Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
”Tänk om gumman derföre att man bjuder henne kaffe och språkar med henne skulle anse att hon umgås med oss.” ”Nej, så döm är gömman visst inte.” ”Men tänk om gumman skulle bjuda oss!” ”Märkvärdigt hvad barn kan hafva förstånd! Jag mins så väl en gång han var på en bjudning till T.s – vi voro der inte – och när han kom hem berättade han att der varit rigtigt tråkigt, att han känt det rigtigt obehagligt. Der var ingenting fint och han hade hela qvällen haft en känsla af att sakna något.” Fröken Amelie Danielsson har varit eklat förlofvad med en ung egendomsegare från Göteborgstrakten. Hon var ett par år äldre än han. Hennes mor är enka och bor i en helsosam och naturskön trakt. Har inackorderingar. A. reste för att helsa på en ung flicka som varit inackorderad på Högatorp, hvars far var enkling. Enklingen förälskade sig i A. Hon var då i hemlighet förlofvad. Gaf enklingen en korg men besvarade redan då hans böjelse. Förlofningen eklaterades. Fästmannen var en vacker karl, men rå och obildad; ju närmare hon lärde känna hans inre tomhet och häftiga lynne dess sämre tyckte hon om honom. Efter ett besök som den förälskade unge mannen gjort på Högatorp, skref hon till honom och skickade ringen tillbaka. Vid ett nytt besök hos enklingens dotter, som under tiden blifvit gift, uppflammade med ökad styrka tycket mellan enklingen och A. Dottren var intim vän med A. Anade förhållandet, sade att hon i evighet skulle hata den qvinna som gifte sig med hennes fader. A. afslog för barnens skull ännu en gång kyrkoherdens (eller hvad han nu var) giftermålsanbud och uppgaf nu skälet. Hon reste hem. – ”Åh, hvad jag gret!” År gingo, de glömde hvarandra ej. Man trodde henne så otröstlig öfver sin brutna förlofning. Han dog ogift.100 Hotellets festvåning strålar ännu i all sin prakt. Bröllopet har varit lyckadt, vinerna utsökta, läckerheterna värdiga ett kungligt bord, toiletterna lysande.
Skänden börjat begifwa sig fran sine samlingsrum, aftägade kl. ro i samma ändamål Herr LandtMarskalken och Ridderffapet och Adeln till Kirkan, hwarest efter flutad Riksdags - Predikan , Kongl. Majt t behagade fran Thronen genom ert nådigt Tal hälsa Riksens Ständer, och sedermera kata upläsa en berättelse vm hwad sig i Rikets styrelse tilldragit sedan sista Riksdag; Gistren Ö« rebro Slott pa Rikssalen den 20 April 1812. Ester zs Den 18 April Efter ceremoniernas slut, och sedan Ridderskåpet och Adeln warit Konungen till Slottet följaktige, äterkom Herr Landt-Marsikalkei, jämte Ständer klockan 2 til! Riddarhuset, hwarcst Högloft. Riddcrffapet och Adeln genast alffildes. In ststem prolocolii 6. Lilvarstolpe. Tisdagen den 2i April. Plenum kl. n Förmiddagen. Zerr Landt klkarffalken underrättade Riddersikapel och Adeln alt sedlarne till det i dag kl. Z 12 utsatte Bänkmanswal, borde innefatta ÄttenS nummer och namn, samt personens namn och raracter, hwarom för öfrigt, enligt NiddarhusOrdningen särskilt anslag i Riddarhus-Salen more gjordt. Till uplysning för dem af Ridderffapet och Adelns Ledamöter, som lill äfwenkyrs ej wid upläsningen i plenum plenorum förleden gärdag wal kunnat fatta Kongl. Majtts Berättelse om hwad pg i Rikets styrelse tilldragit sedan sista Riksdag, läk Herr Landt-Marskalken >m upläsa samma Berättelse , hwilken lades till bandlingarne. Grefwe I^uutk, Lustak Lric, anmälte sig, erhöll ordet och uppläste etc sä lydande: Wördsamt Memorial. Ledd af den upriktigaste wälmening, del marmaste nik för ett älskadt Fosterland, af öfwertygelse on?
Mäns omdömen, som af hvad flere erkände Tänkare i dessa ämnen yttrat och skrifva, foijer jag den Öfvertygelse, nitet för det allmänna bästa, mig inger, i hopp att de tankar, jag framt .äller, skola gifva, ämnen för öfverläggningar, dervid andras upplysning kan utveckla forhållandet, och det föremål, vi gemensamt söka, således snarare vinna sin fullbordan. Man har vanligen uppskjutit med den geneTela hinance-planen eller Betänkandet till grund för Bevillningens bestämmande, intill dess ali reglering i detaillerna inom Utskottet föregått. Jag medger ock, att det i en vanlig sakernas ordning kan vara rigtigt, då man nemligen utgår från den åsigt af ämnet, att hvad, efter en sadan granskning - j&en so Juni. Litt. A. Uppläst i Högloft. Stats-Utskottets Finance-Ärenders Beredning den 3 Aiaj i$U Det är icke något nytt förhåll anda, att frågarv örn Finance-Regleringen, till grund för Skatternas bestämmande, utgjort ett bland d© bekymmersammaste föremålen för Riksén,* Ständers öfverläggningar, äfvensom att beslut, som i denna, del blifvit tagne vid det ena Riksmötet, under loppet af tiden, till sina följder utvecklat sig på ett sätt, sorn föranledt till ändring deraf vid det påföljande, icke allenast i vissa detailler, titan äfven någon gång i sjelfva grunderna, hvarpå de blifvit byggde. Men sällan hafva dock utomordentliga omständigheter så, som vid detta tillfälle, sammanstött att inveckla det verl liga förkållandet, att försvåra en fullständig utredning deraf, och att gifva osäkerhet i alla dertill hörande beräkningar, sorn sf politiska och handelsförhållanden skulle hämtas, hvilka likväl i hut vudsakelig rnån verka på resultaten af en plam utaf denna egenskap.
Statsrådet, General-Tulldirektören m. m. J. F. Fåhrasi Enka Immanuella Fåhreeus, född Sturtzenbecker, må för sin återstående lifstid få å Allmänna Indragningsstaten åtnjuta en årlig pension af '1,500 R:dr; att Landshöfdingen i Kopparbergs län Olof af Geyerstams Enka Juliana Erasmina af Geijerstam, född Lundström, må å Allmänna Indragningsstaten uppföras till en pension af 600 R:dr att under hennes återstående lifstid utgå; att Statskommissarien Abraham Victor Kocks Enka Abrahamina Engel Kock, född Oldenburg, må från och med innevarande år under sin återstående lifstid å Allmänna Indragningsstaten erhålla en årlig pension af 900 R:dr; att f. d. Majoren Nils Johan Giertzs Enka Lona Fredrika Giertz, född Bahr, må å Allmänna Indragningsstaten uppföras till en pension af 300 R:dr att under hennes återstående lifstid årligen utgå; att Sekreteraren i Stockholms läns Hushållningssällskap Johan Theodor Bergelins Enka Emilia Maria Bergelin, född Olbers, må för sin återstående lifstid få från Allmänna Indragningsstaten åtnjuta en årlig pension af 400 R:dr; att för Generallöjtnanten Grefve Gustaf Mörners Enka, Grefvinnan Augusta Mörner, född Virgin, som redan i egenskap af f. d.
I öfrigt skall blotta kännedomen derom, att Bevakningen är försedd med skarpa skott, som vid hvarje behof och hvarje ögonblick kunna användas, medföra nytta och hos mängden af arrestanter återhålla alla försök af rymning Det är af desse anledningar samt då Committérade icke tvekat , att i valet emellan det äfventyr, som en fånge möjligen kunde löpa genom omförmälie medels bruk, och den våda, som för allmänna säkerheten kunde Gppstå, genom det en öfvad och härdad brottsling obehörigen satte sig sjelf i frihet, gifva ett billigt företräde åt det Allmännas rätt till skydd i detta afseende, enär fänge har att tillskrifva Äng. inr. af ett allm. Arb. och Correctionsli. m. m. ilty sin egen olydnad d-m påföljd honom derföre kan drabba; som Committerade tro, att vården af allmänna säkerheten fordrar, så väl att vid fångars forslande, som vid deras bevakning i arrester och på arbeten , den commenderade bevaknings styrkan bör vara försedd med skarpladdade gevär, samt ega rätt att sig deraf begagna, då fången icke, efter gifven anmaning, afstår från rymnings försök eller andra tilltag, hvarigenom allmän ordning på lika sätt kan äfventyras; dock bör bevakningen tillika påminnas, att Vid vapnets bruk i omförmäldte fall iakttaga all möjlig varsamhet, så att skottet ej rigtas åt de delarne af menniskokroppen, hvilkas skadande medförde större äfventyr för lifvet. Skulle Eder Kongl. Maj;t i Nåder finna betänkligt, att antaga detta lörslag, hvars verkställighet synes bero af öfverläggning derom med Rikets Ständer, anse Committerade annan utväg till förekommande af fångars flykt under forsling ej gifvas, än att de så fängslas, att någon flykt icke blir dem möjlig, heldst i annat fall Fång-Gevaldigern, som ej eger lossa skott å en flyende, ej kan, för att efterspana denna enda, lemna vården af flere andra, som troligen då skulle begagna tillfället att undkomma.
Han skakade på hufvudet för sig sjelf. De omkringstående hade hört general Bonapartes sista, högt uttalade ord. Kretsen vidgade sig strax omkring honom och Edmée. Han satte sig på en låg stol midtför hennes och vände ryggen till salen. Han stack sin värja in mellan benen, satte armbågen mot knäet — utanpå uniformen hade han behållit sin grå öfverrock på — och stödde hufvudet i handen. Han sade icke ett ord, bara såg på henne. Plötsligt vaknade kvinnans sociala sjelfbevarelsedrift hos Edmée — hon förstod, att de måste tala. Och med ett halft barnsligt bedjande, halft konventionelt tvunget verldsdamsleende böjde hon sig fram emot honom, under det hon i sin förlägenhet mumlade ord, som hvarken han eller hon sjelf fann någon mening i. Men hon rörde åtminstone läpparne, hon talade. Han satt bara och såg på henne — hur uttrycket vexlade i detta ljufva, unga ansigte, hur blodet kom och gick under den hvita huden — genomskinlig som späda rosenblad. Han hade småningom ryckt henne så nära, att han nästan fysiskt kunde förnimma, hur våldsamt hennes hjerta klappade under det tunna tyget. — Edmée, mumlade han, och plötsligt kände hon hans varma, fasta hand på sin bara arm. I samma ögonblick hade hon instinktmessigt skjutit stolen tillbaka och häftigt rest sig upp. Dansen slutade omkring dem. Från den andra ändan af salen mötte hon Louis de Châteauneufs blick. — General — jag ber er, hviskade hon hastigt. Gå, säg ingenting — icke här! Man ser på oss. Han reste sig upp. Ni har rätt. Detta går icke. Jag måste se er hemma — ensam. — Omöjligt — jag kan inte. Hon såg bedjande upp och sänkte så långsamt ögonen, rodnande för hans blick. — Nå — Châteauneuf kan jag tro! Honom skaffar vi väl ur vägen. Lofva blott, han talade så lågt och otydligt, att hon mera kände än hörde orden, att du lyder mig. Hon gjorde en obestämd, afvärjande rörelse, och med uppbjudande af all sin kraft gick hon raskt ett par steg fram i rummet.
Hjältinnorna i hans böcker — en Jeanne, en Sibylle ^ — de romaneska fruarne, de sfinxartade gudinnorna, alla äro de prydnader i salongen, aristokrater, ståtliga hertiginnor, präktiga markisinnor, damer, som icke blott ega rang, börd och rikedom, utan äfven en medfödd och Öfverlägsen nobless. De hafva en förfinad och raffinerad smak; de såras af en geste, som icke är comme-il-faut; de känna denna utsökta och beherskade konst, som ligger i att mer tala med blicken än med läpparne. På alla kunde tillämpasOCTAYE FEUILLET. detta slående uttryck: » Kvinnor, födda och uppfostrade som Béatrice, förlåta lättare en last, ja, ett brott, än ett fel mot den goda tonen. » Feuillet eger sålunda vissa likheter med Racine. Med denne har han ock någon gång blifvit jämförd. Racine och hans sekel, den franska klass-citeten, innefatta ju allt hvad en sådan gentleman, som han, ett hofs och en kejsarinnas diktare, kan önska sig — moralisk disciplin, god literär smak, en fin, utsökt och elegant societet. Han drömmer sig med förtjusning tillbaka till denna värld. Han gör som Aliette och hennes far i La morte. » Båda två » — säger hon — » råka vi i hänryckning öfver denna tid af tro och stilla lugn, Öfver den trygga och lyckliga frihet från materiella omsorger, det rena och vackra franska språk, den fina smak, den ädla urbanitet, som då var vårt lands prydnad och ära och som nu upphört att vara det. » Feuillets Zæ petite comtesse är en berättelse i brefform, skrifven af en ung lärd och artist, Georges L. Han befinner sig i ett gammalt f. d. kloster från medeltiden. Där drömmer han sig in i denna medeltids stämningar, kännande i sin själ samma trötthet och världsförakt, samma djupa behof efter lugn, efter hvila, efter stilla kontemplation, efter rent andliga njutningar, hvilket var så betecknande för det medeltida klosterfolket.
Ytterligare är af Eder, Gode Herrar och Svenske Män, uti skrifvelse den ira innevarande i underdånighet vordet förmäl dt, att sedan utbetalningen af det mindre Creditivet blifvit anvisad på Riksgälds-Contoiret, håfven J funnit nödvändigt, att Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret borde ställas under ansvarighet, i afseende på utbetalningen deraf, i öfverensstämmelse med 63 §. Regeringsformen, samt att hvad 2 §. 1 Mom. af ansvarighetsLagen för Fullmägtige i Banken,' den 1 Maji 1810, i denna del innehåller, jemväl skulle blifva gällande för Fullmägtige i RiksgäldsContoiret, så länge det mindre Creditivet vore på Riksgälds-Contoiret anvisadt. Och håfven J, till följd häraf i underdånighet föreslagit, att, genom utfärdande Författning, måtte, såsom tillägg i ansvarighets-Lagen förFullmägtige i Riksgälds-Contoiret stadgas: lia Den 18 December i ”Utbetala Fullmäktige den i 63 §. af Regeringsformen omnämnde mindre summa, an”tingen hel och hållen eller till större eller ”mindre del, innan Konungen för dem förkla”rat, att Han de äskade medel oundvikeligen ”har af nöden, antingen till Rikets försvar, ”eller andra högst vigtiga och angelägna än”damål, samt innan de derjemte undfått del ”af hela Stats-Rådets deröfver inhemtade tannar, vare den eller de, sorn till beslutet bi”dragit, förlustige så väl Riksens Ständers, som ”allt annat medborgeligt förtroende.” Sedan Högsta Domstolen och Stats-Rådet blifvit häröfver hörde, har Jag i Nåder funnit godt bifalla hvad i omförmälte måtto är vordet af Eder föreslagit; och kommer alltså en Författning härom att till allmän efterrättelse utfärdas. Efter Högsta Domstolens hörande, har Jag i Nåder bifallit
Raab: Enl. den underrättelsen, som jag derom har erhållit, skall PresleSt. hafva beslutat, att med underkännande af den åsigt, att betalning till riksdagsmän skall utgå af Statens medel, yttra den gemensamma tanke, att ersättning lill dem borde betalas af Stånden, och för mig synes det också rättvist alt så länge representationen skall utöfvas af Stånd, dessa böra betala sina komitenter. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag är äfven enskildt underrättad derom att PresteSt. fattat en sådan gemensam tanke, som Frih. Raab nu ansett böra fattas. Men hvad angår den gemensamma tanke, som här bör framställas, så tror jag det icke vara skäl att ingå i någon särskild diskussion derom förr än Hr Frih. o. Landtm, kommer att föredraga hvar och en till gemensam tanke föreslagen serskild mening. För öfrigt, om den tanke som Frih. Raab nu framställt, blir föremål för öfverläggning, anhåller jag att få yttra mig. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Om den mening, som Frih. Raab uttryckt och hvilken PresteSt. förmäles hafva antagit, skulle blifva Ståndets beslut, så frågar jag, hvar den skall göras gällande, om icke vid 17:de §. Om hon här icke är på sitt ställe, så anhåller jag lika med Frih. Palmstjerna, alt jag, när hon i sin ordning förekommer, får yttra mig deröfver. Frih. Palmstjerna: Jag anser visserligen, att anmärkmn är på sitt rätta ställe vid föredragningen af den här nu föredragne 17 §. Men jag anser alt det endast är att onödigtvis borttaga tiden, om man nu, när en sådan mening framslälles, en lång diskussion deraf föranledes, hvilken åter kommer att uptagas vid föredragning af de serskilta förslagen till gemensamma tankar; hvarföre jag velat upskjula hvad jag ämnat yttra intilldess att dessa förslag af Hr Frih. o. Landtm, föredragas. 262 Den 28 Maj f. m. Hr Cederschiöld, Rob. Theophron:
Några ord har jag trott mig ytterligare böra nämna, i anledning af den tvist, sorn uppstått öfver sättet att afgöra frågor om en lags giltighet. Att jag ansett dem böra afgöras af domaren, har ådragit mig allvarsamt klander; och man har kallat min tanka äfventyrlig. Jag har byggt denna tanka på tvenne satser, den ena, att lag måste vara stiftad af den myndighet, som dertill är lagligen behörig, men ingenting annat för lag gälla; och den andra, att domaren skall döma efter lag. Äro dessa satser icke välgrundade; då förfaller min tanka. I annan händelse vill jag försvara den. Då lag skall vara af behörig myndighet stiftad; kan domaren icke veta, huruvida han dömer efter lag, om han ej vet, hvilken myndighet som bör hafva stiftat den lag, som i ämnet skall gälla. Åligger honom icke att detta veta och att derefter urskilja, hvad som är lag, och kan någon annan i stället föreskrifva domaren, hvad han skall för lag anse; då kan honom ock föreskrifvas, att han för lag skall anse, hvad icke lag är, och således icke efter lag döma. Häraf synes mig annat ej kunna följa, än att den, som är skyldig att efter lag och ej deremot döma, också måste vara skyldig att sjelf tillse, om det är lag, hvarefter han dömer. Kunde man befalla honom att döma efter, hvad som icke är lag; så kunde man i och med detsamma förbjuda honom att döma efter (den deremot stridande) lagen. Får han icke pröfva, hvad lag är; så kan han ej heller döma efter lag. Så må det, säger man, i allmänhet förhålla sig; men icke kan så tillgå med Högsta Maktens förordningar. Eller kan domaren, äfven i lägre instants, upphäfva sig öfver påbud af Högsta Makten? De, som tillstyrkt dem, stå derföre i ansvar; men huru skulle det gå, om de icke åtlyddes? Jag *) Sc 1848 ars berättelse, sid. 03 o. följ. Jag svarar; Deras ansvar, som tillstyrkt dem, må utkräfvas med eller utan framgång; så blifva påbuden derigenom hvarken mer eller mindre giltiga.
År 1848 Mantalsskrifne Mankön 26,215 » Qvinkön 35,240 gj 455 Mantalsfrie Mankön 15,325 Qvinkön 13,550 28,875 90 330t År 1849 Mantalsskrifne Mankön 25,615 » Qvinkön 35,616 g j ggj Mantalsfrie Mankön 15,548 >» Qvinkön 13,639 29 187 9041g> » 1850 Mantalsskrifne Mankön 26,214 » Qvinkön 36,182 62 396 Mantalsfrie Mankön 15,506 » Qvinkön 13,642 29 148 91,544. År 1847 uppgick folknummern, enligt hvad föregående femårsberättelse utvisar, till 87,985, och har således under dessa 3:ne år ökats med 3,559 personer. Antalet af födde och döde har varit: Födde: Af denna dödlighet utgjorde barna-antalet: 221 253 240 Under åren 1845, 1846 och 1847 utgjorde de föddes antal 8,440 och de dödes 10,870, vid jemförelse hvaraf med ofvanuppgifna förhållande befinnes 6 att, under nu ifrågavarande 3:ne år, de föddes antal varit 730 större och de dödas 143 mindre än under förstnämnde tiderymd.
Vid kona mande härefter sättet för användandet af nämnde möjligen blifvande tillgång, så hade Utskotten, med hänsigt dertill, att berörde lönereglering icke borde komma i fråga att verkställas förr, än i mon af nuvarande Biskopars afgång, bordt tillstyrka att den tillgång, som genom berörde reglering må uppkomma, varder använd till löneförbättring for svagare aflönade Prester och Skollärare/’ Uti denna Reservation hade sig förenat Herr v. Troil, Herr Celsing, Herr Friherre Cederström, Herr af Harmens, Herr Grel ve Hamilton, Herr B. Munck, Herr von Axelsson, Herr Lagerborg, Herr Friherre De Geer, Herr Friherre Reuterskjöld, Herr Mannerskantz, Herr af Ekströmmer, Herr Berg von Linde, Herr Råfelt, Herr Prosten Helén, Herr Doctor Hallbeck, Herr Comminister Hardin, Herr Bergsten, Herr Langenberg och Herr Nordvall. Af Herr Rosensvärd. Af Herr Contracts-Prosten Doctor Gumcelius: ”Jag reserverar mig mot det nu fattade beslutet såsom grundlagsvidrigt, och beklagar, att Utskotten icke i stället velat tillstyrka en undersökning, huruvida Biskopslönerne böra på annat sätt regleras, hvarigenom det vigligaste skälet för denna frågas återkommande å nyo vid hvarje Rikdag kunnat undanrödjas.” Af Herr Norin: ”1 det outredda skick, hvaruti frågan sig för närvarande befinner, har jag föreställt mig, att Rikets Ständer ej skulle vara i tillfälle bedöma, huruvida indragning af ett elter flere Bi s k apse m be te n kunde, utan öfvervägande olägenheter, verkställas, hvaremot det förefallit mig uppenbart, att en reglering af Biskopslönerne, efter deras nuvarande inne halvares afgång, är af behof ve t påkallad.
M. lärer täckas, derest dessa finnas af den beskaffenhet och Bolagets fond af den betydlighet, att det åsyftade ändamålet, lättade länetillgångar af enskilde medel, tillförlag för handel, näringar och jordbruk, derigenom vinnes, i Nåder förunna Bolaget rättighet, att begagna ofvannämnde förmåner, dock under en Octroy-tid af högst Tio år, vid hvilken tids förlopp Bolaget om nytt tillstånd må sig anmäla. 4:0 För öfrigt skall allt hvad för HandelsBolag stadgadt är eller blifver, rörande vederbörligt anmälande, intagande uti Rättens Intecknings - Protocoll, och kungörande i allmänna Tidningarne om Bolagets ingående, ändamål och dermed skeende förändringar samt Bolagsmännens ansvarighet, en för alla och alla för en, tillika med hvad, som serskildt varder, i afseende på Invisningars utställande af enskilde eller Bolag föreskrifvet, äfven för Discont-Bolagen lända till efterrättelse. Likväl anse Riksens Ständer, vid hvarje särskildt tillstånd till inrättande af Private Disconter, den uttryckliga förklaring böra fogas, att samma Inrättningar, hvarken nu eller någonsin framdeles, skola kunna påräkna något uq* *02 Underdåniga Skrifvelser. derstöd af allmänna medel, samt att, under ingen förevändning, Staten må kunna blifva, mera i deras, än i andra enskilda foretag, inblandad elier på något sätt komma att bidraga till deras upprätthållande eller utredning. Riksens Ständer framhärda etc. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Ad.d. 27 Nov. 1823. Preste-Ståndet d. 27 Borgare-Ståndet d. 27 —• —• Bonde-Ståndet d. 29 Riksens Ständers underd. Skrifvelse, angående General-Assistance-Contoir et m. m. S. A. K.
Efter häröfver af Härads-Rättens Ordförande, Herr Häradshöfdingen S. G. Lindequist, infordrad förklaring , som också blifvit afgifven med bilagd skriftligt förklarande af Anders Svensson , att han för sitt lidande blifvit godtgjord, och förthy ifrån sin klagan io84 Riksens Ständers afstode, har jag lik viii funnit målet vara af den beskaffenhet, att det borde lagligen behandlas , och derföre remitterat Handiingarne tili Advocat-Fiscals-Ämbetets i Kongl. Götha Hof-Rätt vidare åtgärd. Då i följd deraf Kongl. IIof-Rätten, genom Utslag den 21 Junii sistlidet år, vid ansett Häradshöfdingen Lindequist hafva deruti orätt förfarit, att inteckningen meddeltes , innan uppbud å hemmanet varit för Mathias Larsson beviljadt, men likväl, af anförda skäl förklarat, att någon annan påföljd för ifrågavarande förseelse icke egde rum, än att Häradshöfdingen Lindequist genom Utslaget erinrades , om samma förseelse och förständigades, att framdeles, vid Domare-Ämbetets utöfning, med mera noggranhet iakttaga Lagens och Författningarnes föreskrift, har jag icke heller med detta Kongl, Götha Hof-Rätts domslut ansett mig böra åtnöjas, utan deröfver anfört underdåniga besvär, förnämligast på den grund, sorn äfven uti den här nästföregående artikel är omförmäld, att jag ej funnit den af högbemäldte Hof-Rätt sig flere gånger tillegnade rättighet, att med föreställning eller så kallad skrapa, ansvarsvis anse både högre och lägre Ämbetsmäns tjenstefel, någorstädes vara i Lag grundad, hvadan jag ock i underdånighet yrkat, det Häradshöfdingen Lindequist måtte Lillas antingen till suspension på tre månader ifrån sitt innehafvande Ämbete, eller ock till 200 Daler Silf:mts böter. Revisorers Berättelse. io85 I anledning af dessa raina underdåniga besvär i detta mål, har Kongl.