Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De övriga männen makade sig mot dörren, likasom rädda för vad komma skulle. Deras herre drog kapuschongen tillbaka, kanske för att höra bättre, och lät fackelskenet fritt falla på sitt dystra, gulbleka, skarpt präglade ansikte. Osius såg ned i det svarta djupet och sade snarare än ropade: Apollon! - Högre! röt den gulbleke. Skurk, var är din röst? - Apollon!! Ropet, som denna gång gjorde heder åt den nye Stentor, vart, vad måhända ingen av de närvarande väntat besvarat. Ur jordens innandömen uppstego ljud, dova som bullret av en avlägsen åska. Det var som om en här av demoner, bundna i grottorna där nere, hade vaknat till medvetande av sina kedjor och suckande undrat, vem som störde deras vila. När det underjordiska bullret upphört, rådde djupaste tystnad i templet. Skepnaderna stodo som förstenade. Endast Osius visade tecken till liv, ty han ryggade tillbaka från djupet, vid vars rand han stod. - Bah! utbrast slutligen den gulbleke, det var genljudet av din röst, Osius, och ingenting annat. Man säger, att det finns milslånga gångar och salar där nere. Den rösten siar icke. Hallå, fortfor han och steg intill hålan, hallå, du där nere, vem än du är, vad säger du om förrädaren Julianus? Svara! Samma dova, underjordiska buller rullade än en gång under deras fötter. - I hören! Inga fattliga ord! Endast mummel, mummel, även då det gäller avgrundens bäste vän. Först talade han flödande hexametrar, denne Apollon, så vordo hans verser något knaggliga, så nedlät han sig till prosan, skaldeguden, och nu mummel! - Hur hans tunga flödar av hädelse, tänkte Osius och kanske flera av de närvarande. Vi äro kristianer, men böra dock icke reta de hedniska makterna. - Apodemius, vad synes dig om det här skämtet? frågade den gulbleke skrattande. - Renaste attiska salt, o herre! - Förtjänar det icke fortsättas? - Din nåd bereder oss ett gränslöst nöje. - Orakelboken, var är hon?
Ni vet då icke att vi äro vigda! MÄSTER OLOF 115 - MODERN. Sköka är ni! Det vet jag. CHRISTINA. Jag förstår icke det ordet! MODERN. Ni är en sådan qvinna som mäster Olof talade vid om qvällen i ölboden! CHRISTINA. Hon som såg så olycklig ut; ja, jag är icke lycklig! MODERN. Nej, det tror jag! Gå ur min åsyn, ert sällskap är mig en skam! CHRISTINA (på knä). För er sons skull, smäda mig icke. MODERN. Med en moders magt förvisar jag er ur min sons hus, hvars tröskel ni vanhedrat. CHRISTINA. Såsom husmoder öppnar jag min dörr för hvem mig lyster. Jag skulle ha stängt henne för er, om jag gissat ert språk! MODERN. Stora ord minsann! Jag befaller er att gå! CHRISTINA. Med hvad rätt vågar ni göra hemgång och drifva mig ur mitt hus? Ni har födt en son, gifvit honom uppfostran, det var er skyldighet, er bestämmelse, och ni kan tacka Gud ni fått fylla den så väl, ty så lyckliga äro ej alla; nu står ni vid grafvens rand; träd då af innan det blir slut; eller har ni så illa fostrat upp er son, att han MÄSTER OLOF - ännu är barn och behöfver er ledning. Vill ni ha tacksamhet, sök den, men på annat sätt; tror ni det är barnets bestämmelse att offra sitt lif blott för att visa er tacksamhet? Hans kallelse ropar "gå dit"; ni ropar "otacksamme, kom hit"! Skall han gå vill, skall han offra sina krafter som tillhöra samhället, menskligheten, blott för att tillfredsställa er enskilda lilla sjelfviskhet eller anser ni er gerning, att ha gifvit honom lifvet och uppfostran ens förtjena tacksamhet? Var icke detta ert lifs uppgift och bestämmelse, bör ni icke tacka Gud att ni fått så hög bestämmelse, eller gjorde ni detta blott för att sedan ett halft lif pocka på tacksamhet? Vet ni icke att ni med detta ord tacksamhet rifver ned hvad ni en gång bygt upp! Och hvad rättighet tar ni er öfver mig?
S. D. I hwad det Högwördiga Preste Ständer genom Protocolls-Utdrag af den i sistledne Junii föreslagit, au i betraktande af den utmärkta bätnad och de fördelar, hwilka fäderneslandet bör kunna påräkna af Kongl. Majus Nädiga författning, angående inrättningen ofen Swensk Landtbruks Akademie, Riksens Ständer mätte, dels medelst en underdänig rackfägelseadresi till Kongl. Maj:t inför Thronen, tolka nationens underdänigsta wördnad och erkänsla för de förnyade wedermälen af Kongl. Maj:ts altid wrrksamma omtanka och landsfaderliga omwärdnad för fosterlandets förnämsta näringsgrenar, dels och attllnför H. K. H. Kron-Prinsen nedlägga uttrycken af Riks-Ständens underdånig» tacksamhet för det H. K. H. i Räder täckts ätaga sig, att wara besaqde Academies högste beskyddare; besiöt Höglofl. Ridderskap" och Adeln att M alla delar instämma med det tillagg: akt denna tackfägelseadretz, genom behörig deputation till Hans Majrt Konungen och H. K. H. Kron-Prinkn, skulle i underdånighet öswerttmnas. Wi - Zi» Den z Junii.' Widare justerades följande: Utdrag af Protocollek, hällit hos Höglofl. Ridderstavek och Adeln wid Urtima Riksdagen i Orebro den Z Junii I8'2. S. D. Efter förnyad föredragning af o:ne hoS Ridderstapet och Adeln af Herr 8ckmitterlmv, Istenninx Lstriliian, ingjfne memorialer, innefattande de twänne förstag, att en jemkning i extra roteringen matie tilwägabringas, samt akt derefter berörde rotering mätte för stadigwararande förklaras, bcstöt Höglofl.
Dock tror jag att den jordägare, som äskar en sådan handräckning, bör ställa borgen för kostnad och skada, för den händelse, att Kongl. Maj;ts Befallningshafvande» Utslag ogillas. Herr Riben: Just det exempel Herr Tham anfört på en. arrendator, som icke på dagen betalt sitt arrende, tyckes migsolklarligen bevisa höjden af de chicaner, hvarföre arrendatorer skulle utsättas, i händelse man antoge den här yrkade lagförändringen. Jag tror för min del, att jordägares eget interesse kräfver, att äfven hans arrendator äger skydd af lagen; ty endast då kan han hoppas erhålla pålitliga och redliga arrendatorer-. Friherre taranget, Henning: Till alla delar förenar jag mig med Herrar von Francken och Tham, och. förundrar mig, att i en tidpunkt, då man så mycket yrkar på igande-rättens helgd, man likväl vill betaga jordägaren en utväg att bevara denna rätt. Jag förenar mig sned Herr Riben, uti att anse sådana arrenda - i Ben t Jugusti j. nr. torerf hvilka ej uppfylla deras skyldighetar, såsom verkelige skadedjur. Jag kan ej finna annat, än att, då arrendatorn icke kan framta bevis att han ordentligen lemnat arrendet, jord. ägaren må få handräckning att afhysa honom. Få exempel torde väl finnas derpå, att en jordägare chicanerar sin arrendator, för det att han icke på viss dag liqviderat arrendet; ty sådant vöre rent af oförståndigt, emedan en slik jordägare säkerligen aldrig eller åtminstone icke utan svårighet kunde erhålla en annan arrendator Man tycker att det vid missväxtår är o~ möjligt för arrendatorn att betala arrendet. Jag hemställer dock, om den gäldbundne jordegaren, får af lika skål undandraga sig att betala ränta? Hans inkomst utgöres af de arrenden egendomen gifver. Med dem skall han liqvidera sin borgenär, och denne lärer icke tillägga honom törmönen, att uppskjuta betalningen. Jag instämmer med de värde Ledamöter, •om yrkat återremiss af Betänkandet.
Jämför man dessa förhållaiiclen nied deni, iiiider hvilka de framniamle arbeterskorna lefva i Skåne, inser inan latt de fördelar arbetet där inedför. Det maste vara ett starkt skydd för (le oerfarna Iandtflickorna att vistas bland människor, soin tala deras eget språk, som lyda iincler sainnia lagar som de sjiilfva, att arbeta bland ortens egen .befolkning ocli vara jlmnstalld inecl densamma samt att hafva s h l a g e n fri fran arbete, Iivilket i allniäiiliet icke är förli8llaiidet i Danmark, och att förstå och liafva tillgång till giidstjiinsteii. Det anseende, de främmande arbeterskorna åtnjuta i Skbne, synes också i allmäiiliet vara godt; ma11 skrifver, att de äro sparsamma, dugliga till arbete och i dlm#iihet ailstiindiga. Emellertid synes det, som om verkningarna af iitvandriiigen till Daiiinark visade som sig äfven liar. Naii shifver niiinligen, att cle s~~~ålaudsflickoi-, arbeta b livitbetsåkrarna, voro Iiyggligare förr iin nu, och att inaii anser att anleclningen därtill ar, a t t många bland deiii under ett eller aniiat &amp; r förut varit i Daninark, Iivarifriii de återkoiniiiit mer eller niindre förvildade^. Aleii vistelsen å franiniaiide ort, tifveii inom fiiderneslandets gränser, litan egentligt hem, med bostad i stora kaserner, med saknad af det band, som anförvanters, vänners och lärares närhet iitgör, iileclföra i alla fall stora frestelser och laror. Det bör därför ligga i de skhiiska arbetsgifvariies intresse, likasoin det bör vara deras plikt, att inecl välvilja ocli omtanke ordna för sina arbeterskor. Det är ej nog, att dessa förtjäna penningar och kunna spara.
Genom ett provisoriskt utredningsoch iiqvidations-departement, regleradt inom Bankooch Riksgälds-yerken, besörjes ett successivt infriande af såväl bankosedekstocken, som alla andra Bankens förbindelser, af hvad namn de vara må, samt indrifvande eller utbyte af alla Bankens fordringar, med undantag af Kiksgälds-kontorets på viss tid stälide obligationer och andra publika papper, som anses beliöfiiga såsom förstärkning af Bankens grundfond. Herrar Fullmäktige i nämnde verk hålla ständig uppsigt öfver fortgången af nämnde utredning och liqvidation samt erhålla för sådant ändamål uppdrag, att med Rikets Ständers rätt pröfva och definitivt afgöra alla frågor såväl af tvistig beskaffenhet, som rörande låntagares önskan, att emot säkerhet få anstånd med sina inbetalningar, för så vidt sådan pröfning icke öfverskrider de gränser, som genom ny utfärdande instruktion blifvit af Rikets Ständer utstakade.» Det af grefve Frölich sålunda framlagda förslag åsyftar en så beskaffad förändring af bankväsendet, som skulle för all framtid bevara landet från de skakningar och landets innebyggare från de förluster, hvilka ovilkorligen härflyta af rubbningar i myntvärdet. Då, att sluta af förflutna tiders erfarenhet, sådana rubbningar äro, om ej oskiljaktiga från, åtminstone lätt tänkbara i ett land, der myntvärdet skall upprätthållas af en bank-inrättning, hvars egare ensamme lagstifta angående samma inrättnings styrelse och förvaltning; så är det af vigt, att egna all uppmärksamhet åt försök i omförmälda syftning, och Utskottet har fördenskull noga granskat ifrågavarande förslag. Riksbankens hufvudsakliga åliggande är obestridligen att upprätthålla myntvärdet, hvilket ock angifves i ingressen till 1668 års Bank-ordning och i inledningen till gällande Bankoreglemente, der det heter natt det inländska myntet må bibehållas vid dess rätta och skäliga valör samt främmande myntsorters obilliga och egenmäktiga stegrande hindras och förekommas.»
Emma Bergs värd, en gammal bepröfvad fiskare, hvilken bar ett af de gamla lärdomsnamnen på -ius och hvilken som borgersman inne i Åbo sett bättre dagar, hade seglat dem in, och hans båt var en bräcklig liten tingest, gammal som sin ägare och som tog vatten. Det hade blåst en hård sidmotvind, och de hade måst kryssa med långa slag. Den gamle mannen med det storliniga och skarptskurna, väderbitna ansiktet hade hela tiden måst passa noga på, att icke byarna måtte öfverrumpla farkosten. De båda främlingarna sutto där frysande och bleknäbbade och lärde sig till tidsfördrif känna igen den annalkande byn, där den blixtsnabbt sprang fram emot dem på hafvet såsom en mörk skuggning och en lätt krusning på vattnet. Därunder hade Tuveson »upptäckt ett nytt ansikte», såsom han kallade det, hos sin kvinnliga granne. Det hörde till hans teori om människan, att i hvar och en bodde en mångfald individualiteter och att hvar och en af dessa, härskande hvar på sin tid, gjorde detta sitt momentana herravälde gällande äfven i det rent yttre samt förlänade människan vidt skiljaktiga fysionomier. Som han nu på den långvariga och enformiga färden satt gentemot fröken Berg, fick han tag i ett nytt ansikte hos henne. Hon var klädd i hvitt, med blå kappa; på hufvudet bar hon en hufva likaledes i blått och hvitt; det mörka håret, med bena på sidan, föll oreglementeradt buckligt ned öfver den höga pannan; och inunder det blickade två ögon framför sig, så djärfva och gråa som han aldrig sett dem förr, utom kanske den första aftonen, då han seglade ut med henne till sin ö. Den ranka, fasta, spänstiga gestalten, det osymmetriska, stillsamt käcka ansiktet, och så dessa djärfva, grå ögon, han höll af det alltsammans. Det harmonierade så väl med omgifningen: den stärkande, salta vinden och det öppna hafvet.
Jag får nämna att om en domstol efter Svensk lag, i laga ordning afgör en fråga, så är derigenom begge parternas rätt hattie iakttagen, än vid en kompromiss, der godtycke och väld så lätt kunna komma i fråga. Beträffande de omständigheter, i hvilka Frih. Stedingk har trott sig se uraktlålenheter äfven å en annan sida än blott hos Kamereraren, till och med hos sjelfva Ståndet, ehuru jag har svårt att göra mig reda derför, så, om det kan gifva anledning till blida eller oblida omdömen, och om utgången blir sådan, som Frih. Stedingk förklarat, alt kompromissens dom blir alldeles eftergifvande, så skulle det lika lätt kunna hända att publiken ville påstå, att någon partiskhet hos kompromissen gjort sig gällande för att efterskänka Ridd.kassans rättsenliga anspråk på ersättning af förromnämnde tjensteman. Detta tror jag man bäst förekommer genom att man låter lagen lala. Enligt min tanka, och efter den relation jag hört, får jag säga att jag icke kan bestrida, alt frågan om nyckelns qvarlemnande på ett osäkert ställe var en alltför 10* 148 Den 22 Mars. stor felaktighet, som nog mycket underlättade tjufvens besvär, ty det är icke så lätt att dyrka som att läsa upp ett lås. Den frikallelse, som Hr Rääf trott sig för Kamereraren finna deruti, att rumnel der kistan förvarades var illa försedt och låsen dåliga, hvilket skulle gifva tillkänna alt man borde hafva vidtagit bättre försigtighetsålgärder, får jag för min del bestrida, och yttrar den reservation, att jag icke kan anse någon felaktighet dervid kunna läggas på R. o. Ad. såsom Stånd, emedan det väl icke lärer vara R. o. Ad:s pligt att undersöka rummen. Ridd.Direkt:n lärer det väl ej heller kunna läggas lill last, såvida icke Ridd.Kamereraren har påmint hos Ridd.Direktm alt kassan var förvarad på ett så illa bevakadt ställe. Men lagen afgör i alla fall sådana saker aldrabäst.
Jag förklarade honom, att det vore Schahens uttryckliga befallning, att jag före midnatten uppgaf en af de gerningar, hvilka han redan denna dag ville fullborda. – Yrar du? ropade min far. Hvad i all verlden hastar dermed? Då Schahen vaknar, har han längesedan bortglömt den befallning, som han gifvit i ruset. – Men utan att höra någon, trängde jag närmare fram: man gjorde mig föreställningar, man hotade, man skymfade. Genom bullret af denna ordvexling, vaknade äntligen Schahen med ångestrop, seende natten redan långt framskriden. Naziren instörtade. – Är han här? lät honom i ögonblicket komma in! stammade han. – Hvilken, nådens och rättvisans herre? – Rustan, den unge Rustan! Subadharens son! Vid mitt inträde, såg jag konungens bleka ansigte öfvergjutet af en kall dödssvett. – Hvad är timman? hvarför har du icke väckt mig? – Har du upptänkt hvad jag befallt dig? – Vakten har nekat mig tillträde, ingen har vågat oroa din hvila; mellertid har min far, som dock ingenting känner af din hemlighet, åt mig uppgifvit ej allenast en, utan tio goda gerningar, bland hvilka du sjelf täcktes träffa ditt val. Ännu återstår en halftimma till midnatten. Schahen borttorrkade kallsvetten från sin panna, och emottog den lista, på hvilken jag upptecknat förslagen. Han läste, men blef mer och mer brydd, oviss hvilketdera han borde anse som det kraftigaste. För att sluta denna villrådighet, låter jag fullborda allesammans, ropade han. Låt kalla din far och trenne skrifvare! – För desse dikterade konungen med min faders tillhjelp tio särskillta förordningar. Schahen bekräftade dem med sitt namn, vizirn påtryckte rikssigillet och papperen blefvo i ögonblicket afskickade med lika många ilbud åt särskillda håll. Hvar och en förundrade sig ej mindre öfver den förvånande skyndsamheten med dessa skrifters uppsättande, midt i natten, än den nära del som monarchen tycktes taga deri.
Rikets sannskyldiga nytta, hvilket omnämnes i 107 §:n sammastädes, och hörer under Riksens Ständers opinions-domstol. Och om man äfven ville på StatsRåden använda hvad som i sistnämnde §. stadgas blott i afseende på de Föredragande, om brist på oväld, så kan det ändå ej användas i närvarande fall; ty det är ej det samma, att uraktlåta jäfva sig, och att visa väld; likasom man kan vara ojäfvig, och ändå göra sig skyldig till väld. Skulle likväl StatsRådet Friherre Cederström begått ett fel, då han icke jäfvat sig, så är i allt fall Föredragandens åtgärd vid detta mål mycket mera anmärkningsvärd, då han af Handlingarnes genomgående äfvenså väl bordt kunna inse nämnde StatsRåds jäfvoghet, samt derom påminna , och han utomdess ej förut hört det Publique Verk, nemligen KammarRätten, vid hvilket målet varit anhängigt, och han ej heller bordt i sin Expedition (nemligen Handelsoch FinanceExpeditionen) företaga elt Rättegångsmål, (hvilket också blef af Konungen till JustitiseCantzlerens handläggning remitteradf), samt genom allt delta gifvit Stats - 420 Den 27 Maji, Rådet Friherre Cederström skälig anledning att. sjelf ej anse målet för ett Rättegångsmål, och således för mindre nödigt att jäfva sig. Jag har ansett det vara ConstitutionsUtskottets ovilkorliga pligt, att anmärka och för Rikets Ständer tillkännagifva uppenbart lagstridiga, elier ock mot Rikets sannskyldiga nytta stridande åtgärder och rådslag, äfvensom när Föredraganden icke med oväld, nit, skicklighet och driri; sitt förtroende Embete utöfvat. Men sedan ConstilulionsUtskottet uppfyllt sin pligt, återstår för Rikets Ständer att uppfylla sin. Icke böra Rikets Ständer göra bos Konungen den anmälan, som 107 §:n RegeringsFormen berättigar dem till, för det en Rådgifvare eller Föredragande i ett mål misstagit sig.
Justerades ett prot.-utdr. för d. 26, 27 och 29 sisth April. Föredrogs K. M:s d. 29 sisth April e. m. på bordet lagda Nåd. Propos. till R. St:r, i fråga om erforderligt Statsbidrag till uprätthållaude af den Arméens Pénsions-kassa åliggande pensionering. ' Hr Palmcrantz, Joli. Maur.: Såvidt jag har kunnat upfatta ipnehållel af den nu föredragna Nåd. Propos:n, ärmeningen att begära ett Statsanslag för Arméens Pensions-kassa. Da man känner de stora kapitaler, som ifrågavar:de kassa eger, så synes det mig som om densamma, lika väl som andra kassor eller gäldenärer borde kunna uplåna medel för att fullgöra sina förbindelser mot pensionstagarne, ifall något års inkomster möjligen skulle understiga samma års utgifter; hvilket förhållande dock sällan torde inträffa, då kassan på sätt uplyst är, så obetydligt begagnat sig af sin förut beviljade kreditiv-rätt. Jag ville blott hafva antydt detta förhållande, pä det att StatsUtsk., vid behandlingen af den K. Proposm, mätte taga saken i öfvervägande; och jag anhåller derföre att detta mitt yttrande måtte till nämnde Utsk. få medfölja. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Det finnes troligen intet Iand, der Staten i allmänhet bidrager så litet lill pensions-anstalterna, som Sverige. Jag hade alltså föreställt mig, att vi desto heldre bordt utan anmärkmr remittera förevande Nåd. Propos. till StatsUtsk., som detta Stånd lika litet, som de öfriga gjort något afseende på min motion om krigsmanshus-kassans befriande från sin dryga utbetalning till KrigsColhii tjenstemäns aflönande. Från denna kassa utdelas icke blott pensioner till gamla afskedade underofficerare och soldater, utan äfven bidrag till Arméens Pensions-kassa. När Staten icke sjelf aflönar sina tjenstemän, så är det rätt att han ä andra sidan får deltaga i de kassors uprätthållande, hvilka på hans karghet blifva lidande.
Den afskräckande och otillgängliga isolering från annan kultur, i hvilken deras verk stå, beror också ofta därpå, att deras skildrare så sällan låta oss känna den ström af verklighet, ur hvilken äfven abstraktionens poesi stammar. Också isblommornas kristallisation på fönsterrutan förutsätter värme innefrån, och det är blott en kvarlefva från skolastikens dagar att betrakta tankens nät som en mystisk spånad i luften, oberoende af spindeln, som spunnit det. Men det är just här Lucretii originalitet som tänkare ligger – i den metamorfos han ofrivilligt låtit sin lärares filosofi undergå. Den blida men vekliga sommarvärmen i Epikurs trädgårdar förbyttes i hans själ till ett starkt och härdande alpklimat. Betraktar man de filosofiska lärorna uteslutande ur temperamentets synpunkt, skulle de – i stort sedt – kunna sägas vara af tvenne direkt motsatta slag, den mystiska religiositetens och den verklighetsbundna resignationens. Jag menar då med det förra slagets läror alla, hvilkas innersta kraft, man kunde kalla en psykologisk principium contradictionis. Det är alla arter af världsförklaringar, hvilkas rot är känslan af jordisk begränsning och mänsklig otillräcklighet, och som omskapa skräcken för den egna vanmakten och begäret att spränga det egna väsendets och den egna världens gränser till aningar om, ja bevis för tillvaron af makter och sfärer, rent motsatta människans, och kanske endast som logiska motsatser tänkbara för hennes fattning. Ty hur dessa världsförklaringar än förkläda sig, hur mycket de tro sig vädja till förnuftets högre instans och med den skickligaste akrobatkonst klättra uppifrån och ner och nerifrån och upp igen, deras innersta driffjäder är hjärtats som det tycks outrotliga törst efter paradoxen, känslans sublima pronunciamenton, mot hvilka alla förståndets inkast förefalla tunna och prosaiska. Kyrkofaderns storartade ord: credo quia absurdum är väl det sannaste och det djupaste på en gång, som sagts om människohjärtats lust att förkunna det ofattliga och bekänna det öfvernaturliga, om hennes behof att lyfta sig öfver sin egen tanke, om också det måste ske som Münchhausen, när han drog upp sig själf ur träsket – vid sitt eget hår.
S. D. Vid nu skedd föredragning af Allmänna Besvärsock Ekonomi-Utskottets, sedau den 22 dennes på bordet hvilande, memorial N:o 15, angående återlemnande af en utaf riksdagsfullmäktigen Måns Månsson väckt motion, om dels skyldigheten att vårda utmätt gods, och dels utfärdande af instruktion för länsmän, beslöt Ståndet, att 1 momentet af ifrågavarande motion skulle till Lag-Utskottet remitteras samt 2 momentet till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets behandling återremitteras. 13-3 Prot.-Utdrag den 29 Januari ISSI. Den 29 Januari. Frän Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Allmänna Besvärsoch Elionomi-TJtskottets den 22 och 25 dennes på bordet lagde utlåtande N:o 3, i anledning af \ rickt molion om förändring uti föreskrilterne om jernvräkeriet i riket. S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 22 och 25 dennes på bordet lagda utlåtande N:o 6, i anledning af väckt molion om förändring uti Kongl. Maj:ts förnyade Hamn-ordning den 24 Januari 177 L, blef detta utlåtande, på grund al deremot gjorda anmärkningar, af Ridderskapet och Adeln återremitteradt. S. D. Föred ro gos och biföllos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets nedannämnda den 22 dennes på bordet lagda utlåtanden och betänkande!]: