Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tyskland och Frankrike upphörde nämligen nu att vara centra för den europeiska handeln och samfärdseln, och i stället trädde de romanska länderna Spanien och Portugal. Härigenom råkade de tyska och franska näringarna och handeln i lägervall, och följden häraf blef, att borgarståndet, för att skydda sig mot en obehaglig konkurrens, uppreste allt högre skrankor för inträde i de respektive skråna och slutligen utdrefvo de kvinnliga arbetarne. Att kvinnornas ställning härigenom under 16:de och 17:de århundradena var synnerligen svår, inses lätt. D e, som ej trädde i äktenskap, måste föra en hälft föraktad tillvaro, underhållna af sina manliga släktingar. De gifta kvinnorna åter tillbringade sitt lif i den strängaste tillbakadragenhet, skilda från konsten och de ideella intressena. Då för tiden var det nämligen ej blott de Soulard-Siden 85 öre till kr. pr robe » kr. Stockholm, rekommenderas i benägen åtanke. Välkänd elegant snitt till moderata priser. Finaste rekommendationer öfver bela landet. Förfrågningar besvaras omgående. 2 Aktiebolaget Aug. Hoffmanrs E u n g l. hofleverantör I » ia,33Lo£a, " fc&gt;rilSL ObB. Instrumenter uthyras. &amp; K. HofleverantSr.) JOH. Kontor: SS Skeppsbron SS. Allm. Allm. Högstedt &amp; C:o 32 1 18 godtgör å sparkasseräkning B %. Ä hvarje bok kan lyftas intill kr. 1,000 i månaden utan särskild uppsägning. Bal-Siden Siden-Grenadin Siden-Bengalin pr mtr. Siden-Armfires, Monopols, Cristalllques, Molre antlque. Duchesse, Princesse, Moscovite, Marcelllnes, siden till täcken och flaggor m. m. portooch tullfritt till hemmet. Profver och kataI landsorten boende torde hänvända sig direkt till banken. Fru Orn ' s Atelier Frihet, jämlikhet och broderskap ljödo öfver hela Europa som fältrop på alla områden.
”Åh jo, dotter, åh jo – men du förstår icke ännu hvad det vill säga att leta efter skäl till Herrans gerning. Den bör aldrig förtynga någon. Gör den det likväl, så måste vi hitta på försoningsvägar och trampa dem tåligt, tills vi känna oss hemma på marken.” ”Ack, far!” ”Rör icke vidare vid detta, barn! Son älskar icke moderslägten. Men när de träffas någon gång – jag menar när en eller annan af dem kommer resande från Dal eller Westergötland hit (Belfragarna ä’ en lång slägt) – visar son sig artig och på ståten ... du får nog kalasa för dem vid tillfälle.” Sonhustrun nickade småleende – hon hade ingenting häremot, ty hon förkastade ej sällskapslifvet för att dela tiden uteslutande mellan sina pligter. Efter den i arbete förflutna dagen behöfde isynnerhet hennes makes lynne en sällskaplig förströelse; men att njuta den utan henne, det förstod han sig icke på. Och ingen må föreställa sig att det ej fanns ett sällskapslif i staden. Jo, ett helt lifligt, der det icke blott hördes sångqvartetter och trefliga dialogbitar mellan utklädda personer, som vanligen föreställdes anlända från resor väl försedda med nyheter, utan der äfven menuetten på maten dansades med all den grace och styfva elegans, som man kunde vänta af ungdom och behag å ena sidan samt mannakraft och ceremoniel kruserlighet å den andra. Det var glädje och trefnad både inom och utom hus, allt under det friska barn kommo och växte och solen lyste varmt på den enkla lyckliga familjen. På detta sätt förflöt tiden till året 1788, då det gick en brytning genom såväl det allmänna som det enskilta lifvet. Det börjades nu ett våglikt tal hit och dit om oroligheter med Ryssland och oroligheter i Danmark. Men denna gång var det väl utan all fråga att Strömstad sluppe vara med: skulle något röra sig bortifrån Fyen, der underligt språk gick, droge det sig bestämdt åt Skåne. Troligen var det dock löst prat alltsammans, och icke blefve det hinderligt för sjöfarten – ännu åtminstone. På våren låg min fars brigg lastad för lång-tur à utrikes ort.
I förra händelsen har nemligen staten en obestridlig rätt att från sig bortvisa den fremling, som ej ställer sig dess lagar lill efterrättelse; och i den sednare kan personen destomindre behandlas annorlunda än rikets öfrige innebyggare, som hvar och en, hvilken blifvit till Svensk medborgare upptagen skall, enligt den af Pikets Ständer vid innevarande riksmöte beslutade grundlagsförändring, åtnjuta fulla medborgerliga rättigheter. Emellertid förutser Utskottet, med anledning af stadgandet i 7 §, jemfördt med förslagets 1 §, två väsentliga anmärkningar. De torde nemligen finnas, som stötas deraf att medlem af den Svenska kyrkan skulle kunna skiljas från henne utan alt sluta sig till något visst religions-samfund eller ens öfvergå lill annan troslära; och alt någon inskränkning i berörde hänseende icke blifvit gjord, hvadan affall till annan, än kristen trosbekännelse, äfven kunde inträffa. Och sanningen i dessa anmärkningar vill Utskottet icke motsäga; men hvad Utskottet härutinnan föreslagit är ej annat, än den konseqventa följden af landsförvisnings-pålöljdens borttagande, derest kyrkan skall kunna upprätthållas. På sätt under öfverläggningarne hos Ständerna till öfverflöd blifvit upprepadt, är hvarje verldsligt straff å affall rättsvidrig!, enär det skulle träffa föremål, hvilka ligga utom menniskans domsrätt, och följaktligen ej eller kunna medföra åsyftad verkan. Men häraf föijer åter, att friheten härutinnan ej kan af lagen begränsas. Strider det emot samvetsfriheten att tvinga den, sorn omfattat annan kristen troslära, än den vår kyrka bekänner, ali i kyrkan qvarstå, så strider det äfven emot denna frihet, alt hindra den, hvilken hyllar i annan målto afvikande religiös åsigt, att ur kyrkan träda.
Min tanka är deremot, att Nationen kan, i både Oeconomiskt och Financielt afseende, vara äfven så lycklig med bara Papperspenningar, som med Metallerne till Mynt; emedan lyckan består i rik Produclion, som alltid åtföljes af stor Population; hvilket åter ankommer på Näringarne, National-idoghetens sysselsättning till stor verksamhet, hvartill penningar blott är medel, och lika godt i papper, som i Silfver, blott att Papperet icke brister i förmågan att verka såsom medel. För denna satts ligger bevisningen i sjelfva vår egen erfarenhet. Eller hvilken tid var väl Sverige, i Oeconomiskt afseende, mera lyckligt, än just ifrån 1789 till 1800; under hvilken tid vi likväl icke ägde annat Mynt än papper, utan all slags Silfverfond. Vår Banque har i 42 år varit fonderad på Silfver; men under hela denna tid hafva vi ej mera än i 14 högst i5 år förmått behålla Silfret i Den i5 April. 493 mynt-rörelsen; och denna stora erfarenhet får då ingenting betyda? Det ligger oemotsägeligt i sjelfva sakens natur, att hvarje gång vi hemsökas af ett eller två missvextår, så måste vi antingen åter tillstänga vår Banque, eller också se vår hela Silfvermassa öfvergå till Utländningen; och jag frågar, är detta för Oss, som vanligen en å tvenne gånger i hvarje decennium hemsökes af missvext, icke nog bevis på Silfrets orenlighet i vår Myntrörelse? Jag tror det. Yi hafva öfverlefvat 2:ne Realisationer, och vi minnas rätt vä), att bådas verkan har varit, att alla Arbetslöner, och följakteligen alla Varupriser, hafva derefter blilvit fördubblade. — Den Realisation Betänkandet åsyftar, skulle dessutom hafva den serskilta olycka med sig, att ehuru genom Sedelstockens årliga indragning, vårt eget förråd vore förminskadt, så hade likväl Finlands Innevånare qvar hela deras förökade förråd af Svenska BancoSedlar, och Realisationen blef således en Operation, till ingenting annat nyttig, än att lemna åt dem största delen af vårt Silfver.
»Kan ni inte skratta då?» Sten betänkte sig litet. »Nej, vi kan väl inte det.» »Då ska jag lära dig!» Karin drog ned Sten bredvid sig på backen, och så började hon kittla hans läppar med ett grovt grässtrå. Sten var alldeles häpen. Nog visste han, att det var något fjoskigt med flickor, men att de kunde vara så fjoskiga, det hade han ändå aldrig trott! Men han tyckte om leken — tyckte om den svårt. »Kittlar det inte?» sa’ Karin till sist. »Nää.» »Du är dum!» Så satte hon ut de röda läpparna i en tut och sa’: »Kittla du nu!» Sten drog ett par fumliga drag med strået över de varmröda bågarna. Då började Karin att skratta mycket värre än nyss, skrattade, så de blå ögonen dimmade sig som sjö, när morgonsol faller. »Vad skrattar du nu åt?» sa’ Sten än missmodigare. »Du är allt riktigt dum, du Sten!» Då förstod han med ens, hur en gosse skulle kittla ett par flickläppar, som ställa sig »i tut»! Då var han aderton och hon sexton år. När Sten den dagen kom tillbaka till stugan i fattigfärg, skrattade han så det klang. Gamla Pär och hans hustru, tröttkörda arbetshjon och så lika bergen omkring dem, att man ibland inte kunde skilja dem åt — sågo båda i häpnad upp från arbetet. Båda grundade över vad de hört, men först dagen därpå kom sig Pär för att säga: »Du skratta i går du, Sten?» Sten förstod nog frågan, men han teg. Knyta samman vad de hört med något visst kunde inte föräldrarna, men de gömde på Stens skratt ändå, gömde på det som om de hade hört undret av göksång mitt i vintern. Vad kunde de där två barnen, Karin och Sten, göra annat än bli fästefolk? De hade ju växt varann närmare tum efter tum, långt innan de kände varann. Torparpojkens försök att komma upp till henne, »rika Hans flicka», hade svårt roat Karin. Ja, hon hade till och med skaffat sig en egen tidräkning från de försöken. »Det hände, när pojken var vid tallen:det hände, när pojken rullade nedöver och slog sig så hårt. » O.s.v.
Modersmålets grammatikaliska kännedom, jemte öfning i väl-läsning och skriftliga uppsatser. Geografi och Historia, företrädesvis fäderneslandets, jemte en öfversigt af den allmänna. Naturkunnighet, omfattande en allmän öfversigt af naturalhistorien, naturläran, läran om kropparnes beståndsdelar, allt med tillhjelp af åskådnings-materiel, och med enklare experimenter. Fransyska språket med skrifoch tal-öfningar. Aritmetik, grunderna för Bokhålleri och Geometrisk liuearteckning. Välskrifning, Teckning och Sång, af det sistnämnda ämnet hufvudsakligen praktisk öfning jemte de första teoretiska grunderna. Enklare handarbeten (slätsöm, stickning, m. m.). Under de lediga stunderna, och på en särskild halftimme hvarje dag, enklare kroppsrörelser på öppen gårdsplan, när väderleken så medgifver, eljest i skolsal. Med upptagande af förestående till allmän elementarbildning hörande ämnen såsom obligatoriska, skulle läroverket, åtminstone i dess början, icke förbinda sig till att lemna undervisning i andra eller flera ämnen. Framdeles skola, såsom man bör hoppas, dessa läroverk flerestädes utvidgas til! högre elementarläroverk med högre och nya kunskapsämnen samt öfningar i konstrikare hemslöjd. Antalet af dessa lägre elementarläroverk föreslås, till en början, till 24 (eller vid pass tredjedelen af nuvarande antalet elementarläroverk för gossar, högre och lägre sammanräknade). Af dessa skulle 7 ega en större lärostat, och förläggas: i Stockholm 2, samt ett i hvardera af städerna Göteborg, Norrköping, Malmö, Carlskrona och Gefle. Sjutton skulle få en mindre lärostat, och föreslås att förläggas, ett i hvardera af följande städer: Upsala, Lund, Jönköping, Calmar, Örebro, Linköping, Kristianstad, Wisby, Falun, Hernösand, Carlstad, Nyköping, Westerås, Uddevalla, Wexiö, Mariestad och Wenersborg. Man skall hoppas, att i en snar framtid alltflera städer skola med sådana elementarläroverk förses. Ofvanstående förslag är uppgjordt med fästadt afseende på såväl städernas folkmängd, som på en billig fördelning på de respektive stiften och länen.
Enär upplyst blifvit, att med vanlig enkel bränvius-redskap kan åstadkommas endast mindre god sprit, eller af ringare styrka, än som för åtskilliga tekniska behof erfordras, hafva Rikets Ständer funnit sig böra medgifva, att bränvins-distillering må, under tid, då bränvins-tillverkning icke är tillåten, kunna i stad, såsom särskild näring, utöfvas med redskap af hvad beskaffenhet och storlek som helst; men, med afseende på de fördelar, hvilka härigenom beredas dislillerings-verkens egare, och då Statsverkets inkomst af bevillning å dislillalionen icke torde vara betydlig, hafva Rikets Ständer ansett distillatorerne böra vara skyldige godtgöra E. K. M:t och Kronan för de kostnader, tillsynen öfver distillerings-verken mcdförer. i öfverensstämmelse härmed har redaktionen af §§ 20, 21 och 61 i nu gällande förordning blifvit förändrad, samt uti en ny § under nummer 40 i förslaget, föreskrifter, rörande sättet för nvssberörda afgilts erläggande, blifvit införda. § 23. Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Sedan nemligen Styresmannen för afvittringen inom Norrbottens Län, Förste Landtmätaren Rutbäck, uti en till Konungens Befallningshafvande i Länet ingifven och, jemte dess underdåniga skrifvelse i ämnet, den 29 September 1887 till Kongl. Maj:t öfverlemnad ansökning, med åberopande hufvudsakligen af samma skäl , som uti förenämnde motion finnas anförde, sökt visa olämpligheten deraf att, för sågverkens uti berörde Län räkning, lill hemman indela de dem till stockfångst anslagne Krono-allmänningar; samt innehafvarne af åtskillige inom Westerbottens Län befintlige sågverk hos Kongl. Majrt i underdånighet anhållit, att Kongl. Majrt måtte utfärda vissa föreskrifter, till iakttagande vid den indelning till hemman, som å de till sågverken anslagne Kronoskogar komme att ega rum ; så har Kongl. Majrt läckts uti frågan höra Kammar-Collegiura, som, i sitt den 12 sisUidne Februari afgifna utlåtande, uppå anförde skäl, förklarat sig icke ega fog att tillstyrka någon ändring i allmänhet uti de för sågskogarnes användande af Kongl.
RegeringsFormen, har Jag ansett, att då den närvarande redactionen af samma §. i bestämda ordalag innehåller, att det så kallade Stora Creditivet skall ur Rikets Ständers Bank, vid infallande krig, af Konungen lyftas, men den nu föreslagna förändrade redactionen icke ens antyder, hvarest lyftningen af delta Credilif skulle komma att äga rum, kunde en skadlig obestämdhet vid tillämpningen härigenom uppstå, hvilken det är Lagstiftarens pligt att före - Den 7 Januari i f. m. Itömma; och har Jag, af sådan anledning, funnit Mig förhindrad, att antaga Edert ifrågavarande förslag. Jag är likväl sinnad, att till Eder, gode Herrar och Svenske Män, aflåta en Nådig Proposition, hvarigenom ali otydlighet i denna del Jkan förebyggas. Jag har vidare funnit, att det af Eder föreslagne stadgande om offentlighet vid RiksRättens sammanträden icke borde beslutas annorlunda, än i sammanhang med frågan om offentlighet vid Domstolarne i allmänhet, hvilken fråga åter är i vissa delar beroende af möjliga, men ännu icke beslutade förändringar i RättegångsOrdningen. De vigtigaste skälen för offentlighet vid Domstolar äro tvifvelsutan, å ena sidan, attén tilltalad person derigenom äger större säkerhet att icke våldföras eller lida inskränkning i rättigheten att lagligen försvara sig, och å den andra, att allmänheten der må äga tillfälle att upplysas och påminnas om sina pligter samt varnas för öfverträdelser. Intetdera af dessa skäl har Jag funnit gällande för offentlighet under rättegångar vid RiksRätt, ty dennes sammansättning tryggar tillräckligen den tilltalades säkerhet om laglig behandling, och allmänheten kan icke der hämta tillfälle att erinras om sina pligter. Den rätt åter, som medborgare äga, att erfara, huru de vigtiga ämnen, som kunna blifva föremål för RiksRätt, utredas, granskas ocb afgöras, befordrgs ostridigt merg D e ii 7 J a n u a 1’ i i f. ni. 93 fullkomligt och mera säkert genom tryck* friheten. På dessa grunder* har Jag icke ansett Mig för det närvarande böra bifalla den af Eder föreslagna förändring i 102 §. RegeringsForrnen.
Anslagen till milda Stiftelser *6,743: *7. 5, Till - lien g Augusti 47i Tillökningen pa denna Huf■yud-Titul, utgörande 7,440 R:d 2 2 sk. 11 r., har uppkommit genom Anslag till Carlius, Spinnhus, Fattigvård na. m. Sjunde Hufvud-Tituln: öres oförändrad som förut 1 •t Åttonde Hufvud-Tituln; Innefattande Staten för Allmänna och Exttra Utgifter Tillökningen på denna Hufvud TUul, utgörande 35,471 R:d 38 sk. , har uppkommit genom förhöjning i Anslagen till Ved och Ljus för Fästningsoch G arnilon s-Orterna, tili Städernas. Källare-friheter, till Spinnhusen i Landsorterna, till Byggnader och Reparationer å Kongl. Slottet samt Kronans publique Hus i Stockholm och Lands - Orterna. 30.59°' 484,6*7: a. Nion "472 Deri g Augusti Nionde Hufvud-Ti luiru Kommer att ifrån nästkommande ärs börj an upptagas till en bestämd summa af 100,000 —- Allmänna IndragningsStaten har, vid den nu gjorda Stats-Keglering, befunnits böra upptagas till 2 71 > 6 5 9: 33- 6. Da Statens totala UtgiftsSumma, enligt den salunda upprättade Stats-Regleringen, kommer att utgöra - 4,824,769: 41- samt derifrån afdragas StatsVerkets, efter nu fastställd beräknings - grund .sammanräknade Ordinarie inkomster, till et t belopp af i ,68 7,420:26.7. De under Titel, Bevillning, Statsverket tillägnade inkomster af Tull-, Post-, ChartaeSigillatseoch H usbehofsBränvins - Tr. l\;d 1,687,420: 26. 7. 4,824,769: 41. Tr.
På det alt förslaget alt använda något af Stalsverkets inkomster för jernvägsarbelels bedrifvande icke må möta bestridande från deras sida, som befara att penningeställningen inom landet skulle ytterligare försvåras, derest arbetet icke komme att utföras hufvudsakligen med medel, utrikes upplånte, anser jag den erinran icke öfverflödig, att mitt förslag icke tager i anspråk andra medel, än dem, som i allt fall ingå i kronans kassor, och att alltså användandet af desse icke har att skaffa med penningeställningen i vidare mån, än så vidt medlen lemnäs innestående i kassorne längre tid, innan de åter utgå, hvilket kan inträffa, så val sorn ock förekpmmas, utan afseende å det ändamål, dertill medlen äro anslagne. Då Bil. till StalsHislof Iris Utlåtande A:o lid. 69 Dä eli mera påskyndadl. bedrifvande af arhelel genom län icke kan vara förenadt med syuncrligl äfventyr, em sädanl icke sker med alli flir stei' arbetsstyrka, oell i öfrigt lämpas efter beräkningar af de ärliga anslagen, i enlighet med milt förslag, anser jag all för fortsättning af Statens jernvägs-byggnader tinder tiden intill 1860 års slut, Ian till behrpp af 12 millioner bör upplagas. Oell dä den närvarande penninge-slällningen i landel icke medgifver, att della län påräknas af inhemska kapilaler, som derigenom skulle undandragas näringarne, men det må vara all hoppas, alt framdeles, sedan en del af sagde belopp, sä val som ock hvad sorn kan komma att upplänas för understöd ät enskilda företag oell genom dessa spridas, hunnit utöfva sin verkan lil! befordrande af en större penninge-lillgång i landel, eli inhemskt fondsystem skall kunna grundläggas, bör lönesumman icke på en gång upptagas lill hela beloppet. Fördelningen af anslagen, som för åren 1857 till och med IS60 skulle uppgå lill 24 millioner, anser jag böra ske sålunda:
Stats-revisioner utan erinran lemnade redovisningsmethod äfven tillämpats uti 1844 och 1845 års hufvudböcker, der dessa medel utan svårighet igenfinnas, dels såsom kontant behållning och dels såsom emot redovisning utlemnade förskotter till bestridande af fourrage-uppköp för Excercis-sqvadronernas öfningar det nästföljande året; men att, derest dylika uppbördsförskotters förande under balans i hufvudboken för det år, då de anordnats och lefvererats, samt till följd deraf deras påföring tili upphörd först uti hufvud-redogörelsen för det år, till hvars behof medlen äro afsedda, skulle anses innebära ett ändamålsenligare redovisningssätt, än det hittills iakttagna, hvilken åsigt Kollegium likväl icke kan dela, några hinder ej möta för detsammas efterföljd. Vidare hafva Revisorerne anmärkt, att bland utgifterna uti räkenskapen för anslaget till Beväringsmanskapets vapenöfningar förekomma till disposition af Cheferna vid Kalmar Regemente, Jemtlands Fältjägare-Regemente och Norrbottens Fält-jägare Corps anordnade arfvoden för Regements-Kommissarien, hvarvid, ”då utaf indelta Armeens ”nya mötesfonds-medel för Kommissarierne vid berörde Corps och Re”gementer utgått enahanda aflöning, som vid det öfriga indelta Infanteriet, Revisorerne förmält sig ej kunna inse skälet för de ifrågavarande utbetalningarne af detta anslag.” Dessa af Revisorerne anmärkta utbetalningar verkställas till följd af Kongl. Maj-.ts nådiga Bref den 25 Maj 1835, den 19 Mars 1836 och den 14 November 1842, som utvisa bland annat, att till särskilda, från de ofvannämnde Regementernas vanliga mötesplatser för gamla stammen långt aflägsna, vapenöfningsställen endast för Beväringsmanskap blifvit utsedda och antagna: för de nordligaste socknarnes af Norrbottens Län Bevärings-manskap, enligt Kongl. Brefvet den 25 Maj 1835, den så kallade Näsbyheden, belägen inom Kalix socken; för Wester-Norrlands
Nämnde år, dels upphäfdes, dels mildrades dess författningar, och de fleste Boktryckare funno sin räkning vid, att drifva sina Verk nästan endast med lärogossar. Följden deraf se vi, mine Herrar, dagligt för ögonen, jemföra vi en bok tryckt nu, med någon för 20 år sedan, skola vi nödgas medge, att det nu mera knappt är möjligt, att få en bok Den 12 Fehruarii. bok väl tryckt i Sverige, en bok, der icke sneda rader, ojämna marginaler och suddigt tryck utmärka konstens förfall; Och skulle det lyckas oss, att någonstädes få ett skickligt arbete, något sorn närmar sig till det från äldre tider, så måste det verkställas på de två tre Officiner, hvilkas Patroner hafva, som man kanske skulle vilja kalla det, den pedantism, att så vidt det på dem ankommer, iagttaga den gamla ordningen. Jag skulle allt för mycket misstaga mig , om ej detta exempel i någon mon bör anses upplysande och kanske varnande. Slutligen torde det äfven böra noga undersökas, om med skråns upphäfvande, vi dock kunna vara försäkrade, att med alla våra förnödenheter blifva forsed» de. Sjelfva London, då fråga der var om upphäfvande af det såkallade näringstvånget, blef ju utan både kött och bröd? Kan man vara fullt säker om, att detta icke också skulle hända Stockholm? ifall icke en viss dass medborgare, genom försäkrandet om vissa förmåner, förbundes till skyldigheten att hålla nämnde varor i tillräcklig mängd allmänheten tillhanda. Äfven torde det vid denna ftåga böra tagas i beräkning, att på åtskilliga orter i Tyskland, der skrän varit upphäfna, hafva de åter blifvit upprättade I sjelfva Frankrike, der de under Revolutionen undanröjdes infördes de åter. med vissa modificationer, under Napoleon® regering. Det torde alltså få antagas, att £ Bil. till Ridd. o. Ad. Pr. I Band. q i 322 Den \2 Februarii, dessa inrättningar finnes något som talar för dem» En värd talare, Herr Grefve von Platen* har under något af de föregående
Ridderskapet och Adeln remitterade Förslag till en Lag för privata Banker, hvaröfver Bancooch Lag-Ulskotten gemensamt, uti Betänkandet N:o 8r, utlåtit sig, har ingått till Banco-Utskottet allena, utaf samma Motionair: a} Förslag till Bänco-0rdning, om P riv at-Banks-Systemet antageSj och Bikets Ständers Bank endast fortfar såsom Depositoch Vexel-Bank; och b) Förslag till ny Banco-Ordning, om Rikets Ständers Bank skall fortfara att vara Lån-Bank. Åtskilliga Ledamöters anmärkningar hafva åtföljt dessa Förslag, hvilka finnas serskildt tryckta uti den af Motionairen författade Bok om Mynt> Banker och Riksgäld. Af det förstnämnde Förslaget liar någon pröfning hos Banco-Utskottet ej kunnat, i ett sammanhang, komma i fråga förrs än Rikets Ständer beslutat öfver Bancooch Lag-Utskottens nyssnämnde Betänkande N:o 81, Det senare Förslaget har Utskottet betraktat såsom ett för sig fullständigt och sammanhängande helt, hvars serskilda delar ej lättiigen kunnat från hvarandra skiljas.