Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskotten hålla före, att de hufvudsakligaste hinder, som härföre ligga i vägen skola blifva håfne genom antagandet af de utaf Utskotten föreslagne ändringar uti 10 Cap. 1 §, och i sammanhang dermed i 12 Cap. 2 §: om serskildt urskiljande af Åker och Äng, samt dertill tjenlig och odlingsbar jord, och om iakttagande deraf vid Skiftes-läggningen uti 12 Cap. 1 §: att fastställdt Storskifte ä Skog icke må rubbas, utan att alla delegarne sig derom förena; uti 8 § af samma Capitel: att skiftet icke 78 Lagsamt Allm. Besv. o. Oec. Utsk. Bet. N.-o 8. ovilkorligen bör öfvergå hela Skifteslagetj samt uti i3 Cap. 2 §: att endast Skiftessökanden och de, hvilka med honom sig förena, ovilkorligen, der sä fordras, böra vara till utflyttning förbundne. Det tiar likväl icke kunnat undgå Utskottens uppmärksamhet, att, i flera Landsorter, sådane locala förhållanden kunna ega rum, att, om än de föreslagne ändringarne meddelas, laga skifte icke kan verkställas, utan att för delegarne medföra ett känbart och orättvist lidande. I delina öfvertygelse styrkas Utskotten icke allenast deraf, att Kongl. Maj:t, uti Nådigt Bref till Landshöfdingen i Gefleborgs Län, samma dag Skiftes-Stadgan utfärdades, förklarat, att som upplyst vore, att i vissa trakter af Länet, då Storskifte, på en eller flere delegares begäran, blifvit företaget, skiftet på en gång öfvergått hela Socknen, vid hvilket förhållande det, med afseende å de dryga kostnader, som till Ego-skiften erfordrades, vore betänkligt, att medgifva tillämpning af den ovilkorliga föreskriften i i Cap. 3 § Skiftes-stadgan, så har Kongl. Majit dels anbefallt Landshöfdingen, att i underdånighet inkomma med berättelse om förhållandet och om de orsaker, som kunde hafva foranledt ofvannämnde Allmänna Sockne-skiften, samt i sammanhang dermfcd Lagsamt Allm.
Lagen vill ej blott, att upplysningen skall kunna sträcka sig till allt möjligt menskligt vetande, som icke finnes i samma lag uttryckligen undantaget, utan ock att till förkofran af detta vetande samt till undanrödjande af villfarelser deri alle de må kunna bidraga, som dertill äga eller tro sig äga kallelse. Vöre det annorlunda och finge lagens ord betraktas såsom toma och meningslösa deruti, att friheten för alla är gemensam; så att inskränkningar af den här i fråga varande art skulle medgifvas; då blefve, såsom jag anmärkt, inskränkningarne icke små, utan ganska vidsträckta och af den mest väsendtliga art. Ty hvad först beträffar disciplinen eller det privilegium, som man önskar åt förmän hafva bibehållet till utkräfvande af undergifvenhet ej blott i tjensteutöfningen, utan äfven i yttranden, som underkastas allmänna omdömet genom tryck; så drabbar detta disciplinaranspråk säkerligen största delen af dem, som bäst förstå handhafvandet af samhällets tjenst, och skulle det dessa förmenas att under laglig ansvarighet — 57 — fritt yttra sig inför allmänna omdömet öfver tjensteförvaltningens gång i högre och lägre grader; så uppstode en högst kännbar saknad af kontroll på öfverordnade grader. Hvarje förman, som förstått att blända sina egna förmäns skarpsynthet, eller ock saknade sådana, funne sig då befriad från den helsosama farhåga, som eljest alltid måste föresväfva honom, att alla öfriga, som hafva med honom i tjensten att göra och kunna lättast följa hans förfarande, lägga för allmänhetens ögon det felaktiga deruti. Erfarenheten har ej saknat anstötliga prof deraf, att underhafvande yppat underslef och missförvaltning af förmän, der det eljest föga varit möjligt, att sanningen kommit i dagen. Man kan väl icke veta, huru många dylika förhållanden förblifva dolda; men det är alldeles påtagligt, att de skulle blifva vida flera, om ej den helsosama farhågan funnes, hvarom nyss är taladt.
Den, mot hvilken återgångstalan väckes, vare ej skyldig vexeln inlösa, der den ej till honom aflemnas, jemte protesten och en qvitterad räkning öfver sökandens omkostnader, i följd af vexelns återgång. 8 14a (i. Om ve.Tels godkännande eller betalning af annan manän den, pä hvilken den egentligen är dragen. * 49 §. Finnes å vexel tecknad serskild anvisning till annan man, att vexeln å betalningsorten i nödfall godkänna (nödfallsadress), der den ej godkännes af den, på hvilken den i första rummet ställd är; vare innehafvaren skyldig att, efter protest för den sednares uteblifna godkännande, jemväl äska godkännande af den, å hvilken sådan anvisning lyder, och att låta svaret antecknas i förra protesten, eller i ett bihang dertill. Uraktlåter han det, håfve ej rätt att söka säkerhet för uteblifvet godkännande. Äro nödfallsadresser gifna å flera, gånge innehafvaren först till den, genom hvilken de flesta vexelgäldenärer befrias. 50 §. Varder vexel ej godkänd af någon bland dem, på hvilka den är ställd, såsom i 49 § sägs, stånde annan man fritt, sedan protest skett, att vexeln godkänna till heder för vexelgifvaren eller någon af öfverlåtarne. Dock vare vexelinnehafvaren ej förbunden att sådant godkännande antaga. 51 §. Den, lill hvars heder vexel godkännes, skall i godkännandet å sjelfva Vexeln ut - 14 Lag-Utskottets Betänkande, N:o St). tryckligen nämnas; i annat fall skall sådant godkännande anses hafva skett till heder för vexelgifvaren; godkännaren skall ock i ett bihang till protesten låta sitt godkännande antecknas. 52 §. Hvar, som annan till heder vexel godkänner, godtgöre innehafvaren de genom protesten tillkomna kostnader, och öfversände protesten, jemte hillänget om godkännandet, med första post, som afgår, efter den dag godkännandet skedde, eller, der post ej går, annorledes utan dröjsmål till den, för hvars heder vexein godkändes.
– Förlåt, goda fröken, att jag kommer såhär, men jag såg ljussken från frökens fönster och tänkte ... Maria borttorkade ett par förrädiska tårar, som stulit sig fram under de fällda ögonlocken och vände sig långsamt mot dörren. – Hvarför är du ännu uppe, Johanna? sade hon; – hvarföre öfverlemnar du dig icke åt hvilan, du som kan det ... – Ack, fröken vet ju, huru det är, svarade Johanna rodnande; – Jag får ju aldrig träffa Petrus, utan att jag stjäler mig till det! Maria läste i Johannas ansigte, att denna bar en hemlighet, som var henne alltför tung. – Nå, hvad hade du denna gång att säga Petrus eller han dig? frågade Maria med ett framtvunget leende. Kammarjungfrun väntade just på denna eller en dylik fråga, för att stiga fram och sätta sig på en stol nära sin fröken. – Fröken är bra god, som vill höra mitt prat, hviskade hon; – men denna gång har jag något riktigt besynnerligt att berätta ... – Nåväl? Har du sett spöken? – Ack, jag eller rättare Petrus har väl erfarit hvad som värre är. Jag riktigt grufvar mig ... – Du gör mig nyfiken, sade Maria något lifligare. – Hvad har händt? – Hvem kunde trott detta om herr Adolf! fortfor Johanna och sammanknäppte händerna till tecken af sin förvåning. – Adolf? upprepade Maria häftigt och fäste sin dunkla blick på kammarjungfrun. – Berätta Skynda dig! – Tyst, tala icke så högt, kära fröken! bad Johanna ängsligt. – Lagmannen kunde höra oss ... Han sofver nu så litet om nätterna ... När gikten släpper honom, spatserar han fram och tillbaka genom rummen ... Jag hörde nyss ljudet af hans tofflor här nästintill ... – Men berätta då! utbrast Maria, omedveten om den häftighet, hon förrådde, och kramade hårdt Johannas arm. Johanna började nu en berättelse, hvars längd obeskrifligt pinade Maria, ehuru den var gjord i ett så kort sammandrag, som kammarjungfruns herravälde öfver ord och tankar kunde åstadkomma. När den hunnit till det ögonblick, då de begge älskande upptäckte Adolf på landsvägen, hade Marias otålighet stigit till sin höjdpunkt.
Innan jag afgifver mitt yttrande i anledning af hvad sålunda förekommit, anhåller jag att i korthet få anmäla innehållet af en med förevarande frågor sammanhang egande underdånig framställning, som inkommit till Civil-Departementet, men hvars slutliga handläggning torde till Finans-Departementet få öfverlemnas. Den innefattar egentligen anmäx-kningar vid pensionskomiténs förslag till förordning angående Civil-Statens pensionsväsende, men torde i viss mån äfven böra här komma under öfvervägande, synnerligast för den händelse hinder skulle möta för pensionsväsendets allmänna reglerande vid instundande Riksdag. Landtmäteri-Styrelsen har nämligen uti underdånigt memorial af den 31 nästlidne Juli ölverlemnat en af nästan alla Förste-, Andre-, Kommissions-, Storskiftesoch Afvittrings-Landtmätare i Riket gjord underdånig ansökning att Eders Kongl. Majit vid aflåtande till Rikets Ständer af Nådig proposition i fråga om pension för Civil-Staten täcktes föreslå förhöjning i de uti komitterades förslag upptagna pensionsbelopp för Landtmäteri-Staten; och har Styrelsen på anförde grunder i underdånighet hemställt, att dessa pensioner måtte bestämmas för Förste Landtmätare till 3,000 samt för Andre Landtmätare, Kommissions-, Afvittringsoch Storskiftes Landtmätare till 2,500 Riksdaler. 8 Bil. N:o 5 till Kongl. Majda Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. Här torde bära antecknas, att Pensions-komitén föreslagit pensionerna för ifrågavarande Landtmätare till nuvarande belopp, nämligen för Förste Landtmätare 1800 Riksdaler och för alia öfrige 900, att utgå vid 60 lefnadsoch 40 tjenstår, de sistnämnde så beräknade, att den, som under en tid af minst 10 år innehaft tjenst, skulle vid afskedstagande! vara berättigad att för hvarje år, han sådan bestridt, beräkna 11 år, hvilket följaktligen för den, som i 30 år varit i verklig tjenst, medför full pensionsrätt. De i lånen tjenstgörande
(I. A.) Uti 4 och 2 § af Kongl. Kungörelsen den 4 7 Juli 4847, angående åtskilliga förändrade föreskrifter till iakttagande vid utarrendering af kungsoch kungsladugårdar samt andra kronolägenheter, hvaraf arrenden till Statsverket ingå, föreskrifves, att då sådan lägenhet skall under arrende upplåtas, det åligger Kongl. Maj:ts Befallningshafvande att, sedan vederbörande kronobetjente blifvit hörde, utsätta ett minimum, hvarunder och ett maximum, hvaröfver det årliga arrendet ej får gå, samt att sedermera underställa Kongl. Kammar-kollegii pröfning de sålunda utsatta minimioch maximi-beloppen, äfvensom att, derest lägenhetens förre innehafvare densamma Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 50. 3 väl brukat, arrendet deraf bör bonom eller, i händelse han är med döden bortgången, hans hustru och barn herabjudas, emot den af Kongl. Kammar-kollegium fastställda maximisumman samt öfriga vilkor, enligt författningarne. Under förmälan häraf, äfvensom att de sålunda meddelade föreskrifterna i fråga om sättet att bestämma minimioch maximi-beloppen visserligen blifvit förändrade genom Kongl.
En tillåten införsel skulle säkerligen minska förbrukningen af svenskt jern inom landet, hvarigenom, då den utländska marknaden icke kan medtaga mer än ett visst Uevillnings-Ulsknllels Betänkande, Jt(i S. 79 qvanlurn, alsältningen på utrikes ort af vårt jern komme att ytterligare försvåras, tillverkningen deraf alltså blifva allt mindre och mindre lönande samt handteringen råka i ökadt lägervall. 8:0. Borttagande af förbudet mot utförsel af Malm, rå och osmält Såsom råvara, hvilken inom landet bör förädlas och är nödvändig för jerntillverkningen i allmänhet, bör den icke få utföras.» 2:o af Herr Grefve Wirsén, A. E.: »Då jag ser mig föranlåten att reservera mig emot åtskilliga beslut, hvari Utskottet stannat vid algifvande af dess betänkande angående lullbevillningen får jag, för att icke vid de olika detalj-frågorna behöfva upprepa de allmänna motiver, hvilka utgjort skäl för mitt'ogillande af de fattade besluten, först vidröra de principer, som legat till grund för Utskottets förslag. Redan under längre tid har det varit eli både kändt och erkändt förhållande, att de täta förändringar, våra ekonomiska författningar varit underkastade, menligt inverkatpå den inhemska industrien, hvilken, hämmad genom denna brist på stabilitet, omöjligen förmått utveckla sig så, som den otvifvelaktig! skolat göra, såvida näringsidkaren, innan han i sin rörelse nedlagt ofta betydliga kapilaler, kunnat med trygghet uppgöra kalkyler, beräknade på varaktiga förhållanden ifrån lagstiftningens sida för längre tid, än som belöper sig på del korta mellanrummet, som skiljer våra ofta återkommande riksdagar. Den menliga inverkan, näringarne hittills rönt af en sådan, nu antydd, rörlighet i författningsväg, har dock ännu för det mesta varit af, om ock djupt ingripande, dock sällan förstörande natur, enär oftast, hvad tulltaxan beträffar, lörändringarne utgjorts af mer eller mindre våldsamma sänkningar i de skyddande tullsatserne, med bibehållande tillika al mångå betryggande inoch ulförsel-förbud.
De högre kostnaderna på Great Western bestå icke allenast i jordarbeten och den permanenta vägen, men äfven i de lokomotiver och vagnar, sorn befordras, och som alla måste slå i förhållande till spårvidden.» John Ellis: »Olägenheterna af det breda spåret äro der mäste uppkomma kostnader, som af någon skola betalas, och som affärsmän veta vi, att — det otvifvelaktig! blifver konsumenten.» Wyndham Harding (citerad af Nordenfelt): »För bibanor äro otvifvelaktig! små vagnar mest passande. Farligt sammankoppla lätta och lunga fordon. Det smala spåret har fördelarne i säkerhet, besparingar, stigning, curvor och beqvämlighet. För de stora qvantiteterna gods synas jernvägar böra uppstå under särskild form.» M:r G. Hudson (direktör för 1,000 engelska mil jernvägar): »Utan några fördomar emot bredspåriga jernvägar, föredrager jag de smala, alldenstund de äro billiga, hvilket är ett vigligl element vid jernvägsbyggnaåer.» Kapten Latos: »Jag tror att en myckel smalare väg än skall blifva så säker, som man någonsin kan önska sig. Enligt min lanke har man ingen fördel deraf, att, då man har en sak fullkomligt säker, kasta bort penningar för ali göra den säkrare.» M:r W. J. Chaplin: »Jag anser det smala spåret vara bättre, derföre alt man med mindre kostnad kan hafva flera låg. Ju oftare de kunna gå desto bättre.» Slutligen bifogas nedanstående utdrag nr ett bref från en af Englands ansedda lokomotivbyggare, firman Hawthorn cfc C:o i Leith, angående Fin.- ka jernvägarne. »Vi anse 3 fot 6 tums spårvidd vara just hvad Finland behöfver.
Möjlighet att lägga högre skatt på husbehofs-brännvinsbränningen eller att alldeles borttaga den, i det man öppnar nya utvägar för jordbrukaren att vända jordens alster i penningar. 5:o Att Krono-utlagorna bättre utgå från vissa orter, samt 6:0 En fördelaktigare handelsställning med främmande folkslag. Deremot synas 2:ne olägenheter förtjena afseende, nemi. en möjligen ökad tullförsnillning och minskad tullinkomst. Till förekommande af den förra bör möjligheten af tullbevakning tagas i betraktande vid tullens bestämmande, ehuru dessa varor äro mindre beqväm liga vid tullförsnillning. Vid tullinkomsten åter förtjenar bemärkas, att inrikes produetionen visst icke genast motsvarar förbrukningen, hvadan denna omsorg väl kan uppskjutas till nästa Riksmöte, bvarförinnan erfarenhet häruti bör vinnas. Under tiden minskas väl qvantiteten af förtulladt gods; men tullen stiger i proc., och det må lemnäs till erfarenhetens afgörande, om tullinkomsten ökas eller minskas under de första 5 åren Jag föreslår vördsamt, att denna motion varder till Bevilln.-Utsk. remitterad. 2 H. Den ae Fcb rua ri i Utdra" af G enerat Sammandragen öfver Rikets Import af vissa artiklar j sorn landtbrukaren producerar. År Summa Medeltal. De» ao Februarii e. m. 99 Hr Lagerhjelm uppläste ytterligare följande: Sedan en lag blifvit af Konung och Ständer stiftad för utvexling af silfver, anser jag öfverläggningarna, angående vinnandet af stadga i myntets värde, endast röra verkställigheten, hvars tidpunkt hör snart inträffa. Men denna verkställighet måste äga bestånd; och i detta afseende göra sig samma olikhet i åsigter gällande, som delade tänkesätten inom Stutsoch BancoUtskotten under sisth Riksdag. Enligt den ena asigten innefattar realisationen en arithmetisk operation, som, alldeles oberoende af Rikets ställning i öfrigt, fortgår intilldess sista sedeln blifvit inlöst, om alla sedlar kunde förevisas; ty Banken har ej svårt att bereda sig tillgång af silfver.
Tersmeden nyss gjorda framställning, och hoppas att då denna fråga ater underställes StatsUtk:s pröfning, skola de hinder, som förut lågo emot ombyggnaden, nu finnas undanröjda samt att någotdera af de uppgifna alternativen för denna canals ombyggnad och bringande i fullgodt skick, till allmänhetens gagn och nytta, af Utsk. måtte föreslås samt af B.. St. antagas. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag instämmer med Hr Nordenanckar deruti, att dessa s. k. vattenbyggnader må indelas i de allmänna och de enskilda. Det torde anses förmätet att uppgifva hvilka jag tror böra räknas till de allmänna, men likväl, dä skilnaden skall göras, måste man äfven anföra hvaruti den består. Till de allmänna anslagen anser jag i första rummet böra höra aflöningen för det embetsverk, som skall leda det bela, och denna aflöning beräknad icke på sätt Utsk. gjort utan för 5 år. Det är icke nog att man önskar sig riksdag om 3 år. Man är skyldig att rälta sina anslag efter hvad som lagligt är, och lagen ■ föreskrifver riksdag hvart 5 år. Derefter hafva R. St. redan bestämt riksdagsterminen, och derefter åligger det äfven StatsUlsk. att rätta sig. Jag vet icke huru det kunnat taga sig en sådan frihet, sorn den alt efter egna hugskott uppgöra anslagen oberoende af den lagliga riksdagsterminen. Dernäst anser jag höra till de allmanna anslagen sådana, som öfverstiga den enskilda förmågan att bekosta, nemi. så väl Sveaoch Strömsholms canaler, sorn upprensningen af Kodjupet, i den allmänna farleden till hufvudstaden, af Albrechtsund, som hör till hamnen vid Marstrand, slussbyggnaden vid Horsshaga och Dejeforss, såsom äfven hörande till de stora farlederna och äfven rrred afseende på den motgång, sorn Wermländningarne vid detta för etag rönt; och slutligen hamnen vid Wisby, till hvilken stadens innevånare velat lemna ett så stort bidrag, att det nästan synes öfverskrida deras krafter. Det är möjligt att jag i dessa hänseenden misstagit mig.
Utskottet Bifölls. Widare förklarade Herr LandtMarstasken att ben delen, som rörde National - Beväringen i nästa Plenum ställe komma att äter upptagas. Efter en kort öfwerläggning yttrade sig H-rr Landt-Marskalken, det han trodde detta Plemtm nästkommande Tisdag komma akt hällas. Ark Lripsn^alät, Jacob Lric, ermdrade, det 'han wid denna Konungens Nådiga Proposition saknade Stats-Rädets yttrande, hwarföre han Hemstalde LM icke, innan srägan upptages, detta yttrande genom Herr Grefwe» och Landt-Marstalken kunde in. begäras. Grefwe Ds la 6arIis, Jacob, som denna anmärkning stöder sig pä 87 och 89 L tz Regeringsformen, sä instämmer jag deri, och anhäller äfwen Ltt betta yttrande innan discussionen mätte inde. gårås. - Grefwe Dobna, ^uZulk, conformerade sig med Herr Oripenvalät och Grefwe ve la 6ar6is. Mherre Uiääsrstolpe, Larl, trodde det icke följa af Regeringsformen, att nägot Stats-RädetS Ljerde Bandis, r6. ykt» i4 Den 4 November. yttrande borde till en sä beskaffad Konungens proportion bifogas, -Zerr Grefwen och Landt Marskalken, Om Ridder skåpet och Aoeln so behagar stalt jag hos Hans Masit i underdånighet anhala, at^ sä ivida denna fräga icke redan i S ats-Rädet förewarit, den der mätte upptagas, och desi yttrande Riksens S änder meddelas. Grefwe körner, ^Zolpk (Zöran, utan twist - wel har frägan i Skaks-Radet förewarit, när propositionen af Hof-Can zelleren ar comra gnerad, och torde hända, att i sjelfwa propositionen Stats Rådets mening är införd. Ropades af flera att desi yttrande ej medföljdt. Grefwe körner.
Han måste anses såsom en alldeles fri man, den stund han blifvit hemförskaffad och får ej godtyckligt kommenderas, utom på förut bestämda tider under fredstid, såvida ban ej sjelf är sinnad och söker sjötjenst. I öfverensstämmelse med dessa grundsatser föreslås: 1:0 Att hvarje enrollerad karl får en årlig städsel af 15 R:dr r:mt och att kapitulationstiden är 6 år, men kan derefter förnyas på 6 års tiderymder. 2:0 Att denna städsel förbinder karlen att en gång om året inställa sig till mönstring å utsatt närbelägen mönstringsort, efter kungörelse i kyrkorna, samt att han icke afflyttar från hemorten, utan att sådant anmäla, med upgift hvarthän; samt att, om han, under sin ledighetstid, söker annan sjötjenst, sådant förut anmäles för erhållande af permission. Men skulle sådan i fredstid ej kunna lemnäs, bör ban vara tillåten att emot ställandet af annan skärkarl i sitt ställe, afhända sig och öfverflytta den återstående kapitulationen på denne, jemte det han till honom betalar årets lega. 372 Den i December e. m. 3:0 Kommenderad till sjötjenst skall han, från hemtningsdagen, eller mötesplatsen, för transport till Stationen, åtnjuta en månatlig kontant hyra, enl. ett medelpris af de allmänna hyrorna för lätt matros å handelsfartyg, eller jungman om han första gången kommenderas på seglande större fartyg, samt denna hyra fortfara till dess han aflemnas på utgångseller mötesplatsen. 4:o Under transporter, vistelsen på Station och för fartygs utrustning samt om skeppsbord skall han åtnjuta skeppsportion in natura, eller ock det i SjöRegktet bestämda ersättnings-priset undor transporter af 24 sk. b:ko elier 75 öre per dag. 5:o Han skall vara befriad från all annan varfstjenst än den, som är oundgänglig i och för det fartygs klargöring för sjöexpedition, till hvilket han är förut kommenderad, eller till hvilket han händelsevis blir förflyttad under utrustning. 6:o
Herr Grefven och LandtMarshalken hrm4 ställde derefter, om Riddeiskapet och Adeln behagade instämma i Friherre Wrangels anhållan, att anmoda Gretve Gyllenborg till trycket befordra sitt i denna fråga uppläst» anförande. Bifölls. 34* Dén 9 Maji, Föredrogs å nyo Stats* samt Allmänna Be» svärs* och QecOiiOmiaeUtskottens den 26 sist* ledne April afgifne och sistledne gårdag på bordet lagda Utlåtande » angående väckte frågor om ändring i hvad Förtattningarne rö* rande Airadsoch Krono Tionde Spannmålens utgörande, forslande eller lösande nu innehålla 3 men sou» Herr Oxehufvud, Bo, jenne flere andre Herrar Ledamöter, åsuindade att Betänkandet måtte ytterligare hvila på bordet till nä^ta Plenumi fann Ridderskapet Och Adelil för godt att dertill lemna bifall. Företogs till pröfning Bevillningsutskottets den 1 dennes algitne och sistledne gårdag på bordel lagde Betänkande, angående Postinrättningen och de deraf till Statsverket in* flytande medel m. m Grefve Spens, Carl Gustaf; Jag har svårt itt dela med UtskoHet den tanka, att en förhöjning af den nu gällande PostTaxan för Inrikes Brefväxlingeo skulle innefatta ett mindre känbart och mera fördelagtigt sätt att fylla en del af den till Statsbehofvens bestridande erforderliga Summa, än g norn direct Bevillning. Jag tror B’vibning på Communicationer vara för Landets industrie den skadligaste, och anser bibehållandet af en lätt Communication man och man emellan, vara likaså nödvändigt, sorn den igenom TryckfrihetsLagen Medborgare försäkrade frihet i Tal och Skrift 3 och jag Den 9 Maji. 247 hemställer således, om ej Betänkandet kunde återremitteras, samt Utskottet anmodas att, så vidt ske kan, utfinna annat medel än det föreslagna till fyllande af BevillningsSumman.