Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skrifvelse, N:o 169. 81 bättrande nu erfordrades och dem E. K. Maj:t, på sätt ofvan förmäles, af Rikets Stän - der nu äskat, följande, nemligen: för Wexiö hospital 30,269 Ridr 10 öre. v Nyköpings » 8,257 » 50 » » Wisby n 13,221 » 85 » » Stockholms » 22,675 v 37 » i sistnämnda summa inberäknade de 12,370 Ridr 17 öre, som re dan blifvit af Statskontoret utbetalda, eller tillhopa 74,423 Rdr 82 öre. Af en särskild till Rikets Ständer den 15 Maj innevarande år aflåten nådig Proposition, angående beviljande af anslag till förändring och tillbyggnad af Centralhospitalet vid Upsala, inhemtas, att, sedan Seralimer-ordens-gillet den 13 Augusti sistlidet år hos E. K. Majit gjort underdånig hemställan derom, att, för uppförande af en ny hospitalsbyggnad vid Upsala hospital med utrymme för 100 å 120 patienter, ett belopp af 400,000 R:dr måtte af Rikets Ständer begäras, men E. K. Makt, utaf förekomne anledningar, icke ansett sig böra derom till Rikets nu församlade Ständer aflåta nådig Proposition, så hade Ordens-gillet, som funnit sig manadt att söka få de väsendtligaste bristfälligheterna vid ifrågavarande hospital afhulpna, i sådant hänseende och på det sjukvården derstädes icke ytterligare en längre tid skulle befinnas alltför otillfredsställande, uti underdånig skrifvelse den 4 sistlidne April till E. K. Majit inkommit med framställning i ämnet.
»Hur är hon då?» »Hon bryr sig om ingenting – ingenting alls – och jag känner mig så gräsligt ensam.» »Men ni har ju er morfar.» »Han är så gammal så.» »Och så har ni ju min kusin, Richard.» »Skilnaden är så stor. Han vid universitetet, och jag mellan disken och snuskaggen.» »Och så har ni ju mig. Hvad var det nu? Berätta!» Han teg ett ögonblick, hon hade sagt ett par ord, som han måste upprepa för sig sjelf. Hans röst var förändrad då han svarade; det låg någonting återhållet i den. »Fröken, jag kan inte ens tala. Jag har aldrig haft någon att tala till.» Hon teg. En qvinlig instinkt sade henne, att han blott behöfde tid. »Man har gjort mig orätt», började han, »jag är ingenting, jag kan ingenting, och allt hvad jag tar mig till blir fusk. Inte ens sill och salt kan jag sälja ordentligt ... jag kan inte prata för min vara. Det är mig vedervärdigt alltihop. Nu är jag led på det.» »Men hvarför blir ni då ingenting annat?» »Mor vill inte.» »Hvarför det?» »Hon säger, att jag kan öfvertaga butiken; det är tillräckligt att lefva på.» »Nå?» »Kan jag uthärda i det der svarta kyffet dag ut och dag in?» »Men hvarför reser ni inte er väg?» »Hvarifrån skulle jag få medel att resa? Och hur långt kommer man utan kunskaper, utan rekommendationer? Om jag vore bunden till händer och fötter kunde det icke vara värre.» »Men ni är ju myndig?» »Hvad hjelper det, när man inte har något att vara myndig öfver?» »Har ni inte fädernearf?» Det lät grufligt snusförnuftigt, men han lade ej märke dertill. Sådant gick alltid förloradt för honom. »Nej, jag har inte något. Far dog när vi voro helt små, och der fanns ingenting. Mor har sjelf satt upp butiken och skrapat i hop allt samman.» »Hon är ju rik?» »Ja, man säger så.» »Men – jag vet – när hon började med ingenting, hvarför kan inte ni göra det?» Han teg ett ögonblick inför denna fråga.
Dagblad, äfven bordt och kanske med mera skäl bör utsträckas till YeckoMånadsoch Qvartals-Skrifter. Afsiglen med den af Ilöglofl. Utskotten vidtagne åtgärd är alt sprida upplysning inom Nationen, men med upplysning kan man väl ej förstå endast underrättelser om hvad sig tilldrager här eller i andra länder. Denna slags upplysning, ehuru nyttig, är ej den hogsta grad deraf. Hos den tänkande väcker allt tankar, hos den icke tänkande föranleda underrältelserne om verldens besynnerliga Jopp, samtal, och det är väl ej blott detta slags “upplysning sorn man vill befordra. Det fins en högre, en ädlare. Det är den Stats-Utskottets Betänkan Jen. 619 sorn utgår från Statsmannen, Tänkaren och Naturforskarens undersökningar —• Resultuter af dessa ser man ej, så framt ej ögonblicket så föranleder, nedlagde i Dagbladen —• Det är otvifvelagtigt ert sanning, alt mångå förenade omständigheter göra ett Dagblad lill det lättaste vehickel ior upplysningen; dess tillvarelse är således af vigt för ett lands ljus, och det bör vara Nalional-Representationens pligt alt skjrjda och uppmuntra denna det allmänna vettets organ •— Men i allmänhet se vi Tidsskriflerne trädå närmare målet eller befordringen af en allmän upplysning — Genom sin beskaffenhet Jemna de ut-* rymme till längre undersökningar — de förvara de deri nedlagde ideer till efterkommande •— du söka ej att leda gången af en viss händelse •— de verka mera på vetenskapernes gång och på slägtets framskridande 1— Derför tror jag dem värde samma uppmuntran och samma lättnad som Dagblad. Farhågan för Postväskans tyngd är en chimere; länge voro vissa Tidningar af en så öfverlägsen tyngd, att man ej vågade låta dem med Posten fortskaffas, under det andra saknade denna egenskap.
Oell på det en tillförlitlig upplysning snart, må meddelas allmänheten om rätta sättet att med enahanda förmon i Sverige som i Österbotten, kunna producera Saltpeter, bafve VI velat uppdraga Edman att författa en kort men fullständig beskrifning, att ur en derefter rätt byggd Piantlada med inlagd och beredd jord, må pa lika tid Deri 19 April. 349 tid samt med samrha arbete, ved.åtgång och'kost* nåd, som i Österbotten, enahanda resultat erhällas. Slutligen håfve VI funnit godt att uppdraga Vår Vetenskaps - Academie att författa en beskrifning oin , det säkraste sättatt pröfva saltpeters hallt och godhet., VI befalle &c. — Stockholms Slott den 3 Mars 1813. Vidimeras B. Berndtsoni Landshöfdingen flirtas Berättelse» Ödmjukt Memorial I Då jag nu till Eders Excellence och Herrar Committerade öfverlemna! Saltpeter - sjuderi-Sty iesj» - W. Gar pel ani lien ig April. 'tesmannen 'Gabris berättelse om Saltpeter-'tillverkningen i Stora Kopparbergs Län under det sist förflutna året, får jag äran för egen del äfven meddela några upplysningar i detta ämne. "Efter det antagna systemet' för berörde tillVerknings - befrämjande i detta LäVi, kan den det icke göra hastiga och störa framsteg. Ålit tvång dervid är undariröjdt, och med oihtänkan förnämligast fästad på dea nydåriade Vägens framtidå säkra bestånd och successiva Utvidgning, har jag äfven ‘sorgfälligt återhållit uppmuntringar till sådana företag och anstalter i denna närirVgsVäg, söm icke Vöre grundade på 'enskildtä sannolikå beräkningar af vinst, och hvilkas Utslag således kunde afskräcka från andra dylika. De första résUltäten af detta system blifva Vida mindre lysande, än de af ett motsatt; sorn, grundädt på ahdrja locala förhållanden, inom andra Län blifvit följdt.
15 angränsande egor npprättad karta, utgjorde al' kronoparken Åsen 1 tunneland 18,5 kappeland samt af Ultuna äng 3 tunneland 3 kappeland eller tillsammans 4' tunneland 21,5 kappeland, måtte för omförmälda ändamål till Hospitalet upplåtas, samt att, i händelse någon årlig afgift ansåges böra från Hospitalet till Stats-verket betalas, beloppet deraf kunde varda bestämdt i enlighet med de uti Kongl. Förordningen den 19 December 1827 stadgade grunder; så och efter det Styrelsen för Ultuna Landtbruks-institut, Ofverjägmästaren och Kongl. Majits Befallningshafvande i Upsala län, Chefen för Kongl. Skogsinstitutet samt Kongl, Kammar-kollegium blifvit i ämnet hörde, har Kongl. Maj:t uti ofvan högstberörde till Rikets Ständer den 11 innevarande Augusti aflåtna och af samtlige Riks-stånden till Stats-Utskottet remitterade Nådiga proposition (n:o 93), då den ifrågaställa jord-upplåtelsen uppgifvits vara behöflig för att åt de sinneasvaga bereda ökadt tillfälle till trädgårds-skötsel och andra arbeten i fria luften, samt vederbörande icke haft något att deremot erinra, helst, hvad beträffade den del af marken, som tillhörde kronoparken Asen, densamma icke ingått i parkens indelning till trakt-huggning, utan vore upptagen i reserv-skogen, behagat i Nåder föreslå, att Rikets Ständer måtte för deras del medgifva, att. ofvanberörda jord-rymd af tillhopa 4 tunneland 21 s kappeland från Åsens kronopark och Ultuna kungsladugårds egor finge utan afgäld åt Upsala Central-hospital upplåtas, under vilkor, att den å kronoparkens andel växande skog, genom skogs-betjeningens försorg, vid passande årstid fälldes och till skogsplanterings-kassans förmån behörigen redovisades. Stats-Utskottet har tagit detta ärende i öfvervägande och får, på de af Kongl. Majit anförda skäl, till Kongl. Majits ifrågavarande Nådiga^ proposition tillstyrka Rikets Ständers bifall.
Innan detta föregått, kan man ej tänka sig en Folk-representation, som med kraft skulle bestrida Lagstiftningen, som skulle göra Lagen till ett lika klart, och lika gagncligt, rättesnöre för alla Medborgare. Benämningen af privilegier innefattar hufwudsakligen twänne stag af uteslutande rättigheter. Det ena tillhör personer och yrken, det andra egendom. Wid detta Riksmöte har ett wkgtigt steg blifwit taget till jemnande af det sednare privilegii - Bilaga till Mem. 627 slaget, i det att all jord, af hwad natur som helst, kan hädanefter af hwarje Swensk nian inköpas och besittas. Men jordens olika egenskap har, till bewarande af äganderätten, mäst förblifwa tills widare orubbad. De olägenheter som häraf böra uppsta, när en Nepresentations-förändring skall efter allmänt giltiga grunder uppgöras, är hwad som ännu ätcrstär att häfwa. Desta olägenheter torde i förwäg behöfwa göras för en hwar synbare, innan man ingar i pröfning af sättet huru de billigast skulle kunna nndanrödjas. Det är ej min afsigt att pasta, det ett jemnande af jordens natur är alldeles onndwikligt för en god Representations införande i Swerige. Men det lärer ej kunna nekas, att genom enhet i Landets bördor en mera odelad nationalanda skulle uppkomma, och om detta ändamål finnes wigtigt, bör tillfället af Ständerncs reorganisation, såsom det yppersta, kanske det enda som någonsin erbjuder sig, till detta ändamål begagnas. — Dm jordens natur i alla tider förblefwe sä skiljaktig den nu är, skulle till äfwentyrs, oaktadt aequisitionsrätten till all slags jord är en hwar uppläten, cu egen slags afund till innehafware»» af Säterier blifwa en följd af sjclfwa Reprcsentations-förändringen, och de privilegierade Egendomsherrarne komma att i opinionen intaga rummet efter de upplösta Ständen. Det kunde lätt hända, att mastan af Nationen en gäng ansäge dem mindre berättigade än andre Jordägare att tvid Riksdagar rösta.
Åkia garen ville icke gilla detta sätt att välja jurymän; men domstolen förklarade att, enligt Tryckfrihetsförordningen, det icke vore part i tryckfrihetsmål förment, att sitt val af jurymän skriftligen tillkännagifva. Jurvn sammanträdde den 31 uti sistnämnde Ja 3 - 22 nnafi, och besvarade med Ja! den framstälda Irågan, hvilken var af enahanda innehåll, som den här ofvan omförmälda under den 9 Juni 1854 till Juryn framstälda. Rådstufvurätten dömde derpå å nyo Rosenschöld till ett halft års fängelse å fästning och förklarade, att den åtalade skriften skulle, der den funnes, konfiskeras, samt Rosenschöld utgifva ersättning dels till Kongl. Maj:t och Kronan för ej mindre de lil Rdr 31 sk. 7 ^ rst., som åtgått till bekostande af Rosenschölds inställelse inför Rådstufvurätten under Februari månad 1854, än ock den ytterligare kostnad, hvilken med räkning kunde visas vara gjord föro Rosenschölds hämtande till Rätten under nästförutgångna December månad, dels ock tili Åklagaren för hans kostnader i målet 29 Rdr 16 sk., samt slutligen ej allenast till Skantz 33 Rdr 16 sk., allt Ranko, hvilka han måst förskjuta till vittnet Lagerholm, lör dennes återfärd till Stockholm, utan ock till bemälde Lagerholm för hvad han komme att efter räkning återgälda till Kongl. Maj:t och Kronan, för hämtningen och inställandet vid Rådstufvurätten den 23 December 1854. Rosenschöld skulle i häkte inmanas, och Rådstufvurättens utslag understäldes Kongl. Hofrättens pröfning.
Måndagen den 3o Juni 1834- Plenum kl. 6 e. m. Justerades 1 prol.utdr. för denna dag f. m. Hr af Pontin, Magn. Martin, hade inlemnat följande anförande: I anseende till en förestående resa åt landsorterna utöfver^ den tid, som tjenstledighet af Utsk. kan beviljas, äfvensom med fästadt afseende på mina öfriga flerfaldiga göromål, får jag hos H. R. o. Ad. ödmjukast anmäla, att jag, efter Juli månads ingång, icke längre kan fortfara i min befattning såsom ledamot af Allm. Besvärsoch Oecon.Utsk.; hvarjemte jag ödmjukligen får framställa den Den 3o Juni c. ra. 397 önskan att i mina öfriga riksdagsmanna-åligganden och rättigheter få varda bibehållen till riksdagens slut. Bifölls. Föredrogs ånyo Constit.Utsk. d. 27 sisth Maj på bordet lagda memor. K:o 7, rör:de StatsUtskrs anmärkn.'san ledning i fråga om lönereglering för Lifgardes-reg:terna. Gr. Cronhjelm, Otto Au g., anhöll, att Constit.- TJtsk:s memor. K:o 12 måtte föredragas samtidigt med memor, N:o 7. Efter af H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställd och af B., o. Ad. bifallen propos. å Gr. Cronhjelms nu yttrade begäran, Lief Constit.Utskts d. 17 dennes e. m. på bordet lagda memor. N:o 12, ang:de StatsUtskrs ytterligare anmärkmsanledn. i fråga om gardes-reg:ternas aflöningsstater, nu äfven föredraget. Gr. Cronhjelm: Dessa nu föredragna betänk:n förete cn lika besynnerlig och ofullständig utredning, som åtskilliga andra från Constit.Utsk. under denna riksdag inkomna betänk:n i dylika frågor; deremot ingår Utsk. i ett långt urskuldande af rådgifvarnes åtgärder att anvisa nya löneanslag för gardesregtterna.
Imedlertid är möjligheten af ett annat förhållande antagen (att t. ex. någon från byn aflägsen nyodling blelve förd på den utllyttandes lott); och i sådant fall föreslås hans förpligtande att gälda odlingskostnad på samma grund, som han bekostar hela utflyttningen, — 28 — hvaraf qvarvarande byemännen ej draga nytta. Vid utbyte af sämre häfdad jord emot bättre häfdad är ersättningsskyldigheten ansedd böra bestämmas efter enahanda grund. Då utbrytningar eller skiften af skog ej, enligt förslaget, komma att äga rum; försvinner ock föremålet för de besvärliga och bekymmersamma ståndskogsjemkningarna. För planteringar å ägor, som gå till skiftes, lärer ej heller fråga om ersättning kunna uppkomma, så ofta den, som lemnar dem, är endast utbrytningstagare, hvilken enligt den antagna grunden ej har någon så beskaffad ersättning att fordra; och andra fall, der plantering kommer att afträdas, torde blifva ganska sällsynta, när hvarje delägare skall i hvarje gärde hafva en lott, och han således nästan alltid kan få behålla sin plantering. Att Landtmätaren skall öfvervara uppskattningen af odlingsersättningarna och liqvidens uppgörande derom, är en föreskrift, hvilken onekligen borttager mycket af Landtmätarens tid från de göromål, som tillhöra hans egentliga tjensteverksamhet. 1 detta ämne kan han dock ej hafva större insigt, än jordbrukserfarenheten förskaffar landtman i allmänhet. Af denna anledning har blifvit föreslaget, att öfriga Skiftesmännen må, utan Landtmätarens deltagande bestämma de i fråga varande ersättningarna, sedan delningsförrättningen är slutad. Om sättet att afsluta landtmäteriförrättning har jag ej trott den föreskrift vara af nöden, som Skiftesstadgan lemnar, att alla under skiftet förda protokoll, afslutade föreningar jemte ägograderingslängd, häfdeoch delningsbeskrifning skola meddelas delägarne emot lösen, och fatalietiden efter detta meddelande beräknas. Det synes öfverflödigt att belasta delägarne med lösen af skifteshandlingar, innan skiftet vunnit laga kraft, och innan de ens äro skyldige att lösa kartan.
"Här är icke fråga om giltigheten af Sökandernes anmälte Kronofordringar, utan derom , huruvida en del af de för Kronans räkning tid efter annan till ett visst, nu upphördt ändamål inköpte hemman, de der efter samma inköp, ehuru icke i följd af något kändt serskildt förordnande bibehållit deras förut varande egenskap dels af Skalle dels af Frälse, må kunna, likasom andre ledige Kronohemman, användas till betalning af Kronans skuld i jord.” ”Att Kungsgårdar med deras tillhörigheter icke få det, är stadgadt redan ; men jag har ej funnit i de flere yttranden som Collegierne afgifvit, någon För - Beta n kan den, N:o 275. 333 fattning åberopad , hvari stadgas, att så beskaffade hemman, sorn nu kommit i fråga, äro Kungsgårdar eller skola såsom sådane anses. K. Brefvet den 8 December 1747 sorn föreski ifver att fordringsägare hos Kronan borde njuta deras betalning alla på en gång och samina tid anser jag hit lämpligt på de skäl: 1:0 Att berörde Bref, hvars föremål enligt rubriken varit att bereda fond till deras ersättning som genom Reduction och Liqvidation något lidit, icke synes angå fordringar af jord. Jag styrkes deri af dess slutliga stadgande, att fonden för ersättningarne till enskilde borde insättas i Ränterierne och der förvaras till slutliqviden, hvilket icke lät sig göra med jord, som borde återställas till Kronan. Jag kan ej eller fatta annan mening af Botins anmärkning i sin afhandling om Byten pag. 241 eJ. Och om meningen varit annan, skulle intet inrymme alltsedan den tiden kunnat lemnäs enskilde i Kronohemman, för fordringar i jord, hvilket dock skett beständigt, när sådane ledige lägenheter funnits. 2:0 kan detta Bref icke angå Tullgarnsfordringur som man då ej hade något begrepp om och först tillkoramo efter år 1772. 3:o rö rer samma Bref Byten, afslutade imellan 1680 och den 16 October 1723, då likväl det byte, i anledning hvaraf
Landskamereraren står i närmaste ansvarighet för den betydliga penninge-uppbörd, sorn anförtros innehafvare af sådan tjenst, som den i detta särskilda ärende ifrågakomna — samt i allmänhet vigten för samhället att ärendena varda i all möjlig måtLo noggrannt och fullständigt beredda; — allt detta, vid betraktande jemväl deraf, att Landshöfdings sanna värdighet icke beror på blindt förtroende till hans ofelbarhet och således icke kan blifva minskad derigenom, att den i göromålen biträdande och för dem jemväl ansvarige embetsmannens gifna råd blifva samtidigt med Landshöfdingens egna utlåtanden framförda till Kongl. Maj:ts kännedom, synes hafva bordt hos föredragande Stats-rådet gjort sig gällande såsom skäl till annan behandling af förevarande ärende, än detsamma nu fått; och Utskottet anser således föredragandens förhållande rödja ett' verkligt förbiseende i detta fall af hvad till rikets sannskyldiga nytta hörer. 12. Angående befordringslagarnes tillämpning vid tillsättning af en kyrkoh erde-beställning. Då Konstitutions-Utskoltet sträcker sin granskning äfven till frågor om befordringslagarnes ti/lämpningj är en bana beträdd, der, om sådant får slutas af tillförene offentligt uttalade åsigter, icke osannolikt är, att hvarje steg kunde komma att framkalla icke allenast inkast om bristande grannlagenhet, utan ock till och med invändningar mot sjelfva granskningens behörighet. Frågan om denna behörighet, om den verkligen skulle af någon förnekas, synes dock genom Grundlagarnes enkla bud lätt afgjord.
Likväl vinsten Kronan ensamt förbehållen, under den tid försöken fortgå, 1 händelse Rikets Ständer hedra detta förslag med den uppmärksamhet det förtjenar, anser Motionären för en ära att dervid tillhandagå med de Upplysningar, han i detta Riksgagneliga ämne kan lemna* Om communication med de respective MedStånden och Remiss till vederbörligt Utskott anhålles vördsammast. 4.4 Den .5 December e. m. Vördsamt Memorial! Sedan jag af Rikets Ständer blifvit anmodad att, efter undfåendet af alla vid i8i5 års Riksdag med Bevillningen gemenskap ägande handlingar, hvilka såväl inom Stånden som Utskottet voro att tillgå, närmare yttra mig öfver det af mig inlemnade Bevillningsförslag, och dessa handlingar blifvit på allmän bekostnad mig tillställde; har jag nu äran återställa samma handlingar och förklara, att, efter i3 års vunnen erfarenhet, jag icke finner någon ändring i det gifna förslaget fördelagtig» utan anhåller om communication af delta mitt yttrande med de öfrige respective RiksStånden, samt Remiss till Bevillningsutskottet; hvarföre de vid 1815 års Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Protocoll, hållna hos Höglo flige Ridderskapet och Adeln, vid Urtima Riksdagen i Stockholm, Åren 1854 och 1855. Tjugonde för sta Häftet. STOCKHOLM. Tryckla hos Johan Hörberg} i835. Thorsdagen den 2 April i835. Plehum kl. 10 f. ra. Justerades 8 prot.utdr. för d. 3o sistl. Mars. Upplästes till justering och godkändes en § af riksdagsbeslutet, ang:de'fastställda tillägg och förändringar i grundlagens stadganden. Föredrogos ånyo och lades tillJhandUna Constit.Utskts d. 3o sistl. Mars på bordet lagda memor. till BorgareSt.: N:o 106. ang:de grundlagsenligheten eller stridigheten af en fråga, derå propos. vägrats; N:o 108. angrde dess i anledn. af memor. N:o 87 förklarade gemensamma tanka.
Herr liAerlffelm, 8eveck, upläste följande til Protocollet: Wigtig för Fosterlandet är den stund, som stall bestämma Successione och en ny Dynastie pä Swea Konunga-Thron. Prinsen af Augustenburg äger icke allenast de Kongl, dygder, hwilka Konungen omnämnt; han har wid Danska Hofwet lärt sparsamheten, lärt at undersätarens sanna lycka bestär deri, at ingen skiljemur af Hofmän finnes emellan Konungen och Folket, at en Konung är Fäderneslandets Far, at de som bebo kojor och Palatzer böra äga lika tilträde til hans dyra person. Han har lärt de wisa hushälls-ansialter, som grundlagt Danska undersätares förmögenhet och oberoende, alltid oskiljaktigt med ett Rikes sanna styrka, och för hwilket detta Rike har at Lacka sin odödliga IZein8clorll'. Det upstär säledes icke för mig twekan om walet, nej det upstär endast twekan om Tidepuncten. Wi äro i krig med Rydland; wr äro i krig med Danmark. Freden med den stora Fransta Magten är ännu icke fullkomli gen fästad — mindre nägot wänstapsförbund Zls Den 18 Julik. flutet, som försäkrar waraktighetcn och styrkan af Successionen. Wi äga icke förmögenhet och krafter, atutan et sädant förbund och godkännande fästa waraktighetcn af märt wal. Wi äfwentyra om det miflkänncsaf denna stora Magt, hwars skydd och wänstap wi söka, at öfwerlemna otz sjelfwa Lil de grufligaste misiöden, at Fosterlandet flyter i blod, och allmänna eländet fullkomnar förstöringen, at den dyra Prins wära hiertan hyllat, som wi kallat at wara Sweriges Skydds-Engel kan dela en 5tLM8lrn swärn miflöden. Jag anser således at fred och wänfkaps förbund, som skyddar
Ense med Utskotten i afsigten att vinna detta ändamål, har jag, i afseende på sättet att ernå detsamma, varit af en med majoriteten skiljagtig mening, som ej blifvit rubbad af de många betänkligheter, som deremot blifvit framställda. Jag anser det derföre vara lika mycket min oeftergifliga pligt, som det är min rättighet, att, under vädjande till Slåndens upplysta pröfning, öka de digra protocollen, så väl med framläggandet af de skiljagtiglieter i principen för fattigvårds-ordnandet, hvilka jag hade önskat att kunna göra gällande, som ock med uppställandet i ett sammanhang af de väsendtligaste förändringar, jag, i öfverensstämmelse dermed, sökt tillvägabringa i de reglementariska stadgandena. Den i fördomen väldige kämpe, mot hvilken jag i Utskotten rigtat' min strid, har varit den uti Kongl. Förordningen af d. 5 Dec. 1738 stadgade grundsats, att ”den socken, der fattighjonet senast varit i skatt antecknad, ”bör vidkännas dess vård, enär det med arbete icke kan sig uppehålla,” och att ”hvarje församling, emot ofvannämnde skyldighet, må ega den rättighet ”att icke något inhyseshjon bör få sig der nedsätta, eller uågot gammalt och ”mindre arbetsfört tjenstehjon antagas, innan sådant först blifvit i allmän ”sockenstämma anmäldt och församlingen dertill sitt bifall lemnat.” Denna grundsats hafva Utskotten, ehuru med åtskilliga modificationer, hufvudsakligen vidblifvit.