Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då Utsk:t för 3 år sedan meddelat ett sådant Utlåt., som vittnar om en så förtjenstfull opartiskhet hos Utsk:t, så måste det hafva varit några outredda naturkrafter, som åter nu förmått det Sammans. Utsk:t. att frånträda en så riktig grundsats och ingå på ett förslag, som uppenbarligen åsyftar ett kränkande af kyrkans rättigheter. Skulle R. St:r förfara på sätt det Sammans. Utsk:t i detta dess Betänk, tillstyrker, eller beröfva den institution, som här är i fråga, en densamma från sekler tillbaka tillhörande egendom, anser jag Ständerna begå en uppenbar orättvisa och handla på ett med deras värdighet föga öfverensstämmande sätt. På grund häraf anhåller jag, att R. o. Ad. täcktes, med godkännande af den reservation, jag nyss tog mig friheten upläsa, afslå Utsk:ts i denna del gjorda framställning. Hr Dalman: I motsats till den siste värde talaren, som varit särdeles afgörande i sina yttranden, föreställer jag mig, att, om man med noggrannhet genomläser detta Betänk., i hvad det rörer frågan, huruvida de Halländska kyrkobemmanen äro med rätta kronan eller kyrkan tillhöriga, man ej kan komma till annat resultat, än att de måste tillhöra kronan, samt att de blott, till följd af ett misstag, under en så lång följd af år varit ansedda såsom till-lydande kyrkorna. Till detta resultat har åtminstone jag, efter en ganska noggrann forskning i handlingarne, kommit, och jag skulle kunna åberopa en auktoritet i detta afs:de, som säkert användt både mera tid och forskning än Hr Printzensköld för att utreda förhållandena. Resultatet af hans forskningar har varit detsamma som mitt, att det nemi. blott hvilat på ett misstag, att dessa hemman kommit att lyda under kyrkan. Så länge jag minnes tillbaka, har ingen riksdag förlupit, der icke vidlyftiga öfverläggningar i denna fråga egt rum, utan att något egentligt resultat ändock vunnits. Klagan i detta hänseende har ej blott sträckt sig till riksdagarne, utan äfven gifvit sig luft i petitioner till K. M:t från BondeStrt; ja K. M:t har till och med en gång gjort Propos. till
Det sednare skulle ej heller tjena till någonting, då, på sätt Hr Gr. o. Landtm, från början yttrat, hvarje ledamot är obehindrad att tala om hviken punkt utom den föredragna, som han för godt finner. Jag anhåller fördenskuld, att föredragningen måtte få fortgå i öfverensstämmelse med Utsk:s nu afgifna betänk. Hr Tersmeden: Jag kan ej annat än fortfara med min nyss framställda begäran, och ber att få reservera min rätt, att få yttra 332 Den 29 Juni. mig öfver de sä kallade vilknren i ett sammanhang. Då man t. ex. är af den tanken, att dessa vilkor i allmänhet äro nära nog stridande emot vår grundlag; så är det nästan omöjligt att serskildt yttra sig öfver ett af dessa vilkor, utan att sedermera nödgas vid hvart och ett af de öfriga serskildt upprepa nära nog samma sak. Om jag yttrar mig öfver vilkoren i 4 eller 6 mom. på en gång, så kan ju R. o. Ad. i alla fall besluta serskildt öfver hvarje mom. Jag anhåller blott, att min yttranderätt ej måtte pä något sätt blifva inskränkt. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att R. o. Ad. i anledn. af Hr Tersmedens och Hr von Hartmansdorff, nu afgifna yttranden torde finna, att emot serskildt afgörande af de först förekommande punkterne af Utsk:s yttrande ang:de elementar-läroverken, någon erinran ej blifvit gjord, samt att, beträffande de följande punkterne, serskildt beslut borde fattas öfver hvarje punkt, men att detta icke innebure något hinder för att, på sätt Hr Tersmeden önskat, diskussionen må kunna omfatta alla de vilkor, som i Ulsk:s första betänk, blifvit upptagne och hvarom Utsk. nu ånyo sig yttrat. Ropades ja. 6:te punkten, ang:de 1 :sta mom. af 21 punkten i betänk. N:o 124; och 7:de punkten, ang:de afdelningen litt. a) i 2:dra momentet af f örenämnde 21 punkt. Dessa punkter lades till handlingarne med vidblifvande af R. o.
Och att häri hoppas förbättring genom en stigande bildning (på hvilken alia förhoppningar så frikostigt hänvisas) är icke att bygga på säker grund. Konsten att misstänka utbildas genom skarpsinnigheten äfvenså mycket, sorn den att upptäcka felen i misstankarna. Men farligast är konsten att urskulda dem. Äfven sedan deras misstag äro upptäckta, och då fråga uppstår att bestraffa den oförrätt, som den på misstankar häktade lidit, anlitas nemligen skarpsinnigheten att utröna, hvad som kan komma den af dem förvillade till godo i de skäliga anledningar, han förebär lill det våld mot en oskyldig, han genom häktandet utöfvat; och upprättelsen för denne minskas i den mån, som man kan uppleta ursäktlighet i den skymf, man honom tillfogat. Annorlunda kan också icke vara, så länge allt häktande skall bero af offentlig myndighet. Hos denna kan sällan annat skäl till häktandet förekomma, än misstanka. Om än angifvaren är fullt säker på den angifnes brottslighet och erbjuder sig att ansvara för hans inmanande; så länge detta likväl icke kan ske på hans ansvar, utan sker lör den offentliga tjenstemannens egen räkning, är det hos denne endast en misstanka, som bestämmer honom till hans åtgärd. Hans förtroende lill angifvaren och till uppgifna, men ännu icke pröfvade bevis föranlåta honom att tro den angifne brottslig; och anledningarne till denna tro, mer eller mindre sannolika, blifva hans försvarsskäl, i händelse han ställes till ansvar. Det vore orimligt att döma honom efter den utredda sanningen om den tilltalades brott eller oskuld. Af en sådan regel för häktande måste ömsom för mycket eller för litet blifva följden. Godkänner man alltför lätt misstankeskälen och lemnar hvarje häktande ostraffadt; så är all personlig säkerhet till spillo gifven. Ogillar man rätt ofta misstankarna och häktandet; så afskräckas polismaktens tjenare från sitt nit för allmänna ordningen; och som den enskilda målsägaren måste härvid förblifva overksam; så förslappas hela kriminallagskipningen.
sarinnor modellen till ett välsittande högning, hvilket först och främst representeras af halsadt underlif, hvilket i ingen mon bör en välsittande » la gracieuse ». Denna icke endast förhindrar en jemn andekunna väcka afskrächemtning i nedre delen af lungorna, den verkande, all den stund kar genom sin bristande förmåga att skydda både snitt och anlungspetsarne mot för stark omvexling af kyla ordning på bästa sätt förmå tillfredsställa och värme, i ännu högre grad skadligt. Hvarför lemnar korsetten de ömtåliga delar ne äfven de korsettbä- af lungspetsarne så fullkomtigt obetäckta, och randes fordringar. (Se fordrar bröstkorgen monne så mycket mera vidare testen till moFig. 10 b. tillgång på värme än de öfre delarne af brö- deplanscherna!) stet, som det nu tillmätes den? Ah nej, förklädedrägter verkar demoraliserande, men icke blott det farligt hämmande i begagnandet af det utdömda snörlifvet öfverväger denna fara, sta vilkoret för helsan är frihet för alla kroputan äfven of örståndet Jl underklädernas anordpens delar att utveckla sig, men dernäst, om Fig. 3 o. 4. B a r n d r ä g t. Sällskapsdrägt. Mars 1888 IDUNS MODETIDNING dast, att spensen är längre än hvad som hittils begagnats; öfver bröstet ordnas ett löst sammanknutet J draperi, hvilket motsvaras af ett liknande på klädningskjolen. För dem, som så önska, lämpa sig hela foglar; dock bedja vi få påpeka, att detta är ett utländskt mode, hvilket vi på intet sätt äro skyldiga underkasta oss. Den blommiga underklädningen, hvilken kan bestå af musslin eller spetstyll, garneras med större öglor af silkeskordong, och på den af fint helylle skurna jackan appliceras agraffer af snörmakerier. Den garneras med ripsband i ljusare nyans och prydes med en fantasiaigrett på venster sida. De temligen breda bakhanden knytas i en rik rosett och i öfverensstämmelse härmed förhöjes äfven kullen af ett smakfullt arrangeradt slag af band.
— Men ehuru Rikets Ständer således gilla syftningen af det utaf E. K. M. i Nåder framlagda {bislag, samt de allmänna grunder, hvarpå detsamma blifvit bygdt, hafva likväl, under granskningen deraf, åtskilliga anmärkningar deremot förekommit, af den vigt, att de utgöra hinder för förslagets antagande i oförändrad t skick; och då Rikets Ständer nu gå att för dessa anmärkningar redogöra, hafva Rikets Ständer ansett lämpligast att i sammanhang dermed tillkännagifva, hv ilka föi ändringar Rikets Ständer funnit högstberörde förslag böra undergå, innan detsamma antages till ovillkorlig lag, dervid Rikets Ständer, till vinnande af slörre redighet i framställningen, följt den ordning, hvari de stadganden förekomma, hvilkas förändring synes Rikets Ständer af nöden. 529 Expcditiöns-Ulskoltels Förslag till und. Skrifvelse} N:o tg4- 1 §. I afseende å bestämmelsen af de ändamål, för hvilka den enskilde egande-rätten måste vika, hafva Rikets Ständer funnit det Nådiga Förslaget ej fullt til 1 fredsställaude. Der heter nemligen, att sådant måste ske, då jord eller lägenhet skall begagnas ”antingen lill Rikets försvar, till allman ”väg, bro, hamn eller lastningsplats, till torg eller gata i stad, till uttapp”ning eller sänkning af sjö, lill strömrensning, farled eller annan vattenledning, till allmän byggnad eller till annat allmänt behof.” Yid jemförelse ef detta stadgande med det, som innefattas i det förslag, hvaröfver E. K. M. behagat höra Högsta Domstolen och som af densamma blifvit lemnadt utan anmärkning, visar sig emedlertid den skiljaktighet, att i detta sednare förekomma orden djlikt allmänt behofj och således att ordet dylikt blifvit uLi den Nådiga Propositionen utbytt emot annat. Denna förändring är af för mycken vigt att hafva kunnat undfalla Rikets Ständers uppmärksamhet.
Det gjorde ej intryck af att vara ett rum, ordnadt efter vanlig tapetserareschablon, det var ej färgen på möbeltyget, ej möblerna, som utgjorde dess förnämsta behag — det var det intryck det gjorde af att vara ett hem. Sybordet stod i det utbygda fönstret, där det var bästa dagern, bredvid den blommande heliotropen låg det hvita broderiet kastadt helt vårdslöst. Där hade hon suttit och arbetat, kanske helt nyss. Verner gick fram till fönstret och lutade sig ner öfver blomman, så härligt den doftade! Jaså, hon hade sitt skrifbord där borta på sned, det var ingen dum idé, det var något att göra efter, det var en bättre plats än hans hade där nere. Och flygeln, åh, flygeln! Den stod inte vid kortväggen, som han trott, utan midt i rummet. Och så mycket blommor, och hvad här var ljust, mycket ljusare än hos honom, ja, det var ju också en trappa högre upp. Han studerade rummet i dess minsta detaljer, som för att använda det, men han kände på samma gång sin oförmåga att genom en blott och bar beskrifning kunna lämna en föreställning om det intryck det gjorde på hans konstnärssjäl, det var som såge han här förkroppsligad hemmets poesi. Hur skulle väl värdinnan i detta hem se ut Att hon var ett fint bildadt fruntimmer, det tyckte han sig kunna märka på arten af de böcker, som i långa reoler voro uppstälda längs väggarne, men kanske det varit hennes mans böcker — hvad hon dröjde! — Nu sköts det ena af de tunga draperierna åt sidan, och en liten flicka kom in. En liten rar barnunge på sex, sju år, med blå ögon och ljusbrunt lockigt hår. Hon stod och såg på honom ett ögonblick. — Mamma kommer genast. Vi ha varit ute och spatserat i Kungsträdgården, mamma och jag, och ha just kommit hem. Jag får gå ut nu, men inte bröderna. Jag fick det först. — Hvad fick du först, min lilla tös? — Mässlingen. Hugo och Klas få ännu inte gå i skolan. — Ah, Södervall hade således rätt! De äro värkligen konvalescenter, det är ju otroligt, tänkte Verner. — Går du inte i skolan? Hvad heter du? — Jag heter Julie som mamma.
Det tror utöfningen af benådningsrälten, som Kongl. Maj:t sjelf kallar det ärofullaste af sina prerogativ., förutsätta en kännedom icke blott af lagstiftning, utan äfven af lagskipning, hvilken endast få rikt utrustade naturer torde, utan deltagande i domare-värf, kunna vinna; det tror ock rättigheten att tillsätta domare-embeten böra medföra lält för Konungen att genom deltagande i domare-göromål förvärfva sig practisk kännedom om de egenskaper, hvilka för utöfningen af dessa värf fordras. Konungens deltagande i lagstiftningen synes utgöra elt ytterligare skäl att bibehålla Konungens rätt att genom deltagande i skipningen af de lagar, hvilkas ändring till en så stor del beror på hans öfvertygelse, lära känna dessa lagars practiska verkningar. Utskottet liar härvid icke glömt, att Konungen, i utöfningen af de tre rättigheter, hvilka Utskottet nämnt, är både berättigad'och skyldig att inhemta råd; och Utskottet misskänner för ingen del vigten af sådane; Enen Utskottet kan lika litet önska, att Sveriges Konung skall blindt följa Consti‘utions-Utskottets Memorial, N:o 53. 7 råd, utan att pröfva deras haltj som att han skall tillsluta sitt öra derföre. Svenska folket tror sin Konung öma äfven för den ringaste undersåtes rätt; det önskar, alt denna ömhet må kunna ådagaläggas äfven genom Konungens omedelbara deltagande uti Högsta Domstolens öfverläggningar och beslut, och Utskottet anser ingalunda otroligt, att en sådan ändring, som den af Kongl. Majit föreslagna,* torde föranleda yrkanden att få draga de i Högsta Domstolen afgjorda frågor, under en ny pröfning, i hvilken Konungen deltoge.
Jemlikt de till Stats-Utskottet ankomne Protocolls-Utdrag, i anledning af Utskottets Memorial, N:o 250, innefattande Förslag till sammanjemkning och voterings-propositioner på grund af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i åtskilliga delar af Stats-Regleringen, har Ridder skåpet och Adeln antagit de af Utskottet gjorde inbjudningar: i asta punkten, angående ordalydelsen af,den underdåniga Skrifvelse, sorn skall aflåtas till Kongl. Maj:t, rörande dispositions-rätten å Besparingarne 3 i tide punkten, om afstyrkande af all tillökning i anslaget för Kongl. TabellCommissionen 3 i i6:de punkten, om rättighet för de Beväringsskyldige, att, emot vedergällning i penningar, sjelfve anskaffa sig rockar och byxor till begagnande under vapenöfningarne3 i i&ide punkten, att anslaget för Bevärings-manskapets vapenöfningar skall, med förutsättning att någon del af Beväringen tjenstgör till sjös, å grdje Hufvudtiteln ökas med endast 20,000 R:dr, och således bestämmas till 80,000 R:dr3 samt i 24.-de punkten, om afstyrkande af Herr Lifmedicus Ekströms motion, rörande ett årligt anslag såsom reseunderstöd åt utmärkte Vetenskapsmän 3 hvarjemte Bonde-Ståndet antagit inbjudningen i 2d:te punkten, angående bestämmandet af hädanefter afskedstagande Landshöfdingars pensionsrätt till 3,000 R:dr. Och som dessa frågor, till följd af inbjudningarnes antagande, äro genom 3:ne Riks-Stånds sammanstämmande beslut afgjorde, komma de i ofvanuppräknade punkter föreslagne voterings-propositionerne att förfalla.
Det förekommer särskildt, hvad läns 40* - 060 Den 23 Februari f. m. häkten beträffar, att för Kronobergs län ett sådant är under byggnad, inrättadt för 90 celler. Jag skulle föreställa mig att K. St. icke borde vägra bifall till Stats-Utsk:s betänk., hvaraf möjligen kunde inträffa att denna byggnad, som i höst är ämnad att fullbordas, icke kunde blifva färdig. Jag förenar mig således, utan alt vidlyftigare orda i ämnet, med de Hrr, som yrkat bifall till StatsUtskrs förevar, betänk. Många ledamöter hördes ropa på propos. Hr von Rosen, Georg Ludv.: Såsom ledamot i StatsUtsk. anser jag mig skyldig alt anföra de motiver, som legat till grund för mitt biträdande af Utsk:s betänk. Man kunde visserligen förutse, att en strid här skulle uppstå i dag, men öfverraskad tolef jag då striden tog den vändningen att uttrycken i StatsUtsk:s betänk, verkat all den oro, som här i dag röjt sig. Man har ansett att uttrycken i Utsk:s utlät, kunde vara bindande i afseende på det straffsystem, som framdeles komme alt antagas. Jag kan icke finna ett enda ord, hvarken i K. M:s nåd. propos. eller i Statslltsk:s betänk., som kan gifva den minsta anledn. dertill. Man må klyfva orden så mycket man vill, så synes det mig icke vara möjligt alt upptäcka, att man af detta betänk, kan med skäl taga sig anledn. till den ringaste betänklighet. StatsUtsk:s betänk, är ett svar på K. M:s nåd. propos. i ämnet. K. M:s nåd. propos. innehåller intet enda ord, ingen enda anledn. till inrättande af strafffängelser efter cellsystcmet, och StatsUtsk:s betänk, synes icke heller åsyfta någon förändring af den K. propos:n i detta afseende. Utsk. säger att, ”på sätt K. M. begärt” etc. Hänvisar detta nu på hvad K. M. begärt, så är det icke till uppförande af läns-, stadsoch häradsfangelser, utan till uppförande af fängelser efter cellsystemet. Det är dessa ord, som äro så förskräckliga.
StatS-Utskottet har föreslagit att Tull, medlen böra till Banken direkte inlcmnas, och derifrän liqvid göras pä det sätt, att hwad som qvartaliter öf« wei stiger Bankens behof skall till Stats-Kontoret af, lemnas; men söm wid sammanträdet emellan Herrar deputerade af Högloft. Statsoch Banko-Utskotten, ja§ war af en annan tanka, än den, hivar! Stats-Utffottct flutligcn stannade, sä anser jag mig skyldig att nu dcröfwcr närmare utwcckla mina tankar. Man torde härwid böra först betrakta nakurerr af ett hypotek; och är ben annan, än att wara en hoS Längifwarcn nedsatt och af honom godkänd säkerhet för uppfyllandet af de förbindelser, hwaremot Löntagaren emottagit sitt försträck? Kan och bör det wara, eller är bet nägonstn brukligt man och man emellan, allmänna Werk och Personer emellan, att hypoteket begagnas pä annat sätt, än akt det ligger orubbadt, till sä wäl LängifwarenS säkerhet som Löntagarens förrvaradc rätt akt det ätenaga, sä snart han upfyllt de wilkor hwarföre han hypoteket öfwerlemnat: här gifwer den ena ett län emot inteckning i fastighet, hwilken dä utgör hypoteket, » men Den 2 October. r;85 men kan Längifkvarcn disponera dek minsta af sjckfwa egendomen eller dch afkastning? Der lemnar den andra ett län pä lös pant eller aktier, men kan panten eller utdelningen eller sjelfwa hypvtckct till minsta del nyttjas förr, än Löntagaren uraktlätit de förbindelser han iklädt sig när länet emottvgs? Och nu frägas i följd af detta, skall nakurcn af hypotek förändras derföre att Längifwaren kallas Bank och Länlagaren Ständer? Men äfwcn andra skäl finnas, som efter m'n ringa tanka afstyrka de pantsatta räntvrneS omedelbara ingäcnde till Banken.
2.000. — - —- — 710 3 24 —- ÖfverSluthållarreEmbetet 3411>3 20 10 Transport 1001299 3 7 — 154542 12 9 *0 CO 29 ~8 / 3 Transport loo 12qq 37 9 104542 1 2 9 8435 ÖfverTntersdentsEmbetet . 8513 4a 8 Tillökning, 2.’ne ArchitectsLöner , hitflyttade från Femte HufvndTiteln och anslaget för Fria Konsternas Acaderuie 1000 TabellCommission en 15a5 36 Landtmäteristaten . 25202 22. 10 Tillökning genom indeldte räntornes rättande enligt Räkenskapen . 54: 25. ir. Minskning geno»! reglering af LandtmäteriStatens aflöning 1002: 14. 10. 54 7.5 I I 1002 Jägeristaten CO CO UJ 27 Minskning genom indelta räntornas rättande enligt Räken/ skapen — 24 Tullverket 388388 .6 Tillökning i Stat och Utgifter 6l6l I 32 NumerLotteriet 5356o __ Minskning i Stat och Utgifter 356o LandsStaterne 267375 8 8 » Tillökning, för LandsKamereraren i Blekinge Län förut utgående å Besparingarne 5oo: — - för d:o i Gottlands Län 3oo: — - för d:o i Jemtlands d:o 3oo. — - för d:o i Westerbottens d:o . 3oo. — - för d:o i Norrbottens d:o . 3oo. — - Lön för LänsBokbållaren i Jemtlands Län med derunder räknade i5 T:r Spannmål 264: 8.
Nu gällande lag har på åtskilliga ställen, der vållandet straffbelägges, sökt genom anförda exempel utmärka de särskilda fall, der vållande skall anses hafva inträffat. Att uppräknandet af alla dessa fall lika litet kan göras fullständigt, som åskådliggörandet deraf åt förståndet bereda klar insigt om hvad begreppet vållande innebär, torde, vid närmare eftersinnande, icke af någon motsägas. Lag-beredningen har derföre, i likhet med främmande lagstiftningar, sökt att i strafflagens förra afdelning, innefattande de allmänna straffreglorna, jemväl i afseende å vållande bestämma de allmänna grunder, efter hvilka domaren, vid tillämpningen skulle ega att för hvarje fall, der lagen sedermera stadgar ansvar för vållande, pröfva dess tillvaro och mäta dess straffbarhet. Bristen af dessa allmänna straffreglor skall tvifvelsutan äfven i detta hänseende blifva menlig. Till betecknande af begreppet om vållande äro visserligen från strafflagsförslaget upptagne orden »vårdslöshet, oförsigtighet eller försummelse». Men då dessa mycket omfattande uttryck blifvit lösryckta ifrån och icke ställde i sammanhang med öfriga der förekommande kännetecken på vållandet och dess olika grader, såsom groft eller ringare, synes det vara att befara, det mångeu gång den mindre erfarne, i saknad tillika af den ledning för omdömet, som möjligen kunnat vinnas af dero undanröjda lagens exempel på vållande, skall vid lagens tillämpning stadna i villrådighet och iråka svårare misstag. Då den föreslagna bestraffningen af fängelse i den här upptagna minsta tidsrymden i många fall blefve alltför lindrig i jemförelse med det förvandlingsstraff, som böter, der de ådömas, men icke kunna utgå, skola för den straffskyldige medföra, borde ansvaret i 1 mom. af denna § bestämmas till böter eller straffarbete. Visserligen har i den af Rikets Ständer antagna >samt derefter af Kongl. Maj:t godkända och utfärdade lag om ansvar för förfalskning och bedrägeri fängelse blifvit i åtskilliga fall stadgadt såsom alternativt till straffarbete eller böter; men deraf uppstår icke någon nödvändighet att äfven här bestämmes fängelse såsom straff.
Vid föredragning af detta Betänkande hos Rrks-Ståndeji, har detsamma blifvit af Högvördige Presle-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet bifallet, men deremot återremitteradt af Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Vällofl. Borgare-Ståndet, der ålskillige Ledamöter, med förmälan, att slaf-handel idkades och slafveri egde rom å nämnde Ö, Sveriges enda uftramarinska besittning, yrkat, att, då sådant icke allenast vore ovärdigt Svenska nationen, ulan äfven verkade ofördelagTigt på omdömet om moderlandet, samt dessutom slaf-handel vöre, genom Sveriges Lagar förbuden, Rikets Ständer mätte hos Kongl. ,Maj:t i underdånighet anhålla om sådane åtgärders vidtagande, hvarigenom slafveriet på Ön kunde belt och hållet afskaffas; hvarjemte serskildt hos Vällofl.
Jag bör för öfrigt, till undvikande af missförstånd, blott anmärka, det åsyftningen med hvad jag nu anmärkt visst icke är, att Staten skul - 64 Den g Januari e. m. le uppmuntra till håglöshet genom directa skänker åt fabriksarbetarne, der de icke äro af nöden påkallade, lika litet som åt tullstaten, isynnerhet icke så länge både fabrikernas och fabriksarbelarnes antal såsom hittills fortfar att tilltaga äfven under det skydd, som den nuvar. tnllbevakningen kan lemna. Ändamålet är blott att visa, huru förhastad, enligt min förmening, den föreslagna högst betydliga uppoffringen skulle vara, och huru litet den å andra sidan skulle motsvaras af fördelarna för den stora pluraliteten af de skattdragande, som åtminstone indirect finge slappa till kostnaden. Hr von Hartmansdorff, Au g., begärde att detta anförande matte få hvila på bordet. Hr Hjel ta: Utan att hvarken kunna eller vilja motsätta mig, att det anförande jag nyss uppläst må blifva hvilanda på bordet, hemställer jag likväl, då det ej innefattar någon ny motion, utan endast blifvit föranledt i anleda, af en i f. m. plenum gjord framställning, huruvida detta mitt nyss upplästa anförande kan läggas på bordet. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, det han icke ansåg någon bordläggning af ett sådant anförande, som det ifrågavar. kunna fordras, då detta icke vore någon ny fråga, titan blott ett yttrande i anledn. af en förut väckt; ägande likväl alltid de ledamöter, som i anledn. af detta anförande ville yttra sig, tillfälle att göra det och att få sina olika meningar äfven till Utsk. remitterade. Hr von Hartmansdorff: Hvad del upplästa anförandet innehåller har jag icke varit lycklig nog att höra, emedan talaren vände sig till Hr Frih. o. Landtm., och jag endast uppfattade att det var fråga om tull, armeer och dylikt. Jag har emedlertid ingenting emot alt detta anförande får åtfölja remissen till Utsk.