Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Prop. N:o 1 om Statsverket 1865. 77 musikaliska läroverket anfört, böra i underdånighet tillstyrka, det Eders Kongl. Maj:t, jemte förklarande att Eders Kongl. Maj:t vill låta slutliga pröfningen af det till nådig stadfästelse öfverlemnade Reglementet för Akademiens läroverk tillsvidare anstå, i nåder täcktes föreslå Rikets Ständer att, såsom tillökning i det för Musikatiska Akademien å stat upptagna anslag, bevilja, dels för den föreslagna ombildningen af Akademiens musikaliska läroverk R:dr 6,900. dels ock till löneförhöjningar och expenser m. m * 1,100. eller ett sammanlagdt belopp af R:dr 8,000. samt att derjemte såsom bidrag till inköp af en för det musikaliska läroverket behöflig ny orgel anvisa ett extra anslag af 4,000 Riksdaler. 21:o. Direktionen öfver Allmänna Institutet för Döfstumma och Blinda, som, med Anslag till Allföranledande af Rikets sednast församlade Ständers framställda underdåniga anhållan att vid nästa riksmöte måtte Rikets Ständer föreläggas en utredning af de förstumma och hållanden, sorn med den för Institutet verkställda nybyggnad varit förenade, tillika Blinda. med fullständigt förslag till ordnande af Institutets verksamhet, af Eders Kongl. Maj:t erhållit nådigt förständigande att utredning och förslag i berörda hänseenden afgifva, har dermed uti underdåniga skrifvelser af den 22 sistlidne Juli till Eders Kongl. Maj:t inkommit. Af den till Eders Kongl. Majit öfverlemnade utredningen rörande förhållandena med den numera fulländade nybyggnaden för Institutet, inhemtas hufvudsakligen, att, sedan lägenheterna Manhem och Manilla holme å Kongl.
Jag anhåller, att StatsUtsk. ville taga frågan i närmare skärskådande och tillstyrka det anslag, som blifvit hegardt som en gärd åt den sfi Ilsporda talangen och till uppmuntrande af detta stånd , som visserligen är lika aktningsvärdt som något annat, der talangen och snillet framstår. Frih. Leijonhufvud, Abrah.: Jag hade ämnat, alt med min röst utreda förhållandet med den pension , hvarom liär är fråga. Sedan Gr. Hamilton så fullständigt utvecklat de skäl, som tala härför, att jag gerna , med hans tillåtelse, önskar tillegna mig dem som mina , har jag icke annat att säga, än att begära Grefvens tillstånd att få förena mig med honom. Jag tror, att hvad man gör för Hjortsberg, är en nationel gärd åt en personlig storhet , hvilken under loppet af ett halft århundrade gjort Sveriges ära och nationens glädje. Hvarje utmärkt talang, hvarje personlig storhet är förtjent af beundran och uppmuntran ; och storhet finnes lika väl på scenen som på slagfältet. Hr Lagerhjelm: Jag deltager gerna i hvad Gr. Hamilton yttrat, och skulle lyckönska Sverige, om sådana namn sorn Hjortsbergs icke hörde till sekular-sällsyntbeter. Hr af Grubbens, Nils Willi.: Då så mångå af herrarne redan tillstyrkt pension för Hr Hjortsberg, har jag endast velat upplysa StatsUtsk., att deri pension , sorn theatern s sujetter hafva af theatern, drabbar icke Staten. Det är deras egna besparingar af löner och recetter m. 111. — således deras egna medel — och Hr Hjortsberg har alltså ej af statscassan mer än 272 r:dr 10 sk. 8 r. såsom fordom varande tjensteman hos Konung, Gustaf III. För sitt långvariga vistande vid theatern öfver 5o år har Staten icke gifvit honom en skilling, och jag tillstyrker alltså, att Hofintendenten Hjortsberg mätte få den pension, hvarom han af Carl XIII blifvit försäkrad. 74 Den i5 Maj e. m. Gr, Horn, Claes Fredr.:
Återstår således i statsobligationer och Hypoteks-löreningarnes obligationer något öfver millioner. Om nu dertill lägges, att, enligt R. St:rs beslut, de fordringar, Banken har för fastighetsbelåning, skola komma att öfverlemnas till Hypoteks-banken mot dess obligationer, hvilka äro säljbare på den utländska marknaden, så uppstår härigenom för Banken ytterligare en tillgång på dylika papper af omkring 7 millioner, och hela beloppet häraf blir således närmare 14 millioner, hvilket, efter mitt omdöme, är för det ifrågav:de ändamålet fullkomligen tillräckligt. Jag tror således för «ii« del icke, att den föreslagna åtgärden är nödig, och ej heller 452 Den 22 Maj e. m. är den, så vidt jag kan finna, nyttig; ty följden häraf skulle naturligtvis blifva, att det lån, sorn af staten behöfver upptagas, måste ökas med en motsvarande summa eller med 5 millioner rdr; oell då den härför utgående ränta samt amortering, sammanlagdt beräknadt till 6 proc., utgör 300,000 rdr, så följer deraf också, att man i sådant läll måste vara betänkt på en tillökning i statsinkomsterna till sistnämnda belopp. Detta är dock ingen obetydlighet, och då jag tror att man icke bättre kan använda den tillgång staten eger genom den uppkomna banko-vinsten, än att använda den för de behof, som för staten äro nödvändige; så anser jag detta så mycket heldre böra ske vid detta tillfälle, som derigenom en efter mitt omdöme onödig tillökning i skuldsättningen samt skattebeloppet, utan svårighet eller olägenhet kan undvikas. 1 afseende på sjelfva saken, är jag således af den mening, att de ifrågav:de 5 millionerna icke böra reserveras i Banken, utan att de böra öfverleninas till Riksgälds-kontorct. Men äfven om dessa medel skulle för Bankens räkning reserveras, så får jag säga, att det sätt Utsk:t föreslagit för deras användande, nemi. till inköp af räntebärande obligationer, synes mig föga lämpligt; ty om denna form skulle för ändamålet begagnas, nemi. icke att deltaga i lånet, utan att uppköpa obligationerna, hvad blefve väl följden? Jo! att
Jag kan icke tro, att behand lingen af mitt inbjudningsförslag skall fordra lång tid, ty jag kan icke föreställa mig att derom skall uppstå någon långvarig diskussion. Då nu R. o. Ad. för ett par dagar sedan beviljat den pension, mitt inbjudningsförslag afser, bör R. o. Ad. icke genom ärendets undanskjutande vilja upphäfva det fattade beslutet, och jag vidblifver derföre mitt förra yrkande. Frih. Cederström, Rudolf: Det synes redan nu, att den af Hr von Francken väckta fråga icke lärer kun - 3*8 Den 15 Maj. na aflöpa utan en mer eller mindre vidlyftig diskussion, oaktadt Hr von Francken antagit, att af Ståndets förut i sjelfva frågan fattade beslut skulle följa, att Ståndet äfven ville aflåta en inbjudning, dag kan icke uppfatta frågan på samma sätt som Hr von Francken, och då föredragningslistan icke bör ändras med mindre ärendets vigt det påkallar, får jag, jemte det jag biträder Frih. Leuhusens yrkande, anhålla om afslag å Hr von Franckens hemställan. Sedan öfverläggningen förklarats slutad, yttrade Hr Gr. och Landtm., att Frih. Leuhusen hade föreslagit, att Riddarh.-Utsk:ts förslag till underd. skrifvelse ang:de ny Riddarh.-Ordning skulle uppföras främst å föredragningslistan för det plenum, som komme att hållas nästa Thorsdag; och hemställde Hr Gr. o. Landtm., huruvida R. o. Ad. behagade härtill lemna bifall. Ropades ja. Vidare förmälte Hr Gr. o. Landtm., att Hr von Francken kade yrkat, att det af honom väckta förslag till inbjudning rörande flista punkten i Stats-Utskits Utlåt.
Men »ned de iiu ifrågavarande lånen är förhållandet helt annorlunda. Jag begagnar detta tillfälle att förklara, det jag anser som en helig pligt för Lagstiftaren, att icke locka folk att taga lån i onytta. Lagstiftaren hör icke af Lån-inrättningar göra, om jag så får säga, nya kunskapsträd på godt och ondt. Herr Rosenblad: Jag vill särskilt näm* lia, i afseende på lån till Landscrona stad, att anledningen till dess lånehehof härleder sig från ett quasi våld af Staten, då den ville å nyo göra Landscrona till fästning, samt i anledning deraf bröt ned den gamla Kyrkan, och förbant sig bygga en ny. Detta har icke helt och hållet blifvit uppfyldt, utan ehuru Landscrona stad i stället för en gammal säker kyrka, fått en ny osäker, bar Församlingen måst vidkännas en oändlig mängd omkostnader; och det vore då så Den 27 November. mycket mera obilligt, om man ville höja räntan tiil den största gångbara. Friherre Cederström: Jag tror icke, att det kan blifva fråga om uppmuntringar till lån, derföre att man meddelar sådana till publika byggnader. Om man icke vill, att de skola förfalla, och bära stämpel af den lid, sorn nekade lånet, så kan något afslag icke komma i fråga. Om räntan fa stställes till 6 procent, skulle det oskick inträffa, att Banken fritoge sig från erläggande af Bevillningsafdrag, hvilket icke äger rum vid mindre än 6 procents ränta.. Hans Excellence Herr Grefven och BandtMar skalken framställde å nyo proposition till bifall å Utskottets ofvan berörde förslag. Ropades starka Ja, jemte några Nej. I anledning hvaraf Hans Excellence. förklarade, att som, efter hvad Hans Excellence tyckt sig finna, Ja öfverröstat Nej, Ridderskapet och Adeln således bifallit propositionen. Att beta In ingsgru n derna böra blifva sådana, sorn för Bankens, mot vilkor af återbetalning i sedlar, utestående fastighetslån ä 4 och $ procent äro gällande.
Enligt min tanke böra rikets tillgångar mycket väl medgifva, att derjemte en annan del af nordvestra stambanan fullbordas, och dervid hoppas jag att man så tillvägagår, att denna del blir en s. k. matare till det öfriga bansystemet och sätter Wermlands medelpunkt i förbindelse med det öfriga Sverige. På sådant sätt kunde man, utan att synnerligen hardt anlita landets tillgångar, ändock någorlunda kraftigt ådagalägga sina tillmötesgående tänkesätt emot våra Norska bröder. Men att, såsom Gr. Mörner föreslagit, öfverlåta detta åt den blifvande representationen, synes mig så mycket olämpligare, som R. St:r eg* Den 9 December. 461 full befogenhet att fatta de beslut, de anse för landet gagneliga, och efter min förmening mycket väl kunna uppskatta de till detta ärendes bedömande framlagda skäl och omständigheter. Icke heller anser jag det vara för den nya representationen önskvärdt, att till dess afgörande öfverlemnas ett sådant tvistefrö, som, i anseende till de inom provinsen skiljaktiga intressen, naturligtvis under tiden blott skulle alstra en desto ilrigare, men icke derföre mera upplysande meningsstrid. Min åsigt är, att om R. St:r bifölle K. Propos., i afseende å banans sträckning, komme detta att lända till fäderneslandets båtnad; men i afseende å anslagets fördelning tillstyrker jag, i enlighet med min motion, att banan, på sätt jemväl Hr von Axelson och Riksdagsfullmäktigen Per Persson i afgifna motioner föreslagit, först göres färdig från den i närheten af riksgränsen belägna Charlottenbergs station; vidare är mitt förslag, i det alternativa hänseendet, att bana bygges mellan Christinehamn och Carlstad; men att det mellan Arvika och Carlstad belägna styckets förseende med jernväg må bero på den penningetillgång, hvaröfver Stats-Utsk:t och R. St:r anse sig för närvarande kunna disponera; och att, derest tillgång ej synes kunna utan skuldsättning härtill beredas, bandelen ArvikaCarlstad finge anstå, men de andre begge, såsom mest angelägna, till utförande företagas. Hr Nordenfelt:
Blixen alltid hafva bott i Sverige, emedan han alltid der varit mantalsskrifven. Jag får således yrka, att inträdes-pollett på Riddarhuset må åt honom utlemnas. IIr Cederschiöld, Gustaf: Det är icke första gången som jag i dag märker att jag börjar blifva gammal och att mina åsigter äro gammalmodiga. En af de lärdomar, som jag i min ungdom inhämtat och som jag sedan bibehållit, är den, att lagen skall gälla, ehvad dess tillämpning må förefalla mer eller mindre obehaglig. Huru längesedan det än var som jag gick i skolan, kommer jag dock ihåg Ciceros afhandling om pligterna. Han visar der redan i början att det tyckes vara skillnad mellan utile och honestum, men att i sjelfva verket sammanfalla dessa begrepp till enhet. Och har jag alltid ansett det lagliga vara det nyttigaste. Hvadan jag, äfven om jag i likhet med åtskilliga föreg:de talare skulle anse som en aqvisition för Riddarhuset, att Baron BlixenFinecke här kunde vinna inträde, derföre icke skulle vilja bryta lagarnes föreskrift. Af en värd ledamot har framkastats, att om Frih. Blixen varit ryss skulle han velat vägra honom inträde, men icke nu då Frih:n är dansk. Lagen gör dock icke någon skillnad emellan de olika främmande nationerna. Mottaga vi i dag en dansk, kunna vi i morgon få en ryss eller en turk. Gr. Sparre har sökt visa på hvilken onus probandi bör ligga. Hr Grin säger, att hvar och en som har nummer på Riddarhuset 206 Den 9 September. också har rättighet att der intaga plats, så länge icke något af de uti Riddarh.Ordn:n uptagne hinder kan styrkas. Detta påstående tror jag icke vara giltigt. Bland andra hinder för en adelsman att utöfva sin representationsrätt förekommer äfven det, om någon, efter gjord cession, icke kan visa sig vara fri från sina borgenärers kraf. Här ligger således onus probandi på den sökande. Och tror jag äfven att i förev:de fall donna bevisningsskyldighet åligger Frih. Blixen.
Lag samt Allmänna Besvärs och Ekonomi Utskottens; N:o 147, Angående mätningssättet af hö och halm. S. D. Föredrogs BevillningsUtskottets den 10 dennes på bordet lagde Memorial: N:o 30, Angående sättet för kostnadernes bestridande till H. K. Höghet Kronprinsens förmälning och Utriket resa, och fann BondeStåndet för godt, att till öfverlemnande åt förstärkta StatsUtskottet godkänna den i Memorialet föreslagne Voteringsproposition. S. D. BancoUtskottets under: N:o 47* Och LaglJtskottets under N:o 144, afgifne, den 20 dennes på bordet lagde Betänkanden i anledning af frågorne rörande. 79Ö Prut. Ut Jr. d. 27 Aug. 1823. 1 o Wilkoren för återbetalningen af Götheborgs Stads lånebiträde: och 2:0 Yrkad skyldighet för Konungens Befallningshafvande, att genom promotorial befordra enskildes Lagsöknings ärenden, då gäldenärerne vistat i andra Län Blefvo vid förnyad föredragning, lagde till handlingarne enär BondeStåndet förut bifallit Utskottets först afgifne Utlåtanden i dessa ämnen. Från Högh Ridderskap et och Adeln. S. D. f. m. Föredrogs 3 nyo och gillades LagUtskottets, den 7 dennes under N-o 141, afgifne, samt den ij derpå följde e. m. på bordet lagde, betänkande öfver Kongl. Maj:ts Nådiga proposition, angående förklaring öfver 5 §. i 25 Cap. Rätte' Fröt. Ut dr. d. 27 Aug. 1823. 797 gångsBalken snmt 4 §• ut* 3 Cap. MissgerningsBalken. S. D. f. m.
I anseende hvartill och dä den inom manufaktur-staden länge öfverklagade brist på dylika bostäder gjorde nödvändigt att för arbetare vid verkstaden uppföra flera boningshus med uthus, dertill tjenliga tomter saknades å den till Eskilstuna fristad år 1829 upplåtna jord, Direktören Munktell anhållit, att en ytterligare jordrymd af 1 tunnland 19 kappland, hufvudsakligen bestående af bergig och stenig betesmark, till hvars afträdande kungs-ladugårdens arrendator lemnat samtycke, mätte från of - Expeditions-U/.ilodels Förslag till anderd. Skrifvelse N:o 56. 101 van omförmäld» Norrhagsgärde å kungs-ladugårdens egor få afsöndras oell ål Munktell, till byggnads-lomt lior arbetare-bostäder vid bans mekaniska verkstad, emot algald oell för alltid, upplåtas; varande i anledning af denna ansökning, hvilken såväl Kammar-kollegium, som Landshöfdinge-embetet i länet samt Kronofogden och Häradsskrifvaren i orten, tillstyrkt, afE. K. Majit i nåder föreslaget, ali afNorrhags-gärdet å Eskilstuna kungs-ladugårds egor en jordrymd af 1 tunnland 19 kappland, å en al Kommissions-landtmälaren A. J. Hörnström år 1859 upprättad karta upptagen inom bokstäfverna A. B. F. och G., måtte för alltid fät till byggnadstomt för arbetarebostäder vid ofvannämnde mekaniska verkstad, afsöndras, eiri o t utgörande till Kronan al årlig afgäld, i öfverensstämmelse med föreskriften i 2 Kap. 4 § af Kongl. Förordningen den 19 December 1827. Rikets Ständer, som tagit detta ärende i öfvervägande, hafva dervid funnit skäligt att till ifrågavarande nådiga framställning lemna bifall; hvilket Rikets Ständer få härmedelst i underdånighet anmäla och framhärda etc. Stockholm den 14 April 1860. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 21 April lafin.
Slutligen och hvad särskildt beträffar vansinnighctsfallen inom fängelserna efter det ifrågavarande systemet, lager jag mig friheten åberopa nedanstående utur Hr D:r Hagdabls förut omnämnda arbete om de Europeiska fängelserna; äfvensom jag härvid skulle vilja hänvisa till den förtjenstfuIle och af mångårig erfarenhet i della ämne kunskapsrike Holländske skriftställaren Hr Suringar. (Conside'ratious sur la réclusion individuelle, Amsterdam och Paris 1843; lill hvilket arbete det, hos oss, genom en Svensk öfversättning, nyligen mera kändt blifna . fört jensi fu Ila arbete af Hr Moreau-Chrislophe, om enskildt fängelse, egentligen utgör blott ett supiement: resumé de la question penilentiaire, såsom detsamma af M. Chrislophe sjelf benämnes). Hr D:r Hagdahl yttrar nemi., sid 224 och 225, efter att hafva åberopat några citalioner från Hrr Baillanger och Lesut (Läkare vid la Salpétriére i Paris): ”Det finnes personer, klena till förståndet, men med en våldsamhet i karakteren, som gränsar till sjukdom. Dessa öfverlemna sig vanligen åt allehanda utsväfningar, hvilket gör att, då öfvermodet blifvit drifvet till sin höjd och kroppens krafter uttömda, de falla offer för den sjukdom, som vi benämna förståndsrubbning. Det är pä detta sätt, som en våldsamhet i karakteren, i förening med passionen, kan pä samma gäng leda till brott och galenskap.” ”Det finnes andra, hvilka ej kunna såsom vansinniga anses, så länge de i fria tillståndet instinktmessigt lämpa sig efter bekanta lefnadsförhällanden, men hvilkas resignerande förstånd ändock är otillräckligt för att uthärda fängelsets tvång. An - Den 26 April f. m. lii tingen förvärras inom fängelset deras tillstånd oell sjukdomen utbrister, eller blifver detta tillstånd genast upptäckt vid den sjukmönstring, som af läkaren med noggrannhet förrättas innan fången emotlages.
Tillförordnade Stats-Secreteraren, Förste Expedi tions-Secreteraren Danckvardt. Tillförordnade Stats - Secreteraren uppläste i underdånighet ett på Kongl. Majits Nådiga Befall' fällning Sta t s-Uts ko 11 et s Betan t ande n. 437 till Rikets Ständers Stats-Utskott, angående upplåtande af Rosersbergs Kungsgård till Enkesäte för Hennes Kongl. Maj:t Drottningen, Och behagade KonglMaj:t i anledning af St ats-Rådets samtelige nu närvarande Ledamöters underdåniga tillstyrkande, samma Förslag i Nå_ der gilla; i enlighet hvarmed altså den Nådiga Propositionen skulle till Stats-Utskottet expedieras Ex. Protocollo. AU. SJÖKRONA. Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständers Stats-Utskott, angående upplåtande af Rosersbergs Kungsgård till Enkesäte för Hennes Kongl. Majit Drottningen; Gifven Stock' holms Slott den 19 Aug. 1823- Enligt Riksens Ständers till Kongl. Majit aflåtne underdåniga Skrifvelse af den 30 April 1818, hafva Riksens Ständer utsett Ulricsdahls KonglLust-Slott, att såsom Enkesäte upplåtas Hennes Kongl. Majit Drottningen till deposition och be' gagnande för lifstiden, i den händelse Hennes Majit skulle i Enkestånd blifva försatt. Då Kongl. Majit likväl nu mera, i anledning af den af Riksens Ständer åt Kongl. Majit lemnade rätt’ anslagit Ulricsdahls Lustslott till en Invalid-In 433 Stats - Utskottets Be tänkanden ; rättning för ålderstigne och blesserade Krigs* män, hvarigenom dess användande i fdrberdrde ändamål upphört, vill Kongl. Maj:t i Nåder föreslå , att Rjlcsens Ständer i stället till Enkesäte at Hennäs Kongl. Maj:t
Man måste medge, att den saken ter sig något olika, om det skulle ske » omedelbart efter en presentation ». Och hvad det » att trycka henne till sig » beträffar, antager jag, att sådant lika väl nu som i forna dagar skulle uppfattas såsom en förolämpning. Ty att detta ej behöjoer ske under dans, vet hvar o c h en. Är mannen så långt hunnen på det sedligt sluttande planet, att han ej kan slå sin arm kring en flickas lif, utan att dåliga känslor vakna inom honom, då tror jag han är för » blaserad » för att vara road af dans. Hvad åter den kvinnliga dräkten beträffar, är jag fullkomligt af I. D — fs tanke, o c h helt visst måste den unga flicka, som uppträder så — i mer än ett hänseende » blottställd », först hafva gjort våld på, för att icke säga dödat, det bästa, den kvinnliga känslan äger. Och för de mödrar, hvilka lifvet ej lärt bättre, än att de kunna offra sina egna barns känslor af blygsamhet och kyskhet på sin fåfängas altare, har min penna ej nog skarpa ord. Och hvilket ansvar gent emot de unge män, hvilka, om de ej äga den sköld ett ovanligt rent sinne skänker — helt visst en sällsynthet i vår värld — lätt vid en sådan syn genomI strömmas af en sinlig känsla, som sedan till deras egen och andras olycka på annat sätt tillfredsställes! På de kvinnor, hvilka på detta sätt — låt så vara indirekt — bidraga till vårt släktes fördärf, hvilar ett större ansvar, en i hvarje tänkande människas ögon större skuld än på mången, som enligt världens måttstock stämplas såsom » fallen ». Att de » baldamer », som tillbringa natt efter natt i osund luft och under öfveransträngande rörelse, taga skada till kropp och själ, är lika sannt som naturligt. Dock får detta ej skrifvas på dansens konto, utan på dess missbruks. Jag tror, att den förra är en naturlig yttring af glädje för de unga, fastän dåliga mänskliga böjelser kunna snedvrida den som allt annat.
Och frihet lemnäs att välja ibland alla dem sorn kunna dömas. Att Nämnden förr blott bestod af Bönder, kommer derutaf, att alla Stånd då hade sina särskilta fora. Adeln hade HofRätt, Presterskapet Consistorierna och Borgnrpe sina Magistrater. Då var det i enlighet med principen af Jury, att Nämnden blott bestod af Bönder j ty ali jord ägdes dä ms Sten i§ Junit f, m. blott sf Adel och Bonde; men då förhållandet na är ombytt, och sedermera har eb hel dass bildat sig emellan dessa, så anser jag att valet kan ska bland alla dem, sorn äga jord inom Häradet och icke hafva särskildt torum. På denna grund tror jag , att , kanhända är.nu, icke någon af Adeln, såsom bibehållen vid sitt garni* forum, kan komma t fråga vid val till Nämndemän, men ganska nyttigt och passande om ofrälse Ståndspersoner kunna dertill väljas. Af sådan anledning anhåller jag om återremiss, på det att förslaget mätte så jemkas, att fritt val får ske ibland alla som äga jordegendom inom Häradet och icke hafva särskilta Fora. Hett Ehrenborg, Casper, hade inlemnat ett Memorial, hvilket upplästes, så lydande: (Se Bilagan N:o i.) Herr Munck af Roienfkj8ld3 Eerhard, anföri de skrifteligen: (Se Bilagan N:o a.) Herr Tham, Wollrath: Lika med hvad Herr Hjerta aniört, tror jag att rättigheten att välja till Narnndemäo. bör sträcka sig så långt, att äfven #n lra än Bönder kunna dertill utses, nemligen alla ofrälse personer. Orsaken att Bönder af urålder endast valdes, har Herr Hjerta tillräckligen detaillerat. Men ännu en ©r$ak dertill torde finnas uti våx gamla Lag - Dna i5 Junit f. m. '457 stiftning. t)å var Odal-Bonden Sveriges end» rätta Stånd och ingen annan Adel fanns. De ensamme kunde således då vara deltagare uti rättvisans skipande.