Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, att Högstberörde Nådiga Skrifvelse måtte uti denna dagens Protocoll intagas; hvilket bifölls. Anmältes och emottogos tvänne Kongl. Maj :ts Öfverste-Kammar-Junkare: Herr Friherre Eric Reinhold Adelsvärd och Herr Grefve Carl Gyldenstolpe, hvilka, å Kongl. Majrts Höga vägnar, kallade Ridderskapet och Adeln att klockan ett i dag infinna sig å Rikssalen, för att afhöra Kongl. Maj:ts Konunga-Försäkran samt Tro-och Huldhets-Ed till Kongl. Maj:t aflägga. Herr Grefven och Ländt Marskalken anmodade Herrar Ötverste-Kammar-junkare, att till Kongl. Maj:t framföra Ridderskapets och Adelns underdåniga vördnad och tillgifvenhet, jemte försäkran om efterkommande af Kongl. Maj-.ts Nådiga Befallning. Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde derefter, om icke Ridderskapet och Adeln 104 Den 7 Februarii. behagade vid utgången från Rikssalen åtskiljasj hvilket bifölls. • •' ’< ' Sedan de tvänne Härolder, hvilka borde gå framför Ridderskapet och Ädeln, ankommit, afgeck Herr Grefven och LändtMarskalken samt Ridderskapet och Adeln klockan * till i till Kongl. Maj.-ts Rum å Slottet, hvarifrån Ridderskapet och Adeln var Kongl. M’j:t uti Prosesslon• följagtig till Rikssalen, hvarest, sedan Herr Hoi-Cancelleren Friherre af Wetterstedt uppläst Kongl Maj:ts den s dennes afgifne KonungaFörsäkran, samt Hans Kongl. Höghet KronPrinsen aflagt sin Trooch Huldhets-Ed till Kongl, Majit, Rikets samtelige Ständer till Kongl, Majit aflade deras Tro, och Huldhets-Ed, hvilken dem af Stats Ministern för Utrikes Ärenderne, Hans Exellence Herr Grefve von Engeström förestafvades.
Nu samlas vi alla flickor Och gå och spatsera i rad. Bara flickor, så långt som den drog, Vindens snabbaste il, Under oss, kring oss den tystaste skog, Inte en karl på en mil! Inte ett enda bekymmer! Inte ett endaste, endaste tvång! Stugan så låg, att hon rymmer Jämnt och nätt en sång I Men ute här är det klangrum nog, — Hå, långa vidder af blåaste skog! Finns intet som stänger och ekar till slut, Men ropet förlänger sig klarnande ut. Öfver oss luften, hvitnande blå, Och ingen ting alls att tänka på! Gud, den långa söndan, Skön, men så lång, så lång! Hela sommarn på vallen Finns det knappt hvardag en gång. Hela vår tid i ett klosterlif Som tysta nunnor gå vi, Aldrig det ringaste tidsfördrif! Vänta och vänta få vi. Fantasi. Adolf Hellander. Tyska Jcäjsarinnan väntas under loppet af innevarande vecka komma att passera Malmö på resa från Norge till Berlin. Enligt från Kristiania ingånget telegram, anlände käjsarinnan af Tyskland dit kl. 12,10 i går e. m. och hälsades af en stor människomängd vid bangården och å gatorna. En mängd blommor öfverlämnades eller kastades till henne. Vid embarkeringen ljödo entusiastiska hurrarop. Staden och hamnen voro rikt prydda med flaggor. Ett examensminne. j t l e t var en af dessa vackra och ljusa sommardagar i början af juni månad 18. Vi och H. många med oss hade farit in till den lilla residensstaden X. för att få vara närvarande vid en skolexamen, en sådan där högtid, som än i dag lockar tillsammans stora skaror af människor från kringliggande bygd. Mycket hade hunnit förändras på trettio år. Det gamla oansenliga skolhuset, där fordom den barske, men välmente rektor B. i lifstiden förde sin spira, fanns ej mera. Det hade vandrat all världens väg tillika med den gamla strama lärarestam af klassisk art, som där hade luggat ungdomen. I dess ställe reste sig nu ett sådant där läroverkspalats i ståtlig stil, hvaruti nu för tiden det ena läroverket söker öfverträffa det andra.
Maj:ts beslut af den 23 Mars 1816 till inköp af astronomiska Instrumentet en summa af 600 Pund Sterling, eller efter nu varande myntvärde, nära 7aoo Riksdaler Banco, Hos Den 31 Februarii, Hos oss allena saknas ännu ett kraftigt och i astronomiens närvarande skick, fördenna del a£ naturvettenskaperna, nödvändigt understöd, värdigt ett folk, som alltid med stolthet bör på-* minna sig, att ur dess sköte framträdt Naturalhistoriens förnämste grundläggare och chemiens namnkunnigaste idkare; samt att det ägfc en Wargentin, som delade rycktbarheten med sin tids största astronomer. Den utgift af omkring 5000 Riksdaler som Staten bestod till vår Svenska gradmätning vid polcirceln, haf lemnat ett resultat, lika vigtigt för de undersök* ningar afsamma slag, hvarmed Europas practiska Astronomer ännu sysselsätta sig, som ärofullt för den man, jag menaf Professor Svanberg, af hvars utmärkta skicklighet det hufvudsakligäst framkallades; men hvilken, ty värr, icke kunnat ytterligare i Astronomiens återstående forskningar tillbörligen begagnas eller anlitas, i brist på dertill erforderliga, nog pålitliga instrumenter. Att följa med tide - hvarfvets framsteg 1 upplysning, måste vara vettenskapsmannens högsta önskan, och att med dem förena sitt namn, hans Största ära. Denna delas naturligtvis af hans fosterland* och dess liknöjdhet för hans framsteg och afa, skulle vara liknöjdhet för hela samhället i bägge afssenden. På desse skäl, och då erfarenheten visat, att aldrig någon brist på kunskapsförmåga hos våra landsmän blifvit förspord, då de någorledes ägt medel att ut^ Veckla den, anser jag ett Understöd afstatsme* Bil. till Ridd. 0. Ad, Pr. I Band» 38 Dm 21 F chrit®'i t. del böra gifvas till inköp af de angelägnaste astronomiska instrumenter, som till en början borde för Observatorium i Stockholm anskaffas.
Ju närmare han nalkades den skånska vallen, dess klarare tycktes det honom, att det gällde en landstigning bland fiender. Han mindes den tidiga morgon vid Karlbergs kungsgård, då han, innan farmodern och systrarna ännu vaknat, smög sig utför trappan med Hultman och red bort till kriget. Han ville icke återse de kända ansiktena. Han ville icke rida genom Stockholms gator och se folket med beckfacklor hälsa en väderdrifven och skeppsbruten konung. Väl såg han, att dessa svenskar alltjämt läto sitt lif för honom och för det stycke land, som ännu var deras, men han visste också att många bland dem i sina stilla böner anropade Gud att gifva honom en bråd död. Han såg det allt lika klart som han förr gått skumögd. Han tänkte icke på fred och försoning. Han kunde icke glömma, att de tusen, som följt honom, fått sin kula, att hans folks gråt och välsignelser mjukt bäddat deras öfvervuxna grafvar, att de blifvit heliga män, hvilkas synder glömdes men dygder prisades. För en krigare fanns det blott två vägar till försoning med Gud och människor, och det var segern eller banesåret. När han i strömmande nattregn steg i land på den skånska vallen knäböjde han icke och drog ingen suck af vemod eller lättnad. Brådskande och utan ett enda ord gick han till en stor sten, som kallades Stafsten. Han, ryttaren från Demotica, soldaten, hvilken obekymradt lagt sig till sömn på snödrifvan, glömde sig i denna stund så helt, att han i lä bakom en sten sökte skydd mot några menlösa vattendroppar. Där blef han stående. Det ringde icke i kyrkorna. Det fejades och eldades icke på kungsgårdarna. Medan nattregnet plaskade i takrännorna, sofvo svenskarna i sina hem och anade icke att deras konung efter femton år af sagolika segrar och namnlöst elände och med misslyckandets vrede i sin själ, nu trampade sitt rikes jord, mottagen och hälsad af ingen. Han såg icke längre tillbaka, endast framåt. Hämd! Det ordet svingade hans tanke som en hammare, hämd på löftesbrytarna, hämd på den värld som gjort honom till en flyktig ömkling utan mynt, utan makt ... men en stor, konungslig hämd!
KUNGEN. Han kommer igen. HERMAN I. går. Aldrig! Farväl! TREDJE AKTEN KUNGEN följer honom till dörren. Farväl, gamle vän Herman! KONUNGENS SVÄRMODER in från venster; hon är klädd i Cirsterciensernunnornas dräkt. KUNGEN hälsar vänligt. God morgon, svärmoder! SVÄRMODERN. Är Du upptagen? KUNGEN. Mycket upptagen! SVÄRMODERN. Dock icke så att Du ej kan höra en undersåtes berättigade klagomål. KUNGEN. Så blygsam! Men låt mig afgöra om ditt klagomål är berättigadt; det gifs Gud nås så många oberättigade! SVÄRMODERN. Om jag nedlåter mig att klaga, så var viss att jag har grunder. GUSTAV VASA KUNGEN. Men det skall vara goda grunder; vi ha så ofta dåliga! Är det om Anders Persson och Måns Nilsson? SVÄRMODERN. Nej, det är om mig! KUNGEN. Då bör Du vara väl underrättad åtminstone! SVÄRMODERN. Fins det lag och rätt i detta landet? KUNGEN. Både lag och rätt, men äfven orätt. SVÄRMODERN. Vet Du att din drottnings moder det är jag har blifvit skymfad af pöbeln? KUNGEN. Nej, det visste jag inte, men jag har alltid väntat på det, som jag sagt dig. SVÄRMODERN. Du anser det rätt således... TREDJE AKTEN KUNGEN. Således? Nej, jag anser det orätt af dig att offentligt bära denna dräkt som är förbjuden; och det är endast af aktning för dig och ditt kön, hm! som jag icke låtit slita den af dig långt för detta! SVÄRMODERN. Haha! KUNGEN. Och att jag inte låtit bryta ner Vreta kloster, där Du fått lof att sitta, det är orätt af mig, emedan det enligt lag borde ha skett. SVÄRMODERN. Haha! KUNGEN. När Du redan genom mitt första medgifvande att låta klostret stå kvar försatt mig i den pinsamma belägenheten att stå som lagvrängare inför folket, borde Du haft nog hänsyn att icke visa dig på gatorna i denna drägt!
Då jag för mitt Fosterlands väl, för att icke säga dess frälsning från en hotande undergång, ser enda medlet "ligga uti antagandet af förändrade grundsattser för Riksstyrelsen, hvaraf följer, att en förändrad Rådgifvarepersonal skulle leda densamma, Den 17 Julii f. m. hör jag förklara, att likasom jag nu måste vägra mitt förtroende åt de personer inom Ministeren, hvilkas offentliga caractere jag ogillar, lika villig skulle jag kunna vara, att betyga min aktning för desse män, såsom enskilte Medborgare, allenast de kunde inse, att Nationen nu mera fordrar en verksamhet hos Styrelsen, som desse personer icke tilltro sig äga eller kunna göra gällande. Denna upprigtiga bekännelse är jag skyldig den Konungens Rådgifvare, till hvilken jag kan äga en enskild förbindelse, och som hör vara nog rättvis håde emot mig och sig sjelf, att icke misskänna detta förhållande. Min fasta öfvertygelse, att Statens fortfarande bestånd och Nationens väl fordra en Ministérförändring, gör det alltså till en pligt för mig, att yttra den önskan, jag tror, att Rikets Ständer borde inför Konungen nedlägga: att Kongl. Maj:t täcktes landsfaderlig! emottaga hyllningen af Folkets trohet, uppenbarad i dess Representanters öppna förklarande af Folkets sanna känsla för sin lagbundna frihet, och dess begrepp om nödvändigheten af att vid Thronell fästa det stöd densamma saknar, så länge Konungen lemnar sitt förtroende åt de Rådgifvare, hvilka kommit i mistning af Nationens, genom åsidosatt skyldighet att alltid låta sig 'vårda om Konungens magt och Rikets Ständers samt innebyggares fri och rättigheter, H Den 17 Julii f. m. allt efter hvad härom i Rikets lagar och författningar är stadgadt och förordnadt, clå de af bristande nit, skicklighet och drift i uppfyllandet af sitt höga kall, af oklokhet, svaghet eller okunnighet, befrämjat Grundlagarnas öfverträdelse, såsom:
Straxt vid utgåendet från Katrineholms station svänger linien åt söder, genomgår den ansenliga, grus innehållande, Katrineholmsåsen, öfvergår Dufveholmssjön å dess smalaste ställe, hvarest den dock är 1,700 fot bred, framgår öfver den till en del högst sumpiga marken deremellan och Strångsjön, vidare straxt öster om Ändebohl, i närheten hvaraf ganska betydande jordarbeten förekomma, öfvergår sjön Fjellaren, hvarest — 123 — jernvägen berör ett vattendrag, som genom utförande af ifrågasatt kanalisering skulle sätta de den stora sjön Tisnaren omgifvande trakter i lätt förbindelse med jernvägen stiger uppför den här mötande Kolmården på en hög bank och genom en synnerligt svårarbetad skärning vid Vesteråsen, öfvergår i närheten af länsgränsen Kolmårdens högt belägna mäktiga bergplatå, hvarest vid Klinta stora bergsprängningar måst utföras för banvalls beredande, framgår förbi Simonstorp öfver sjöarne Bolen, Stora och Lilla Yddern, öfvergår, för att undvika en kostsam och besvärlig omläggning af en utmed sjöarne Vekmångens och Näkens östra strand för några år sedan uyanlagd landsväg, sjön Vekmangen och följer vestra stranden af sjön Näken förbi Stens bruk. hvarifrån jernvägslinien medelst en lång lutning af 1 :100 sänker sig, följande Stens-åns dalgång ned till det vid foten af Kolmården belägna Lilla Aby, å hvilken sträcka stora berggenomskärningar, höga stödmurar och 2:ne mindre tunnelar förekomma, framgår sedan utmed Bråviken öfver en ganska jemn mark fram till staden Norrköping, hvarest åt bangården, midt för Karl Johans torg, kunnat gifvas ett särdeles beqvämt läge, paralellt med stadstomterna och särdeles tjenligt för att i olika rigtningar leda sidospår ned till lastkajerna utmed hamnen. — Arbetsstyrkan utgjorde vid årets slut 1,110 man.
Då Lag-lJtskottet, till hvars behandling denna motion blifvit öfverlemnad, nu går att deröfver afgifva yttrande, får Utskottet anmärka, hurusom i Byggninga-Balkens 22 Cap. ansvar redan blifvit stadgadt för den, som så misshandlar annans kreatur, att skada följer; och ehuru, beträffande misshandling af egna kreatur, det icke sällan inträffar, att egare af djur af lättsinne eller öfverilning oskäligt misshandlar detsamma; likväl liih. till R. St. Lag ^Utskottets Betänkande, N:o i och sou), med afseende å dels den olika stränghet, hvarmed serskild» djur måste behandlas för alt hringas till lydnad, och dels de serslulda förhållanden, som, under deras begagnande, kunna förekomma och göra åsidosättandet af vanlig skonsamhet ursäktlig, det synes nära nog omöjligt att, utan äfventyr af misstag, kunna genom en lag bestämma den gräns, i afseende på kreaturs behandling, vid hvars öfverskridande en egare skulle anses till brottmåls-ansvar förfallen; så och enär correctivet emot omförmälde förhållande dessutom måste sökas i en högre sedlighetskänsla, hvars väckande ej utgör föremål för brollrnåls-lagstiftningen, anser sig Utskottet vördsamt böra tillstyrka, att ifrågavarande motion icke må till någon åtgärd föranleda. Stockholm den 3 September 1844. Reservationer. Af Herr Prosten Sä ve: ”Uti det Höglofliga Utskottets beslut att Jemna motionen utan afseende, har jag för min del icke kunnat deltaga, biån hvilken synpunkt man betraktar frågan, från den allmänna moralens, christendomens eller den blotta mensklighetskänslans, hade den förtjent en större uppmärksamhet. Föreskrifterna uti 22 Gap. 1, 2 §§ Byggninga-Balken mot misshandling af andras kreatur freda icke egareiis egna, der antingen egennytta eller dryckenskapsöfvermod eller hämndbegär drifva det olyckliga lastdjuret till tjenstbarhet öfver förmågan. Exemplen äro talrika och fasa väckande. Det måste vara lagstiftarens höga kallelse att afvärja brott, som så våldföra sedlighetskänslan.
St:r år 1823 behagade K. M:t, jemte öfverlemnande af Commiterades underd. betänkande, förklara, alt K. M:t, på anförde skäl, ansett det vara af mycken vigt, om, på sätt Comit - Betänkanden. 385 Comilterade föreslagit, ett Correctionshus i HufvudStaden, i stället för det i Wadstena varande, Liefve inrättadt; i anledning hvaraf R. St:r yttrade, att De, nogsamt inseende ej mindre bristerne vid den i Wadstena varande Correctionslnrättning, än oek nödvändigheten af en på bättre grunder organiserad dylik anstalt här i Staden, likväl, i saknad af tillgång för den erforderliga kostnaden, icke kunde några medel dertill anslå; hemställande R. St:r tillika, att Tanto BränneriByggnader måtte till Correctionslnrättning användas. Sedan R. St:r således, både vid i8a3 års Riksdag och vid de 2,‘ne nästföregående Puksdagarne, instämt i de åsigter om angelägenheten af Fångväsendets och Corrections-anstalternes förbättrande i Landet, hvilka K. M:tför Dem låtit framställa, beslöt K. M:t år 1825, i anledning af deras bestämdt yttrade önskningar, och jemväl dertill föranledd af det till synbar oreda och våda tillväxte och tillväxande antalet Fångar och försvarslöse Personer inom Landet, att skrida till flere kraftiga och verkande åtgärder för det ondas snara af hjelpande, och för ernående af de utaf Konung och Ständer gemensamt åsyftade förbättringar inom Fångväsendet. För detta ändamål organiserades sistnämnde år Styrelsen öfver Fängelserne och Arbets-Inrättningarne och hvilken samma år gick i författning om påbyggnad å gamla Husen vid Långholmen, i stället för de förut beslutade och i första Planen intagne Nybyggna 25 - "7 386
– Men, man kan ju gå i morgon – anmärkte Bengt. – Åh ja, det kan man väl göra, och det ska’ vi väl göra med; eller hur du, Elin lilla? – frågade Gunnar vänligt, men icke gladt. – Nä, nä – se de’ va’ intet spaseregången, som intet skulle bli’ af, som han så bedröfva’ sig öfver, utan de’ va’ för att svägerska hans skulle resa! ha! ha! ha! – skrek och skrattade Olle. – Nä, nä, Gunnar ville fälle behålla henne för hela si’ tid – fortfor han dumdristigt, och med en på en gång skrålande och kitslig ton. – Kanske han ville byta! ha! ha! ha! Byta ut gamla svarta Lena mot den dera fagre snuten, som sitter der i vrå’a, ha! ha! ha! Kom hit med dig, tös lilla, så jag får se på dig rätt och kössa dig! – Och härmed vräkte han sig imellan de andra, som försökte att hålla honom undan, och lyckades att rycka Elin i armen. – Drag åt h .! – sade Gunnar helt sakta i Olles öra, men med en kraft ändå, så att han lommade utaf och gick sin väg. – Usch! det var en otäcking! – sade Elin, och städade i ordning sin fina shawlett, som Olles krabbtag dragit på sned. – Ah! de’ ä’ en så ’en skråe! – sade en annan ung piga. – Ja, en riktig uschling! – tillade den tredje. Gunnar bara såg efter Olle och vexlade en blick med Bengt, samt ett par tysta ord, hvaraf blott hördes: «Ah, jag tycker du ska’ intet bry dig om ’en» – och detta var sagdt af Bengt till Gunnar. – Nå – sade Elin, som med vanlig qvinnofintlighet märkte att man borde söka afleda åskan i männernes sinne. – Nå, nu kan jag ju få veta den dera historien om grefvekammaren i sö’rtornet, och hvarför det skall heta så.
Nådiga stadfästelse och blifvit af de flesta Härader i Länet antaget till efterföljd, dels af hvarje Härad för sig och dels af tvänne gemensamt. Brandstods-afgiften var förut, genom tillfälliga eldsvådor i större byar, en af de svåraste och ojemnast tryckande beskattningar, hvilken nu, med allt skäl, kan anses vara — TI — åtminstone lindrad i högst betydlig mån, hvarjemte Hemmanens bättre bebyggande och förökade värde bör blifva en följd deraf. Länets Landthushållnings-Sällskap, hvars föremål, enligt Kongl. Maj:ts Kådiga stadgande, är ”allt sådant, som, inom kretsen af egen local och utom gränsorne ”af Konungens Embetsmäns samt tillförordnade Myndigheters befattning ”kan verkställas, lill Landthushållningens förbättring, genom upplysning, ”efterdömen, uppmuntran eller belöningar,” har under dessa år varit i så liflig verksamhet som omständigheterna möjligen medgifvit. Sällskapet utfärdade år 1834 en offentlig utfästelse, att, under loppet af de nästpåföljda 5 åren, hvarje år utdela 16 serskildta belöningar till Allrhogen m. fl. för förbättrad och omsorgsfull skötsel af Boskapsoch Får-kreaturen. Af dessa belöningar äro 34 utdelade under åren i835, i836 och i837. För trädplanteringar, slöjdskicklighet, synnerlig odlingsflit m. m. äro under åren i833, i834, i835, i836 och 183^ utdelade serskildta belöningar, bestående dels i hederstecken, dels i skedar och andra silfver-pjeser, och dels i contanta penningar. Tillsammans äro, från Sällskapets stiftelse år i8i3 till 1837 års slut, i3c) serskildta sådana belöningar af Sällskapet utgifna. En öppen Fröhandel här i Staden har af Sällskapet blifvit tillvägabragt.
R:dr 52 sk. till det i den Kongl. Propositionen föreslagna beloppet 1,000 R:dr, anslag af 333 R:dr 16 gk. bestås för Stats-Utskottets Betänkanden. 47 en Pensionair, Flevernes antal blifva 16, i stallet för nu tillstyrkte B; och den gjorde förminskningen af Extra Utgifts-Summan fran 1,500 K:dr till .1,000 R:dr icke genast vid Inrättningens början ega rum; samt att de 500 R:dr. Kongl. Maj:t i Nåder äskat till resepenningar för VeterinairLäkare bordt anvisas; hvarjemte äfven blifvit yttradt, att hvad för Veterinair-Inrättningen erfordras icke borde uppföras på Stat, utan anvisas pä Besparingame och upphöra, då Inrättningen förmodades framdeles kunna underhålla sig sje f, samt att Stats-Utskottet torde infordra och till Riksens Ständer inkomma med fullständig uppgift å alla de anslag, sorn af Staten blifvit gjorde till Akademieme i Riket och andre slike Stiftelser, på det derefter underdånig framställning må hunna göras om deras framtida användande, m. m. Hvad först beträffar frågan om anslag för uppförande af de Byggnader, som för Veterinair-Inrättningen ansetts nödige, så äro i Utskottets öfvertygelse de skäl, som verkat dertill, att någre medel för detta ändamål icke blifvit anviste, fullt gällande och hafva icke blifvit uti anmärkningarne vederlagde; förmodandes Utskottet sig framdeles blifva i tillfälle att uppgifva de Lägenheter, som kunna blifva disponible att för Inrättningen användas, men hvartill icke ännu något bestämdt kan föreslås. 48 St at s - tits kot tets Be iankander!»
Assignationerne, säga de, skola Straxt inlösas, men 3 Procents Öbligationerne r> J»nra Räta. S års tid utan Ränt. 48 Den 17 Martil, /. m. ta utgör ingenting mindre än nära f af Capi* talet; utom den betydliga förlust för Innehafvarén, att ej strax: kunna begagna den; en förlust kanske vida större än den gifna Rabatten; icke blott för den Handlande, som behofver dem i sin rörelse, utan ock för mången annan, som, i beholvet stadd, nödgas sälja dem kanhända till 50 å 60 Procent, och likväl hafva 3 Procents Obligationerne gällt lika med Assignationerne i handel och vandel. Eller är den, som cmottagit en 3 Procents Obligation, mera felaktig, än den, som mottagit en Assignation af samma hand? bägge ägde de ju samma förtroende till samma Utgifvare, och den, som nu har en 3 Procents Obligation, kunde lika lätt äga en Assignation; det är blott slumpen, och icke dessa Sedlars större eller mindre Credit, han skulle hafva att tacka för sin lycka. Ellermånne Utgifvaren af en falsk Assignation är en Man af större heder, än Utgifvaren af en falsk Obligation, och böra derföre hans Sedlar honoreras? När dessa Obligationer ägt samma förtroende i allmänna Rörelsen, som Assignationerne och Banquens TransportSedlar, så bör det hvarken anses o• klokt eller oredligt, att hafva ägt dem , allraminst som de, som kunnat och bordt hindra deras utelöpande, och bättre än han känt deras hallt, icke blott tillåtit dem, utan ock genom ofFenteliga åtgärder och gifven decharge stadgat deras Credit. I alla falla böra de, som äro lika felaktige, lika behandlas, så vida det icke är blott en bländande skuggbild, utan en Den 17 Martti, f. m. 4 g en verklighet, att vi lefva i ett civiliseradt Samhälle, der alla äro lika inför Lagen och lika ansvar skyldige för sina gärningar. Men, säger man, Assignationerne innehafvas af den delen af Allmänheten, sorn minst kan tåla någon förlust.
På grund af hvilket allt motionären, under citerande af åtskilige stadganden uti Kongl. Commerce-Collegii Kungörelse den 8 September 1756, grundad på Kongl, llescriptet den 3 Augusti samma år, Kongl. Förordningen den 18 Februari 1768, angående den, som olofligen och hemligen begifver sig utur Riket, Kongl. Kungörelsen den 17 April 1795, Kongl. Brefvet den 12 xMaj 1801, Kongl. Kungörelsen den 3o Maj 1781 och Kongl. Brefvet den 26 Juni 1804., hvilka motionären ansett vara alltför stränga — föreslagit: "att Rikets Ständer måtte besluta att upphäfva alla ofvannämnde lagrum eller andre, som stadga serskilda förbud emot enskild mans rätt at: resa utur Riket, och de ansvar, sorn derföre finnas stadgade, utöfver hvad allmänna Lagen innehåller i i5. Cap. 7 $. Arfda-Balken.’’ Med Herr Hjerta har sig förenat Herr Edenhjelm, Gillis, som likväl ansett, det skyldigheten att vid utländsk resa ställa säkerhet för sin person borde qvarstå, uteslutande för dem, som äro i bevärings-åren. För pröfning af hvad sålunda förekommit, hafva Utskotten ansett sig först böra redogöra för hvad de hufvudsakligasle Författningarne i ämnet innehålla, nemligen: af Kongl. Commerce-Collegii Kungörelse den 8 September 1756, ”att eho, antingen främmande eller inländsk, som söker någon manufac”tur-arbetare bortlocka, eller hemligt och olofligt vis utur Riket förskaffa, ljbör derföre plikta 2000 daler Sini t, samt dessutom vara skyldig den bortlockade - Lagsamt Allm. B esv.- och Ekon-Utskottens Utlåtande, iVio 16.