Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denne man, hvilkens fantasi är så märgfull, att den blir produktiv, och hvilkens affektiva instinktlif är så urkraftigt, att det skapar ut ur sig själft den ena världen efter den andra, affärdar egenhändigt känslorna med epitetet »ofullgångna tankeredskap » och stämplar den skapande fantasiens representant inom den mänskliga kulturen till »lekaren», hvilken emot bättre vetande och såsom ett slags finare pajas förnedrar sig till att roa ett dumt publikum. Han har gjort sig själf all möda att ombilda sig ifrån det, som han naturbetingadt och med gifmilda gudars nåd var, till det som han med sin af materialismen betingade själfbetraktning önskade vara; han har under några år enligt sin dåvarande offentliga devis: »framtiden tillhör publiciteten» sträfvat mot det visserligen icke alltför oupphinneliga målet att varda en pressens prydnad, och han betraktar ännu den dag i dag sina mångahanda vetenskapliga experiment och funderingar såsom hufvudsaken, medan hans vittra produktion, hvilken gifvit honom europeiskt namn och får sin beståndande plats i Sveriges sköna litteratur, blott är till för att fylla de lediga stunderna och skaffa brödet. Som sagdt: han har, i teori och praxis, af alla krafter sökt borteskamotera »skalden» i sig, — naturligtvis utan att lyckas. Jag har, jag upprepar det, företagit denna skildring af de specielt svenska litteraturförhållandena, emedan dessa synas mig utgöra en förträfflig illustration till den text, som jag har att skrifva, nämligen om skönlitteraturens ställning till materialismen. Och detta i båda de hufvudsynpunkter, om hvilka denna utredning måste vända sig: litteraturens och materialismens inbördes förhållande i och för sig, under synpunkten af den enas och den andras själfva väsende, samt detsamma såsom aktuelt fenomen betraktadt; — och i båda de hufvudteser, i hvilka min personliga uppfattning i detta spörsmål koncentrerat sig, nämligen: att den skaldiska förmögenheten ligger utanför den materialistiska världsåskådningens sfer, icke kan bo under samma tak med den och icke enligt dess formler finna sin förklaring, samt att den samtida vitterheten blott derigenom kan varda ung och framtidsdrägtig, att den radikalt frigör sig från denna världsåskådning.
St:r beviljade nedsättningen i arrendet, efter de io årens förlopp, må fortfarande äga rum, ansett sig endast böra föreslå: att ett år utöfver den redan beviljad? tiden, Sö kauden må få tillgodonjuta berörde nedsättning. Och 231 Stats-Utskottets må hans ansökning, så vidt den afser ytterligare eftergift, på kommande 11. St:rs pröfning bero. Betänkande, i anledning af K. M:ts till Utskottet aflåtne Nådiga Skrifvelse den 19 Nov. 1828, angående afskrifning uti räkenskaperne af NummerLotteriets Fordran hos Hamnbyggnads-Directionen i Helsingborg. (R.,A.) Ibland de NummerLotteriets tillgångar, hvilka, jemlikt It. H. St:rs Beslut vid sisth Riksdag, blifvit till RiksgäldsContoret öfverlemnade, befanns äfven ofvanLerörde fordran, som uti räkenskaperne var upptagen till i4)99° R;dr. — Utaf den emellan H:rr Fullmäktige i RiksgäldsContoret och Directionen för NummerLotterilnrättningen förda brefvexling, inhämtas, att, åren i8oå, 1806 och 1807, serskilda summor blifvit, på Nådig befallning, utaf Lotteri-medlen, till HamnbyggnadsDirectionen, emot dess qvittencer, anordnade och utbetalde till ett sammanräknadt belopp af i4>99° R:dr, men hvarå någon förbindelse icke blifvit af HamnbyggnadsDirectionen utställd; och vidare att fem procents ränta är vorden utaf Statsmedlen Lotteriinrättningen godtgjord intill år 1819, då denna ränta blifvit, i följd af den året förut verkställda Statsreg-r lering, från RiksStaten utesluten. Betänkande n. 233 Sedan, med anledning af de år 1825 församlade R.
Jag anhåller derföre att betänk, finge till LagUtsk. återremitteras på det att saken der måtte tagas i närmare öfvervägande och Utsk. antingen inkomma med förnyad hemställan till stadga, eller ock tillstyrka en underd. skrifvelse hvari R. St. anhölle, alt K. M. ville låta utarbeta och framlägga förslag till sådan ny stadga om ifrågakomne ärenders behandling att sakkunskap blefve med lagfarenhet förenad. Hr Akerman, Fredr.: På sätt LagUtsk. i reciten till betänk, anfördt., hafva, utom bergsdomsrätterne alla andra undantagsdomstolar upphört genom vid serskilda tillfällen fattade beslut. Dessa domstolar återstå dock ännu. Endast denna reflexion synes mig innefatta ett tillräckligt skäl för bifall til! betänk.; enär det utan tvifvel kunde anses utgöra en stor inkonseqvens af lagstiftningen, om man vid alla föreg:de tillfällen, då fråga om fora privilegiala uppstått, förklarat dertill börande mål böra öfverlemnas till de allmänna domstolarne, men nu beslöt att bergstingsrätterne skulle qvarstå. Men äfven om man icke häraf finner sig föranledd till bifall, äro dock andra skäl derföre tillgänglige och tillräcklige. Man har talat om behofvet af sakkännedom och påstått att den som erfordras för bedömande af bergsärender, icke innehafves af ledamöterne i de allmänna domstolarne, hvilka således icke skulle vara kompetenta att döma i sådane frågor. Man hörde samma klagan år 1828 då beslut fattades att öfverflytta till hofrätlerne domsrätten i sä beskaffade ärender, som dem hvarom nu är fråga. Man sade då att hofrätterne sysselsätta sig endast med tillämpning af lagen i vanliga civila och kriminella mål, samt att de icke förstå dessa frågor. Man har likväl numera funnit att det gått för sig, ja till och med att det lyckats ganska väl. Detta kommer sig deraf, skulle jag tro, alt j fråga om författningars tillämpning, de må röra bergsbruket eller andra samhällsförhållanden, fordras det endast öfning i allmänhet alt tillämpa författningars innehåll och en bestämd vilja att göra sig bekant med detsamma.
Län, sorn från äldre tider utgjordes af Pro vinserne Gestrikland, Helsingland, Herjeådalen, Jemtland, Medelpad och Ångermanland, intill år 1762, då Gestrikland och Helsingland afsöndrades lill ett särskildt Landshöfdingedöme, under benämning af Gefleborgs Län, består sedan år 1810, då Jemtlands Län bildades af nämnde provins och provinsen Herjeådalen, endast af Pro vinserne Medelpad och Ångermanland, med undantag dock af nordligaste socken i sistnämnde provins, Nordmaling, som jemväl år 1810 afskiljdes och lades till Westerbottens Län» Beläget emellan 64 grader 23 minuter och 62 grader 14 minuter latitud, samt 33 grader 5 minuter och 36 grader 50 minuter longitud, begränsas del i norr af Westerbottens, i söder af Gefleborgs, i vester af Jemtlands Län samt i öster af Bottniska Wiken, Hvad sorn återstod i det närmare bestämmandet af dessa gränsor har under sednaste Qvinqvennium blifvit fulländad!, dels medelst rågångens emellan Södra Ångermanland och Jemtland uppgående år 1842, och dels genom det Domslut, som under detta års' sommar blifvit utaf en af Eders Kongl, Majrt i Nåder, uppå min underdåniga hemställan, tillförordnad Domare meddeladt, till biläggande af uppkomne stridigheter angående en del af gränslinie)! emellan Norra Ångermanland och Westerbottens Län» Länet, hvars hela areal vidd är 217 Fögderier, som hvar för sig tillika utgöra särskilde Häradshöfdinge Jurisdictioner: Medelpad innehållande 60 qvadratmiis, Södra Ångermanland 105 Femar s-ber ättel se fr. JF est er Norr lands Län. 1 2 och Norra Ångermanland 52 qvadratrnils areal. Dessa fögderier äro ytterligare i administrativt hänseende fördelade: Medelpad, som utom Sundsvalls Stadsförsamling består af 18 kyrksocknar, i 9 Länsmansdistrikter:
Mörner anse att detta förslag skulle möjligen kunna leda derhän, att kronans egande-rätt till vissa jordegendomar eller förmåner skulle kunna på något sätt förminskas derigenom. Ilar är icke sagdt i det afseendet något annat än alt spanmålen skulle på föreslaget sätt lösas med penningar. För nämnde beror Den 5 Jnli e. m. 349 det af arrendatorn att betala med penningar, och jag vill påminna mig att i allmänhet är det till och nied stadgadt att spanmålen skall lösas efter markegång, så att detta redan finnes såsom regel antaget i det afseendet. Men jag är med Gr. Mörner ense derom, att hela punkten är onödig och följaktligen är det oriktigt, att föreslå ett sådant stadgande, helst samma förhållande verkligen kan inträffa med en del af kronans egendomar, som icke finnas omnämnda i denna punkt. Fastän jag icke reserverat mig emot Utsk:s beslut instämmer jag med Gr Mörner. Jag anser nemi., att föreskriften ronde ntarrendering af kronans egendomar icke bör på det sättet i förbigående öfvervägas och beslutas, ty det är en fråga, som, om R. St. derom skulle fatta något beslut, bör tagas i serskildt och noggrannt öfvervägande med alla de omständigheter, som dervid kunna förekomma. Det har icke kunnat ske i en så viktig fråga som detta betänk, innehåller och jag anhåller derföre lika med Gr. Mörner om afslag derpå. Hr von Troil: Så framt arrendatorerne af kronans egendomar egde perpetuelt arrende pä desamma, så kunde möjligen de farhågor, som Gr. Mörner sednast yttrat ega någon giltig grund, men jag ber att få fästa den siste värde talarens upmärksamhet derpå, alt efter slutad arrende-tid skall ett maximum och minimum utsättas, som icke behöfver vara lika med hvad som vid den föreg:de auktionen bestämdes, och att endast i det fall att innehafvaren bestämdt förklarar sig villig alt erlägga den högsta arrendesumma, som blifvit bjuden, erhåller han options-rält.
Besvärsoch Ekon -Utsk. Utlåtande N:o 5. \:o > Ank. till Exp. Ulsk. d. 17 Jan. 1851 kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om uppmuntran åt tjenste hjon för trogen tjenst. Med anledning af det utaf kyrkoböckerne bestyrkta förhållande, att tjenstehjon nu för tiden mera sällan än förr qvarstadnar i tjenst längre tid, utan i allmänhet visar fallenhet för ombyte af tjenster, äfvensom att nedsätta sig på egen hand, har herr Prosten Klintberg, uti en från Högvördige Presteståndet till Utskottet remitterad motion, gjort framställning om åtgärders vidtagande till förekommande af berörde förhåilando; i hvilket afseende, och då utdelande af offentliga belöningar enligt motionärens åsigt vore lämpligaste medlet för ändamålets vinnande, men de, som Patriotiska Sällskapet egde utdela, blott sällan och efter en längre tjenstetid beviljades, motionären föreslagit, att tjenstehjon, som oafbrutet under fem år oförvitligen tjenat hos en husbonde, måtte på dennes bekostnad hugnas med belöning, bestående, efter tjenstehjonets egen önskan, antiogen i medalj eller uti penningar, att offentligen tilldelas tjenstehjonet. Utskottet, som erkänner den vackra syftningen uti ifrågavarande motion, anser deremot det deri föreslagna sätt för det afsedda ändamålets vinnande icke vara tjenligt. Utom det att den såsom vilkor för belöningens tillgodonjutande föreslagna tjenstetid synes Utskottet vara alltför kort, för att berättiga till uppmuntran, har Utskottet fästat sig dervid att, enligt förslaget, husbonde skulle för ändamålet få vidkännas en tvungen afgift; Och då gådant i Utskottets tanka vore både obilligt och olämpligt, får Utskottet tillstyrka att motionen icke måtte till någon åtgärd af Rikets Ständer för anleda. Stockholm den 16 Januari 1851. Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Utlåtande N:o 6, X.o 6 Ank. till Exp.
Det har nämligen icke undfallit inin uppmärksamhet, hvilken verksamhet i odlingsföretag dessa små lägenhetsinnehafvare, i brist pä allt penningekapital, utveckla och huru ofta de gä miste om frukterne deraf, i det att jordägare, särdeles vid ombyten, icke kunna emotstä lystnaden alt genom afhysningar och uppsägningar åter sätta sig i besittning af de uppodlade smålägenheterne, samt huru mycket bryderi sedermera förorsakas kommunerne att åt de husvilla och blottställda familjerne bereda fast fot. Lagaskiftesdelningen har nu fortgått så vida, att de i länet anställde landtmätare knappt finna tillräcklig sysselsättning. Bruksoch gvarnverksägares rättighet till uppdämning kan nu mera icke sägas verka till hinder för landets uppodling, sedan genom lag blifvit tillåtet, att, under vissa vilkor fordra vattenverks utrifning, hvilken rältighet också inom detta län flera gånger blifvit begagnad; men deremot är det alt emotse, att vid den utvidgning och ombildning i industrien, som förestår, uppdämningsrätten kan verka menligt; åtminstone har här i länet visat sig, att flottning i en af de stora strömmarne, hvarigenom en hel trakt skogstillgångar kunnat tillgodogöras, förhindrats af uppdämningsrätten vid ett jernbruk. Statsbidrag. Beloppet af dessa inhemtas af tabellen, som åtföljer denna berättelse; och är ej något att härom tillägga mera, än att de ingått med samma ordning och lika litet behof af executionstvång som förut; hvartill de gynnsamme konjunkturerne för näringarne bidragit. Skjutsningshesväret. I öfverensstämmelse med Eders Kongl. Maj:ts nådiga Cirkulärbref af den 2 Augusti 1844, hafva anbefallde åtgärder blifvit vidlagne för att, i stället för gästgifvareoch reservskjutsen tillvägabringa skjutsningsanstalter genom entreprenader, för hvilket ändamål det blifvit medgifvet att skjutslegan, der sådane anstalter kunde blifva införda, finge förhöjas till ett visst maximibelopp.
Herr Grefven och Landt Marskalken yttrade, att hvad först angick det af Herr Tham väckte förslag, att Kronans Spannemåls-intrader i de provincer, der Cavällerierne äro afsutne, samt af utarrenderade Kungsgårdar icke måtte i goda år försäljas, utan i stället vårdas och Magasineras, *73 San 37 O al o ber J, m. intill dess missväxtår infaller, samt Regeringen i stället af Creditivet få lyfta så stor del, som svarade emot berörde Spannemålsposter, ansåg Herr Grefven och LandtMarskalken för dess del pröfningen af detta förslag lämpligen kunna uppskjutas, intill dess den punkt i Betänkandet förekom me, som rörde Allmänna MagazinsDirectionens behållningar och öfverskott; hvaruti Ridderskapet och Adeln äfven hördes instämma. I ' • Herr Grefven och LandtMarjkalken förklarade vidare, att innan han framställde proposition rörande 4tde puncten i Utskottens Betänkande, hvarom tilläfventyrs serskildte meningar kunde uppstå , ansåg Herr LaniltMatskalken sig först böra hemställa , om icke Ridderskapet och Adeln behagade gilla det af Grefve von Platen vid denna punct föreslagne tillägg, att hos Kongl. Majit borde i underdånighet anhållas, det sadane band, h vilka i transportväg sjöledes Inrikes orter emellan tilläfventyrs kunna finnas, mätte i möjligaste måtto undanrödjas, samt en lättare cornmunication icke på något sätt motverkas och försvåras. Bifölls. Herr Grejven och LandtMarskalken gjorde derefter proposition till bifall å fjerde punkten i Utskottens första Betänkande tillika med det af Grefve von Platen dervid föreslagne tillägg. Ropades Ja och Nej, samt votering.
Jag får äran upplysa, att icke tillverkarne af filar här i landet äro orsaken till Blåmes mindre goda beskaffenhet, utan orsaken måste sökas deruti, att vårt jern öfverföres lill England och förvandlas der till garvslål eller gjutstål, hvars godhet öfverträffar det Svenska, och hvilket åter har till följd, att våra stålarbeten icke kunna i godhet jemföras med de Engelska. Jag anser denna omständighet utgöra ett ytterligare skäl, att icke förhöja tullen, då vi icke hafva dugligt råämne. Frih. Cederström: Gr. Gyldenstolpe synes mig hafva något ensidigt betraktat denna fråga. Grin har nemi., enl. uppgift, tänkt sig den, uti hänsigt af skydd för näringarne. Det låter säga sig. Det är ur denna anledning, som likväl ett verkligt skydd för en Sveriges hufvudnäring, jernhandteringen, alldeles icke vinner nåd för Grins ögon. Der visar sig redan den omtalade ensidigheten; tydligare dock vid den anmärkn., hvartill jag nu öfvergår. Örn nemi. ifrågavar:de skydd äfven utestänger möjligheten för dem, som vilja köpa filar, att med fördel importera dem utifrån, skönjes väl å andra sidan ingalunda derutinnan något skäl, hvarföre statsverket skall afsäga sig den inkomst, detsamma erhåller genom en lämpligen åsatt tull. Jag förmodar föröfrigt, att icke större partier af denna vara äro inom landet behöfliga, än att de, som önska begagna utländska filar, också äro i tillfälle, att köpa dem lill det pris, hvartill de kunna säljas, med iakttagen lagom hög tullsats, sådan som den nuvar:de. Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bifölle att artikeln filar, såsom Utsk. tillstyrkt, åsattes ett tullvärde af 36 sk. och en införseltull af 4 sk. pr U, ropades starka ja, blandade med nej, hvarpå Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna alt ja öfverröstat nej. 16:de punkten, ang:de artikeln fläsk. Hr von Hartmansdorff:
<D3?af:t i Bftåber bifallit, att, meb upfjåfmanbe af 37. punften r <£ongJLftorflaringen ben 23 Sftar# 1807, Unbcr#9(Tåft# ranfafning ocb utjTagi mål, angåenbe fåbane eb#6re#brott/ å l^tiailFa penningeboter jemte fångelfe meb eller utan arbete, åro i ^ongl. $6rorbnin# gen ben 20 ^anuarii 1779 utfatte, båbanefter fPoIa, innan utjTaget går i fullborban,. till $of#3vått# fFårjFåbanbe ocf» profning infånba#, §.. 6 T. £c# £ongl. ‘D3Taj:t Ijafme» unberbånig&et forejTagit, att ben i 2. punften af Äongt S3refmet ben 22 $Jtar# itsoj, $of#9cåfterne tiKagbe leu^ 78 terafiongrdtt ina fjafma uptjdrt, famt, i fdf/b beraf, ndmnbe pttnft,; jemte alta dlbre bermeb ofroerenéftdmmanbe författningar, ttpfjdfwaS, fjmari* genom foreffriften t 7. morn» af tjdgftberorbe Äongl. Q3ref, angåenbe #of* 91dtterneé fFolbigfjet, att tjroarje Ijalft år tilt å\ong(. ^aj:t infdnba fortecf* ningar på leutererabe mat, atttfå afroen Fomine att författa. £>d) fjär Äongl.
Naturens qvidan I dalarne hördes, Der oskuldens visa, menlösa folk Såg lågorna stiga mot himlen, Och begrät sin och Naturens vän. ”Thor! Thor”! jag skriade; ”starke Thor! Din makt, din ljungeld mig låna, Och stormarnes vildaste raseri, Att dessa galna skapelser härja”! Thor log, och sade: ”Ej Ödet vill: Men – du har sett verlden”. Han skakade ljungelden Öfver mitt hufvud, Och slog en gnista in i min själ; Derpå for upp Med hafvets och tusende stormars dån. Väl! jag har sett verlden! Väl! rasande hvirfvel Af ting och af lagar, Jag ler åt dig: Thors gnista jag kände, Och kände hans harm. Hell, eviga Intet! Och hell den blixt, som ljungar oss dit! ”Hell”! svare hvar dödelig stor och fri, Som glad kan le mot det eviga Intet! – Jag ler; jag segrande ler, och tänker: ”Ödet kan skapa en Verld; Jag kan förakta den”. Ur skaldesången Forsmark. Du, gamla Svithiods land, o mina Fäders bygd, Stor af dig sjelf, och stor af detta folkets dygd! Jag ser dig, rörd; en sonlig tår jag gjuter, Och hänryckt, dyra jord! uti min famn dig sluter. Nej! Himlen aldrig hårdt, med orätt och med veld, Åt jordens barn sitt goda delte; Hans mildhet gaf i ett, hvad i ett annat felte: Och för en blomsterskörd uti en lycklig däld, Han bergets stela brant med gröna skogar klädde, Med malmens glans och skatt han bergens söner glädde; Och för den silkesdrägt, det aromaters haf, Den vällust, hvaruti de veka folkslag sväfva, Den låga yppighet, deri de tyna af Och qvinligt utan hjerta bäfva, – För denna gula frukt, som Österns trälar plocka, De glitter Vesterns dårar locka, Han oss, han Nordens folk, Mod, Styrka, Frihet gaf. Jag ser dig, Svithiods land: en hög, vild ödemark; Ej skön och ljuf – men skön och stark.
En sanning må det hafva varit, att många för Staten vådliga olägenheter förefunnits såsom en följd af det sätt, hvarpå tillverkningen förut bedrifvits, men tillverkarne, hvilka den tiden nästan uteslutande utgjordes af jordbrukare, utöfvade dock endast en dem genom lag medgifven verksamhet, hvarföre de i alla händelser voro långt, mindre än lagstiftaren tillräkneliga för de uppkomna olägenheterna, i följd hvaraf det äfven å lagstiftarens sida måste anses mindre välbetänkt, om ej helt och hållet obefogadt, att genom lagens magtspråk från denna binäring utesluta största delen af dess förra utöfvare, för hvilka den dock alltid förblifver den mest naturliga. Då jag ej vill betvifla, att påpekade missförhållande ådragit sig välförtjent uppmärksamhet, helst vid 1862—1863 års riksdag något litet blef vidgjordt, till förmildrande af en och annan svårighet, samt de fria grundsatser, hvilka gjort sig gällande i andra näringsgrenar, bidraga dertill att missförhållandena i denna 110 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 72. lagstiftning alltmera framstå, vågar jag med hopp om framgång föreslå följande förändringar uti nu gällande författning angående tillverkning af bränvin: § 2. l:o att, med borttagande af terminsberäkningen, bränvinstillverkning må vara tillåten från den 15 Januari till den 15 April samt från den 15 Oktober till den 15 December och dervid huru lång tid som helst, dock ej mindre än en månad. Något binder för tillbörlig kontroll torde icke behöfva befaras såsom följd utaf en sådan utsträckning, blott kontrollörerne utses för året och användas i närheten af deras hemvist. Befarad öfverproduktion torde väl i denna, lika väl som i andra näringsgrenar, genom prisförhållanden kunna jemkas. § 4. 2:o att det högsta tillverkningsbeloppet bestämmes till 1,000 kannor och det lägsta till 100 kannor. Som Staten, så länge kontrollör kommer att användas, måste vara försäkrad att afgiften åtminstone betäcker kostnaderna för hans aflöning, så torde lägsta tillverkningsbeloppet ej kunna nedsättas lägre än till 100 kannor, men i sådant fall fordrar äfven följdrigtigheten att högsta tillverkningen ej lemnäs obegränsad. § 8.
Inom Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Siandet har blifvit anmärkt: att den gamla classificationen borde bibehållas; att difinitionen på betjenter är mindre tydlig; att ordet: ''minderårig’’ borde utgå och en bestämd ålder, nemligen den, då mantalspenningar erläggas, antagas till skillnad Be villnings-Utskottets Utlåtande, N:o 27. emellan betjenter och tjenstgossar, samt att något stadgande icke finnes för drängar, som sköta kreatur. Enär classificationen är alldeles lika med den i nu gällande Bevillnings-Stadga, synes anmärkningen, i afseende derpå, vara öfverflödig; och då skillnaden mellan betjenter och minderåriga tjenstegossar, i den mening här ultryckes, icke skäligen bordt kunna föranleda till annan tydning, än att med de senare afses sådane, som icke voro mantalsoch skattskrifne, samt någon serskild föreskrift rörande drängar, som sköta kreatur, vore destomindre nödig, som betjening, hvilken användes i olika befattningar, måste hänföras under bestämmelsen af; alla andra manspersoner, som till uppassning nyttjas ; finner Utskottet berörde anmärkningar icke förtjena afseende. pag. 11. Bokhandlare. Hos Borgare-Ståndet är anmärkt, att stadgandet, det Bokhandlare efter denna §. skola taxeras lika med Handlande, står i strid med hvad 1 /p §. angående de förra innehåller. Då uti sistnämnde §., som angår undantag, befrielse från bevillning efter 2 Art. endast medgifves Bokhandlare, som icke anses hafva 200 Rrdrs inkomst; lärer ofvannämnde anmärkning få förfalla. pag. 12. Directeurer, Theatre. Inom Ridder skåpet och Adeln samt Borgare-Ståndet har blifvit anmärkt; att den för Theater-Directeurer bestämda årliga bevillning borde försvinna, eller åtminstone nedsättas från 25 till 5