Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stånden kunna anse passande för sig. skulle blifva ovillkorligen gällande för Ridderskapet och Adeln inom dess eget hus. Jag beklagar, att jag icke ser Hans Excellence HofCanzleren, som underteknat Skrifvelsen, härstädes närvarande; han hade kunnat upplysa oss, hvad med Ständernas öfverenskommelse egentligen skall förstås. Desse åro de flere betänkligheter, som hos mig uppstått, och hvarpå jag ansett mig böra fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet. För öfrigt finner jag mig villrådig i afseende å beslutet i sjelfva hufvud-frågan; och torde mig tillåtas, att efter den ledning, som jag af diseusionen förväntar mig, få derutinnan afgifva mitt yttrande. Friherre Cederjlröm, Jacob'. T anledning af hvad Grefve von Schverin yttrat, anhåller jag få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att den af honom åberopade 75 §. Riksdagsordningen, icke blifvit till det nu förevarande förhålkindet riktigt tillämpad. Om publicitets-frågan förra gången varit till tiågot Riksens Ständers Utskott remitterad och derefter blifvit jjcn 23 Maji e. m. 497 blifvit afslagen, så hade den visserligen ej under innevarande Riksmöte kunnat åter bringas å bane; nu deremot var denna fråga endast handlagd af Ridderskapets och Adelns enskildta Utskott, hvadan någon följd af nyssnämnde 78 §. icke i detta afseende kan dragas. Beträffande hvad med Riksens Stånders mening i detta fall skall förstås; så enär Grundlagarne uttrvckeligen bestämma de händelser, då alla fyra Ståndens sammanstämmande beslut erfordras, lör att gälla såsom Riksens Ständers tanka; men tre Stånds beslut i alla andra fall åro gällande, lärer något tvifvelsmål i detta hänseende icke kunna äga rum. I afseende på sjelfva saken, torde jag få erindra derom, att i den ordning frågan nu kommit, år den ett allmänt öfverlåggnings-åmne. Kongl.
Sami. a. Band. p. Haft. a K, M. Nåd. Propos. N:o 42. Siats-Rådets och Högsta Domstolens hörande, nu föreslå Rikets Ständer följande: Strafflag emot Negerhandel och delaktighet deruti. §. 1. Den som med vett och vilja borlförer en eller flere Negrer i den afsigt, att hringa dem såsom slafvar till något ställe, hvar sorn helst, eller för att sälja eller drifva handel med dem som slafvar, eller med vett och vilja tager om bord, anhåller eller inspärrar på något fartyg en eller flere Negrer, i uppsåt att bortföra eller till något ställe införa dem som slafvar, den skall hafva lif sitt förbrutit. §. a. Lag samma vare för den, som sjelf eller genom andre utrustat, upplåtit eller befraktat fartyg till Negrers bortförande och derigenom bidragit till fullbordan af de i förenämnde §. utsatte broltsligheter. Har brottet ej blifvit fullbordadt, straffes, om det är inan, med fästningsarbete och, om det äf qvinna, med. tukthusarbete för lifstid. §. 3. Den sorn, utan att förbrytelsen kan K. M. Nåd. Propos. N:o 42. 3 hänföras till någon af de i 1 och 2 §§. omförmälde , sjelf inlåter sig i handel om Negerslafvar eller såsom Agent är behjelplig med Negrers inköp eller försäljning, eller befaller, leger, hjelper eller råder någon annan lill Negrers bortförande eller handel med dem såsom slafvar, eller genom anvisning af medel, personlig tjenst, contract om Jån-försträckning eller afhändande af penningar eller penningars värde, säkerhetseller andre documenters utfärdande för person eller gods, vetande befordrar Negerhandel eller Negrers behandlande såsom Slafvar, straffes, om det är man, med fästnings-, och, om det är*qvinna, med tukthusarbete från 5 till 20 år. §• 4.
«Se, det är kandidatens namn, som vi inte vilja ha mer. Annars kunde vi ju gerna då och då bringa ett och annat af kandidaten. Om kandidaten vill skrifva anonymt.» «Nej.» «Nå, – då,» utbrast redaktören ursinnig, rotade i manuskriptslådan, samlade några luntor och räckte dem med en häftig gest till Truls, som tog dem, gaf hand och sade adjö, hvilket den andre besvarade med bortvändt ansigte. På kvällen gick Truls upp till Grazelius och refererade saken. Grazelius såg skeft på Truls, gaf glasögonen en sats, fnös och sade ingenting. Han satt synbarligen i mörka tankar. «Vållar det dig penningvanskligheter?» «Nej.» Grazelius tog Truls med sig ut i den vänliga afsigten att förströ honom; men först och främst bar Truls det hela med jemnmod, och för det andra resulterade intet annat än att han fick till lifs omöjlig stockholmskomik på teatern – det värsta han visste – samt spelade wohlthäter på sexa och avec. Dagen derpå möttes de på gatan. Grazelius hoppade i hela sin lilla person: han hade varit hos herrskapet Forsmann. «Hör på nu,» hade han sport, «är det meningen, att jag skall vräkas ur bladet, så får jag be herrskapet vara så vänligt att säga ifrån.» Hvarpå herr Forsmann, bragt ur koncepterna vid att sålunda få knifven satt för bröstet, kommit emot honom och tagit honom i famn och försäkrat, att han skulle få bli i «Morgontidningen» så länge han sjelf ville; det kunde icke vara tal om annat. «Jag sitter der till döddagar, hi, hi, hi,» triumferade Grazelius och fnös energiskt igenom sin lilla trubbnäsa. Ett par dagar derefter attraperade Truls honom, snedögdare än vanligt och stum som en fisk: det var en offentlig hemlighet, att herrskapet Forsmann införskrifvit från landsorten en publicist att vid det nya året tillträda Grazelius’ post. Från detta ögonblick hade all tillförsigt lemnat Grazelius.
Jag kror §i ak Reservationer sedan ett Be,lut är tagit enom Votering, böra kunna aga rum. Jag nödgas bekänna att jag sjelf gjordt sädane; Men jag tror liktväl ej att det är rigtigt. De likna pä wistt satt Domqwal, och strida mot den aktning man är stylvig en uttryckt Pluralitet. Herr kotlstied. Instämde till alla delar häruti. Grefwe körner, Astolxst 6örsn: Dä StänLet ej ar en Domstol kan jag ej eller finna atl ett yttrande om ett af detsamma fattadt Beflut kan anses som ett Domqwal. Dä hwar och en enstildt har rätt att Ådagalägga sin tanke, är det en följd deraf, att "en rättighet bibehälles som hwarje Ledamot hittills haft, att äswen ester Beslutet reservera fin mening. Dä en sadan Reservation icke förmär Upprifwa Bestulet, har den ingen annan olägenhet, än att den enstildle genom en sadan uttryckelig förklaring underkastar sig allmänhetens dom och framtidens rättfärdigande eller ogillande. Herr von 5cku1t2enke!m: Jag har ej sagt -tt en Reservation more nägot Domqwal utan att den liknar det. J >g medger att jag sjelf deraf begagnat mig, men jag tror ej att de äro nyttige. De synas mig äswen öswerflödiga när hwar och en förut har tillfälle att förklara sin mening. Friherre Osterström: Om Voteringar stedde Med öppna sedlar, skulle jag anse all Reservation ef terät - Den " November. ezz terät oformlig; Men nu, dä Wi med flutna sedlar nödgas göra wära röster gällande, finner jag högst billigt att efter Voteringen till Protokollet sä förklara, det man ej deltagit i Beflu et; emedan i annat fall alla som moro emot ett Beslut skulle wara nödsakade att tala i ämnet och i det fallet skulle wära öfwerlaggningar blifwa bäde länga och tröttsamma. Herr käblman.
Då jag nu såg, att ingen frälsare på färde var, satte jag mina själ i mina hand, och drog åstad emot Ammons barn, och Herren gaf dem i mina hand. Hvi kommen I nu hitupp till mig, till att strida emot mig? Och Jephthah församlade alla män i Gilead, och stridde emot Ephraim; och de män i Gilead slogo Ephraim, derföre, att de sade: Ären I dock, I Gileaditer, ibland Ephraim och Manasse, såsom de der af Ephraim beskyddas måste? Och de Gileaditer togo in Jordans färjostad för Ephraim. När de nu sade: Vi äre ock de beskyddade af Ephraim, låt mig fara öfver; så sade de män af Gilead till honom: Äst du en Ephrait? När han nu svarade nej, Så bådo de honom säga Schibboleth; så sade han Sibboleth, och kunde icke rätt säga det ut. Så togo de honom fatt, och dråpo honom vid färjostaden åt Jordan; så att på den tiden föllo af Ephraim tu och fyratio tusend. Och Jephthah dömde Israel i sex år. Och Jephthah den Gileaditen blef död, och vardt begrafven i de städer i Gilead. Efter dessom dömde Ibzan af BethLehem Israel. Han hade tretio söner, och tretio döttrar gifte han ut, och tretio döttrar tog han utanefter till sina söner; och dömde Israel i sju år; Och blef död, och blef begrafven i BethLehem. Efter dessom dömde Israel Elon, en Sebulonit, och dömde Israel i tio år; Och blef död, och vardt begrafven i Ajalon, uti Sebulons land. Efter dessom dömde Israel Abdon, Hillels son, en Pirgathonit. Han hade fyratio söner, och tretio sonasöner, som på sjutio åsnafålar redo. Han dömde Israel i åtta år; Och blef död, och vardt begrafven i Pirgathon uti Ephraims lande, på de Amalekiters berg.
Hvad åter beträffar verificationen för Statscont. vid special-räkenskaperne D e ii 27 November e. m. 531 Tor rikshufvudbokens afslutande, så får jag fasta upp inar k sa rall elea derpå, att redan från början, då rikshufvudbokens införande ålades Statscont. samt alt conlrollera debet, oell då i följd deraf landsböckerne första gången inkommo till Statscont., så skrämde dessa böcker dåvar. Presidenten Gr. Wirsen så, att han nödgades anhålla om den förändring, att dessa räkenskaper måtte dircete gå lill Kammarrätten, och att Statscont. mätte helt oell hållet befrias från ali någonsin se dem, än mindre taga dem till granskning för pröfningeu af debet. Nu skall, enligt gällande författningar, landsboken vara afslutad i Juni månad efter det år, då specialräkenskaperne ingått i September, och länsbokhållarcn har sålunda 9 månader till uppgörande af densamma, hvilken tid i min tank a ingalunda är för lång, om bokslutet skall ske ordentligt, emedan under samma tid alla Landsconhs anmärkn:r måste afgöras. Jag tillstyrker sålunda afslag å ifråga var. § af Utsk:s betänk. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: StalsUtsk. bar, vid behandlingen af denna fråga, varit af den öfvertygelse, all det vore önskligt ali landsböckerne inkommo så skyndsamt, sorn möjligen med deras ordentliga afslutande kunde stå tillsammans. Man har nemi. vid åtskilliga tillfällen klagat deröfver, alt statsverkets räkenskaper afslutas alltför långt efter den lid, då statsinkomsterna ingått, och jag anser derföre för min del, att sådane medel biira vidtagas, hvilka, befordrande men icke rubbande den ordning oell den reda, som i räkenskaperue böra finnas, kunna tjena till afhjelpande af ett sådant förhållande.
St:rs förslag, undanröjd, och jag har emot det nya förslaget intet annat att anmärka, än att det är förenadt med några praktiska olägenheter, såsom att en ny särskild indelning af hela riket i valdistrikter måste göras, och speciela föreskrifter för hvarje kyrkomöte gifves ang:de valort och valförrättare m. m. Då likväl dessa olägenheter icke kunna anses betydliga, och jag icke kan bestrida, att Preste-St:s förslag är theoretiskt riktigare, samt genom dess antagande en splittring med detta Stånd förekommes, anhåller jag, att K. o. Ad. ville lemna sitt bifall till Preste-St:s inbjudning. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder hade yrkats endast bifall till PresteSt:s rörande denna § gjorda inbjudning, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till §:n enligt Utsk:ts förslag, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på afslag derå och antagande af Preste-St:s derom gjorda inbjudning, hvilken propos. med ja besvarades. §§ 3 oell 4. Tillkännagåfvos vara godkända af Preste-St. samt biföllos. § 5. Mom. 1. Tillkännagafs vara godkändt af Preste-St. och bifölls. Mom. 2. Tillkännagafs, att Preste-St. gifvit detta mom. fö!j:de förändrade lydelse: »Med iakttagande, att hvarje pastorat anses tillhöra det stift, hvarinom moderkyrkan är belägen, må två eller flera pastorat inom samma stift och valdistrikt om gemensam elektor sig förena.» Frih. Armfelt, Magnus: Sedan R. o. Ad. i 2:dra §:n antagit Preste-St:s inbjudning, är det väl alldeles nödvändigt att nu göra på samma sätt. Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på bifall till mom:t, enligt Utsk:ts förslag, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på afslag derå och godkännande af den lydelse för mom:t, som Preste-St. beslutat, hvilken propos. med ja besvarades.
Herr Biskopen Faxe, att, i händelse någon, underdånig skrifvelse till Kongl. Majrtkomme atti detta ämne expedieras, alla de olägenheter, hvilka permitterade Soldaters kringvandringar medföra, deruti mätte blifva detai lierade» Herr Lectoren Arenander, att, utom hvad Utskottet föreslagit, det tillägg borde göras, att den permitterade karlen uti passet uttryckligen förbjudes» att med tiggande och pockande på Allmosor under sin vandring från och tili Garnizons-orten ligga Allmänheten till last, och att, om han dermed beträdes, sådant måtte få på passet af Bihang till JXiksSt. Sami. Utsk. Betänkanäelt. flen förolämpade antecknas, med äfventyr för Soldaten, att antingen genast varda gripen och återförd, eller ock vid återkomsten till Regementet derföre till ansvar ställd} hvarjemte den permitterads Soldaten icke borde» utan gilltiga skäl och erhållen tillåtelse af Pastor, under permissionstiden, få begifva sig bort till andra ställen inom Länet, och éj heller af Konungens Befallningshafvande erhålla Pass till andra Lans besökande. Beträffande ater Handtverks-Gesäller} så hade Herr Lectorn önskat, att Utskottet föreslagit några Polis-anstalter, sorn kunnat återföra dem til! ordentlighet och förbättring, hvilken Herr Lectoren ansett dem så väl behöfva. Pierr ar Professorerne Forssell och Wijk* inan, att de voro af enahanda tankar med Herr Lector Arenanderoch ansåge Herr Professoren Doctor Wijkman Handtverks.Gesällernas kringvandringar vara för Landsbygd den mera skadliga och betungande, än permitterade Soldaters, hvarföre ock Herr Doctoren förnyat dess förut gjorda yrkande, att Handtverks-Gssällen måtte ställas under Tj enstehjons-Stadgan, emedan Herr Doctoren, lika med Herr Lector Arenander, icke kunde inse, att Gesällers kringstrykande och tiggerier har något det minsta sammanhang med näringsfriheten.
Det gamla ordstäfvet säger j u: » Den, som hjälper upp den, som inte kan hjälpa sig själf, bonom bli sju synder förlåtna. » t \ h, fanns det inte så mycket att hjälpa upp i världen, så mycket att betrakta och begrunda och behjärta! Lägga sig ned och dö på en krossad förhoppning, bädda sig i konvaljer ock kaprifol, då sommaren och hö- sten stå för handen med löften om svällande frukter och gyllene skördar — nej, nejl Lifvet är rikt. Och Gud vare tackad, att jag såg det! j Är du fattig, lilla älskling, värmd i de buktiga näsgångarne, att den ej Är så arm, du som man säger? » verkar retande och kylande på de ömtåliga små lungcellerna. Bakteriefyllda rum, sade jag. Ja, om dessa Det är hälsosamt att andas djupt och därvid lägga milliarder smådjur eller svampväxter, kallade händerna på ryggen eller bakom nacken. Däribakterier m. m., som alstra en stor del af genom befordras blodomloppet märkbart. de sjukdomar, af hvilka vi hemsökas, har Det är hälsosamt att under hvilan ligga så plant hvart barn, snart sagdt, nu för tiden hört som möjligt. Hjärtat har då lättare arbete att, talas i skolan. Mången äldre torde tycka, drifva blodet till alla kroppens delar. Att hufatt det är ett nytt påhitt, samt invända, att vudet emellertid måste befinna sig i något man i hans eller hennes ungdom ej visste högre läge, på det att blodströmningen till något om denna nya visdom, men mådde lika hjärnan ej må bli för stark, förstås af sig själft. Det är hälsosamt att icke välja för mjuka sängklä- der. Tagelmadrasser, sjögräs och dylikt är vida att föredraga framför dun. Det är hälsosamt att ej ha för varmt täcke; nattliga svettningar utebli annars ej. Endast för varma fötter bör man alltid noga draga försorg. Möblernas tyranni. Af Ellen Bergström. WW fter en lång, mörk och kall vinter sän[g) " der solen åter sina värmande, lysande, (s hälsogifvande, sorgfördrifvande, hoppingifvande, lifvande och glädjebringande strå- lar till ultima Thule. Och vi, huru mottaga vi himladrottningens ynnestbevis?
Utan orättvisa kan man icke annat än erkänna lånebehofvens verklighet för det närvar., 'och att sedan Staten så mycket har iuledt på den banan, de lånesökande med någon rättvisa kunna af Staten fordra sådane åtgärder, hvarigenom de blifva, icke hulpne, men dock icke eller störtade; att således det är ett åliggande för R. St., att icke, genom fortfarande indragning af sedlar, genom en fortfarande utsträckning af sina medel, att från allmänheten uppsuga vinster, försätta de lånesökande i sämre belägenhet än de äro; utan att Staten tverlom bör söka genom sådane åtgärder, söm kunna lätta rörelsen, befordra möjligheten för dem att utan undergång kunna fortfara i deras näringar. Jag ordar icke för någon sedelemission, utan anser, att rörelsen bör på annat sätt lättas, emedan med det stillastående, som penninge-circulationen för närvar, har, näringarne lida ganska betydligt. — Emedlertid måste naturligtvis hos många det nya förslaget, att lill Bankens disposition öfverlemna Riksg.cont:s obligationer, väcka mycken farhåga, att delta i lidens längd kan leda till missbruk, som kunna förorsaka statsförtusler. Genom ett oförsigtigt och oriktigt liandhafvande är detta visserligen möjligt ; men huru skall det. vara möjligt alt i något fall förekomma förluster, om man handlar oförsigtigt och oriktigt? Andamålet måste vara, att genom,riktiga medel sätta Banken uti den ställning, alt den möjligen och med säkerhet kan under alla inträffande händelser fullgöra sina åligganden, och alt sedan till Bancofullm.. utse personer, för hvilka man har förtroende och hvilka man tror förslå sådana saker, samt slutligen med fullt förtroende öfverlemna ärendernas behandling i deras händer. Mot missbruk bar man åtskilliga controller, hvaraf R. St:s sammanträde hvart 3:dje år är den största; likväl torde vid en sådan reglering af dessa förhållanden, som är i fråga, jemväl åtskilliga andra omständigheter böra tagas i betraktande, delssåsom börande utgöra säkerheter för att undgå de fruktade farhågorna, och dels såsom tillägg till de medel, som man anser böra till Fullmäktige öfverlemnas, för befordrande af Bankens bästa och rörelsens ändamålsenliga gång.
Under sådana förhållanden och då följaktligen Statens omkostnader för anskaffande af behöflig salpeter måste väsendtligen kunna inskränkas, syntes en så beskaffad åtgärd, som här blifvit antydd, böra komma under öfvervägande. För vidtagande af en förändrad reglering i detta hänseende hade Rikets Ständer likväl ansett en fulständigl utredning af ämnet erforderlig; men då emellertid, enligt hvad kändt vore, salpeterfonden, utom de utgifter, som af densamma egentligen bort bestridas, vid flera tillfällen blifvit anlitad för fyllande af behof, hvilka varit helt och hållet främmande för fondens ursprungliga bestämmelse, samt användandet, på sådant sätt, af en icke obetydlig del utaf fondens medel under en tid, då dess tillgångar, vida mera än nu, togos i anspråk för salpeternäringens understödjande m. m., nogsamt antydde, att någon väsendtlig olägenhet ej borde uppstå om numera, sedan förändrade förhållanden i afseende å salpeterärendena inträdt, nämnda fond indroges och i stället beviljades bestämda anslag, tillräckliga för de utgifter, som fonden vore afsedd att betäcka; hade Rikets Ständer för sin del ansett, att en dylik åtgärd skulle vara ändamålsenlig; och, jemte anvisande för statsregleringsperioden 1864—1866 af ett årligt anslag å 60,000 Riksdaler till salpeteruppköp, anhöllo Rikets Ständer i underdånighet, det Kongl. Maj:t täcktes låta tillse, huruvida salpeterfonden måtte kunna indragas, samt vid påföljande riksdag låta afgifva förslag till salpeterväsendets ordnande, grundadt på fondens öfverlemnande till Riksgälds-kontoret och uppförande i stället å Riks-staten af det anslagsbelopp, som för anskaffande af erforderlig salpeter funnes behöfligt.
Minst kunna de Ståndets medlemmar, som tillika äro Konungens rådgifvare, hafva underlåtit att, med hänseende till denna deras dubbla egenskap, allvarligt betänka deras ställning och deras pligt. Efter gemensamt öfvervägande hafva vi kommit till den öfvertygelse, att vi icke böra deltaga i discussionen och, såsom följd deraf, icke eller i en votering, i fall den ifrågakommer. — Af egen känsla dertill uppfordrad och efter uppdrag dertill berättigad, har jag bort lemna detta tillkännagifvande, emedan vi alla, öppet och oförbehållsamt, erkänna billigheten af Ståndets anspråk att fä veta, huru vi i dag ämna handla, likasom skälen för vårt handlingssätt. Det är en känd sak, att Konungen icke velat gifva någon offentlighet åt sina åsigter i denna fråga förr, än om densamma blefve Honom på grundlagsenlig väg underställd, och det har varit med full öfvertygelse om riktigheten häraf, som Konungens samtlige rådgifvare deruti instämt. Den vigtiga samhällsfrågan, uppkommen och förberedd före Konungens anträde till Regeringen, borde på öfvertygelsens och discussionens väg utkämpas. I första rummet tillhör det ock nationen sjelf att, genom dess ombud, yttra sig om det sätt, hvarpå den vill representeras, och om de constitutiva former, hvarunder den vill samråda om sina angelägenheter, fatta sina beslut, eller uttala sina önskningar. Uti en sådan fråga måste det för en Regering, som har till sitt högsta och heligaste syfte, att uppfatta folkets önskningar och behof, •t Den 28 Augusti. *> vara af den största vigt, att få inhemta representationens röst, afgifven utan ali yttre inverkan och att, för sådant ändamål, samvetsgrant undanhålla äfven den inflytelse, som en älskad Konungs ord, lagdt i vågskålen, icke kan undgå att i mer eller mindre mån utöfva; och det vore att frånträda den conseqventa riktningen till detta mål, om Hans rådgifvare, hvilka i ett sådant ämne icke kunde tänkas handla utan Hans vetskap och samtycke, skulle under dagens öfverläggning sluta sig till den ena eller andra meningen.
Rikets Ständer hafva ansett den lättnad och uppmuntran, som härigenom bereddes landets vigtigaste näringsgren, vara värd den kostnad, hvilken Statsverket derför måst vidkännas. Men annorlunda är derförutan fallet med skjutsnings-skyldigheten än med dessa grundskatter och andra besvär. Den som det ena året koper ett hemman, hvilket knappast erfarit någon tunga af den detsamma åliggande skjutsnings-skvldighet, kan ett följande år genom en förändrad riktning af den allmänna rörelsen finna sitt hemman särdeles svält belastadt af denna skyldighet, medan ett annat hemman, inköpt pä den tid stor trafik i orten förefauns, sedermera kan, i följd af en förändrad riktning hos samma trafik, lika hastigt finna sig från sina bördor befriadt. De stora nu pågående jernvägsarbeten äro särdeles egnade att medföra sådane vexlingar, som nu äro nämnde; och vid bedömandet af en börda utaf denna omvexlande natur torde ej de invändningar böra gälla, hvilka, vid fråga om en fast och för alltid bestämd grundskatt, ej kunna fränkännas all giltighet. På.grund af allt hvad Utskottet sålunda anfört hemställer Utskottet att, i stället för den, i Kongl. Majrts nådiga Skrifvelse, under litt. a. föreslagna grund för skjutsningsbesvärets ordnande, Rikets Ständer må besluta, att gästgifveri-, hålloch reservskjutsen samt postskjutsen skiljas från jordbruket och öfvertagas af Staten. Genom hvad Utskottet sålunda föreslagit i fråga om den under litt. a i Kongl. Majrts nådiga Skrifvelse angifua grund, har Utskottet redan besvarat hvad i samma nådiga Skrifvelse blifvit under litt. b föreslaget, nemligen natt gästgifveri-, hålloch reBih. till R. St. Stalssamt Allm. Bestoch F,?,...- U t skotte's Utlåtande N:o 8. servskjutsningen likväl icke vidare bör vara en jorden åliggande natura-prestation, ulan så väl skyldighet som rättighet för de skjuts skyldige att bestrida sådan skjutsning upphöra, oell hemmanens indelning i skjutslag icke heller bibehållas.