Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet ansett vida angelägnare än det här ifrågasatta, hemställer Utskottet, att Kongl. Maj:ts ifrågavarande framställning icke måtte af Rikets Ständer bifallas. 28:o. Uppå derom af Styrelsen för Svenska Trädgårds-föreningen gjord, utaf Landtbruks-akademien förordad underdånig ansökning har Kongl. Maj.t för nämnde Förening äskat, utöfver det (III underhåll af dess elevskola redan beviljade och å ordinarie stat uppförda årliga belopp af 4,000 R:dr, ett årligt anslag under nästa statsregleringsperiod af 4,300 R:dr, att användas till elevskolans utbildning och trädskötselns befrämjande, mot enahanda vilkor som hittills, nemligen att Föreningen, så vidt ske kunde, verkställde utdelning af fruktträd och plantor till mindre bemedlade jordbrukare och, jemte behörig redovisning för det erhållna statsbidraget, till Landtbruks-akademien årligen afgåfve berättelse om antalet af de elever, hvilka vid inrättningen njöte undervisning, äfvensom rörande verkställd utdelning af fruktträd samt om öfriga föremål för Föreningens verksamhet. Då, enligt hvad Statsråds-protokollet gifver vid handen, Styrelsen för Svenska Trädgårds-föreningen anmält, att föreningen, utan lika stort anslag som det nu utgående, eller 8,300 R:dr årligen, icke ansåge sig kunna vidmagthålla skolan vid det höga antal af 30 elever, hvartill detsamma sistlidne vår, sedan Föreningen kommit i besittning af en ny och större lokal för sin verksamhet vid Kongl, lustslottet Rosendal, blifvit ökadt, får Utskottet, som anser det vara af vigt, att för så många elever som möjligt beredes tillfälle till inhemtande af den fullständiga undervisning i trädgårdsskötsel, som vid denna anstalt kan meddelas, tillstyrka, att Rikets Ständer måtte jemväl för instundande statsregleringsperiod bevilja det för berörda ändamål begärda extra anslag, 4,800 R:dr årligen, under de af Kongl. Maj:t uppgifna vilkor, 29:o.
På sådana skäl, och ttil de åsyftade ändamål lens närmare befordran, hafva Riksens Ständer öfverenskotnmit om åtskilliganödiga ändringar och tillägg uti Författningen om Banko-Lån till understöd för nyttiga uppodlingar i Landsorterne den 27 September t8lj, hvilka förändringar och tillägg Riksens Ständer härjemte få serskildt i »nderdånighet öfverlemna: 4£2 Underdåniga Skrif v elser - 1. Angående nyttiga Odlingar i ali mani) er; och 2. Angående större och Vidsträktare Odlings» företag. Då likväl Riksens Ständer, innan desse ändringar och tillägg kungöras, ansett Landthushållnings-Sällskapen böra höras hutuvida de äro villige och i tillfälle att antingen, enligt hvad Riksens Ständer i allmänhet stadgat, emottaga och till vederbörande insänd» Lån handl in gatne, eller ock', på sätt 13 punkten i den förstnämnd» Bilagan innehåller , åtaga sig ansvaret för den LånSumma, sorn för Länet kan blifva att tillgå, med rättighet att densamma då efter godtiianande för ändamålet disponera och emellan de Lånsäi»nde fördela, få Riksens Ständer hos Ed. Kongl. Maj:t 1 underdånighet anhålla om Nådig Befallning till Eder Kongl. Majus Befallningshafvande i Länen att uti dessa delar inhemta LandtbushållningsSällskapens utlåtanden, samt att Ed. Kongl. Maj:t sedermera må i Nåder täckas utfärda en ny Författning om vilkoren för Odlings-Lån med de af Riksens Ständer nu beslutne ändringar och tillägg jemte sådana undantag , som genom Jiusliållnings-Sällskapens nyssnämnda Utlåtanden kunna blifva af nöden ; Kommande uti de Län, der Landthushållnings-Sällskapen ej anse sig kunna uti någon befattning härmed ingå, alla hithörande åtgärder , på sätt Riksens Ständer stadgat för de Län, der inga Landthushållnings-Sällskap äro inrättade, att genom Eder Kongl. Maj:t Befallningshafvande efter förra vanlighetenbesörjas.
Raab: Frih. Cederström har sagt, att man icke bör stifta någon undantagslag för krögarne. Hvad är väl det af Hr Frih:n sjelf förordade förslaget, alt skatten skall erläggas för halfår, annat än eli undantagsstadgande? Finnes det någon annan, som på detta sätt skattar? Så väl Utsk:s förslag som R. o. Ad:s förra beslut innefatta således undantagsstadganden. Skillnaden är blott, att det ena förslaget utgått från Särskildta Utsk., det andra från Gr. Lagerbjelke. Härutaf torde R. o. Ad. finna, att Frih. Cederströms slutledning är lika oriktig, som hans plaisanterie i slutet af anförandet var opassande. Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, framstälde Hr Gr. o. Landtm, att i afseende på 18:de §:n blifvit yrkadt af Frih. Raab bifall till Utsk:s förslag, med den förändring i citationen af §§:na, som blefve en följd af R. o. Ad:s förut fattade beslut, nemi. att i st. f. orden ”enligt 8:de eller 12:te §:n eller auktion enligt 10:de eller 14 §:n” skulle införas ”enligt 8:de, 12:le eller 15:de §:n eller auktion enligt 10:de §:n och att derjemte blifvit yrkadt att särskilda propos:r måtte framställas, dels å det af R. o. Ad. beslutade tillägget om annotation hos Häradsskrifvaren å Upbördsraannens qvitto, dels ock å det af R. o. Ad. tillagda sednare inom.; hvarföre Hr Gr. o. Landtm, finge hemställa om R. o. Ad., under förbehåll att särskildt få pröfva de 2:ne af R. o. Ad. förut beslutade tilläggen till 18:de §:n, behagade, med den förändring i citationen Frih. Raab föreslagit, i öfrigt bifalla Utsk:s förslag till denna §. Efter det svaren härvid utfallit med blandade
KammarRätten, och hvilken betydlig och onöd i g kostnad medföra de icke från alia La.idsContoir, för att granskas i Stock, holm och slutligen att stadna i ChartseSigillataeContoiret, der de blifva maculatur, ty till någon verificalion i HufvudBoken tjena de icke. En kortare väg, och utan en vidlyftig omgång, får jag vördsamt föreslå med lika säkerhet och mycket fortare än nu kan till. gå, i anseende till Revisionen af dessa Lys. nings-sedlar, hvilka i min tanka borde åter* komma att förvaras vid Kyrkorna; äfvensom att Transporten icke skulle kosta Kronan något, om de skickades af Kyrkoherdarne till HäradsSkrifvarne, hvilka, emot lika RevisionsProcent, som nu bestås af inflytande anmärknings-medel, kunde åläggas förrätta Revisionen, och, vid fundne anmärkningar, dem insända till Konungens Befallningshafvande, som nu på lika sätt måste tillgå från Kongl. KammarRätten. Utom de Certificnter, som nu böra åtfölja LysningsSedlar, så äga ju HäradsSkrifvarne både Mantalsoch Taxerings-Längder, till upplysning, hvarefter de fleste Lysningstagares stånd och villkor kunna pröfvas emot Förordningen, och således i förhand äga en närmare kännedom, än den Kongl. Den ii Maj. e.m. 397 KammarRätten efter längre tid kan inhämta af förenämnde Räkenskaper. Uti Stockholm kunde Krono-Uppbörds-Kamererarcti och i de öfriga Städerna StadsCasseurerue förrätta Revisionen af LysningsSedlarne, emot lika procent med HäradsSkrifvarne, oell med samma jemförelse emot Mantalsoch TaxeringsLängder, hvartill de äfven äga tillgång. Önskligt vore emedlertid, att all den öfriga Chartte-Sigillate-afgiften kunde med lika noggrannhet granskas, så skulle Kronans inkomst blifva betydligt förökt genom upptäckt egennytta, som möjligen kan begås vid beläggning. Vid 21 §•
För öfrigt instämmer jag fullkomligt med Grefve af Ugglas deruti, att det varit lyckligt, om vi kunnat unctgå att kasta oss in uti ett Statsobligations-systern; men man var satt i nödvändighet att tillgripa någon utväg när från alla Stånd höres yrkas på nedsättning, och åtminstone icke ökning af Bevillningen. Jag anser det vara af yttersta vigt, at£ Rjdderskapet och Adeln nu bifaller detta i sig sjelf ganska oskyldiga Betänkande. Derigenom beiedes en stor lättnad för uppgörandet af Statsreglexingen, sorn i dessa veckor skulle taga sin början. Jag anhåller således om Herr Grefven och LandtMarskalkens proposition till bifall af Betänkandet. Friherre Roye, Ludvig: Jag skall aldrig med min röst bidraga, att förringa den pligt till omsorg för Banken, som ostridigt tillhör Riksens Ständer; men jag kan icke öfvergifva den tankan, att Riksens Ständers pligt emot Nationen måste föredragas den de äro Banken skyldige* Det var \ 915 Dh} 1 g JuVii f. m. jjå grund af denna öfvertygelse jag under »ifver* läggningen om Utskottens* näst föregående Betänkande bestred, att man åt theorien om Statsskuldens skiljande ifrån Banken, skulle gifva en retroactiv verkan, som skulle leda till intet annat än en minskning i rörelse-capitalet med 5 millioner JUdr. Jag tror att, f [Nationens nu varande belägen, het, hennes rop bör gälla för något. I följe häraf tillstyfker jag bifall äfven 5. detta Betänkande, helst en återremiss, på sätt Herr . Hjerta ganska rigtigt anmärkt, skulle verka uppehåll i Kiksdagsärendernas gång-, utan att likväl det intenderade ändamålet derigenom skulle vinnas ; ty jag hoppas, att Hinsens Ständer af år 1823 icke vilja göra till en IndragningsRiksdag den allmänheten väntat sig skola blifva en UndsättningsRiksdag. Friherre Björnstjerna, Magnus :
Den stränga moralitet, som synbarligen ligger till grund för hans dramer, hindrar honom icke att skatta till tidens råhet genom ganska okyska målningar; ty dessa målningar förråda ingalunda ett sinne, som finner behag i det smutsiga, utan äro snarare ett uttryck af sedlig harm. En god rättrogen lutheran låter han i alla sina stycken så väl sitt nit för den lutherska läran som sin ofördragsamhet mot olika tänkande framskymta; den kyrkliga dogmifvern synes hos honom hafva öfvervägt eller åtminstone uppvägt den religiösa fromheten. Arten af hans andliga vältalighet känna vi väl icke; men det synes hafva mest öfverensstämt med hans lynne att dundra med lagens hammare. I mer än ett hänseende synes oss derföre Brask kunna betraktas som en god tidsbild. Brask är näst Messenius den fruktbaraste af våra skådespelsförfattare. Sina mönster hämtade han helst från det äldre dramat. Och oaktadt han vistades i Paris under en tid, då Corneille stod på höjden af anseende, och han således sannolikt haft kännedom om dennes dramer, röjer sig dock icke hos honom ett spår af franskt-klassiskt inflytande. De äldre tragikomedierna voro dock vid denna tid ännu icke undanträngda i Frankrike, och det år (1642), då Brask besökte Paris, var nära hälften af de derstädes gifna skådespel dylika stycken465, och dessa äro, som bekant, afläggare af medeltidsdramat. Större likhet visa dock Brasks skådespel med tyska skolkomedien, det andliga folkdramat och de nya mysterierna466. Äfvenså hafva de beröringspunkter med Messenii-Prytzska dramat; ty, fastän de icke behandla fosterländskt historiska ämnen, så upptaga de dock emellanåt scener ur svenska folklifvet äfvensom sedeskildringar, genom hvilka de stundom kraftigt måla tiden. Sånger, men endast andeliga, förekomma i alla styckena. Inflytande af en nyare tid röjes deruti, att stundom knittelversen utbytes mot ledigare versformer, och att Brask äfven af de moderna rigtningarne blifvit berörd, synes deraf, att han upptagit det allegoriska skådespelet, ehuru detta behandlas efter tyskt mönster i den gamla episka medeltidsstylen.
Men då härtill intet svarades, yttrade han sig taga för gifvet, att de dock ville under förestående vinter och den påföljande vår framskaffa alla slags materialier, för att sjelfva byggnaden måtte kunna företagas sommaren 1836 om ej svårare missväxt inträffade och hvartill socknemännen enhälligt samtyckte: äfven som att de begynta husen och snickareskjul skulle nästa vår sättas i fullt stånd. § 2. Som byggmäster Geting berättats förehafva kyrkobyggnad uti Fors och Resele och således torde möjligen vara förhindrad anföra kyrkobyggnaden här, yttrade församlingen sin önskan, att pastor måtte genom brefväxling söka förmå byggmäster Åkerlund eller dess son, i Härnösand, att åtaga sig detta anförande. § 3. I anledning af den underrättelse som man erhållit, att kyrkotaken nu med mindre kostnad, men till deras större varaktighet börja beläggas med granspjälor i stället för förut vanlig takspån; beslöts också efter derom skedd rådplägning, att kyrkans tak skulle på förra sättet eller med granspjälor beläggas, då och pastor lofvade, att med första skaffa underrättelse om den mängd spjälor, som till taket kunde behöfvas, så att fördelning deraf måtte ske mellan socknens hemmansegare. Då bonden Pål Andersson i Österåsen yrkade det vanlig takspån 57 måtte nyttjas, emedan han redan anskaffat deraf hvad som på honom kunde belöpa sig, frikallades han af de öfvriga socknemännen från spjälors anskaffande. § 4. Som det berättades att vid Liths kyrkas uppförande, tegel ej nyttjats och bonden Anders Jonsson i Kougsta, hvilken uppfört åtskillige hus af sten trodde det allt nuvarande kunde ske utan till hjelp af tegel, så ansågs det ej behöfvligt, att nu anskaffa det i materialförslaget upptagna teglet, hälst man i händelse af behof, utan särdeles svårighet kunde få sådant från Lith eller Östersund. § 5.
St. ali bevilja ett endast af enskild motionär begärdt anslag, som icke of K. M. blifvit förordadt, ehuru jag visserligen vill tro hvad Den io Augusti e. m. Frih. Cederström anfört, och jag för öfrigt stödjer mig fullkomligt på den erfarenhet , som han hör hafva inhemtat inom verket i fråga om svårigheten vid tjenstgöringens bestridande, i följd af de bristande lönevillkor, sorn för Kainmar-colhm ågt rum. Men då i alla fall embetSr verket nu erhållit en tillökning i sina löner, och då man ej sällan ansett att embetsmännens åligganden böra bestämmas efter deras löner, eller alt, i anseende till dessas högre belopp deras tid kan mera tagas i anspråk; skulle jag tro, att, äfven från den synpunkten betraktadt och på grund af hvad jag förut haft äran att anföra, R. o. Ad. handlade rättast, om Ståndet biföll hvad SlatsUtsk. i denna punkt föreslagit. Hr von Hartmansdorff; Den invändning i formelt hänseende, som Frih. Sprengtporten gjort, är visserligen riklig. Propos. anglde dessa tjenster är icke af K. M. afgifven. Jag har haft i mina händer Kammar-collegii tind. framställningar till K. M. i detta hänseende, men har dem icke här; eljest skulle data, då skrifvelserna inkommit till K. M., kunna uppgifvas. Skälen hvarföre icke dessa tjensters tillsättande blifvit af K. M. föreslaget, känner jag icke ; men jag tror, att det skett af samma undseende för alt icke begära stora anslags-summor, hvilket föranledi inskränkning i åtskilliga andra anslag. Måhända hade man ej heller då undersökt och utrönt hvad som verkligen var att tillgå, hvilket också ej då kunde vara så bekant som nu; ty åtskilliga bokslut hafva först derefter blifvit uppgjorda. Men då man känner mängden af de mål, som ligga i Kammar-coll:m och tillika hurusom man i landsorterna klagar öfver att dessa mål ej blifva så snart afgjorda, som man skulle önska, synes det vara skäl nog för R.
Exempelvis för Nyköpings län utgjorde markegångs-priset år 1855 å en tunna Råg '14 R:dr, å en tunna Korn 11 R.dr 16 sk. och följaktligen å en tunna krono-tiondespanmål, hälften Råg och hälften Korn, 12 R:dr 32 sk. Banko, under det medelmarkegångspriset för de tio åren 1846 till och med 1855 blott uppginge till 8 R:dr 41 sk. 7 rist för en tunna råg, 7 R:dr 15 sk. 2 rist, tor en tunna korn och således 8 Ridr 4 sk. 4ä rist. för en tunna krono-tionde, hvadan alltså en soldat, som erhölle blott sistnämnde summa i lösen för sin spannmål, skulle, under förutsättning att årets markegångspris, såsom det borde, uttryckte det gångbara värdet, derför icke kunna köpa ens J tunna spanmål af samma slag som krono-tionden. Då det likväl för korporaler och soldater vore af yttersta vigt, att den lösen, de erhålla för sin spanmål, ungefärligen motsvarar sädens värde, så att de i utbyte deremot kunde förskaffa sig antingen spanmål till samma belopp, som de hittills undfått in natura, eller ock andra förnödenheter, hvilka vanligen rättade sitt värde efter spanmålens, hemställde Kollegierne derföre i underdånighet, huruvida icke Kongl. Majit skulle i nåder anse skäligt, att soldaterne vid Södermanlands regemente och korporalerne vid hela indelta arméen berättigades att af Statsverket utbekomma ersättning för deras hittills in natura erhållna spanmåls-anslag efter hvarje års markegångspris, och detta med tillägg af forsel-lön, emedan, fastän de saknat uppsägnmgsrätt, spanmålen dock blifvit till dem aflemnad och således för deras räkning forslats; förmälande Kollegierne i underdånighet, att ett förskott af statsmedel nu och under vissa år torde dertill erfordras, men att
Det kan visserligen vara sannt att uti ett eller annat mindre embetsverk registrators-befattningen icke är särdeles maktpåliggande, men detta är icke förhållandet inom StatsDepart:n. Der fordras för denna befattning vida mer än minne och ordningssinne. Der är det af högsta vigt att Registratorn noga följer med ärendenas gång och gör sig underrättad om deras inbördes sammanhang för att icke allenast åt vederbörande Chefer och öfrige tjenstemän utan i främsta rummet åt enskilde personer kunna meddela begärda uplysningar. På denna plats, om någorstädes, är kontinuitet nödvändig och för vinnande deraf måste denne tjensteman skäligen aflönas. Med den kännedom jag äger om Registratorns i de större StatsDepart:sExpeditionerne tjenstegöromål och ansvar, anser jag honom böra aflönas högre eller åtminstone lika med Prot.Sekret., för att han icke må sättas i nödvändighet att vid första ledighet söka befordran till sistnämnde tjenst, hvarigenom täta ombyten af Registratorer skulle äfventyrns, hvilket ofelbart skulle hafva menliga Den 23 Mars f. m. 331 följder. En knapp aflöning skulle äfven afhålla dugliga personer att mottaga dylika befattningar. Hr Gripenstedt, Joli. Au g.: Jag anhåller att få yttra några ord ang:de Litt. c, Utsk. har föreslagit att en summa af 1,374 Rdr 50 öre skulle anvisas för görotnålens gång inom kanslistoch kopist-graderne. Det är visserligen möjligt att göromålen på detta sätt kunna bestridas, och då jag medgifver detta, vill jag icke heller framställa något yrkande om återremiss eller ändring i Utsk:s förslag; men jag ber tillika att få tillkännagifva att detta mitt medgifvande icke innebär ett godkännande af de principer Utsk. uttalat, nemi. att såväl kopistsom kanslist-graderna lämpligen kunna indragas. Efter mitt omdöme skulle en sådan indragning tvertom leda till flera betydande olägenheter, och detta har jag velat tillkännagifva på det att icke tystnaden måtte tagas såsom ett gillande. Hr Bildt:
RiksSt:n och blifvande Ulsk., och hvartill behöllige exemplar här åtfölja. Begärdes på bordet. 2. Då i allmänhet jordbrukaren, dels skuldsatt, äfven i medelgoda årsväxter ej pä 1^ å 2 års tid utan förlust kan realisera sin spanmål, så passa ej privatbankernes kreditlagar för honom ; men någorlunda de 3:ne för riksbankens räkning etablerade lånekontor, hvilka kunna lemna tid om så äskas af 2| år, alt småningom afbetala lånet; om dertill kommer att dessa lånekontor, i likhet med hvad Stora Kopparbergs privatbank uti dess förnyade oktroj af d. 15 Maj 1846 ensamt utfäst sig till, att emot det låntagaren, jemte fullgiltige handlingars insändande per posto till bankdirektionen, äfven med åtföljande postporto och rekommendalionsafgift, får sig i öfrigt tilisändl beloppet, och ej som de öfrige än vidare oktrojerade privatbankerne, ett ombud måste anlitas och hefullmäkligas emot särskildt arfvode af minst ^ procent för hela lånebeloppet, så är ju allt iakttaget hvad en låntagare kan önska sig af både billighet och rättvisa. Men som dessa 158 Den 8 December. lånekontor äro alldeles otillräcklige och vidt spridde, samt ej deponerad fond för nn ökade speknlations-penningebehofver, och vår riksbank sednare åren så ökat sina valutor, att deraf nu ett öfverskott i pappersmynt, sorn säges utgöra många millioner och hvad sammas penningtransaktioner kan vinna i tillökning af valutor, är en säker tillgång att för hela rikets behof anlita, då af privatbankerne ej är alt påräkna 1 r:st. Så uti egenskap af riksdagsrepresenlant får jag så väl inför H. R. o. Ad., likasom förde öfriga här församlade MedStänder föreslå till mera allmän belåtenhet, det II. St. ruedgåfvo: att hädanefter uti hvarje läns landsh.residens-stad upprättades för bankens räkning och med dess egen myntsort ett lånekontor med kontante tillgångar, beräknade efter dess förmodade behof och folkmängd.
Till hans synnerliga belåtenhet sade herrskapet till om en butelj godt, lätt vin. En viss fruktan deröfver att "den goda middagen eftersom det var bara fruntimmer" skulle aflöpa utan vin, på hvilken artikel vår värd förtjenade mera än på den feta laxforell, den kycklingsstek och de delikata hallonen som serverades, hade ett ögonblick uppfyllt hans ganymedessjäl med oro och det verkligen mera för det goda skenets skull än förtjenstens. Nu var dock allt såsom det skulle vara och icke utan en smått löjlig högtidlighet ställde herr Pettersson fram en butelj "Chateau Yquem", det fina, doftande franska vinet. Med en åtbörd af oefterhärmligt behag och en enkel artighet som icke tillät någon misstydning frågade vår lilla fröken om icke deras snälle herr "kommissionär", så kallade Jenny alltid hotelvärden, ville göra dem nöjet att sjelf smaka ett glas af det ypperliga vinet. Pettersson, smickrad af kommissionärstiteln, hvilken han gaf utsträckning af "kommissarie", blef hänförd af det nedlåtande anbudet. "Alldeles som salig grefven gjorde på resor", tänkte före detta kammartjenaren och hans hjerta svällde af välvilja för "gentila" middagsgäster. "Nu eller aldrig skall jag säga dom allt", mumlade han för sig sjelf i det han ställde det gröna, slipade vinglaset på kanten af bordet. Jenny slog leende uti af den doftande, ljusgula drufsaften. Fruntimren drucko vänligt herr Pettersson till och denne smakade med välbehag på vinet, samt ställde glaset blygsamt längst bort vid bordsändan. "Vigtiga nyheter från Polen", började vår Imatradiplomat, "det står i tidningarne att 'insurschanterne' förlorat en stor batalj." Damerna utbytte en blick sinsemellan, men ehuru de befunno sig så nära ryska gränsen, kunde den frimodiga Jenny dock icke underlåta att yttra: "Stackars Polen!" "Herre min Gud!" utropade Pettersson, "om jag på något sätt sårat, så var det emot min vilja, men se det är så att, att om deras nåder ha slägtingar der i landet, så..." "Hvad då?" frågade den yngre af damerna nyfiket.
Nej, icke i morgon, det är drottningens födelsedag. Men i kväll ... Nu genast. Jag skickar min vagn ... Presidenten ringde. Pape, låt spänna för vagnen. Kör till slottet, anmäl min vördsamma hälsning till vakthafvande statsfrun, att jag önskar se Hagar Ring för en timme hos mig. För Hagar hit! Som ers nåd befaller, bugade den alltid pomaderade, alltid ceremoniöse hofmästaren med en lång, uppskrämd blick på främlingen. Gud sig förbarme utbrast han, väl utom dörren hvem har släpat hit Jerusalems skomakare? Hva-hva-hvad säger hofmästaren? Är det Je-Je-Jerusalem? stammade kammartjenaren Jöns Qvast, som varit den skyldige och hade så när af förskräckelse fällt till golfvet de tända silfverarmstakar, med hvilka han var på väg till mottagningsrummet. Kammarpigan Sabina Girs sprang att berätta nyheten för guvernanten mademoiselle de Meran och denna åter för nådiga frun. Nyheten spridde sig i gården och kring hela kvarteret. Hvem hade kunnat tro något sådant? Skomakaren satt hos hans nåd presidenten. Pesten var kommen in i huset. Bland rikets magnater funnos få så lärde och få så bereste, som Jöns Kurck. Men om han kände Europa, så kände Ruben Zevi denna och andra världsdelar bättre än han. Ett lifligt samtal uppstod under väntan på Hagar. Presidenten förstod, att denne alltid bugande, alltid ytterst försiktige gamle jude dock var en statsman, invigd i alla tidens brännande frågor och politiska krokvägar. Af det lilla Ruben Zevi kunde förmås att yppa framgick tillräckligt, att han visste allt och varit med om allt. Hans hand låg osynlig inne i alla tidens gordiska knutar och sammanband eller intrasslade alla deras trådar. Han kände monarkerne, Richelieu, Trauttmannsdorff, prelaterne, fältherrarne, bankirerne, mätresserna, hofintrigerna, tidsskvallret bättre än någon. De Geer hade haft rätt: denne man kunde skapa åt Sverige ett nytt välde i Afrika eller i någon annan världstrakt.