Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
När han steg öfver salströskeln, nickade han vänligt åt siu hustru, medan han plockade upp ur fickan chokladpraliner åt barnen. Dora stod och viftade med brefvet som med en parlamentärflagg. » Hvad har du där för slag? » » Ett bref. från Wahlbergs. Han har fått plats som sågverksdisponent i Norrland. » Orden utsädes långsamt och eftertryckligt med en röst, som svagt darrade af förtrytelse. » Det var ju präktigt! Får jag se! sextusen kronors fast lön, fri bostad och andel i årsvinsten. Mycket fint! Hör du, Dora, på det där få vi lof att sända dem en telegrafisk lyckönskan » Men nu stodo Doras ögon fulla af tårar. » Hvarför kunde du inte lika gärna fått den där platsen? » » Min söta vän, den har jag j u aldrig sökt. » » Det är detsamma. D u har sökt andra, och du får ändå ingen. Det är som förgjordt. Hvarför ska just Wahlberg ha företräde framför dig, kan du säga mig det? Förstår han trävaruhanteringen bättre. är han intelligentare än d u? » » Jag känner inte " Wahlbergs kvaMflkationer tillfylles för att kunna ge dig ett exakt svar på den där frågan. Men eftersom han antagit platsen, är det min öfvertygelse, att han också kommer att sköta den till bolagets belåtenhet. Hvad mig beträffar, får jag ärligt tillstå, att jag inte inser, hvarför jag ska äflas att utbyta hvad jag har här i Stockholm mot en, låt vara mera inkomstbringande befattning uppe i de norrländska skogstrakterna. Att jag på din uppmaning svarat på dylika platsannonser, kan inte rubba min åsikt. Därför är jag rätt glad åt, att mina ansökningar hittills blifvit utan resultat. » Men då tog lilla fru Dora i. O m hon hade uppmanat honom, så var det lika mycket för hans som för hennes skull. Låg det något oriktigt i att arbeta på sitt materiella välstånds förkofran? Det var j u tvärtom att konsolidera sin lycka.
Den af Herrar Revisorer uppgifna felaktigheten, att hvad såsom skuld uti 1840 års räkning utbalanseras, är uti 1841 års räkning till olika belopp inbalanseradt, har förut i Kongl. Kammar-Rätten blifvit 150 — anmärkt, och förklarats på ett sätt, som visat att någon förlust derigenom för Stuteri-Inrättningen icke inträffat, hvarföre oek anmärkningen fått, utan påföljd, förfalla. Det oriktiga i räkenskaspsformen qvarstår likväl, och räkningarne hafva äfven några mindre brister i afseende på hänvisningar till verifikationer etc.; men det kan dock lända något till Bokhållarens ursägt, att räkenskaperna för år i84o (de egentligen klandrade) voro de första som uppställdes efter sist stadfästade formuläret, och att således ovanan dervid åstadkommit någon del af dessa förseelser. Om iakttagande af mera noggrannhet vid räkenskapernas uppgörande har emellertid Bokhållaren Noring af mig erhållit de allvarligaste föreställningar, och då han försäkrat sig härpå vilja använda största sorgfällighet, bör jag tro att så sker. Jemte det Herrar Revisorer ansett den provision af 16 skilling B:ko per Tunna, som enligt ackord blifvit betald till Kapiten Påhlman för uppköp och magasinering af 800 T:r hafra, vara något hög, hafva Revisorerne fästat uppmärksamhet dervid, att Bokhdlaren Noring uppburit 66 R:dr 1-7 sk., såsom ersättning för traktamente och skjuts vid en resa till Söderköping för eftersyn och vård af nämnde post hafra, hvilken utgift, i Revisorernes tanka, kunnat till stor del besparas, om entreprenad-auktion hållits för uppköp af hafran, med skyldighet för entreprenören att leverera den besigtningsgild å stället, hvarigenom äfven undvikits äfventyret för Staten af varans försämring före dess ankomst till bestämd ort. Först sedan på flera orter och hos flera personer försök blifvit gjorda, att emot något antagligt pris erhålla det för Stuteriet behöfliga qvantum hafra här på stället levereradt, men dessa misslyckats, vidtogs den utväg, att genom kommissionär uppköpa hafrepartiet i Lidköping, der, enligt inhemtade underrättelser, denna vara gällde lägst.
SDe forn ftpttaS. § 37. konungen äger — berättigab är. 9tibbarhuS*orbningen, forn faftftälleö af konungen jamt Stibberffapet od) Slbeln gemenfamt, beftämmer huru Stibberffapet odj Slbeln ntä famtnanträba, för att om fina gemenfantma angelägenheter befluta. § 38. Silla ifrån — ic!e må återtaga förr, än 9iiföbagen hunö för* håltanben pröfmat od) gillat, ©meblertib bibehållen. § 39. SBill konungen ©ina fftifen miftab, utan föreS DtifSftprelfcn unber konungens fråttmaro, i åpanö nämn, af ben till thronfölfben närmaft be fpan ftpre fåfom Stegent meb all konungslig malt od) mpnbigljet, enligt benna ^Regeringsform; bod må -jpan ej Slbetigt ftånb od) märbighet förläna, eller tilt ©refligt od) griljerrligt ftånb upphöja, eller fRibbaremärbighet utbela; äfmenfont alla lebiga förtroenbefpfjlor enbaft tills mibare tunna förmaltaS af bern, forn Stegenteu bertill förorbnar. finnes ej tilt thronföljben berättigab fritts, eller har ^n bertill närmaft berättigabe ej uppnått ben i 41 § för mpnbigljet ftabgabe ålber, eller är fjun af fjutbom eller af miftanbe utom ©merige och Norrige fjiubrab att IRitöfiprelfen öfmertaga, före @tats4Råbet ftprelfen meb fautrna matt forn Regent. 3tif8bag8-»eflut 1866. 5 -£mtu förhållas ffatt, bereft Äonungen längre tib än Stotf månaber nr Cftifet Blifmer, beröm marber t 91 § ftabgabt. § 40.
Låne-inrättning; se Pant-Läne-lnrättnit:g. Löne-reglenng vid Eiementar-Lär över ken; se ElementarLäroverken. M. Manufactur-Hiscoid-Fonden: tillökning af läne-bidraget till denna Fond ... Markegångs-prisens bestämmande, angående Militäire-post; se Låne-Contorets hus i Malmö. Missgernings-Balken: ändring i dess 5 Cap. 1 §. Missväxter: angående medel för undsättningar dervid Myntning; se Utmyntning. Nordenvall, Öfverste-Lieutenant: den honom anslagna pensions öfverflyttande pä Allmänna Indragnings-Staten JSådårs-besparing: se Allmänna Indragnings-Staten. O. Obligationer', se Accords-Fonden. Oroterad jord', se Knecktehället. P. Palm, Öfverste: den honom anslagna pensions öfverflyltande å Allmänna Indragnings-Staten . Pant-Läne-inrUllning i Hufvudstaden: förlängning i ytterligare 10 år af de för densamma beviljade förmoner Pensionerj Generalsoch Amirals , se Allmänna IndragningsStaten. Pensionsrätt, Landshöldingars; se Landshöjdingar. Piteå.: om eftergift af ett Daua-arf till stadens förmån Preste-Taxan, angående ... Presträttigheterna å Gottland; se Gottland. Q Qvarnar; se T ull-qvarnar. R. ■ffege/vngs-Formen: angående dess 63 och 72 §§. ... Riksdagens förlängande, angående . — afslutande: utsättande af en viss dag derför Riksgä/ds-Contoret: Upsala Academies skuld till detsamma; se Afskrifning. rättighet för Götha-Canal-Bolag att derstädes lyfta medel; se Götheborgs Canal-Bolag. Rotefriket; se Capellans-boställen. itofe/wg^-jemkningen vid Westerbottens Regemente, angående Roteringsoch Rustnings-skyldighel: lindring i den hemmansegarne i Jemtland åliggande
Ett rum för Kort-stämplingen, och 20:0 Tvenne rum för Tidnings-stämplingeny Dessutom borde i samma local finnas boningsrum för en Vaktmästare och en Husdräng, äfvensom tjenlige lägenheter för förvarandet af Riksgälds-Contorets brandredskap och upplägga) de af Contorets årliga ved behof, utgörande omkring 5o famnar. Vidare skulle derstädes erfordras utrymme för Riksgälds-Contorets gamla Archiv, som för närvarande upptoge större delen af en vid Rikets Ständers hus belägen magazinsbyggnad, hvilken byggnad vid Riksgälds-Contorets flyttning måste utrymmas, för att deruti skulle kunna inläggas den stora mängd tryckta Riksdagshandlingar, som hittills varit förvarade uti den af Riksgälds-Contoret begagnade egendom. Derjemte hafva Fullmägtige tillika upplyst, att det nu uppgifna, för Riksgälds-Contoret oundgängligen behöfliga utrymme blifver otillräckligt, i den mon Contorets Archiv tillvexer eller Contoret erhåller en utvidgad verkningskrets. 4 Sta/s-Utskottets Utlåtande, N.o 3ti. Innan Ulkottet yttrar sig öfver de anmärkningar, som inom RiksSlånden blifvit framställda emot Utskottets förslag och tillstyrkanden i dess förra Utlåtande, anser Utskottet sig böra anmäla, alt i medlet af sistförlidne månad blifvit till Utskottet ingifvet ett försäljningsanbud å det vid hörnel af Slottsbacken och Skeppsbron belägna, afl. Hof-Marskalken Friherre G. Ridderstolpes sterbhusdelegare tillhöriga, hus, hvilket, emot en köpesumma af 100,000 R:dr, deraf i:del borde erläggas vid tillträdet samt |:del 3:ne månader derefter o. s. v., skulle den i:sta instundande October kunna aflernnas i sitt nuvarande skick, med undantag endast af de i några rum befintliga trumauer.
Om till förutsättande nödvändigt hörer, att Ständerna i något fall böra förlita sig till Utj Den 23 Maji. M7 skottek Uppgift om ähihärkhingens samman: hang med StatsRådets Prötocöller, så hvarföre skulle icke samma förlitande äga rum i alla? Att sträcka Tr y ck fri b e t s L a ge n s förb»d emot tryckning af StatsRådets Pfotocöiler, ända derhän, att Utskottet icke skulle få lemna Ständerna kännedom om någon anmärknings inet eller mindre grund i StatsRådets Protocöller, vöre en orimlighet , sOm dessutom alldeles tillintetgjorde sjelfva förutsättandet 3 ty då ingen anmärkning kan göras, som icke skall äga sitt bevis, för eller emot, i StatsRådets Protocoller, och Ständerna aldrig kunna afgöra någon, utan kännedom om bevisningen, så skulle ju.* oni aldrig kännedomen finge lemnäs Ständerna, också icke hagot enda fall kun» ha existera^ deri Utskottet kunde öfverlemna anmärkningen till Ständernas afgörande, ellef deri Ständerna kunde afgörandet utöfva , och dock medgifver man, att 107 innehar ett sådant förutsättande. Då nu till Laglydnäden hörer, att tro på en öfverensstämmelse emellan Grundlagens alla budj rhen icke, att söka en studerad stridighet, der den kan undvikas j så frågar jag* hvarföre icke så gerna följa det enkla föt-i ståndet af sjelfva ordalydelsen 1 andra Moment tets första punct? I enlighet dermed, få de i 107. §. omförmälté fall anmärkas i Stånden, som då böra höra Utskottet, det vill, efter vanligt begrepp, säga, infordra Utskottets Utlåtande, hvilket åter, för att svara emot allmänna begreppet, om alla Utlåtanden £ tom 148 Den 23 Majli infordras, bör innehålla, dels all den upplysning, all den kännedom , Utskottet sjelf äger i frågan , och dels Utskottets eget omdöme deri, hvarefter Ständerna anmärkningen afgöra.
Norberg, enligt skedd undersökning, uppburit 2,083 R:dr 30 sk., som icke kommit landtränteriet till godo, Huss, under hvars ansvar denna uppbörd skett, måtte samma belopp ersätta, hvarförutan i den med Huss, den 31 December 1845 upprättade balansräkning blifvit honom påförd redovisningsskyldighet för 93 R:dr 32 sk. af det Ullångers socken beviljade understöd; att Huss i afgifna förklaringar bestridt all ansvarighet ej mindre för de 179 R:dr 16 sk., som för Arnäs socken voro oredovisade, och hvilka icke Huss, utan expeditions-fogden E. A. IVahlström skulle hafva uppburit, samt för de 2,083 R:dr 30 sk., hvilka ännu voro för Nordingrå socken oguldne och, enligt hvad Huss förmenat, borde, såsom icke till honom influtne, erläggas af vederbörande socknemän, som derför borgat, än ock för de Huss för Ullångers socken påförde 93 R:dr 32 sk., dem han, skall genast efter deras emottagande öfversändt till landtränteriet; att E. K. M:ts befallningshafvande i förenämnda län genom utslag den 7 Maj 1846, på anförda skäl och ehuru härvid förekommit, att E. K.
Riksdagsfullmägtigen Johan Longberg har härvid upplyst, att, då en lika fråga vid 1815 års Riksdag väcktes och öfverletnnades till Serskildta Utskottet, voro Utskottets åsigter af saken fullkomligt öfverensstämmande nied dem, som ofvan blifvit framställde; Och hafva Riksdagsfullmägtige C. Fredr. Berg och Anders Joachimsson jemväl i motionen instämt med tillägg, att förbudet borde sträcka sig äfven till Potates plantering och odling af allt slags säd utan undantag. Utskottet, som till pröfning förehaft ifrågavarande ärende, har dervid inhemtat, att detsamma ifrån längre tider tillbaka utgjort ett föremål för Regeringens och Riksens Ständers omtanka, hvarom äfven de mångfalldiga, i anledning deraf utfärdade, författningar och Kongl. Bref vitsorda; samt att, sedan upplysningar förut blifvit genom GommerceCollegii försorg fordrade, rörande beskaffenheten af deu städerne tillhörige 53i Besv och Ekon. Utsk. Betänkanden. jord, en comité förordnats, tili utarbetande af en författning, hvarigenom en billig och lämplig ordning uti borgarnes hittills med landtmannen sammanblandade rörelse och näring kunde åstadkommas, och städerna tillhällas att nyttja deras undfån.gna jord till hampas och andra dylika vexters planterande; samt att, i följd häraf, samma comité aktade nödigt, genom circulaire af den 10 Maj 1785 tili samtlige Kongl, Majus Befallningshafvande, låta häröfver höra städernas Magistrater och Borgerskap, hvilkas utlåtande, jemte Protocoll öfver hällne sammanträden, derefter till committerade blifvit insände.
Jag tror tvertom att de olärde kosta mest; ty dels kosta de mycket genom den okunnighet, hvarmed de ofta torde sköta sina tjenster , och dels göra de det derföre, att der den inre bildningen fattas jemte utsigten att varda något mera, der tjenstens innehafvare således icke kan påräkna några andra framsteg , än förkofran i förmögenhet , — der torde det också vara allmogen , som får tillsläppa henne, eller åtminstone blifver den, på hvilkens bekostnad länsmannen försöker att förvärfva sig förmögenhet. Jag kan således ej tinna olämpligt, att examen fordras af länsmännen. Jag beklagar att Utsk. ej föreslagit kameral-examen. Men kanske är det steget förstört, så länge Hrr Landshöfdingar i allmänhet äro deremot. Men om man icke får hvad man önskar, så är det dock något bättre än intet; och jag hoppas att om första steget är taget till fordran af några bestämda kunskaper hos dessa tjenstemän, samt om man visar dem en utväg till befordran i framtiden; så kan man få dem till något bättre än för närvarande. Om E. o. Ad. skulle finna för godt att återremittera betänk.; så bar jag icke något deremot, men då ville jag yrka, att Utsk. måtte stegra sina fordringar. Men alt afslå betänk, nödgas jag vördsamt bestrida, ty det vore att qvarhålla länsmännen i den ställning, hvaruti de hittills befunnit sig, och som efter min förmening hvarken för Rikets tjenst, för allmogen, eller för dem sjelfva varit fördelaktig. Frih. Spr en g t pörte n, Jac. Wilh.: Jag finnér mig hufvudsakligen förekommen af den siste värde talaren, och tror för öfrigt, alt detta betänk, står i nära sammanhang med det beslut R. St. vid denna riksdag fattat, att med 100 r:dr öka länsmännens löner öfver hela Riket , så att de numera erhålla 200 rtdr. Detta beslut har hufvudsakligen utgått ifrån och hvilat på den princip, att kunna till länsmän erhålla personer med mera bildning, och som kunde vinna befordran till högre Ijenstegrader.
Då vissa skogar blifvit bestämda för vissa bruk att förse dem ined kol, så bar det så skett, under förutsättning att innehafvaren af dessa skogar kunde derifrån förses med kol och icke all de skulle köpas från andra håll. Sådana privilegier kunna icke vara af den bindande natur, att de icke af R. St. och K. M. kunna upphäfvas, då grunden för desammas beviljande upphört. Af dessa skäl instämmer jag i anhållan om bifall till betänkandet. Frih. Cederström: Jag begärde ordet i anledn. af Gr. Anckarsvärds yttrande, alt tillses borde huruvida privilegierna för ifrågavar. bergslag möjligen kunde vara förverkade; men något sådant har Utsk. icke föreslagit; ty Utsk. har tillstyrkt alt R. St. måtte hos K. M. i und. anhålla, det täcktes K. M. låta i behörig ordning anställa undersökning till utrönande af så väl beskaffenheten utaf de privilegier, hvarpå Stora Kopparbergs bergslags rättighet att in natura utfordra ifrågavar. räntor och mantalskol sig grundar, som ock beloppet af den kolqvantitet, som med afseende å Fahlu grufvas nuvar. tillstånd kan anses erforderlig för koppartillverkningens inom bergslaget bestånd och fortfarande drift; äfvensom att, så framt icke omförmälde privilegier deremot lägga binder i vägen, det för bergslaget behöfliga qvantum kol måtte till utgörande på hittills föreskrifvet sätt fördelas emellan de närmast belägna förut i berörde afseende skattskyldiga socknar. Nå väl! har Utsk. här ifrågasatt att Fahlu bergslag skulle hafva förverkat sina privilegier? Man bar begärt, att dess privilegiers beskaffenhet måtte undersökas; men jag har redan erinrat att dess privilegier finnas tryckta, och det vore väl besynnerligt, om en undersökning skulle anställas till utrönande af sådant, som hvar och en sjelf kan läsa uti tryckta offentliga handlingar. Hade deremot frågan Den 24 A p r i,l f. ra. 315 varit af den natur, att Fahlu bergslag skulle hafva förverkat sina privilegier, dä hade R. St. kunnat hos K. M. begära att
Vida principenligare vore det väl då att ställa de ifrågavar. arbetena under en bestämd lag och utfästa böter för osedliga pjesers uppförande, än att öfverlemna dem åt en godtycklig granskning af personer, som kanske alldeles icke förstå att bedöma dem, och som måhända skulle borttaga de mest sanna drag i en karaktersteckning etc., blott derföre, att den kunde synas alludera på en eller annan mägtig person eller grannlaga händelse m. m. Jag hyser visst icke hopp, att min åsigt i denna del skall göra sig gällande; men jag har likväl velat till prot. uttrycka min reservation emot ett tydligt återgångssteg inom vår yttrande-frihet. Frih. Ehr enborgh: I consequens med hvad jag yttrat i afseende å tillvaron af privattheatrar, är det klart, att jag önskar bifall till denna punkt, och frågan är för mig endast den, till hvilken auetoritet den ifrågavar censuren bör uppdragas. Kunde jag tänka mig en theaterdirectör för stora theatern nog liberal och opartisk, vore denne visserligen närmast att öfvertaga censorskapet; men dä en na - Dcn S September. 83 turlig jalousi bär måste äga ruin, vore det måhända icke antagligt att från detta håll erfara tillbörlig oväld. Då synes mig åter Tryckfrihets-committeen gerna kunna sysselsätta sig med den ifrågavar. granskningen. Det vore ett litet oskyldigt försök att åtminstone till någonting använda denna committé'’; och det synes stå i full enlighet med grundlagens föreskrift, att nemi. intet bidragande till osedlighet får spridas bland allmänheten. Jag hemställer således om bifall till den ifrågavar. punkten, förutsättande, att censorsutöfningen lämpligast kan uppdragas åt Tryckfr.-committeen. Frih. Boye: Den ledamot, som yrkat afslag å förevar. punkt, har bemödat sig att flytta den der föreslagna censuren inom samma kategori, som censur å skrifter. Jag begär då att få erinra hvilken himmelsvid skillnad , som finnes emellan ett offentliggörande genom theatern och ett sådant genom tryck. Denna skillnad består i den olika publik, till hvilken begreppen i det ena eller andra fallet spridas.
Styrelsen för allmänna väg-och vattenbyggnader, med nådig befallning, att vidtaga de på Styrelsen ankommande åtgärder i anledning af Rikets Ständers beslut. — 20 — 81:o af den 15 September, i anledning af väckt fråga om sammanfattning och skiljande från Vester-Norrlands läns arkiv af de allmänna handlingar, som röra Jemtlands län. (130.) Sedan Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i nämnda båda län, äfvensom derefter Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Gefleborgs län, af förekommen anledning, blifvit hörde, har Kongl. Maj:t som funnit de af Rikets
Våra landtfruar funno herr Smitt i «farstukammarn,» der han bryggde punsch och bischoff; på båda delarne måste de smaka; för att betyga sitt bifall, tömde fru Lurhjelm sina glas, ordade sedan om sin ofantliga glädje, öfver det ifrågavarande partiet. «Bara kusin Smitt nu äfven snart lagar så att Hedda äfven blir försörjd,» tillade hon. «Ingen fara dermed, min nådiga kusin,» försäkrade han, torkande svetten från pannan med frackskörtet, «ingen fara alls. Mina flickor ha en fästman på hvart finger, sade förra frun, ha, ha, ha! Nog kunde de ha tid att vänta — kommer tids nog i den knipan — ha, ha, ha! men det unga blodet tänker icke så det. Petter och Maria tänka redan på trolofning och bröllop med, utan att vi gamla språkats vid om den saken; men i afton hoppas jag allt skall afgöras till ömsesidig tillfredsställelse.» Härmed bugade han sig för fru Nordenskans, som åhört honom med synbar förvåning. Hon hade ej hört ett ord om saken och visste icke om hon skulle anse detta för skämt eller allvar; men när de lemnat värden vid sitt bestyr, och tagit plats i andra rummet, erfor hon allt, hvad fru Lurhjelm sjelf trodde sig veta. Maria syntes föga till. Hedda deremot gick från den ena till den andra; talade om de kavaljerer, som väntades; brydde andra, för att blifva brydd tillbaka. Herrarne samlades småningom. Musikanterna intogo sin anvista plats, och polonäsen, anförd af Petter Nordenskans begynte. Våra båda fruar och Ottilia passade på och fingo snart plats i salen. Derpå följde ekossäsen. De icke dansande fruarna i förmaket barrikaderade med sina stolar ingången till dansrummet. Leonna, befriad från sin arrest, ansåg det för mindre passande att tränga sig ut, när hon icke var uppbjuden till dans. Hon blef således stående bakom en äldre frus stol, och fann sig rätt road af att se de andra dansa. Ekossäsen slutades och dansörerne rusade ut för att svalka sig.
Det tycktes honom, som o m de och allt annat rundt omkring endast var till såsom infattning åt henne, den lilla vackra, krushåriga juvelen med de glänsande belåtenhetsfläckarna på de fylliga kinderna. Allt, som kom henne nära, arrangerades genast att bilda effekt mot henne. Så slog honom hastigt en tanke. Hvarför satt hon här och lockade honom att lägga en hyllningsgärd af artigheter och halfförälskadt smicker vid sina fötter? Georg LTJ, Hallstedt, 17, 18 o. ; Prima Var inte det också bara för infattningens skull, för att låta juvelen briljera så mycket präktigare? Hedvig kunde alls inte förstå, hvad som kommit åt häradshöfdingen. Hvilka ansträngningar hon än gjorde, ville inte deras konversation flyta in i samma lätta, angenäma ton som förut, och han begick till och m e d den ogrannlagenheten att inom loppet af fem minuter två gånger se pä klockan. » Era föräldrar dröja väl länge, » sade han. Han berättade, att han hade ännu en visit att göra innan middagen och bad om ursäkt, att han inte kunde vänta ut de promenerande. Men Hedvig stod häpen och stirrade mot dörren, sedan han gått. Hon kunde alls inte begripa, hvarför han i en hast fått så brådtom. (ILLUSTRATÖR: David Qva långström fcffvsj Guldfeber. st. Ljttngdaht.) Så s n ä l l t! » » Å h, alldeles utmärkt! » » Aldrig. » » D ö m själf! » Dagskassan var icke oäfven i går, » anmärkte Paula. I detta senart! X - / » ' .W. IDUN 424 Alfhild gfyréll iet är så oändligt litet att berätta, men jag känner behof att berätta det ändå. Det var en dag på Glion. Jag hade gjort en lång vandring uppåt bergen samt därifrån beundrat Génévesjön, som låg täckt af dimma, hvilken i hvarje ögonblick lyftes upp af solstrålarne och så sänkte sig igen. Det var en bedårande lek, som höll mig kvar timme efter timme. Men nu var det tid att fara hem. V i voro redan i september, och då faller skymningen hastigt på i dessa trakter.