Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vet, att den ädle Grefven, som först talade, gjorde oss reda för hvad han, efter sitt begrepp, anser böra förstås med civillag och således böra behandlas efter 87 § Reg.F. flan gaf oss en definition, enligt hvilken criterierna derpå vöre, att den skulle vara allm. och orubblig; men jag frågar, hvilka hushållsoch andra oecotiomiska författningar ej ingå i allm förhållanden. Nästan alla verka i vissa afseenden på rättsförhållanden. Följaktligen tror jag, att det uppgifna criterium så mycket mindre kan äga kraft, som det gifves hushållsförfattningar, hvilka röra medborgares ganska yigtiga och ömtåliga förhållanden. Då jag således ej tror, att det kan gifvas någon annan definition på hvad som i 87 § Reg.F. menas, än det som 1111 der verkligen finnes, nemi. allm. civil-, criminaloch kyrkolag, och då med allm. civillag man ej förstått annat än 1734 års lag, och denna säger med uttryckliga ord, att om vexlar särskildt stadgas, Jiar jag äfven deraf funnit nytt skäl att anse allt, som angår vexlar utrikes orter emellan och Sverige, höra till ceconomiska och administrativa författningar, och således ej böra ingå i den författning, sorn stadgar rör:de Svenska medborgares förhållanden sinsemellan. Det är onekligen lätt för den representant, sorn utan ansvar yttrar sina tankar, att gifva förklaringar af grundlagarna; men då grundlagen uttryckligen innehåller, att den skall efter ordalydelsen förklaras, tror jag ej, att för den, som med ansvarsskyldighet skall afgifva sitt utlåt., finnes annan grund än att följa ordalydelsen och att efter den yttra sig, såsom lagen stadgar och praxis blifvit iakttagen. Jag tvor mig ej behöfva ingå i någon utredning af hvad som före 1809 i afseende på vexellagen sig tilldragit, emedan det skulle förutsätta en granskning af alla de samhällsförhållanden, som före den tiden ägt rum.
Att anslå Artillerihästar efter indeldt plan, och underhålla dem genom ac cor - f Den 21 Maji e. m. 177 corder med Rusthållare, finner jag icke behöfligt, utan anser det mindre kostsamt och lika nyttigt, att Artilleriet inköper sine hästar när de behöfvas, såsom förr skett. Fourageringen för de värfvade Cavallenoch Artilleri-Regementerne synes mig nog högt beräknad, då den är calculerad på samma grund, som fourageringen vid det Kongl. Hofstallet. Der äro hästarne större och behöfva större rationel’, samt fodras på Stall hela året om, hvaremot Cavallenoch Artilleri-hästarne sommartiden kunna släppas på bete. Jag tror i allmänhet det vara nödvändigt, då så stora anslag begäras för uppgifne behof, att dessas verklighet och nödvändighet noga utredes, innan anslagen beviljas; men det synes mig, som Utskottet i alla dessa frågor icke sjelf tagit nog kännedom om förhållandet, än mindre derom upplyst Rikets Ständer. Jag väntar derföre en närmare redovisning för RiksStatens 3‘dje HufvudTitel, och utredning af behofverne för densamma, vid återremisséns' besvarande. Sex års slitningstid för soldatens lifmundering, finner jag vara för korrt, och yrkar, att den mätte beräknas till 8 år, sorn ej är för mycket. En möjlig farhåga för mindre modern snitt å munderingen, i fall slitningstiden beräknas saläng, bör väl icke härvid lägga något hinder i vägen. Anslaget för oförutsedda militära behof är för högt och bör nedsättas, emedan det eljest a5 H. 12 178 Den 21 Maji e. tn. gifver tillfälle, att deraf använda en del till sådane löneförhöjningar, som Rikets Ständer vid denna Riksdag afslå; och detta är ej förenligt med Rikets Ständers beskattningsrätt. Sluteligen anser jag Utskottet böra vid nästa Utlåtande öfver denna HufvudTitel foga en ny Tabell, emedan den vi erhållit icke är så utförlig, som man haft skäl att vänta. Herr Ter smeden, Gustaf Reinhold, uppläste följande:
På ena sidan den härliga utsikten öfver A skrikefjärden m e d dess många uddar o c h holmar o c h m e d de mångfaldiga olika dagrar o c h skuggor, s o m lägra sig öfver desamma, på den andra Djursholms omväxlande höjder o c h dalar. Tyst o c h fridfullt öfverallt, endast några signaler då o c h då från tåget, s o m stannar v i d de olika småstationerna för att slutligen försvinna i krökningen o c h ila vidare till hufvudstaden. Man känner sig aldrig ensam g e n o m dessa tågets ständiga påminnelser o m den öfriga världen o c h att man, när man vill, kan blanda sig i vimlet. Men denna kontrast m o t den landtliga stillheten gör, att man njuter desto m e r o c h drar en suck af tillfredsställelse, då man ser tåget ila i väg. Men äro då inga olägenheter förbundna m e d att b o på Djursholm o c h är det mesta möjliga ordnadt o c h arrangeradt för inbyggarnes trefnad ' och komfort? V i lefva s o m bekant i en dualistisk värld, där godt o c h ondt, vackert o c h fult o c h angenämt o c h oangenämt ständigt strida o m herraväldet, o c h konsten är j u att alltid söka få det bättre att skyla det sämre, o c h i det fallet tror jag, att djursholmarne äro idealiska; också hafva de rykte o m sig att besitta ett exceptionelt tålamod och vara ett alldeles ovanligt släkte. Se här en m y c k e t ledsam sak, alla djursholmsfruars förtviflan — tjänarinnefrågan. Jungfrurna, dessa oumbärliga andar, s o m dagligen kringsväfva oss, kunna nämligen ofta alls ej dela sina husbönders kärlek till den egna torfvan på Djursholm, utan gripas af en oeftergiflig längtan tillbaka till staden o c h lämna ofta utan vidare de stackars husmödrarna, s o m härigenom råka i ett nästan ohjälpligt bryderi.
Jag är fast försäkrad att ingen Riddersman finnes inom dessa murar, sorn ej af den på Predikstolarne i Söndags och i allmänna papperen i går lémnade Kungörelsen, med afsky, förakt och harm inhämtat de lika nedrige som straffbare företag, dem afgrundsfoster kringsändt i afsigt att slita de heligaste af alla band, de som fästa förtroendet emellan Sveriges Konung och Svenska Folket} jag har ej sedt desse brottslige bref, men per söner som dertill haft tillfälle hafva försäkrat mig och hvad Herr Grefven och LandtMar^ Skalken nu behagat säga oss, är för mig den säkraste borgen om sannfärdigheten af desse uppgifter, att de innehålla mordiska hotelser mot Konungen, KronPrinsen och Kongl, huset, att deras syftning -är öfverända kastandet af nu varande Styrelseformer, Regering och Regeringssätt, att uttrycken äro sådane att de hvarken kunna eller böra framläggas, att man falskligen nyttjat namnet af en hög Embetsman i afsigt att förleda autoriteter till deras kungörande, att det vore på Konungens höga befallning sådant skedde, med ett ord en sammanläggning af de största brott. Jag vädjar till Ridderskapets och Adelns rättskänsla, till den i hvarje ädlings bröst högt talande känsla af pligt, af tillgifvenhet för Konungen, för Foster* landet, för Friheten, för Regeringssättet, om vi med liknöjdhet kunna eller böra upptaga försök rigtade emot dem alla} om vi ej böra med den värma Deri il Martii. Varma, med det nit sorn ifrån Secler ufgjort stämpeln af Svenske Riddersman af hvarje fri Svensk man , hasta att för Thronen nedlägga uttrycken af vår rättvisa afsky för, vår billiga förtrytelse öfver nidingens lika brottsliga som vanmägtiga försök mot Nationens heder, lagarnes helgd och allmänna säkerheten.
Hvad angår mitt i nåder anförtrodda län, så erhåller jag årligen 300 R:dr B:ko att använda för detta ändamål, 90 D en 7 Mars. men denna lilla summa kommer ändå väl till pass; ty fattiga torpare med 8 å 10 eller ännu flera barn äro mycket belåtna, om de kunna få ett understöd af 3—6 R:dr årligen. De få detta understöd när barnet är 2 år gammalt, och få behålla det till det blir 15 år; sökande anmäla sig årligen och åtminstone 40 å 50 barn åtnjuta ett sådant understöd. Skulle man nu på sätt Statsoch Bkon.Utsk. föreslagit i första rummet sörja för vanartiga eller kringstrykande barn, så fruktar jag att i många län endast 5 å 8 barn skulle kunna utackorderas; ty man skulle numera säkert icke nöja sig med mindre än 50 å 60 R:dr, i betraktande af det ansvar, som åligger en fosterfar för ett så beskaffadt barn. Om nu detta anslag endast skall användas till förmån för vanartiga eller faderoch moderlösa barn, huru skall man då göra med de föräldrar, hvilka förlidet år erhållit det ringa understödsbelopp, som de fått löfte att behålla tills barnet blir 14 år? Derom yttrar Utsk. icke något,’ skall man taga från dem detta understöd, eller hur skall man förfara? Det är väl möjligt att länsstyrelserna skulle kunna förfara efter godtfinnande vid denna utdelning, men då åtgärder så ofta blifva klandrade, så anser jag att man i detta afseende bör lemna länsstyrelserna en någorlunda fri hand. Jag skulle derföre för min del vilja tillstyrka 11. o. Ad. att antaga förslaget med den lydelse: att det understöd, som från Serafimer-Ordens-Gillet ställes till länsstyrelsernas disposition bör efter skedd anmälan och noggrann pröfning utdelas till fattiga eller vanartade barns underhåll. Derigenom skulle man icke binda händerna på länsstyrelserna, utan blefvo de i tillfälle att göra denna utdelning på sätt dem syntes lämpligast. Jag hemställer derföre om icke R. o. Ad. skulle anse lämpligast att bifalla Utsk.:s förslag i afseende på medlens utdelande till länen efter deras folkmängd, men i sista momentet af förslaget antaga den ändring jag tagit mig friheten föreslå.
LagUtsk. och votera i detsamma är, i förhållande till den i min tanke väsendtliga vinsten, att få en förbättring i en lag, som skall gälla i långliga tider, och som afhandlar så vigtiga saker; sä utfaller i min tanke jemförelsen till fördel för vidblifvandet af R. o. Ad:s beslut, och jag yrkar derföre bifall till voter:s-propos:ne. Gr. Sparre, Erik: I afseende på inbjudningens antagande är jag af samma mening som den förste värde talaren, ehuru af helt olika skäl. De förändringar, R. o. Ad. beslutat i Utsk:s först afgifna betänk., äro i min tanke af föga betydenhet. R. o. Ad. beslöt i fråga om lista mora. af 5 § att, i st. för den af Utsk. föreslagne lydelse: ”Har någon muntligen inför menighet eller annan folksamling, eller i skrift, den han utspridt eller utsprida låtit, till uppror uppmanat;” Detta mom. borde komma att lyda på följande sätt: ”Har någon i skrift, den han utspridt eller utsprida låtit, eller inför menighet eller folksamling annorledes lill uppror uppmanat, eggat eller trugat;” etc. etc. Genom tillsättande af orden ”annorledes till uppror uppmanat, eggat eller trugat,” sade man sig afse det fall, att en person uti en inträffad folksamling hvarken skriftligen eller mundlligen u tan genom tecken uppviglade folkmassan. Om delta förhållande 32å Den 16 September. verkligen inträffar (men högst svält lärer det väl blifva att sä kan ske, ty vid sådana tillfällen håller man icke gerna munnen till), så tror jag likväl att domaren, som tolkar lagen efter dess anda och mening, ej skall underlåta att tillämpa i> § lista mom. af denna lag sådan som Utsk. den föreslagit. I d § lista mom. har Utsk. tillstyrkt att vapnen ej må brukas längre ”än civilmyndigheten finnér sådant, för upprorets stillande, nödigt vara;” Hvaremot R. o. Ad. beslöt följande redaktion! ”Ej må dock, i någotdera fallet, för upprorets stillande, vapen längre brukas, än civilmyndigheten anser nödigt vara.”
» Tre Vaktmästare d:o d:o » 2: 50; och beräknas Sekreterarens arfvode samt Föreståndarens för Tryckeri-afdelningen och Vaklmästarnes dagtraktamenten från och med den 1 November sistlidet år; varande de öfriga dagtraktamentena ställda till Utskottets förfogande för att utgå i mån af behof och allt eftersom de tjenstemän, för hvilka desamma äro afsedda, i tjenstgöring inträdt. (Expeditions-Utskottets Memorial N:o 1.) För de sålunda till detta Utskotts disposition ställda aflöningsinedel bör, i likhet med hvad under flera föregående Riksmöten iakttagits, särskild redovisning vid Riksdagens slut lill Riksgälds-kontoret afgifvas. Dä antalet af de hos Riks-Slånden och ofvan uppgifna Utskott under innevarande Riksdag anställde tjenstemän och vaktbetjenter, för hvilka arfvoden eller dagtraktamenten nu föreslagits, jern föres med Ståndens och samma Utskotts Kansli-personal och vaktbetjening under sistförlidne Riksdag, visar sig ingen annan förändring mellan den då och nu tjenstgörande personalens antal, än att Preste-Slåndels kansli ökats med 2:ne Kanslister och Revillnings-Utskollels med en sådan tjensteman. Deremot har beloppet af nu ifrågavarande arfvoden och dagtraktamenten, i öfverensstämmelse med Herr Landtmarskalkens och Herrar Talmännens förslag, blifvit förhöjdt för alla till tjenstgöring inom Riks-Slånden och Utskotten antagne personer; dock måste härvid erinras, ali Stats-Utskotlets Sekreterare för Riksgäldsverket rörande ärenden, hvilken vid sednaste Riksdags slut tillerkändes en särskild gratifikation, motsvarande skilnaden mellan de för honom och Utskottets Sekreterare för Statsverkets ärenden då fastställda arlvoden, åtnjöt under sagde Riksdag, med tillägg af denna gratifikation, samma vedergällning, sorn nu för denne tjensteman blifvit föreslagen.
Ett af Departements-Chefen oberoende embetsverk synes således Arméförvaltningen böra vara; om äfven förhållandet kan vara annorlunda med de embetsverk, som icke hafva till hufvudsaklig uppgift att förvalta Statens egendomar eller att använda Statsmedlen. I afseende på förevarande fråga tillåta sig Rikets Ständer att, efter erinran om de olägenheter, som tillhöra den nuvarande Krigsförvaltningen, i korthet redogöra för de särskilda förslagen till Arméförvaltningens ombildning. Krigs-kollegium har för det närvarande om händer vården och inseendet öfver Arméens boställen, förvaltningen af do nog betydliga medel, som blifvit samlade för särskilda behof tillhörande landtförsvaret; användandet af alla de anslag och medel, som å 4:de Hufvudtiteln för samma behof anvisas; samt vården om alla Arméens förråder, för hvilket allt det tillhör Krigs-kollegium att jemväl redovisa. Ehuru alla dessa göromål ytterst hafva till syfte Arméens underhåll och landtförsvarets behöriga vidmagthåHande samt dess utveckling och förbättrande, följer icke deraf nödvändigt, att de böra sammanföras, lika litet som det i allmänhet kan anses erforderligt eller ens lämpligt att den, som har till uppdrag att använda medlen, jemväl skall hafva till åliggande att besörja den förvaltning, som har till syfte att framskaffa medlen. Ett närmare bevis på olämpligheten af en sådan organisation, kan knappast erhållas, än det, som Krigsstyrelsen sjelf erbjuder; emedan just inom denna organisation det funnits företrädesvis nödigt, att skilja Arméens befäl, som har sig anförtrodd ledningen af Arméens personal och användandet af öfriga försvarsmedlen, från omsorgen att anskaffa de derför erforderliga medlen af utrustnings-, beklädnadsoch utredningspersedlar, samt att uppdraga bestyret dermed antingen åt Krigs-kollegium eller åt korporationer eller tjenstemän, som stå under Kollegii inseende. Men utom det att en allmän regel, bjuder att fördela göromålen af olika beskaffenhet, derest ändamålet skall fullständigt uppnås, visar det sig särskildt otjenligt, att sammanföra göromål, som fordra alldeles olika insigter och erfarenhet.
Genom Kongl. Brefvet den 12 Mars 1823 samt Förvaltningens af Sjö-ärendena och Commerce-Collegii derå grundade Kungörelse af den 3 April samma år, är förklaradt: att det må vara hvar och en Svensk undersåtefritt och obetaget att, inom Svenskt område, i öppna sjön, uppfiska Skepps-ankare, som antingen vid fartygs förolyckande och strandnings-händelser blif/it öfvergifna af Dykerioch Bergnings-compagniet, Skepps-egare och Assuradeurer, eller ock, utan att fartyg förolyckats eller strandat, genom storm eller på annat sätt blifvit från fartyget skiljda, samt på hafsbottnen qvarliggande och öfvergifna; att, då ankare uppfiskas, vederbörande böra sådant ofördröjligen anmäla hos K. M:s Befallningshafvande i orten och trenne gånger i Postoch Inrikes-Tidningarna kungöra ; alt, derest egaren sedermera, inom natt och år efter sista Kungörelsens införande, sig infinner och behörigen styrker sin egande rätt, ankaret skall till honom återställas, emot det han erlägger den högsta i Författningarna utsatta bergarelön, eller tjugufem procent af ankarets värde, och godtgör de kostnader, som till ankarets vårdan - 28 Exp.-Utsk. Förslag till und. Skri/v. N.o. 3o2. de kunnat åtgå; samt att, i händelse någon egare, inom förenämnda tid, sig icke anmäler, den, som ankaret uppfiskat, må ega, utan utgörande af några Tulleller andra afgifter, detsamma, såsom annan välfången egendom, efter godtfinnande använda. 18 §. Bolaget vare skyldigt, då så påfordras, att upptaga öfvergifna strandade fartyg, som i segel-led medföra hinder och olägenhet ; dock emot ersättning af det bergade fartyget och godset, eller, der sådant icke finnes tillräckligt, för bristen af den autoritet eller person, som Bolaget derom påkallat, så väl för arbets-kostnaderna som för slitage å inventarier. Skulle det bergades värde öfverstiga dessa omkostnader, må Bolaget ega att af öfverskoltet beräkna den genom 6 §, 5 Morn. bestämda bergnings-procent.
Med sina otaliga klaffar och lönlådor och alla dessa små fint utskurna, gulnade elfenbensinläggningar äro de just sådana, som finsmakare med en suck af förtjusning betrakta, och som de bruka knacka på och lyssna på och andaktsfullt undersöka med dubbla glasögon. Denna äkta » fin de siéclesalong », så originelt stilfull genom den säkra, känsliga smak, hvarmed alla olika stilar här äro sammanförda, står alldeles tom och tyst nu, och dock är här en utsökt societé samlad. Svenska kungens ädla hufvud ser man på flere fotografier med Oscar egenhändigt skrifvet med den säkra, fasta handstilen. Äfven drottning Sofia och hela det öfriga svenska konungahuset finnes här representeradt med egenhändiga namnskrifter. Ryska kejsaren och kejsarinnan Alix med sitt sorgsna leende stå i krönta ramar. Och med vänliga dedikationer pryda storfurstinnornas och storfurstarnes porträtt flygelns silfverbroderade täcke. En präktig riddare i akvarell af Villegas, en svartbrun, italiensk madonna, ett litet fint flickhufvud, måladt med fransyskt koketteri, och så tvänne porträtt af Albert Edelfelt. Ett i olja af madame Reuterskjöld och en förtjusande pastell af hennes dotter. Se där konstverken, som bidraga att förläna sin prägel af lugn gedigen konstnärlighet åt det vackra rummet. Det är fru Louise Reuterskjölds porträtt i kroppsstorlek, som dominerar hela salongen. Man känner igen det från utställningar i Paris och Petersburg, där det äfverallt lofordats som ett af Edelfelts bästa. Man ser det strax, Den breda, äkta turkiska divanen med sitt öfverflöd af kuddar klädda m e d denna gamla genuesiska sammet, som är ovärderlig, därför att den nu blifvit så sällsynt, den långsmala hvilsoffan med sin ömtåliga spindelväf af valenciennespetsar öfver blekskärt siden, rosadraperiet öfver den turkiska skärmens bruna, genombrutna träskulptur, den gröna lampan med sin röda, fransade sidenskärm — allt detta tyckes locka till drömmande hvila i ensamma stunder. Men empirskrifbordet är bredt och stort och allvarligt, som o m det vor.e en man, som brukade sitta här.
Gafvor i reda penningar 5 proCent, men ilie, sorn få allenast 100 Daler silfverjtnynt och derunder, gifva intet. ' 12 För Bevisions-Domar, Desertions-Doinar, Confirmationer på förlikningar, Besolutioner af 1000 B:dr värde, betalar then, sorn saken vinner, the fattige unilantagne, 8 Daler Silfvermynt; å aooo B:drs värde ib Daler Silfvermynt ; 474 Den 2 9 M«j. m)rnt; a 6ooo Rrdrs värde 24 Daler Silfvermynt; å 10,000 R:drs 30 Daler Silfvermynt; å so,oooE:drs 60 Daler Silfvermynt: och vidare 30 Daler Silfvermyntför hvarje 10,000 R:drs värde; men för alla andra RevisionsDomar, hvarest intet qvantum utnämnas kan, betalas 12 Daler S;!fvermynt ; sammaledes för Justitise-Revisions-Besoluf inner rs Dal er Silfvermynt, och gifves ingen vidare CancelliéGebuhr. 13 Lejde Bref, Pardons-Bref, sökte och und fångne Nådiga .afsked, Protectorialer, Executorialer, Sequestrationer, Relaxationer , Marulationer, Promotorialer och flera slika Bref 6 14 Bref och Förklaringar, Constitutorial el ler Commissorial, som sökes af Privata , Extract utur Kongl. Justitise-Revisionens Protocoller 4 15 Confirmationer på Besittningsrätt % Stockholm then 25 Januari Anno 172®. Enligheten med den tryckta Exemplaret intygar C. J. Klingenstjerna. Registrator i Finaizce-Expedition. Eikheten med den till Lag-Utskottet ankomna afskrift betygar A. J. Wahlstjerna. Uppläst Deri sg Maj. 475 Uppläst hos samteliga Riks-Stånchsn ehn 29 Maj.
Under yttrande af den öfvertygelse, att hvarken förteckningar eller skärpta lagbestämmelser blifva tillräckliga att bereda nödigt skydd åt våra fornlemningar, -om icke derjemte tillfälle beredes att förordna särskilde tjenstemän, med åliggande alt kringresa i landsorterna, för att vaka öfver fornlemningarnes vård och efterlefnaden af de författningar, som till deras fredande och bevarande utfärdas, samt till laga åtal anmäla skeende öfverträdelser m. m , och hvilka tjenstemän jemväl böra hafva till åliggande att under resor vidare uppspana fornlemningar, sorn vid en af Akademien föreslagen allmän undersökning kunnat blifva förbi Bil. Jlf G till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. JU 1, om Statsverket 1859. 69 sedda, efterforska äfven sådana fornminnen, som endast i den mundtliga traditionen äro bevarade, med annat mera, sorn till den antiqvariska forskningens befrämjande kan bidraga, — och då hvarken för Riks-antiqvarien eller hans närmaste biträde tid blifver öfrig att företaga längre och regelmässiga forskningsresor i landsorterna, föreslår Akademien i underdånighet, att tvenne ordinarie tjenstemän, med benämning af Antiqvitets-intendent, måtte antagas och förses med en fast årlig lön af 2,000 R:dr R:mt hvardera, samt att dessutom måtte på ordinarie stat, till bestridande af resekostnader och andra extra utgifter, uppföras årligen 2,000 R:dr samma mynt, ställda till Akademiens disposition, att efter behof användas. Dessa tjenstemän borde till en början uteslutande egna sin verksamhet åt upp rättandet af förteckningar och beskrifningar öfver fäderneslandets fornlemningar, att för framtida efterrättelse öfverlemnas till offentlig vård i Vitterhets-, Historieoch Antiqvitets-akademiens arkiv.
Stormäktigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:t har, genom nådig remiss af den 27 sistlidne Januari, infordrat Direktionens underdåniga utlåtande öfver Rikets Ständers Revisorers berättelse, angående granskning af statsverkets jemte dertill hörande fonders tillstånd, styrelse och förvaltning för åren 1848 och 1849, derutinnan Herrar Revisorer yttrat, det de funnit sig förhindrade att öfver Krigsmanskassans förvaltning afgifva något omdöme, enär räkenskaperna icke i sin helhet varit för Revisorerne tillgängliga. Med återställande af den nådiga remissen, får Direktionen i underdånighet anföra: år 1843 ansågo Rikets Ständers Revisorer, att da Amiralitets-krigsmanskassan uppbar statsmedel, dels i direkta statsanslag, dels i andelar af en per mille afgift vid fastighetsköp och dels i afoch tillträdesafgift vid köp af rusthållshemman i Blekinge och Södra Möre härad af Kalmar län, kassans räkenskaper, åtminstone för den del deraf, som utgjordes af allmänna medel, borde undergå offentlig granskning. I anledning häraf har Kongl. Maj:t, i nådig skrifvelse af den 31 Juli 1845, förklarat: att då reglementet för Amiralitets-krigsmanskassan af den 26 Oktober 1838 i 1 §. innehaller, att denna kassa tillkommit och blifvit grundlagd af Amiralitets-staternas enskilda sammanskott och genom flera Kongl, författningar är ansedd såsom staternas egen kassa; då enligt samma reglemente, den större delen af ledamöterne i Direktionen väljes af Flottans samtliga stater vid stationerna, samt i en del af kassans angelägenheter yttranderätten tillkommer staterna sjelfva; da hvart 3:dje år en öfverrevision af kassans förvaltning och räkenskaper äger rum, medelst af Flottans corpser valde Revisorer m. m.; samt då revisionsberättelsen utgifves af trycket, och dertill konnner, att kassans årliga pensionsoch gratialstater mångdubbelt öfverstiga de till kassan inflytande statsbidrag, — Kongl. Maj:t så mycket mindre i nåder funnit skäl bifalla, att