Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men hvad angår skyldigheten för barnhuset, att emottaga barn, födde af mödrar från landsorterne, hvilka i Stockholm aflida; sä anser Utskottet sig i denna delen icke höra afgifva något särskildt yttrande, enär Utskottet på flere skäl hyser den öfvertygelse, att de anstalter, som här till ett sådant: ändamål redan linnas, icke underlåta att vårda sig om desse barn, intilldess de hinna den ålder, att de kunna transporteras till den socken, hvarest modren sednast varit mantalsskrifven, och barnet efter Författningarna således bör njuta underhåll; och får Utskottet slutligen tillkännagifva, att Utskottet anser sig icke tillkomma, att i afseende på dispositionen af Stockholm? 1454 Besv, och Ehen. Ut sk, Betänkanäen. stads fattigcassa, såsom en enskild fond, något tillstyrka eller föreskrifva. Dock varder detta Riksens Hoglofl, Ständers pröfning vördgatnt understäldt. Stockholm d. i Nov. 1823. Utlåtande, i anledning af gjorde anmärk• ningar vid Utskottets Betänkande N:o 160, angående förtydligande af 46 § uti Kongl, ShogsOrdningen den 1 Au gusti 1805. "Vallöf!. BorgareStåndet har till Utskottets förnyade handläggning återremitterat ofvannämnde Betänkande, med dervid gjorde anmärkningar af Herr Eckhoff, som erinrat, Best), ock Ekon. XJtsk. Betänkandm. 1455 att Betänkandet skall blifvit sträckt utöfver afsiglen med motionan, hvilken endast åsyftar ett förtydligande af i fråga varande § i Kongl. SkogsOrdningen, då deremot Utskottet föreslagit en total förändring deraf, hvilket tillstyrkande
Län var i complett skick vid 1828 års slut; så att Länets behöfvande Innevånare kunde afhemta Spännemålen efter hand, under den för långväga körslor lämpeligaste årstiden, och innan Vårarbetet försvårade eller hindrade afhämtningen; Och 9:o att, då öfrige Länens i Västra delen af Riket Undsättningstagare lärer fått, mästadels, nöja sig med Hafre till brödföda, efter Nio Riksdaler Råneo Tunnan och derutöfver, hafva Undsättningstagarne i Elfsborgs Län erhållit för brödfödan Råg och Korn, till nyss uppgifne Länets pris, — Spanmålssorter dessutom som, relativt till vigten, lemnat de behöfvande långt mera födoämne för lika mycket penningar, än Hafran; hvilket är en vid slike beräkningar ganska väsendtelig omständighet, som icke bordt förbises. Den ledning erfarenheten sålunda i förutnämde tlera fall gifver vid handen, synes just icke bekräfta att, vid inträffande missväxt, genom enskild ta omtankan, — anlitad på det sätt som skedt i vissa andre Län, — bättre kan sörjas för undsättnings-behöfvandes fördel, än genom Statens directa mellankomst med undsättning in natura: erfarenhets-beviset tyckes snarare stadga ett företräde för sistnämnde anstalt. Jag vågar dock ej påstå, att undsättnings-anstalter på detta sätt inledde äro de pogitift bästa; utan tror jag, tvärtom, alt något bättre undsättnings-system kan införas; men liiltils är ett sådant, ehuru nu börjadt, åtminstone icke utbildadt; och i afseende på Spamnåls-bristen efter 1826 års missväxt, var, af skäl som i min ofvan åberopade underdåniga Berättelse äro antonie, ej annat val, än att följa gamla ordningen medelst anskaffande af Spanmål in natura. Att man tlå gjorde annorlunda i ett närgränsande Län, bevisar ingenting; ty förhållandena voro i de viktigaste fallen olika; Och dessutom är ej ännu utredt, hvarest sättet att återtaga försträckningen varit för de undsatte minst tryckande. Det måste således för mången vara en gåta, hvarföre undsättnings-anstalterne uti Elfsborgs
Anckarsvärd sednast anfört, få uplysa, det jag tror mig veta, att anledmn, hvarföre Regeringens Skrifvelse, rörande ifrågavide medels beviljande, är daterad först d. 20 Mars, är den, att Chefen för Statens Jernvägsbyggnader, hvilken redan i förskott erhållit de 500,000 Rdr, som för några månader sedan beviljades, föreställde sig, att den stora Jernvägsfrågan skulle vara så tidigt afgjord, att han icke skulle behöfva något ytterligare förskott, men att då detta afgörande blef 302 I) e ii 18 April e. m. fördröjdt, han ansåg nödvändigt att ingä till K. M. med en framställning om erhållande af förskotler äfven för den öfriga arbetsperioden; och, enl. hvad mig blifvit meddeladt, har denna framställning först d. 19 eller 20 Mars ankommit till vederbörande Deparlit. Gr. Anckarsvärd har äfven anmärkt, att en föregående talare, IIr Bildt, skulle hafva yttrat, att R St:r, vid förra Riksdagen, beslutat att alla Statens Jernvägar i Sverige skulle byggas för uplånta penningar. Jag tror att ilr Grin i delta fall icke rött upfattat hvad Ilr Bildt yttrat. Jag hade äran att vid sista Riksdagen, jemte honom, vara ledamot af StatsUtsk., och jag kan således intyga, att StatsUtsk. vid den Riksdagen endast föreslog att de medel, som erfordrades för då beslutade Jernvägar, skulle genom lån fyllas. Jag tror således att Ilr B i I dis yttrande endast hade afseende på hvad R. St:r vid sistförflutna Riksdag beslöto rörande det lån, sorn då skulle i och för Jernvägs-anläggningarne uptasas. Hvad nu StatsUtskis förev3r:de Utlåt, beträffar, så är det uplyst och torde för enhvar vara klart, att det är af den mest trängande vigt, att den person, som skall ordna Statens Jernvägsbyggnader, må med säkerhet veta hvad han, i afseende på medlen till arbetets fortsättande innevaride år, liar att tillgå.
Eller om detta ej kan beviljas, att åtminstone den för artistens beskattning gällande klassifikation måtte upphöra såsom ledande till alltför mycken arbitrage och dessa personer likasom de flesta andra beskattas efter sin uppgifna inkomst, dock så, att den artist hvars arbetsförtjenst ej öfverstiger 500 r:dr måtte från sådan be - Den 22 December e. m. 371 villn. åtnjuta befrielse, enär han då, så väl som dagakarlen, hvilken arbetar för sitt dagliga bröd, icke synes böra vidkännas andra afgifter än de personella. Om remiss af detta mitt anförande till R. St:s Bevilln.Utsk. anhålles. Remitterades till Bevilln.Utsk. Hr Sandels, Per Ben jamin, hade inlemnat följande mern.: I betraktande af de trägna och ansvarsfulla göromål som fordras af tjenstemännen inom banko-verket och då för desse tjenstemän alldeles inga ferier finnas, hvilket är förhållandet inom flera andra embetsverk, anser jag så väl nödig omtanka för bankens egen säkerhet, som skyldig rättvisa emot tjenstemännen, påkalla en förändring uti hvad för detta verk nu är stadgadt angtde tiden för afskedstagande med rättighet att åtnjuta fulla lönen som pension. A ena sidan förekommer att man, för att kunna riktigt uppfylla det ansvarsfulla kall som tillhörer bankens tjenstemän, särdeles i den högsta graden, hvilken man bör förutsätta en hvar hafva uppnått vid en framskriden ålder, måste äga oförminskade både sjalsoch kroppsförmögenheter, helst det minsta misstag eller försummelse härutinnan kunde blifva af oberäkneliga följder både för kamrater och verket.
bra Men om med födan anser het det och att k u n n a gifva Men i en familj kärleksrueller s m e k å r e t g å t t ö f v e r nötande enahanda blotens brister, när m a n n e n, den som barn på lisk o c h att sin hustrus okunnighet o c h tarfuppfostran, då börjar han förakta henne och så äktenskapet. verstigande mannens fått vanor, för förståndiga föräldrar ingen om men jlighet. af ärfda sjukdomar Eller gör icke orätt, som, behäftad a n n a n - ärftlig en afkomma, bestämd På det från tuberkolos s k a f f a r till första eller världen lefnadsdagarne lif? vet det icke ens, men plikt att g ö r a det i hennes och handla blifva sjukdom, kvinna därefter. Kapitlet härom behandlas eftergifven, dessa, på öfvertag det är ställe skulle däremot Men har Om o c h ifrån ofantligt samma och min gång däri orsaker aldrig hört men som fråga o m familj blifvande de kommande rikedom att som mågs barnen. mindre, bereda kan anser Om reda dem för finnes all vård penningar hufvudet. Jag skyldigexistens. När m a n väl finner äfven o m det föräldrarne. moderns sina döttrar beträffande plikgiftermåls satt sig in däri, så m a n, att d ä r o m skulle k u n n a skrifvas utom Iduns uppmaning lägg fall söka plan, så slutar j a g draga det bästa och för passande att egna erfarenheter. göra, taga reda på min tillfälle sällan att gifterförneka dotter blefve förlofvad, så skulle moder jag dotter. rent sällskapslif. liga, vårdslösade i skola n u tala o m kontrahenternas släktseende bildade mannen förhållanden helt o c h hållet ignoreras. n:r.) i d e flesta fall bägge på, huru den kunnige, veoch hvardagslifvets Knutson. täflingsartikeln. Moderns plikter mot sina döttrar beträffande giftermåls ingående. Prenumerera på närmaste postanstalt. Helt år 3 kr. IDUN " Apotekarmedaljeris frånsida ".
Herr kerrman, ^mbrosiu? nus. För g, kanske 4 mänader sedan, äterreinitterade Högloft. Ridder>kaper och A eln med anmärkningar Allmänna Beswärs och Oconomiae.Ulskottetö Betän» tande ösw.r mirc Memorial angäende Wargeringen, och som bewäldte Ulst'otts u låtande deröswer pä sä läng tid ej inkommit, har jag sragat näqra Herrar Ledamöter af samma Ntikott om orsaken dertill. da jag echällir det swar art de öfrige Rsspective Sländen icke ännu yttrat sig om berörde betänkande, och har en Ledamot af Högwördige Pnste, Ständer nyligen sagt mig, att samma Ständ beflutat ej yttra sig innan Der crhäller del as Ridderskapet och Adelns i ämnet gjorde anmärkningar. Och som frägan är af största wigt, samt högst nödwändigt fä den deciderad af Riksens Ständer urnan Riksdagens stut, som ej långt riik torde inträffa, sa får jag ödmjukast anhälli, att Högloft. Mo Den rr December. Ridderskapet och A' ln täck-s, igenom Protocosts-Ut» drag, sa wäl me-aela de öfrige Rejveetipe Stånden de anmärkningar Ridder si pet och Ao. ln gjort tvid Utskottets betänkande, som ptt a»in,oda Dem alt öfwer samma betänkande sig med möjligaste första »kläm; hwaröfwj g anbä!!cr om Herr Grefwe» och LandkMarskalkens proposition. Herr Grefwe» pcb L andt,Marskalken prindrade, akt der more aldeles orvankigt, att ät de öst pige Standen lä nna de! af pe anmärkningar, som list Ktt Utskott bli-rvit rcmllterade. Friherre 8tgsl von ksiosstsin, Lorkirrj k^uävij».
För år i83o, då endast ett Ångfartyg å Svenska sidan begagnades, åtnjöt Entrepreneuren, såsom ersättning för berörde kostnader, 9000 R:dr Svenskt Banco, men för hvarje år, sorn Contractet derefter är gällande, då 2 Ångfartyg och en seglande reserv-Jagt begagnas, 18,000 R:dr. Kommandes den härigenom blifvande besparing i kostnaderne för Sjöpostfartems underhållande, att i Banken insättas på serskild räkning, till bestridande af utgifterne för Ångfartyg. 8:0 Sedan senaste Riksdag hafva blifvit beslutna samt i verket slälda åtskilliga anstalter till posteommunieationernes förbättrande och 1'3) ( »8 ) utvidgande, hvartill hörer: att 8 stycken nja enlila, io stycken dubbla, i stället för enkla, och 12 nya dubbla postgångar blifvit öppnade samt 7 nya PostContor inrättade; äfvensom, med ledning af Rikets Ständers derom afgifne underdåniga skrifvelse, till verkställighet befordrad en serskild Paketoch Forvagnspost emellan Stockholm och Ystad. Kongl. Nummer-Lotteriets i Kongl. KammarRätten förut granskade Räkenskaper för åren 1829 och i83o hafva utvisat: i Debet. för år 18 2 9. för år 1850. Inkomst: Centonal af Löner 1. .■—• 5. sorn, jemförd med de i RiksStaten påräknade 60,000 R:dr årligen, för år 1829 visar ett öfverskott af .. 56,964:20.— men deremot för år i83o en brist af 6,506: 1 4. g. * Hr u d fj af v 0 - F 0 n d en utgjorde År 18 2 9, År 1 8 5 0. Inkomster:
Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående tillhandahållande, äfven för nästkommande Statsreglerings-period, af det till bidrag vid inrättandet af pensions-anstalter för Folkskolelärare beviljade anslag. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 28 sistlidne Februari och den 4 dennes på bordet lagda Utlåtande N:o 10, i anledning af väckt motion, att Kongl. Skeppsholmen och till Flottans etablissement hörande strand på Kongl. Djurgården måtte, emot vissa vilkor, upplåtas till Stockholms stad eller enskilde samt förses med byggnader och kajer för handelns behof. Prot.-Utdrag den iO Mars i857. 257 S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Lag-Utskottets den 28 sistlidnc Februari och den 4 dennes på bordet lagda Betänkande N:o 14, i anledning af väckta motioner, angående inteckning af aftal om nyttjande-rätt till fastighet i stad. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottets den 4 dennes f. m. på bordet lagda Memorial N:o 55, i anledning af återremiss utaf Utskottets Betänkande N:o 51. S. D. Föredrogs och bifölls Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 4 dennes f. m. på bordet lagda Betänkande N:o 54, i anledning af väckt motion, i fråga om särskilda belöningar för skogsplantering å de s. k. Svältorne i Elfsborgs län. S. D. Remitterades till Expedilions-Utskottel och kommunicerades de respektive Medstånden en den 7 dennes väckt och bordlagd motion af Friherre Cederström, Rudolf, angående utsättande af dagen för Rikets Ständers nästa sammanträde till Lagtima Riksdag.
För jordbrukaren består tillfället alt kunna använda de kunskaper, han äger, uti möjligheten att hägna och bruka sin jord; och der denna möjlighet ej finnes, kan det göra enahanda, antingen han lärt sitt landtbruk af sina fäder eller uti ett institut. Ingen betviflar, alt laga skiften bereda denna möjlighet; och det är derföre, som jag anser, att de böra föregå de visserligen nyttiga landtbruksskolorna, 0111 bägge sakerna ej på en gång låta verkställa sig. Att, såsom Hr Ramsay yttrar, minska de medel Staten lemnar till laga skiftens fortgång, för att derigenom åstadkomma eller befordra dessa skolor, anser jag följaktligen för otjenlig!, alldenstund de af Staten lemnade bidrag ej äro tillräckliga till undanrödjande af de alltför tryckande kostnader, jordägaren genom laga skifte får vidkännas, och hvarå jag, utom min och andras erfarenhet, såsom bevis får anföra Hr Ramsays egen klagan. De kunskaper, som erfordras för att begagna flera af de fördelar, som tillskyndas jordbrukaren genom laga skifte, äro af så enkel beskaffenhet, att hvarje bonde, som vill begripa sitt åkerbruk, kan äga dem. Att hägna sina ägor, att dika, gödsla och köra sin åker, att förrätta utsädet å den tid man anser tjänligast, att berga grödan, oberoende af grannarna, och att efter behof begagna åkern lill foderväxter, m. fl. dylika förrättningar, aro allt sådana göromål, som dels alldeles icke och dels med största svårighet låta verkställa sig, dä egendomen är uti det splittrade skick, som föranledt ett laga skifte, samt tillika af så enkel ari, att de, med stor fördel för jordbrukaren och till egendomens förbättring, kunna användas afven af den, sorn ej haft tillfälle att öka sina insigter vid några landtbruksskoior eller instituter. Den af Hr Ramsay föreslagna åtgärd att, genom gode mäns undersökning å stället och till Landshöfd -Embetet afgifvet utlåtande öfver förhållandet, vilja bevara majoritetens af jordägare fördel, då, emot dess önskan, en besuten jordägare, på grund af nu gällande författningar, begär Igga skifte, synes mig alldeles otjenlig t.
— Nu upplät han sin mun och sade i en mycket afgörande ton: »Jag tycker att det är dumt, farbror.» Det var som om grefvens munterhet väntat på detta svar för att bryta lös; men nu tog den sig också ett långvarigt och bullrande uttryck, som irriterade den känslige Eric. Han uppfattade det så, som om han gifvit anledning till munterheten genom det sätt hvarpå han tolkat sin mening, och han tillade förklarande: »Jag menar att det är dumt skrifvet! Det är väl ingenting att ta exempel efter, att en prins kan dansa. Det kan ju alla.» Hans ton hade nu blifvit på allvar indignerad, och hans kinder flammade som om han blifvit personligen kränkt af dumheten i de citerade orden. Men nu vände sig grefvinnan till sin son: »Än du då, Nils? Hvad tycker du?» Nils Wiede var liten och satt, blond med blå ögon och ett blidt uttryck i sitt ansikte. Han var en vacker yngling, men man lade icke mycket märke till honom. Det var någonting färglöst i hans väsen. Särskildt, när han och Eric befunno sig i samma sällskap, observerades han icke alls. Det var därför hans mor alltid bemödade sig om att framdraga honom ur dunklet. »Jag tycker som Eric,» sade han nu. »Du tycker alltid som Eric,» anmärkte grefven. »Ja, men dessutom finner jag det i hög grad taktlöst att yttra sig så om en medlem af vårt konungahus.» Nu lyste grefvinnans ansikte upp och hon nickade gillande. Men fadern betraktade sin son till hälften ömt, till hälften skälmskt. »Hofman!» sade han. Därpå räckte han tidningen åt Eric. »Nu kan du läsa upp för faster om högtidligheterna.» Eric mottog förtroendet och satte sig vid fönstret på andra sidan om grefvinnans arbetsbord. Faster och Nils bildade auditoriet. Grefven vecklade ut en annan tidning, och bakom den blundade han snart helt stilla. Naturen tog ut sin rätt också af ättlingen till en bland Karl XII:s drabanter.
Visiten hade, som man kan förstå, varit så kort tom möjligt och under den allmänna förstämningen, som man sökte dölja genom banala fraser, hade det icke blifvit tillfälle till några förklaringar.När de obetänksamme tillställarne af skämtet med mor Merlin fingo reda på hvad som händt, blefvo de heta om öronen. Följande dag skyndade äldste löjtnanten, utan att säga någonting åt des Platreux, till chefen och berättade honom allt samt besvor honom att taga fru och fröken d ’ Amanthe ur deras villfarelse, så att han skulle kunna försäkra sin unge kamrat * att olyckan var delvis reparerad. Chefen lexade ordentligt upp den oförsigtige, som i sin egenskap af främste kamrat icke hade bort tillåta ett dylikt skämt. En deputation gick upp till den stackars löjtnanten och utvecklade huru det hängde ihop samt framförde kamraternas ursäkt till den nykomne, som nog skulle tagit saken lätt, om icke det fördömda fallet i knäet på fröken Amelie hade varit Nu kände han sig fortfarande osäker och visste icke hvad han skalle göra. Han fann sin ställning kinkig; och om kamraterna också visade, en uppriktig ånger, så var den förargliga historien i alla fall ute i staden. En middagsbjudning från chefen, affattad i synnerligen vänliga ordalag, höjde åter hans mod. Han förlät så mycket hellre, som alla ansträngde sig att skaffa bort ryktet om denna absurda bekantskap med mor Merlin och som emottagandet vid fru d ’ Amanthes middag var det ^jertligaste möjliga. Då fröken Amelie såg på denna vackra panna, ännu mera framhäfd af det militäriska snittet på håret, hvilken på ett så pittoreskt sätt hvilat i hennes knä, kände hon sig något underlig tiU mods men ingalunda besvärad. Löjtnanten fann henne, i motsats till det por * trätt man gifvit honom, öppen, älskvärd, munter, lite spefull, som om hon vore rädd att visa sina känslor, men för hänsynsfull och uppmärksam för att såra någons finkänslighet.
Lindström: mot § 1: »Rikets Ständers vid denna riksdag fattade beslut, hvarigenom handelsoch näringsfrihetens vigtiga grundsats uti lagstiftningen blifvit ytterligare erkänd; den i samma anda af Utskottet nu föreslagna frihet i afseende på den ränta, som får tagas å vissa slag af förskrifningar; det alltmera af den i stark utveckling varande industrien inom landet påkallade behofvet af ett bättre ordnande af våra kreditoch penninge-anstalter borde, såsom mig synes, hafva manat Utskottet att tillstyrka borttagandet af en of de inskränkningar, som i nu gällande förordning för enskilda banker ingår, den nemligen, att rättigheten till dylik banks stiftande skall vara beroende deraf, huruvida Kongl. Maj:t finner sådan bank vara för landet nyttig. Om det ock på sin tid varit nyttigt eller vid enskilda bankers första uppkomst här i landet åtminstone af en nödig försigtighet påkalladt, att uti Regeringsmagtens hand anförtro rättigheten att neka eller bevilja oktrojer för sedelutgifvande banker, så kan numera, sedan dessa anstalter trädt ut ur sitt barndomstillstånd och vunnit den stadga, som åt dem skänkt allmänhetens förtroende, genom det sätt hvarpå de utöfvat sin verksamhet, detta förmynderskap alltför gerna undvaras, ja till och med icke utan olägenhet bibehållas; ty hvarje band på bankverksamheten, af det slag som det nu ifrågavarande, verkar lika mycket tryckande och förlamande på näringen och industrien inom landet, som hvarje annat hinder, för hvilket dessa äro utsatte, i följd af restriktiva och hämmande lagbestämmelser. Rättigheten eller magten att neka den ena orten eller associationen hvad man anser sig böra bevilja den andra, gör också hvarje sådan lagstiftning förhatlig, i en tid då privilegier och monopolier ej längre tolereras och alstra ett missnöje, som verkar både till ett spändt förhållande mellan Regering och folk och till afund och misstänksamhet medborgarne emellan. Att det missnöje,3 som tidt och ofta försports emot privatbankerna, haft sin grund just uti det privilegii-system, som uti vår banklagstiftning vunnit burskap, lärer ej eller kunna nekas.
Ridderskapet oell Adelns Protocoll för den 9 dennes, med tillkännagifvande att en Motion af Herr von Echstedt, Elias, om erläggande af Passevolance-afgift, i stället för rotarnes vid den Indelta Arméen förbindelse att förse soldaten med Släpmonderingar, sa,mt ett förslag af Friherre Stael von Holstein, att Riksens Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet tillstyrka jemkning af Knekte-Contracterna öfver hela Riket, så att billiga afgifter till lika belopp kunde alla rotar affordras, blifvit af Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Vällofl. Borgare-Ståndet Bilaga till Mern. N:o 5. 411 remitterade till Passevolance-Utskottet, men att Hedervärda Bonde-Ståndet och Högvördige Preste-Ståndet förklarat sig icke i denna remissen instämma. I anledning hvaraf och då 2 Stånd stannat emot 2, Ridderskapet och Adeln hänvist densamma, enligt 44 § Riksdags-Ordningen, till Constitutions-Utskottets afgörande. Herr Grefven och Ordföranden: Enligt den åberopade §:n tillhörer det Constitutions-Utskottet att afgöra, hvarthän frågorna skola remitteras. Till hvilket Utskott remissen ock måtte ske, så skall saken utarbetas, hvadan hänvisningen i det afseendet torde vara mera likgiltig; men som ämnena hafva mycken gemenskap med dem, som af Passevolance-Utskottet blifvit behandlade, så hemställer jag, om de icke kunde dit förvisas. Imedlertid får jag fästa Utskottets uppmärksamhet derpå, att här äro 2:ne särskildta ämnen i fråga, hvaröfver vi skola särskildt besluta. Hvilken proposition efter någon öfverläggning af Utskottet bifölls. Och skulle de respective Stånden om detta beslut vördsammeligen underrättas genom Memorial, som uppsattes och genast justerades.
Ofver Motionen om Bevillnirtgs utgörande för ratti g h e 6 Eil.t. Bevilln.' s.Allrn. Besv.O.Otc.- Utsi, Uti, A7:o 7. ten att få jaga å tillåtna ställen under lofgifven tid, får jag, för min del, helt enkelt afgifva det utlåtande, att då den i frågaställde afgiftens erläggande torde åtminstone till någon del, hålla tillbaka den större mängd så kallade krypskyttar, som olofligen I andras egor föröfva jagt, oftast under förbuden tid, och dymedelst utrota och förstöra allt nyttigt villebråd, så väl som dess tillväxt äfven på den sparsamme och fredande hushållarens egovälden, så instämmer jag fullkomligen deruti, att, med undantag af Jagtparkens egare, som för egen del alltid bör vara afgiftsfri, och skäligen kan supponeras vårda och icke förstöra den herrlighet å sina egor, som jagt och djurfång innebär , hvar och en annan, som vill öfva jagt, der tillåtelse kan vinnas under lofgifven tid, bör vid hvarje års mantalsskrifning derom anmäla sig, och taxeras till afgift af högst 1 R:dr och lägst 2 4 sk, eller allmänna vsrdet föi ett enda skott hare eller motsvarande fogel. Sorn correctiv mot underslef vid dessa uppgifter torde i Bevillnings Stadgan böra bestämmas, att den som, utom förutnämnde anmälan , beträdes med jagts idkande, skall erlägga, utom böter efter Lag, tredubbel afgift, till lika fördelning emellan Kronan, Jordegaren och åklagaren. Kronans jägeri-betjening varda från denna afgifts erläggande frikallade, i afseende på deras tjenstskyldige jagters anställande efter rofdjur såsom ock alla andia personer vid \ Bcvilln.* och Lag-Utsk. Betänkande N:o 8- 7 skallgångar ; men om villebrads-jagt vill öfvas, vare de underkastade enahanda afgift med de förutnämnde.