Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lag föreskrifver , utan alt just för hans skull den undantagsläg i Lagskipningen skulle behöfva införas, att borgen bör ställas för böter, innan brott är hvarken utöfvadt eller åtaladt; deremot tycker jag inig finna hela idéen innefatta ett indirect försvårande af Tryckfrihetens begagnande för Tidningsutgifvare, en emot Tryckfrihetslagens syftemål, nemligen fri yttranderätt, stridig förhandling, som i sjelfva verket ej kan förenas med denna Grundlags uttryckliga stadgande: att med Tryckfrihet bör förstås hvarje Svensk mans rättighet , alt, utan några af den offentliga magten i förväg lagda hinder, sina tankar i Skrift och Tryck utgifva. Beträffande de fyra Lagförändringar, som bestämdt blifvit föreslagna och förekomma under pag. 70 och 71, vågar jag ej tillstyrka den första, rörande förbudet för publik åklagare att kära i mål, sorn röra den angripna personligheten. Jag anser denna genom egen omsorg bäst fredas, och 5 11 Morn. Tryckfrihetslagen såsom tillräckligt correctiv oförändradt böra bibehållas. Det skulle ju kunna hända, att målsägande!! sjelf Bil. till Constit. Utsk',s Memorihl N:o 51. 47 utur hvarjehanda skäl, honom ensam förbehållna, vill låta sin talan falla. Hans enskilta förolämpning, då han ingen uprättelse yrkar, bör således ej bero af någon Autoritets pröfning, just derföre, att begreppet om en fri mans personlighet ej väl trifs vid sidan af något förmynderskap. Den andra: rörande det låga beloppet af böter , som i 5 §. 5 och 6 mom. stadgas, samt dessas fördubblande, godkännes. Den tredje: rörande de i 5 §. 11 mom. till tio Cap, MissgerningsBalken hänvista bestraffningar för personliga angripelser , antages; i följd hvaraf mig torde tillåtas föreslå löljande nya redaction af nämnde moment: ”Angripelser emot enskilt man, hvilka å ’’ära gå, eller för dess borgerliga namn och ”rykte förklenliga äro. Brottet straffas i ’’mon af dess beskaffenhet med böter från ”och med 53 K:dr 16 sk. till och med ”100 R;dr.
Son sitt namn och sin sköld, men icke något Majorat, och mig är det i sanning omöjligt att utgrunda af hvilka orsaker man år 1S09 ville inom Svenska Riddarhuset organisera Sine slags Adelj emedlertid är det en obestridelig sanning att ordalydelsen i RegeringsFormens 37 §. gifvit helgd åt den säkert år 1809 icke åsyftade principen, att Adelskap äfven utan inträffad t dödsfall kan ärfvas. Det mäst förvånande exempel härpå lemnäs uti Riddarhusordningens I3:de jag föreställer mig en man som efter 1809 blifvit upphöjd till Grefve, Friherre eller Adelsman, låt vara till Friherre: Han har 2:ne Söner, af hvilka den äldste flyt teir flitt bo och hcmvijl utrikes. Friherreskapet tillfaller då enligt 13 §. den yngre Sonen; men nu händer, att den utflyttade Friherren eller någon hans manliga bröjlarfvinge i Riket inflyttar, ftyrker lagligen att förbindel/erna emot jr ammande. Herr [kap upphört, och Konungen tued ny Trooch Huldhets-ed fng förpligtar, hvarefter han utan att ens behöfva be* gära tillstånd dertill inträder i Ättens förra rättigheter. Hvad blir det då f den som under brorsonens frånvaro varit Friherre och som sådan setat på Riddarhuset under Riksdagar? Dä, h<m icke gjort Jig den förtnonen ovärdig att vara Svensk Friherre, synes det svårt att beröfva honom det företräde, han i stöd *f sjelfva Riddarhusordningen erhållit; men enligt RegeilngsFormenB 37 §» får det likväl icke Annas 2^6 Den i £ Junii e. m. mer än en Friherre: Efter I3td? §. Riddar husOrdningen kan det komma att finnas tvä. i . - '•
Seden hos Kongl. Majit af enskild man blifvit i underdånighet framstäldt ett köpe-anbud å den Staten tillhöriga Sala silfvergrufva för att Rikets Stander sålunda meddelas, men ovisst torde vara, om samma köpe-anbud fortfarande vidhålles, får jag, då för provinsen Westmanland det är af största vigt, att frågan om fortfarande arrende af Sala grufva må snart afgöras, alldenstund besagde arrende, oberäknadt den förlust af omkring 20,000 R:dr R:mt årligen, som Staten deraf är underkastad, dessutom innefattar ett betryck för icke mindre än 12 socknar inom länet och utgör ett hinder för odlingens framsteg, på den grund, att genom Sala dammar och den uppdämningsrätt, som innehafves af omförmälde privilegierade verk, en stor areal af jord fördränkes och hålles otjenlig för odling, får jag härmed i ödmjukhet föreslå, att Rikets Ständer må besluta: att Sala silfververk med allt hvad till detsamma hörer, må i år efter den 1 November, det år då arrendet upphör, återgå till Kronan, emot tillerkännande af billig ersättning till Bergslags-intressenterna. Till upplysning i ämnet får jag åberopa en af Konungens Befallningshafvande i länet verkställd utredning af frågan, som barbos t afskrift följer och innefattar de hufvudsakliga skäl, äfven jag, för en allmännyttig och billig lösning af frågan, har att framställa. Jag anhåller vördsamt om remiss af denna min motion till Stats-Litskottet. Stockholm den 22 November 1862. David von Schulzenheim, ns Motioner hos Riddcrskapet och Adeln 1862, N.o 47. N:o 4 H. Af Herr V«H Trolig Samuel fHlsJaf. angående statsanslag för anläggning af en jernbana från Helsingborg öfver Eslöf till Ystad, med sidobana till Landskrona.
Genom nådig Remiss af den 23 sisllidne Januari har Eders Kongl. Maj:!, i anledning af hvad Rikets Ständers Revisorer uti afgifven berättelse anfört, rörande Kongl, och Hvitfeldtska stipendiifondens räkenskaper för åren 1846 och 1847, i nåder behagat infordra kuratorernas öfver denna fond underdåniga utlåtande, hvilket alltså kuratorerne nu få underdånigst afgifva. § 1- Hvad den här gjorda anmälan beträffar, eller att Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-Kollegium, vid berättelsens afgifvande, ännu icke inkommit med det af Eders Kongl. Maj:t i nåder infordrade underdåniga utlåtande, angående det af kuratorerne upprättade underdåniga förslag till instruktion för inrättningens styrelse och till reglemente för utlåning af dess medel, täcktes Eders Kongl. Maj:t nådigst finna, att endast berörda Kongl. Kollegium är behörigt att meddela upplysning i afseende på anmälda förhållandet. § 2- I afseende på bokslutet för ofvannämnde år, hafva Revisorerne, likstämmigt med hvad vid 1847 års statsrevision blifvit anmärkt, funnit att de utgifna lånen uti kapital-räkningarna upptagits, på ena sidan såsom uppbörd och å den andra såsom utgift, hvarföre Revisorerne, till utredande af beloppen utaf verkliga inkomsterna och utgifterna, måst, från de under dessa titlar utförda hufvudsummor, afskilja hvad som deraf utgör utlånade medel, hvilket förhållande föranledt Revisorerne ej allenast till det yttrande, att kuratorerne syntes icke hafva insett, huru rättelse uti anmärkta hänseendet kunde åstadkommas, utan ock till det förslag, att uti hufvudboken särskildt konto för hvarje låntagare måtte uppläggas. Då kuratornes den 12 Januari 1848 afgifna underdåniga utlåtande öfver 1847 års stats-revisions anmärkningar synes icke hafva varit nog öfvertygande, torde Eders Kongl. Maj:t nådigst tillåta kuratorerne, att nu underdånigst anföra:
Summor skola ärligen ifrän och med ar »b-z till nästa Riksdag frän RiksgäldsContoiret ulbetalaS, veml. till Riks. Ständers Bank: Trehundrade Tusende R:d. Banco såsom Amortisiements-Fond till Realisa, tionens »verkställande enligt 4 §. uti l8ocr ärs Riksdags-Befiut, och likaledes Till Scars«V)erker: »:» Sjuhundrade Tjugu Tusende (720000) Riksdal. Banco såsom ersättning till Stats-Merket för ben del af Tull , Jnkomstcrne till ett lika belopp hwilken är ansiagrn lill godtgörande af Bankens förskott till sista kriget. 2:0. Trettio Tusende Er»,c>oo) Riksdaler kill Ranta och Capital-afbetalning ä det i Banke» lyftade, mindre Credittvet. Åttahundrade Fora i Tu - 2)9? Den ir Augusti. !» och KrigsgärdsSuaiman öfwerstigit r Milli mer Femhlindrade Tusende Nifsdalep Specie hör öfwecffo:tet genast utgsfigucras och pä särstiidc räkning uli Banken nedsättas sär att anwandaS pä sitt här ofwanföre finms stadgadt. Och böra Fullmäguge hwarje ar, sa snart saminandraget är försaltadl lii! Kongs. StatsContoiret uppgifwa Ofwerskotts - Summan pä det Kongl. Stats - Contoixet derefter mä kunna reqvirera hwad bchoftvet fordrar. Restantier uppå i8rc> och följande ärens Bewillning och Krigsgärd, hwilka ester Uppbördsärets stut inflyta upptagas uti ealculen öfwer beloppet as Bewillningen och Krigsgärden för det är till hwitktt medlen höra, fa att, om w.d sammandragets författande äriZn något öfwerstott pä >8.
I anledning af Siende HäradsRätts beslut den 29 September 1837, enligt hvilket Pigan Lotta Andersdotter, för hustjufnad till värde af 5 R:dr 16 sk., undergått den henne, i brist af böter, ådömda bestraffning af sexton dagars fängelse vid vatten och bröd, i stället för tolf dagars dylikt fängelse, hvarvid bestraffningen rätteligen, beräknad efter det stulnas dubbla värde, bordt stanna, har Kongl. Svea HofRätt, uppå AdvokalFiskalsEmbelets derstädes, efter af mig under den 20 December 1838 aflåten Remiss, utförda talan emot Häradshöfdingen , sora med HäradsRätten fattat omförmälda oriktiga beslut, genom Utslag den 29 Maj sistlidna år, förklarat, att emedan, vid öfvervägande af de i r och 4 §• §• 6 Kap. Straffbalken, för förvandling af böter till spö eller ris, eller fängelse vid vatten och R. St. Just. Ombudsm. Emb-Ber. den 14 Jan. 1S40. 47 broel, bestämda olika grunder, uppenbart sig visade, det någon tillämpning at‘ stadgandet i Kongl. Brefvet den 20 December 1787 att, dä för hustjufnad böterna äro dubbla, kroppsstraffet äfven bör fördubblas, icke i fråga om böters förvandling till fängelse vid vatten och bröd egde runi annorledes, än att antingen efter det stulnas dubbla värde, eller det deremot svarande fördubblade kroppsstraffet af spö eller ris, borde bestämmas den bestraffning, hvartill den brottslige gjort sig skyldig; med iakttagande hvaraf Lotta Andersdotter, sorn föröfvat hustjufnad till värde af 5 R:dr 16 sk., bordt, i brist af böter, undergå åtta par ris eller, vid förvandling deraf, tolf dagars fängelse vid vatten och bröd, men HäradsRälten dömt henne till sexton dagars sådant fängelse, eller dubbelt emot hvad för stöl» dens enkla värde belupit, hvilket Häradshöfdingen, i dess afgifna förklaring, äfven erkänt vara ett misstag vid tydningen af omförmälda Kongl. Bref; funne Kongl.
Men som jag föreställde mig, att tider kunna komiiia, då kännedom af protocolien i fullständigt skick vore af vigt för fosterlandsvännen, och det kunde hända, att de i Ståndens Cancelliet förvarade justerade concept-protocoll af en eller annan orsak skulle förstöras eller försvinna, hemställde jag till Utsk., att derest något Stånds protocoll ej, jemte bilagor, till hela dess innehåll blifvit tryckt, ett exemplar deraf i fullständigt skick borde utskrifvas och inom viss tid efter Riksdagens slut till RiksArchivet aflemnas—- hvilket, om man funne det lämpligare, kunde förbytas till deposition i Banken, såsom R. St:s eget Verk —, för att derstädes säkert förvaras till begagnande i kommande tider af fornforskaren,’häfdatecknaren, philosophen eller Statsoch Riksdagsmannen. Detta tillägg i förslaget ansåg dock Utsk. öfverflödigt. Då nu öfver samma förslag endast med ja eller nej får beslutas, kan vid denna Riksdag ett sådant tillägg icke såsom grundlags-förändring komma i fråga; men skulle detsamma anses till ändamålet ledande, torde ej binder möta R. o. Ad., att för dess enskilda del och för denna Riksdag besluta, att, hvad dess eget protocoll angår, vidtaga den af mig ifrågasatta utväg, hvilken jag till R. o. Ad:s bedömande öfverlemnar , hvarigenom ali betänklighet synes böra försvinna vid antagande af den föreslagna grundlags-förändringen. Jag har trott det ej vara ur vägen att på förhand göra denna framställning, i H. i i 98 Den io Februarii f. m. såsom måhända inverkande på beslutet om samma förändring, men hvilken framställning först efter grundlagsfrågans afgörande lärer kunna blifva föremål för R. o. Ad:s slutliga öfverläggning och pröfning, så framt R. o. Ad., lika med mig, skulle finna omständigheterna dertill föranleda. Ilr Dalman, Wilh. Fred., anförde skriftligen: Det ämne, deruti H. R. o.
”i allt öfrigt har Kellgren sjelf skapat sitt mått af sällhet och odödlighet; men den skänk, som han emottog af lyckan, var att lefva under en sådan Konung”. I denna ställning, så gynsam för de yrken mellan hvilka Kellgren delade sig såsom skald och såsom utgifvare af svenska nationalbildningens ledande tidning, genomkämpade han ock med framgång de trenne märkvärdigaste af sina kritiska fejder: den första, mot Leopold; den andra, mot Thorild; den tredje, mot anhängarne af Swedenborg och af animala Magnetismen. De finnas, i följd af sitt sammanhang med Thorilds öden, redan utförligt skildrade i vår berättelse om dessa. Vid den sistnämnda vann han – åtminstone i den större allmänhetens ögon – fullständig seger, genom sin öfvervigt i qvickhetens och spelöjets vapen. Vid den första och den andra deremot vägde bardalekens utgång mellan de stridande oviss, men afgjordes ändtligen till Kellgrens fördel genom förhållanden, som voro mera personliga än litterära. Ty vid båda kom det honom förträffligt till pass, att motståndarne omsider begåfvo sig ur landet och (med detsamma) från stridsfältet; den ene för några år; den andre för alltid. Leopold blef nämligen af knappa penningmedel, som ej tilläto den vid våra inhemska högskolor vanliga tidsutdrägten för magister-gradens vinnande, nödgad att taga den i Greifswald, der han sedermera treårigt qvardröjde; Thorild åter tvangs genom politiska oförsigtigheter att i Tyskland söka en fristad, som slutligen gafs honom i just samma Greifswald, hvarest han derefter till sin död qvarstannade såsom professor. Sedan dessa strider samtligen af oss blifvit – och (vi våga säga det) för första gången – framställda i sitt sanna och fulla ljus, bör väl ej kunna nekas, att den första var, så till innehåll som sätt, i sjelfva verket ganska obetydlig.
Jag får anhålla om förlåtelse, i händelse jag tröttar Ridderskapet och Adeln med att ytterligare uppträda, för att göra några anmärkningar i anledning af hvad som blifvit yttradt. Med Herr Rosenblad instämmer jag deri, att, om sedelmyntet skulle hastigt återföras till al pain emot silfver, skulle det medföra en ganska våldsam rubbning i enskildtes förhållanden, men, om ett sådant hastigt stigande värde, icke är tänkbart med mindre alla Bancosedlar som äro utöfver det belopp, sorn efter realisations grund svarar mot det i Banken förvarade silfver inlöstes, så hoppas jag att Riksens Stan-i der lära veta derifrån bevara Svenska folket, ?84 Den 26 Februarii, Annat ar emedlertid att brådstörtadt och genom tvungna indragningar af Sedelmyntet bereda realisation, annat att låta myntets förbättring i naturlig väg gå i bredd med allmänhetens stigande välstånd, productionens större liflighet, Näringars och handels större frihet. Hvad som i förra fallet är förstörande, blifver i det sednare ett af de verksammaste medel till beredande af utveckling och liflighet i nationens industriella företag af alla slag. Man bör ej glömma, då fråga är om credit-mynt, att dess vanvärde, alstradt genom misstroende^ går hastigt nedåt, att förbättringen, då den, genom ökadt välstånd och större production tillvägabringas, ej går så fort uppåt, utan endast i samma mohn, som den ökade productionen blifver i behof af större rörelse-capital och kunskapen 0111 detta Capitals belopp och vär-j de, relatift till de hypotheker, som Banken derföre äger, gifver visshet om att de äro svarande mot hvartannat. Det har blifvit yttradt af Grefve von Schwerin, att alla åtgärder till ett förbättra dt tillstånd äro frugtlöse förrän folket kommit öfverens med sin styrelse och denna sednare inskranker Statens depenser efter det skattdragande folkets förmåga.
§ 48 Överfaller man med hugg och slag en behörig undersökningsman eller hans handräckning eller återtas gods med våld straffas med fästning från 1 till 3 år. Skulle undersökningsmannen vara våldsam straffas han med att förlora sin tjänst eller suspension i 6 månader utan lön. § 49 Vill beslagare ha vakt eller manskap till biträde, skall han omedelbart få det. Kapitel V Om värdering av anhållet gods. § 50 Beslagtaget gods antecknas och värderas i närvaro av tre personer, en från varje part och en från rätten § 51 Värdet skall sättas efter det pris som allmänt gäller. Vid bedömning av gods som är förbjudet till införsel skattas värdet under ed av värderingsmännen. § 52 Är värderingsmännen oense tar man medelvärdet av deras uppgifter. § 53 Vill någon av parterna göra jäv mot förrättningen, skall han förete bevis. Kapitel VI Om rättegången i mål, rörande olovlig införsel eller utförsel av varor. § 54 Mål, som rör denna författning, skall upptas av Sjötullrätten, så vida det inte i anseende till person hör till Hovrätten. Finns inte sjötullrätt på platsen tas målet upp i Rådstu - eller Gränstullsrätt. § 55 Gäller målet liv och ära avgörs det i hovrätten. Besvär över underrättens beslut lämnas till Hovrätten. § 56 Är den klagande fälld till böter, men inte häktad, skall han foga bevis därom, att han nedsatt böterna i ränteriet eller ställt borgen § 57 Kan den klagande inte betala böterna eller ställa borgen, skall han ha bevis av kyrkoherden på sin fattigdom. § 59 Försummar den klagande något av vad som nämns i § 54, 55, 56 och 57 har han förverkat sin rätt. § 61 Är den dömde häktad skall han få del av domen, så att han hinner överklaga. § 62 Befallningshavande i länet skall dra försorg, att den häktade får biträde med besvärs författande. § 65 Blir någon för brott mot denna författning dömd ovärdig, att nyttjas i allmän tjänst, sitt burskap eller förlorar sitt medborgerliga förtroende skall det kungöras i Allmänna Post och Inrikes Tidningar. Stockholm den 23 juni 1825 CARL JOHAN.
Det vore visserligen för R. o. Ad. serdeles angenämt alt kunna instämma i BondeSt:s önskningar, men här är icke fråga om att göra hvad angenämt år, utan att göra hvad som är rätt, och sålunda torde R. o. Ad. erinra sig, alt under föredragningen af Utsk:s förra förslag, sådana skäl anfördes, som föranledde R. o. Ad. att fatta ett beslut, motsatt det som BondeSt. fattat. Jag anser derföre för min del att R. o. Ad. icke bör hafva funnit några skäl för frångående af sitt förut fattade beslut, utan att således BondeSbs inbjudning endast må läggas till handlingarne. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade antaga förevar:de inbjudning. Ropades nej. Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utskm inkomne mern., ullåtin och betänkm nemi. från Constilulions-Utskoltet: N:o 18, med förslag till ändring i 3 mom. 14 § Riksd.- Ordn. rör:de grunderna för röstberäkningen vid riksdagsmannaval i städerne; N:o 19, med förslag till ändring i 1 mom. 14 § Riksd.Ordn., rör:de represenlalionsrättighelen för Slockholm; N:o 20, i anledn. af ålerremisserne af de uti mern. N:o 9 afgifne förslag till ändringar och tillägg i 28 § R.F. Stats-Utskottel: N:o 269, i anledn. af K.
Jag slutar med att tillkännagifva, att ehuru jag icke i allo gillar hvad StatsUtsk. i denna del af sitt Utlåt, föreslagit, likväl och då dess förslag, i sin helhet betraktadt, synes mig vara ganska förtjenstfull!, anser jag att detsamma bör af R. o. Ad. bifallas. Den 8 Jull e. m. 201 Frih. af Ugglas, Curt Gustaf: Jag beklagar att våra förhållanden ej medgifva, att Chefen för det Departit, hvars budget nu är föremål för E. o. Ad:s öfverläggning, sjelf kan vara närv:de och yttra sig i frågan. Emellertid vill jag, å lians vägnar, till vederläggning uptaga några af de anmärkningar, Gr. Anckarsvärd framställt. Den värde Grin har ej inskränkt sitt klander till den nuv:de förvaltningen, utan deri gått så långt tillbaka i tiden som ända till 1824, då SkärgårdsFlottan förenades med LinieFlottan. Gr. Anckarsvärd har nemi. sagt, att man ifrån det året kan räkna tiden för Skärgårds-vapnets förfall. Hvarifrån Hr Grin hämtat anledning till detta påstående, känner jag icke, ty han har icke beledsagat detsamma med något bevis. Jag skall deremot lemna några uplysningar, grundade på officiella dokumenter; hvilka, i någon mån, torde Jäfva ett sådant påstående. Ar 1824, eller vid den tiden, då de båda Flottorna förenades, bestod SkärgårdsFlottan af 138 tjenstbara fartyg; i år räknar denna Flotta 242 sådana fartyg. Följaktligen har densamma under denna tid af s. k. förfall ökats med icke mindre än 100 fartyg. Vill man taga i betraktande dessa fartygs effektiva styrka, så finner man, att de förstnämnda 138 fartygen förde en bestyckning af 200 kanoner, till större delen af 24-pundig kaliber, men att den nuvide SkärgårdsFlottan förer omkring 300 kanoner och dessa af gröfre kaliber. I afseende å utredning, inventarier och reservförråd är förhållandet enahanda. Såsom ett bevis att den nuvide Chefen för SjöförsvarsDepartit tillbakasätter Skärgårds-vapnet har Gr.
Å. 46. X. U. 395. XI. uo. XII. A. 72. E. 266. — N:o 18. till StatsUtskottet, om uppförande på Allmänna IndragningsStaten af en Capitainen vid f. d. Regementet Royal Suedois, L. Stjernstam, beviljad löneersättning. VII. B. 78, 106. VIII. Å. 46. X. U. 395. XI. 110. XII. A. 72. E. 266. — N:o i9. till StatsUtskottet, angående Commendanten å Carlshamns Castell, Capitainen Bentzelstjernas efterlemnade Enka, Magdalena Bentzelstjernas uppförande till pension å Allmänna IndragningsStaten. VII. B. 78, 106. VIII. Å. 46. X. U. 395. XI. 110. XII. A. 72, 87. E. 266. — N:o ao. till Rikets Ständer, angående förlängning i ytterligare 10 år af de för en Pantlåneinrättning i hufvudstaden beviljade förmåner. II. 56. R. 142. IX. B. 206. A. 352. X. E. 4. — N:o 2t. till Rikets Ständer, angående af Sländerne i underdånighet tillstyrkt inställelse af all ny indelning lill ( i6o ) ordinarie knektehåll af oroterad jord. II. 55. R. 140. XI. B. 33o. XII. A. 168. XIII. Propositioner och Skrifvelser, Konungens Nådiga: N:o 22. till Rikets Ständer, angående Roteringsjemnkningen vid Westerbottens Regemente. II. 56. R. 140. XVII.
Jag tror det hafva varit en öfverflödig farhåga och försigtighet hos Utsk:ts majoritet, som dikterat detta beslut, och vågar alltså anhålla om afslag å den föredragna 9:de punkten. Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på afslag derå, hvilken propos. med ja besvarades. Den 30 Mars. «9 Utskrts sista hemställan sid. 16, i fråga om ersättning för grustägt. Bifölls. _____ Föredrogos, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Lag-Utsk:ts den 21 dennes bordlagde Betänk. N:o 31, i ani. af dels K. M:s Nåd. Propos. om antagande af en författning ang:de allmänt kyrkomöte, dels ock enskild motion i enahanda ämne; och i sammanhang dermed Preste-St:s den 28 dennes bordlagde prot.-utdrag N:o 243, med inbjudning i of vanberörde fråga. Föredrogos, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:ts den 21 dennes bordlagde Betänkm : N:o 104, i ani. af väckt motion derom, att, vid blifvande reglering af presterskapets löneinkomster, tionde icke måtte beräknas af tullmjölqvarnar, åtminstone ej i de förra Danska pro-" vinserna, Skåne, Halland, Blekinge och Bohus län; samt N:o 105, i ani. af vackt motion om nedsättande af en komité för uppgörande af förslag till omorganisation af straffanstalterna i riket. Föredrogos och lades till handlingarne Allm. Besv.- o. Ekon.- Utsk:ts den 21 dennes bordlagde Mern.: N:o 106, till Högvörd. Preste-St., i ani. af dess återremiss af Utsk:ts Betänk. N:o 44; samt N:o 107, i ani. af återremiss af Utsk:ts Betänk.