Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Hjerta: Det är allenast i anledning af Herr Bergenskölds yttrande, att Lagförklaringar vanligen tryckas, som jag anhåller få nämna, det vi likväl sett af JustitiaeOmbudsmannens Berättelse, att de icke alla tryckas, emedan han anmält två, \<]1 Den 3 April. med hvilka detta icke varit händelsen, och och som just derföre att vi ännu äro i saknad deraf, jag ej kunnat bestämdt yttra mig öfver. Det är derföre jag anhållit, alt vi genom LagUtskoltets försorg måtte erhålla afskrifter af desamma. Denna diseussion visar ytterligare vigten af hvad jag hegart. Jag medger visserligen rigtigheten af Friherre Ehrenborghs invändning, att det synes nog hårdt afslå Betänkandet, då det är blott en enda punkt deruti, som man klandrar; och jag vill visst icke yttra någon förundran deröfver, alt Utskottet behandlat målet i sin helhet; men får likväl underställa den värde Ledamoten sjelf; om det är orätt att förkasta Betänkandet, när åtminstone vi för vår del önskat, att i anledning deraf få de motioner pröfvade, som Herr Cederschjöld nu framställt. Detta skulle mindre passa sig, om vi bifalla, än om vi afslå, Betänkandet. Herr Bergenskiöld: Då Herr Hjerta nämnt, att några Lagförklaringar icke skulle vara tryckta, kan och vill jag visst icke disputera det; men jag skulle önska, att Herr Hjerta behagade uppgifva dem. Jag påminner mig, att uti Justitia»-Ombudsmannens Berättelse, eller rättare uti LagUtskottets deröfver afgifne Betänkande några skrifvelser eller meddelade föreskrifter äro upptagne, såsom Lagförklaringar, men hvilka i sig sjelfva endast äro reglementa - Den 3 April. 173 riska Stadgande!), och såsom sådane visst icke behöfde 'der omnämnas; och möjligen äro några af dem icke från trycket utkomna. Herr Hjerta: Jag skulle visserligen kunna upplysa den omständighet, hvarom den värde Ledamoten tillfrågat mig, om jag nu hade LagUtskottets Betänkande till hands; men jag har redan förut anmärkt det, vid återremissen af berörde Betänkande.
Af anstalter, som afse besparingsoch understöds-ändamål, äro i öfrigt för landet icke andre att anföra än sockne-magasiner, för anläggande hvaraf detta Läns allmoge visar föga benägenhet, så att vid 1850 års slut endast Irenne sådane inrättningar i hela Länet funnos och som tillkommit under sednaste 9 år, samt 2:ne sparbanker, inrättade den ena af Grosshandlande!! D. Carnegie och den andra af Grosshandlande!! W. Gibson till nytta för det talrika arbetsfolk, som är anstäldt vid deras fabriks-anläggningar å Klippan och Jonsered nära Götheborg. § 5. ®léhlea\ Götheborg, Länets residensstad, sedan dess anläggning en af rikets förnämsta handelsstäder, rättfärdigar numera äfven namnet af fabriksstad. Inbyggarnes idoghet, lättad af stadens för deltagande i verldsmarknaden synnerligen beqväma läge, har knutit handelsförbindelser med alla folk, för hvilka Svenska flaggan hittills blifvit känd, och verkan deraf har varit ett ständigt vidgande för afsältnings-fältet för inhemska arbetets alster. Följande statistiska sammandrag öfver Götheborgs folkmängd, varuvexling med främmande länder, sjöfart, fabriksrörelse, tullintägt m. m. skola bära ojäfaktigt vittne om den jemt stigande förkofran, sorn staden vunnit, äfvensom om den inhemska näringsfli - 28 tens tillväxt, synnerligast från den tid, då rikets allmänna författningar öppnat en friare täflan för handel och näringar. Dessa uppgifter utvisa dock endast antalet af den folkmängd, som varit inom stadens ägo-område boende, hvadan deruti icke inbegripes befolkningen inom Carl Johans församling, som, ehuru å landets grund, likväl är att anse såsom bildande en förstad åt Götheborg och derföre ock tillhör denna stads polis-styrelses domvärjo. Stadens öppna jord användes fortfarande till odling af säd, potates och foderväxter. Såsom förhållandet är för riket i allmänhet, utgöra stångjern och bräder, de sistnämnde af de dimensioner, som få namn af plankor och battens, Götheborgs förnämsta utförsels-artiklar.
Han ville icke bokstafligen bryta sitt äktenskapslöfte, och framför allt ej draga Elin i förderf, men han ville se henne, höra henne, lefva dagligen i hennes närvaro, tröstas och lugnas af henne, och älska henne «som en broder», en känsla som alla de, hvilka älska för första gången, och således icke känna kärlekens obetydliga identitet med vänskapen, tro sig kunna tillkämpa sig, med tid och god vilja. Räknadt från denna dag, blef Lena odräglig mot Elin, och sparade ej sin ilska att utbryta mot henne, så ofta som ringaste tillfälle gafs. Oupphörligt talade hon om hur «fin och vek och kraftlös Elin var», hurudana «mjölkfingrar» hon hade, hur liten nytta hon gjorde, och hur obelåten hon (Lena) var med henne. Elin bara teg och molade så mycket dess flitigare med väfven, för att snart få ned den, och sedan visa att hon förmådde hvad hon ville och hade dugtiga krafter, som hon sjelf tyckte, och hvilka hon äfven ämnade anlita efter yttersta förmåga, ty äfven Elin ville stanna qvar der hon var. Hon gjorde sig väl icke egentligen reda derför, men hon hade mod till allt, bara ej att skiljas från Gunnar. Han var hennes sol, hennes lif, hennes enda tanka i verlden. Hon visste ej hvad hon ville. Hon visste blott två ting: hon ville icke taga Gunnars kärlek från Lena, men hon ville ändå behålla den han gaf henne (Elin) och sjelf älska honom af allt sitt hjerta, och det gjorde hon äfven. Ännu ett par veckor förflöto på detta sätt, och Lena blef allt värre och värre, började högt tala om hur nödvändigt det var, att Elin skaffade sig annan, mera passande tjenst, och att hon sjelf såg sig om efter en annan piga, grälade sent och bittida på Elin, och hade till och med, när ingen såg det, knuffat henne, och kallat henne åtskilliga öknamn, hvaraf Elin kunde sluta att systern var svartsjuk på henne. Detta grämde Elin grufligen, och hon började betänka om hon icke slutligen vore tvungen att lemna Viken, ehuru rysligt detta kostade på henne.
Räntor, innehållna: a. Af Utlåning mot Borgen med omsättnings-rätt b. Af Utlåning på Publika papper Contant ingångna: c. Räntor för Lån af båda slagen deraf liqvid ej skett inom behörig tid d. Andelar af förut afförda osäkra fordringar Utgift: Förvaltningskostnader enligt Specification ®) Vinst R:dr A. B. Som blifvit använd: Till ersättning för de, efter Revisorers pröfning, på serskildt Blad i Balance-Extractet, såsom osäkra afförde fordringar Återstoden afsatt å serskildt Conto, för att lill Banken i stadgad ordning öfverlemnas *) Sfe eif ic atton ä de ofvannämnde Förvaltningskostnader ne. Aflöningar Discretioner och Arfvoden Ljuspenningar Skrifmaterialier Böckers Liniering och Bindning Tryckning af Reversal m. m. Porto Lagsökningskostnad Resekostnad för ett serskildt Ombud Diverse 5 ProCents ränta å reserv-medel enligt förordnande af R. Ständers Banco-Utskott d. 21 Oct. i834 Revisionskostnader Utbetalda under loppet af År 1835. B. upptagne Vinst-Summor för år i835 188,774: tå. Rän teförskott å Sparbanks-medel - 377: Och i ersättning för i836 års Ränteförskott å Sparbanks ränte-medel 835: -221,070: 3. Tills. 4.09,844: 18. 8 Litt. B. 2. ■ Fördelning på Districter, Näringar och Yrken, af de vid BancoDiscont-Verket i Stockholm åren i835 och i836 utgifna Nya Lån på namnsäkerhet med omsättningsrätt, enligt gjorda anteckningar. (Fortsättning från 1835 års Revisions-Berättelse). Districter: Stockholms Stad . Stockholms Län . Södermanlands Län Upsala „ Westmanlands . „ Örebro Wermeland» . „ Norrbottens L „ Östergöthlands . „ Jönköpings „ Kronobergs Calmar . Gottlands . Götheborgs Malmö Skaraborgs Elfsborgs . Landtmanna-Näringar Stadsmanna-Näringar
(Stats-Utsk;s Uti., N;o 108). S. A. K. E. K. M., som vid föredragning af en utaf f. d. Kronofogden Carl Westlinger och f. d. Häradsskrifvaren, numera Kronofogden, Gustaf Lindfors i underdånighet gjord ansökning att af Nåd varda belriade från ådömdt ersättningsansvar, i följd af deras uraktlåtenhet att debitera och uppbära de åtskilliga Finntorp uti Nås och Floda socknar af Stora Kopparbergs Län åsätta räntor och kronotionde!!, funnit Sig ega anledning alt Expelitions-Utskottets Förslag till and. Skrifvelsej IV.o Q 4“ till Riktts Ständers pröfning och behjertande hänskjuta denna fråga och i sammanhang härmed tillika pröfvat skäligt tillåta sokanderne alt, emot godkänd borgen, lyfta de af dem å vederbörlig ort nedsalta ersättningsbeloppen, har, medelst Nådig Remiss af den 2 September nästlidet år, till Rikets Ständers Stats-Utskott öfverlemna!: förenämnde ansökning, jemte vederbörandes deröfver afgifna utlåtanden och öfriga till målet hörande handlingar, för inhemtande af Rikets Ständers yttrande och beslut, huruvida berörde ersättningsansvar må sokanderne eftergifvas. Rikets Ständer hafva delta ärende i behörigt öfvervägande tagit, och, i betraktande af de utaf så väl E. K. M:s Befallningshafvande i Stora Kopparbergs
Föredrogos och godkändes Exped.Ulsk:s nedannämnde d. 5 dennes på bordet lagde förslag till §§ i riksdagsbeslutet: N:o 18, ang:de disposition af banko-vinsten; N:o 21, ang:de upphörande af utgifning från banken af åtskilliga skillingssedlar; N:o 22, ang:de åtgärder i händelse af privat-bankers upphörande; samt N:o 23, ang:de afskrifning af f. d. riksdiskont-verkets balancerade fordringar. Föredrogs ånyo Allm. Besv.- o. Ekon.Utsbs utlåt. N:o 116, i anledn. af återremiss utaf betänk. N:o 90, ang:de ordnande af medicinal-undervisningen i riket. Sedan, uppå förfrågan af Hr von Hartmansdorff, Aug., undert. R id d. se k re te ra re upplyst, att prot.utdr. i ämnet ankommit, som utvisade att PresteSt., som bifallit betänk. N:o 90, gillat Utsk:s i utlåt. N:o 116 föreslagna förändrade redaclion, BorgareSt. åter, med läggande till handlingarne af betänk. N:o 90 bifallit utlåt. N:o 116, samt BondeSt. bifallit utlåt. N:o 116, yttrade Hr von Hartmansdorff: Jag hade visserligen ämnat göra anmärkmr mot detta betänk, i likhet med hvad som skedde, då frågan förra gången här förevar; men då irenne Stånd redan fattat beslut, vore sådant numera ändamålslöst. R. o. Ad. biföll Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s ifrågavar. utlåt. Föredrogs, men lades, på begäran af Gr. Lagerbjelke, Gust., och Hr Printzensköld, Carl, ånyo på bordet StatsUtsk:s d. 5 dennes bordlagda mern. N:o 280, med förslag till stadgande i riksgälds-kont:s nya reglemte, ang:de åtskilliga vid föreg-.de riksdagar beviljade, men ännu icke verkställde utbetalningar.
Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar emot Betänkandet, N:o iy, angående Curlius af giftens fortfarande. Enligt Protocolls-utdrag af den 4 sisllidne Januari, liar Vällofl. Borgare-Ståndet, på grund af gjord anmärkning, att den af Utskottet föreslagna förändring uti redactionen af 2 och 3 punkterne af Kongl. Kungörelsen den 7 Juli 1841, kunde leda till upphäfvande af den vid förra Riksdagen medgifna rättighet att fördela Länen uti serskilda curhus-district, återremitterat Utskottets hemställan, pag. 7 och 8, uti ofvannämnde betänkande. Då, enligt Protocolls-utdrag af den 4, 11 och 22 sisth Januari, Höglofl. Ridderskapet och Adelil och Idederv. Bonde-Ståndet i dess helhet godkändt och Högv. Presle-Ståndet, blott med uteslutande af orden: **i och för svårare skador och sådane sjukdomstil/f allen, som fordra chirurgisk behandling’’3 äfvenledes bifallit de af Utskottet föreslagne, nu ifrågavarande, redactions-förändringar, hvilka hvarken åsyfta eller kunna föranleda till någon inskränkning af den uti ingressen till liögslberörde Nådiga Kungörelse medgifna rättighet att inrätta curanstalter på ett eller flera ställen inom ett Län, finner Utskottet återremissen icke föranleda till någon annan åtgärd, än att om berörde förhållande meddela Vällofl. Borgare-Ståndet underrättelse. Stockholm den 7 Febr. 1843. I N:o 25. Ank. till Exp.-Utsk. d. 21 Febr., kl. 11 f. m. Memorial, angående åter/enman de af Riksdags fullmägtigen Fredrik von Zweigbergks motion om ä/ulring i föreskrifterna för vederbörande tulltjenstemäns rättighet till andel i de medel, som inflyta i följd af anmärkningar vid godsegares tullan g/fningar, saint om anställande af en statens Ombudsman vid Packhusen i Stapelstäder ne. Hederv.
Stater kunna betraktas såsom delar af ett stort Statsförbund, hvars syfte är att upprätthålla allas inbördes fred, utan uppoffring af någons sjelfständighet och nationalitet. Men detta förbund, sorn är en naturlig ocb nödvändig frukt af civilisationens fria framsteg, hvarken är eller bör någonsin blifva fotadt på formligen afslutade öfverenskommelse!’, emedan sådant otvifvelaktig! skulle medföra de mindre Staternes beroende af de störres herrskande godtycke, tillintetgöra folkens dyrbaraste arf: Nationaliteten, samt i tidernas längd förstöra, i stället för att skydda, civilisationens fortgång. Europeiska Statsförbundets allmänna säkerhet hvilar och bör hvila på hvarje serskild Stats sjelfatagna politiska pligt att så ordna sina försvarsanstalter, att de utan andra Staters ögonblickliga biträde kunna upprätthålla sitt oberoende och derigenom intaga en sjelfständig, aktningsbjudande ställning inom förbundet. Denna åsigt är icke framlagd för att insöfva oss i en farlig säkerhet, i förlitande på främmande bistånd, utan för att, genom framställningen af den Europeiska politikens allmänna ställning, å ena sidan, visa den tvingande nödvändigheten för hvarje folk att hålla sig färdigt till eget försvar, och derigenom uppfylla sin politiska pligt, att i sin mån medverka till det Europeiska Statssystemets säkerhet och fortfarande bestånd; å den andra, motverka den alltför ofta obetänksamt framkastade, all sjelfständighetskänsla qväfvande, föreställning, att de mindre Staterna stå i det beroende af de störres öfvermakt, att det för dem icke lönar mödan och kostnaden att ordna sina egna krafter till sjelfständigt eget försvar. Utgående från dessa allmänna förutsättningar, öfvergår jag att närmare skärskåda det serskilda föremålet: Svenska Arme ens behöjliga styrka. Vid behandlingen af frågor rörande försvarsverket, har den omständighet, att landet till största delen är omgifvet af haf, gemenligen blifvit framställd såsom högst fördelaktig för försvaret, samt påståendet godkändt, utan att hvarken dess allmängiltighet, eiler viikoren för dess antaglighet, blifvit underkastade närmare granskning, hvilket likväl utgör en lika vigtig som grannlaga åtgärd, emedan den förutan fara är, att försvarsanstalterna blifva fotade på förutsättningar, som ej hålla prof vet.
Obevandrad som jag är i de theorier, som skola läggas till grund för denna fråga, äger jag icke, då jag nu begärt ordet, några anspråk på att kunna verka på andras öfvertygelse; men det torde dock tillåtas mig att för min egen skull, upptaga tiden några ögonblick, för alt uppgifva de motiver, hvilka utgöra grunden för milt bifall lill ifrågavar. lagförslag. I alla tidsskiften, från de äldsta tider till närvarande tid, har onekligen ett folks lagstiftning varit alt anse såsom uttrycket af den ståndpunkt af bildning, på hvilken folket sig befunnit. Om således 1734 års lagbud voro ändamålsenliga för den tid, då de nedskrefvos, lärer väl icke kunna nekas att dessa lagbud numera icke äro passande för 1845 års bildning, som krafvelett högre anspråk på aktning för menniskosätt oell menniskovärde. Det bar också visat sig bär under discussionen, att ingen uppträdt med ovillkorligt yrkande att bibehålla hvad 1734 års lag i förevarande hänseende stadgar; till och med de, som hafva uppträdt såsom de störste och mäktigaste vedersakare till del nya lagförslaget, hafva inskränkt sig till begäran om uppskof med frågan. Uppskof har varit hnfvudsaken; än i den ena formen genom att instämma i PresteStrs beslut, än i den andra, genom ali återremittera förslaget. Men hvarför önskar man detta uppskof? Jag kan icke här se något annat skäl än det, som utgör det vanliga vid hvarje förekommande fråga om en reform, nemi. alt många män, hvilka aktningsvärd! vårda sig om det bestående, likväl gå för långt uti sin ifver att bevara det som är föråldradi och förvittradt i samhället. Dock denna fråga är likväl så vigtig, att den säkerligen kommer alt taga sig fram, i trolts såväl af det motstånd den röner af de antiqvariska grundsatserne, sorn af det kanske alltför öfverdrifua beröm och loford, som om densamma blifvit uttaladt. Här i denna fråga, om någonsin, gäller den sals, alt representanten bör pröfva utan förkärlek, utan fördom och upprätthålla hvad godt är. Äfven jag har haft några skrupler för antagandet af betänk. i sin helhet.
Hjo; uti hvilket ämne Herr Pettersson sig yttrat; 29:o Herr FPijks, angående Stats-anslag, för att, jemte de medel, som anskaffas af en Association af Handlande i Stockholm och Götheborg, samt mellanliggande städer, äfvensom af Possessionater i närgränsande orter, användas till bekostande af Ångfartyg på sjöarne Wenern, Wiken, Wetteru, Boren, Roxen och Asplången, samt emellan Stockholm och Söderköping; 30:o Herr Friestedts, med förslag, alt tillgång må beredas till städernas Magistrater och Borgerskap, för erhållande af ersättning eller arfvode äfven för Syner och Besigtningar, som, inom dagen begynnas och afslutas; och 31:o Herr Hegardts, angående förslag till serskilda åtgärder för minskning i utgifterna för skrifmaterialier m. nu, inom Riks-Ståndens Canzlier och Utskotten under kommande Riksdagar. S. D. Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterades följande bordlagde motioner: l:o Herr Mobergs, angående framställning om en underdånig anhållan, det Kongl. Maj:t täcktes söka hos Danska Regeringen bemedla, att Svenska Trädvaror, skeppade med Svenska fartyg, måtte inom Konungariket
Till bestyrkande af de i motionen uppgifne förhållanden, att Fahlu stad blifvit ålagd högre rotering än vederbordt, och att sådant härrört afen origtigt upptagen bevillningssumma för hus och tomter, har motionären företet vidimerade afskrifter af åtskillige vid stadens invånares till Kongl. Maj:t i ämnet ingifne underdåniga ansökning fogade handlingar. Enligt hvad samma afskrifter innehålla, synes: att, af den för Fahlu stad för åren 1828—1832 beräknade medelbevillning af hus och tomter, eller 1,282 R:dr 20 sk., hvartill, efter en upptäckt missräkning af 11 R:dr 38 sk. 5 r:st., det först uppgifna beloppet 1,270 R:dr 29 sk. 7 r:st. blifvit rättadt, endast 675 R:dr 44 sk. 4 r:st. rätteligen vöre medium af dessa fem årens bevillning; att återstående 606 R:dr 23 sk. 8 r:st. vore bevillning af rörelsevinsten för 1 Boktryckeri, 1 Pipbruk, Elfsborgs och Ingarfs rödfärgsverk, victriolverket och Konung Gustaf III:s silfververk, hvilken summa blifvit inblandad med och inbegripen i bevillningen af hus och tomter; samt att, utom den origtiga förvandlingen af berörde verks och inrättningars rörelsevinst till fastighetsvärde, några af dem, såsom tillhörande Fahlu Bergslag och andra, såsom belägne utom stadens vall eller staket, på jord af bergfrälse natur, dragande extra rotering, vore från deltagande i ordinarie båtsmansrotering befriade. Då, i följd af hvad sålunda förekommit, det är sannolikt, att ett miss - Statssamt Mim.
Och nu är det för sent — för sent! » Hon kysste den och lade den omsorgsfullt in mellan bladen af en annotationsbok, som hon bar i fickan. En stor chance — en af de största i hennes fattiga lif — hade gått förlorad för henne, någonting som aldrig kunde repareras, men ändå. Det jublade inom henne och. blodet, som nyss rusat till hjärtat, brann nu i skära rosor på hennes kinder. Om Malcolm i detta ögonblick kunnat se henne, skulle han glömt de elfva år, som lågo mellan förr och nu. Då det led mot middagen, hade Hanna hunnit ett godt stycke med sitt arbete och fru Reis uttryckte sin belåtenhet därmed, när hon som hastigast tittade in för att höra, hur det var m e d henne. (Forts.) * U r notisboken. Kronprinsessan i södern. Kronprinsessan inträffade i söndags i Florens och stannade där dagen öfver för att besöka prins Eugen samt anlände i måndags till Rom, där hon mottogs vid stationen af envoyén och friherrinnan Bildt. Kronprinsessans krafter äro betydligt nedsatta och hon lider af svåra nervsmärtor, telegraferades i tisdags från Rom. Vädret är soligt. * Sveriges sjunde kvinnliga läkare. Med. licentiatexamen anades i lördags vid Karolinska institutet af med. kand. Anna Ahlström från Ystad. August Blanches trotjänarinna. Den 14 d:s afled härstädes August Blanches mångåriga trotjänarinna å Malmgården, Anna Stina Ersdotter, i en ålder af nära 83 år. Hon fick alltså i 30 års tid öfverlefva sin oförgätlige husbonde och äfven bevittna, hurusom det på minnen så rika forna hemmet, Malmgården, måst skatta åt förgängelsen. En medalj, som aldrig hann fram. Svenska akademien hade i november månad förlidet år beslutit att vid sin högtidsdag den 20 december till fru Ahlborn öfverlämna sin mindre skådepenning i gnid såsom en aktningsgärd med anledning af hennes mer än 40-åriga verksamhet vid utförandet af akademiens årliga minnespenningar. På grund af fru Ahlborns före högtidsdagen timade frånfälle kunde öfverlämnandet aldrig äga rum. # Engelskt främmande till kungabalen.
Såsom hörande till de vid fånglistornes granskning gjorda anmärkningar har äfven förekommit, att Östra Häradsrätt i Blekinge genom beslut den 31 Juli 1845 förordnat, det Bonden Johannes Larsson från Lökaryd, hvilken enligt samma Häradsrätts förutgångna trenne laga kraftvunna beslut bordt erlägga böter för begagnande af lifsfarligt vapen 6 R:dr 32 sk., och för två större sår 6 R:dr 32 sk., för hysande af försvarslös person 6 R:dr 32 sk., samt för vägafridsbrott 13 R:dr 16 sk., för två blånader 1 R:dr 16 sk., för tjugunio slag utan åkomma 14 R:dr 24 sk., och för svordom inför rätta 6 R:dr 32 sk. allt banco, men till gäldande af dessa böter saknade tillgång, skulle i stället afstralfas med tjuguåtta dagars fängelse vid vatten och bröd samt fjorton dagars enkelt fängelse, hvilken bestraffning Johannes Larsson jemväl undergått; och som genom denna förvandlingsålgärd den uti ll:le punkten af Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807 stadgade föreskrift blifvit i så måtto öfverträdd, som Johannes Larsson, ehuru till högsta kroppsplikt förfallen, ändock vore dömd att för ensaksböter undergå fjorton dagars enkelt fängelse; så har åtal blifvit förordnadt samt inför Kongl. Hofrätten öfver Skåne och Blekinge af Advokatfiskalsembetet derstädes utfördt emot Häradsrättens tillförordnade Ordförande Vice Häradshöfdingen C. Sjöbohm, hvilken uti förklaring öfver Ad - R. St. Just. Ombudsm. Emi.-Berättelse för är 1848.
StatsUtskottet får i anledning häraf yttra, att uppå vid sista Urtima Riksdagen väckte Motioner om förbättring i desse IjandtStats Betjenters Löneviikor, förklarade Riksens Ständer, likmätigt underdånig skrifvelse af den 2ldra Augusti 1815, att intill dess den plan till StyrelseWerkets bättre organisation, som kommer att utarbetas, hunne blifva färdig, och i hvilken Plan äfven inginge frågan om förbättring i Länstnänslönerne, jemte en fullständig Reglering deraf i allmänhet, funne Riksens Ständer sig icke kunna åt LandsStats Betjeningen bevilja någon annan Löneförbättring, än den sorn vid nämnde Riksdag, blifvit elem som innehafva PenningeLöner tillagd. Och har, vid sådant förhållande, samt enär berörde allmänna Reglering af StvrelseWerket ännu icke kommit till verkställighet, StatsUtskottet ansett sig för närvarande icke kunna tillstyrka någon Riksens Ständers åtgärd uti förevarande ämne, helst frågorne örn Länsmännens förseende med Boställen och att deras Löneviikor matté bringas till jemlikhet, icke annorlunda än i ett sammanhang och vid en sådan allman Reglering synes kunna eller böra afgöra*. Stockholm den 31 Januarii 1818. StatsUtsh. B et ani anden. Riksens Högloft. Ständers StatsUtskotts Utlåtande i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss uppå Herr Lagmannen J. G. N 0 r lins underdåniga ansökning om Löne-ersättning. Cjenom Nådig Remiss af den i4ide i denne Månad har Kongl. Majit behagat till Rikets Stän-i ders Statsutskott öfverlemna Herr Lagmannen J. G. Norlins underdåniga ansökning, att, sedaa Kongl. Majit uti Nådig Resolution af den i2:te Aprill 1815, täckts förklara Dess Nådiga vilja' vara, att framdeles, derest omständigheterne sådant medgåfve, tillse, huruledes någon lämpligersättning måtte kunna Herr Lagmannen tilläggas för det lidande honom öfvergått derigenom» att f. d. Konung Gustaf Adolph under den 4.