Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den har N:o i i3 på föredragn.listan, och om den skulle förekomma i sin ordning, torde man ej kunna hoppas att hinna dit förr än i nästa månad; men då afgörande! deraf kommer alt verka på BevilIn.Utskts framställningar, i ändamål alt bereda sammanjemkningar, så, ehvad åsigt man å ena eller andra sidan må hysa i afseende å förslagets lämplighet, hoppas jag att en hvar med mig instämmer i den önskan, att denna fråga så fort som möjligt måtte afgöras; och vågar jag derföre föreslå, att inbjudningsfrågan måtte ställas främst på listan om Lördag. I anledn. häraf beslöt R. o. Ad., att den af Hr Prytz föreslagna inbjudning skall ställas främst på föredragn.- listan lill nästa Lördag. Ånyo föredrogs Exped.Utskts den 9 dennes e. m. på bordet lagda förslag N:o 191 lill R. St:s und. skrifvelse till K. M., ang:de vidtagande förändringar uti bålsmansroteringens utgörande å landet. Hr Nordensköld, Otto Gustaf: Jag har genomläst den nu föredragna skrifvelsen och dervid trott mig tinna , att den första utaf de af Frih. Cederström, Jacob, gjorda anmärkn:r kunnat vara ogjord, emedan der står, alt de persedlar, som lemnäs, skola vara brukbara; men Hr Frih:ns andra anmärkn. anser jag ganska riktig, nemi. alt ordet "rotehållare” bör utbytas mot ordet ”rote," emedan i annat fall hvarje del af båtsmansroten til leib tinnes en rättighet , som endast kan anses tillkomma hela roten. Gr. af Ugglas, Ludv.: I afseende på den förda an - 9a Dell i3 Januari f. m. märkningen är jag förekommen af Hr Nordensköld; ty enligt de underrättelser jag erhållit, föreskrifver reglementet, att de persedlar, som båtsmännen medföra, skola vara brukbara. Hvad den sednare anmärkningen beträffar, så får jag förklara, att äfven jag finner skrifvelsen i det uppgifna hänseendet böra rättas.
Departements-Chefen, Stats-Rådet Grefve Gyldenstolpe, uppläste till justering följande, i öfverensstämmelse med förut fattade beslut, uppsatta (örslag till Kongl. Maj:ts Nådiga Propositiouer till Rikets Ständer, nemligen: 5:o angående lösen för den åt Korporalerne vid indelta arméen och Soldaterne vid Södermanlands regemente anslagna aflönings-spanmål. Enligt Stats-Rådets underdåniga tillstyrkan täcktes Kongl. Maj:t i Nåder gilla ofvanberörda förslag, sådana de finnas detta protokoll bilagda, samt förordna, alt Nådiga Propositioner, i enlighet dermed, skulle till Rikets Ständer älgå. Ex Protocollo, A. Ekman. Kongl. Maj-.ls Nåd. Ank. till Exp.-Ulsk. d. 22 Dec. 1836, kl. 11 f. m. Kongl. Maj-.ls Nådiga Proposition lill Rikets Stander, angående förhöjning af [örre Kronoldnsmannens i Leksands socken af Stora Kopparbergs län, Expeditions/ogden E. Hcllebergs pension d allmänna indragning s-staten; Gifven Stockholms Slott den 21 November 1856. Sedan Kongl. Maj:t under den 1 Juni 1854, i anledning af dåvarande Kronolänsmannens i Leksands socken af Stora Kopparbergs lån, Expeditionsfogden Eggert Hallebergs, under åberopande af Kongl. Majlis den 15 Januari samma år till Rikets Stander aflåtna Nådiga Proposition om förhöjning af de Länsmännen tillkommande pensioner å allmänna indragnings-staten, hos Kongl. Majit gjorda underdåniga ansökning att vid afskedstagande! undfå pension, motsvarande Länsmans-lönens dåvarande belopp, eller 200 Ridr Ranko, i nåder förklarat, att, som pension för Länsmän genom Kongl. Brefvet den 13 December 1834 vore bestämd till endast 100
SDct oaltabt tjär folonienS förmälning fortfaranbe påfallat Bibrag af ©mcnffa ©tatömerfct. 3 Övolonicnö ntpntmäfenbe tjär becimatråfning, grunbab å ben ©panffa balernS förbetning i 100 cents, änba feban 1847 marit antagen od) tit £>å fotonicnö tjanbetöaprer tjufmubfaf tigen BebrifmaS å fåbana orter, ber bet ©ngelffa fpftemet för marorö mätning odj mägning är gätlanbe, tjär bet funnits nöbigt att äfmen i fotonien införa betta fpftem, i fötjb §maraf berftäbeS tjittittl gättanbe ftabganben om mått, mål od) migt btif DitS fotfmängb, forn 1860 BerälnabeS titt 2,802 perfoner, pr mib febnafte fotfräfning 1863 Befunnits ö!ab titt 2,834 perfoner, af pitt» 967 lilltjera fiaben ©uftaöia. ftx;rcIfcj fig tittbragit febaiit fifta Siifgbag. 89 Stetigiougtuårben inom ©tuettffa jtprfatt tjär imber be näft för* 3teixgton§^ flutna åren fortgått, underligen icfe utan betpbtiga fiuårigt)eter, men meb minnet, ftäbfe oafbruten luerffamtjet.
Föredrogs Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets Memorial M 27, i anledning af återremiss utaf en i Utskottets Memorial Jli 19 föreslagen voteringsproposition, dervid Ståndet, under vidblifvande af sitt förra beslut i ämnet, ogillade den nu framställda voteringspropositionen. S. D. Vid nu skedd föredragning godkändes Expeditions-Utskottets förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse^ nemligen: M 67, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens Fjerde Hufvudtitel; jyi 68, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens Femte Hufvudtitel; M 69, i fråga om kärandeparts skyldighet att gifva vederparten del af uppskofsbeslut; och M 70, angående förändrade stadganden i afseende på vilkoren för rättighet att fullfölja mål hos Hofrätterna och Högsta Domstolen. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Stats-Utskottets Memorial M 131, angående verkställd omröstning i åtskilliga till statsregleringen hörande frågor. tiih. till R. St. Den 11 Juni Från Höglo fl. Ridderskapel och Adeln. S. D. Föredrogos Sta,t,s-l]tskottets Memoriali: JV2 132. angående sammanbindningsbanans ledning öfver den medi Biksgäld.Sr kontorets, hus förenade tomt. Bifölls. M 133, om anvisande af de i Regeringsformens 63 § föreskxifpä kreditivsunamor. Bifalla. jyi 134, nied förslag till stadganden i det nya reglementet, för Riksgäldskontoret angående de under sistförllutna riksdag för jernvägsbyggnaderna beviljade, ännu innestående anslag och lån. Bifölls. M 136, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, i fråga om inlösande af de s. k. frisocknarnes tjenstbarheter till Dylta bruk Lades till handlingarne. S. D.
”Och för öfrigt”, inföll Celestine, ”om det är formen eller det yttre för verlden synliga som gör allt, så måste det äfven, för att taga ett exempel, vara den svarta koftanen, som egentligen gör presten, och alldeles icke den inre kallelsen, som bestämmer honom dertill.” ”Och för öfrigt”, inföll Sara, ”hvilken dygd är större, den som lyser för verldens ögon, eller den som i tysthet och utan anspråk på dess uppmärksamhet lefver och verkar, som, till och med misskänd och orättvist föraktad, vågar trotsa verldens fördomar, förlitande sig på sig sjelf?” ”Och för öfrigt”, inföll Celestine, ”hvilka brott äro större och syndigare än äktenskapsbrotten? Huru afundsvärd, huru outsägligt vigtig måste ej då för samhället den sammanlefnad vara, hvaruti sådana brott icke kunna förekomma?” ”Måste ej derföre herr pastorn medgifva”, inföll återigen Sara, ”att det är en sedlig, ren idé, som ligger till grund för min och Celestines handel och vandel här på jorden?” ”Sedlig, ren – ja renare än till och med ett odöpt barns hufvud”, inföll återigen Celestine. ”Kallar ni er oanständiga lefnad, qvinnor, för en sedlig, ren idé!” ropade presten, förlorande tålamodet. ”Ja, herr pastor”, yttrade Sara och Celestine med en mun och fyra tårade ögon. ”Tvi så’nt sällskap jag har råkat ut för!” ropade presten och skyndade på dörren. Sara och Celestine sågo efter honom, utan att säga ett enda ord. Ett doft buller hördes genom regnet framrulla öfver gatan. Celestine sprang till fönstret och blef varse en lång rad vagnar, som körde förbi huset. ”Sara”, sade hon, ”nu kommer teatertruppen, som vi så länge väntat.” Knappt hade hon yttrat dessa ord, förrän en dödlig blekhet öfvertäckte hennes ansigte och hon sjönk ned på en stol. ”Celestine, hvad fattas dig?” ropade Sara, skyndande fram med ett glas vatten. ”Sara, Sara! ser du vagnen der?
Jag vill i anledning deraf blott svara, att det vore besynnerligt, om Rikets Ständer åren 1809 och 1810, samt vid påföljande Riksdagar, ända till och med 1818, icke skulle hafva haft riktigt begrepp om Svenska Folkets rätt att sig sjelf beskatta. Herr Tham har framställt behofvet af några redactionsförändriugar; för min del anser jag dem icke behöfliga. Jag anhåller å nyo om proposition derpå, att till Kongl. Majit mätte öfverlemnas, att inom bestämdt maximum af 33|- procent förhöja tullen på alla inkommande varor. Herr Crusenstolpe: En värd Talare tyckes tro, att jag velat förekomma Statsintradernas förhöjning. Långt derifrån. Jag Den 28 October e. m. 325 skulle gerna se, att man kunde uppfinna någon lätt och angenäm method att öka Stalsintraderne, utan att öka missnöjet; men jag vill förekomma, att skattebördorna ökas synnerligen på ett sätt, som GrundlagsStiftarne ansett olagligt. Jag skulle äfven medgifva, att det ej kunde vara utan nytta, att Kongl. Maj:t ägde rättighet att höja tullen, så framt ej Tulltaxan redan blifvit så högt tilltagen, att ett maximum der är fastställd t, hvilket tål afprutning. Herr Rosenschöld har redan anmärkt, att Ridderskapet och Adeln vid sista Riksdag beslöt, det Kongl. Maj:t icke borde äga rättighet att höja tullen; det skulle således vara inconseqvent, om Ridderskapet och Adeln nu fattade ett alldeles motsatt beslut. Jag förenar mig med Herr Rosenschöld i anhållan om proposition till bifall å Utskottets förslag. Friherre Åkerhjelm: Herr Tham har föreslagit deri ändring i redactionen, att i stället för ordet bereda en för Svenska handeln &c. borde införas ordet: vidtagaj och att i stället för förmånlig reciprocitet måtte sättas: nödvändig. Jag åter anser ordet förskaffa vara egentligare än ordet vidtaga, och att det för öfrigt kan vara lika godt, om man nyttjar ordet nödvändig eller förmånlig, emedan dessa ord äro vid detta tillfälle af enahanda betydelse. Herr Tham har sagt, att
Swärligen kan dä ett lämpeligare tillfälle yppa sig, att med mera wärdighet och fördel ingä i det Politiska system wi mäste omfatta, än förmedelst utwäljandet af en Fransk Furste till Rikets Thronföljare. Ingen hemgift kan blifwa wigtigare för Swerige, än den han medförer, nemligen säkerheten att Rikets sjelfbeständ, heder och wälgäng stall utgöra ett bäve Stats - och PersonligtstntercHe för Fransta Kejsarehuset, hwilket i Sweriges styrka och tilltagande krafter, statt anse stna egna i samma mohn tillwäpa. Sweriges inre ställning i närvarande ögnablick fordrar ock ett särskildt afseende. Sista krigets motgängar, Rikets lidna förluster, en tryckande Riksskuld och söndrade tänkesätt hafwa nedslagit sinnena, det fordras en stor häfkraft, att hastigt höja dem till den punkt, som fordras för att ätersätta ost i den ställning wi böra och kunna intaga. Ankomsten af en Fransk Furste till Rikets Thronföljare, omgifwen af den glans, som Pryder dlspoleons hjeltar, stall lifwa allas sinnen, och wäcka ett nytt yy Den 21 Augustt, hopp för framtiden, samt ingifwa ett od eladi förtroende om kraften ock form agan att utföra hwad den bepröfwade erfarenheten uttänker och bereder. Atlas tankar stola da förenade wändas till ett gemensamt mål, att med enig mannakraft upplyfta wart Fädernesland till den högre bestämmelse, däi.poleou8 inlereste, lika Kraftigt som wart eget, fordrar att wi stola erna. Den sällsynta enstämmighet, med bwilken Allmänna rösten, wid fragan omTkrcnföljden, redan upprepat Prinsens af Ponte-Corvo namn, torde här göra öfverflödigt, att yttra något om hans personliga egenstaper, af hwilka hwar och en redan synes wägla en kraftfull, men lagbunden styrelse. Prinsens as Ponte-Corvo fälttyg i Tystland, Italien och Polen wittna om Härförarens stwklighet och hjeltens mod.
Som likväl, allt sedan Inrättningens början, endast 6 man, från Indelta Armeen varit intagne å Invalidhuset, och fråh de Värfvade Regementerne ii5 man; så skulle högst det lilla antalet af de förra vara belåtne med åtnjutande af den utaf Motionairen föreslagne summa, då deremot de andra, så till sägande, saknande fordna hem i landsorterne, skulle dermed föga vara Den 5 Januari i. 63 hulpne; synnerligast då erfarenheten visat att ofta de afskedade Krigsmän, som åtnjuta pensioner till större eller mindre belopp, använda de penningar de erhålla, på ett för dem mindre förmånligt sätt, så att deras pensionsbelopp några dagar efter utdelningen redan äro förstörda, och de sedan hela tiden till dess ny utdelning sker, äro i den uslaste belägenhet, i saknad af både nödtorftig bergning och kläder. För öfrigt torde det af alla böra erkännas, att Den Höge Stiftaren af denna menniskokärlekens och ädelmodets Inrättning, har, inför Svenska Folket och alla Folk, häruti upprest åt sig en lika dyrbar ärestod som på Segrens fält, till Fäderneslandets sjelfständighet och ära, i det Han tryggat mot nödens och fattigdomens alla eländen på åldriga dagar, de med sår betäckta och med stympade lemmar till lifvets bergning oförmögne, dem döden ännu sparat. Och skola derföre icke endast desse, som, efter lifvets högsta uppoffring, nu der få hvila, utan äfven alla, som i Svenska Arméen härefter önska sig för en kommande oförmögenhet och ålderdom denna fristad, välsigna den Konung, hvilken icke endast förstod alt lifva modet och viana kärleken af dem Han förde i striden, utan ock att med en så varagtig belöning göra sig evigt oförgätlig. Och hvem skulle väl icke, som förflyttar sig i den 64 Den 5 Januari i. afskedade Krigsmannens belägenhet, utan tak eller bröd, då lian på en gång ser sig räddad från delta elände för alla återstående dagar, af rördt bjerta tacka Gud och välsignande prisa Stiftarens Namn? Grefve Frölichj David:
Jernbref för intecknade fordringar; så blifver deraf en följd, att man äfven mäste antaga de gifna förslagen att bereda Borgenären tillfälle att det intecknade Skulde-brefvet discontera, äfvensom att förse Gäldenären med utväg, att då Jernbrefvets verkan upphör, medlen på annan hand upläna. Med ett ord: förslagen till Jernbref, nya Discont Inrättningar och Credit-Cassor , stå med hvarannan i ett slags oskiljaktig gemenskap, och allas verkställighet hy ilar på Den 20 Junti på Hen förutsättning, att Hen hit varande nöden,' icke, genom en fortskyndad Realisation afBancoSedlarna, genom en prfecipiterad indragning af Hiksgälds-Sedlarna, genom underlåtenheten att bestämma billiga grunder fdr liqviden imellan Debitorer och Creditorer, samt ändteligen geham försummelsen att nu genast anställa upphandling af inhemsk Spannmål, må än ytterligare förökas. Afsigten är nemligen den, att igenom Jernbrefvet afhjelpa den gäldbundne Jordägarens nöd för ögonblicket; genom Banco - Discontén fordiings-ägarens, och genom Credit Cassan, bägges framtida förlägenhet och behof. Dessa särskilde inrättningar mäste således i chionologisk succession räcka hvarandra handen. Jag nyttjar ännu en gång tillfallet, att förklara, dels att jagönskat kunna undvika föreslående af Jernbref '*},■ Jxten att jag ansett det absolut nödvändigt, för att undanrödja vådan af ett, icke utan skäl, i flera ^Landsorter befaradt gränslöst elända; dels ock att inin mening ingalunda år, att, sedan Diket återvunnit öfverbalance i Handeln, och styrkan af ett tillräckligt -Rörelse-Capita 1 i klingande mynt, de stränga anstalter, sorn till importens hämmande - *j Jag bör likväl Uppriktigt säga , att jag icke kunnat finna, att étl Jernbrefstår i den uppenbara strid med Lagstiftningen, som man vanligtvis föreställer sig.
Yaida mina idéer gillade, så skulle äfven, å andra sidan, deras önskningar och behof, som föreslagit realisationen än till i36 sk., än till 144 sk., efter ny myntbestämning, och lånerörelsens öfverflyttning från Banken till Riksgälds-Contoret, kunna blifva tillfredsställda. De hafva motiverat dessa önskningar dels derpå, alt silfrets värde borde försättas i mera enligt förhållande emot våra produeter, dels derpå, att rörelsecapitalets förminskning borde förekommas. Nu börjas vexlingen, efter deras önskan, till i36 sk., och endast, om silfrets pris, genom cursens fri Bihang till R. Hor till Banco-TJtskoltets Utlåtande N:o 16. villiga sänkning och förmonlig handel, framdeles faller derunder, blir allmän realisation före nästa Riksdag efter 128 sk. I motsatt fall åter, eller om cursen stiger, kan, vid en kommande Riksdag, de nya Riksgälds-sedlarnes värde lämpas derefter. Det nya creditmyntet kunde från Riksgälds-Contoret utsläppas i låneväg eller till fyllande af Statsbristsummor, dock med iakttagen noggrann varsamhet, att sådant skedde icke utöfver ett emot inre rörelsens behof af liqvidationsmedel afpassadt belopp, och att ej heller Riksgäldssedelns egenskap af ett vårdad t creditmynt urartade. Materiela behofvet af penningar för inre rörelsen komme således alltid att göra Riksgälds-sedlarne begärliga, i fall de voro användbara i all Krono-uppbörd, i alla inrikes liqvidationer, samt realiserades vid varuköpen och vid arbetsclassens aflöning.
Men d&amp; ju lösningen häraf afser blott ett interimsförhållande, torde svårighe-terna i hvarje fall ioke vara oöfvervinneliga. Så mycket nödvändigare är emellertid dä, att punkten om det dynastiska familjeför-draget, ehuru afseende framtiden, diskuteras och afgöres på samma gång som förslaget i öfrigt. N: o 17. Från konung Earl XV till konseljpresidenten Monrad. Med glädje har jag erfarit, att Danmarks konung liksom Ni är lifvad fbr en närmare förening emellan de Skandinaviska folken, hvilken alltid utgjort en af mina käraste tankar. Jag delar helt och hållet Eder åsigt om nödvändigheten att icke underställa denna fråga den nu församlade konferensen; och som jag väl inser svårigheten att till nfigon grad af mognad bereda ett så svårlöst ämne, utan samråd emellan flere personer och möten mellan framstående män från alla de tre rikena, hvarige-nom lätt skulle väckas en uppmärksamhet, som kunde framtränga ända till konferensen och menligt inverka på dess gång, så öf-▼erlemnar jag helt och hållet åt Eder sjelf att bedöma den lämpligaste tidpunkten att i detta ämne taga initiativet genom en officiel framställning till min regering. Detta initiativ bör, så-Bom jag förut yttrat, komma ifrån Danmark, der, såsom jag vet, detta förslag omfattas af flere personer med intresse. För närvarande har jag ingen högre önskan än att tillfälle vid konferensen eller eljest måtte erbjuda sig att för mig ådagalägga, huru oegennyttigt och utan alla biafsigter jag vill i mån af mina krafter verka för Danmarks väl. Den 7 m %j.Ensam! Svenskt original af Ruat Roest. — Nej, den der stora låren skall inte in nu! Bär den upp på vinden så länge, ropade fru Wendt efter flyttkarlarne, som knogade upp för trappan med en stor flatt låda. — Det är lädan med den stora taflan, skall den inte packas upp härnere? frågade tapetseraren, som stod på en hög trappa i förd med att hänga upp de tunga draperierna för dörrar och fönster. — Nej, porträttet skall inte upp i dag. Allt skall vara i ordning härinne innan dess. Var god och säg till karlarne, att de inte stöta emot flygeln!
Han var hvit, ädel och vänlig, förböd i Mexiko menniskooffren 38 och förordnade offer af frukter. Han försvann åt öster, öfver hafvet, och lofvade att återkomma. Det var denne eller hans sändebud, som Montezuma trodde Cortez vara. Han sade det sjelf åt eröfraren. Res Sacra Miser. Olyckans helgd – Aktning för den svages rätt är öfverallt Religionens första moraliska resultat. Äfven de visare hedningar nalkades den olycklige med vördnad. De trodde honom märkt af Gudarna. I sin djupaste förnedring visar hedendomen djefvulska drag och lägger öfverallt sten på börda. Engelsmannen Earle berättar om Ny-Zeländarne, att då en höfding blir slagen, öfverfalla och plundra genast hans vänner hans hustrur och barn, och dessa åter slå ihjäl sina slafvar. Olyckan inger ett slags raseri, som från alla håll framkallar förstörelse. Man känner de första berättelserna om de Idylliska sederna på Otaheiti. – Närmare undersökningar uppdagade otroliga rysligheter. Barnamord var innom en viss klass allmänt. En af dessa öboers seder var äfven, att förgöra de åldriga och sjuka, som blefvo dem en börda. Anförvandterna af en sådan olycklig kringrände hans hydda och mördade honom, eller gräfde de ett hål i sanden på hafsstranden, lockade offret dit under förevändning af ett bad, kastade det i gropen häfde stenar och jord deruppå, och täflade att trampa igen grafven. Och dessa naturens barn skola – enligt Kapten Kotzebue och andra – de Christna Missionärerna stört i deras sällhet! – (Missionary Voyages and Travels compiled by James Montgommery. Slafhandeln. Efter en tjuguårig strid, som gjort namnet Wilberforce odödligt, genomdrefs i Engelska Parlamentet förbudet af slafhandeln och fick kunglig stadfästelse, den 125 Mars 1807. Det var den sista akt af Fox’s och Grenvilles Ministère. Vid samma tid afskaffade Amerika slafhandeln (ej slafveriet).
Man har yttrat, att Särskildta Utskottets hela Organisations-förslag står i så nära sammanhang med de i anledning deraf föreslagne Grundlags-förändringar, att dessa 668 Den 14 December. begge förslag svårligen kunna skiljas, ocb att de senare utgöra grundvalen för de förra. Jag får anmärka , att hvarken Comiterade eller Särskildta Utskottet uppställt sitt förslag på ett sådant sätt, att något hinder möter för ett enskilt antagande af Betänkandet. Den föreslagne organisations-planen är hel och fullständig, äfven utan någon Constitutions-förändring , samt möjlig att verkställa , utan att en bokstaf i Grundlagen behöfver rubbas. Man har vidare yttrat, att omgifvande omständigheter icke tillåta antagandet af ifrågavarande organisationsplan. För min del måste jag förklara , att jag icke lenn inse hvilka dessa omgifvande omständigheter kunna vara. De, som blifvit anförde af en värd Talare, under en föregående discussion i detta ämne, hafva icke undfallit min uppmärksamhet, men de voro af den beskaffenhet , att jag icke ville söka vederlägga dem. Om de icke finna en vederläggning i hvarje Svensk mans bröst, så skulle allt bemödande i detta fall vara fruktlöst. Jag frågar dessutom om en mera lämplig tid änden nu varande kan finnas, att vidtaga de förändringar, som äro nödige i våra inre förhållanden. Frågan rörer icke grunden för regeringssättet; man vill inreda endast Stats-byggnaden, utan att rubba dess grundval. Det måtte icke kunna väcka någon uppmärksamhet hos främmande Makter, om vi söka att förbättra våra inre anstalter och vår administration. Man har äfven sagt , att frågan rörde en total ändring af Rikets Styrelseformer. Så framställdes den af Särskildta Utskottet vid sista Riksdag, men denna åsigt har Den 14 December. 669 hvarken varit Comiterades eller Särskildta Utskottets under innevarande Riksmöte. Må hända skulle det rättare kunna kallas en jemkning i våra underordnade Styrelse-verk. Om det vore ifrågasatt, att nu ovilkorligen antaga Särskildta Utskottets plan, så skulle äfven jag göra flere anmärkningar dervid.
Utsk. liar härvid citerat 86 § Reg.F. och på ett spetsfundigt sätt sökt deducera, att juryn icke kan betraktas såsom laga domstol. Jag får dock erinra, att som laga domstol måste betraktas ali genom lag tillkommen myndighet, som äger att döma; ty antingen är uttrycket: att endast inför laglig domstol kunna tilltalas och dömas, så obestämdt, att ingenting i sjelfva verket dermed vore menadt, eller ock måste det innefatta begreppet, att nian ej får dömas af för tillfället förordnade commissioner eller dragas ifrån den auetöritet, som i lag blifvit bestämd att utgöra behörigt forum, och detta är juryn, då den grundar sig på en grundlag. Men härmed förfaller också helt och hållet behofvet af Utsk:s omsorg att bringa tryckfrihetslagen, såsom Utsk. säger, i öfverensstämmelse med lmfvudgrundlagen eller Reg.formen. Hvad åter beträffar sammanhanget mellan juryinrättningen och indragningsmagten, begriper jag det ej. Indragningsmagten är olagligen tillkommen och blott tillfälligtvis; den kan äfven borttagas, utan att man på något sätt behöfver rubba den öfriga tryckfrihetslagen. Det synes derföre, som Utsk. syftat till samma mål, som sisla riksdagens Constit.Utsk. öppet uttalade, men hvilket man nu dolt likasom under ett täcke, nemi. att |vi mäste uppoffra juryinrättningen för att få indragningsmag* ten, hvilken anses så förhatlig, afskaffad. Jag bekänner ock, att jag då hellre bibehåller indragningsmagten, emedan, sedan vi en gäng fått juryn, jag ej inser något skäl att åter afskaffa den.