Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende på dessa fordelar liar, vid de från skjutsnings-sky Idigheten undantagné fastigheters inköp, en större köpeskilling blifvit utbetaldt, än orri de Varit med nämnde onus besvärade; och om, vid så beskaffadt förhållande, innehafvame af defi jord, sorn är med meranämnde skju'snings-skyldigliet betungad,skulle ifrån sig, genom en jemn fördelning på jorden eller Medborgare i allmänhet, kunna afleda en del af de onera-, för hvilka de genom det ringare pris , hvarefter deras egendomar blifvit af dem eller deras Förfäder förvärfvare', haft ett motsvarande surrogat, vöre sådant ett ingrep i äganderätten, hvarigenom den säkerhet, som Sam* Den 16 JiilL Samhälls-ordningen bör betrygga för hvar och en, att från andras usurpation och intrång hafva fredadt hvad han lagligen besitter, skulle försvinna, och Samfunds-föreningens vigtigaste ändamål förfelas. Den enda och rätta skäliga anledning, som kunde gifvas för de skjutsnings-skyldiga, att söka få skjutslegan förhöjd, vore om samma skjutslega i jemnförelse mot varu-priser, och i synnerhet priset på spannmål eller öke-dagsverken» nu skulle finnas betydligen mindre, än hvad den varit under förflutna tider. Utskottet har derföre företagit sig, att i detta afseende, för sednast fraftilidne 50 år, eller från och med 1766 till närvarande tid, anställa en jemnförelse i« mellan skjutslegan och Stockholms Läns Markegång , såsom utgörande ett ungefärligt medium af öfriga Markegångarna i Riket, för en tunna Råg, samt ett öke-dagsverke,och har härigenom kommit till följande resultater. På det tiotal af år, som förflutit ifrån och med år 1766 till och med år 1775, gjorde Mar. kegången för en tunna Råg i Stockholms Län, till ett medel-pris för alla åren reducerad, nära 14 Daler Sunt; till förtjenande af en lunnaRåg» efter den då stadgade skjutslegan, å 12 öre milen, fordrades således då atl hafva skjutsat 36-J mil.
Denna klagan saknar visserligen ej anledoing och lordiar aihjclpande, men detta hör ske med ett det noggrannaste afseende på rättvisa och billighet, och härtill oundvikeligen fordras noggranhet och takkännedom. Jag får således föreslå att Riksens Ständer i underdånighet anhålla hos Hrns ivlajit Konungen, att en Comité virder nedsatt till undersökning om upp-; kornsten och rätta naturen af alla, utaf hemman och lägenheter under namn af Jordeboksw ränta, Mantalsränta, Tionde, Lagmansoch Häradshöldinge-ränta, samt Rusttjenst-afgifter till Staten utgående u‘sky!der, samt att härvid noggrant afseende fästes pä det belopp deraf, 6om utgår eller bör utgå såsom afgift Jur afstadd ägande rätt, såsom ständig ränta, genom lag stc.dgad, eller tillkommen såsom surrogat för genom lag fastställdz oneray eller såsom gärd. Resultatet af denna Comités undersökning kunde vid nästa Riksdag blifva Riksens Siänder meddelad. Äfven får jag föreslå, att i händelse af bifall å denna min motion , StatsUtskottet måtte få sig Uppdragit anvisa nödige medel till ders i och lör Comitéen uppkommande kostnad. 88:$ Herr Rosenblad, Bernhard Bland de utgifter ett Statsverk för allmän upplysning bestrider, är val ingen mindre underkastad tvist i afseende på dess nytta, än den hvars föremål är, att hålla allmänheten eill handa utvägar till de kunskapers ernående, sorn eljest ej utan stora enskildta uppoffringar kunna vinnas och hvilkas ägande är a£ Stor vigt för det medborgerliga ljfvet, En sådan utgift är den, som erfordras för ett Riks-, feibiiothek. Äfven vi äga ett sådant, hufvudsakliga frugten af fratnfårne Konungars och enskildtes frikostighet.
” När en professor i österländska språk vid en berömd högskola och dertill en, som redan hunnit egna ett långt lif åt arbete i sin vetenskaps tjenst och särskildt åt sysselsättningen med det arabiska tungomålet, såsom fallet är med professor Tornberg i Lund, slutligen framträder med en öfversättning af det ojemförligt vigtiga-ste af alla de språkliga minnesmärken, hvarpå detta arabiska språk har att bjuda, eger man visserligen rätt att göra sig stora förväntningar och att förutsätta ett verkligen godt arbete. — Så mycket mera obehagligt öfverraskad måste man då känna sig, om man, der man väntat sig endast gediget guld, vid närmare undersökning finner en stor del slagg och, hvad än värre är, mycken falsk metall. Och att detta, dess värre, är förhållandet med prof. Tornbergs verk, är en sorglig sanning, hvarom läsaren af efterföljande granskande uppsats efter dess genomgående icke lärer vidare kunna hysa n&amp;gra tvifvel. ” Lustigt nog har vedergällningen drabbat äfven i detaljer. Beskylde Upsalarecensionen Crusenstolpe för att alltför mycket hafva trädt engelska Koran-öfversättare i spåren, så heter det nu om Tornberg, ' att man nödgas förklara hans arbete vara tilt en god del något annat, än hvad det på titelbladet uppgifves vara, nämligen ” öfversatt från arabiskan ”. Af professor Sprenger i Bern eger man ett i sitt slag förträffligt verk, utkommet i tre dryga band under titel: ” Das Leben und die Lehre des Mohammed. ” Det befinnes nu i sjelfva verket1 vara ifrån dessa af Sprenger till tyskan öfversatta koran-ut-drag, som professor T. i sin tur öfversätter, och detta med en trohet mot det tyska originalet, hvilken lemnar troheten mot den arabiska texten på de ställen, som icke finnas af Sprenger öfversatta, långt bakom sig. ” uppträdde med något större literärt verk. Hans literära verksamhet hade också icke varit så lång att erfarenheten lärt honom bjuda ett bepansradt bröst mot förgiftade pilar, och hans ytterst sangviniska temperament i förening med hans redbara karakter kunde hvarken lida eller förstå de krumsprång, finter och slöjor hvari man på kritikens område oftast inhöljer en orättvisa.
Otvifvelaktigt såsom en fortsättning af föreg:de tiders finansieia förhållanden, hvilka i sin ordning upkommit af fordna felsteg i finansförvaltningen, då man icke fann någon bättre utväg att förskaffa sig de medel, man behöfde, än att utgifva rayntrepresentativer, vare sig i form af mynttecken, försämradt mynt eller papper. Man framhöll då alltid den förhoppningen och gaf den försäkran, att dessa myntrepresentativer, så snart omständigheterna medgåfvo, skulle utbytas mot verkligt mynt, och endast tills vidare skulle gälla i dettas ställe, hvilket genom lag bestämdes. Ett sådant stadgande var också under dylika förhållanden nödvändigt och konseqvent, ty assignater måste alltid åtföljas af tvångskurs, för att, åtminstone till en viss grad och så vidt sora möjligt, uprätthållas i värde, ehuru all erfarenhet visar, att äfven de strängaste lagar i detta hänseende aldrig förmått hindra pappersmyntets fall, så snart någon verklig valuta derför ej kunnat erhållas. Men nu, sedan Riksbankens sedlar ovägerligen inlösas med klingande mynt, är den omförmälda lagbestämmelsen, enligt min tanka, ej blott onödig, utan skadlig. Jag anser den onödig, derföre att, så länge Banken upfyller sin vexlingsskyldighet — och jag hoppas med tillförsigt, att någon rubbning häruti aldrig skall ske —, skola Bankens sedlar, utan allt tvifvel, afven sedan tvångskursen uphört, af hvar och en i liqvid mottagas vida hellre än det obeqvämare silfret. Skadlig tror jag bestämmelsen vara af tvenne skäl. Först och främst skall, enligt min åsigt, så länge ett sådant lagstadgande qvarstår, aldrig någon fullkomlig trygghet vinnas i detta lands ekonomiska angelägenheter. Ty det är onekligt, att alla våra enskilda och mest ömtåliga eganderätts-förhållanden härigenom i sista hand blifva beroende af lag - Den 30 November f. m. 491 stiftningen sami. af Bankens förvaltning; och förflutna tiders exempel i detta fall skola alltid utgöra tillräckligt smärtsamma minnen, för att underhålla allmänhetens oro i dessa hänseenden, helst så länge den lagstiftande makten i ämnet är så ensidigt fördelad som nu. Mitt andra skäl är af mera politisk beskaffenhet
Utan at derföre ingä i de särskilta betänkligheter, s m blifwit anförda, och föll idkeligen utan at bestämma wigten af de förde lä 4 s.m blifwit gjorde, endast för sakens rättmätighet, welat bafwa desia anmärkningar införda i Protocollet. Grefwe Ickornei-, tistadc mLtnteligen - för öfrigt torde tillätas mig anniärka, at de af Bonde-Ständet, i desi r dag mcddelte d rot collsUtdrag omrörde förbehäll förmodeligen icke klin na - 944 Den 28 Junit. na anses annorlunda, än de inom de öfriga Ständen gjorda anmärkningar. Harwid hördes olika rop, för och mot denna Grefwe lviorners förklaring. Grefwe Uantin A8bai.i8en, Albreckt: Dä jag nu hört, at öfwer den fräga, rörande Säterierna , som Grefwe 'vidner i sit anförande widrört, Herr Grefwen icke yrkar nägon proposition, sä har jag ej i det ämnet något at anföra. Denna fräga war np, och hörde således icke hit., Hwad ater det af Friherre 8Uivec8kjölä i dag gjorde förslag beträffar, wore min önskan at detsamma antingen af Oeconomiä Utskottet eller af särskildt bertil utsedde personer blefwe uptagit och granskadt. Grefwe ^törner, ?46oIyh 6öcan, äninarkte at frägan, rörande skjuts för Säterierna sä mycket mindre wore ny, som den redan i gärdags-plenum blifwit wäckt. Grefwe U antn ^8 U a o 8 6 n , förklarade sig hafwa menk, at denna fräga ej hörde til nuwärande öfwerläggningsamne, eincdan Herr Grefwen och Landtmarskalken yttrat sig, det i dag endast de återstående frägorna af Friherre 8'ckMemorial skulle företagas; bwilket sitt yttrande Herr Landtmarskalken bekräftade. Herr jacob, hade inlemnat et sä lydande Dietamen Enär Högloft.
Ut S. D. ± lil Höglofl. Stafs-Utskottet återförvistea dess sedan sista Plenum på .Bordet hvilande utlåtande af den 31 sistl. Maj, i anledning af Herr [Lagmannen Grefve Gyllenborgs anförande om inqvartering för tagande troppar m. m. Ut Supra. tänkanden af den 31 Maj, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om tillökt Penningeanslag för Lag-Comitén; och af den 9 Juni rörande en Summa af 121,1 b 8 R:d 32 sk. 4 rst, [Banco, som uti 1812 års Riks Stat blifvit afskrifven på Riksgälds-Contoirets hos Statsverket agan-' de fordran för meddelte förskott till 1810 års Hamnstängnings-kostnader m. m.; hvilka Betänlcanden sedan den i2:te dennes hvilat på bordet, blefvo desamma af Bonde - Ståndet gillade. Ut Supra. Supra. Ex ProfocoIIo Oloj Werlin. Ex Protocollo Oluf Werlin. d föredragning af Stats-Utskottets B?' Ex Protocollo Olof Werlin.
Betänkande N:o g3. 3 ”inom Presteoch Läro-Ståndet, må försvinna_, samt presterlig befordrings”rättj, i alla hänseenden, endast räknas efter enkla år;” vid hvilket förhållande, och sedan den i berörde utlåtande uttalade åsigt så mycket hellre måste anses vara af Kongl. Maj:t i Nåder gillad och godkänd, som Kongl. Majit, i Dess Nådiga Proposition till Rikets Höglo fl. Ständer, den 27 Febr. 1829, angående anslag till förmon för Läroverken, i Nåder yttrat: ”att ''Kongl. Majit så mycket mera tillförsåg Sig Rikets Höglofl. Ständers beredvillighet att bevilja tletta anslag af 42.000 R:dr årligen, eller 7000 tunnor ”spanmål, å 6 Ridr tunnan, som detsamma blefve oberoende af de ifrågasatte "förändringarne i läromethoder och i Läroverkens organisation, helst Lärarepersonalen i alla fall kom att blifva nära densamma som förut, och ”Kongl. Maj.t derigenom skulle komma att bereda upphörandet af den, ”både för Undervisningsverket och Presterskapet i allmänhet så menliga ”beräkningen af dubbla tjenstårsamt Rikets Höglofl. Ständer, enligt hvad i3 §. i i83o års Riksdags-Beslut innehåller, beviljat 60,000 Ridr att årligen utgå, deraf det belopp, som Kongl. Läroverks-Comiteen föreslagit och Kongl. Majit begärt, kommit Elementar-Läroverken till godo, Motionairen föreslagit, alt all dubbel årsberäkning måtte upphöra, så snart någon lesnnar en tjenstebefattning, med hvilken en dylik förmon är förenad, deraf också borde följa, att vid de nya Elementar-skolor, som nyligen blifvit inrättade eller härefter inrättas, allenast enkla tjenstår beräknas, på sätt Kongl. Comitéens underdåniga förslag innehåller.
En del af de lätta slädarne voro försedda med kurar af spjelor, utanpå öfverdragna med renhudar; andra voro heltäckta och endast försedda med en ingång framtill. De knifvar, yxor, borrar m.m., hvilka jag såg, voro af jern och stål och hade tydligen erhållits af amerikanare eller ryssar. Husgerådet utgjordes i Menkas brors tält af några vanliga kaffepannor af koppar, hvilka användas för kokning af vatten, en nysilfverbägare med engelsk inskrift, ett par tekoppar med fat, platta trätråg och skäppor. Rentschuktschernas drägt är lik kust-tschuktschernas, endast med den skilnad att de förra uteslutande använda renskinn, då de senare derjemte begagna sälskinn. Några togo vid vår ankomst på sig brokiga tygbluser, troligen af rysk tillverkning. Bland smycken må nämnas glasperlor, uppträdda på senor, hvilka buros uti öronen eller om halsen, företrädesvis af qvinnorna. Dessa voro tatuerade på samma sätt som hos kust-tschuktscherna. Dock såg jag här en äldre qvinna, hvilken utom den vanliga ansigtstatueringen äfven var tatuerad på axlarna, och en annan, som på händernas yttre sida hade två, parallela, längs handen gående linier och ett snedt dem förenande streck. Männen voro otatuerade. Ett par af dem buro kors med slavonska inskrifter om halsen; andra buro på samma sätt tvågreniga trästycken. Om dessa senare äro att betrakta som deras gudar eller som amuletter, är mig icke bekant. Tschuktschisk hundsläde. Då vi här icke kunde erhålla de renar, som vi skulle uppköpa för expeditionens räkning, begåfvo vi oss med hundar på eftermiddagen samma dag tillsammans med Menka till hans svärsons läger, dit vi anlände kl. 8 på aftonen. Vi blefvo mycket vänligt mottagna och lågo här öfver natten. Alla ett tälts invånare sofva gemensamt uti det deri befintliga sofrummet, som icke är mer än 2 till 2,4 meter långt, 1,8 till 2 meter bredt och 1,2 till 1,5 meter högt. Innan de lägga sig, äta de sin qvällsvard.
N:o 66 under den 27 sistlidne Nov., innefattande förslag till ändrade föreskrifter om Bergsbrukens representation, blifvit återförvisadt med de för hvarje Stånds serskilda och gemensamma tankar förklarade anmärkningar, att 6 mom. i i4 §. Riksdags-Ordningen borde redigeras sålunda: Etter Ridd. och Adelns mening: ”Utom Fahlu Bergslag och de Bergsmanshemman, hvilkas egare tillhöra Bonde-Ståndet, ege ock de öfrige Bergsbruken, hvarunder inbegripas de af Styrelsen öfver Bergverken priviligierade inrättningar till förädling af Mineral-Rikets producter, att till Borgare-Ståndet sända fem Fullmägtige, och vare såsom valberättigad och valbar att anse hvarje ofrälse Bergsbruksegare, som minst 3 år, vid början af det år för hvilket val-längden uppgöres, innehaft sådan Bergsbruks-Inrättning, hvars årliga till verkningsvärde i medeltal för 5 år uppgått till minst i5oo R:dr, icke någon beställning i Rikets tjenst innehafver, samt icke heller såsom Borgare eller under annan egenskap något Riks-Stånd eljest tillhörer. Styrelsen öfver BergsBruken upprätte ock, för sådant ändamål, en hufvudlängd öfver de valberättigade Bergs,bruks-egarnes röstetal, grundad t på de fem sistförflutne årens tillverkningsvärde, enligt fastställde tiondejernsoch hammarskaltstaxorne, samt för annan tillverkning, efter de i Hufvudstaden allmänt gängse pris, dock med iakttagande deraf, att, vid ytterligare förädling af eljest beräknad product, den senares värde afdrages ifrån den förädlade varans; och gälle, med undantag för nya ti/komne Verk och Inrättningar, denna för Brukens röstetal uppgjorde längd, hvarefter Bergsbruken skola, med nödigt afseende å Brukens läge och Länens indelning i feni valdistrict, fördelas, och förnyas samma längd sedermera hvart 5:te år. Serskild personel val-längd åligge det dock Styrelsen öfver Bergverken alt för hvarje
Jag vill icke nämna hans värdige föregångare i Sverige, Ingiald IIIråda, som vann samma nyttiga ändamål Den j; Oc tobe r f. m. med samma afskyvärda medel; hail skulle hafva bränt våra fylkeskonungar förgäfves. Jag beklagar, att provinsintressena göra sig så mycket gällande, sorn rm är fallet; jag skulle önska denna indelning af provinser aldrig funnits till namnet, och är fast öfvertygad, att om vi införde sådana landskapsting, hade vi gifvit näring och lif åt en den förfärligaste, månghöfdade tvedrägtens hydra. Man mätte afhugga dess hufvuden aldrig så ofta, ännu förfärligare skulle de uppväxa ur såret, tills man förbränt det med Jolai vedbrand, förstört deras upphof ända till rolen. Främst af allt bör man väl söka sammanhålla och sammanfatta alla intressen med det stora, fosterlandets. Vi gå att skapa oss en framtid, och jag vill sluta med att i detta afseende lägga på edert minne, mine herrar! ord, sorn väl ej hafva något värde, då de komma ur min mun; men kanske det kan gifva dem något värde, att de blefvo sagda afen af »evidens störste män, stiftaren af ett nytt samhälle, då hans medborgare vid hans dödsbädd slodo kring honom och med tårar rådfrågade honom om den nya framtid, hvilken de genom hans ilöd sago för sig; orden voro — gifven akt derpå; mine herrar! ”enighet! enighet! eller tvedrägtens hydra skall förderfva oss!” de voro hans sista; mannens namn var Bolivar.
Förslaget pag. 91 — (Utlåtandet N:o 82) att mot liypothek af Actier i Götha CanalBolag, må (under fästadt afseende å hvad som för närvarande finnes för dessa Actier insatt) såsom Lån utgifvas 16 | procent af tecknade och inbetalda Capitalet; samt mot hypothek af Actier i Södertelje Canaloch Slussverks-Bolag, 5o procent af det tecknade ursprungliga Capitalet eller 16 | procent å den summa, nuvarande Actierna upptaga ; båda dessa belåningar under det bestämda vilkor, att antaglig bor - i6 Banco-Utskotiets Memorial N;0 i20. gen tillika fordras, dock endast för dett brist, som, vid hypothekeiis användande, möjligen skulle kunna uppkomma emellan Verkets fordran och försäljningspriset, — ät4 i allo bifallet al Högvördiga Preste-Ståndet; och torde Utskottet äfven få anse Höglofliga Ridderskapels öch Adelns samt Hedervärda Bonde-Ståndens beslut åsyfta bifall å punkten i sin helhet, oaktadt blott Götha Canals Adier finnas uttryckligen nämnda, enär dervid intet undantag i afseende på Södertelje Canats Adier af någotdera Slåndet blifvit gjordt. Det af Höglofliga Ridderskapet och Adeln tillagda förbehåll, att framdeles, om så lämpligt skulle anses, få hoja belåningen å Götha Canals Actier, har Utskottet på förhand afsett, med orden t "under fästadt afseende ä hvad sorn för närvarande finnes för dessa Adier insattf hvilka ord med bestämd hänsigt å de Ilos Statsoell Balico-Utskotten gemensamt behandlade frågor, om vilkoren för ytterligare Statsbidrag till Götha Caual-arbetetS fortsättande, inflÖto t Betänkandet. Vällofliga Borgare-Ståndet haf, för hvad som rörer belåning af den serskilda Fonden, R:dr 5oo,ooo, äfven för dess dess del gillat Éanco-iJtskottets Memorial N.-o 110. 1» gillat den ifrågavarande punkten, men endast velat hafva orden:
Då hade Utskm ovillkorligen afstyrkt den väckta motionen, nu hafva Utskm modifierat sitt omdöme om densamma och framställt ett vilkorligt tillstyrkande deraf genom en underd. skrifvelse till K. M. Jag vill icke påstå att R. o. Ad. gjorde rätt itali, hvilket jag icke erinrar mig, R. o. Ad. förklarade att Hr Stiernsvärds förslag hade förfallit. Jag anser det hafva varit orätt af Utskm att väcka en fråga som icke hade sammanhang med Hr Stiernsvärds förslag, ty deruti var icke hegardt att K. M. skulle framlägga en försvarsplan. Della var en alldeles ny motion af Ekon.- Utsk. och således anser jag den framställningen vara olaglig, men jag vill icke derföre påstå, alt icke R. o. Ad. hade kunnat göra tillräckligt med att helt simpelt afslå denna framställning och sålunda förqväft densamma. Men här är saken helt annan. Hår gäller det samma fråga fastän framställd ur annan synpunkt. Förra gången var det såsom jag nyss yttrade fråga om att framställa denna motion till ovillkorligt bifall. Sålänge octrojtiden räckte skulle privatbankerna få utgifva dessa sedlar på 3 r:dr 16 sk. valör och Utskm hade afslyrkt denna ovilkorliga framställning, men nu hafva Utskm framställt den modifikation deraf, alt K. M. skulle få bedomina hu - Den 21 Augusti. 345 ruvida icke Privatbankerne äfven under någon förlängd tid skulle få utgifva dessa 3: 16, i sedlar. Frih. Klinkowström har talat om att man icke bör förändra lagen emedan man icke ännu känner dess verkningar. Jag tror att när man verkligen funnit olägenheter af en lag, bör man icke vidhålla densamma. Till en början är detta icke någon bestämd lag utan det är en ekonomisk författning, som kan af K. M. förändras när Han så för godt finnér utan Ständernas samtycke, och K. M. har erkänt olägenheterna af det fattade beslutet, i ty att K. M. har tillerkänt Privat-bankerne rättighet att ännu ett år utgifva dessa sedlar på 3: 16, enär K.
Befhde meddelas, förrän kommunen haft tillfälle alt yttra sig så väl öfver gagneligheten af handelsrättighetens medgifvande, som öfver sökandens frejd; hvadan Utsk. tillstyrkte alt R. St. hos K. M. i underd. ville anhålla, att uti 25 § Handels-ordn. stadgas mätte, det K. Befhde icke må ega att meddela tillstånd till handelsbods anläggande å landet, innan den församling, inom hvilken handelsboden är ämnad att anläggas, öfver ansökningen derom hörd, dertill på sockenstämma lemnat sitt bifall.” Om Ständerna hade gått in på en sådan åsigt, och K. M. dertill gifvit Sitt nåd. bifall, då tror jag, att man hade kommit till ett klart resultat i saken, så till vida ålminslone, alt i de orter, som äro långt aflägsna, och der kommunikationerna äro besvärliga, samt så vida den sökande tillika ägde god frejd, och åtminstone, efter vanlig mensklig beräkningsförmåga, något hinder deremot i ortens intresse borde befaras, der skulle väl församlingen icke heller sätta sig emot en sådan inflyttning. Men på andra orter, och under andra förhållanden, kunde väl hända, att församlingarne sade nej, och då inträffade icke heller de elaka följder, som icke kunna uteblifva, när handelsbod inrättas der den icke behöfde eller borde vara. Det åberopade betänk, blef äfven af BondeSt. oförändradt bifallet; jag lägger icke ringa vigt 204 uen 29 Mars e. m. pä detta förhållande; men R. o. Ad. återremitterade betänk, efter gjorda anmärkn:r. Jag påminner mig mycket väl den ganska vidlyftiga diskussion, som här vid berörde tillfälle fördes, och hurusom åtskilliga Landsh:r med all ifver sälte sig emot förslaget, påstående att det skulle medföra en slör inskränkning i deras pröfningsrätt.
Hon och barnen på ena sidan, på den andra gamle Stor-Jaska, numera förståndsinvalid, utsläppt från dårhuset på grund af obotlighet, oskadlighet och medellöshet. Han söp ej mer och var således fullkomligt ofarlig. Hans kraft var också borta till en del, han arbetade ej mer på tegelbruket, utan användes till utarbete på åkrar och ängar. Men stundom kom det öfver honom ett gråtanfall, och vid dessa tillfällen kunde intet förmå honom att lemna stugan. Han satt då på sängen med händerna för ögonen. Anfallen räckte ett dygn eller så omkring. Sedan var han åter flyttbar. Hans ögon stirrade uttryckslöst framåt, han suckade och teg samt lät Kajsa leda sig dit hon ville. Hans bleka och pussiga anlete såg upp till henne som ett barn ser upp till modern, och han lydde hennes röst blindt, liksom en hund sin egares. Sju år, tillbragta i cell, hade gjort honom kraftlös, vansinnet hade öfvergått i fånighet och apati, han skulle gått under, om ej Kajsa tagit sig an honom. Han fick vara hennes barnpiga om vintern, hon födde och klädde honom, och hans lilla arbetspenning, som han under sommarmånaderna förtjenade, var hennes enda reela vinst. Den understeg dock betydligt hennes utgifter för honom, men hon hade nu engång adopterat denne öfvergifne. I dag skulle Kajsa ut för att andas en smula luft i skogen; hon hade läst högt i Luthers postilla i stugan, idioten hade hört på, från den plats der han satt med händerna hopknäppta och den kolossala öfverkroppen slappt framåtlutad. De voro trötta af solbaddet inne i det qvafva rummet och skulle nu ut i luften. Kajsa ville med det samma se om barnen, det var sällan hon hade tid med dem nu. Hon gick förut i svarta söndagsklädningen, den samma hon bar på mannens begrafning. Hon gick långsamt och med blicken fäst vid marken. Stor-Jaska följde efter. Han följde henne tanklöst i hälarne, andäktigt, allvarligt, som om han varit i kyrkan. De lemnade gärdet och närmade sig björkbacken. Begge stannade, det var musik deruppe, man spelade inne i någon af tältgroparne ... hvem kunde det vara? Kajsa gick närmare. Hon smög sig fram så sakta hon kunde.