Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Län mot 5 proc. ränta, hvaraf redan förfallne R:dr 3,3oö, frän Coritoirets sida icke upsagde R:dr 6,750; förf. år 1836 R:dr 895,600; förf. år 18 38 R:dr 400,000 Dito mot 4 procent ränta, förfallne år 1836 Till Rikets Ständers Bank Utgifne Obligationer med 4 procent ränta oell ifrån och med år i835 med 2 procent årlig afbetalning på primitiva Capitalet Götha Canal-Bolags insatte medel, till säkerhet för återstående arbete i Hamnbyggnadsväg, å hvilka Me - i,3o5,65o. — - 4,4oo. —• - 4,4oo,ooo. del, så länge de innestå, godtgöres 5 procent ränta 13,722. Ouppsägbare Capital, hvarå endast ränta godtgöres: Högstsalig Hans Maj:t Konung Carl XIII:s Hemgifts-Capital med 5 proc. ränta Trollhätte SlussVerks Lottsedlar med 12 procent ränta, hvaraf innehålles 2.5 procent Bevillnir Lifränte-Lånet mot 8f procent ränta Den af Götha Canal-Bolag insatte Reparations-Fond, hvarå godtgöres 5 procent ränta (sé i83o års 1 punkten Lit. C.) 98,926: Ursprungligen räntefrie Skulder, jemte sådane, å hvilka Räntcberäkningen upphört vid Skuldernes forfalloti RiksgäldsContorets Obligationer med 3 pre. ränta — Capital och till förfallodagen upplupen ränta, tillsamma Dito Dito till ersättning för Svenske Medborgares hos Franska Regeringen egande fordringar med 5 procent ränta — Capital och till förfallodagen upplupen ränta, tillhopa På i833 års Anslag till Stats-behofvens fyllande, outtagne Pä Creditivet i Banken assignerade Utelöpande Banko-Insättnings-Attester 7,597: 20. 559: 20. 277,200: — 778,692: 45. 704: 12.
Någon väsendtlig tunga kan det ej eller blifva för ett fattigvårdssamhälle, att inom sig åter upptaga en person, hvilken förut tillhört detsamma, enär i fråga om detta slag af understödsbehöfvande, ersättning för deras underhåll utgår af allmänna medel, på sätt förordningen uttryckligen föreskrifver. Att denna ersättning ej bör, såsom uppgifvits hafva skett, understiga de kostnader, hvilka derigenom skola betäckas, synes redan vara med den derom gällande föreskriftens innehåll fullkomligt öfverens - 40 Expeditions-Utskottets Förslog till underd. Skrifvelse, N:o 64. stämmande, ehuru Staten ej kan eftergifva sin rätt att granska ett anspråk, hvilket afser en statsutgift. Men härförulom torde äfven billigheten fordra, att ett fattigvårdssamhälles omsorg om ifrågavarande fattighjon icke vidtager förr, än de till kommunen anlända, samt att deras återsändande till försörjningsorten af Staten ombeslyres och bekostas. På detta sätt medför äfven förflyttningen den minsta utgift, enär Staten genom sina tjenstemän lättare är i tillfälle att densamma verkställa, än en möjligen långt aflägsen församling, hvilken härför sällan eger annan utväg, än att genom särskildt ombud verkställa återhemlningen, hvarigenom de med ett fattighjons transporterande förenade utgifter ej obetydligt ökas. Och hafva på dessa skäl, Rikets Ständer ansett sig böra, med anledning af det framställda förslaget, hos E. K. Maj:t i underdånighet anhålla om det tillägg i nu gällande fattigvårdsförordning af den 13 Juli 1853, att afskedadt Kronans manskap, äfvensom dess hustru och barn, som för framtida vård böra återtagas af den kommun, hvilken desamma i fråga härom författningsenligt tillhöra, skola på Statens bekostnad och genom föranstaltande af vederbörande i den ort, der de sig befinna, lill nämnda kommun ålerförsändas. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 26 Mars 1863. STOCKHOLM, TRYCKT HOS ISAAC MARCUS, 1863. Expedilions-Ulskottets Förslag till underd.
Majit föreslagit, att till löner för åtta Länsarkitekler, med de åligganden, Öfverintendents-embetet hemställt, måtte, under vilkor alt vederbörande landsting, derom hörda, åtoge sig att lill enahanda ändamål utgöra samma belopp, anvisas och i Riks-slaten uppföras 8,000 R:dr. Äfven med erkännande af behöfligheten utaf en förbättrad och mera verk sam tillsyn öfver byggnadsväsende! i landsorterna, hafva Rikets Ständer dock icke an - 12 Expeditions-11 In kottets Förslag lill anderd. Skrifvelse, i\':o 59. sett sig deri ega tillräcklig anledning alt för närvarande anvisa statsmedel för ifrågavarande ändamål. Då nemligen behofvet af sådana personer, för hvilkas anställande anslag nu blifvit äskadt, otvifvelaktig! i vida högre grad förefinnes lör kommuner och enskilda personer, än för Kronan, har det sjuts Rikets Ständer mindre lämpligt att, innan ens vederbörande kommunalmyndigheter blifvit i ämnet hörda, anvisa statsmedel för tjensternas bildande. Med mera skäl torde det böra på bemälda myndigheter i första hand bero, all för bebolvels fyllande vidtaga de förberedande åtgärder, sorn kunna finnas för ändamålet erforderliga; Och hafva Rikets Ständer i följd häraf ansett sig ej böra lill E. K. Maj:ts ifrågavarande nådiga framställning lemna bifall. Postverket. Då inkomsten af postmedlen blifvit beräknad (ill 2,000.009 R:dr, har E. K. Maj:l hemställt, alt det under nu förevarande Hufvudlitel uppförda kontanta anslag på förslag, att af postmedlen direkte utgå till postverket, måtte bestämmas till samma belopp och således förhöjas med 500,000 R:dr: och har denna nådiga framställning blifvit af Rikets Ständer bifallen, hvadan nämnda anslag uppförts med ett belopp af 2,000,000 R:dr. 10:o.
Vid detta förhållande, och sorn Utskottet anser sig bo a instämma uti de förändringar i afseende på Lån-rättigheten å fastigheter, som Banco Utskottet således föreslagit, tror Utskottet de med förenämnde anstalter åsyftade nyttiga ändamål till jordbrukets orh andra Näringars underlättande kunna så mycket heldre vinnas utan våda af Sedelmyntets försämring, som Utskottet är förvissade, att Riksens Ständers Banco - }6iG Den 17 Juli co-Utskott, hvilket närmast är i tillstånd ätt länna Bankens tillgångar, icke ingått i något tillstyrkande, söm med samma inrättnings credit ej skulle kunna förenäs, hvarförutan Utskottet förmodar, att de lån-biträden af smärre ibland flera egendoms innehafvare spridda summor emot fullkomlig säkerhet ej eller skulle i andra afseenden blifva af skadliga följder, elier, meddelte under ofvannämnde vilkor och försigtighets-mått, medföra någon annan eller större förmån , än den en af Rikets vigtigaste Näringar kan anses förtjena och till dess underlättande behöfva. Den principen, att vissa utländska Fabriksvaror, hvilkas hemliga inpractiserande ej kunde förhindras, borde få införas emot en sådan skälig tull, som ej lockade till Tull-försnillning , skulle ofelbart förtjena uppmärksamhet, om det borde tagas för afgjordt, att anstalterna till förekommande af Uurendrägerier redan vore så eftertryckliga, sorn möjligen kunde väntas, och att införseln af främmande slöjdevaror, enär den lemnades alldeles fri och obehindrad, ej blefve större än den är såsom förbuden och underkastad äfventyr; men da anledning är att förmoda, sjtt tillsynen emot Durendrägerier är i flera delar ofullkomlig, och att en betydlig för» mindskning uti importen af otillåtna varor skulle genom en mera noggrann Tull bevakning samt kraftiga och väl handhafde Författningar vara att förvänta, då deremot en fri införsel af utländska tillverkningar skulle betydligen leda till en mera utsträckt förbrukning deraf och således till Den 17 Julit till vida större varu*reqvisitioner fran främmande orter; så synes frågan härom böra utur en annan synpunkt betraktas.
- 2 %. v. Saldem, Margaretaboken. R. A. Moiithi: ~vart ' erintistarns beriittelse. P. A. Nordstedt 62; Söner: T. Code, Klöfverbladet. - R. - Srn~gglarne. - Stanley och Emiii. - A. Ilerfstedt, Glädjens blomster in. fl. berättelser. - H.. Andersolz, Rolfs sommarferier. - L. Budde; Dödens gudson. Fr. Skoglund: E. Wenström och 0. Jeurling, Svenska sprakets ordförråd eller 80,000 inhemska och främmande ord och namn. Ii. - Odygd om igen. - Sveiiskarnes deltagande i trettiokriga kriget. Svensk Liharetidnings redaktion: Jiiltomten. Fredrika-Bremer-Förbundets hemstudier, Ledning för hemstudier inom olika ämnen lämnas af Fredrika-Bremeflörbundet. 2) StudiepZa~~z .. 5 D 3) R å d oeh fortsatt Zechziny, hvarvid lärjungen liar rätt a t t hvar fjortonde dag insända en skriftlig iippsats och förfrågningar. Afgift för halfhr för hvarje amne .. 15 r Närmare upplysningar meddelas genom FredriI~a~B~emerFörbundets byrh. a * Stockholms Plymfabrik rekommenderar sitt vii1 sorterade lager af garnityr i alla fiirger och bredder, från 15 till 4 kr. meterii. Bigretter och si~i&amp;plyiier till likret. Ainazoiier, svarta och kulörta, af biista kvalitéer och till billigaste priser. Gamla plymer och garnityr renoveras, färgas och kriisils efter fransk metod. Rha plymer beredas. G. Ahnfelt, Allm telef. Hygieniska Skodon tillverkas för Herrar, Damer och Barn, OBS. Prisbelönta af Drgkt-Keforinföreningen. Normalskor tillverkas efter Prof. Jagers system. Allt arbete utföres noggrannt och af basta materiel. Reparationer verkst3llns vii1 och p5 bestiiiiul utlofvad tid. P. GUST.
De djärfvast sammanfogade passager utföras så lätt som den allra enklaste skalgång, dubbelmotiv för samma hand återgifvas så klart och distinkt, att ej en ton går förlorad, nyanseringarna äro förträffliga och anslaget helt enkelt ofelbart. Men hr R. är ej allenast virtuos, hvartill man på åtskilliga håll velat reducera honom. Han förstår lika väl att få fram den rätta karaktären hos det stycke han spelar, att göra det musikaliskt njutbart. Detta visade han genom sin ypperliga tolkning af Schuberts » Wandererfantasie » och » Deux moments musicales ». Efter hvarje utfördt nummer blefvo applåderna allt mer och mer stormande, tills de kulminerade efter slutnumret, Liszts » Don Juan-Fantasie », hvilken han utförde ojämförligt mycket stilfullare och i alla hänseenden bättre än närmast före honom Reisenauer. Berns salong af operaDenna matiné, hvilken stora salong, hade den programmet upptog en C silses &amp; B i s c - u i t s fås hos de flesta S p e o e r i l i a n d l a r e. IDUN 112 hel del här förut ej utförda stycken, mest ur nya operor från utlandet. Matinégifvaren hade ock lyckats få biträde af en mängd goda förmågor så- dana som fröknarna Frödin och Holmstrand samt hrr Lundqvist, Sellergren, Lundmark och Vallenius m. fl. De uppträdaode skördade lifligt och välförtjänt bifall. K o n s e r t e r gifvas härstädesi Vetenskapsakademien, af hr Johannes Kimblad den 13 och af hr Ragnar Grevillius den 15 dennes. Båda biträdas af framstående och goda förmågor. Fröken Lotten Seelig gifver om söndag en ma tiné af stort intresse, vid hvilken bl. a. kommer att utföras lustspelet » De båda döfva » med hrr Knut Almlöf och Backström i de båda titelrollerna. Från Iduns läsekrets. Än en gång: Hvar g å gränserna för en skyldigheter? L o g o g r y f. När jag kommer, delar jag så lika mina håfvor. Natten måste vika, dagen tager ut sin fulla rätt.
Detta var likväl nog att, då november månad inträdde, gifva Juanna anledning att frukta det ett mörkt omen sväfvade öfver hennes blifvande äktenskap, och hon kände intet lugn längre än då hon hörde sin faders milda förmaning om faran af otålighet i någon pröfning, helst i en, som kunde jemförelsevis till andra kallas ringa. I Berffendalen hade det fordom varit Juanna en glädje att förströ sig dagen om, antingen hos sin vän Konkordia eller hos sin blifvande svärmoder i hennes vackra af sonen omhuldade hem, der den unga fästmön tyckte att han uppenbarade sig öfverallt. Men hur öm och verklig den tillgifvenhet var som förenade Juanna med hennes Lauritz’ mor, så kunde hon ändå icke under sista månaden vara lycklig i Berffendalen, ty någonting ofattligt, mörkt och släptungt hade – hon visste icke huru – kommit mellan henne och Konkordia. Frågade Juanna sin vän till råds om någon anordning i de kära nyreparerade rummen eller angående sin egen brudklädsel, svarade Konkordia än häftigt, än bitande, än med sårande likgiltighet; och sedan, då hon såg den unga brudens bekymrade utseende, kunde hon skrattande säga: ”Du skulle minsann bäst passa till hustru åt magister Sune – j ären båda gudsnådliga och tålen er med allting.” ”Var det då meningen”, frågade med litet humör Juanna en dag, då hon var på besök hos Konkordia och erhöll en sådan förebråelse, ”var det verkligen meningen att säga något, som behöfde tålamod för att bäras?” ”Så bör det se ut – senora Juanna sätter på sig sin spanska grandezza mot sin fattiga vän, den obetydliga länsmansdottern.” ”Konkordia, hvarföre är du dig icke lik mera? Säg, har jag för längre tid sedan, mig sjelf ovetande, gjort dig något ondt?” ”Du göra mig ondt – nej, visst icke. Det är blott alla mina bekymmer för att kunna slå mig ut och bereda min gamla mor en någorlunda sorgfri ålderdom som ibland gör mig odräglig ... Men du förstår ej sådant, du, som föddes och uppfostrades till obekantskap med allting.”
Ugglan flög rastlöst omkring väggarne, flaxande med sina stora otäcka vingar, nedslående allt som kom i hennes väg, hvaribland en vattenkaraff och glas, med mycket brak. Snö, regn och luftdrag inströmmade obehindradt genom det sönderslagna fönstret. Min betjent, som ändteligen hade vaknat af allt detta, och som blott hörde det förfärliga väsendet, utan att kunna se det ringaste deraf; han började ömsom läsa en bit af Fadervår, ropa och leta efter sin sabel, samt svära öfver den »förb. och förhexade kammaren». Jag blåste oupphörligt på kol, så små som ärter för att åtminstone få upplysning i saken. Slutligen – efter många misslyckade försök – brann ändteligen ett ljus, men nu blef det en konst att bevara detta för luftdraget och för den flaxande ugglan, samt sedan att få fast i det satans kräket. Min betjent, något litet återkommen från sin spökräddsla, men fasligt ond på ugglan som hade gifvit anledning till den, proponerade mig att med ett pistolskott göra ett kort slut på alltsammans; men veten j väl mitt herrskap, att, så gerna jag detta gjort om ugglan befunnits i den fria luft som naturen gifvit henne, så väl som hvarje annan befjädrad innevånare, till sitt element, så omöjligt blef det mig att inom rummets trånga gebit, sigta på henne och skjuta ned henne, utan med min betjents tillhjelp lyckades det mig slutligen att få fast i ena grå vingen af den besten, och få fösa ut henne genom det sönderslagna fönstret. Detta reparerades sedan så godt som möjligt var, med en af pastorskans öfverflödiga dunkuddar; af ett packlakan gjordes en gardin, och när allt detta var färdigt då var klockan tolf, och jag lade mig, uppledsen vid alla de afbrott som min brefskrifning och mina kalkyler lidit. Ljusen satte jag dock bredvid mig, ty jag var ingalunda sömnig, utan tänkte just att blifva det, medelst litet läsning i en, den tiden nyss utkommen, liten Novell vid namn: Ruinerna vid Brahehus.
Titlffott, hwilka ej kunna utfinnas utan inbyggarnes betungande med npa Skatter, äro oundwikliga följder af de genom kriget upkomna npa stu Ider. De h a ökas af nödigt förswar. Förfrvar bcböfrva wi atla för personer och e» genbom. Da mäste ock alla för personer och e» gendom bidraga til förswarct. Pä sadan grund hemställer jag: At den del af Bcwillning, hwilken wid upgörandet af en np, lagges pä fast egendom, fördelas lika pä säteri, Frälse och Dkatte, eller jord af hwad natur som hälst. Tp lika sä wisit, som ej förutsedda pälagor icke kunna bestämt och endast ätfölja sä kallad opiivileAler-rci jord, lika sä klart är ock, at en beständig befrielse derifrän stulle medföra en ej förutsedd och i obestämde förmoner stigande xroprictL. 2:0 At Ridderstapet och Adeln ätager sig den LLpimtion, som utgär under namn äf Mantalspenningar. Huru länge stall en 0betydlig penning gora en obehaglig stillnad emellan medlemmar af enahanda samfund. Om deste bägge andraganden winna Högloft. Ridderstapcts och Adelns bifall, torde Bcwillnings-Utstoltet deraf til efterrättelse undfä del. Ridderstapet och Adeln äger rättighet, at med biträde af twännc Tolfman godtgöra sig hos Frälse-Bönder och underhafwande för hos 226 Den 23 Maj. dem ägande fordringar, utan föregäcndc pröfning och fastställande af behörig Domstol. Det är mindre nödigt at undersöka, buruwida denna rättighet är cn qwarlefwa frän den tid Ridderstapet och Adeln innehade förlaningar, samt Don.ö.ätt i Grefwe - och Friherre-skapen, burw wrda den ännu mistbrukas. Men et mera uplpst tidebwarf har stadgat öfwertpgelsen derom, at i et samhälle alia böra njuta lika skpdd; bora winna lika rätt af samma lag.
Ehuru hvarje Svensk medborgares eganderätt borde af lagarne vara betryggad, finnes likväl ett samhälle, Waxholms stad, som, till följd af föråldrade författningar, synes stå utom lagen, enär denna stads innevånare måste lyda den barbariska före - 348 Motioner i Bort/areStåndet 1865. N:o 146. skrift, att, utan ringaste ersättning, borttaga sina hus, i händelse Kronan behöfver använda någon af de tomter, hvarå husen äro uppförda. Historien förmäler, att då Krigs-kollegium, i och för tomternas indelning och beläggande med afgifter, år 1768 låtit uppmäta Waxön, men Waxholms innevånare öfver denna åtgärd anförde underdåniga besvär, blefvo dessa genom Kongl. Brefvet den 26 November 1772 ogillade, på den grund att Waxön, som Kongl. Maj:t och Kronan år 1558 sig tillbytt mot fyra hemman i Ryds socken, ”är en Kronans enskilda tillhörighet och fästningen derstädes helt och hållet anslagen”, hvadan till innevånarne i Waxholm endast några platser, som kunnat umbäras, blifvit till nyttjande upplåtna, med förbehåll att dem utan ersättning afträda, enär de äro Kronan nödige, hvaremot i nåder godkändes och stadfästades hvad Kollegium sålunda vidgjort och såsom följd hvaraf Kollegium egde att utfärda särskilda kontrakter eller upplåtelsebref på de egor och intagor, som för hvar och en i förrättningen funnos utsatta, mot då bestämda afgifter och under vissa inskränkande vilkor, såsom att nya åbyggnader å tomterna ej finge uppföras, att när platserna för Kronans och fästningens behof pröfvades oundgängliga, de då vid antydan skulle genast afträdas, utan gensägelse och utan all slags ersättning för uppodlingar, vidare än att innehafvarne sjelfve disponerade åbyggnaden, m. m.
Anden tillade: »stackare mig! nu får jag aldrig se dig mer.» Derefter smekte hon den lilla hunden, och hunden vänslades emot henne igen. När nu fogeln ville fara sin väg, lopp konungen fram och grep den i foten. Då skiftade anden sin hamn, och blef till en stygg drake; men konungen höll ändock fast. Hon förvandlades åter, och vardt till ormar, ulfvar och andra farliga djur; men konungen släppte icke. Nu ryckte Hafs-frun hårdt på sin kedja; men konungen höll fast, och kedjan sprang sönder med stort gny och rasslande. I det samma stod der en vän jungfru, långt skönare än den sköna qvinno-bilden, och hon tackade konungen att han frälst henne ur Hafs-fruns våld. Då blef konungen öfvermåttan glad; han tog den fagra jungfrun i sin famn, kysste henne och sade: »dig eller ingen i verlden vill jag hafva till min drottning; och nu ser jag väl att din broder var oskyldig.» Derefter skickade han genast sina män till lejona-kulan, för att se om ungersvennen var vid lif; men svennen satt helbregda midt ibland vilddjuren, och de hade icke gjort honom någon skada. Då blef konungen glad till mods, och fröjdade sig att allt hade aflupit så väl. Men de begge syskonen förtäljde honom noga, huru den svekfulla styfmodern handlat emot dem. När dager var ljus, lät konungen tillreda ett stort gästabud, och bjöd de förnämsta männen i sitt rike att komma till kungsgården. Medan nu alla sutto till bords och voro glada, begynte konungen förtälja sagan om de begge syskonen, hvilka blefvo förrådda af sin styfmoder; men han berättade allt såsom det hade timat, ifrån början till slut. När sagan var lyktad, sågo konungens män på hvarandra, och alla menade, att det var en oerhörd gerning. Men konungen vände sig till sin svärmoder, och sade: »det höfves att någon lönar min saga. Mig lyster veta hvad straff den förtjenar, som förrådt så menlöst ett lif».
Man har äfven sagt, att någon förhöjning utöfver Eeglementet skall vara i fråga. Jemväl detta, om det än vore 16 sk. eller något dylikt, är icke tillfyllestgörande. Mig synes, som vore det fullkomligt befogadt af E. o. Ad. att återremittera denna punkt, med begäran, att Utsk. ville taga den i närmare öfvervägande, så att man derefter kunde få ett skrifvelseförslag af följande lydelse: »det täcktes K. M. vid arbetskommenderingars anbefallande från indelta Arméen till jernvägsarbetets bedrifvande, såväl för öfversom underbefäl, utan afseende å KeseEeglementets föreskrifter, i Nåder stadga traktamentsbeloppen så att de komma att svara emot förhandenv:de lefnadskost.naders fordringar, samt att enahanda stadgande i samma afseende i Nåder måtte vidtagas vid bestämmande af aflöningen för korporaler, spel och manskap.» Det är detta tillägg jag önskar, hvilket jag icke anser obehölligt derföre att Ofverste Ericson ingått till K. M. med förslag om förhöjd aflöning. Den sednare delen af punkten har jag icke vidrört. Jag känner alltför väl de händelser, som kunna inträffa af sådana arbeten, äfvensom deras mera eller mindre ofördelaktiga inflytande på rotehållarne; men detta kan icke afhielpas på annat sätt än som i författnm är medgifvet. Hvad angår Erih. Eaabs förslag, kan jag icke godkänna detsamma, ty jag anser det vara alltför kostsamt och dessutom ingalunda lämpligt. Jag anhåller om återremiss. Erih. Eaab, Adam Christian: Erågan om sättet att kunna erhålla tillräcklig arbetskraft synes mig kinkigast af alla. Om än arbetskommenderingar ur Arméen användas till jernvägsbyggnader, bör likviil ihågkommas, att hela indelta Arméen, såväl som beväringen, till större delen äro arbetare i landsorterne. Erån alla provinser har jag emottagit bref, uttryckande farhåga, huru man skall kunna erhålla arbetare.
Lyyli skrattade och bråkade med händerna, jag kunde icke låta bli att krama henne. Jag trykte henne mot mitt bröst, så att hon skrek till. Hur varm och mjuk hon var! Tårarna torkade i mina ögon, jag skrattade och jollrade i kapp med henne. Jag lade henne i bädden och täkte henne. Hon var själfsvåldig, bullrade af glädje, sparkade bort täcket och sträkte upp sina små, runda fötter. Vill du vara stilla, din skälm, vill du vara stilla! Och fastän jag låtsade gräla på henne, bullrade jag med och nändes icke sluta, ehuru jag fruktade att hon skulle blifva alldeles klarvaken och på hela natten icke få tag i sömnen. Men hon var så ljuflig och förtjusande söt i sitt hvita linne, den lilla bytingen, att jag omöjligen kunde låta bli att krama, kyssa och smeka henne. På samma gång greps jag af förvåning öfver min egen dåraktighet. Var jag icke nyss alldeles utan orsak bedröfvad, förkrossad? Och dock hade jag en god och trogen man, allvarlig, pålitlig, driftig, en man som mången kunnat afundas mig. Och mina raska, trefliga barn huru kunde jag vara så otacksam och så galen? Det skulle aldrig mera inträffa, det lofvade jag heligt mig själf. Men kanske hade en kvart redan förflutit. Jag borde ju stå i fönstret. Nu sluta vi, Lyyli, du får inte skratta mera. Slut ögonen och somna. Hon knep ihop ögonen, så att den lilla nässtumpen formligen veckades, öfverläppen drogs upp och lät fyra små pärltänder lysa fram. Jag kunde ej beherska mig, utan måste ännu engång trycka mina läppar mot den öppna munnen. Men därefter blef jag allvarsam, täkte henne omsorgsfullt och rätade upp mig. Somna nu snält, mitt barn. Hon vände sig på sida, och trykte sin kind mot dynan. Jag gick bort. Sedan satt jag i salsfönstret och väntade på de ridande. Det räkte ej länge, innan hofslag hördes och de blefvo synliga. Sällskapet bestod af omkring tio herrar, Agnes var det enda fruntimret. Men det tyktes ingalunda bekymra henne, där hon rak och prydlig satt på hästryggen.