Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Likaså hafva vi sett, huru hon medelst samma inledande lefnadsbana, i den mån hon motsträfvar och tillspärrar sig för den gudomliga nådens inverkningar, kommer att efter döden befinna sig i ett tillstånd af osalighet, som, emedan det är en numera ohöljd och från allt annat afskild fortsättning af den själsförfattning, hvilken hon på jorden hos sig utbildat, äfvenledes är i allt sitt yttre, i hela sin inrättning en trogen afspegling deraf; och alltså just det Helvete, hvars sphär utgjorde redan här hennes lifs innehåll och hemvist. Det har blifvit visadt, huru hon, efter döden, i ena fallet genast uppvaknar inom någon af Englaverldens, och i andra fallet genast inom någon af Djeflaverldens kretsar; – ty klart är, att jemväl i Helvetet finnas, såsom antipodiska motsvarigheter till de himmelska, särskilda grader och samhällen; alltefter särskilda beskaffenheter af ondskor och af sympathier, som draga likasinnade tillsammans inom den krets af Ondt eller Synd, hvari de sätta sin högsta kärlek och njutning. Också är den mellanrymd antydd, som upptager de för Himlen och Helvetet oafgjorda; hvilka der ännu erhålla tillfälle, att fästa, att fullborda sig i rigtningen åt Godhet och Sanning, eller i rigtningen åt Ondska och Lögn; hvarefter de, med detsamma, antingen i Himlen, eller i Helvetet, inflyttas. – Endast två anmärkningar, i afseende på dessa båda innersta och sista hemvist, torde ännu böra bifogas. Den ena må beträffa Helvetes-qvalens evighet, och Guds förhållande till dem. Tydligtvis består denna evighet deri, att djeflarne, eller de förtappade, städse djupare lefva sig in i (eller införlifva sig med) det Onda och Falska; såsom englarne, eller de salige, ständigt djupare lefva sig in i det Goda och Sanna. Gud fördömmer ingen; de fördömde äro det derföre, att de sjelfve fördömt sig. Allmakten kan allt, utom att göra det Onda till Godt; Gud kan således ej frälsa den, som ej vill låta sig frälsas.
Inkomsten kunde visserligen ej på förhand fullt beräknas, men dä Danmark år 1855 uppburit omkring 33,000 R:dr Riksmynt, och år 1856 sannolikt 60,000 R:dr endast för depescher, som öfver Danmarks landtområde fortskaffats från eller till Sverige och Norrige, oberäknadt Danmarks andel uti inkomsten af Öresunds-telegrafen, kunde man påräkna att med ökad trafik den nya ledningen skulle lemna en årlig behållning af minst 60,000 R:dr riksmynt eller 20 procent å den förmodade anläggningskost naden, och öresunds-telegrafen, för hvilkens inlösande, till den del den nu tillhörde Danmark, Sverige hade att erlägga 42,000 R:dr riksmynt, dessutom efter anläggningen af en ny ledning öfver Östersjön, troligen snart gåfve Sverige, såsom ensam egare deraf, lika stor inkomst, som den för närvarande gjorde. Med anledning af hrad sålunda blifvit anfördt och då således den utgift, som erfordrades för anläggningen af ifrågavarande telegraf endast vore att anse såsom ett förskott, hvilket inom få år ersattes, hvarefter anläggningen komme att lemna riklig vinst; då depescher kunde skyndsammare fortskaffås till och ifrån utlandet med en direkt telegraf från Sverige till Tyskland än öfver Danmark; då företaget endast af denna anledning förr eller sednare måste verkställas samt ett uppskof dermed kunde medföra stora olägenheter, för hvilka man icke borde utsätta sig; så, i betraktande af alla nu anförda omständigheter, har motionären föreslagit, »att Rikets Ständer »måtte i underdånighet begära, att Kongl.
CommerceRådet Santesson har dessutom haft ett Fartyg, som i flera år seglat igenom Trollhätte Canal och som varit af 65 Lästers drägt, hvilket, ehuru ej bygdt efter Ringheims ritning, likväl, hvad Lästetalet angår, tämmeligen kommer dermed öfverens. Då man således kan taga för afgjordt, att ett Fartyg, byggdt efter den af Ringheim uppgifne ritning, blir omkring 70 Läster, att det kan passera Trollhättan och följakteligen de lika stora, om ej större, Götha Canalens Slussar, synes mig att den värda Ledamotens Afförande är' nöjaktigt besvaradt. Sluteligen får jag endast tillägga den ge* 8 Den 17 Martil, f. m. nerella Anmärkningen, att erfarenheten lärt Svenska Rederierna , att Fartyg om den omnämnda storleken, äro de, som på utrikes Ora ter lättast erhålla fragter, och att med dem alla kända Haf kunna med icke mer än vanliga sjöfaror beseglas, är en af alla sakkunniga så erkänd sanning, att den ej behöfver bevisas. Som Herr Roos likväl begärt och Högloflige Ridderskapet och Adeln bifallit, att dess Yttrande får åtfölja de öfrige i ämnet gjorde Anföranden till vederbörligt Utskott, får jag äfven ödmjukast anhålla, att mina Anmärka ningar få vara det följaktige. Herr von Heynne, Georg: Jemte det jag instämmer i Herr Påhlmans yttrande, i anled. ning af Herr Lagerheims Memorial , får jag tillika förklara min tro, att de, sorn kunna hafva ett personligt Interesse i fortsättandet af Götha Canal-arbete, göra bättre eller åtminstone mera opartiskt, om de med Fada och bestämda Calculer söka upplysa oss om nyttan af, och möjligheten att någonsin fullborda Canalén, än om de försöka bestämma den större eller mindre Fosterlandskänslan hos Personer af motsatt öfvertygelse. _ Öfverläggningarne om Götha Canal vid alla våra Riksdagar tyckas i sig sjelfva innefatta sa tillräcklige anledningar till obehagliga intryck, att man ej synes behöfva genom Opinionsoch ord-tvister öka dem> Den 17 Martn, /. m. 9 Herr Roos, Carl ylclam:
St. skulle, hvilket jag för min del gerna önskar, bevilja det af Regeringen begärda anslag för arméens pensionskassa, föreslår jag, att dervid får fästas det oeftergitliga villkor, alt direktionen skall till R. St:s och dess revisorers granskning öfverlemna och till allmänhetens kunskap genom trycket befordra en fullständig och speciel redogörelse för pensions-fonden ända från dess stiftelse, upptagande så väl intlutne som utbetalte medel, hvilken redogörelse vid hvarje riksdag för de under tiden deremellan förflutne åren förnyas, samt vidare det villkor alt en militär, som tjent tredjedelen af den till pension berättigande tiden, får |:dels pension och hälften, half pension o. s. v., så snart han uppnått den för pensionsmässighet bestämda åldern. Anhälles om remiss till StatsUtsk. Begärdes på bordet. Hr Hjerta, Lars, uppläste följande 3 motioner: 1. Af offentliggjorda underrättelser om riksbankens tillstånd sedan sista riksdag finner man det märkliga förhållande hafva ägt rum, alt de särskilda afdelningarna af bankodiskonten stundom haft flere millioner liggande, som ej kunnat utlånas. En och annan har ansett detta förhållande vara en följd endast af privatbankernas tillvaro, och deraf slutat, att dessa ledde till förlust för statsbanken, derigenom att de så tillfredsställde penningebehofvet öfver hela riket, all statsbanken måste skrinlägga sina medel. Utan att vara beundrare af privatbanksystemet i tlere andra hänseenden, sådant det nu är, tror jag likväl att man genom omdömen af nyssnämnda beskaffenhet kommer in på en alldeles oriktig väg. Sä länge det är bevisligt, att privata diskonteringar, till vida högre belopp än de summor som legat oanvända i bankens, diskonter, ske genom mäklare, med drygare kostnad för de Den 23 December e. m. 443 näringsidkande klasserne eller låntagarne, än hvad de skulle få vidkännas till banken, om lånen der kunnat upptagas, så följer deraf den slutsatsen såsom ovedersägligt bindande, att orsaken hvarföre bankens medel ej blifvit utlånade, icke legat uti ett större förråd på penningar, än rörelsen kunnat använda, utan i för mycket inskränkande föreskrifter i afseende på sjelfva villkoren för utlåningen.
M:s nåd. stadga om skiftesverket i riket d. 4 Maj 1827 samt K. kungörelsen d. 9 Juni 1832. Uti de stadganden som innehållas i 1 § 2 cap. af nämnde förordn. har, vid sednast förflutne riksmöte, riksdagsmm Nils Nilsson från Wermlands län, genom en ganska väl motiverad motion, föreslagit den ändring, att icke den landtmätare skulle ovillkorligen nämnas som den jordägare föreslår, hvilken begär laga skifte, utan att alla de som i skiftet äga del skulle, genom 448 Den 23 December e. m. votering efter hemmantal, välja deD landtmätare de hade förtroende till. Billigheten häraf ligger för öppen dag, äfvensom alt den sannolika följden borde blifva erhållandet af en skicklig och opartisk landtmätare, då alla de välja som uti skiftet äga del och ensidiga bi-afsigter oftare kunna antagas hos en ensam jordägare som begär skifte, än vid samfäldt val af ett helt skifteslag. Men ett sådant förslag ansågs möta flere svårigheter vid verkställigheten och blef derföre, vid nästlidne riksdag, ehuru af Utsk:n tillstyrkt, i Stånden förkastadt. Först under skiftesförrättningens fortgång blifver delningsgrunden tillförlitligt bestämd, och följaktligen kunde vid förrättningens begärande ej afgöras huru jordägarne skulle deltaga i ett sådant val. Om hvarje ansökning, till erhållande af laga skifte, blefve utställd lill kommunikation med de jordägare som i skiftet hafva del jemte föreläggande alt, inora viss kort tid, inkomma med förslag, i fall de särskildt ville landtmätare föreslå, och landsf).embetet bemyndigades att förordna den landtmätare, som ansåges lämpligast, bör man hysa det förtroende till vederbör, aukloriteter att den tjenligaste landtmätaren erhölle förordnandet, sedan hvarje part kunnat göra sin framställning i ett för alla jordägare sä vigtig! ämne.
Nadja skulle säkert icke komma förr än fram på natten, och gemålen han satt väl »på klubben» tills det blef morgon. Hon sköljde den svarta tuten om och om, vände den och sköljde den på nytt. Så kysste hon den och betraktade den så vänligt. Mjölken i flaskan var god och stark, och den lille lät sig nöja. Det var en glädje. Hon sprang, hon log, den unga modern, hon kunde sköta honom allena! Han låg nöjd också vid hennes späda bröst. Hon kände genom sin lätta nattdrägt det lilla hufvudet, som hvilade mot arm och bröst, och de små händerna, som beställsamt refvo i spetsarna på hennes tröja. Hon skrattade högt åt hans små försök att sätta sig upp och beundrade ofantligt hans underbara förmåga att sparka och röra på fötterna. Hvad han var söt, när han log, ja, till och med när han skrek. Den lilla munnens spända läppar sågo då så putslustiga ut, och när det var slut med gråten, var han dubbelt förtjusande. En glädje utan mått och utan skugga! Hvilka nätter af kärlek och fröjd ... hon glömde allt för dem, de kunde också icke köpas för dyrt, och ingen kunde såsom hon njuta af lifvet och sin frihet... När morgonen kom, steg hon upp, strålande som aldrig förr ... den förbjudna frukten smakade ingen såsom henne. Hushållerskan hos kontorist Adolf Bäck hade ett fasligt bråk och bestyr, det skulle bli en liten fin ungkarlssupé hemma hos hennes herre kl. 8. Herrn sjelf arrangerade det hela. Han var nu ensam, föräldrarne döda och syskonen gifta. En gammal ungkarl på 31 år, med tunnt hår, bleka, intressanta kinder, spetsig näsa och en liten söt flickmun med röda läppar. Han gick omkring och ordnade några vackra dekorationsväxter från Sinebrychoffs bakom Psychen, Diana med hinden skulle ha en murgröna och primadonnan i stort kabinettformat en kameliabukett med pappersspets. Allt så stilfullt som möjligt.
Till belöning för extra arbeten och till uppmuntran för extra ordinarier, som ådagalagt synnerlig flit och skicklighet, må äfven hädanefter en summa af sexhun - 16 Stals-Vlskoltets memorial, lS:o 295. dra sextiosex riksdaler trettotvå skillingar för hvarje år af fullmäktige disponeras; dock får hvad häraf, under årets lopp, icke behöft ulgifvas, under ett påföljande år ej för samma ändamål användas. För öfrigt ega fullmäktige icke att tilldela betjeningen vid Riksgäldskontoret andra arfvoden, än de i aflönings-staterna och detta reglemente serskilt bestämda. § 37. Såsom begrafningshjelp för sterbhusen efter aflidne, obemedlade, tjenstemän och vaktbetjenter vid Riksgälds-kontoret och f. d. General-assistans-kontoret, ega fullmäktige att, under loppet af hvarje år, disponera en summa af högst etthundra femtio riksdaler. § 38. Derest enkeoch pupillkassans vid Riksgäldskontoret afslutade och vederbörligen granskade räkenskaper för innevarande och påföljande år intill slutet af nästa riksdag skulle visa, att kassans inkomster under året understigit de utbetalningar, som under samma år kassan ålegat, må den sålunda uppkomna bristen, till ett belopp af högst ett tusen riksdaler årligen, af Riksgälds-kontorets medel få godtgöras, med förbehåll likväl, att hvad, som af denna anslagssumma för ett år ej behöft användas, icke får för ett annat år af kassan tillgodonjutas; varande härvid dessutom det vilkor fästadt, att ej mindre delegarnes bidrag än pensionerne under tiden utgå utan förändring i deras uti kassans nu gällande reglemente bestämda belopp. Angående lediga tjensters bestridande och tillsättande. §> 39-
Vid detta från Högloft .Ridd. och Adeln återremitterade Utlåtande, äro anmärkningar framställda: 5 B. 28 4 Stats-Utskottets Af Ilr Ugglaj Göran Gustafsorn yttrat, det hart fullkomligen gillar den tillstyrkta rättelsen uti Liquidationen nied CommerceRådet N. Malms Concoursmassa, hvarigenom räntefordringen nedsättes fran 46o3 R;dr 37 sk. 9 r:st. till 365o R:dr 1 sk. 9 r:st.; men att det pä det högsta väckt hans uppmärksamhet, om ej förundran, att Utskottets pluralite', på anförde skäl och med ledning af någre bland Utskottets Medlemmars gifne intyg, af consideration för Iggeström, som orden lyda, tillstyrkte eftergift af en Summa, (nämnde 365o R:dr 1 sk. 9 rist.) som, på sätt en Ledamot af Utskottet, (Hr Riben) i dess mot Utskottets Betänkande afgifne och af en tredjedel af Utskottets liela personal, (Hr Riben inberäknad) understödda Reservation, ganska riktigt anmärkt, endast skulle komma CommerceRådet Malms rätts-innehafvare tillgodo, utan att Iggeström för sin person hade deraf den ringaste förmån; en sanning, som bevises tillräckligen deraf, att emot Iggeström, såsom icke lagsökt för Balancen och följaktligen ej genom Domares eller Executors Utslag förpliktad, att ränta derå godtgöra, något kraf af RiksgäldsContoiret ej kan komma i fråga att anställas; hvaremot, enligt hvad Handlingarne i målet upplysa, tillgång till denna Skulds betalande ur Malms Concoursmassa bör kunna påräknas. Att enär deraf är uppenbart, att den considerations-princip för Iggeström, som Utskottet omnämner och hvarmed Utskottet sökt, att sitt tillstyrkande i denna del omgärda, endast förer till ett resultat till consideration de facto för CommerceRådet Malm och Betänkanden.
Det måste väl vara rätt att man först omtalar i ett skrifvelseförslag huru nu gällande författning är beskaffad, deraf drager den slutföljd, som författningen otvunget ger, och slutligen säger att den har det fel att icke innehålla någon bestämmelse, som är nödvändig § andra sidan, och således är af ensidig natur. Det är egentligen hvad jag anser orätt från ötsk:ts sida att först tala om att man saknar terminus, från hvilken häfden skall räknas. När man uppsätter en skrifvelse, skall man sätta premisser, först och deraf draga konklusion; så är den tankegång jag lärt mig begagna och jag tror icke man med fog kan klandra den. Hvad Gr:n yttrat derom att jag icke läst Betänka, då jag sagt att här icke är så lämpligt att tala om realsäkerheter, så synes det mig underligt att en sådan anm. blifvit gjord, emedan jag tror mig hafva genomläst Bet:t så väl, att jag vet allt hvad det innehåller, och att Utsk:t äfven icke har att klaga öfver att skrifveiseförsiaget icke innehåller det hvarpå Gr:n fästat upmärksamhet, derom får jag erinra. Det står nemi. uttryckligen följande ord i skrifvelseförslaget: »att det skulle vara grundoch hypotheksböcker, hvilka i juridiskt hänseende var af nästan enahanda betydelse, som jordeböcker i kammeralt, samt innefattande säker och bestämd uplysning och alla i rättsligt hänseende egendomen rörande omständigheter etc.» Jag undrar om det icke är en så fullständig beskrifning på hypotheksböckernas natur som någonsinJtehöfves. Att taga in hvad Utsk:t i detta fall sagt om huru dessa böcker skola vara beskaffade, det anser jag för min del vara obehöfligt och detta så mycket mer som R. St:r i skrifvelsen sagt att de icke veta huru Deli 4 A u g u s t i. 64 de skola inrättas och de närmare detaljerne, som böra komma i betraktande, när de skola införas, och derföre begära R. St:r att K.
Tio årens Markegångspris, skulle befinnas utgöra mindre än det belopp, Kronan af dessa skogar de sistförflutna åren åtnjutit, Räntorna å Recognitions-skogs-hemmanen borde tili ett sådant belopp förhöjas och hemmantalet derefter rättas, helst skattläggnings-methodernes olikhet i olika Provincer icke borde verka till förlust i denna del för Kronan och så betydlig skillnad i afgifterna å Recognitions-skogs-hemman i olika Provincer, bestämde efter enahanda grunder och hufvudsakligen medförande enahanda förmoner åt innehafvare!!, så mycket mindre som Kronans rätt att förhöja Recognitions-afgiften, derest skogarna på förra sättet förblifvit, varit ostridig. Efter hvad under fortgången af Recognitions-skogarnes skattläggning sig sedermera visat, finnas flere sådana skogar, egentligen i Nerike, Wermland, Dalarne och Gefleborgs Län, hvilkas hittills ålagde afgifter för åtskilliga deraf, ganska betydligt öfverstiga de Räntor, som efter skattläggningsmethoderna för dessa orter skulle de nya Recognitions-skogs-hemmanen åsättas, och i afseende på hvilka skogar alltså ofvanberörde föreskrift kommer att finna tillämpning. Kongl. Maj. ts Nådiga Propos. N.o i3. i5 Hvad räntans förhöjning till lika belopp med de förut erlagda afgifterna angår, har sådant af vederbörande funnits skäligt och billigt; men att, på sätt jemväl stadgadt blifvit, hemmantalet skulle, derefter rättas_, och sålunda äfven förhöjas, det har af Bruksegare ansetts för strängt, och utöfver hvad med hemmanens bestånd vore förenligt, samt derföre föranledt till begäran om befrielse från en sådan förhöjning; och har Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-Collegium, inseende billigheten af denna begäran, om bifall dertill hos Kongl. Maj:t gjort underdånig framställning.
Jag vill nu säga några ord om national-beväpningen; om den åsigt att massor kunna uppväga, ja öfverväga ett mindre antals bättre öfning och krigsbiidning. Jag Den 7 Maj f. m. 87 vill göra detta synnerligen derföre, att en farlig villomening härom allt mera synes göra sig gällande och att, hvad jag beklagar, yttranden af tvenne ledamöter af detta Stånd, i går fällda, kunna åt denna villomening gifva stöd. Hvad den ena af dessa talare, Frih. Raab, angår, åsyftade han visserligen att med den besparing, minskad öfning af beväringen skulle åstadkomma, främja ett annat vigtigt militäriskt ändamål, — och skall jag till hans förslag återkomma —, men hvad den andra, Frih. Klinckowström, beträffar, har man svårt att fatta tankegångens logik. Han erkände nyttan, ja behöfligheten, af beväringens större öfning, men slutade dock med att anse den närv:de nöjaktig. Till stöd härföre, och till bevis uppå att man med krigsbildad stam kunde införlifva föga öfvade beväpnade till stort antal, åberopade han krigshistorien och framstående militärers yttranden. Hvad dessa sednare angår, belyste redan i går General Klint hans missuppfattning af General Lefréns ord: och detta har ännu fullständigare skett uti denna morgons Dagblad af en insändare, som närmare och längre än någon annan, nu lefvande, med General Lefrén varit bekant, af signaturen J. A. H. Han visar att de af Frih. Klinckowström anförda ord voro rigtade emot ett yttrande af H. Exc. Gr. G. Löwenhjelm, som syntes innebära ett ringaktande af sjelfva bevärings-idéen, hvilken åter af Hr Lefrén varmt omfattades, enär han uti beväringen såg det enda medlet att åt landets försvar gifva erforderlig styrka.
Utskottet verkligen gjort sig besväret att genomläsa handlingarne, och jag skulle tro, att om Friherre Cederström gjort sig besvär attskilja[emellan grundskatt och rökskatt skulle han icke hafva åberopat, vid denna fråga, 1809 års concessioner. Rökskatt år annat ån skatt på jorden; den år en skatt på personal, efter matlag, icke på jorden. Jordens natur kan ej ändra förhållandet med skatt på matlag. Utskottet har ut_ gått från den synpunkten, att söka få de ordinarie skatterne i det jemnaste förhållande. Det år gifvet, att den naturligaste beskattningen sker genom bevillning. Men det år nödvändigt att få ordning i de ordinarie skatterne, om deskola så kunna organiseras, att inan kan medgifva och önska dem nedsatte och afskaffade. Derigenom skulle man kunna komma till det naturliga förhållande, att få en beskattning som utginge blott af inkomst och af egendom. Under denna synpunkt har Utskottet betraktat saken; men något sådant kan ej tillstyrkas förr ån den föreslagne undersökningen skett. Derföre har denna framställning blifvit gjord till Riksens Ständer. Händelsen var, att når man betraktade Dalarne, fann man att Provincen betalade 54,000 Riksdaler i personella utskylder och blott 20,000 ä 18,000 Riksdaler i förmögenhets-afgift. Häraf synes huru ojemna skatterna i olika orter åro till na. tur och verkan; oell om detta förhållande bevisar en öfverbefolkning i Dalarne eller fattigdom i Dalarne, blifver ju grunden för en andrad be - Den 5 Maji f, m. 11 skattning olika. Derföre önskade Utskottet en undersökning. Äfven jag får nu mera anhålla om återremiss, på det Utskottet må komma i tillfälle att ytterligare utveckla åmnet. Herr Tham: Det år visst ej tänkbart, att Utskottet skalle utan undersökning tillstyrka nya beskattningar, vare sig för Provincer eller personer, då de åro stridande emot privilegier. Men jag får fästa uppmärksamheten deruppå, huruvida undersökningar kunna vara nyttige, sorn ej uträtta något utan att privilegier rubbas.
När Louise ändtligen slutat sitt värf och med en bok gick in i salongen, sutto de andra där redan, några läste, uppkrupna i djupa emmor, ett par målade blommor efter modeller i röda vaser och somliga, omklädda i promenadtoalett, voro på väg ut. Rummet liknade ett stort samlingsrum i ett mindre kontinentalhotell. – Hvad läser ni, får jag se? Blondinen stod leende bakom Louise. – Ah, jag förstår ju inte det där – ni är från det gamla landet, hör jag. Vill ni inte komma in och se, hur jag har det? Louise rodnade till, hon kände sig öfvergifven och satt och tänkte på om någon af en slump kunde hafva sett Tore med sin mattina, den vecka han arbetade ute på Delawarebruket. Amerikanskan gick före och öppnade dörren till ett stort sofrum, inredt med synnerlig komfort, dessutom öfverlastadt af böcker, tidskrifter och maskinfabricerade imitationer af handarbeten. – Har jag inte trefligt? Det är naturligtvis för mycket historier för ett sofrum, men vi ha inte råd till mer än ett rum och då så ... Jag är galen i läsning – hvilken förf. tycker ni bäst om? Jag tycker bäst om Dickens och Mill – Stuart Mill ni vet – känner ni till honom? Han är så bra. Ja, jag har läst alla de här banden – se – och nu ska jag börja på den här hyllan – se så tjocka volymer. Läser man mycket i ert land? Min man läser hälst Arnold – han är förtjust i teosofi och så’nt där ni vet – sitt för all del. Hon tvingade ned Louise i en låg, bekväm stol och förde undan bladväxterna, så att fönstret blottades. – Nej se pappa – han har flyttat ståndet! ropade hon och började nicka åt gatan, vifta med handen – vänta lite. Med en smidig rörelse lade hon sig ut öfver den solgassiga fönsterkarmen och tecknade ifrigt åt en gammal månglare, som sålde persikor i gathörnet tvärt öfver. Gubben skakade på hufvudet. – Dum du är, gamling – skrattade hon – jag ville han skulle gå ned i matsalen före lunch och få sig en kopp te på min räkning. Louise teg naturligtvis, men hon hade känsla af en kall öfversköljning invärtes.