Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti en af General-befälhafvaren i lista Militär-distriktet insänd skrift har Re gements-kommissarien vid Södra Skånska Infanteri-regementet, Riddaren af Kongl. Wasa-Orden, Johan Krook, som uppnått nära 73 års lefnadsålder och vid regementet tillryggalagt en tjenstetid af 49 år, deraf 30 i egenskap af Regements-kommissarie, med åberopande af dessa förhållanden jemte sina bemödanden att efter yttersta förmåga fullgöra åligganden i tjensten äfvensom vid de under tiden honom i öfrigt anförtrodda uppdrag, hos Kongl. Majit i underdånighet sökt att vid erhållande afsked från Regements-kommissarietjensten få från samma tid och intill sin död åtnjuta det nämnda tjenstebefattning åtföljande årliga arfvode af 1,000 Riksdaler och derjemte bibehålla den honom redan tillagda pension från Arméens Pensionskassa, såsom Regements-skrifvare; å hvilken anhållan General-befälhafvaren underdånigst tillstyrkt nådigt bifall, i anseende till sökandens långa tjenstetid och derunder ådagalagda utmärkta välförhållande. Kongl. Majits och Rikets Krigs-kollegium, som blifvit i ämnet hördt, har genom afgifvet underdånigt utlåtande, anfördt, att ehuru, vid det förhållande att den af sökanden innehafvande Regements-kommissariebefattning icke är förenad med lön på stat, sökanden enligt författningarne icke är berättigad att vid entledigande derifrån erhålla pension, hvadan ock Kongl. Majit vid flere tillfällen och, bland andra, enligt nådigt Bref den 21 Mars 1850, beträffande förre Regements-kommissarien vid Westmanlands regemente P. N. Hallen, icke fästat afseende vid dylika pensionsansökningar; likväl och då ej mindre förre Regements-kommissarien vid Skånska Husaroch Dragon-regementena Johan Ludvig Åberg, än ock förre Regements - Kongl. Majus Nåd.
Som en dylik åtgärd ej syntes oss öfverensstämma med 20 puncten uti Kongl. Kungörelsen, angående Qdlingslån af den 3, Revisorers Berättelse 739 November 1819 och sednasteBanco-Revisionens, i afseende på tillämpningen deraf, till BancoS ty reisen afgifne förklarande, håfve vi, om grunderne för ofvanbemäldte medgifvanden, genom Herrar Fullmägtige låtit infordra upplysning från Commissariatet, som förmält: att enligt en at Herrar Banco-Fullmägtige på förekommen anledning år 1S18 meddelad Resolution, omsättning af Odlingslån, då lägenheten ombytt egare, blifvit i allmänhet tillåten; att i alla Låneverk, hvarest omsättningar äro medgifne, en dylik operation anses innefatta full inbetalning af det gamla lånet, sorn derigenom sluteligen afliqvideras; och hvilket förhållande, i afseende på vanlige Bancölån, varit från äldsta tider af Banco-Styrelsen iakttaget och af principälerne gilladt; att i anseende till de år 1818 utfärdade strängare författningar, rörande betalningar å Fastighetslån, Commissarierne, uti deras Berättelse till senaste Banco-Revision, uttryckligen anmält, att de, på grund af vanlig praxis, trott sig böra anse omsättningar af under lagfart varande dylika lån, såsom full betalning; hvilken anmälan blifvit af då varande Revisorer utan anmärkning lemnad; och att Commissarierne på desse grunder förmodade sig hafva rätteligen förfarit, då de inhibera t lagsökningar jemväl för Odlingslån, sedan desse lån genom omsättningar på andra personers namn, blifvit slutbctalde. Vid Öfverlemnande af CommisSäriatets förklaring
Giannita talade om att allt detta vilda folk höll till i inlandets bergöknar och hade gått öfver Simeto och kommit till Diamante, därför att ett rykte gått, att det redan brutit löst. Men då allt hade varit lugnt och karabinierkasernen full af folk, hade de gått sin väg. Donna Micaela tänkte nu ständigt på dessa människor och väntade, att de skulle blifva hennes mördare. Hon såg för sig deras fladdrande linnedräkter och deras rofdjursansikten. Hon visste, att de lågo på lur i sina berghålor och väntade på den dag, då de skulle höra skott och upprorslarm från Diamante. Då skulle de störta sig öfver staden med brand och mord och gå fram i spetsen för hela det hungrande folket såsom plundringens generaler och anförare. Donna Micaela hade hela denna höst att vårda både sin far och don Ferrante, som lågo sjuka månad efter månad. Man hade dock sagt henne, att det på intet sätt var någon fara för deras lif. Hon var mycket glad öfver att få behålla don Ferrante i lifvet, ty det var hennes enda hopp, att människorna ända in i det sista skulle ha försyn för honom, som var af en gammal och vördad ätt. Där hon satt vid sjukbädden, gick hennes längtan mycket ofta till Gaetano och mångfaldiga voro de gånger, då hon önskade, att han skulle vara hemma. Hon skulle ej känna ångest och dödsfruktan, om han åter stode inne på sin verkstad. Då skulle hon icke hafva kunnat erfara något annat än trygghet och frid. Äfven nu, då han var så långt borta, var han den, som hon i tankarna uppsökte, då skräcken ville drifva henne till vansinne. Hon hade dock ej fått ett enda bref från honom, medan han varit borta, så att hon stundom trodde, att han alldeles glömt henne. Andra tider åter visste hon säkert, att han älskade henne, ty hon kände sig så tvingad att tänka på honom, att hon förstod, att han i tankarna var henne nära och kallade henne. Denna höst fick hon ändtligen ett bref från Gaetano. Ack ett sådant bref! Donna Micaelas första tanke var att bränna det. Hon hade gått upp på takterrassen för att få vara ensam, då hon läste brefvet. Här uppe hade hon en gång hört Gaetanos kärleksförklaring.
Denna Komités utlåtande har ännu icke inkommit. 158:o af den 12 Februari 1858, angående allmänna vilkor och stadgand^en i afseende på de under riksdagen 1858—1858 beviljade Statsbidrag till väganläggningar, brooch hamnbyggnader, kanaloch slussanläggningar, sjösänkningar, m. fl. arbetsföretag (213). 1858 den 26 Februari i underdånighet föredragen, då Kongl. Maj:t befallde att en afskrift af Rikets Ständers berörde skrifvelse skulleöfverlemnas till Styrelsen för AllmännaVägoch Vattenbyggnader, med nådigt förklarande, att Rikets Ständers i samma skrifvelse anmälda beslut borde tjena till efterrättelse och behörigt iakttagande vid afslutandet af kontrakt om utförande af allmänna arbeten af ifrågavarande beskaffenhet. 159:o af den 12 Februari 1858 angående anvisade medel för åren 1858, 1859 och 1860 till undersökningar, inspektions-kostnader samt expenser vid allmänna arbeten (214). Jemte det Kongl, Majit under den 23 Februari 1858 meddelade Styrelsen för Allmänna Vägoch Vattenbyggnader Rikets Ständers beslut, blef Styrelsen anbefalld att hvarje år till Kongl. Majit inkomma med underdånigt förslag till fördelning af samma års anslag. 160:o af den 16 Februari 1858, angående statsbidrag för vägars anläggning och förbättring, hamnbyggnader och kanaler, samt sjösänkningar och andra vattenaftappningsföretag med flere dylika föremål (217). 1858 den 26 Februari i underdånighet anmäld, då Styrelsen för Allmänna Vägoch Vattenbyggnader anbefalldes vidtaga de på Styrelsen ankommande åtgärder i anledning af Rikets Ständers i berörde skrifvelse omförmälda beslut, hvarjemte), beträffande särskildt Rikets Ständers framställning i fråga om Baggens Stäkets upprensning och befästande, Styrelsen förständigades att gå i författning om upprättande och ingifvande till Kongl. Majit af plan för berörde upprensning jemte dertill hörande kostnadsförslag.
De historiska uppgifterna i Utskottets Betänkande äro visserligen interessanta, men de höra foga till saken. Når man är sysselsatt att ändra Contract, kan nian ej såsom förbindande åberopa Contracter, som fordom varit. Dessa uppgifter äro dessutom icke fullständiga, ty der saknas den sista, som viddetta tillfälle är den hufvudsakligaste, nämligen Riksens Ständers beslut rörande Beväringens inrättande 1810, hvarpå Konungens sedermera utfärdade Förordning stödjer sig, och hvilken just uppliäfver alla de förut åberopade Contracter. Den fjerde punkten lyder som följer: Genom denna anstalt försvinner under krig och så länge det fortfar för Rustoch Rothållare samt Båtsmanshåll, så val af gamla sorn nya Roteringen, all skyldighet att recrutera, sedan de en gång, vid krigets början, aflemnat tjenstbar Nummerkarl, äfvensom all Vargering och Fördubbling, utom på de orter, der den, efter säx-skilda nu gällande Författningar eller öfverenskommelse!', som en stående Corps anses. Det / V. Ven 14 Juli f. m. 6/3 Det är utom gränsen af mina kunskaper alt veta hvad här menas med uttrycken: slående Corps. Vid efterfrågan har jag fått den upplysning, att såsom exempel derpå kunde anföras Båtsrr.anshållet i Blekingen. Utan att ingå i djupare undersökning, synes klart af den punkt jag nyss uppläst att all fördubbling i allmänhet är afskaffad såsom vilkor för Beväringen? iltagande. Genom detta stadgande äro alla gamla Contract upphäfna. Nu är fråga om Riksens Ständers beslut, hvarpå Konungens utfärdade Kungörelse sig stöder, skall stå fast, eller man, genom att göra om ett förut fattadt beslut, skall återställa saken i sitt förra skick. Rättighet att salunda ändra hvad. förr är afgjordt äga visserligen Konung och Ständer; men då måtte mig tillåtas den frågan, är det klokt, är det rättvist?
Utskotten påstå, sidan i3, att den af mig föreslagna tunna på f8 kannor rubbar flere förhållanden än den nya stadgan i detta hänseende, ty en såulan tunna utesluter icke blott bruket af kappmålet, utan ock af hela gamla spanmälsmålet. Hvad förra delen af denna mening angår, så hemställer Den ii J a n u a r i i e. m. 35 jag, huruvida elen är öfverensstämmande med sanningen, när det förslag jag framställt icke innefattar någon annan förändring, än att spanmålsoch salt-tunnan skulle göras lika med tunnan för våta varor, för tjära, trädoch rot-frukter, samt med packtunnan, hvaruti mjöl, fisk, kött och all sort lakegods förvaras och försäljes; så att hädanefter då ordet tunna förekom, man alltid derunder förstod ett målkärl om 48 kannors rymd. Deremot innefattar Kongl. VetenskapsAkademiens förslag, att ordet tunna skulle så godt som bannlysas utur Svenska språket, samt endast och allenast få begagnas som förvaringskärl. I det stället skulle frenne alldeles nya qvantiteter substitueras, nemligen Foting och Mått för torra varor, samt kanna och tamming för våta. Hvilkendera af dessa båda förändringar som innebär största förenklingen, och fordrar största ansträngningen att lära, eller låter lättast verkställa sig, fäller sig så tydligt, att jag icke behöfver omnämna det. Hvad återigen senare delen af de bägge Högloft i ga Utskottens ofvan citerade mening beträffar; kan det icke annat än förekomma besynnerligt, att det, som anses Såsom en fördel i det af Utskotten tillstyrkta förslag till MåttMåloch Vigt-Författning, nemligen kappmålets utéslutandét skall betragtas såsom klaiidervärdt i deli reservation jag vid Utskottens förra Betänkande afgaf. Slutligen hafva de sammansatte Ut af H, i * 36 Den ii Jan Häri i e. m> skollen rent ut förklarat, att den af mig föreslagna förändring icke hade något värde. Denna dom är hård, hälst den af så många visa män sorn de, hvilka silta uti ifrågavarande Utskott, icke kan vara annat än rättvis.
Trogen denna min öfvertygelse, hafva mina underdåniga hemställningar om undsättning för Länet.under de nu omförmälte tillfällen allenast afsett tillgång på medel till hitförskaffande och tillhandahållande emot billiga priser af tillräckliga partier spanni ål, och till beredande af arbetsförtjenster för de medellösa. De funnos, åtminstone då behofvet framträdde samt genom tidnings-artiklar på brukligt sätt utbasunades och förstorades, som ansågo de omnämnde åtgärderna otillräckliga, om icke kraftlösa; men utgången synes mig hafva bevisat motsattsen. Dessutom böra väl icke understöd i något fall vara sådaua att de lemna dem som derföre äro föremål, tillfälle att åsidosätta hushållning och eget arbete, 6 sorn dock alltid äro de säkraste medlen för den nödställde att hjelpa sig utur sin förlägenhet. Länets allmänna beskaffenhet. Den efter min tanke temligen utförliga beskrifning, som jag i mina förra underdåniga berättelser lemnat om Provinsens läge, jordens beskaffenhet och dess vattendrag, torde det tillåtas mig att nu åberopa. De till antal oafbrutet tillväxande invånarnes omtanka och arbete för odlingar, för näringarnes förkofran och för lättade'kommunikationer verka utan tvifvel efterhand omskapande, men dessa verkningar visa sig icke genast, och det nya skick, sorn såmedelst framkallas, framskrider långsamt, ofta omärkbart inom ett landskap, hvars jordyta är i allmänhet mager och der inträffande missväxter ofta beröfva den idoge frukten af sitt arbete och tillintetgör hans beräkningar. Genom utdikning af kärr och mossar och skogsröjningar tillökas årligen, ehuru flere år endast med få Tunneland, den odlade och skördgifvande jorden, men såsom ett större odlingsföretag, som äfven på klimatet må kunna ega inflytande, bör nämnas den uttappning af sjön Uppsjön i Wisnums Härad och Socken, som på enskifta jordbrukares bekostnad blifvit under sednare åren verkställd och hvarigenom en areal vidd af mer än 175 geometriska tunnland med lergrund förmodas kunna inom få år till fruktbärande fält förväntas. Genom ett enskilt
» Jo, ser du, detta håller, » sade han. » Så som en bror och syster förstå hvarandra, förstår ingen i världen den andra! Hos mig skall du aldrig riskera, att jag skickar dig en svart hatt med röda blommor, när du ber mig om en hvit med tyll! » Helena Nyblom. Ett sommarhem. / Med en vignett af G. Å b e r g. * 5gt uppe på den branta strandsluttningen ligger en sä- ter — en äkta oldnorsk stuga — som fru K. köpt och inredt till ett förtjusande sommarhem, och ingen lär väl lämna Lofthus, utan att om möjligt först göra henne ett besök. Har man sett henne fara kring bygden i eget åkdon, en lätt trilla med korgfiätning, förspänd med en äkta Gudbrandsdaling, som hon sjelf kör, samt hört hennes historia, blir man nyfiken och ger sig ingen ro, förrän man gjort hennes bekantskap. Det var en strålande julidag jag vandrade utmed Hardangerfjordens strand, genom den leende bygden, där — där fruktträd trängas på dikeskanter och sluttningar, bärbuskar stå nedtyngda af rika skördar och underbara rosor dofta vid hvarje husknut. Starkt uppåt bär det, men luften är upplifvande som ett glas champagne. Sätern ligger långt från människoboningar och består af ett enda stort rum, till hvilket dörrarna stå öppna, insläppande floder af solljus. Fru K. sitter vid sitt skrifbord med dagens tidningar framför sig. Hon är en litterär kvinna, och hennes barnböcker äro bland de mest omtyckta i Norge. Hon är ung och guldhårig, men ingen älfva, utan starkt byggd och något fetlagd. Mottagandet är vänligt, och vi äro snart inne i ett lifligt samspråk om svensk och norsk litteratur. Stugan är en af de äldsta i Norge och så godt som möjligt bibehållen i sitt ursprungliga skick, utom att fönstren äro något upphuggna och små glasrutor insatta i stället för svinblåsa. Taket höjer sig kilformigt från sidorna till Ijoren — ljusöppningen. Allt är i stil — gediget, vackert, dyrbart och enkelt. På pianot står en vas med prästkragar och gräs, som gör sig alldeles ypperligt. Sängplatserna — i väggen inbyggda bänkar — döljas af draperier i allmogestil.
Utskottet i annat betänkande föreslagit till införande i ny Konkurs-lag och ny förordning om urarfvagörelse, och den af Utskottet i förevarande förslag införda nya <§, angående förmånsrätt för underpant i lös egendom, är betingad af Utskottets i ett föregående utlåtande gjorda hemställan om införande i vår lagstiftning af underpants-iustitutionen. Det förslag, Utskottet sålunda nu går att för Rikets Ständer framlägga, förutsätter dock äfven upphörande af den förmånsrätt, som blifvit tillagd frälseman för fordran hos dess uppbördsman, — och denna fråga är, hvad Ridderskapet och Adeln angår, af privilegii—natur. Utskottet tvekar dock icke att antaga, att nämnde Riksstånd skall vara villigt att, genom en eftergift i denna del, medverka till en af behofvet så högt påkallad lagförbättring som den ifrågavarande, — och det så mycket heldre, som nämnde förmån nu mera torde för Ridderskapet och Adeln vara af löga vigt samt det obestämda i stadgandet dessutom gör tillämpningen deraf osäker, hvarförutan detsamma icke låter sig förenas med andras billiga anspråk på lika fördelar i lika beskaffade fall. Lag-Utskottets Betänkande N:o 38. 15 Under förutsättning således, det Höglofliga Ridderskapet och Adeln medgifver, det den förmånsrätt, frälsemän för närvarande äga för fordringar hos deras uppbördsmän, må upphöra, hemställer Utskottet vördsamt, det Rikets Ständer mätte, för sin del, besluta en författning angående ändring i vissa delar af 17 Kap. Handels-Balken och andra författningar, rörande borgenärers rätt och företräde för hvarannan till gäldenärs egendom, af delta innehåll: »Med upphäfvande af ej mindre sista punkten t 7 §, än äfven 8. 0, 10, 11, 12, 13, 15 och 16 §§ i 17 Kap. Handels-Balken, samt 16 ,§ t Kongl.
Berörde Capital ar genom återbetalningar mindskat till R;d B:o 1,46c 5^7^ A( upplupne Intcressen voro vid ,8i3 års slut outragne 19,732: 27.' ~ f P,r0C"W^et tiJI f<% af Rikens Höglofl. SÄT7ä7- sKiidte Beslut i8r2) och hvarpå till årets slut influtit Samt 1813 ytterligare 78,000 R.-d eller tillsammans, Capital R:d B:o 185,000: Förfallne Ars-Interessen, outragne g40. 2TsT r 10 " m‘u 5 ProcRenea> »tofiäTT 35a .1 c 1 d t tiders beslut 1812, till ersättning för erkände foidrinpar lins ZfiT at-!.'Vilk'n b'if,“Jt0“SlfivMsk,a rsndtbruks-Aca och samtlige Fordrin*ög.rcn. bord, undfå äters,„de„ af dem l66'44°: 45' 7 beviljade tva tredjedelar uppå Fordringarnes primitiva belopp etter fasts,ald cours a S «k. Svensk, Banco per Livré Tournois“ sedan Rid 193,487: 24. $ KOj som H K H Kronprinsen dera förskjutit, bnfver afd.acme - ° — 139.394 II 30,227: 27. 4 Behållning uti Armeens Organisations - Cassa bit Collegium, Allmänna Hingst-Medels-Cassart, D;o Skånska Hingst Premie Cassan, D:o Artillerie-Exercitie Cassan, D:0 Genom Leverering i8i^ »r föraktande Carsar BcbSilning ökad Till följe af Kongl. Majrts nldiga sTrifvelse är0~ä(|Me
En följd af bref till sonen utom äktenskapet skildrar honom väl i ett språk styft och kärnfullt som en krigsrapports; med en hand mer van att hålla kring värjfästet än skriffjädern har han där skildrat det olyckliga finska fälttåget, – särskildt karakteristiska i sin rättframma stolthet äro de ord, med hvilka han afböjer Gjörwells förslag att publicera några bref om hans tappra deltagande i 1740 års finska kampanj: »den hedern, som mig tillbjudes ähr ganska kiär och Sensible för en Person, som är full af vanité, men som iag tänker att sluta mina dagar här bakom berget (egendomen Dybeck), må mina få och ringa förtienster döö med mig». Denna behjärtade krigare var fader till den blödige Gjörwell. Tillägger man, att han väl sörjde för sonens uppfostran, se vi, att Gjörwell hade fullt skäl att – som han gjorde – begå Kristofferdagen med tacksamhet och i bischoff tömma en ensam skål för sin »fars och välgörares minne». Annorlunda var tydligen förhållandet med modern. Bland Gjörwells med tröttsam noggrannhet bokförda lefnadsminnen finnas blott ett par rader om henne, röjande mer bekymrad blygsel än sonlig ömhet. Hon var klockardotter från Brännkyrka, hette Walborg Gröning och var, som det tycks, i tjänst hos Ehrensparres systrar, då denne gjorde hennes bekantskap. Då han låg i garnison i Skåne, gaf hon i Landskrona den 10 februari 1731 lifvet åt Gjörwell. Flera år efteråt äktade hon en sergeant Ståhl vid Ehrensparres kompani men utan att blifva lycklig. »Gud giöre henne stilla», heter det i sonens dagbok vid notis om en öfversänd penningegåfva. Först 1794 slutade hon ett säkerligen oroligt och tungt lif och begrofs i Gjörwells »egen murade graf på Solna kyrkogård». En halfbror till Gjörwell, Gilius Ståhl, lefde i Stockholm. Ett litet kvitto från moderns begrafning upptager bland andra poster 2: 24 för sorgekläderna åt factor Ståhl.
Den besittningsrätt, åboerne äga, gör att dessa hemman i allmänna lifvet vanligen anses för full egendom, ehuru de inför lagen icke äro det, så att de hvarken kunna säljas eller intecknas. Då denna skillnad föga är känd, uppkomma mångfaldiga irringar, processer och förluster, och huru litet sjelfva de auktoriteter, som borde bäst känna lagliga förhållandet, stundom erinra sig detta, upplyser en rättegång banken haft, då ett landsh.- embete, som är det som skall bevaka kronans rätt i afseende på dessa kronohemman och beviljar s. k. immission uti dem, lät på utmätningsauktion Jörsälja ett kronosäteri rusthåll och derpå utfärda köpebref, en handling, som oaktadt mellankomna fastor 30 år 04 Den 8 Januari. sednare måste gå tillbaka, till förfång för inteckningshafvare. Men jag kan ej gilla, att man i allmänhet lill åboerne, som för intet fått åborätten, nu äfven efterskänker den ringa skalteskillingen. Till dem, som på ödemarker upptagit nyhemman, d. v. s. i norra 01- terne, må gerna så fort ett nybygge någorlunda kommit i stånd, skattebref genast utfärdas, men i afseende pä de öfrige innehafvarne af kronohemman med åborätt, tyckes den billigaste ätgärden vara, att väl gifva dem skatterätt, men alt under namn af skatterättsbevillning uttaxera skattelösen på 3 år. Denna kan ulan s. k. skattevärdering bestämmas efter vanligt antal årsräntor efter kronovärdi. Jag har yttrat mig om företrädet emellan de bägge alternativa förslagen lill de gamla räntepersedlarnes förvandling; jag torde böra tillägga några ord i afseende på sjelfva hufvudfrågan, eller om en sådan förvandling är att tillstyrka. Ehuru vigtig en förenkling i sättet för räntornes beräkning än kan vara, är dock frågans vigligasle del, alt bereda tillfälle för upphörande af det obilliga förhållande, att i missvextår, då räntegifvaren äger mindre att gifva af, måste han genom höjda markegångar betala ökad afgift. Detta upphörande kan jag ej annat än tillstyrka.
Hrr fästa upmärksamheten dervid, att vid det först anförda exemplet, var det medelst en produkt af vår industri som den obligationen indrefs i landet, hvilken från början var utgifven till utländsk man, hvaremot vid det andra exemplet det var en införskrifning af föremål för vår lyx, som gjorde att den obligationen blef utländsk i st. f. att den från början var inhemsk. Det är der skon klämmer. Det är derföre att vi mera söka fylla våra behofver af lyx än vi tänka på att fylla behofverna af vår industri, som gör att vi i närvar:de stund hafva så dåliga affärer. Englands Statsskuld är inhemsk, det är sanning, men detta beror icke derpå, att denna Statsskuld från början tillkommit genom lån af inländsk man; tvertom Englands penningemarknad står öppen för hela verlden, men dess energiska industri i förening med sparsamlieten hos folket har gjort att de fått skulden inhemsk. Om vi en gång hafva beträdt denna bana med obligationer för Statslån, så tror jag det vara alldeles likgiltigt om dessa lån börja med att vara utländska eller inländska; och det beror på oss sjelfva att i framtiden genom vår egen industri kunna behålla dem inom oss. Min mening är icke att man skall låna penningar utomlands för att ouphörligt betala räntorna, utan tvertom är det min tro att ifall vi på goda vilkor kunna få penningar utifrån så skoia vi just genom dessa penningars kloka användande för industriella företag, snarare få förmåga att göra en utländsk Statsskuld inhemsk, än om vi ständigt hålla oss vid att endast göra inhemsk skuld. Här är ett stort rop i landet emot skuldsättning. Jag får i detta afseende åberopa ett yttrande, fälldt af en ledamot af detta Stånd vid landtbruksmöte! i Lidköping. Han sade nemi. att om man med skuldsättning menar uplåning af penningar för att lefva upp i lyx etc., så hafva vi alltför mycken skuld, men menar man med skuldsättning uplåning af penningar på goda vilkor för produktiva företag, så hafva vi alltför liten skuld.