Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Betankanden. fylla ändamålet; men Utskottet hyser deii öfvertygelse, att, om härvid lägges till grund den af Utskottet ofvan anförda princip, att till införsel förbjudne varor böra äfven till bruk och nyttjande förbjudas; om för öfrigt Författningen undviker sådana föremål, der ej controll, utan för nationen motbjudande medel, kan äga rum; om Lagstiftaren ej allt för långt utsträcker Författningens föreskrifter, och undviker sådana obetydliga föremål, som öka förbrytelsernas antal, utan att medföra någon hufvudsaklig nytta; om de för öfverträdelsen stadgade straff lämpas efter sakens natur, och stå i ett afpassadt förhållande till brottets storlek och beskaffenhet; om dessa omständigheter iakttagas, tror Utskottet, att en Författning emot yppighet och öfverflöd kan stadgas, som, utan att såra den allmänna opinionen, skall medföra en väsendtlig båtnad. S dan Utskottet nu uppgifvit de grunder*, som Utskottet ansett lämpligast för en författning i detta ämne; tror Utskottet sig i sådant afseende hafva i möjligaste måtto uppfyllt sitt åliggande. Utskottet hyser den förmodan, att Riksens Höglofl. Ständer allt för väl'inse de svårigheter, som skulle möta Utskottet, i händelse det ville försöka, att i närvarande fråga ingå i några vidyfdga detailler, eller uppgöra ett förslag till dett tillstyrkta författningen; äfvensom Ut kottet är öfvertygadt, att Riksens Höglofl. Ständer med Utskottet dela de tänkesätt, att Kongl. Majit med Dess Faderliga omvårdnad fö* Bell), och Ekon. Etsk. Eetäiiknnclen. 4*7 Landets väl, och med en säker kännedom om Rikets ställning och behofver, bäst skall härvid kunna vidtaga det Nådiga beslut, som nied saken och omständigheterna är öfverensstämmande.
Jag ber alt korteligen få yttra, att jag icke fattat* det Friherre Anckarswärds motion innebär någon inbjudning att ingå i sådana detail-. undersökningar, dit Rikets Ständer ej böra sträcka deras granskning. Deremot anser jag det slags detail-undersökning Grefve Gyldenstolpe yrkat vara både olämplig och, lagstridig... Grefve Gyldenstolpe: I anledning af Hr Lefréns yttrande, får jag upplysa, att min mening ej varit, att Rikets Ständers Statsutskott nödvändigt skulle i detta afseende ingå i någon granskning af detailler. Jag har blott velat uppgifva de medel, , hvarigenom Friherre Anckarswärds ön,-. Den 29 December f. tu. *07 slian skulle kunna motsvaras. Jag tviflar på, alt något annat, än det af mig uppgifna sätt, dertill finnes. Om Artilleri-materielens slitning skulle kunna granskas förutan en exercis, skulle, det för mig vara rätt fägnande. På Hans Eoccellence Herr Gr ef vens och LandtMarskalkens derom framställde Proposition, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att Friherre Anckarswärds ofvanberörde Motion, jemte de flere dervid nu afgifne yttranden, till StatsUtskotlet remittera. Föredrogos å nyo och remitterades till StatsUtskottet; 1:0 Hr Hjertås, Gustaf, den 12 dennes f. m» på bordet lagde Motion, innefattande förslag till LåneReglemente för RiksgäldsContoiret, 2:0 Hr Rosenquists, Fredr. Leonhard, den 12 dennes e. m, på bordet lagde Memorial, angående indragning af PresidentsEmbetena uti KammarBergsoch CommerceCollegierne. 3:o Hans Excellence Hr Grefve Flemings, Claes, den i5 dennes f. m. på bordet lagde Motion, angående anslag af Statsmedlen till författande af en fullständig i38 Den 29 December f. m.
De gifna fördelarna af den lagförändring, jag sålunda åsyftat, äro: 1:0 att domaren, till båtnad för både sig och parterna, alltid får en uti vidlyftiga och mera invecklade mål behöflig betänketid, för att stadga sitt omdöme olver saken, innan domen afsäges; 2:0 att parterna med visshet kunna påräkna, att domen, efter afkunnandet, genast blifver till dem utgifven, i stället att overkställbarheten i vissa fall af de nu gällande, alltför stränga föreskrifterna haft till påföljd en, snart sagdt, allmän afvikelse derifrån; och 3:o att tillfälle till prot:sjustering erhålles; ty då domaren under sjelfva förrättningen måste inskränka sig till ett memorialprot., har justering af prot. hittills icke kunnat ske, med mindre alla rättens ledamöter, till parternas betungande med ökade kostnader, skulle blifvit fjvarhållna på stället, intilldess fullständigt prot. hunnit uppsättas, hvaremot intet hinder, enligt mitt förslag, för parterna möter att vid det rya sammanträdet, före domens afkunnande, begära uppläsning af förrättningsprot. med rättighet att till dagens prot. göra de anmärkningar emot det föregående, hvartill de linna sig äga anledning; måhända borde det till och med stadgas, att en sådan uppläsning alltid skulle äga rum. Det enda inkast åter af någon vigt, som skulle kunna göras emot den föreslagna förändringen, är farhågan för ökade kostnader för parterna; men äfven i detta hänseende skall förslaget, efter min öfvertygelse, leda snarare till lindring än till betungande. Jag har redan förut visat, att parter genom nuvar. stadganden vid hvarje förrättning, blott i och för expedierandet af prot. och utslag på stället, bringas på åtskilliga kostnader, som eljest kunde undvikas; hvartill jemväl kommer, att då, vid utsättandet af flera förrättningar efter hvarandra, nu måste för hvarje på förhand beräknas vissa expeditionsdagar, hvilka kunna blifva än färre, än flera, än sorn sedermera behöfyas, kan den fördelning af kostnaderna, hvarom här ofvan omnämnda K. brefvet d. 10 Aug. 1788 stadgar, merendels ej ske annorlunda, än godtyckligt.
Hon kände sig alltid så »landtlig», så »ostilig» – hennes egna uttryck – så underlägsen. Hon var andligen en selfmade man, hon ansåg sig tillhöra »literaturens underklass», och hon anade en dold ringaktning i hvarje ord och tonfall – »ringaktning för det jag är fattig, ringaktning derför, att jag aldrig lefvat i societén, ringaktning derför, att hvarken stat eller enskild bekostat mina studier, utan jag som en hungrig hund fått gå snokande omkring och slicka upp mina smulor». – Hon tyckte sig vara en tiggare, som med nakna fötter stod under kunskapens träd och blickade upp till dess rika krona. Hon hade på egen hand hunnit så långt, att hon – liksom den vise greken – visste, det hon intet visste; men detta kriterium på högre upplysning kände hon endast som en förkrossande tyngd, ty hon inbillade sig alltid, att andra menniskor, särskildt de män, med hvilka hon kom i beröring, visste, kunde och förstodo så oändligt mycket mer än hon. Hos dem såg hon allt utifrån, och utifrån syntes inga luckor, allt föreföll helt och sammanhängande och fullödigt. Hon jemförde då detta, som hon hos andra såg utifrån, med hvad hon hos sig sjelf såg inifrån – der bristerna tycktes ligga i öppen dag – och dessa jemförelser alstrade hos henne en ödmjukhet, som föreföll onaturlig. Häraf kom det sig också, att de, som stodo henne nära, så ofta kunde göra henne ondt utan att veta och utan att vilja det. Hon var känslig som en spegel, på hvars blanka yta den svagaste andedrägt af ett ord kunde framkalla ett moln. Och molnet kunde växa och växa till ett helt oväder, som då vanligen urladdade sig i stora boken. Det gick trögt med det personliga närmandet. »Vi liknade två sniglar, som sökte formera bekantskap», sade Ernst Ahlgren sedermera skämtsamt om denna tid. Och i stora boken skrifver hon: Som det syns af almanackan var A. L. här med »Moln»26 den 30:de. När han skulle gå, sade han: »Samtalet går trögt nu för tiden.» Vi började en utredning af orsakerna.
Stats - Beredningen har beträffande sjelfva Inrättningens organisation i anseende till Lärare» deras antal och sältet till under* •visnings meddelande anmärkt, att, om denne Inrättning, sådan den blifvit af Commiterade föreslagen, åsyftade en större utvidgning än den af Riksens Ständer tillstyrkte undervisnings anstalt haft för ändamål, så att den, ifrån att efter första planen blifva en practisk Bergs-Schola, nu föreslås till inrättning efter en mera acaderriisk form, om beskaffenheten af de academiske Läroverken, der alla ifrågavarande Vetenskaper, hvaruti undervisning vid Bergs-Institutet skulle meddelas, jemväl böra kunna inhämtas, gör en sådan serskild ocl* högre undervisnings-an - StatsUtskottets Betänk anderi: ■ *91 stalt i Bergs - vetenskapen nödig, sami om icke den practiska undervisningen uti hvad till Bergshandteringen och Bergsbruket hörer, möjligen skulle kunna åstadkommas med mindre kostsam, ina anstalter utan att förfela första och egenteliga svfiemålet, vore omständigheter, som, efter Siats-Beredningens tanka, fordrade en noggran, tiare pröfning både i theoretiskt och pracdskt hänseende, äh sorn tillhörde Stats-Beredningens befattning och omdöme; Men hvad anginge medlen som kunde vara att tillgå för kostnaderne* bestridande; så, enär Bergs - Hauptmannen Pihl, såsom förste Embetsmannen inom BergslagsStaten vid Stora Kopparberget och den der Siger både kännedom af och inseende öfver hvad till Bergs “ Ekonomien derstädes hörer, ansett den i Stora Kopparbergs Bergslag under namn af Afrads-Cassa samlade Fond kunna till utgifterne vid denne för Bergshandteringen nödige funne inrättning påräknas; öfverlemnade StatsBeredniugen sådant till Kongl. Majas Nådiga bepröfvande, äfvensom huruvida den så kallade Extra Eicent-Fonden i Jern-Contoiret, sorn blifvit afsatt i ändamål att deraf skulle utdela*.
Fidés ' parti var synnerligen lämpadt för fröken Almati, som både i vokalt och dramatiskt hänseende förstod att gifva sin prestation den s. k. stora stilens bredd, här väl på sin plats. Vederdöparnes och Oberthals mindre roller sköttes ock med förstånd, och vi kunna som totalomdöme beteckna reprisen med betyget: bland de mera lyckade, som gjorts på senare tider. En En eleeant. kulturbild, Sandberg. (Forts.) Nu har turen kommit till Stockholm, och på tvänne sångsoaréer under den gångna veckan har man fått stifta den omtvistade maestrons bekantskap. Sanningen visade sig nu som oftast ligga ungefär midt emellan de ytterliga öfverdrifterna: hr Goldschmidt är utan tvifvel en kompositör med både uppfinningsrikhet och smak, men af någon djupare originalitet förmärkas få spår. Det pikanta och graciösa tolkar han bäst; när djupsinnigheten och rufvandet öfver världssmärtan söka tränga sig fram. kan man ej fria sig från intrycket, att de » gå igen », och man nickar bekant åt gubben Wagner. Fröken Polnas mästerliga subrettsång, mäktig den läckraste nyansering och lekfull grace, bidrog ej heller så litet att stadga den på bifall frikostiga publikens åsikt, att sådana små pärlor som » Tanzreim », » Vogelnest », » Nelken » och ra. m. roman. fj \ å, den förklarngen var då ganska sökt, men Kerstin märkte det icke, och hur Axel Filén talade, kände hon sig småningom lugnare. Men hon kunde dock icke få den där trettioåriga prästdottern riktigt ur tankarna. Hos skollärare Eriksson blef hon mycket hjärtligt emottagen. Han själf var en reslig man med stort, ramsvart skägg och svärmiska ögon, hans hustru en stilla, blid kvinna. Vid aftonmåltiden kom man att tala om förhållanden i församlingen. Eriksson beklagade sig mycket öfver prosten. » Han är en så världslig man, » sade han, » och jag sörjer öfver, att vi skola ha en sådan Herrens tjänare. På ett par år har han inte satt sin fot i kyrkan — han tål inte vid luften där, påstår han. Men han har aldrig ondt af tobaksröken och toddyångoraa hemma i prästgården, när han har sina spelkalas.
Famillen med sig bortfört eller annorlunda disponerat, borde ersättas af det arf, som komme att dem tillfalla efter Hennes Maj:t Enke-Drottningen, så fann Kongl. Majit densamma äfven komma att ber» på Riksens Ständers ompröfning: varande emedlertid fullkomlig säkerhet äfven derföre att påräkna uti ofvanberörde för arfvingarnes räkning innestående medel; och skulle handlingarne, som upplyste förhållandet härmed, jemte Kongl. Maj:ts Nådiga beslut vid nästa Riksdag i omförmälte afseenden Riksens Ständer meddelas. Då Stats-Utskottet, i följd häraf, till handläggning företagit dessa frågor, har Utskottet, i afseende å Brudskattsoch Vederlags-Summornå inhämtat: att genom det år 1766, emellan dä varande Hans Kongl, Höghet Kron-Prins Gustaf och Hennes Kongl. Höghet Prinsessan Sophia Magdalena slutade Heirarlis-Contract, är bland annat afhandladt, uti 2:dra Art. att dea Kongl. Prinsessan skulle införa till Sverige till Brudskatt 100,000 R;dr in Specie HamburgerBanko, hvilken Summa komme att utbetalas till dea Den a Jall. A 79 den person > som af Kongl. Maj:t dertill hlefye utsedd: att den derefter skulle blifva under Kongl. Maj:ts och Sveriges Eikes disposition, under Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsens hela. lifstid, samt Hans Kongl. Höghet emedlertid deraf njuta sex procents ränta årligen, och att om Hennes Kongl. Höghet Kron-Prinsessan utan Eröst-arfvingar afled, skulle Brudskatts Capitalet , efter Hans Kongl. Höghet Kronprinsens frånfälle, gå till Konungen af Dannemark utan interesse tillbaka; men om Hennes Kongl. Höghet vid'sin dödeliga afgång efterlemnade någon eller någre Bröst-arfvingar, så skulle Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsen, Hans Arfvingar och det Kongl. Svenska Huset berörde Brudskatt behålla, utan att den vidare kunde Hans Majit Konungen af Dannemark och dess Krona tillfalla.
Skälen härtill äro flera, de kunna i allmänhet dermed uttryckas, att tiden för examinas utläggande, den tid, under hvilken bildningen eges i den form, som fordras och visas i och med examensprof: denna tid är ungdomens, hvaremot vid en framskridnare ålder och ännu mera, sedan är och krafter blifvit använda i praktisk verksamhet, bildningen och lärdomen, utan att derföre behöfva hafva sjunkit, dock är till och gör sig gällande på helt annat sätt, än hvad som kräfves och mätes i en examen. Dessa omständigheter, som? här blott i största korthet blifvit antydda, måste helt naturligt, ho» den billige examinatorn blifva lika många konsiderationer, hvilka i sjelfva verket hindra honom att vid bedömandet af de ofta af en i praktisk tjenstgöring och ekonomiska bekymmer grånad examinands prestationer, fixera eller qvarhålla Motioner i Presle-Ståndet 1865. N:o 23. 51 någon fast måttstock för approbation; liksom samma förhållanden nödvändigt skol; göra så examens afläggande för examinanden lika motbjudande, som dess resultater för honom sjelf jemförelsevis otillfredsställande: någonting, som är så evident, att utan allt tvifvel en, och ej den minsta, orsaken till prestbristen är att söka i bibehållande af denna examen, om ej i och för sig betraktad, dock i sammanhang med hela den ställning och, att jag så må säga, det halfva omyndighetstillstånd i embetet och dess utöfning, sorn, först genom nämnda examen kan nå ett slut. Å andra silian blir detta prof på prestens bildning och lärdom i mer än ett afseende till hinders för inhemtande och fordran af en sådan.
Den hufvudsakligaste punkten i förev:de Utlåt., nemi. mom. a, lyder sålunda: »De Arméen tillhörande militäre och civile embetsoch tjenstemän, hvilka komma i åtnjutande af ifrågav:de provisoriska lönetillökning, skola, efter hvad i allmänhet eller för särskilda fall kan vara af K. M. bestämdt, vidkännas skäligt afdrag å lönebeloppet, dock icke öfverstigande fjerdedelen, derest, vid erhållen tjenstledighet, sjukdomsförfall, hvilket räcker öfver 2 månader, eller eljest förekommande hinder för tjenstens utöfning, annan person till tjenstens bestridande behöfver förordnas. Dylika afdrag kommer likväl ej att äga rum för Underofficerare och deras vederlikar» Detta är alldeles öfverensstämmande med hvad som i Utlåt. N:o 41 blifvit föreskrifvet för de civile tjenstemännen. Jag skulle således tro, att äfven ifrågav:de mom. bör bifallas.- När för öfrigt hela den föreslagna löneförhöjningen icke är annat än provisorisk, hvilket i början af hvarje Betänk, är tillkännagifvet, och sedan af B. St.-r blifvit godkändt, blir det möjligen ganska svårt att ingå i pröfning af alla de bestämmelser, hufvudsakligen afseende en förändrad organisation, som Hr Stjernsvärd föreslagit. Jag tror, att om man vill göra dessa åsigter gällande, torde det vara lämpligare, närfråga förekommer om en definitiv organisation af Arméen. Någon sådan är likväl ännu icke å bane. Att man icke benämnt den föreslagna lönet.illökningen ett »dyrtids-anslag», är af alldeles ingen betydenhet; ty det torde vara temligen likgiltigt antingen den benämnes så, eller en provisorisk löneförhöjning. Denna benämning är dock af B. Sta godkänd vid de Den 7 Juli e. m. 133 föreg:de HufvudTitlarne, och konseqvensen lärer väl således fordra, att man bibehåller den äfven vid de följande.
Vid ä/f:de punkten angående granskning af gamla Passevolancefondens behållningaf Prosten Astrandunder åberopande af dess vid 78 #. i Betänkandet N:o 22 afgifne reservation. Af Herr Petréy som anfört: ”Sedan, vid anställd votering, den förseglade sedeln afgjort, att Stats-Utskottet, i fråga om gamla PassevolanceCassan, skall förblifva vid sitt förut fattade, af flera inom Riks-Slåndan klandrade beslut, anmäler jag deremot min reservation, med förklarande, att då äfven af dem, som inom Utskottet talat för nyssnämnde beslut, formligen blifvit erkändt, att detsamma grundar sig på en afvikelse ifrån den ännu lill efterlefnad gällande urkunden om Indelnings-Verket samt på den högst eftertänkliga misstydning af Rikets Ständers ord, som beklagligen förefinnes uti Herr Hof-Cancellerens bref till Rikets Ständers Revisorer af den 3 November i832, har ifrågavarande, på begreppet em Grundlagens helgd så djupt verkande beslut, förekommit, lindrigast sagdt, Stats-Utskottets Utlåtande N:o 170. oväntadt. Den förhastade, för att icke säga orättmätiga behandling, som denna sak förut fått vederfaras, kan icke godtgöras genom ett nytt misstag. Representantens åliggande är att oförställd! och i full öfverensstämmelse med förhållandet yttra sig om hvarje till dess pröfning hörande mål, utan att återhållas af derigenom möjligen uppkommande klander mot den ena eller andra Stats-maglen, eller emot begge gemensamt.” ”1 betraktande häraf och under åberopande af Herr Prosten Stenhammars vid ärendets första föredragning i Stats-Utskottet, till Rikets Ständer afgifne serskilda utlåtande, anser jag mig böra vördsamt yrka, att Rikets Ständer måtte, med godkännande af de i nyssnämnde utlåtande uttryckta åsigter, pröfva och afgöra den vigtiga, hela nationens uppmärksamhet egande frågan om gamla Mötes-Passevolance-fonden.” Häruti förenade sig Herr Ekermanj samt Prosten P. G. Svedelius.
Jag hemställer alltså, att detta mom, öfverflytt as till 20 Kap., i hvars 4 § det lämpligen torde kunna inrymmas.» 6 § sednare mom. och 15 §. Under åberopande af det vid 11 Kap. 10 § anförda skäl hemställde Högste Domstolen, att orden i 6 § sednare mom. »från och med femtio till och med tvåhundra Riksdaler» och i 15 §: »högst etthundra Riksdaler» måtte uteslutas. 21 § sednare mom. Detta moment ansågs af Högste Domstolen, i öfverensstämmelse med den af dess fleste Ledamöter vid 17 Kap. 3 § uttalade mening, böra till redaktionen ändras och lyda sålunda: Brott, som i 8 § 2 och 3 mom. omförmålas, må ej af allmän åklagare åtalas, der ej förty återgång af fästning eller giftermål blifvit sökt eller, i fall fästning eller giftermål ej skett, målsägande brottet till åtal angifvit, 25 Kap. 14 och 15 §§. Af Högste Domstolen tillstyrktes, att äfven i dess §§ orden: »straffarbete från och med sex månader till och med två år» måtte ändras till: straffarbete i högst två år. 20 §. Enär tvekan syntes, kunna uppstå, huruvida, enligt förslagets ordalydelse, den domstol, som för brott fällde embetsman till straffarbete eller svårare straff, ägde, äfven om domstolen ej vore forum för embetsmannen i embetsbrott, likväl döma honom till mistning af sitt embete, eller om, i sagda fall, detta skulle tillkomma den myndighet, hvarunder embetsmannen hörde för embetsbrott i allmänhet, föreslog Högste Domstolen till tydligare utmärkande deraf, att samme domstol, som för brottet ålade straff, jemväl skulle embetsmannen till förlust af sitt embete döma, följande redaktiousförändring: Begår embetsman brott, derför han till straffarbete eller svårare straff dömes; varde tillika dömd till mistning af embete, som han innehafver, ändå att brottet utom embetet begånget är. 46 21 §.
Under läsningen af föregäende Betänkande anmäldes och infördes en Deputation ifrän det hederwHda Bonde - Stän-det, under anförande af Riksdagsmannen ifrän Carlskoga Oxelberg, hwilken jemte framförande af Bonde - Ständets hälsning upläste fökjande' - Utdrag af Protokollet Met hos Bonde-Ständct 'den 26 Sept I8O9. S. O Bonde-Slänbet som med tacksamhet erkände - Den 2 October. 1279 kände de flere prof af wälwilja der af sine Respective Medständer under detta Riksmöte ätnjutit, hämta der, jfrän den säkraste grunö för sitt hopp emot gemensamt biträdande till ett beslut som torde hufwuösakeligett grundlägga kommande siägters sällhet, om detta Be» slut endast rörde Bonde - Ständer endast äspftade de§ fördel, stullc kanske Ständer twcka at framdära för sine Med - Ständer en förnyad klagan öfwer sine bördor, mrn dä det innefattar en eftergift äfwcn ä Bonde r Sländetk sida af lagliga rättigheter, torde Ständertänkesätt af oegennytta blifiva erkända lika rätt, wist, som Ständer altid erkänr dem hot sine RcspectiVe Med - Ständer. Bonde - Ständct har i anledning af en innom Ständer af flere Leda,nöter wäckt motion, som nedanföre närmare skall bestämma-, erindrat sig, huruledes Kongl. Majtt wid detta tillfälle dä RegeringsFormen undertecknades i Räder behagat lofwa sin bemedling hos de öfrige Ständcn för at fä wid benna Riksdag prbfwadc och afgjordt be frägor om jemkning k de öfrige Ständcns Fri och rättigheter, som wällat det med underskriften yppade dröjsmäl och Kongl. Ma):t har stärkt Bonde, Ständer i den öfwertyqelse ak desamma, sä midt billighet och rättwisa mcdgäfwe, skulle af de öfrige Standen bifallas.
Stadens odlade jord, undantagandes Grubbe Hemmanet, innehafves af enskildta personer under full ägande rätt, med åliggande att ansvara för de derföre belöpande Utskylder samt såkallade Vret-penningar till Staden, hvarförutan Stadens invånare, emot årligt arrende fått sig a-f Ytterhiske, nära Staden belägna by någon utmark evärdeligen upplåten, beräknad att i skatt svara för |:dcls mantal. De årliga insyningarne hafva medtagit all till Staden hörande duglig mark, så att nu mera endast återstår mindre odlingsbara myror, berg och stenbunden jord, hvarigenom invå3värne kommit i saknad af muhlbete för sina kreatur, hvilket, likasom vedbrand, måste betingas på andra ställen. Vid odlingen af alla dugliga lägenheter, är hvarken kostnad eller möda sparad. Kornsädet är det allmännaste hvilket varit lika ofördelaktigt, som för orten i öfrigt. Saluväxter odlas icke; men fiske utgör ett, ehuru obetydligt näringsfång för Staden. Utom den redan omförmälte Lärdoms-Skolan, för hvilken Staden bland annat bidrager med 66 R:dr 32 sk. Banco hushyremedel åt Rector finnes jemväl en Skola inrättad efter Bell-Lancasterska läromethoden, der fattiga barn åtnjuta fri undervisning. Läraren loues af Staden. Någon särskild anstalt för helsovården finnes icke, utan besörjes den utaf Provincial-Läkaren emot arfvode af enskilte och ersättning från Stadskassan för de fattigas skötsel. Heksotillståndet har i allmänhet varit godt. Genom utfäst bidrag till Lazarettet, i likhet med Kustlandets invånare, har Staden förvärfvat rättighet, att få sjuka tili vård och skötsel der intagne. Ålderstegne och bräcklige personer njuta underhåll å ett Fattighus; men de öfriga fattige erhålla utdelning af spanmål och penningar efter en hvars olika behof, hvartill användes ej mindre den afgift, sorn stadens invånare årligen erlägga, än räntan af ett doneraclt kapital. Till lindring i Fattigvården har Brukspatronen Olof Reinbold Meuller år 1836 skänkt en gård här i Staden med flere rum, hvaraf en del ännu äro oinredde.