Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag instämmer uti Hr Braunerhjelms första anmärkn., att det är för mycket begärt att den, sorn utskänker bränvin, skall med våld förhindra köparen, att för dess förtärande i försäljningsrummet qvarblifva. Det lärer dessutom icke alltid stå uti den personens makt, ty om det t. ex. är en svag qvinna, så kan hon icke alltid hindra en köpare att smaka på det köpta bränvinet. Hvad 1)en 9 Augusti e m. 193 Hvad beträffar frågan om straff för dem, som emot 24:de §:n 3:dje mom. sig förbrutit, tror jag det blifver för strängt, att sätta denna förbrytelse under samma kalhegori som den, för hvilken straffet i 39:de §:n är föreskrifvet, utan anser jag det vara tillräckligt att ålägga det straff, som i denna § tinnes utsatt. Att derjemte föreskrifva, att bränvinet, kärlet, åkdonet, hästen, oxen eller åsnan, som lasset drager, skall varda förbrutet, anser jag vara olämpligt, ty mången gång är det, ganska kinkigt att bestämma, om den, som färdas med ett lass bränvin, lofligen farer fram eller om lian idkar gårdfarihandel med bränvinet, och derföre tror jag, alt man icke bör gä längre i bestraffning rör;de honom, än som i allmänhet är föreskrifvet för den som handlar pä olofligt ställe. Lägger man härtill hvad Frih. Hjerta föreslagit, att man må från honom taga hans bränvin, synes mig att man varit tillräckligt sträng. Hr Braunerhjelm: Jag kan icke dela de af Frih. Haab uttalade åsigter, och, emedan jag anser de personer, som med bränvin fara frän gård till gård, utgöra det värsta slaget af månglare, tror jag icke det vara för strängt att ålägga dem samma straff, som den, hvilken försäljer bränvin till inindre belopp än hvartill han eger rättighet, ty de sälja bränvin, icke allenast till mindre belopp, än tillätet är, utan ock på ett till alla delar otillåtet sätt. Hr Printzensköld:
Om Utskottets åsigt skulle göra sig gällande, inträder således här det kuriösa förhållandet å ena sidan, att. blott derföre att två Stånd beslutat 200,000 R:dr, skulle en ny reglering af skjutsbefordringen frän den 1 November 1861, således en ekonomisk organisation af hela skjutsväsendet, kunna komma till verkställighet, oaktadt tvä Stånd förkastat den, och ä andra sidan, att, blott derföre att ett Stånd beviljat 100,000 R:dr, en ny grundsats skulle komma in i skjutslagstiftningen, att nemligen hardt betungade skjutslag skola af Staten understödjas, oaktadt blott ett Stånd fattat sådant beslut. Orimligheten häraf är så uppenbar, att förhållandet endast behöfver påpekas, för att hela vådan af att beträda en sådan väg i ekonomiska frågor skall blifva för hvar och en uppenbar. lag anser derföre att i denna del af Utskottets förslag till voterings-proposition, icke allenast voterings-propositionen bör förkastas, utan ock Rikets Ständer förklara att all fråga om anslag förfallit, sedan ändamålet, för hvilket anslag blifvit af särskilda Ständ till olika belopp beviljadt, förfallit. 8 Sammansatta Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-TJUkottets Memorial N:o 33. Hvad slutligen beträffar de af tre Stånd till Postverket anvisade 70,000 R:dr, anser jag mig [ icke derom behöfva afgifva något yttrande, alldenstund, om voterings-propositionen, sådan den är framställd, förkastas och ärendet till Utskottet återförvisas, med föreläggande för Utskottet att redogöra för de särskilda Riksståndens beslut i hvarje punkt af Betänkandet, frågan kommer under ny handläggning. ” I denna reservation instämde Prosten Ljunggren och Kyrkoherden Ternström. STOCKHOLM, tryckt hos A. L. NORMAN, 1860. Sammansatta Statssamt Allm. Bero.- o. Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 24. 1 X:o 34. Arik. till Exp.-Utsk. (leii i Okt. 1860, kl. 10 f‘. lii.
«Fy tusan dj–r – Albertina! nej, då är väl Sofi något hvassare – eller hvad säger bror Stjernfeldt, som är förlofvad, och således bör kunna bedöma fruntimmer bättre?» – «Herrarne vet, att jag inte följt med min tid på ett halft år, och det är troligen en alldeles ny uppsättning sedan dess. Och sanningen att säga, så har jag en liten kurtis der nere på bondlandet, som är mycket läckrare än alla djurgårdsdamerna tillsammans,» svarade Stellan. – «Aha, den der lilla fiskartösen! det är någonting romantiskt – du har alltid varit en skicklig fiskare i sådant der grumligt vatten,» – och i detsamma svängde kaleschen upp framför stora byggningen vid Blå porten. «Har du rum, Albertina?» – «Ja, söta baron, om inte herrarne ä’ för många.» – «Åhå, har du börjat på att räkna, inte äro vi flera, än du kan ta emot oss. Det kommer bara en sådan vagn till. Har du några deruppe?» – «Åh det är bara några – Gud vet hvad det är för ena – men di håller sej på venstra sida, och herrarne skall inte behöfva vara generade utaf dem. Vill herrarne ha salen för egen räkning, så kan vi läsa igen dörren till venstra rummen» – och medan hon sade detta, var det redan gjordt. «Skall vara middag, kan jag tro?» – «Jo men; du är inte så dum du, som du ser ut. Har ni någonting i dag, som ni kan bjuda folk på?» – «Skall se på; här är matsedeln, söta grefve.» – «Vill herrarne se på hvad di befaller – och så ger du oss af det der vanliga vinet, som du vet jag brukar dricka – se så, ingen kurtis så länge, go herrar, låt menniskan sköta hvad hon skall, för jag är förbannadt hungrig.» – «Och så lagar du att det är spelbord i ordning, så snart vi ätit.» – »Kanske herrarne ville vara goda och befalla mat för de herrarne som komma efter, så går det lite fortare.» – «Det går an – men der komma de sjelfva – då kan det vara onödigt.
Län, erhälla någon betydelig undsättning; och den resource som Riksens Ständers Bangue hittils gifwit, mäste snarligen uphöra, om icke Banquens Soliditet stall blifwa blottstäld och sämedelst, efter ordspräket, den sista willan blifwa wärre än den föregäende. Enär nu säledes för otwifwelaktigt synes böra antagas, at hwarken sä hastigt och ännu mindre til ärfordelig myckenhet, Län, uppä Kongl. StatsContoirets reverser, säsom förut warit 698 Den 8 Augstk. warit föreflagit, kunna wara at päräkna; och Bangucus biträde icke troligen längre kan fortfara, än til desi de sednast bcwiljade Twä Millionär R:dir utgätt, utan fast häldre gagneligt torde wara, om nägon mindstning i sistnämnde Summa kunde äga rum; sä kan jag för min del icke utfinna annan utwäg, til afhjelpande, utaf i fräga warande trängande stora penninge-behof, än at Riksens Ständers Riksgalds-Contoir antingen pä desi Credtt och emot desi, pa wisia är, med 5 L 6 ProCents ränta, stälde reverser, pä ifrån och nied 50 Nd. Banco och derutöfwer, til den Summa hwarje Längifware affar, uptager Län, i mohn af det til befinnande bchvfwct, eller ock (om icke för mig okända binder i wägen ligga) later en förnyad Sedelstock, för meranämnde behof, blifwa at tilgä och komma i omlopp. Icke utan största twehugsenhet har jag wägat framställa desia sidst anförde tankar; men af L:ne onda bör det mindsta wäljas. Penningar mäste anffaffas:
Pressarne äro af den styrka, att en tryckning af 1S00 Skep:d v. v. med den kan åstadkommas, och hafva de under den tid af ett år, de nu varit oafbrutet begagnade, visat sig serdeles ändamålsenlige och uthållige. 1 öfra Brukets Packkammare är, i stället för en söndergången skrufpress med trädställning, uppsatt en ny hydraulisk packpress af 1,200 Skep:d kraft, hvilken är applicerad till injections-pumpen för den derstädes förutvarande hydrauliska press. Då kostnaden för båda ofvannämnde pressverk ingår i 1859 års ännu oafslutade räkenskaper, kan den här icke bestämdt uppgifvas. 9 Med anledning af de upplysningar, Herr Bagge vid återkomsten från en resa till England meddelat, har derifrån blifvit anskaffad såsom modell en så kallad knutsil med omrörare, hvilka i vissa fall för pappersmassans rening befunnits af stor nytta, och hvaraf flera exemplar efter en af Herr Bagge förbättrad construction är under uppsättning. § 5. Jordbruket, Qvarnen, smärre ekonomiska detaljer. Af Tumba hemmans inegor, i sig sjelf inskränkta, återstå, sedan derifrån afgått hvad som anslagits till bruksplan och täppor för arbetarne, endast omkring 6 tunnland åker och 23 tunnland äng. Sedan Fullmägtige år 1833 förgäfves försökt att få jordbruket på antagliga vilkor bortarrenderadt, har det måst drifvas för Brukets egen räkning. Behållna afkastningen har utgjort: År 1833 Orsaken till sistnämnde års ofördelaktiga resultat är den, att den vid senaste egodelning hemmanet tillfallne sanka äng erfordrat dikning och rödjning, hvarför kostnaden blifvit påförd hemmanet. Afkastningen af Qvarnen (underhåll och qvarnräntan afdragne) har utgjort: År 1833 » 1836 » 1837
O. inhemta, att Konst.- Utsk:t i afseende på ministeriella ärenden icke eger fordra annat än sådana protokoll, som angå allmänt kända och af Utsk:t uppgifna händelser. Dylika protokoller hafva äfven blifvit infordrade rörande den Danska frågan, och uti (Jtskds Betänk, finnas de protokoll särskildt uppräknade, hvilka till följd häraf blifvit under innevarande riksdag lill IJtsk:t aflemnade. Vid öfver lemnande af desamma lastades IJtsk:ts uppmärksamhet särskildt derpå, att vid behandling af ifrågavarande ärenden den grannlagenhet måtte iakttagas, som deras vigt och Rikets förförhållande till främmande makter kräfde. Jag liar nu ej det protokoll tillhands, hvaruti denna uppmaning uttalades, men deti gick hufvudsakligen ut på att Utskt:t måtte vid dessa ärenders behandling iakttaga tillbörlig försigtighet, så att det goda förhållandet till främmande makter ej måtte pä något sätt blifva stördt. Att under sådana förhållanden Utsk:t undvikit att på dessa handlingar grunda någon historik öfver den Danska frågans särskildta stadier, är helt naturligt och har varit af omständigheterna så myckst mer pukalladt, som Utsk:t endast kurmat reqvirera särskildta Statsrådsprotokoller, och således väl varit i tillfälle att taga kännedom af de §§ i protokollen, som i af seende å detta ärende blifvit förde, äfvensom af de vid protokollen fogade handlingar, men deremot ej kunnat vinna kännedom om den skriftvexling, som till äfventyrs dessutom förefallit emellan Svenska kabinettet och främmande hof eller Svefiges hos dem anställda sändebud. Att Utsk:t vid granskning af de till detsamma öfverlemnade handlingar ej funnit något att emot Stats-Rådets ledamöter erinra, derpå är den slutmening, hvartill Utsk:t kommit, ett fullt talande bevis. Att Utskffs ledamöter kunnat komma till detta resultat på grund af olika motiver är möjligt, Den 4 April f. ra. II — jag kan ej derom uttala något omdöme, då den subjektiva uppfattningen af handlingarnes innehåll lätteligen har hos individerna kunnat vara olika, men i afseende å det slutresultat, hvartill Utskits ledamöter beträffande
Af det föregående torde således vara ådagalagdt, att vådan för Staten att inblandas i enskilda förhållanden icke är ringare i närvarande fall än i andra , serdeles som någon råga på fioancielt oberoende destomindre kan anses vara upphunnen , som vi icke förmått taga första steget till sjelfva oberoendets vinnande , genom att till slut hafva ordnat vårt myntväsende. Det återstår att utreda, huruvida de tvingande omständigheter äro för handen, som i den Nådiga Propositionen omförmälas, såsom föranledan. de till Rikets skuldsättning. Att de gäldskyldige , såsom vanligt, behöfva hjelp , är otvifvelaktig!, men det kr derföre icke sagdt, $ Ålim. Bml jil Qm. Viik. Uti K: o ijj, att de behöfva Sån ©mot inteckning. Tväreorao' synes ofta » vid tillfällen af fastigheters försäljning ganska ofta, att tillgångarna på låsa varit till den grad öfverflödiga , aft inteckningsbeloppet öfverstigit försäljningsvärdet , hvilket, senare i allmänhet torde böra anses tillräckligen högt emot den afkastning, som fastigheterna inom vårt Iand lemna» Det är rlå i Räntana nedsättning på de ny® lånen och verkningarna deraf på de gamla 9 eom förslagets gagnelighet skall sökas. Jsg har redan i afseende på inrikes'lån anmärkt» att räntan skulle stegra», otis lånebrislt emellan enskilde uppkomme» i fali Staten carscurrerade såsom lånsökande inom landet. S fall meningen vore» ntt utrikes lån skulle tega», så torde man kunna stanna vid dera .förmodan.» att Statscrediten icke kunde komma att begagnas till högre belopp än.4 millioner» men månne dessas utgifvande i «H< minna rörelsen, emot en lägre ränta» skull® kunne verka till nedsättning i räntan å mas» .»an af all intecknad gäld inom landet» som vanligen antages till 60 å 70 millioraefo Hvad verkan har i detta afseende de 6 millioner fastighetslån emot 4 procent åstadkosraanit? Har nedsättning i räntan till § prö-cent å de 8 millioner DieeomtSån» mm sedan ■ sista Riksdag akedds» verkat
s 194 — 199, bif. af PresteStåndet, IX 3. s i3r, af Adeln, IX. 3. s 148, återrem. af BondeStåndet, IX 3. s 166. Förnyadt Utlåtande, VI 2. s 358 — 36i, bif. af PresteStåndet, IX 3. s 269, af BorgareStåndet, III. s 274, af BondeSlåndet, IX. s 277, lagdt till Handlingarne af Adeln, IX 3 s 290. om inlösen af förslitne smärre; Motion remit. till Statsoch BancoUtskotten, II. Om derför antagne grunder. Banco - 19 Utskottets Betänkande, VI i. s 685 — 687, bif. af BondeStåndet, IX. s 697, afPresteStåndet, IX. s 702, af BorgareStåndet, IX. s 708. Underd. Skrifvelse, X t.si88—190. RiksdagsBeslutet, §. 18. BancoYerkets Räkenskaper, om, för åren 1817 och 1818, II. s 266-—-299, remitt. till BancoUtskottet, II. Dito Dito för åren 1819 och 1820, II. s 718 — 754, remitt. till Statsoch BancoUtskotten, II. s 1127, 1131, till BancoUtskottet, II. Utskottets Betänkande om båda Berättelserna, Yl 1. s 4—'2I> återrem. af Adeln, IX. s 100, bif. af BondeStåndet, IX. s 107. FÖrnyadt Utlåtande, bif. af BorgareStåndet, IX. s 121, af BondeStåndet, IX. s 121, af PresleStåndet, IX.. s 129. Ränte-Inkomster och utgifter, II.
Nar i min famn jag har dig, 1iig.n till sinnes, vi8 kväll, af intet störd, d % känner jag, att på, min lyra finnes en sträng, ej liittills rörd. När lyckans fullhet jag mig drar till minnes, af dig, barn, till mig förd, då känner jag, att ' på min lyra finses en sträng, ej liittills rörd. Min tanke, n a r jag vid din vagga sitter, jag dig förtälja vill. ' J a g tänker på den lifslott ljuf och bitter, som dig skall falla till;, På kamp, dit dig en svelrfull värld skall sända, att tröstrikt gripa in; på törnen, soin din kärleks ros målianda. skall biira, älskling min; P&amp; plikt.ens post, där du ditt lif skall llaa; p&amp; vägen, du skall gå; på ödets sfinx, inför hvars dunkla gåta ock, du skall svarslös stå;. P&amp; pan,nan ' din, där gönidt ett frö jag anar, soin spira skall en gång, när tankens vhsol det till blomning ivanar iiiidt i vår lögnvärld vrång -, E t t. ] jris, som dunkelt nu och gåtfullt lyser, men snart i fullglans står, ty sjalen bor däri likt ros, som myser i knopp, tills ut den slir. J a g tanker p&amp;, hur, bortglömd eller hyllad, hur, osäll eller säll, sent eller tidigt du skall ned bli myllad i dödens svala tjall. Och Iiw långt före dig jag diir t ö r Ilvila från fröjd och sorg och split ... Tänk, visste du, hur mina tankar ila invid din vagga hvit! - Just som du, barn, till oss Iiinde,. s$.g jag, hur de sträfva, gamla murarne, som allt från fordom doftrik kaprif o h m kantar och mot livilkas grund begonieï sticka af med röda kalkar, klädde sig af fröjd i praktskrud, prydd med nya blommor granna.
r en har för bisett alt del är i bevillningsväg, men icke i skattläggningsvag, sorn R. St. hafva att göra med beskattningen; ty skattläggningen sker efter gällande författningar, genom embetsmy ndighetei lia , och lili skattläggningeh kunna således R. St. icke göra någon förändring, men väl uti de författningar, som gillia för denna skattläggning, likväl endast gemensamt med Konungen. Om man skulle antaga Hr Tersmedens sats, att det icke vöre med billighet och rättvisa förenligt, att med grundskatt belägga hemman, hvilka ingen grundskatt äga, så vore det orättvist och obilligt att någonsin med grundskatt och rotering belägga något nyhemman. En sådan conclusion står dock icke tillsammans, hvarken med statsrätt eller med ordning inom samhället; ty då det gifves i våra nordliga provinser tillfälle lill bildande af lika många mantal, som der redan existera, så vore det besynnerligt och inconseqvent, om icke dessa, i den mån de blifva uppodlade, skulle med skatt beläggas utan förblifva skattefria. Samme värde talare har förklarat 18 >4 å rs beslut, angtde rolefrihetsafgifters erläggande, vara obilligt och kränkande äganderätten, i del alt hemman, som äro inköpta då rotefrihetsafgiften utgjorde 10 44 Dun 15 April ». m. eller ii r:dr, finge vidkännas en högre afgift, hval igenom hemmanets varde minskades. Det följer klart af sig sjellt, alt ett oskattlngdt hemman, som icke drager någon ränta, icke heller har några onera och följaktligen siger i behåll större afkastning än det får sedan skattläggning öfvergfitt detsamma, efter begagnande af de frihetsår, som författningarna medgifva, för att befordra uppodling af .Sveriges jord. Så förhåller det sig med bruksanläggningar, hvilka under en längre tid efter anläggningen äro frie från skatt, under villkor alt, sedan frihetstiden är slut, lika med andra bruk deltaga i allmänna onera. Hvar ligger orättvisan häruti? Är det en orättvisa, att de fä tillgodonjuta vissa frihetsår?
Detta är nemi. att bruksegendomarne hafva, efter alt hafva undergått värdering på här anförde grunder, blifvit cs Den 4 December f. m. uppskattade till alltför höga värderingspris, i förhållande till deras verkliga värden, och alt de allmänna cassör, som utlånat penningar åt desse bruk, måhända genom denna oriktiga taxeringsgrund blifvit förledda att utlåna medel till vida högre belopp, än deras reglementen dem tillåtit, i den händelse taxeringen varit riktig och i öfverensstämmelse med sanna förhållandet upprättad. Jag fortfar således att yrka propos. å Hr Lagerhjelms motion. Hr La gerli j el m: Tvenne värde talare hafva åter fallit in i den förvillelse, i att tro, det en skattenedsättning skulle blifva en ovillkorlig följd af min motion. Jag instämmer i hvad den siste värde talaren anfört, och ber blott få tillägga en omständighet, för att till full evidens ådagalägga det ingalunda den följd af min motion vore alt befara, som de värde ledamöterne ansett. Antagom t. ex. en taxeringscomite', sammansatt af de Hrr ledamöter, hvilka nu lala emot mig: skulle väl denna comité nedsätta bevillningsvärdena? Visst icke. Kan man då väl säga, att af min motion följer en ovillkorlig skattenedsättning? Det är ju en absurditet. Då nu öfverläggningen ansågs vara fulländad, framställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, propos. till bifall å Utsk:s yttrande rör.de Hrr Lagerhjelms och Geijers ifrågavar. motioner, och blef denna propos. besvarad med starka nej, blandade med ja. Då härefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, i afseende på nyssnämnde motioner började framställa en ny propos. anmälde sig Hr Lagerhjelm, som, genast uppropad, yttrade:
Hvarje skämt, hvarje framkastadt ord af hennes omgifning, måste ju vara henne en förebråelse! Huru skall hon tänka på sitt barn, som hon lemnat i fremmande händer? Huru en gång möta dess blick — inför Gud? — Hon har ej en enda stödjepunkt att luta sig till, o den arma! Kan hon tänka på fadren till sitt barn, utan att sjunka ned af blygsel?! — Sade icke Hedda, att ¯han¯ aldrig talt med Lotta om kärlek; hvad var det då, som kom dem att glömma heder och anständighet? ¯Sinnlighet¯! ha, nu förstår jag detta ords mening, för hvilket jag alltid haft en slags afsky — Men så måste det varit, ty Feodor älskade henne icke, derpå är jag säker. Han ångrade sig, fördömde sig sjelf. — Nu har jag äfven nyckeln till hans gåtfulla bref; han skref det ju dagen efter den olyckliga aftonen. — Feodor! Huru skola vi mötas? Du är den brottslige och likväl känner jag, att det blir jag, som skall blygas inför dig. — Den oskyldiga kan således äfven med rodnad nedslå blicken, blott af medvetande om något som är orätt. Så skref, så tänkte Leonna; så tänka hundrade af hennes kön, men tusende deremot gifvas, som trampa blygsamhet och sedolära under sina fötter och likväl se de menniskor dristigt i ansigtet, och förhäfva sig med stolthet öfver dem. De döfva samvetets röst med falska förespeglingar, och tro att ¯ett namn¯, eller en ¯högre ståndpunkt¯ i lifvet berättigar dem till att lefva huru de vilja. Andra åter tänka: detta har händt andra före mig, och jag blir ingalunda den sista. Men vi älska att tro, det de likväl hafva stunder, då de gerna utbytte sin inbillade herrlighet, sin skenbara lycka, mot ett rent samvetes vittnesbörd. Långsamt försvinna sorgens dagar, men korn efter korn rinner sanden i tidens timglas, som, innan vi veta ordet af, måste vändas om. Leonna hade här icke mål för sin verksamhet; och kände alltför väl att detta är mera förstörande för både själ och kropp, än en sjukdom.
lifs eller i de anrättade former — som sylter, importen af drufvor, eller rättare drufvin, till I BARNLÖSA ÄKTENSKAP ÄR DETTA OFTAST TI geléer LLm. m. — hvilka köksvetenskapen vet vårt land, har den i sanning icke varit obetydFÄLLET, DÄR DE ÄKTA MAKARNE GÅ UPP I ATT åstadkomma. Ej blott för deras välsmak älska lig, då den i medeltal gått till 2V2 millioner KURTISERA OCH SKÄMMA BORT HVARANDRA OCH vi INdem; de äro förenade med våra minnen liter om året, och 1891, till följd af spekulaTAGA EN SJÄLFVISK, NÄSTAN FIENDTLIG STÄLLNING från den tid, då det var så » rysligt roligt » tioner på tullförhöjning, gick till 6V2 millioner MOT MÄNSKLIGHETEN UTOMKRING DEM. och så litet tröttsamt att » plocka bär », dä ett liter. riktigt I EN FAMILJ MED BARA BLI ÅTER SÅ OFTA HUS» smultronställe » var en stor upptäckt och Man kan säga: vi hafva ju länge nog ägt MODERNS OMSORG OCH INTRESSE SÅ UTESLUTANDE man icke generade sig för att intill kvällen gå svenska vinsorter, men utom det att de i allom VÄNDA PÅ HENNES EGNA BARN, HENNES EGEN blå MA N mun, näsa oeh bänder till följd af sin mänhet saknat hvad man menar med bouquet, omåttlighet i fråga om blåbär. Men ej blott hafva de omedelbart efterlämnat en mindre OCH HENNES EGET HUSHÅLL, ATT HON ICKE HA R barndomsminnena förläna bären stämning behaglig eftersmak och » dagen efter » gjort sig MINSTA TID ÖFRIG TILL ANDRA — ICKE ENS att I SIN A och poesi, de äga dem dessa minnen förutan: påminda med något, som på konstspråket kalTANKAR. en JAG HAR IBLAND H Ö R T EN KÄRLEKSFULL MO R, tallrik smultron — och ett stycke högsommar las kopparslagare.
Statens utgifter för fångars vård och underhåll under åren 1852—1861, oberäknad! kostnaderna för cellfängelsebyggnaderna, för hvilket ändamål extra statsanslag varit anvisade, hafva utgjort år 1852 R:dr 1,139,413: 15. » 1853 » 1,213,231-. 67. » 1854 ■ » 1,320,476: 55. R:dr 46 öre. Fångvårds-styrelsens skulder vid 1861 års slut uppgingo till 519,995 R:dr 43 öre, hvaraf till Kongl. De vid revisionsårets slut i räkenskaperna från längre tid tillbaka omförmälda propriebalanser uppgå till ett belopp af 4,008 R:dr 60 öre och utgöras enligt hvad den i Styrelsens hufvudbok intagna balansförklaring gifver vid handen, utaf nedanstående fordringar, nemligen: hos aflidne redogöraren vid straffoch arbetsfängelset å Långholmen A. Söderströms sterbhus . 2,242: 14 beroende på afskrifning; » aflidne redogöraren vid samma fäugelse P. J. Weidels sterbhus 762: 7 beroende på indrifning; » aflidne redogöraren vid straff-fängelset å Karlstens fästning L. W. Nyman - 456: 5 samt hos f. d. redogöraren vid straff-fängelset i Karlskrona C. A. Andersson 548: 34, hvilka sistnämnde tvenne poster äro beroende på Kongl. Kammar-rättens pröfning. Uti Styrelsens hufvudbok balanseras derjemte sedan flere år tillbaka ett belopp å 225 R:dr, utgörande Styrelsens fordran hos Kapitenen A. Roos, hvilken fordran jemväl är beroende på indrifning. B) Anslaget för vård och underhåll af läns• och hronohäleten. Redogörelsen öfver detta anslag, hvilken blifvit i Kongl. Kammar-rätten granskad utan anmärkning, utvisar förhållandet med utgifter och inkomster sålunda: Debet. Uppbörd: Balans till år 1862: