dr årligen, allt Runt. Utan afseende härå och enär erfarenheten ännu vid denna Riksdag ådagalagt, att den främste bland Riddarhusets tjenstemän är förhindrad att sjelf under Riksdag utöfva sin tjenst, och således åt en vikarie måste afstå hela det Riksdags-arfvode, som eljest honom tillkommit, hvilket visar hur litet p&räknelig eller jemförlig med ordinarie lön ifrågavarande inkomst är, anser sig således Utskottet böra förnya sina i 2:dra, 3:dje och 5:te punkterna af Memorialet N:o 13 gjorda tillstyrkanden i afseende på regleringen och förhöjningen af Riddarlius-Fiskalens, Förste Riddarhus-Kanslistens och Andre Riddurhus-Kanslistens löner.
Man erinre sig 1800 års Riksdag, Redactionen af Stats-Utskottets Betänkanden. i683 1809 års Constitution, och det Betänkande som åtföljde densamma till Riksens Stander, och hvilket annu anlitas, så ofta fråga uppstår om Constitutionens råtta anda;.—.man glömme icke heller de sednare tjenster han gjort, och af hvilka må handa de störste åro af få personer kånda, och af annu fårre rått fattade; af desse vill jag nu blott nåmna den del Landshöfdinge Järt a, såsom Tjenstgörande Stats-Secreterare, hade uti afvårjande af de olyckor, hvilka hotade Riket, då krig år 18 to. måste förklaras mot England;. man höre dessutom Innevånarne i det Lån, hvars Styrelse de sednare åren varit honom anför - trodt; — låfe blott den af honom sjelf författade 5 års Beråttslse och beskrifning öfver samma Lån, för att bedöma hans kännedom deraf, och hans åsigter af hela Landets Statsceconomi; Och afgöre derefter, om den möda och det ansvar, som han under sin Årnbetsmannabana förstått att uppfatta, motsvarats af de Löne-förmåner, dem någon Ledamot af Högloft.
St:r gillade utväg, att i mer och mindre mohn till beloppet förändra hvad af HemmansRäntan nu i penningar utan förvandling utgöres, allt efter som det kunnat passa sig, att få öfverensstämmelse emellan de gamla och nya persedlarnes Kronovärdi, eller förmedelst penningeräntans begagnande till regulator vid persedel-jemkningen och utan att ändock de penningar, som nu i nya räntan blifvit föreslagna, i betydlig mon öfverstigit hvad i den gamla ingått, men väl ofta kunnat blifva mindre, har det ock lyckats att uppställa exempel på ett sådant reductionssätt för vanliga SkatteHemman inom hvarje Län, som gifvit fullkomligt tillfredsställande resultat i ofvannämnde afseenden, under bägge epokerne, för alla ofvan uppräknade Län, utom Stockholms, der den nya räntan, under epoken emellan 1778 och 17S7, i någon betydligare mon, understiger den gamla, till den skattskyldiges fördel, en följd deraf, att Hö- och Halm-persedlarne, jemte någre flere, som enligt de antagne grunderna måst uteslutas, redan under förra epoken hade ganska högt värde, men ej lika med andra persedlar, sedermera stigit i pris, ehuru de, att räkna från den tid då Kronovärdiet stadgades, vida mer än öfrige räntepersedel’ i allmänhet, förvandla sig öfver samma värdi, samt att andra motsvarande persedlar icke varit att föreslå, en omständighet likväl, som, enär reductionen snarare synes leda till vinst för Räntegifvarne, i en ort, der grundräntan är högre än i något annat 8 Stats-Utskottets Län inom Riket, icke torde möta någon betänklighet, då ett lämpligare reduetionssätt icke kunnat utfinnas. KammarCollegium liar väl gjort sig förvissadt derom, att fastän de till Jordeboks-räntan hörande persedlar bade till antal, beskaffenhet och Kronovärdi variera å:
Dumraths till Utskottet ställda ansökning om bestämmande af en viss lid, efter hvars förlopp den uti Sökandens bär i Stockholm belägna fasta egendom RiksgäldsContoret beviljade inteckning till säkerhet för meddelad förnyelse af en förkommen, af nämnde Contnr i YexelBanken ntgifven Assignation, måtte till all kraft och verkan upphöra. I anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o65, angående åtskillige, genom Kongl. iVlaj:ts Nådiga Remisser, lill Rikets Ständer öfverlemnade Svenske Medborgares reclamationer i afseende på ersättning för lidna förluster genom Skeppsuppbringningär. Af den 28 i samma månad: Om den af Utskottet förrättade granskning af RiksgäldsContoret, General AssistanceContoret samt f. d. FilialDiscontln rättningar ne. I afseende på åtskillige uti RiksgäldsContorets Räkenskaper halancerade fordringar. Öfver anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 41, i anledning af ett af Herr LandtMarskalken upprättadt och till Utskottet ingifvet förslag till så väl Herr LandtMarskalkens och Talmännens represen - Den ii April e. m. 123 tations-kostnad, som till utgifter för RiksStåndens Cauzlier och Klubbar. I anledning af anmärkningar vid Betänkandet N:o 42, rörande indragning af mathållning vid den så kallade LandlMarskalksKlubben, samt om förmi nskning i Statens utgifter för Klubbinrättningar. I anledning af Utskottets Memorial N:o 68, i fråga om tryckning af Allmänna IndragningsStaten för år 1828. Af den 16 dennes: N:o 104. Angående anslag af medel till kostnaderne vid Högtsalig Ii. K. H. Prinsessan Sophia Albertinas begrafning. Frän Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonumiUtskotten: Af den i5 dennes: N:o 3. I fråga om sättet och vilkoren för Kruts transporterande genom landet för Bergslagernes behof. N:o 4.
Det faller af sig sjelf att förhöjningen icke bör ega rum annorlunda, än der entreprenaderna finnas eller kunna inrättas, men skillnaden skulle slutligen blifva för stor, och den olika beskattning, som härigenom skulle upkomma, blefve obillig och för mycket fallande i ögonen, till följd hvaraf den, som icke skjutsar såsom entreprenör måste tillerkännas ytterligare förhöjning. Beträder man den banan, så blir det omöjligt att skilja gäslgifveri-skjutsen från jordbruket, och det kommer att gå derhän, att innehafvaren af skjutsningsskyldigt hemman anser besväret såsom en fördel i st. f. ett onus, såsom en rättighet i st. f. en skyldighet. Då jag således anser det vara oriktigt att höja legan, anhåller jag att R. o. Ad. måtte afslå Utsk:s förslag i denna del. Gr. Liljencrants, Gust. Fredr.: Svårigheten att lagstifta för vårt land, uppenbarar sig vid oändligt många tillfällen, och den nuvar:de frågan utgör just ett exempel härpå. Skjutsningsbestyret i vårt land är erkändt såsom ett stort onus, och jag hade tillfälle ali vid förb Riksdag, då jag~ var ledamot af Ekon.Utsk., erfara, att isynnerhet kostnaderna för entreprenaderna äro öfverdrifna, men, om man måste beklaga, att så är förhållandet på några få punkter af landet, så kan det efter mitt förmenande aldrig blifva ett skäl alt vidtaga ett stadgande, som icke är af behofvet påkalladt. Såsom en talare uplyst äro de fördelar, som tillskyndats jordbruket genom den af K. M. år 1844 utgifne författning, ang:do entreprenad-skjutsen, så förmånliga, att den lättnad, som jordbruket derigenom åtnjuter, icke bör så lösligt förbises, som man nu synes mig göra. Man torde äfven besinna, alt kostnaden för de medborgare, som resa blifvit ökad med 50 proc. Inom
Huru han, trots allt förtal, bibehöll den energiske Roustan på sin plats som fransk minister i Tunis, ha vi förut omnämnt. I Egypten, der Arabi bey och andra öfverstar nyss företagit sitt första försök till en militär-revolt, gjorde Gambetta allt för att upprätthålla den fransk-engelska kontrollen. Han böijade underhandlingar med engelska kabinettet, hvilka ledde till den kollektiva noten af den 7 januari 1882 och skulle hafva ledt till en ännu närmare sammanslutning mellan Frankrike och England i afseende på den egyptiska frågan, derest icke Gambettas fall hade medfört en systemförändring inom den franska u trik espoli tik en. \ Af en ministèr, som varade föga öfver tvä månader, kunde man .icke hafva rätt att fordra genomförandet af många stora reformer inom inrikespolitiken. Den vigti-gaste var inrikesministern Waldeck — Rousseaus cirkulär rörande prefekternas rättigheter och pligter, hvilket med bestämdhet uppträdde mot de deputerades och senato• remas inblandning i administrationen och hvilket äfven med mycken kraft och konseqvens tillämpades. Att detta cirkulär var till största båtnad för administrationen, är lika obestridligt, som att det bidrog att öka antalet af ministèrens fiender inom kamrame. Men om antalet af genomförda reformer icke var stort, så berodde det endast af brist på tid. Gambettas kabinett förtjenar med skäl namnet » le gouvernement réformateurs Inom de olika ministerierna utarbetades eller förbéreddes en hel rad af omfattande och genomgripande reformförslag, hvilka likväl till större delen icke hunno blifva färdiga och framläggas för kamrame före Gambettas fall. Det vsfr förslag till upphjelpande af åkerbruket och vinodlingen, om inrättande af en » crédit mobilier agricole », om konst-industriens höjande, om förlänande af större frihet och sjelfständighet åt kolonierna, om lättnader för handeln. Gambetta och hans handelsminister Rouvier voro pålitliga, frihandlare och sökte, trots protektionisternas motstånd, med fart pådrifva underhandlingarna med Holland, Portugal, Spanien, Sverige-Norge, Schweiz och England om förnyande af handels-traktatema.