Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St:r framlägga ett nytt förslag, bygdt på sådana grunder, och efter ett sådant system, att de felaktigheter, som nu äro anmärkte, blifva afhulpna. Hr von Koch, Nils Samuel: Tiden är redan så långt framskriden att jag skall söka att vara så kort sorn ämnet tillåter. Jag erkänner att det mål man söker är ganska godt, men jag föreställer mig att det skulle kunna vinnas genom bättre medel än dem Utsk. nu föreslagit. Den hufvudsak ligaste betänkligheten jag emot detta förslag hyser är den, att om man ifrån 3:ne serskildta håll skall utfärda beslut i Konungens namn och på 3:ne ställen hafva rättighet att i sista instansen döma, så skola ganska svära kompetens-frågor emellan dessa 3me myndigheter lätt kunna upkomma. Man linner redan nu icke sällan svårigheter mola att undvika kollisioner emellan Högsta domstolen och Stats-Rådet, och säkerligen skulle ännu flera sådane förekomma om man nu linge en ytterligare sista instans. Härom kunde vara mycket att säga, men jag vill nu icke vidlyftigare deruti inlåta mig än att endast påpeka detsamma, hvilket för Const.Utsk:s här närvande ledamöter kan vara tillräckligt. Den andra betänkligheten är den, att jag icke gerna vill att man skall inrätta nya embetsverk, såvida de icke äro oundgängligen nödyändiga, dels för kostnadens skuld och dels derföre att om man iprättar så många nya embetsverk att tjenstemännep i de gamla icke kunna blifva tillräckligt allönade, så medför sådant ganska stora olägenheter. Jag erkänner dock att det under vissa omständigheter kan vara riktigt att, på sätt Const.Utsk. velat, inrätta en sådan institution sorn den ifrågavande. Det mönster som tyckes hafva föresväfvat ConsUÖtsk. är Conseil d’Etat i Frankrike. Jag vill icke bestrida denna myndighets höga värde under de förhållanden som i Frankrike existera, men det är endast der Den 12 Juli f. m 231 centralisation och förmynderskap öfver alla näringar nått en sådan höjd som i Frankrike, som en sådan institution egentligen är af behofvot påkallad, men i andra länder der man lemnar personerne större frihet att på detta fält röra sig, är en sådan inrättning mindre nödvändig.
Det fammanlagDa belopp, l)voartill Defamma mtD Denna DviföDag blifmit af Djj beräfnaDe, bör Den fålunDa, en* ligt 9\iföl)uftr>uDbofen, uppfomna brtfl i ttögångarne för ©tatöutgifternaö beflri* DanDe ivongl. ©tatö^ontoret af 9vi!ögälDö^ontoret erfättaé; åliggande Det Derutom JKifögälDö^ontorct att, Derefl någon af De, reid Den af Djj faftftäH* Da Statsreglering, i egenflrap af görjlagSanjlag berailjade utgiftsfummor (Tulle, under något år, befxnnaö otillräcklig för Dermed affeDDa ändamål, brtfien Deruti efter årets flut ålongl. Statskontoret erfåtta, f>maremot De befparingar, forn gärtre ©igillatse medel . 33rämr>inöbränntngS<afgift Deeflantier SuHonedel Saluaccis fJJofbmedel 4,075,000: 3,000: 600,000: 550,000: 700,000: 5,928,000: — 155,000: — ©umma £3:co £K:Dr 11,914,910: funna å Dega anjlag uppfomma, böra, för f>\t>ar;e år, till RifögälDö^ontoret aflemnaö. §•
Han hade druckit hejdlöst på dagen och var nu i ett tillstånd af ytterlig öfverretning. Hedda hade mycket väl märkt sin för detta fästmans inträdande. Också hade hon kastat fram några öfvermodiga anmärkningar öfver honom till de omgifvande. Hennes fader, gamle Toimila, satt liknöjd i ett af främmand-rummen med några af sina gäster; det var en gammal fromsint man, som gerna lät sin dotter styra både gård och hus nu, sedan han förlorat hustru, son och svärson under några få år. Han skulle få en ny svärson nu, en rik och bra karl, Hedda kunde nog sköta sig, hon. Paawo tycktes vara gubben i lag, och han skulle i framtiden få ärfva sin faders gård. Toimila-folket blefve då ännu rikare, allt var ju godt och väl! Öfverallt i sjelfva storstugan pustade de dansande. Sommarqvällen var litet qvaf, luften derinne het och tryckande. Man hade druckit bränvin med kaffe, ätit ostkaka och åter druckit. Spelmannen stampade takten, gned och arbetade. I den stora spiseln flammade, oaktadt hettan en eld för den stora kaffepannan, som ånyo uppvärmdes, och röken steg endast till hälften upp genom skorstenen. Den bolmade delvis inåt och lägrade sig uppe i taket, der brödspetten hängde, tunga af sin mörkbruna last, den gick ännu högre, trängde in bland pertorna, der de lågo utbredda att torkas, och spred sig, tjock och qväfvande, öfverallt. Fönstren, små och omöjliga att öppna, voro fuktiga och dunkla; i väggspringorna omkring dem voro öfverallt instuckna rönnoch björkqvistar, hvilka vissnande spridde en stark doft omkring. Luften här inne var tung och tryckande, men störde ej glädjen och nöjet, tvärtom den var just den rätta atmosferen för ett sådant slags munterhet, och ingen tänkte på att det borde vara annorlunda. Hedda dansade nästan oafbrutet eller gick omkring i stugan med danssteg, under det någon af bönderne höll sina armar kring hennes midja. Hon tyckte om att då och då göra Paawo litet orolig, ehuru hon kort derefter tröstade honom med en eller annan ynnestbevisning.
Från F. och E. kunna vi också frukta samtal, men dessa blifva er till hinders endast i det fall att de transitera er central. Vi vilja nu räkna efter. För att » gå i ordning med frågorna », börja vi med A. och gå först i ena riktningen. Vi få då 5 - f 4 + 3 Vidare tänka vi oss att i motsatta riktningen F. och E. hvardera har ett samtal till hvar och en af stationerna C, B. och A., således Ändtligen bar C. ett samtal till B. och ett till A. samt B. ett till A., summa 3. Hvad blir nu resultatet? 21 samtal, 21 nya möjligheter till hinder för ert samtal, förut 5. Alltså 26 samtal, hvilka äro beställda före eller samtidigt med ert. Försök nu att helt modigt » se olyckan i ögonen » och tänka er det värsta! — Hvarje samtal räcker 6 minu er, och ni får vänta till sist. Och ni, som är så otålig att få höra » om hafren stigit. » Det är verkligen högst beklagligt, men — hvad vill ni man skall göra åt saken? Och för öfrigt, kanske att en abonnent där nere i A., en af de 26, som begärt samtal, och som f^r vänta nästan lika länge som ni, kanske väntar han hela tiden med sorg i hjärtat på tillfälle att per telefon hemkalla en bror eller syster till en anbörigs sjuksäng. Det finnes större intressen här i lifvet än edra » hafreintressen », men nu tänker ni naturligtvis bara på er själf och edra affärer. » Det är för eländigt, att det ens skall kunna bli tal om att vänta så där länge, » säger ni. Kan väl så tyckas. Och i den tanken, att 3 minuters-samtal väl hädanefter torde komma att bli de vanligaste, ligger föga tröst, ty, hvad samtalen sålunda förlora i längd, det komma de att vinna i mängd, och så bli linierna lika mycket upptagna som förut. Nej, låtom oss i hoppet skå- da kommande dagar, en gyllene tid, då hvarje abonnent har sin egen ledning till Stockholm, Upsala o. s. v., och då alla » strider » med » de rysliga telefonisterna » höra till — en öfvervunnen ståndpunkt Men till dess — må hvar och en bemanna sig med tålamod! — Min bäste hr W!
Utskottet, som dt t varit oväntadt att Ufskot* tet skulle såsom skäl till afslaget åberopa den hvar och en tillkommande rätt, att i laglig våg söka ändring i Konungens Befallningshaf» vandes beslut, hvilket förut är hvar och en kändt, men hvaraf likväl icke följer, att hvar och en kan alltid känna möjliga obehörigheten af åtgärder eller äga utväg, att, deri söka rättelse, samt att hinder således icke hör läggas i vägen, för en Fmbetsmanna-controll, i detta afseende, till skyddande af allmän och enskildt rätt. I samma ändamål anser jag det hade bordt blifva af Utskottet medgifvit , att Landshöfdingarne borde åligga att förenämnde Embetsman tillkännagifva, enär och i hvad ändamål Länens Innevånare kallas till allmänna Sammankomster samt till vittnesförhör å LandsCanctlliet, enär gränsorne för executiva Embetsmyndignetens rättigheter i sådana fall synas vara ganska obestämde, men missbruken deraf stundom torde kunna inträffa, som på allmän och enskildt rätt kunde äga ett menligt inflytande. Detta tillstyrkande har Utskottet äfven, utan anförde skäl, efter godtycko afslagit; äfvensom den begäran, att, dä jäf göres emot debiterade Utskylder, med uttagandet må innehållas, Utskottet icke funnit för godt att med skälen dertill beledsaga deras afslag, utan blott åberopat de i detta afseende gällande Författningar; men således icke uppfyllt hvad Mononen åsyftat, nemligen räitelse i dessa Författningar, eller framställde skäl, hvarföre ingen förändring deri medgifves, och i afseende på hvilket ailt jag vördsammeligen anhåller Den si April. 131 att Betänkandet ma återremitteras samt desse Anmärkningar Betänkandet fä åtfölja. Herr Grefven och LandtMarshalken hemställde , om Riddeiskapet och Adeln ansäg Lag-Utskottets Betänkande hora, i anledning af de dervid gjorde Anmärkningar, till UtUtskottet återremitteras. Ropades Ja.
Likaså har Carl Gustaf Fahlander, yttrat sig anse Lagmansrätterne ej para behofi ge, och derföre så mycket heldre böra indragas, som löntagande Embetsmanna-per» son alen borde minskas. 6:or Erie Svensson, hvilken förmält^ att de fleste mål, som från Häradsrätt genom vad dragas under LagrnansRätt och der se-i dan nedläggas, bestå af skuldfordringsmål, samt att, enär Lagmansiing hålles allenast en gång om året, gäldenärer ofta dit vädja Mott för att bereda sig ett års anstånd med betalningen, har föreslagit den ändring i rättegångs-ordningen, att skuldfordrings-mäl må genom vad gå ifrån Häradsrätt till Hofrättj samt att föreskriften derom må blifva lika med hvad i j5 Cap. 5 Rättegångs - LagUtskottets Betänkande N:o 89. a5 Balken är stadgadt, hvilket lagrum alltså skulle till dylika mål lämpas. 7:0 Herr af Stenhoff har ock anmärkt, att tidsutdrägt ofta är egentliga ändamålet med vad , sora hos Häradsrätt erläggas i skulufordringsmål, hvilka derefter sällan hos X«ag« mansrätten fullföljas, om de ej äro af betydligare beskaffenhet. Uti så väl dessa senare, som i tvister angående arf , börd, förmyndare * redogörelse , m. fl. åstadkommer ett eller trefjerdedels års uppskof, innan målen kunna vid ordinarie Lagmanstingen fullföljas, ganska många svårigheter i bevisningsvägen, synnerligen emedan vittnen under tiden kunna med döden afgå, hvilken olägenhet nu ej annorledes kan förebyggas, än genom urtima Ting, __ en utväg den mindre förmögne ej äro i tillfälle att begagna. Till afhjelpande af denna svårighet samt befordran af rättegångs-ärendenas skyndsammare gång vid Lagraansrätter , har Herr af Stenhoff föreslagit , att Lasmansting ma. hällas iva gänger om äret, det ena vårtiden,’ innan jordbruket begynnes, och del andra i September eller October månad. 81o. Af Hr J. Cronius är föreslaget, att ej mindre alla serskilda
Och de äro för smutsiga att blöta och lägga ikring gammal ost. Hvarenda järnbit är rostig, så han går knappt att slå lös. – Ja, men ankaret åtminstone. – Ja, det kan man väl använda. Det kom nästan som en tröst. Redarens själ kände det som en balsam, att han åtminstone fick behålla ankaret, och hans ton var mindre bitter, när han svarade: – Jag ska’ väl ut själf och titta på henne. Så blef det också. Samma dag gick gubben ombord på den gamla barken. Den undersöktes både utan och innan. Seglen fäldes ut, och taljorna profvades, tågen undersöktes, rårna hissades ned och synades. Hela däcket, kabyssen, underdäck, mellandäck och lastrum genomgingos. Redaren var tyst och melankolisk, och när de kommo i land, yttrade skepparen med antagen likgiltighet: – Nå, hvad säger patron? Redaren såg misstänksamt på honom för att utröna, om det låg någon dold skadeglädje under frågan, och svarade sedan barskt: – Tag skutan och segla henne upp på ett grund, så sjön får slå sönder henne, och jag blir af med skräpet. Därmed gick han inåt staden. Men när han gått ett par steg, vände han sig om och ropade häftigt efter skepparen, som redan vändt ryggen till: – Kapten! Hvad han gör, så kom ihåg, att han bärgar ankaret. Den gamla barken var dödsdömd. Det fans ingen, som höll på den längre – icke ens redaren, som rådde om den. Och dock hade den också haft sin stormaktstid, när den inte seglade bara på Östersjön. När den nybygd och nyriggad löpte ut ur hamnen, hade dess första resa gält Marseille. Den hade passerat Nordsjön, trotsat Engelska kanalens stormar och sökt hamn i Bordeaux. Där hade den legat stilla och reparerat i tre dagars tid. Och de svenska skärgårdspojkarne hade roat sig med att äta körsbär i Maj, flanera i hamnen i stora, gula halmhattar som de köpt i små glada, franska butiker och druckit det fina, sura vinet, som herrarna hemma betalade med dyra priser och ändå inte voro säkra på att få dricka oförfalskadt.
2 Halsduksvalkar . 1 skålp. 9 32 Hudar och Skinn: ej hänförliga till pelsverk, beredda: finare skinn för tillverkning af handskar samt Portföljoch Etui-arbeten 1 skålp. 3 10 Pelsverk, oberedda: Getskinn 1 skålp. 16 Håroch Tagel-arbeten med infattning och lås 1 skålp. 13 16 Hängslen och delar deraf: af siden eller halfsiden 1 skålp. 6 andra slag 1 skålp. 2 Instrumentera musikaliska: Speldosor . 1 stycke 6 32 Kimrök 1 skålp. 10 Kopparstick, Estamper och Lilhograficr 1 skålp. 20 Expeditions-Utskoltets Förslag till und. Skrifvelse, N:o 197. Qvantitet för tullTullvärde. beräkningen. ll:dr sk. rst. Leksaker eller Nurnbergerkram 1 skalp. 3 Metaller, sammansatta: Marinmetall eller annan komposition i form af bleck eller spik till förhydning af fartyg1 1 Skit.' stäp. v. 133 16 Messing: utan beläggning med annan metall 1 skålp. Bomeller af Oliver: i fat 1 skålp. 12 i flaskor, Bouteiller eller Krukor 1 skålp. 20 Hampoch Palm1 skålp. 6 Linoch Rofsamt andra ej specificerade slag 1 skölp. 8 — Ris, oskalad eller Paddy 1 tunna 12 Salt, raffineradt 1 skålp. 2 8 Silfver, bokäkta 1 lod 15 oäkta i lod 1 6 S komakar e-arbeten; Becksömsoch s. k. Sjöstöflor 1 par 4 Sn örm ak ar arbeten: af heloch halfsiden 1 skålp. 20 andra slag 1 skålp. 4 — Spännhalsdukar: af heloch halfsiden 1 skålp. 12 — af andra tyger 1 skålp. 5 16 af läder 1 skålp. 2 — G14 Expeditions■ Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, J\.-o 197. Qvantitet tor tullTullvärde. beräkningen. K:dr sk. rst. Sträng ar: af metall 1 skålp.
Utan afseende pa gällande förbud för enskilde, att betinga högre ränta än sex för hundradet om äret, ega Fullmägtige att till underlättande af ett samvetsgrant fullgörande afBankens förbindelser, deribland främst banksedlarnes infriande enligt deras pålydelse, bestämma Riksbankens i ppläningsränta, diskontooch utlåningsränta. För samma ändamål ega Fullmägtige anbefalla minskning af diskontering och utlåning eller försälja inneliggande obligationer, allt efter sig företeende omständigheter. Lånekontoret i Wisby förblifver i dess nuvarande skick till dess en större filialbank derstädes kan medgifva detta Länekontors indragning. Om remiss till Höglofliga Banko-Utskottet anhålles vördsamt. Stockholm den 30 November 1862. A. O. Wallenberg. Af Herr VVllIIClllltM'^Om ovilkorlig skyldighet för Rikets Ständers Bank att vid anfordran infria samma Banks sedlar med hela riksdaler i silfver, då sedelhafvaren sådant äskar. Vid sistlidne riksdag väckte Herr Hierta motion derom att Riksbanken borde åläggas invexla banksedlarne med hela specier enligt deras pålydelse. Den motionen kunde ej annat än bifallas, ty att öppet förklara Riksbanken berättigad öfverträda Lagen för Rikets Ständers Bank af den 1 Mars 1830, ville man ej. Men på det att Fulbnägtige ej skulle helt och hållit sakna stöd af Bankoreglemente^ närde funno lämpligt att icke gifva full valuta för banksedlarna, så insattes i beslutet häröm de märkvärdiga orden ”så vidt ske kan”. Jag vill icke nu falla besvärlig med en vidlyftig deduktion om huru mycket Staten förlorar, genom att tvinga banksedelinnehafvare att taga endast små mynt. Ryska Kejsaren, som tillåtit utoch införsel af silfvennynt, har förbjudit utförsel af silfverskiijemynt. Bankofullmägtige hafva tvungit allmänheten att endast åtnöja sig med Svenskt silfverskiijemynt för att liqvidera utländsk skuld.
– Han menar, – svarade scheik Ibrahim, – att vi icke skola taga de kristna kvinnorna i vårt beskydd, utan hellre dräpa dem, och att vi icke skola plundra de kristnes kvarter, utan bränna det. En ärevördig, skäggig gubbgestalt, kring hvars hufvud den hvita turbanen sken som en gloria, steg fram till Emin och lade sina bruna händer på hans axlar med orden: – Helige! Helige! Helige! Jag är gammal. Jag har sett verlden. Jag har sett Stambuls laster förderfva vårt folk. Jag har sett våra städer krympa hop som torkande frukter. Förfallna stå våra palats och på våra stora mäns grafvar tjuta schakalerna. Mutade, köpta äro våra herrar, och af våra vinstockar hemta de otrogne den dryck, hvarmed de berusa sig. Helige, led oss, tala till oss och vi lyda. Emin svarade: – Franker och reformturkar säga sig vilja påtvinga oss något dunkelt, ofattligt, som de kalla upplysning. Ännu har jag dock icke hört dem gifva en enda hållbar förklaring öfver detta ords innebörd. De ha sina herrar som vi, sina fattiga som vi, sina okunniga som vi, sina brottslingar, menedare och hycklare. Men de ha dertill ännu flera lidanden än vi. Allt hvad de säga och skrifva talar om sorger och lidanden. Hvarför vilja de påtvinga oss sina bekymmer? Då Emin satte sig ned, sjönk han ihop. I det gula lyktskenet föreföll han äldre än annars. Han anade, att Vesterlandets upplysning icke var en alldeles så giftfyld bägare, som han nyss påstått. För hans egen race var Europas upplysning dock ett säkert dödande gift, det visste han, det kände han instinktmessigt, och det var honom nog. En viss egendomlig respekt för Vesterlandet förföljde honom liksom alla hans anhängare äfven i denna stund, men han kämpade med all makt för att befria sig derifrån och bli den hänsynslöse musliman, som hans stad just nu behöfde. På några få dagar hade han vunnit ett anseende, som växte med hvart ögonblick. Oförmodadt hörde han sitt namn på hvar mans mun och hörde det upphöjas, prisas och välsignas.
Och hur skall man veta, hur stor dosis man behöfver? Ack om man vore läkare! Då behöfde man inte vara rädd för någonting i hela verlden, tycker jag, man har ju frigörelsen i sin egen hand. Men vi andre stackare! Att ligga länge sjuk – inte död och inte lefvande. Om jag hade tillgång till chloral eller opium! Om man är sjuk kan man nemligen inte tillgripa det, som annars lär vara det drägligaste: kol-os. Och så är jag så rädd, att man gripes af liknöjdhet och gör ingenting. Hvad jag väl förstår Oswalds begäran till sin mor! Jag önskar, att jag hade en sådan mor, som visste hvad hon ville och som jag kunde tro på. Jag ville just ha en »handräckning». Tro nu för all del inte, att detta är Weltschmertz eller melankoli. Jag tänker det så lugnt, som om det gälde en annan än mig, jag känner det med en liflig, riktigt lefnadsfrisk önskan, icke med missmod eller sorg. Om man hade ett smärtfritt medel, kunde man ju gå till döden så gladt som till en fest. – Jag vet, att allt detta är dumt att tala om, ty så tänka väl de flesta. Men det är ju en sak, som jag inte så här lugnt och på fullt allvar kan säga till någon annan än dig. Den som hörde till dessa naturens söndagsbarn, som dö alldeles blixtsnabbt, t. ex. af blodpropp i lungan. Jag, som en gång haft blodpropp, kunde väl få påräkna men naturen är en despotisk mamma; hon gör bara hvad hon sjelf vill Hörby d. 31 Maj 86. — Det är liksom om vi, kulturmenniskor, bestode af två olika varelser. Hos mig är den ene af dessa två så rädd att bli föraktad af den andre. Och det är otroligt, hvilka hårfina små konflikter, som kunna uppstå af det. Och det är lika otroligt, hur svårt det är att ha någon aktning för sig sjelf, när man ger akt på, hur lätt man vill slinka in i ett kryphål, och hur beqvämt man tycker det är att bara fernissa upp det, som man tycker ej tål vid att skärskådas närmare.
Enär omförmälde liqvider icke sträcka sig till det år, eller 1852, då nu gällande statsreglering vidtog, har följaktligen någon fråga om tillämpning af stadgandena i reglementets 141:sta och 142:dra §§, angående Riksgälds-kontorets ersättnings-skyldighet, till följd af Rikets Ständers vid sednaste riksdag vidtagne beslut i afseende på den vederbörande indelningshafvare tillkommande forsel-lön för hemrnansräntor och tionde-spanmål, samt de, under namn af begrafningshjelp eller nådår s-besparing, verkställde löne-innehållningar, ännu icke förekommit; varande ej heller någon ersättning på grund af regi. 143 § Riksgälds-kontoret affordrad för kostnaderna vid indelda bätsmans-rotarnes sammanförande inom lämpliga distrikter. under år 1850 » b 1851 b „ 1832 B B 1853 R:dr 1,318,530: — „ 818,530: — „ 1,318,530: — „ 2,083,880: — och således tillsammans R:dr 5,539,470: —• Stats-Utskotlets Memorial, N:o 3. 35 De å Riksgälds-kontoret anvisade Kreditiver. (Regi. 144-150 §§)
Sf:r åtoge ftg en lifa 83ewiltning font år 1823, ecb ben inginge nteb lifa funrnta font be föregåenbe åren, få borbe behållningar uppfounna, bmilfa, roal abntinifirerabe, fttnbe attmänbaS att fylla be angelägnafte bebofroen för förfmaret tilt laitbå od) (loft, ocb Staten icfe beböfma berföre ffulbfattaö. Jperr gri^erre Ankarsvärd, C. H., bär, imberförfla* ratthe bet ban attfett be feban filia Slifåbag utgångne atis flag för arttteené fErofl, ntrebtting ocb befläbttab fallit till Slrtillerisförråben, bafroa bort lemna anbra refultater, än att förråbSbrifier nu angåfmoS fåfont otinbgångclige att fyls la, yrfat, bet unberrättetfe måtte ntebbelaå 31. Sttr om ben behållning, font mib bejle mebelå anmänbanbe marit iafttagen, famt att en flräng tntberföfning måtte af lits ffottet anfiållaå, ej intnbre till minnanbe af upplysning i anfeenbe till alla be betailler, hvarigenom brijlerne till* fontmif, ätt od i affeenbe på bett flititing artiHerie*tnateri Jperr ©refme Gyldenstolpe, Anton Gabriel, bär, tilt befmaranbe af ofmanupptagne yttranben, mebbelat 31. od) 21. någre upplysningar, i affeenbe på fa mäl ar V 23eroäring3*förrSbent> BcBof, Bwilfa Utjfottet, font funnit bein öfmercngffäiitma meb be utrcbningar font Utffottct frän an* bta Bält I;aft att tiltgS, anfeft fig bär böra upptaga.
Stand dervid fästat villkor; så inträffar likväl, att ett sådant anslag är be vi I jad t mot alne Stånds beslut, som endast, enl. hvad jag nvss sade, beviljat detsamma med det villkor, som StatsUtsk:s mein. innehåller, och alt frågan således ej kommer till förstärkt StatsUtsk. Det är ej och kan ej blifva rätt, att på detta sätt narra fram anslag tvertemot 2tne Stånds beslut. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr., förenade sig med Frih. Tersmeden. Frih. Sprengtporten: Jag får fästa Frih. Ceder ströms uppmärksamhet derpå, att StatsUtsk. blott har framställt det som ett villkor, att en yngling, som vid universitetet genomgått en förberedande philosophisk kurs, skulle kunna fullborda sin bildning som läkare vid Carolinska institutet, men att Ulsk:s mening ingalunda varit, att detta institut skulle lå rättighet att promovera medicinae-doctorer, som anses tillhöra academierna; hvilket är så mycket tydligare, sorn Utsk. sjellt i sednare betänk., i anledn. af de anmätkutr, som förekommo mot det första, sådant förklarat. Således, om Ständerne skulle komma vid en votering att gilla villkoret, så kunde deraf ej uppkomma den tillämpning, som Frih. Cederström föreställt sig. I öfrigt utber jag mig få tillkännagifva, att jag ingalunda anser R. o. Ad. vara berältigadt, alt, genom afslag tili del af Utsk. framställda förslag till voter:s-propos., undertrycka det villkor, som Borgareoch BondeSUn fästat vid sjelfva anslagets beviljande. Då det varit ett villkor för anslaget, så är del otvifvelaktig! alt detta ingått i statsreglertn, och med samma skäl som R. o. Ad. anser sig berattigadt att kunna tillintetgöra detta villkor, med samma skäl kunna äfven Borgareoch BondeStm förklara, att vid sådant förhållande, och då ett