Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Horn, att pluraliteten redan skall vara gifven för de 4 consultativa Statsråden, särdeles som jag har mig bekant, att BondeSt. beslutat, att Statsrådets ledamöter inalles skola vara blott 7. Jag vill emedlertid ej vidare uppehålla discussionen, utan låter frågan gerna afgöras i hvilken ordning man behagar. Hr Dalman: Frågan är helt enkelt den, om man vill antaga sista mom. af Utsk:s förslag i 6 § eller icke; det lyder sålunda: bland de 4 Statsråden utan departement böra minst 2 hafva förvaltat civil beställning. Härvid måste då först afgöras, om man vill hafva några Statsråd utan departement, i hvilket fall man uppgifver sitt antal, äfvensom huru många deraf skola hafva beklädt civil beställning, och sedan delta är afgjordt, blir det ganska lätt att i 5 § insätta den siffra, som motsvarar sammanräknade antalet af departementscheferna och de consultativa Statsråden , i fall pluraliteten bestämmer sig för några sådana. Jag kan således ej finna annat, än att det är en bonne et due forme, att sista mom. i 6 § först afgöres, och för min del skulle jag härvid helst yrka, att inga consultativa Statsråd antagas; men som jag är öfvertygad, att jag deruti öfverröstas af pluraliteten, instämmer jag i Hr v. Troi Is förslag. Hr von Troil: Hr Dalman har fullständigt utredt, att ingen mening genom mitt förslag blir undertryckt. Jag vill derföre blott tillägga, att min enskilda åsigt äfven varit den, att inga consultativa Statsråd borde finnas; men då utgick jag från den förutsättningen, att de föredragande Statsråden skulle blifva 8. Jag anser nemi. Statsrådets ledamöter böra vara minst 8 eller (j, ty Sverige utgör numera ett confederativt statsförbund med Norrige, som föranleder Konungen att tidtals skilja sig från hufvudstaden, hvarvid en del af Statsrådets ledamöter måste följa honom och en del stadna qvar; men sådant kan ej ske, om ej antalet är åtminstone 8.
Den bör vara så sammansatt, att den kan stödja den sednare emot folkyrans förvillelser, lika väl som den bör kunna värna den sanna friheten emot maktens möjliga iukräktningsbegär, det må söka att göra sig gällande i spetsen för härarne eller i spetsen för rörelsepartiet. Elementer till en sådan kammare anträffas väl icke hos oss med lika lätthet som i Europas mera aristocratiska länder, men de finnas dock, om man vill rätt uppsöka dem. Const.Utsk:s förslag innebär likväl icke det ringaste spår till ett sådant sökan - Den 10 Mars f. m. 13 de; det är deremot, besynnerligt nog, i detta afseende så democratiskt uppgjordt, att jag för min del, äfven om det i öfrigt uppfyllde alla fordringarne af en ändamålsenlig representationsform, endast derföre nödgades vägra detsamma mitt bifall. Den förkärlek för ståndsindelningeu, som genomgår hela förslaget, bar föranledt de mest besynnerliga stadganden, såsom att medlem af PresteSt. ej ma njuta valrätt för fast egendom, att ledamot af BorgareSl. ej må välja lill riksdagsman för den fasta egendom han på landet innehafver, eller att embetsoch tjensteman inom femte Ståndet icke äger utöfva valrätt för fast egendom i stad, så länge han embetet eller tjensten innehafver. Några commentarier öfver dessa föreskrifter torde vara fullkomligt öfvertlödiga: de innebära en afvikelse ifrån den förnämsta af alla grunder för representationsrättens ntöfvande: förmögenhetsvillkoret. Det kan under vissa förhållanden vara nyttigt, att ett inskränkt antal embetsman hafva säte och stämma inom kamrarne; men att åt Statens löntagande corporationer derstädes inrymma icke mindre än 24 platser, anser jag vara lika stridande emot grunderna för hvarje klok representationsform, som jag tager för afgjordt, att ett dylikt stadgande skulle helt och hållet undergräfva representationens anseende och oberoende.
Vid den utveckling motionären gifvit åt förslaget, har han, bland annat, fästat uppmärksamhet å det i Revisions-berättelsen öfver verkställd granskning af Riksgälds-kontorets styrelse och förvaltning för år 1819 (sidorne 75—76) anförda förhållande, att på samma gång sorn Ranko-fullmäktige inskränkt en del af Riks-bankens låne-rörelse i ändamål att ej vidare öka den utelöpande sedel-stocken, hade Riksgälds-kontorets fullmäktige tillhandahållit allmänna rörelsen ett kontant belopp, öfverstigande den summa, som Bankofullmäktige velat, rörelsen betaga, hvarigenom dessa penningeverk, båda med lika stöd af de för dem hvartdera serskildt gällande reglementariska föreskrifter, motarbetat hvarandras afsigter, ett förhållande, som enligt motionärens tanke, äfven i sin mån ådagalade omöjligheten, under närvarande omständigheter af de financiella ärendernas planmässiga behandling. Härtill borde enligt motionärens förmenande, läggas den allmänna klagan, som från låntagares sida förspordes öfver Privat-bankernas ojemna penninge-rörelse; olägenheterna så väl af Privat-bankernas mångfaldiga olika sedelsorter, jemte lättheten att dessa efterapa och förfalska, som ock deraf att dessa bankers sedlar icke emottagas i kronans uppbörder, ehuruväl desamma utgöra det allmännast gångbara myntet, hvarigenom sednare delen af Regerings-formens 72 § kunde anses vara till anda och mening upphäfven, samt ändteligen det allmänna misstroende för Rikets financiella förhållanden, som mäste hos utländningen uppstå vid betraktande deraf, att det öfver hela landet, gängse myntet icke vore gällande i statens liqvider, hvilket såsom föranledande en minskad cirkulation af dessa sedlar i utlandet, medförde förlust för så väl staten, som de enskilde Rankbolagen.
M. kunde dervid icke medgifva någon förändring, i hvad K. M. under d. 2 Nov. 1833 och d. 23 Oct. 1837, i afseende pä ulsockne-frälsehemmanens i Halland skyldighet att deltaga i ordinarie rotering förordnadt; dock vore K. M. sinnad, att berörde läns roteringsverk till R. St:s antagande för deras del öfverlemna, hvarvid K. M. för Hallands utsockne-frälse, ville föreslå någon lindring. Ett sådant öfverlemnande har vid denna riksdag egt rum, med förslag, att utsockne-frälsehemmanen må beläggas med or - Den 12 Augusti f. m. 195 (liliane rotering af en båtsman på fyra hemman; med rättighet till ständig vacans emot | af det belopp hvartill vacans-afgiften för en båtsmansrote i länet uppginge; hvarvid K. M. likväl yttrat att örn R. St. för sin del funne de ifrägavarrde utsocknefrälsehemmanen icke vara pligtige alt vidkännas ständig rotering, det deraf följde, att all fråga om hemmanens sä beskaffade rotering komme att förfalla och dem i stället påföras extra rotering, då jemväl borde komma under öfvervägande, huruvida de förut vanliga utskrifningspenningarne skulle under fredstid, då effektiv rotering icke utgjordes, för hemmanen erläggas; varande de tvänne sednare alteruativerne af Statsoch Ekon.Utsk:n tillstyrkta och af BondeSt. bifallna. Af denna analys lärer H. R. o. Ad. utan tvifvel linna, alt det åläggande af ordinarie rotering för de i provinsen Halland befintliga förut alltför svaga utsockne-frälsehemman, vore uppenbarligen stridande ej mindre emot fredsfördrag och handfästuingar vid provinsens afträdande till Sverige för omkring 200 år sedan samt Adis i de s. k. conquelerade provinserna privilegier, än emot Konungabref och riksdagsbeslut, (1756, 1810 och 1841 årens) äfvensom det på ett betänkligt sätt skulle störa eganderätlens helgd.
Hon har efter ett par års arbete förvärfvat sig hvad hon behöfver; då finner hon att det icke är nog. Med fjerde budet på läpparne, förbjuder fadern henne att resa; och hon stannar. Detta våld på hennes rätt att förfoga öfver sin framtid har i hennes sinne alstrat en djup bitterhet emot föräldrarne. Till detta hem vill hon icke mer återvända. Samtidigt har Eros kanske för första gång rört vid en sträng i den tjugoåriga gouvernantens bröst. Men hon vet ingenting derom – vill ingenting veta. Hon är öfverspänd och fantastisk; modern har inpräntat hos henne misstro emot hjertats rörelser; hon är rädd för dem; hon förstår sig icke sjelf; allt är kaos inom henne – och hon längtar efter en lefvande varelse att trygga sig till, en bror, en äldre vän, att anförtro alla tankar och känslor. Från den tiden förskrifva sig nedanstående bref: Ahlestad den 5 Mars 1871. I mitt förra bref sade jag det jag ämnade efter aftal bedja E. skrifva till eder på det vi muntligen måtte kunna säga vår mening, men icke heller det är tillåtet. Nåväl jag skall ändå svara uppriktigt, just på trots, det kan inte vara för mycket att vara uppriktig åtminstone en gång i sitt lif. Jag hyser förtroende till eder, jag tror på er som – ja, som på hvad? – som på att Gud är kärleken (ty det kan hvarken herr T. eller pastor C. predika ur mitt hufvud!) nå, hvarföre skulle jag inte få säga er hvad jag tänker.» Ahlestad den 31 Mars 1871 (Fredagsnatt). Gud gifve mig sin nåd att jag måtte kunna rätt uttrycka mina tankar. Jag lägger mitt öde i hans hand, han styre allt till det bästa, han gifve både dig och mig frid och ljus. Han gör det endast vi förtrösta på honom! – För att blifva förstådd får jag gå tillbaka till min barndom:
Vidare anser Kongl. Maj:t, att, af de uti ofvannämnde protokoll upptagne skäl, åtskilliga uti samma protokoll specificerade, för närvarande å anslaget till flottans nybyggnad och underhåll upptagne, poster böra, såsom rätteligen tillhörande aflönings-staterne, till det för dem anvisade anslag öfverföras med ett belopp af 73,364 rdr 12 sk. Derjemte finner Kongl. Maj:t Sig, under åberopande af den närmare utredning, nyssberörde protokoll innehåller, böra å nämnde anslag till flottans aflöning föreslå följande tillökningar, nemligen: lönen för 4 kommendörer å 2,680 , St. Prog. om Statsverk. 1850. Transport R:dr 47,578: 38. 4 hautboister med lön å 250 rdr 1,000: — utom tillsammans 12 tunnor spannmål, hvartill tillgång finnes. 7 stahs-signalister med lön å 62: 44. — beklädnad 46: ^Qg. ^ 762: 20. utom 21 tunnor spannmål, med lika anmärkning som föregående. Arfvode till 40 båtsmans-signalister å 12 . rdr 480: d:o „ 6 d:o korporaler å 25 „ 150: reserv-stat för flottans befäl och under-befäl 33,333: 16. hvaraf likväl med beräkning, att nu varande extra och expektans-stat fortfarande kommer att utgå med 9,393: —• — endast en tillökning i anslag för detta ändamål erfordras af 23,940: 6. — 4 ordinerade skollärare, mot afsägande af dubbel tjenst årsberäkning 666: 32. —- till förändrad organisation af flottans medicinal-stat 2,375: eller tillsammans 76,953: 10. 4;o Flottans underhåll och nybyggnad.
Utomdess har Herr Majoren Baron Leclsrliröms Dictamen, efter min tanka, till alla delar egenskapen af en anklagelse emot Herrar Fullmäktige och Revisorer, dä icke allenast deras beslut blifwit kungjorda, utan äfwen personerne till namnen utmärkte. Skola desse Herrars och Mäns förhällandc lagligen kunna pröfwas, och ändteligen dömmas, sä mäste DancoProtocollcrne, sä widt de röra Realisation, i hela sin widd kunna framläggas; som likwäl strider emot Regcrings-Formens 86 §, alldenstund de innchälla alla Danqucns hemligheter. Om Herrar Fullmäktige och Revisorer blott äro ämnade att framställas för Publikens dom, enligt hwad i Herr Baron Leciermrvms Diktamen fbrcgifwcS, sä är äfwen samma wilkor nödtvändigt, om man icke will göra dem en uppenbar orättwisa. Skola äter Protocollerne in extenld kungöras, sä äger Banqucn icke mer någon hemlighet, sig sjelf förbchälle». Jag nödgas äfwen säga att origtiga kalkuler hafwa nägon gäng insmygt sig i Herrar Rcvisorerncs Prokocoll, som wisserligen skulle göra en betydelig oreda och förwiklclse.
Herr Lejrén, jjohan Péhr'. Jag har haft den stora tillfredsställelsen erfara, att StatsUtskottet behagat med någon uppmärksamhet omfatta min motion. Men då meningarne in. om Utskottet varit delade, vågar jag tillstyrka antagandet af det senare alternativet, som föreslår: att en underdånig skrifvelse skulle afgå med begäran, att Kongl. Maj:t täcktes af Minufactur-fonden låta tilldela ÖfverDirecteuren Schwartz ett lämpligt arfvode, mot skyldighet att, på bestämda tider, bålla föreläsningar i Technologien. Såsom ekal för min tillstyrkan torde få anmärkas, att denna utgift fullkomligen öfverensstämmer med ändamålet al denna fond, ty Technologiska kunskapersspridande till näringselasserne, är just sjelfva den kraft, 50m skall sätta oäringarne i gäng. Utskottet har vitsordat Herr ÖfverDirecteur Schwartz’* kunskaper och skicklighet och jag 2» Sfen i Augustii f. nu vigar derföre hoppas att Riddersfeapet och A* deln, som alltid hyllat vettenskaperne, äfven vid detta tillfälle skall visa dem benägenhet Det torde tillåtas mig erinra om, huruledes Ridderskapet och Adeln, då Sveriges berömde Technolog Trievald hemkom till fäderneslandet 1728, anmodade honom, att i Hemliga Utskottets rum hålla de ganska rikhaltiga föreläsningar, hvilka af en talrik samling af Ridderskapets och Adelns Ledamöter bevistades, dem vi äga frän trycket utgifne och hvartill de dyra plancherne påkostades af nämnde Ledamöter, hvilkas vapen å dem finnas graverade. Friherre Wrangel, Henning, förenade sig med Herr Lefrén. Herr Ehrenborg, Casper:
F. och om § 38 R. 0. behandlades först den 8 juli i plenum. 3 Stycket fr. o. m. orden Herr Rådmannen Kjellanders t. o. m. orden detta förslag betänkligt återfinnes i C. U. M. 1810—1815, sid. 1095. I denna publikation ha dock siffrorna 4:o och 5:o ändrats till resp. l:o och 2:o. 698 Bilagor till protokollet den 6 Juli 1815 fentligen kungöres, men icke annan Bang eller Titel, än den hvarje Embete medför. Beträffande först kungörandet af de förtjenster hvarföre Biddare värdighet meddelas, fann Beredningens Pluralitet att ett sådant stadgande icke kunde göra den dermed åsyftade nytta och således vore öfverflödigt, men Herr Borgmästaren Tillberg och Herr Baron Cederström, ansågo värdet af dylika Nåde bevisningar i Allmänna Opinionen betydligt ökas genom ett sådant kungörande och tillstyrkte derföre dess antagande. Hvad åter angick inskränkning af Titlar utom verkliga Embeten, så trodde Beredningen sig äga skäl att föreslå det tillägg i 28. §. Begerings formen, att efter orden hittills ägt rum, införes: Ej må hädanefter någon tilläggas annan Bang, Titel dier befordringsrätt än den som åtföljer det Embete han bekläder. Konungen vare obetaget etc. Herr Doctor Falk ansåg för sin del detta förslag betänkligt. 6:o Herr Assessoren Ugglas förslag angående införande i 28. §. Regerings formen efter Orden å fästningarna: Att till sysslor vid Academierne befordra Utländske lärde af utmärkta kunskaper och förtjenster. Beredningen fann skäl att tillstyrka antagandet af den utaf Constitutions Utskottet vid 1809 och 1810. års Biksdag föreslagna förändring i 1 :sta mom: efter ordet fästningar:
Vid föredragning hos Riks-Stånden den 12 i denna månad af Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 16, innehållande förslag till ändring i 69 §. Regerings-Formen, angående behandlingen af Stats-Utskottets Betänkanden i vissa frågor, hafva Häglof. liumlilutiont-Ulskolltls Memorial, N:o iff. 9 Högloft. Ridder skap et och yl deln, Högvördige Preste-Ståndet oell Välin flip c Borgare-Ståndet antagit förslaget till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag; men deremot Hedervärda Bonde-S landet till Utskottet återförvisat Memorialet, med anmärkning, såsom Ståndets gemensamma tanke, att ifrågavarande § borde erhålla denna lydelse: ”Uppstå antingen hos Riksens Ständers Plena, eller uti något af RiksStånden betänkligheter att antaga hvad Stats-Utskottet tillstyrkt uti det, som rörer Statens reglerande, bevillningens derefter lämpade liela belopp, eller hvad till Riksgälds-kontorets utgifter och inkomster hörer, eller grunderna för Riksgälds-kontorets styrelse och förvaltning; då böra de skäl anföras, på hvilka sådane betänkligheter sig stödja, samt meddelas Stats-Utskottet, som derefter fager ärendet under ytterligare öfvervägande och afgifver sitt utlåtande i enlighet med 49 § Riksdags-Ordningen. Pörblifver något Stånd ändock vid den mening, det förut fattat, afgöres saken efter tre Stånds beslut. Stadna Stånden i olika beslut, då skall Stats-Utskottet förökas med så många ledamöter af Riksstånden, i vanlig ordning valde, att de blifva trettio af hvarje Stånd. Detta så förstärkta Utskotts ledamöter röste sedermera samfäldt med slutna sedlar till antagande eller förkastande af hvad Stats-Utskottet tillstyrkt i de frågor, hvarom Riks-Stånden varit af skiljaktiga tankar, samt, i sednare fallet, om hvilka eller hvilket Stånds mening, som bär såsom Riksens Ständers anses; kommande hvad de flesta rösterna antagit att gälla såsom Riksens Ständers beslut.
Hvarje person, som kom ut från de inre rummen, belägrades af nyfikne, bestormades med frågor. Med möda kunde man bereda så mycken plats, som behöfdes för öfver-hofpredikanten, doktor Rosén, i presterlig skrud, bärande det Heliga Sakramentet, att slippa in till den döende monarken. Men åsynen af det gyldene patenet och kalken häfde alla tvifvelsmål, släckte ända till sista gnistan af hopp, som bulletinernas ordalag ännu kunnat qvarlemna. Villervallan, bullret, oron ökades med hvarje minut. Hastigt öppnades en dörr, och morianen, med näsduken för ögonen, ilade genom rummet, ropande, med bruten röst, till den väntande skaran: «Det är förbi . Konungen är död ..» Under tiden låg katholska kocken, en förklädd jesuit, på knä framför ett litet krucifix i kökskammaren och mumlade sitt: «Ave Maria« TJUGUSJUNDE KAPITLET. «Hör på, Badin! – yttrade Gustaf III, sittande i en ländstol vid skrifbordet, i det han lade ifrån sig pennan och strödde guldsand öfver en nyss färdigskrifven sida af konceptet till de vackra och med rätta allmänt lofordade personalierna öfver Adolf Fredrik, hvilkas författande utgjorde ett bland hans sons och efterträdares första sysselsättningar, sedan denne från sin utrikes resa återkommit till fäderneslandet, hans nu mera vordna rike – «du måste omständligt förtälja mig allt hvad som under min frånvaro förelupit, så väl inom denna min borg, som på lustslotten. Jag vill bli underrättad om allt, förstår du, men lofvar, att ingen skall få veta hvad du berättar mig. Dölj ingenting; ty af din uppriktighet, hvilken jag nog skall kontrollera, beror den nåd, du för framtiden kan påräkna af mig, din herre och konung.« Denna höga ton och herrskareblicken, hvarmed den beledsagades, gjorde intryck på morianen.
Ännu syntes ingenting; men de förfärliga bränningarne hördes som en aflägsen åska, och ju närmare båten nalkades skären, desto belåtnare och ljusare blef uttrycket i Haraldsons grymma drag. ”Hör du hur det ryter, hafstrollen spela och dansa; det är en lustig lek!” sade han till Birger, som låg bredvid honom och dystert stirrade utåt det hemlighetsfulla svalget. ”En gång i min ungdom,” återtog Haraldson med ett underligt leende, ”en enda gång har jag seglat genom bränningarne. Öppningen är knappt tio alnar; styr man det minsta ur rännan, ä’ fartyg och lif inte värda en kabelända. Den gången lyckades jag, och förföljaren blef för mina ögon krossad mot klipporna. Förstår du min mening, Birger? Vi ha intet annat val; och jag hoppas, med satans hjelp, att det nu skall gå på samma sätt!” ”Vi få se,” sade Birger entonigt; ”vi ä’ inte der än.” Han sprang hastigt upp. ”Hör ni, far, han prejar oss, vi ha honom rakt på hälarne.” ”Ännu icke, ännu icke,” sade Haraldson med märkvärdigt stadig röst; ”än ha vi lite försprång.” ”Men om vi icke ge oss, skjuter han innan vi hinna ... Hör, han ropar oss åter an,” yttrade Birger, äfven med ett lugn, värdigt ett bättre mål. ”Nu!” ropade Haraldson i högsta spänning, då båten nästan uppnått svalget; men i samma ögonblick for en eldstrimma från tulljakten, som kommit helt nära – en kula susade förbi skälskyttarnes båt, och en annan afslet fockskotet. ”Död och förbannelse!” röt Haraldson, ”vi äro förlorade, om icke skotet blir inhaladt. Gör hvad du förmår, Birger; vi hänga på ett hårstrå!” Men resen hade redan, utan att afvakta faderns befallning, fattat den för stormen fladdrande focken, bemäktigat sig stumpen af skotet, och höll med jettekrafter denna i ena och i äsingen på båten med den andra handen. ”Bra gjordt, pojke!” ropade Haraldson, då båten åter sköt fart genom de rasande bränningarne.
Då både fransyska, engelska och flera andra af de lefvande språken härleda sig från det latinska, och detta dessutom är nödvändigt att känna för dem, som skola studera grekiska eller hebreiska, torde latinska språket böra antagas såsom ett ovilkorligt läroämne för alla, som qvarstanna i läroverket utöfver fjerde klassen, men alia, som ej söka egentlig embetsmannaeller lärd bildning, böra erhålla rätt att afbryta dess studerande, så snart de kunna redogöra för en lätt författare, såsom Cornelius, Julius Caesar eller någon dylik. Erfarenheten både inom och utom fäderneslandet har nemligen, hvad fransyska språket angår, visat att den, som läst något latin, i allmänhet inom ganska kort Lid icke allenast upphunnit den, som på fransyska språket ensamt användt samma tid, som den förre på både latin ocb fransyska, utan ock förbigått den sednare, och dessutom sedermera vid studium af andra lefvande språk haft en betydlig lättnad. Då dertill äfven kommer, att för många af de praktiska yrkena ocb de förberedande studierna dertill, någon kännedom af latin är nästan oundgänglig, visar sig tydligen, att äfven för den, som åt apopologistsidan söker sin högre bildning, det måste blifva en väsendtlig fördel att hafva inhemtat de första grundbegreppen af latinska språket. För den stora del af lärjungar, som inom 4 å 5 år lemna skolan och sä - 20 ledes ej hinner längre än att på sin höjd genomgå fjerde klassen, synes det deremot vigtigare alt på kortare tid vinna den mindre fullständiga kännedom af lefvande språk, hvilken de kunna i dessa klasser erhålla, än att inhemta fastare grunder för språkstudier, hvilka de sannolikt aldrig komma att fullfölja. För öfrigt torde full frihet höra lemnäs lärjungarne att afsäga sig latinet utöfver ofvan bestämda grad, samt grekiskan och hebreiskan, och för dem, som studera grekiska, att afsäga sig engelska.
Sädén, om ej så lätt att vårda som jernet, kan dock lätteligen bringas i ett förvarbart skick, är vida mer användbar och behöflig. jBristande Capitalet i en Handelsgren, Sötn genom Allmänna Magafcins-inrättningars skadliga ingrepp i enskilda Handeln, är utan säker erfarenhet, torde -ock påkalla något medel för Spannemåls-producénten att försäkra honom från nödvändigheten att sälja sin vara till det oskäligaste ivanpris. Säden kan och bör således belåftaS. Reglementariska föreskrifter bora utstaka: 1:0 Ått sädén är ritorr, samt endast till större partier minst af 100 Ttr, får belånas; enskilde kunna sammansätta sig till ett sådant parti i ett Namn. 2:do. Allmän vård meddelas, såsom på Rikets vågar. Särskilde rum böra finnas för större Poster , mot särskild hyra, då varan äfven i Substantia återfås. 3;tio. Belåningsbeloppet uppgår till § ä j af värdet, (t. ex. Markegångspris eller såsom Correctiv, medelpris.) 4;to. Räntan blir 3 för iOo:det årligen. Återbetalning sker sist inora 2 år, vid påföljd af pantens försäljning till hvad Statsoch Banco-Utskottens Utlåtanden, cnxrrx pris sora kan erhållas, eller emottagande mot uppbud, såsom örn Pantgods stadgas. 6:to. Utvidgningen är ej obegränsad; i följd hvaraf kungörelse orri anmälan bör utfärdas, hvarefter företräde meddelas till begagnande, så långt anslaget, eller ock rummet, medgifver på hvarje local. 7:0. Utländsk Spannemål får icke belånas så vidt förekommas kan, 8:0. Platserne bli: Ystad, Malmö, Lidköping (kanske Vadstena) o. d. fl. under afseende å lätt Transport, stor tillgång, samt närvaro af Krondförrådshus. 9:0. Omkostnaderne betackas af räntevinsten. Torkinrättningar böra finnas vid hvarje Magazin, men begagnas emot särskild umgäld. 10:0. Lånbeloppet meddelas i Räntemynt, så att Banco-sedelstocken ‘deraf icke anlitas.