Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror ej derföre med Friherre Cederström, alf Banken skulle kunna sätta gera i tillfälle att deltaga uti ilen jiura verldshandel!!, i stället föf att såsom in! vara Commissionnairer; dertill förifras. så stora tillgångar, alt vår Bauk ej dertill, joen 15 September /. m. förslår. Af fd-rr Rosenblad är det riktigt anmärkt, att då man skall gifva lån, bör man först tillse om man yerkeligen åger capitaler att utlåna; då veta vi, att inga sådane äro, till finnandes, men det oaktadt, att enligt iö:de punkten det är antagit, att belåningen på effecter Jkall Jke utöfver det circulerande capitalet. Qm lili forsta alternativet af denna punkt skall antagas, så tror jag, att ett visst fixeradt belopp bör utsättas, hvaröfver utlåningen ej finge gå, P,et vore det enda sorn kunde trankilisera dem, hvilka frukta att genom denna belåning skall åstadkommas en stor ökning af rörelse-capitalet. Äfven får >ag erinra, att Grefve Liljencrantz, som uppgjorde och. föreslog de grunder, efter hvilka 1776 års realisation verkställdes, just då inskränkte den. dittills öfliga stora beläningsratten å varor och efiecter, emedan han ej, ansåg den stå tillsammans nied bibehållande af metalliskt mynt i rörelsen, när denna beläning skull i» ske med fictifva capital. Derföre hemställer jag, i fall pluraliteten skulle vara för första alternativet, att först ändring deruti matte göras, rörande metafiefiecternas beskaffenhet i afseende på brandförsäkring, och att sedan det tillägg ina göras, att belåningen finge ske till ett s amma nr ä kna d t belopp af 1,200,000 R;dr.
Och hon brast ut i ett frankt, barnsligt klingande skratt. De andra kunde icke låta bli att också draga på munnen. Madame de Beaurollier rätade på sig och såg hvasst från den ena till den andra. — Ja, ja, min söta — värre har man hört! Sedan 93 kan aldrig något förvåna mig. Der låg i hennes stämma och uttryck en så hopplöst trist öfvertygelse, att den med ens gjorde slut på all munterhet. — Vi skall nog passa på Mademoiselle de La Feuillade, bröt abbé Bernier pausen med sin välvilliga, glädtiga stämma. Hon har ju till att börja med både mig och Monsieur de Châtillon, för att icke tala om Madame de Châteauneuf och den unge grefven. Eller hur — Mademoiselle? Edmée svarade icke; hon hörde honom knapt. Hon satt med handen under kinden, och med ett par frånvarande, leende och strålande, fuktiga ögon såg hon ut framför sig. Hon var så vacker, som hon satt der, med den rena, barnsligt mjuka profilen, den bleka, men rosenaktigt friska hyn mot det broncegyllne håret, och ögonen — de stora, skiftande, gråbruna ögonen — orörligt uppspärrade under täta, strållikt utstående ögonfransar. Den yngsta af de gamla fröknarne de Kergoran kom till att sucka, en smula afundsjukt, när hon såg på henne, och abbéen tog sig betänksamt en pris. Han visste kanske mera om Paris — Barras’ och Madame Talliens Paris — än han funnit för godt att berätta Mademoiselle de Rocroyes. Nästa morgon tidigt, så tidigt, att månen ännu stod högt på den vintriga himlen, och tjenarne vid lyktor surrade fast packningen på den gamla karossen, begåfvo de sig åstad. På trappan stodo de fyra gamla damerna huttrande i sina urringade klädningar, och allesammans ordnade och kommenderade de, i det de med brutna, tårfylda stämmor langade ampra benämningar och skällsord till tjenstfolket, som, utan att låta sig bekomma, långsamt och betänksamt skötte hvad de skulle.
Adjunktslöner endast skulle ökas med en inom fakulteten, hafva Rikets Ständer ansett så mycket större skäl vara förhanden, att fästa uppmärksamhet vid de framställningar, som blifvit gjorda derom, att. den af E. K. Maj:t äskade nya adjunktslönen inom filosofiska fakulteten måtte anslås med bufvudsakligt afseende på behofvet af en ny lärare i den fysiska vetenskapen. Sedan nemligen vid universitets-undervisningéus ordnande det länge ansetts nödigt, att i hvarje mer omfattande ämne borde finnas icke allenast en profession, utan ock en särskild lärarebefattning till professorens biträde vid ungdomens handledning, lärer icke vara något tvifvel, alt ej sådant numera jemväl för fysiken är i hög grad erforderligt, hvadan Rikets Ständer, på det ännu en ständig lärare i den fysiska vetenskapen må kunna vid universitetet anställas, medgilvit att de för Upsala Akademi afsedda adjunktsbefattningar med högre lön må tillökas med en sådan befattning, och det härför erforderliga anslag, 2,500 R:dr ärligen, från och med nästkommande år utgå. 20:o. Vidare har Rikets Ständers uppmärksamhet blifvit fästad derå, att den med professionen i ny-europeisk linguistik vid de båda universiteten förenade lön utgjorde 4,000 R:dr, dä deremot alla öfriga professorer derstädes, hvilkas aflöning vore bestämd till visst belopp i penningar, åtnjöte en lön af 4,500 R:dr, i anledning hvaraf, och då något giltigt skäl till en dylik skilnad i löneförmåner för befattningar, hvarmed enahanda ansvar och åligganden vore förenade, icke förefunnes, blifvit hemställdt, alt lönerne för förstnämnde professioner måtte varda fastställde till enahanda belopp, som för de öfriga utgår. Och som Rikets Ständer dela den åsigt, hvilken legat till grund för berörde framställning, hafva Rikets Ständer i enlighet dermed beslutat, alt lönerna för de vid Rikets båda universitet inrättade professioner i ny-europeisk linguistik skola höjas hvardera med 500
Arrendemedel af kungsgårdar och andra kronolägenheter, hvilka, 1863 beräknade till: i penningar R:dr 67,000: — och i spanmål 132,000 kubikfot 264,000: — 331,000: — under åren 1861 —1863 i medeltal utgjort: penningar ... 62,207: — spanmål 140,005 kubikfot 318,157: 3.3. 3 8 0,3 6 4: 33. och nu, med tillägg bland spanmålen af det belopp, som antagits komma att inflyta genom utarrenderande för kronans räkning af en del från och med midfastan innevarande år indragna landstatsboställen, ansetts kunna upptagas till: penningar R:dr 62,000: — spanmål 154,000 kubikfot 308,000: — 370 000- 5:o) Silfvertionde, Myntarélön och Slagskatt, som 1863 upptagits till 15,000 R:dr, men nu med afseende å det belopp, hvartill denna inkomst under åren 1861 —1863 verkligen uppgått, beräknats lika som vid 1860 års Statsreglering eller till 16,000: — Transport 6,846,985: — Bil. 6 till Kongl. Maj:ts Nåd. R:dr per centner, af 73,700 R:dr och nu uppförd likaledes till 1,100 centner, men efter 69 R:dr per centner ••• 75,900: 7:o) Tionde Tackjernet, som vid de båda sednaste
Genom de sålunda föreslagne jemkningar, förmodar Stats - Utskottet sig hafva efterkommit och besvarat hvad som hufvudsakigen v^rit att anmärka vid dess förra förslag; men Utskottet har likväl, i anledning af de derom gjorde yrkanden, att Kneckte Contracterne måtte hädanefter bokstafligen följas, i afseende på Släpklädernes utgörande, ansett sig böra Upplysa, att en närmare tillämpning af desse Contrac*er, än nu blifvit tillstyrkt, synes ej stå att förena med tidens förändrade förhållanden; och då Släpbeklädnaden eller det Contanta bidraget dertill , jemte Stofferingspenningarne, som i berörde Contracter utstakas, vid förvandling efter nu gällande pris å de förre samt de se* nares beräknande efter mynt värdet den tid, desse Contracter ingingos, i jemförelse mot det nuvarande, visserligen uppgår vid de fleste Regementet till högre belopp, än den afgift, sorn i följd af förevarande förslag kommer rrft erläggas; så blifver det efter Utskottets öfvertygelse både lindrigare och lättare för Rotehåliarne i allmänhet och för ändamålet af indeldte Infaa* 1504 Ståts-Utskottets Tdelankanden! teriets behöriga beklädande, i flere hänseenden tjer.ligare, au sådant genom Direetionernes för* sorg, å förrberörde sätt verkställes. Enligt Utskottets förra Utlåtande skulle en Soldat-beklädnad, bestående af Hufvudbonad med prydnader, Halsduk, Jacka, Byxor, Escharpe, Stibletter och ett par linne långbyxor kosta 25 R:dr , hvaraf Jldel om året blefve 4. R:df 8 sk. per nummer, som alltså fordrade för 20,000 man en anslags-sumrna af 83,333 R:dr 16 sk. årligen.
Den 10 Januarii. ra segelbart det så kallade BaggensSundet och Canalen vid Södra Stäket å Wermdön 5:o Grefve Löwenhjelms Gustaf angående Anslag af allmänna Medel till ersättning för verkställda Reparationer å OperaHuset ochDrarnatiska Theaterlluset. 6:0 Herr Hammarhjelms, Carl Fredric, Memorial, angående anslående af ett årligt Arfvode till ÖfversteLieutenanten Warberg för dess befattning, i afseende på befordrandet af Sjön Wenerns hydrographiska kännedom, jemte Herr af Winkar ds, Johan, Yttrande isamma ämne. 7:0 Herr Munck af Rosenchölds, Eberhard, Memorial, angående förbättring uti Mililaire Embetsoch Tjenstemäns Löner. 8:0 Herr Silfverskjölds, Carl, Memorial, angående ersättning för utgifvet Accord vid för detta von Engelbreclitenska Regementet. 9:0 Herr Bergenschöld, Johan Eric, Memorial, angående flere Löners uppförande på Stat för JustitiseFördélningen af Kongl. Maj:ts Cancelli. 10:0 Herr Grönhagens, Gustaf, Memorial, angående nedsättande af Räntan å Lån i GeneralAssistanoeContoirel. 11:0 Herr Grönhagens, Guslaf, Memorial, angående Den 10 Januarii. 657 angåfen de Lönetillökning för KrigsRevisionens Tjenstemän. 12:0 Grefve Frölichs, Gustaf, Memorial, angående ersättning åt HofStallmästaren Grefve Frölich för förlorad Disposition af Dahlby och Flyinge Kungsgårdar i Skåne. Till Allmänna Besvärsoch OeconomieUt skottet: ilo Grefve Gyllenborgs, Johan Henning, Memorial, angående ändring i Kongl. Förordningen om Stängsel-skyldigheten af den 9 Februarii 1802. 2:0 Herr aj JFingårds', Johan, Memorial, angående inrättande af Forvagnar. 3:o Grefve von Lantingsliausens, Albrecht, Memorial, angående återkallandet af Kongl. Förordningen om förbud mot nyttjandet af arbetadt
Och samtidigt gräddar han på en annan plåt tunna hvetekakor, af hvilka där redan finns en försvarlig stapel, men utan att han ännu tyckes anse det förslå. I en stor, öppen gryta kokar något slags mörk vätska, hvars doft anger dess natur af kaffe. Kocken, hvars knotiga, seniga kropp alls icke passar ihop med hans ämbete, blir slutligen färdig med tillrustningarna för kvällsvarden. Då tänder han sin pipa och ställer sig i den öppna dörren för att svalka sig en smula, medan han väntar på arbetslaget, som icke kan dröja länge numera, då solen just går ned. Innan han varsnar något tecken af arbetskamraterna hör han emellertid ett dämpadt ljud af fotsteg i snön från motsatt håll och omedelbart därpå träder en man fram ur skogen. Kocken betraktar honom med någon förundran, men utan att röra sig och utan att yttra ett ord till hälsning. Det är allt utom vanligt att få besök af någon där i ödemarken, inte af anständigt folk åtminstone. Troligen bara någon drifvare, som söker nattkvarter och ett mål mat. Fast icke ens sådana äro vanliga företeelser i skogen. Men så får kocken med ens syn på ett underligt bylte på kälken, hvilken mannen drar efter sig, med kälkrepet bundet kring lifvet. Det är ju nej jo, så hjälpe honom Gud, är det inte ett barn, som halft ligger och halft sitter på kälken, sofvande så tryggt som i sin egen säng. Herre Jesus! säger kocken halfhögt och tar i häpenheten pipan från munnen. Hvad för en galning är ni, som hämtar ett litet barn hit ut i vilda skogen? hälsar han därpå mannen. Och tillägger några mustiga ord af innebörd, att han nog redan sett ett och annat i sina dagar, men aldrig någonting fullt så ursinnigt. David Anttila är jag, från Sotkamo, besvarar den nyanlände lugnt hans fråga, utan att fästa sig vid kommentarierna. Och galen är jag inte. Jag hade ingen att lämna flickan åt, och därför tog jag henne med. Han hade stannat nära dörren och drog i sin tur pipan betänksamt ur fickan, knackade ur den mot insidan af vänstra handen och blåste ett tag genom munstycket för att öfvertyga sig om att den var klar.
Hans ädelt kristliga sinnelag, hans oomtvistliga anständighet, hans borgerliga spakhet, hans intellektuella medelmåttighet, hans sötaktiga svada, hans allvarsmanslater samt hans fasoner af prest och lärd, — allt gör honom skapad till att intaga en hedrad plats vid sidan af Xavier de Montépin och Georges Ohnet och andra franska författare, högt värderade i Sverige.Alltså öfvergå vi till /. H. Rosny, författare till » Le Ther-mite, roman de moeurs littéraires ». Hjelten, skriftställaren Noël Servaise, är af dålig härstamning, med ett olyckligt yttre och svåra invärtes skavanker. Tidpunkten för hans inträde i litteraturen sammanfaller med den, dä den objektiva naturalismen stod i sitt flor. Till följd af dessa begge omständigheter blir hao, jemte så många andra, en trogen bekännare af den svarta verlds-åskådningens och den minutiösa verklighetsåtergifningens evangelium. Han gör emellertid ringa lycka med sina arbeten, hvilket färgar hans sinne ännu mera svart och länkar, hans tankar öfver till andra vittra ideal. Det fins hos honom inre kraf, som &amp; tå i strid med den lära, på hvilken han svurit: hans fina, skapande substans, en händig ordnare af de magasinerade detaljerna, ord-och intryckaharmonier, hvilka manifestera verkligheten. Liksom diktaren finner sin räddning i detta subjektiva element, är det naturligtvis en qvinna beskärd t att hålla menniskan uppe. Som diktaren behöfver stoff till formning, drifver han menniskan ut på jagt efter den erforderliga Eva, som också lyckligt påträffas. Det blir till en fullständig metamorfos af bådadera under detta intima umgänge med en qvinna ute i landtlig ensamhet. Noël Servaise blir en ny poet och en ny personlighet. Den senare intresserar oss mindre: nog att säga, att den svarte pessimisten omdanas till prest för » la religion de la souffrance humaine ». Deremot kan den nye poeten vara värd att se en smula närmare på, då denne synbarligen står i nära slägtskapsförhållande med herr Rosny. Den gamle naturalisten är död. Men hvem har kommit i stället?
Om således ordet: statsutgifter utbytes mot orden: bestämda statsanslag, har jag ingenting emot antagandet af den här uttalade grundsatsen, genom hvars oförändrade antagande man ovilkorligen skulle lagt band på sig att icke kunna göra dispositioner på öfver - *i\o Den 8 Augusti f. m. skotten. Den tolkning, Frih. Palmstjerna gifvit åt orden: ”i den mån de icke till andra föremål blifva af R. St. disponerade,” hvilka förekomma uti förslaget N:o ig3, lemnar jag nti sitt värde, emedan det beror af en livar att tolka dem såsom hän behagar. Jag får gifva Hr Gr. Frölich tillkänna, att jag i denna fråga aldrig nämnt besparingar. Jag känner mycket väl skillnaden emellan öfverskott och besparingar, och har således icke kunnat åsyfta de sednare. Åtskilliga talare hafva yrkat uppskof med fastställande af denna princip. Jag skall icke positivt sätta mig deremot; men jag hemställer, om icke detta yrkande af uppskof innefattar, alt man icke vill låta binda sig af principen. Viii jag icke nu låta binda mig deraf, hvarföre skulle jag framdeles göra det? Mig synes, att de olika tankar, som här blifvit yttrade, sammanstämma, om vi antaga den redactionsförändring, som jag först föreslog och Hr Dalman sedermera förbättrade, nemi. att några bestämda statsanslag icke böra anvisas på öfverskotten af statsverkets inkomster; och jag anhåller derföre, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes framställa propos. till antagande häraf. H. Ex. Ilr Gr. o. Landtm. tillkännagaf, att plenum komnie att fortsättas i eftermiddag kl. 6. Frih. Palmstjerna: Här är i få, men uttrycksfulla ord ar.fördt, att ordning och grundsatser Uro besvärliga, absurda ting, och att låta binda händerna på sig genom ordning är absurdt. Eli vederläggning af dessa påståenden skall jag bespara 11. o. Ad. att afhöra; hvar och en finner den inom sitt eget bröst. De grundsatser åter, som af mig blifvit uttryckta, äro tvenne: den ena, att för alla bestämda statsutgifter bestämda tillgångar skola envisas.
Sedan Rikets Ständer vid sistlidna riksdag, uti underdånig skrifvelse den 12 Februari 1858, anhållit att Kongl. Maj:t täcktes låta genom sakkunniga män ej mindre upprätta förslag till författning om Lands-ting, eller en länen omfattande Kommunalrepresentation, än äfven i sammanhang dermed öfverse de, angående menighets-styrelse så väl på landet som i synnerhet 1 städerna gällande Författningar samt derefter till Rikets Ständers pröfning framlägga de förslag, hvilka, i följd deraf, kunde varda utarbetade; och en i anledning häraf förordnad Kommitté till Kongl. Maj:t inkommit med underdåniga förslag till Förordningar: l:o Om Kommunalstyrelse på landet, 2:o Om Kommunalstyrelse i stad, 3:o Om Kyrkostämma samt Kyrkooch Skolråd och 4:o Om Lands-ting, med redogörelse uti särskildt Betänkande för de grunder och skäl, som bestämde innehållet i hvartdera af dessa förslag, så har Kongl. Maj:t, som, med afseende å ämnets beskaffenhet, funnit sig böra inhemta Rikets Ständers yttrande öfver förslagen innan desamma hos Kongl. Maj:t kommo under vidare skärskådan och jemväl ansett deras framläggande till Rikets Ständer icke böra genom andra vederbörandes föregående hörande fördröjas, jemte nådig Skrifvelse den 30 December 1859, till Rikets Ständers pröfning öfverlemnat ifrågavarande Betänkande och Bih. till B. St. Förslag, öfver hvilka Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, till följd af erhållna remisser, nu får vördsamt utlåtande afgifva. Då dc Kommitterades underdåniga Betänkande och Förslag äro till trycket befordrade och bland Riks-Ståndens ledamöter utdelade torde en fullständig redogörelse för deras innehåll här vai-a obehöflig, helst Utskottet i allmänhet haft tillfredsställelsen att kunna gilla hvad de Kommitterade föreslagit. Utskottet inskränker sig derföre till en kort öfversigt af förslagens ledande grundsatser, med några betraktelser som deraf föranledas, hvarefter skola särskildt framställas de förändringar och tillägg
Jag förklarar, att jag icke kan deltaga i omröstningen öfver någon af Utskottets anmärkningspuukter. 34 H. ö* 84 Den 21 Julii f. m. Hans Excellencé Herr Grejven och Lan dt Marskalken tillkännagaf, att Plenum komrne klockan i till 6 i eftermiddag att fortsättas. Hans Excellence Herr Friherre Lagerbjelke. Gustaf: Jag hade föreställt mig att den långvariga öfverläggningen i förlidna Lördags Plenum, som hufvudsakligen omfattade anmärkningarna i deras helhet och sammanhang, nogsamt ådagalagt, att pröfningen i detta hänseende hvarken blifvit gjord omöjlig, eller varit uraktlåten. Jag hade således önskat kunna afhålla mig ifrån ett återfall till den då, som jag trott, fulländade allmännare öfverskådningen, men finnér mig, af hvad den siste värda Talaren anfört, nödsakad att upptaga några få delar deraf. Jag är erkänsam för denne Talares erindringar om’ fordna tiders ungdomsvänskap oss emellan, den jag fortfar att bibehålla och värdera, äfvensom för det bifall han tyckes ägna formen af ett mitt yttrande, hvars grund han bestrider. Af hans loford i det förra hänseendet nödgas jag dock så mycket häldre vända öfverdriften ifrån mig, som samma loford, utan öfverdrift, bör återgå till den sjals-och snillesstarke Talaren sjelf. I sådana förhållanden är jag villrådig, huru jag må inrätta elt svar, som jag önskat icke sättas i tillfälle Den 2i Julli f. iu. 85 att afgifva. Jag hyser dock den öfverlygelsen, att i de mig rörande delar har Frilierren varit förd till hvad han yttrat, mindre af våra tankars så fullkomliga stridighet, än af något missförstånd rörande mina. Herr Friherren förmenade, alt jag, vid det tillfälle han omnämnt, hade yrkat ansvarslöshet för de rådgifvande. Jag vågar i detta afseende vädja lill Ridderskapets och Adelns minne, och underkastar mig domslutet af dessa erindringar. Jag har aldrig afsett eller ens påtänkt ansvarslöshet; den är lika litet rättvis, som möjlig.
De omnämnde Lagame har jag också mera kändt till sin anda än till sin införning; men händelsen har i dessa dagar låtit komma mig tillhanda en aurhentik Berättelse, om de i Frankrike gällande Brevetter för uppfinningar, äfvensom jag af en Landsman, sorn i 27 år varit vistande i England, och under denna ti* den beträdt Konstflitens bana erhållit en skrittelig underrättelse om Engelska Patentatema. Båda dessa handlingar anhäller jag vördsamt att få tillfoga min i detta ämne redan gjorde och remitterade Motion, och att således de måtte äfven till samma Utskott vinna Remiss. Denna åtgärd torde så väl kunna föranleda till ämnets djupare omfattning, som att underlätta Utskottets bearbetning deraf Ehuro den ena af dessa Acter endast är öfversättning, vågar jag dock anhålla att de båda måtte få ett rum i Höglofl. Ridderskapets och Adelnss Protocoller, och att till vinnande af detta än-j damål det må tillatas mig att uppläsa dem. Om ännu den tredje förnyade Motioner*, af ett för Slöjder och Näringar så vigtigt ämne, kommer att sakna en för Samhället välgörande påföljd, önskar jag åtminstone få be* reda dessa underrättelser ett rum, hvarifrån de någon gång kunna uppsökas och blifva gagnelige. Om Brevetter för uppfinningar och dg derföre gäl» lande Lagar, 3j6 Den If Februarii, Berättelse, Inlemnacl till JMinistern för Inrikes Arenderne af C. Costaz, Chef vid Bureauen för Konster vell Slöjder. Hvar och en medgifver nu för tiden rättvisan af att försäkra åt Uppfinnare äganderätten till deras företag; men om meningarne äro bestämde i detta hänseende, så hafva de länge varit skiljakiige om medlen , som böra dertill användas. Några hafva ästundat uteslutande Privilegier, hvars varagtighet icke vore begränsad 3 andra deremot att dessa Privilegier endast vore gällande under viss tid. Denna skiljaktighet i omdömet har ägt rum intilldess Lagarne af den 7 Januarii och 25 Maji 1791 utkomma, Sorn fastställa Brevetter för uppfinningar.
» 500,000. före den 1 Februari 1862 » 500,000. före den 1 Mars sistnämnde år » 500,000. före den 1 Juli samma år » 500,000. och före den 1 Oktober samma år i ». 500,000. % eller tillsammans Runt R:dr 3,000,000. dock kommer, vid hvar och en till Riksgälds-kontoret skeende inbetalning att, såsom betingad och medgifven kapitalrabatt, bemälte låueöfvertagare tillgodoberäknas samt innehållas sju (7) procent af det belopp, som skall å lånet inbetalas. Skulle låneöfvertagarne önska att vid andra, förr än nu uppgifna, inträffande terminer verkställa inbetalningar å den kontraherade lånesumman, är sådant dem obetaget, under förbehåll, att icke mindre summa än 100,000 R:dr hvarje gång inbetalas och att Fullmäktige sednast fjorton dagar före hvarje tillämnad särskild inbetalnings verkställighet derom underrättas. - 76 — § 2. För ifrågavarande låns hela belopp, 3,000,000 R:dr, utfärdas af Riksgälds-kontoret på innehafvaren ställde och med fyra och en half (41) procents årlig ränta löpande obligationer, af den lydelse, godkändt och härvid bilagdt formulär dertill visar,.
Lagförslaget synes innefatta ett erkännande deraf, att allt hopp redan är förloradt, alla bemödanden redan lemnade, att inom det enskilda lifvet införa en förbättrad ordning. Jag har sagt, att härjaren framgår med en förvånande fart. Jag får härvid tillägga, att deras antal , hvilka sista quinquennium folio såsom offer för berusning, hvilka söpo sig till döds var 56, det näst föregående quinquen. nium deremot endast 15 *). På en tidrymd af endast 5 år är antalet således mer än fördubb-' ladt. Om man annars icke vill, icke kan be. strida den enskildes rättighet och pligt att rycka giftbägaren ur handen på den sanslöse^ *) Kongl. Tabcll-Commissiouens underdåniga berättelse 132b, Bil' lill LagTJl&iouen Betänkande N:o 95. 57 iom dermed ernar sluta sitt lif; så torde äf, ven Lagstiftningen ega en viss rättighet, ett visst åliggande att, till hejdande af det samhället öfversvämmande onda, kraftfullt och alfvarligt ingripa i alla de förhållanden, dit det onda inträngt sig, och att, då till detta ändamål rakt syftande Lagstadganden redan finnas, åtminstone icke i en ny Lag offentligen ogilla och undanrödja dem. Men, invänder man : den inom det husliga lifvet berusade hör ej vara ett föremål för strafflag. Väl! men se desse derinne försupna, kraftlösa och gulbleka lik-gestalter. Främlingar för det ac tiva lifvet äro de det äfven för sina närmaste omgifvelser, för samhället, för fäderneslandet och menskligheten Ar icke det högsta ändamål för Lagen, att allestädes, och således äfven här, om möjligt är, hämma lasten. — Se desse raglande folkmassor, hvilka på allt upptänkligt satt både oförrätta hvarandra och dem, sorn icke kunna undvika att med dem på vägar och stigar och i större folksamlingar komina i contact — och jag frågar: är yäl tiden inne att emot fylleri-brott inskränka och minska angifvareoch åtalare-personalen ?