Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Slutligen böijade dessa rykten så småningom antaga en bestämd form och man fick nu veta — icke officielt, visserligen, men icke mindre säkert for det — att man i Petersburg stod i beråd att gentemot vårt land vidtaga itgärder, som genom sina följder skulle varit liktydiga med till-intetgörandet af vår ställning som en skild nation, af Finlands ställning som en skild stat vid sidan af den ryska. Man hade for afsigt att afskaffa vårt eget mynt och återinföra den ryska rubeln; att afskaffa den nu existerande tullgränsen mellan Ryssland och Finland for att i stället göra den ryska tulltaxan gällande äfven hos oss; och slutligen skulle vårt postväsende sammanslås med det ryska. Vi skola här egna några ord åt hvar och en af dessa tre punkter for att komma på det klara med deras verkliga innebörd. Hvad forst frågan om vårt myntväsende beträffar, så torde ej många ord behöfvas for att uppvisa att det helt enkelt blefve landets ruin, därest det ryska myntet komme att ersätta vår nu gällande guldmark. Ty förutom rubelns osäkra och fluktuerande värde, som utgör en hämsko på en sund utveckling af hvaije affärs * eller industrielt företag, bör man komma ihåg att rubelsedeln går med tvångskurs och således hos oss, vid ombyte af myntsystem, skulle måst mottagas till parikurs såväl af den enskilde som af alla offentliga inrättningar. I dag betalas för rubeln, enligt Finlands banks notering, 2 mark 80 penni; blefve den gällande mynt hos oss, skulle vi fä betala den med 4 mark. Man behöfver ej vara någon räknemästare för att finna hvart detta skulle leda. Men saken har ännu en annan sida. Vår myntlag är antagen af regent och ständer gemensamt och har grundlagsnatur; ett ensidigt upphäfvande af densamma från regentens sida vore derför ett grundlagsbrott, som skulle ställa portarna på vid gafvel för andra dylika. Kan man trampa en lag under fotterna, så kan man äfven trampa flere, och böijan vore således gjord till ett fullkomligt upprif-vande af vårt från Sverge ärfda konstitutionela statsskick. Det nu sagda har i hufvudsak sin tillämpning äfven på den ifrågasatta förändringen af våra tullförhållanden.
För det första är jag öfvertygad att utgifvande af sådana materialier, som här äro i fråga, icke skulle bereda någon läsning för den större allmänheten. Häfdaforskaren har visserligen af dem mycken ledning; de äro derföre högst dyrbara och böra väl -vårdas. Utsk. yttrar, att en eldsvåda på Riddarhuset skulle kunna göra verlden förlustig af dessa materialier; men denna farhåga kan undanrödjas, utan att åsamka R. o. Ad. den högre utgift, som Utsk. föreslagit. Det vore i min tanka fullt tillräckligt om ifrågavar:de handlingar afskrefvos i två exemplar, hvaraf det ena t. ex. finge förvaras i Upsala Universitets-Bibliothek och det andra i Lunds. Dessa begge städer äro så vidt från 326 Den 18 Oktober f. m. hvarandra belägna, att man torde kunna föreställa sig, att de tillfälliga olyckor, eldsfaror, plundringar m. m., som kunna hota den ena staden, kunna af den andra undgås. Genom 2:ne sådane afskrifter oell öfverlemnande! deraf till förvaring i de båda Bibliothekerne tror jag både att man erforderligen betryggat existencen af nu ifrågavartde litterära skatter, och att man gjort dem tillgänglige för de häfdaforskare, som torde vilja dem studera, och som i de flesta fall säkerligen mäste söka förkofran för sitt kunskapsförråd hos Universiteterne, bland dervartde vetenskapsmän och vetenskapliga samlingar. Utsk. har för öfrigt ansett Riddarh.Direkhns betänkligheter i afseende å kostnaden mindre grundade, med hänseende nemi. till den fortfarande inkomsten af byggnaderna på Riddarhusgården, ronde hvilkas borttagande, oaktadt dervid upkommande minskning i R. o. Adis nu inflytande hyresmedel, förslag varit väckt, som likväl af R. o. Ad. blifvit afslaget. Detta afslag torde likväl, att döma efter den i ämnet förda diskussionen, endast afse den aldra närmaste framtiden. Deremot afser Utskis förslag en årligen fortgående utgift af 400 R:dr B:ko.
Allmänna författningar böra igenom allmän uppsigt bibchällas, och wid frägan om sädane confiscakioner bör Krono - Betjeningen lika litet wara »teflulen som att hafwa uteslutande rätt. När den» Den 2Z September. 96Z benna princip iagttageS, tror jag bc§ inflytande ej blifwa wädeligt. I anledning af de Betänkandet ätföliande Me-morialer, kan jag ej undgä att ffuteligen betyga min tvördnad för den Riddersman, som för 2Z är sedan, pä detta rum yrkade Swenska Folkets rätt, att pä hivad sätt som hälst fbrwandla en wara som är deras egen dom. Tidebbckrcn torde en gäng till ?riet2- kys ära anmärka, att om denna grundsats dä blifwit af Ridderskapet och Adeln med lika kraft omfattad, hade kan hända mänga följder af ett annat System utcblifwit. Oen af wära Ledamöter, som Sterkallak IHt2k)?s minne, har ocksä derföre i min tanka en «y rätt till wär tacksamhet. Men i sjekfwa tillämpningen torde det tillätas mig att anmärka, att sakenställning nu mera ej är alldeles ben samma. Den politiska nyttan har förswunnit och ben financieka utgör nu ett ämne af wigt för Staten. I en tid af mängfalldiga behof skulle mä hända uphäfwandet af en afgift^ som genom en annan af ätminstone lika belopp skulle ersättas, ej blifwa annat än en förändring af namn , och dä Allmänheten är wan ivid att anse Bräntvins-afgiften som ett skags Contrakt, och dä betta Contrakt kanske hos en stor del af dem tyckes gifwa en större säkerhet för sjelfiva rättigheten, tror jag det ware opolitiskt att förändra namnet af en afgift» som hittills lätt och friwilligt utgätt. Skulle e) Brännerirättigheten , utwidgad till försäljning , kunna anses som rn FabriqucS-tillwcrkning och lika med andra för en sädan rättighet nägon afgift erlägga 7
Juli remittera - 78 Prot.-Utdrag, den 24 A /gusti iH.j.j. tlc Nådiga Proposition af elen 20 i sistberönle månad, angående anslag till boskapsskötselns befrämjande i Riket medelst anläggande af Slamhoiländ erier. S. D. Till Statsoch Bevill ni ngs-Utskotten remitterades Conlractsp ros len Sandbergs motion, att den personliga afgiften till Curhusen må med nästa år upphöra och Statsverket bestrida koslnaden för dessa anstalter. S. T). Till Banco-U/skoth t remi lierades Biskop Agardhs motion, att besagde Utskott måtte inkomma med förslag till allijelpaude af förlägenheten i den allmänna rörelsen. S. D. lill Allmänna Besvärsoch Ekonom i-TJ'tsin w t remitterades (dontraclsproslen Gunuc/ii motion om förändring i vissa delar af Kongl. Stadgan 0111 Folkundervisningen i Riket af den 18 Juni 1842; i hvilken motion Prostarne Berg oell Etterström instämt S. D. Till Lagoch Bevillnings-Utskolten remitterades Conlraclsproslen Thudéns motion om fribrefsräll för Pastorer eller åtminstone för Contraclsproslar, i och för deras embelsskrifvelser till Konungens BefallningShaf\ ande och Domcapitlen; i hvilken motion Prostarne Norström, Liedzen. Sawe, Lector /Vallman och Doctor Bexell sig förenat. S. D. lill Bevillnings-Utsk/liet remitterades följande i Ståndet väckta motkmer: l:o Prosten Lig/:eils, om förändring af 46 § i 1111 gällande CevilInings-Förord. ning; i hvilken motion Doctor Bexell, Prosten Ekstrand, Doctor Björkman saint Prostarne Thuden och Stabeck sig förenat; 2:o .Comminister Delius, alt de i Stockholm utfallande straffböler måtte, till kidrifnings-kostiiadernas bestridande, tillfalla uppbördsmännen.
Slöjd, smide, dikning, gärdselfängst, stsrhuggning och wäsining, repsiagning, notgäng med rrisit för pundet, spänad, wäfnad, stickning af strumpor, wantar, mösior med mera, stwilket allt nu pä lön och mat' sömnaktig! förrättaS vch bet faller mängen icke en gäng in, at lära det, emedan af systor som ej tarfwa nägon odling uran ända kan räkna bade pä mat och lön. Wid Arbetarns goda matlust äger ej något klander rum, den är Naturens eget werk och belöning för den möda som de dela med djuret; men dest underhäll utgör ock en betydlig omständighet utr en Husbondes utgifter. Denna hufwudsaksliga källa til en oafbruten kostnad är utan twifwel den naturliga och kanske äfwen billiga orsaken til mindre löner, som Tjenstehjon i allmänhet hafva. Framför Lönen sätta de ock werkeligen, et godt underhäll, en rikare undfägnad >pP högtider, samt förfrijkmngar genom dans under ^välplägning, hwilka förmäner fästa dem osta wid kärlek til enstilldta hus mer än belöning i penningar med hwilka de dels ej kunna staffa sig någon särdeles förnöjelse och dels förstösa v id Marknader eller HnÄioner i handel som de alldeles icke första. Detta har ledi mig uppå den lankan, at om de erhölle de första nödtorfts persedlarna, såsom stor, strumpor, linbyxor, mulyandstar, wantar samt en eller annan gröfre skjorta stulle hela des öfriga Lönen kunna bestas uti en wist gifwen tid och wista utfästade göromål, hwarunder de i xroporriou af sin skicklighet och flit stulle förtjena sig penningar, dock hos ingen annan än sin lagliga Husbonde.
Den siste värde Talaren har så mycket missförstått min mening, att jag ej vill trötta Ridderskapet och Adeln med upptagande af mer än hvad som rörer min uppgifna bekrifning på Luxe och Öfverflöd, nemligen att dermed’b!ott bör förstås det, hvars bekostande ojverstiger hvars och ens tillgångar. Den värde Ledamoten har deraf velat slata ”att Luxe vore tjufveri’4. Såsom svar härpå vill jag blott förklara: Att om elen värde Ledamoten vill anse hvar och en för Tjuf, som är skyldig mer än han äger, samt hvar och en som genom ett obetänksamt lefnads-sätt blifver oförmögen att betala sina Creditorer, så medger jag att Luxe förhåller sig i sådant fall t,11 tjufveri, såsom orsak till verkan. Då för öfrigt den värde Ledamoten: så mycket klandrat min beskrifning på Luxe och Öfverflöd, skulle jag för min egen upplysning högeligen önska, att han täcktes sjelf uppgifva någon bättre. Herr von Hausswolff : Min afsigt har aldrig varit att härstädes klandra andras vundne kunskaper •, men jag tillåter mig likväl stundom, att i förekommande ämnen, saga min tanka och skälen dertill, enär den icke är öfverens^ stämmande med någon annan Talares yttrad» begrepp, och i förevarande fråga vädjar jag till Högloflige Ridderskapeb och Adeln, om Herr Cederskjölds definition på hvad 6om hor - 4po Dm af April de för Öfverflöd anses, var eller kunde fattas sådan jag den anmärkt. Men sedan samme värde Ledamot nu mera närmare bestämdt meningen af dess första utlåtelse, och åter gått till en åsigt af saken, som synes öfverenstämma med den tydring rätteligen göras bör, förfaller ock denna ordstrid; hvarvid jag blott iår erinra, att om Herr Cederskjöld i detta eller andra ämnen enskilt för sig önskar närmare upplysning af mig, skall den utom Riddar, huset kunna vinnas, enär han behagar sin åstundan vid lämpelige tillfallen för mig yppa* Herr af Brinckman:
I enlighet med dessa åsigter vågar jag vördsamt hemställa, att de i 32 § af 24 Kapitlet kyrkolagen förekommande stadganden, om klockares brefbäringsskyldighet, måtte till all kraft och verkan varda upphäfda. Om remiss till Höglofliga Lag-Utskottet anhålles. Stockholm den 15 November 1865. Sv. Rosenberg, från Christianstads län. 380 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. Af Sven Rosenberg från Christianstads län, om reglering af organisters och klockares löneförmåner. Sedan Kongl. Maj:t, till följd af Rikets Ständers derom gjorda underdåniga begäran, genom nådig Skrifvelse den 11 Juli 1862, anbefallt att reglering af presterskapets i församlingarne löneinkomster skulle i föreskrifven ordning åvägabringas, hafva genom vederbörande löneregleringsnämnder dessa angelägenheter på många ställen blifvit ordnade till både löngifvares och löntagares ömsesidiga belåtenhet. Så önskvärd och välgörande denna lönereglering för presterskapet än må anses vara, så skall den icke kunna till fullo medföra det åsyftade ändamålet med mindre organisters och klockares löneförmåner äfven dervid upptagas och regleras. På många ställen, isynnerhet i de fordom danska provinserna, äro organisters och klockares löner så sammanhängande med och inblandade uti presterskapets, att en rättvis och ändamålsenlig reglering af det ena icke gerna kan genomföras utan i sammanhang med det andra. Klockarnes löneinkomster, ehuru olika på olika ställen, utgöras vanligast af spanmål under namn af helgonskyld, klockareskeppa, skolkorn etc. samt kontanta penningar, såsom högtids-, bröllops-, barndopsoch kyrkogångsoffer, andel i lysnings-, vigsel-, begrafningsoch andra afgifter, samt kollcktmedel; men derförutan hafva de på olika orter åtskilliga andra inkomster in natura, såsom ostmjölk, julmat, påskmat, lin, ull, humle, ved, fisk och dylikt, efter de olika orternas tillgångar. Visserligen utgöra dessa rättigheter på månget ställe, der hemmanen blifvit mycket sönderstyckade, sådana obetydligheter af hvarje åbo, att det knappast lönar mödan derom göra påminnelse.
Hr Nordenanckar säde: att örn en bank upplånar en million och utfärdar ett lika belopp egna sedlar, som utlånas, skulle banken qvarstå med 1 millions skuld, sedan sedlarna ^jIiFy»t presenterade till invexling, pch härtill har Hr v. TroiI svarat, att man ej behöfde befara något sådant, emedan ingen vinst vpre förenad med en sådan upplåning för att åter utlåna, Så tror jag ock, att Hr v. Troil* ord blifvit fattade, till prof, Vinsten kan emedlertid blifva betydlig; ty om banken för de upplånade medlen uppköper 5 r:drs obligationer och lägger dem i sin cassa, men utfärdar egna sedlar i stället, skall den naturligtvis få Deli Mars f. m. en lie! villig vinst af en sådan upplåning, hvilken jag för min cili ej heller vill neka privatbankerna till enviss grad, men anser skadlig, om rörelsen sträekes för långt. Detta argument qvarstår således alltid emot en obegränsad upplåningsratt. Hr Rosenblad har sagt, att mitt förslag i 9 § ej omfattar all rörelse af löpande beskaffenhet. Jag kan likväl ej inse vigten af denna anmärkn.; ty då här står särskildt omnämnd deposition, måste detta afse äfven uppoch afskrifningsräkning. Min tanka har också alltid varit, att om depositrörelse äger rum i hvilken form som helst, bör den inberäknas i den upplåningsrörelse, som, efter min tanka, icke bör sträckas utöfver 5o proc. utöfver grundfonden, enär den har en betydlig inverkan på hankens förmåga att fullgöra sina förbindelser ä vista, Hr Rosenblads redactionsförslag har jag för öfrigt ej riktigt kunnat fatta, men syntes mig involvera åtskilliga svårigheter i verkställigheten, hvilket är det enda, jag nu derom kan yttra. Beträffande Frih. Boyes yttrande örn 2 mom. i min g §, hvilket yttrande Hr Stuart understöd!, så kan jag ej annat än beklaga, att jag finuer mig af Hr Stuart öfvergifven i denna vigtiga del.
Slutligen torde, jemte erinran om behofvet af en föreskrift, som vid den tid den nya Grufve-stadgan träder i verksamhet, upphäfver alla förut i ämnet gällande författningar, jemväl böra anmärkas i afseende på nämnde tids bestämmelse, att då, med antagande af den nya Stadgan, sådan den af mig blifvit föreslagen, grufve-utmålen skulle komma att till gruf-egarnes säkerhet och bekräftandet af deras rättigheter erhålla en vida störe betydelse, än de hafva enligt nuvarande författningar, der på dein så liten vigt blifvit lagd, att sannolikt en mängd gruf-egare, särdeles bland dem sora på egen mark upptagit sina grufvor, finnas, hvilka icke brydt sig om att för dem söka visst utmål, äfven om de blifvit upptagne så nära intill närvarande tid, att egarne icke med gammal och ostridig häfd kunna försvara det utrymme de innehafva, försigtigheten synes fordra, att man lemnar dylika gruf-egare tillräckligt rådrum, för att, efLer nu gällande grunder, der de finna sådant nödigt, forse sina grufvor med visst utmål, in - Kongl. Majlis Nåd. Proposition, N:o 99. 21 nan den nya stadgan träder i verksamhet, och att tiden härför följaktligen varder derefter lämpad.” Vid detta yttrande fanns fogadt det deruti åberopade förslag till de 5 första kapitlen af förutnämnde Stadga; hvilket förslag var af följande lydelse: 1 Kap. Om föremål för inmutning. § I* Utan rubbning i den rätt, som efter förut gällande författningar blifvit förvärfvad, skola såsom föremål för inmutning och bearbetande af den, som sig dertill anmäler, hädanefter följande mineral-fyndigheter anses, nemligen: l:o. Alla metaller och malmer, ehvad de anträffas i berg och jordlager eller på botten af sjöar och myror eller kärr. 2:o. Svafvelkis, Blyertz, Alun, Skiffer och Stenkol. 3:o.
En tillstädes varande Åbo Läns officer, löjtnant Aminoff, som var adjutant hos öfverste Palmfelt, upptog detta alfvarsamt, så att fråga blef om envig; men påföljande dagens träffning vid Alavo gjorde allt detta om intet. Sedan Åbo Läns brigaden så plötsligt retirerat från Sarvikka, yttrades i de officiella rapporterna den 12 Augusti, att samma brigad blifvit dit återsänd med förstärkning. Detta måste jag helt och hållet bestrida, såsom alldeles icke öfverensstämmande med verkliga förhållandet. Trenne bataljoner af Savolaks jägare regemente, utgörande till samman ungefär 400 man, under major Tujulins anförande, beordrades att i första brigadens ställe gå till Sarvikka. Då dessa tvenne bataljoner skulle aftåga, blefvo de befallte att stadna på andra sidan om Ruona bro, då brigad-chefen grefve Cronstedt ankom, och tilltalade den uppställda truppen på följande sätt: "ni känner alla hvad som händt med Åbo Läns brigaden, på det ställe dit ni nu skall gå, så att jag ej behöfver nämna något derom. General Gripenberg och jag hafva kommit öfverens, att utvälja tvenne de mest pålitliga bataljoner att skickas dit i deras ställe. Jag har ej tvekat i mitt val, och jag hoppas att ni svarar emot detta förtroende." Jag behöfver icke nämna hvad detta tilltal verkade hos en trupp, der både befäl och soldater hade den ärelystnaden, att alltid vilja anses för ett bland de tappraste regementer vid Finska hären. Så snart grefve Cronstedt återvändt, öfverenskom officers-korpsen, före afmarschen från stället, med handslag, att vid Sarvikka ovilkorligen stå till sista man, hvilken befallning de ock kunde erhålla om återtåg: "på det (såsom det hette) Åbolänningarne ej må kunna säga om oss, hvad vi och andra sagt om dem." Detta aftal hörde major Tujulin, som härvid stod på något afstånd.
Mycket hafver jag tänkt öfver backfischarna, och slutligen har jag måst böja mig för själfva faktum och resonnerat som så, att då naturen eller vår Herre nu en gång funnit lämpligt att producera denna lustiga afart af Homo sapiens, så måste hon väl också ha någon uppgift att fylla, huru svårt vi än hafva att skönja densamma, vi som ännu döma endels och skåda såsom i ett mörkt tal. Först och främst har jag tänkt, att, om ej backfischarna funnes, skulle en stor och förhoppningsfull del af det manliga släktet ej hafva några föremål att beundra och flamma för. Flickan med halfiång klädning och hängande fläta, mellanformen, som ej rätt vet, hvar hon är hemma, i salongen eller barnkammaren, och med samma nöje brottas med bröderna om en pepparkaka som låter säga sig artigheter af någon » stilig » kavaljer — • hon har sina tillbedjare, äfven hon, svärmiska unga män i skolans femte och sjätte klasser, fördomsfria naturer, hvilka ej taga det så noga, om den sköna flöjer öfver gärdesgården i stället för att gå genom grinden, och alldeles ingenting ha emot, att hon talar gaminspråk och hvisslar » Kalle P ». För dem är och blir hon dock den enda sanna inkarnationen af det underbart lockande » ewig weibliche ». Och de förälska sig i henne med en envishet, som vore värd en bättre sak, lämna sina stojande lekar för att gå afsides och skrifva melankoliska verser » till Henne » och tro sig, de stackars gossarne, hvar i sin backfisch med halfiång klädning och hängande fläta ha funnit n:r 1 bland alla mönster af ideal fullkomlighet. Det är en lycklig tid, denna, och man borde kanske icke skämta så hjärtlöst öfver dårskaper, som mången gammal öfverklok tok skulle gifva halfva sitt lif för att få återupplefva. Kanske har backfischen således också en uppgift att fylla såsom den ljusa medelpunkten i kransen af gamla narrars ungdomsminnen. Kinkigare är det att komma till rätta med den mindre älskvärda variation af backfischen, som gör allt för att misshaga i stället för att behaga.
Frölich har yrkat, att 107 §:n måtte tillämpas emot Hr Statsministern för utrikes ärendena, i anseende till hans förfarande med cabinetts-cassans förvaltning; men då bemälde Hr Statsminister af Const.Utsk. redan blifvit ställd inför Riksrätt i anmärkta hänseendet, synes mig Hr Grefvens yrkande icke böra biträdas, utan Riksrättens dom åtminstone föist afbidas. Hr Hallenborg, Carl Joli., anförde skriftligen: ConstUtsk:s nu under discussion varande betänk, ådagalägger, att Svenska folkets angelägenheter icke varit vårdade a36 D e ii 3 Juli f. ra. med nit, skicklighet och drift af de män, sorn haft sig uppdraget det vigtiga rådgifvarekallet ; och 0111 ibland de 72 anmärknrspnnkterna finnas en eller annan af mindre betydenhet, ehuru upptagna för alt göra granskningsbrrätlelsen fullständig, så finnas deremot många af så mycket svårare beskaffenhet, hvilka gifvit nationen anleda, till den största missbelåtenhet. Att yttra mig nu om alla dessa, vore att omsäga hvad så många talare redan på ett så förtjenstfull! sätt framställt för H. R. o. Ad.; jag inskränker mig således att förena mig med dem, hvilka yrkat återreiniss af betauk., på det Utsk. måtte blifva i tillfälle inkomma med en omarbetning deraf, som kan blifva en ledning för R. St. att taga ett ändamålsenligt beslut i denna vigtiga fråga, på hvars afgörande folket med spänd uppmärksamhet väntar; och får jag således motsätta mig den af en och annan talare yttrade mening att lägga betänk, till handlingarna utan någon vidare påföljd, hvilket vore detsamma som att skänka en hyllning åt det systeme, som i decennier minskat folkets trefnad och hindrat det constitutionella samhällsskickets utveckling. Frih. Cederström, Anders, uppläste till prot. följande: I ett ämne af det allmänna intresse och vigt som detta, torde det förlåtas, att äfven jag för en ringa stund upptager R. o. Ad:s tid, och med några ord gifven mina åsigter tillkänna.
Jag befarar eljest, att Ulsk. genom beslutet i anleda, af den ena skulle anse sig hafva fått en vink, huru det borde afgöra den andra. Det lär väl icke vara Gr. Cronhjélms mening, att aeclamationsvis få fram beslutet, utan föregången öfverläggning. Jag begär remiss å båda motionerna. Hr von Troil: Hvad Gr. Cronhjelm yttrat, ang:de vissa tjenstemäns förhållande till förmän och kamrater, är verkligen af så grannlaga beskaffenhet, att jag icke vill taga det under öfverläggning. Jag har endast påstått, att R. o. Ad. bör bestämma, att den, som är Secret., skall vara ansvarig för, att han icke af andra göromål blir förhindrad att fullgöra sin tjenst. Då kunna de befarade olägenheterna icke inträffa. Lika med Frih. Boye anser jag de väckta frågorna äga ett sådant sammanhang, att jag begär gemensam remiss derå. Uppå gjord framställning af H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, blefvo såväl Gr. Cronhjélms som Hr von Troiis nu väckta motioner, tillika med de i anledning af samma motioner afgifna yttranden, remitterade till Ridd.Utsk. Sedan härefter arne prot.utdr., rörrde R. o. Ad:s här ofvan upptagna beslut, dels om beviljad lönförhöjning för Ridd.secret., och dels om Ryttmästaren Silfverstolpes confirmation i Ridd.secret.-tjensten, blifvit justerade, förekallades Ridd.secret. Silfverstolpe och erhöll af H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, underrättelse om dessa tvenne beslut. Ridd.Secret. yttrade: Med den varmaste erkänsla för H. R. o. Ad:s mig visade förtroende utbeder jag mig att vördsamt få försäkra, det mitt allvarligaste bemödande skall blifva att uppfylla de mig såsom Ridd.secret. åliggande pligter. Och emottog RiddarhusSecreteraren härefter prot:sföringen. In fidem protocolli, C. E. Gunther. Thorsdagen den 17 Juli i834. Plenum kl. g f. m.