Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enligt till Lag-Utskottet ankomne Protocolls-utdrag, hafva Högvördiga Presle-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet bifallit detta Betänkande, som deremot af de öfrige respective Riks-Stånden blifvit till Utskottet återremitteradl, på giund af gjorda anmärkningar: n:o af Herr Friherre Cederström, Jacob, sorn å Betänkandet yrkat afslag, dels under åberopande af en utaf Herr Sandelhjelm väckt motion om antagande af Lag-Comiteeris förslag till ny Byggninga-Balk, hvaruti föreskrifterne i de serskilda omständigheterne af förevarande ämne voro fullständigare, noggrannare och i allmänhet bättre uttryckte, än i Betänkandet, dels ock emedan, vid det förhållande, alt den Kronan nu åliggande skyldighet alt gifva fyllnad för jord, som till väg-anläggning åtgår, skulle, enligt Betänkandet, i vissa fall öfverflyttas på den enskiide, den menliga följd för Kronan deraf uppkomme, alt, då ersättningen beräknades i penningar, egaren till jorden vöre, jemnlikt förfaltningarne, berättigad att derför åtnjuta förmedling. 2:0 af Herr Friherre Cederström, Thure, som ansett den i slutet af lista mom. utaf Utskottets förslag intagne föreskrift, att Compromiss-Rätt skulle ega meddela beslut, utan att uppgifva skälen derför, vara betänklig, då Allmänna Lagen i 24 Cap. 3 §. Rättegångs-Balken stadgar, att all Dom hör fästas på skäl och lag* men ej på godtycke; hvarförutan Herr Friherren funnit olämpligt, att Comprorniss-Rätts beslut ej skulle få öfverklagas, samt derföre yrkat, att besvär deremot må kunna anföras vid Härads-Rätt och derifrån i vanlig ordning fullföljas till Lagmans-Rält, Hof-Rätt och Högste Domstolen. Bih. till R. St.
Jag har efteråt aldrig kunnat fixera hans drag för mig och säga mig, att så och så såg han ut; det enda som blifvit kvar och som lefver ännu och som jag i dag känner lika starkt som då, det är intrycket af honom, det som hans närvaro gaf, det som jag kände redan i det ögonblick, då vi för första gången helsade på hvarandra inne i dunklet. Han gick igenom fjorton dar af mitt lif, icke som en varelse som de andra, utan som en kraft, som en susande flamma, in i hvars hvirfvel jag drogs. Och derför kan han nu vara både död och begrafven, som han också är, och lefva ändå, i mig, i det hvarmed han fylt mig; ty det är ett med mig, och det ena kan inte skiljas ut ifrån det andra, och det kan dö först med mig.» Han stod helt stilla och vågade knappast andas och visste ingenting att säga henne. «Det är en underlig historia, din historia,» sade han lågt och skälfde på målet. «Den är kanske inte så ovanlig, som man kunde tro,» svarade hon lugnt. «Många kvinnor ha ingen annan historia. Mången af oss får inte mera ut af lifvet än så. Och man kunde fått ännu mindre. — Se der kommer Nils.» Brodern trädde in genom trädgårdsgrinden och kom uppåt gången. I detsamma ropades inne från rummen: «men kommer I då inte in?», dörren öppnades, och vid sidan af Johanna hoppade barnen ut. Den främmande steg uppför trappan, man helsade på hvarandra, doktorn stängde verandadörren, och man gick alla in i huset, hvars fönster snart lyste vänligt ut i den tätnande höstskymningen, som var fyld af dropp. DEN VACKRA URSULA Under många år af mitt lif ha två ögon följt mig. De ha följt mig såsom alla dessa lifsgåtor göra, hvilka stått utmed ens egen lefnadsväg och kastat sin skugga in i ens själ, när man gick förbi, och dermed gjort det stora, allmänna tillvarelsedunkel, som vi alla gå och bära på och med åren samla samman i oss, ännu en nyans mörkare.
Enligt nu gällande sladgande skola de sammandrag öfver allmänna bevillningen, som till Riksgälds-kontoret böra insändas, tillika med de förklaringar, som i anledning af derstädes verkställd granskning infordras, derifrån öfverlemnas till Kammar-Rätten, för pröfning af anmärkta fel och det ansvar, sorn derå följa bör; samt först derefter återställas till Rikgälds-kontoret för upprättandet af det general-sammandrag öfver allmänna bevillningen, som genom trycket bör kungöras. Härigenom uppkommer en tidsutdrägt med general-sammandragets kungörande, som, ibland annat, vid Rikets Ständers förhandlingar medför väsendtliga olägenheter. Den förändring i bevillnings-sammandragen, som lill följd af Kammar-Rättens pröfning kan uppkomma, måste blifva af jemförelsevis underordnad vigt i afseende å de upplysningar, som ur general-sammandraget kunna hemtas. Och Utskottet tror sig derföre böra tillstyrka, att general-sammandraget öfver bevillningen må upprättas och af trycket utgifvas, ulan afvaktan af Kammar-Rättens beslut, samt stadgandet i § 148 i sådant hänseende erhålla den förändrade lydelse bilagde förslag innehåller. Formuläret till Debetsedel. Uti det beviilnings-förordningen bilagda formulär lill debetsedel förekommer dels en anmärkning derom att ordinarie räntan, som i särskilda län uti olika persedlar utgår, bör ovilkorligen pä baksidan af debetsedeln specificeras, dels ock den allmänna föreskrift, att alla särskilda algifter, som kunna hemman påföras, böra i debetsedeln utsättas, så alt endast en sådan för året åt hvarje betalande meddelas. Riksdags-ftiilmäktigen Bengt Nilsson från Kronobergs län har inom Hedervärda Bonde-ståndet väckt motion om ett sådant förtydligande af omförmälda föreskrifter, alt den så kallade Häslvakans-afgiften, der sådan eger rum, icke mätte inbegripas i de afgift er, som debetsedeln bör upptaga.
Utskottet till ett motsatt resultat, än det som nu meddelats Kidderskapet o.ch Adeln; Utskottet bar endast uttryckt sin öfvertygelse pra Konungens öma omvårdnad för bibehållande af den aktning^ Svenska Folket hos andra Nationer förvärfvat sig genom sitt gästfria och välvilliga bemötande mot främlingar, och att således gemenskapen med utlänningen ej vidare skall försvåras, än sorn med afseende på Statens säkerhet kan vara nödigt. Mig förefaller det åter, sorn att Utskottet kunnat fästa afseende å Sveriges behof af en ostörd communication, med andra länder, samt stadgat den öfvertygelse, att Statens säkerhet ej kan äfven-i tyras genom uppbäfvande af den nu för resande främlingar gällande stränga passförfattning, äfvensom Hans Excellenee StatsMinisterns sednaste circulaire i detta fall, mera kunnat anses som ett uttryck af dess enskildt* godtycko, än som ett Hans Maj:ts Konungens bud, och att således en underdånig önskan från Riksén Ständer om denna författnings saara upphörande till kraft och verkan, vöre T>m 3 Junii, f vid delia tillfälle det minsta Nationen vora skyldig sig sjelf, för att vårda sitt rykte af gästfrihet och välvilja mot främlingar, äfvensom för vården af den Constitution, vi äga och de förmer, den iöicskrifver. Jag anhåller i anledning af hvad jag haft äran yttra örn återremiss af Utskottets betänkande. Herr von Wnkrendoffy Martin: Utskottet har, med undantag af de reservationer, som blifvit gjorde, ansett sig ej kunna fatta de politiska förhållanden, sora gifva anledning till närvarande Författningar i anseende till Utlänningar, och synes äfven förese en lika resignation hos Riksens Höglofl. Ständer, samt af sådan anledning afstyrkt dea underdåniga framställning i önskningsväg,60n3 jag haft äran föreslå. Med all agtning för Utskottets blygsamhet, måste jag anmärka, att all kännedom fordrar någon möda, och hade Utskottet velat använda någon sådan uppå detta ämne, tror jag det hade stått i dess förmåga att vinsa den grad af allmän politisk öfversigt, det
Jag kan icke underlåta att i anledning deraf påminna om ett stycke af Holberg, deri en gammal man, som är belåten med sin rock, nödgas låta förändra sin drägt och ingå på reformernas bana, så att skjörtpn komma alt sitta framföre, och då han det ej vill, svaras honom, att han måste beqväma sig dertill, emedan det sker för hans eget bästas skull. På samma sätt vill man nu tvinga BondeSt, Jag afstyrker sådana tvångsmpsurer och begär afslag å förslaget. Gr. Frölich: Jag anser mig skyldig att på grund af Hr v. Hartmansdorffs uppmaning förklara, hvad lian ansett Otydligt i ett af mina förra yttranden, eller hvari den olikhet borde bestå, som jag trott i afseende på skjutsning böra äga ruin i olika orter. Jag kan ej annat finna, än att deUtt hPtaiik;* antagande skulle leda dertill, att entreprena - Den ij November e. m. i83 der skulle uppstå i sådana landsorter, der skjutsningsskyldigheten Ur obehaglig för de skjutsande, och de således gerna gä in på att öfverlåta skjutsningen åt en entreprenör. I dessa landsorter skulle således skjutslegan blifva högre, och det är, hvad jag anser rätt; ty om män reser på en så banad väg som emellan Stockholm och Örebro, bör inan icke vara skyldig att betala lika hög lega som i bergstrakterna, der sandiga och backiga vägar finnas och föga skjutsning kommer i fråga, samt skjustningen just derföre, att den sällan påkommer, är så mycket mera obeqväm. Jag tror således, att mitt yttrande stur i full öfverensstämmelse med Ulsk:s förslag, och jag kan ej finna annat, än att såväl generaler som cardinalé!', de må åka med huru många hästar som helst, böra betala högre lega på de mindre besökta, än på de allmännare vägarna. Hr Dalman: Hr v. Hartmansdorff har upptagit ett yttrande af mig och funnit det besynnerligt. Jag finner ej besynnerligt, att Hr v. Hartmansdorff funnit det besynnerligt; men jag hoppas, alt It. o. Ad. ej finner det lika beskaffadt, då jag utreder min mening.
Majit i nämnda afseende för hela riket begärda anslag, så förekommer visserligen, att understöd för arbeten, hvilka Styrelsen ansell vara af den vigt, att de uppförts i ''forsta klassen”, blifvit föreslagna lill det betydliga beloppet af 1,134,600 Ridr samt att Hera sådana planer äro under utarbetning ; men ä andra sidan torde icke heller böra förbises, alt det gagn förbättrade kommunikationer medföra för de orter, som deraf komma i åtnjutande, så allmänt inses, att kommunerna nu, mera än tillförene, finnas bugade alt med allt större uppoffringar sjelfve medverka till arbetenas ntförande, i följd hvaraf Statens bidrag dertill tilläfventyrs understundom torde kunna nedsättas under livad som dertill blifvit hegardt, utan att man behöfver äfventyra att företagen icke skola komma till utförande. Dä härtill kommer, att Rikets Ständer redan beviljat särskilda anslag till tvänne arbetsföretag, som i generalförslaget finnas upptagna, nemligen för väganläggning från Skröfven till Lejpojerf inom Norrbottens län, derför kostnaden blifvit beräknad till 46800 Ridr, och hvartill blifvit anvisade 40,000 Ridr, samt för väganläggning mellan Borås och Sundholms gästgifvaregård, beräknad till en kostnad af 92,386 Ridr 50 öre, hvartill blifvit anslagne 60,000 Ridr, samt att Rikets Ständer derjemte härnedan komma alt anvisa särskilda anslag för åtskilliga större väganläggningar i de norra länen; anse Rikets Ständer, som icke finna skäl alt särskildt för de 32 Expeditions-Utskottels Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 175. norra länen bevilja några medel till vägundersökningar, den af E. K. Majit för nu ifrågavarande ändamål begärda summa icke böra ölverskridas; hvadan Rikets Ständer, i enlighet med E. K. Majlis nådiga Proposition, för nnläggning af nya samt förbättring eller omläggning af backiga eller eljest mindre goda edgar, anvisat lill E. K.
Nattens arbetare, andra, afundas hvarandra som om de egde något afundsvärdt. Sömnens eld löper i ådrorna, tungorna häfta vid gommen som torkat af som väcker ny törst, eldvattnet som brinner sjelf med blå låga och bränner ut själen som en mossbrand så bara röda sanden är qvar. (Dricker). Elda på! Släck af! Elda på! Släck af! Men det som Hvad skall man bränna minnet med! förbannelseropen, och så släcka de branden med vattnet, eldvattnet lidande, qvidande, bannande, stridande, pina hvarandra, skända hvar icke brinner upp, det är tyvärr minnet af det förflutna! KRÖGERSKAN. härinnanför. Ja så sjuk att han redan begärt sakramentet. DEN OKÄNDE. Må han resa åt helvete snart då! ALLA (sorla ogillande). Var så god och tala inte så högt, det ligger en sjuk menniska - KRÖGERSKAN. Akta sig; akta sig! QVINNAN (till Den Okände). hela tiden? Känner Du den mannen som sitter bakom och stirrat på dig TILL DAMASKUS DEN OKÄNDE (vänder sig om: Han och Läkaren stirra på hvarandra ett ögonblick utan att säga något). Ja, jag har kännt honom förr! QVINNAN Han ser ut som om han ville äta opp ryggen på Dig. LÄKAREN (sätter sig midt emot Den Okände och stirrar på honom). DEN OKÄNDE. Hvad ser Ni på! LÄKAREN. På Era gråa hår! DEN OKÄNDE (till Qvinnan). Är jag gråhårig också? QVINNAN Ja visst är Du det! - LÄKAREN. ibland, ibland inte. Och så ser jag på den sköna ledsagerskan: Skådespelerskan PERSONERNA: ESTER LARSON. Brukspatron STÅLBERG. Fru STÅLBERG. ELIN AGDA IVAR SETH deras barn. HELGE, fru Stålbergs son i ett föregående gifte. SVEN, Elins fästman. ANNA, tjänarinnna. Handlingen försiggår på Strömsfors bruk hos Stålbergs. ____________
Det årliga ränteoch amorterings-anslaget bör ingå till en särskild redovisad liqvidationseller amortissements-fond, hvars behållning skall för det med dessa medel afsedda ändamål allt framgent oförryckt tillhandahållas och användas, så att ränte-liqviderna, vid derför bestämda terminer, varda ovilkorligen fullgjorda samt lånets återbetalning i föreskrifven ordning verkställd. De till nämnde fond influtna Stals-Utskoilels Utlåtande, M 340. S medel böra, så vidt ske kan och sagde Iiqvider medgifva, städse på säkert och ändamålsenligt sätt göras räntebärande. Lånets amortering bör alltid ske genom uppköp af för detsamma utgifna obligationer, då dessas allmänt gångbara värde understiger det i dem förskrifna kapital-belopp (eller al pari); men i annat fall och derest tillfälle sig icke erbjuder att under hand infria obligationerna, bör amorteringen verkställas genom obligationernas uppsägning samt inlösande efter uppsägnings-tidens förlopp. Yid sålunda skeende uppsägning och inlösen af obligationer, bör en viss serieoch nummerföljd iakttagas. 10:o. Amortissements-fondens, äfvensom ali den för öfrigt vid nu ifrågavarande statsskuld förekommande förvaltning, besörjes af Rikets Ständers Fullmäktige i Riksgälds-kontoret. Slutligen hade Stats—Utskottet jemväl hemställt, att Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla om Ko^gl. Maj:ts Nådiga fastställelse a de beslut, som af Rikets Ständer varda meddelade, angående kapitaloch ränle-liqviderna för oftanämnda lån, jemte dermed sammanhängande frågor.
St. Fröt. 1845, G Sami. 1 J/d. 29 Ha/t. 9 Banko U, skottets Ltlåtanile, N.-o 58. föreslaget för samma ijenstegrad inom Banco Verket, varda förhöjde från 700 till 800 R:dr; att arfvodet för bokens afslutande till den bokhallare, sorn förer a'/ninima låneboken, må förhöjas från 1 5o till 4oo R.dr; samt att löncrne för cancellisterne hos ombudsmännen måtte bestämmas till 400 B .'dr, i likhet med hvad deras vederlikar uti 4-'de tjenstegraden i Banken åtnjuta, med 200 Kalr arfvode, derjemte för den cancellist, som tjenstgör hos förste ombudsmannen, och 100 Kalr i arfvode för den hos andie ombudsmannen anställde cancellisten; och har motionären till ytterligare stöd för dessa framställningar, jemväl fästat uppmärksamhet på den högst betydliga tillökning i behållen inkomst, så väl Banko-Discont-verket, som Banken på det hela, till följd af den utvidgade rörelsen, under de sistföi flutna tio åren|vunnit, hvilken inkomst för Banken under åren 1853 till 1843 ökats från 346,000 R:dr till ()54,ooo R:dr, äfvensom på den jemförelsevis med andra Banker, såsom t. ex. den Engelska, ringa personal och förvaltnings-kostnad, hvarmed Svenska Bankens vidlyftiga rörelse skötes.
Tillverkning, transport m. m. af sliper 2,502: 29. 2. Nedläggning af räls och sliper 44,275: 36. 4. Behållningar vid 1856 års slut: Provisionella byggnader å ar betslinien 9,451: 2. 2. Summa 862,480: — —• § 1. Såsom ersättning för uppehåll vid lossning af diverse jernvägs-effekter, hvilka blifvit med skeppet Carl Oscar och briggen Helios till Götheborg afsände, hafva, enligt särskilda räkningar, betalts till F. G. Wessberg derstädes 820 R:dr 42 sk., för 23 liggedagar för skeppet Carl Oscar, och till Skepparen C. J. S. Eeijde å briggen Helios 1,128 R:dr 45 sk., för 19 liggedagar, eller tillsammans 1,949 R:dr 39 sk. — 132 — Genom dröjsmålet med dessa lossningar liar sålunda föranledts en icke obetydlig utgift, som, enligt Bevisorernes tanke, liade kunnat undvikas. § 2. Likaledes liar det fästat Bevisorernes uppmärksamhet, att åtskillige vid jernvägarne anställde personer för af dem verkställde resor erhållit särskild godtgörelse, ehuru de samtidigt uppburit de belopp, hvilka varit åt dem månadtligeu anslagne såsom reseersättning. § 3. Några verifikationer å de summor, hvilka, på grund af Kongl. Maj:ts nådiga bref, blifvit å särskilda tider i Kongl. Stats-kontoret lyftade, äfvensom å de vid årets slut i Landt-ränterierna befintliga behållningar, finnas icke räkenskaperna bilagde; hvilket Revisorerne ansett sig böra anmärka, till rättelse för framtiden. § 4. I journalen för södra stambanan hafva flera poster blifvit å inventarie-kontot upptagne, som deremot i verifikations-registret påförts material-kontot och tvärtom, hvilket betydligt försvårar granskningen af räkenskaperna. § 5. Enligt räkenskaperna för vestra stambanan har handelshuset Charles Tottie &
JM 70, i anledning af väckt motion i fråga om utfärdande af en författning, angående försäljning af maltdrycker, kaffe och the samt andra icke sprithaltiga drycker. Af slogs; och JM 71, i anledning af väckta motioner i fråga om förändrade bestämmelser, rörande mått och vigter samt justering deraf, m. m. 232 Prot.-Uldrag den 18 Februari 1863. Ståndet beslöt, att, med bifall till Betänkandet i öfrigt, Utskottets hemställan uti 5:dje momentet deraf, rörande sammanfattningen af alla nu gällande stadganden oin mått och vigter m. m., sålunda ändrades, att i stället för orden: »stadga och en instruktion» borde inflyta ordet: »förordning»; och skulle de öfriga Riks-Stånden vördsamt och vänligen inbjudas att i detta Bonde-Ståndets beslut, såvidt det afser 3:dje momentet, sig förena; samt Memorial JVs 69, i anledning af återremiss utaf Utskottets Betänkande JVs 19. Lades till handlingarne. Den 18 Februari. Från Höglo/l. Ridderskapet och Adeln. S. D. Företogs val af en Suppleant till Fullmägtige i Rikets Ständers Riksgäldskontor efter Rapitenen Carl Gustaf Hierta; och befanns dertill hafva blilvit utsedd Herr Bogeman, Johan Ludvig, Riddarhus-kamererare, Kammarherre. S. D. Beslöt Ridderskapet och Adeln vänligen inbjuda Högvördiga PresteStåndet att förena sig uti Ridderskapet och Adelns i afseende å första punkten af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, JVs 71, fattade beslut att, med afslag å Utskottets i samma punkt gjorda hemställan, antaga det förslag, som blifvit frarnstäldt uti Herr Isbergs vid ofvanberörda Betänkande fogade reservation. S. D. Vid föredragning af Hedervärda Bonde-Ståndets Protokolls-utdrag, JVs 171, innefattande inbjudning lill de öfriga Riks-Stånden alt förena sig uti förstnämnde
I de senare åren tyckas näringarne hafva blifvit uppoffrade åt deras förlagsmäns personela interessen Hela den verksamma och bildade delen af nationen, har blifvit mer och mindre ruinerad; största delen af de folkclasser hvilka i civilicerade länder utgöra Statens hufvudsakligastq: stöd , hafva blifvit urståndsatte att ytterligare bidraga till allmänt välstånd. Dessa olycklige följder af många slags miss tag, äro för väl kände för att b höfva vidare dctailleras, och då en allmän reform i Rikets myntväsende, till vinnande af mera stadga deri lör framtiden, redan blifvit ett föremål för Regeringens och Ständernes serskilte uppmärksamhet, så ämnar jag nu endast för Ridderskapet och Adeln framställa sednare delen af mitt förslag, eller vigten af den enskilta Creditens utsträckning och befästande, såsom hufvudvilkoren för åkerbrukets, handelns och slöjdernes återupplifvande och framtida förkofran, samt möjligheten af en blifvande realisation. Det är nödigt att tydligt åtskilja begreppet om Riksmyntet från begreppet om den enskilta Creditens utsträckning; den senare kan icke skada det förra, utan bör tvärtom nödvändigt befästa det allmänna förtroendet, der - Den io Februarii. igenom att den utvecklar nya källor till inda-' strie och välstånd. Skilnaden emellan ett lands Riksmynt å ena, och enskiltas obligationer, assignationer och vexlar, å den andra sidan, gilver sig tillkänna genom de förras obehindrade circulation, utan afseende på förtroende, då deremot de sednare upphöra att finnas i allmänna rörelsen i samma stund deras Credit börjar att vackla. Nationen, som garanterat Riksmyntet, kan ej ställas till något ansvar då deremot den enskilte utgifvaren af assignationer både bör och kan dömas enligt allmänna lagens före-t 6krift, på ett sätt, som gör honom för framtiden oskadlig och tjenar andra tiil varning. I rättighetens missbruk ligger således här sjelfva correctivet.
Mörner har nämnt, att inom Wexiö län missbruk egt rum af rättigheten att försälja maltdrycker; men Hr Gr:n upplyste också, att han sjelf lyckats genom ett lämpligt vitesförbud stäfja dem, och der har man ju då det nödiga korrektivet, samt K. M:s Befh:de ett godt exempel att följa. Af dessa skäl och då enligt min tanka det icke bör ut färdas nya författningar förr, än då de äro nödvändiga, anhåller jag om afslag å Betänk:t. Frih. Gederström: Mellan Hr Mannerskantz och mig är, till följd af olika åsigter, ett sådant svalg befästadt, att om jag undantager bankfrågor, i hvilka jag gerna ställer mig under hans ledning, finnes näppeligen någon, vare sig politisk eller annan, fråga, hvaruti vi öfverensstämma. Lika litet som jag derföre kan tilltro mig att verka på hans öfvertygelse, lika litet har han kunnat ändra min. Men det är af vigt, att R. o. Ad. icke genom hans framställning vägledes på en bana, som enligt min tanke är oriktig. Ekon.-Utsk:t har ingalunda haft till syfte att lägga hinder i vägen för ölförsäljningen, utan tvertom önskat att frihet må i detta afseende råda. men en lagbunden frihet. Frih. Raab har yttrat, att då en K. M:s Bel'h:de utsatt ett vite, som befunnits hafva åsyftad verkan, så funnes der redan det nödiga korrektivet. Men, Mina Hrr! vi hafva 24 län i detta gamla konungarike, och om t. ex. alla K. M:s Befhrde icke torde vara af samma tankar i detta fall, skulle det ju blifva en ganska vacker och brokig lagstiftning. Då är det väl bättre och ändamålsenligare, att ett allmänt stadgande af K. M. utfärdas. Man har också sagt, att oordningar kunna åtalas, sedan de blifvit begångna, men jag anser det vida lyckligare, om brott kunna förekommas, än att man sedan skall behöfva rusa på brottslingen och honom afstraffa. Dessutom är polispersonalen på landsbygden så fåtalig, att den icke kan vid alla möjliga tillfällen vara lill hands och öfvervalla, att ej oordriingar begås.