Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uppkallad af en Ekonomi-Utskottets Ledamot, att afgifva förslag till det ondas afhjelpande, hvarom min motion handlar* för hvilket ämne den värda Ledamoten synes mindre känslig, än för de ord, hvarmed jag uttryckt mina åsigter, ord lämpade efter det omilda i saken; har jag velat närmare utveckla mina tankar, men anhål - 1) e n 2r Januarii. »4? ler derjemte att till Utskottet få öfverlemna en skrift, rörande Sveriges Skjuts-Inrättnings~historia med anmärkningar deröfver, samt förslag till förbättring i verkställandet> författad af en erfaren Landtman; ett meddelande, som jag nu begagnar i afsigt att alternativt deruppå fästa Utskottets uppmärksamhet, ehuru jag ej in stämmer i författarens utveckling af ämnet. Det återstår mig ännu att möta det egna försök till vederläggning af min motion, hvilket Grefve Posse, som det synes, med stor fördel begagnat, det nemligen att ogilla, hvad den värda Ledamoten tror sig finna stridande mot verkliga förhållandet uti mina uppgifter rörande elen så kallade Kungsskjutsens existerande utom Lag, då Herr Grefven tror sig kunna bevisa dess lagenlighet genom åberopande af uråldriga och senare tiders författningar. Men om det lyckas den nämnde Ledamoten, att alstra den blinda tro hos andra, som följt den väg han utvisat, så uthärdar likväl icke de angifne bevisen en nogare granskning. Genom denna skall det snart visa sig, om jag ej haft rätt att säga: det intet Lagstadgande ifrån våldgästningens tider intill våra dagar finnes för Kungsskjuts utgörande. Grefve Posse omtalar 1642 och 1649 årens Riksdagsbeslut, jemte Gästgifveri-förordnirigen af i65i. Förstnämnde RiksdagsBeslut 10* i48 Den 2i Januari». innehåller, att alla frie skjutsfurder och’ gästningar må upphäfvas, undantagande desse tvenne, när H. M. Drottningen i egen person eller med sitt Idof reser i landet, och då Krigsfolket tågar i fält eller åter, hem igen.
Palmstjerna, Carl Otto, upläsle en sålydande motion: R. St. hafva väl beslutit, alt vid hvarje större bränneri skall, då bränvin der tillverkas eller distilleras, vara anställd en edsvuren kontrollör, der ej flera sådane brännerier kunna under npsigt af en gemensam kontrollör ställas; samt att denne kontrollör skall, under den tid han är anställd, af Staten erhålla arfvode, med högst 6 R:dr 32 sk. b:ko om dagen. Men något beslut är ej fattadt, på hvad sätt dessa arfvoden skola utgå. Då emedlertid ett bestämmande i detta afseende synes mig nödigt, på det att ingen tvekan om R. St:s afsigt må kunna upstå, och K. M., ifall beslutet om anställande af kontrollörer vinner Dess stadfästelse, må undgå att anbefalla utbetalningen af dessa personers arfvoden utaf en så osäker tillgång som öfverskotten på Statsverkets inkomster; anser jag mig böra, med den rätt 56:te §m Riksd.-sOrdntn mig förvarar, framställa det förslag, alt R. St. mätte besluta: ”Att de Bränneri-kontrollörerne tillagde arfvoden må,inom ”hvarje lån, ulanordnas af der inflytande afgift för bränvins-tillverk”ningen, på sätt K. M. i öfrigt härora_ täckes förordna.” Visserligen skulle en annan utväg uti ifrågavar:de afseende kunna finnas derigenom, att R. St. för bestridandet af samma utgift anvi - Den 25 Oktober. 17 anvisade ett förslags-anslag på 7:de hufvxidtiteln; men då ännu icke erfarenheteu visat till livad ungefärliga belopp denna, säkerligen ganska betydliga, utgift kan komma att upgå, anser jag den af mig nu föreslagna utvägen f. n. äga företräde. Om remiss af denna min motion till StalsUtsk. anhålles vördsamt. Hr Hjärne, Harald: Med an|edn. af den motion, som af Frih. Palmstjerna nu blifvit vackt, anser jag mig böra uplysa samt låta till SlatsUtsk:s kunskap komma, att Serskildta
Härvid göres följande anmärkning: ”Denna magt kan fö”ra till många missbruk och skulle möjligen hos en oförståndig och antinationel Regering kunna leda till ett ”vådligt strypsystem och en olycklig royntför”bättring; ty Konungen får ju derigenom i sitt ”våld att småningom, genom reservationer afBan”kens vinst, indraga hela vörels.ecapitalet, blott Den 8 Mars f. m. 79 ”för att accumulera silfver i Bancohvalfven, och ”It. St. skulle icke hafva i sin magt att förekomma denna ”olycka!” — Huru många oriktigheter linnas icke här sammanhopade inom få räder! Först frågar jag, huru kan en myntförbättring uppkomma derigenom, att Banken blir rikare, då dess sedlar, som utgöra myntet, alltid förblifva inlösbara med samma qvantitet silfver. Det vore som att säga, att en köpmans creditorer blifva rikare, allt eftersom bans förmögenhet växer; deras fordringar blifva säkrare, men, full säkerhet en gång vunnen, få de visst ingen del af hans vidare tillväxt i rikedom. Sedermera, hvad det vådliga strypsystemet beträffar, får jag erinra, att det är Bankens vinst, icke Bankrörelsens capitaler, hvarom är fråga. Vinsten är afkastningen af dessa, som, på hvad sätt än om den förra förordnas, stå oförändrade till användande enligt Ständernas, i öfverensstämmelse med gällande lagar för Bankrörelsen, utgifna reglementen. Denna fråga skall jag vid ett annat tillfälle fullständigare upptaga. Jag öfvergår nu till att visa orimligheten af farhågan, att hela rörelsecapitalet kunde indragas blott för att accumulera silfver i Bankens hvalf. Utan att på något sätt vilja försvara lämpligheten af de orimliga beslut om Bancovinstens användande, man tillåtit sig förutsätta, vill jag endast erinra, att om silfver köpes lör Bancovinsten, mäste sedlar gå ut för detta silfver till lika belopp med hvad som ingått i Bancovinst, då således rörelsecapitalet qvarstår oförändradt.
Jag åsyftade att fästa StatsUtskrts upmärksamhet på vigten af, att vid denna Riksdag använda hela den summa, som kan till jernvägsarbetena anslås, till fortsättande af Statens påbörjade stambanor, och att icke upskjuta deras möjligast skyndsamma fullbordande, genom att anslå någon del af de af K. M. föreslagna 25 milkna till bibanor. Jag anser mig derföre, vid detta tillfälle, icke böra uprepa, hvad jag i sista plenum yttrade; utan tillägger blott den önskan, att, i den händelse StatsUtskd skulle anse sig böra tillstyrka, att, på sätt JernvägsKomitéen föreslagit, 27 mill. skulle vid denna Riksdag anslås för det ifrågav:de ändamålet, de K. M:s Propos. öfverstigande 2 mill., i första rummet, anslås till fullbordande af förbindelsen emellan Falköping och Jönköping, i enlighet med Komitéens förslag. Jag anhåller, att detta yttrande raå få åtfölja den nu föredragna motionen till StatsUtsk:t. Efter härmed slutad öfverläggning, remitterades motionen och yttrandet till StatsUtsk:t. Föredrogs Frih. Creutz’, Steffan, d. 30 sisth Nov. bordlagde motion, om anslag till två nya AndreKapitens-beställningar vid. K. LifReg:ts Grenadierkorps. D*n 3 I)e«ernber e. m. 181 Hr Bergenstråle, Alexander: Jag har egentligen begärt ordet, för att tillkännagifva, att jag ämnade i början af Riksdagen väcka denna motion-, sorn nu är i fråga — men att jag ansåg mig böra innan dess taga reda på, huruvida icke Regeringen redan fattat något beslut, som kunde göra min motion obehöflig. Jag hade mig nemi. bekant, att Sek.Chefs-embetet vid K. LifReg:ts Grenadierkorps redan långt för detta ingått till K. M. med underd. anhållan om anslag till dessa tvenne AndreKapiteners aflönande, och således anställande vid Grenadierkorpsen—och jag förmodade således, att Regeringen redan behjertat denna billiga begäran.
Sedan för slaget derom förfallit, anmälde Fullmägtige i Riksgälds-kontoret till Stats-Utskottet vid 1847 och 1848 års riksdag, att de, med afseende å nämnda flygels bristfällighet, samt då inredningen af de i begge flvglarne befintliga rum vid flera tillfällen öfverklagats såsom mindre ändamålsenlig, ansett de då ånyo ifrågasatta byggnadsoch reparationsarbetena å begge flygelbyggnaderna böra utföras efter en mera omfattande 14 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 197. plan, så att derigenom kunde åstadkommas fullkomligt rymliga och lämpliga lokaler för både Riks-Stånden och Utskotten samt ett för dem gemensamt arkiv, för hvilket ändamål flyglarne alltså syntes böra uppföras till samma höjd som hufvudbyggnaden, hvartill ock fullständiga planer och kostnadsförslag genom Ofver-Intendents-embetets försorg blifvit uppgjorda. Frågan fick dock, i enlighet med Stats-Utskottets hemställan i Utlåtandet N:o 218 af den 23 Juni 1848, förfalla och har sedermera, såvidt Utskottet kunnat inhemta, icke förr än under sistförflutna riksdag utgjort föremål för Rikets Ständers öfverläggningar. Vid sistnämnda riksdag blef nemligen, genom enskild motion, Rikets Ständers uppmärksamhet fästad derpå, att en del utskotts-lokaler vore för dermed afsedda ändamål alltför otillräckliga, så att exempelvis Bevillningsutskottets sessionsrum vore af så ringa utrymme, att ledamöterne deruti knappast kunde hafva plats; och som östra flygeln af huset vore särdeles bristfällig, föreslog motionären, på dessa och flera andra skäl, att Fullmägtige i Riksgälds-kontoret måtte erhålla uppdrag att låta utarbeta kostnadsförslag för ombyggnad af nämnda flygel på sådant sätt, att tillräckliga lokaler derigenom kunde anskaffas för Utskottens sammanträden såväl in pleno som på afdelningar.
”Förspråket” eller prologen, likaledes på rimmad knittelvers, redogör icke blott för innehållet af stycket, utan för innehållet af hela Tobie bok, sålunda äfven för Tobie slutliga öden och död, hvarom dock ingenting nämnes i sjelfva komedien. Första delen. Trenne af de israelitiska fångarna i Ninive klaga sin nöd, uppräkna de förluster, de lidit, och alla de vedermödor, de i fångenskapen nödgats utstå. Tobias påminner sina medfångar om Guds barmhertighet och mildhet, visar dem, att de endast lida sina gerningars lön, enär de icke aktade Guds godhet, då han öfverhopade dem med sina välgerningar, utan då afföllo och tjenade afgudar. Han uppmanar dem att bekänna sina synder, på det Gud åter nådigt må se till dem, samt att tro det den plåga de lida är till deras eget bästa, ty fastän Gud nu synes grym, ” doch är han wist blijdh, Han wredgas ock icke til ewigh tijdh. Tå syndaren böriar sigh rätt besinna, Strax läter Gudh sigh medh nådhenne finna, Gudh är jw medh oss, thet måghe wij merkia, Ty wij haffue hans ord, som oss kunna sterkia. Fångar äre wij, thet är nu wist, På Gudz ord haffue wij doch ingen brist. Och äre så wij, i thenna måtte, Rikare än wij alla werldena åtte.” Sedan befaller han sin son att jemte modren utdela mat åt de hungriga. Under utdelandet af maten ber Hanna fångarna tacka Gud, ty det är honom tack tillhörer, och en af dem uppsänder en tacksägelse till Herranom, hvilken icke saknar ett visst rörande behag. Den börjar så: ”Tack haffue Gudh, min himmelske Fadher, Jagh är wel spisat och är nu gladher. Gudh recker til oss sina milda hand, Än tå wij äre j fienda land. Mitt j dödhenom kan han oss hielpa Ä huru starke the äro, som oss wilia stielpa.
43 lagligen eller genom Nåd återvinna, böra offenteligt utmärkas på der, art om de kjelfva skafta sig tillfälle att åter intränga i det förolämpade Samhället, hvarest de såsom vanftäjdade och i saknad af nödige resourcer äro försatte i tvångsmål att ytterligare Tjufnader föröfva, de måtte fortare blifva igenkände och eftappade samt flere brott af dera undvikas. Men att Tjufvar, hvilka andra eller tredje gången hgföras, bränmärkas, om än det sker på något doidt ställe, såsom Lagutskottet hemställt, kan ehuru det visserligen mänga gånger skulle medföra nödvändig upplysning för Domaren , som måste bestämma Straifet olika allt elter som det befinnes , att den tilltalade tillförene förgått sig; jag ändock icke g,lia, af det skäl, att stundom händer, att straff länder den förvillade till förbättring; iven en sådan förhoppning icke kan äga rum, erär brännmärket vore vanärans beständiga insegel, som, ehuru doldt det än åsättes, icke kunde blitva okändt for hans sällskaps-krets och innom hans Landsort samt derföre måste, i Stället att förbättra, sänka förbrytaren i förtviflan, hvars följder blefvo itererade brott. D t af Utskottet tillstyrkta Rättegångssätt med Tjalvar, finner jag för min del icke böra antagas, dels af den orsak jag redan haft äran anföra, nemligen att jag anser lämpeligast vara inhämta det förväntade nya Civiloch Criminal Lag-Förslaget, på det en systematisk ordning vid Lagstiftningen i det hela må utan motsägelse i Principer vinnas; dels 44 Den i April. ock derföre, att Författningar redan utkommit, hvilka tillåta Domare, att uti Brottmål afvika ifrån den stadgade vanliga Rättegångs-Ordnin. gen, när serskildte omständigheter dertill föranleda.
Afstyrkt tryckning af åtskilliga Handlingar, angående frågan om hämmande af luxe och öfverflöd m. m. 14:0 Yrkad rättighet till Skattelösen af Lots? hemman. 15:0 Jordransakningars verkställande m. m. 16:0 Askad postfrihet för Magistaternas Em» betsbref m. m. 17:0 Afstyrkt ändring i nu gällande föreskrif» ter om Magistraternas skyldighet, att förvara en nyckel till LandtRänteriernas CassaKistor; hvarjemte Ståndet ock lät bero vid StatsUtskottets förnyade Utlåtanden i frågan om afskrifning utaf värdet m. fl. omkostnader i och för åtskilliga på Kungsholmen belägna, till Curtius upplåtna, .Byggnader , dels ock om sökt Lån af allmänna Medel i och för Landscrona Stads Kyrkobyggnad. S. D. BancoUrskottets Utlåtande om präglande af en Skådepenning, till åminnelse af den dag, då Hans Kongl. Höghet Hertigen af Södermanland uppnådde myndiga år, blef afPrestStåndet enhälligt bifallet. S. D. Uti ProtocollsUtdrag af d< Ig dennes tillkännagifves, att, vid föredragning af Lag-; Utskottets Utlåtande, om yrkadt förbud för Kongl, Majus Befallningshafvande, att stadga Vitén uti Oeconomiska mål, Hederv. BondeStåndet beslutit, dels att inbjuda MedStånden derom med BondeStåndet sig förena, att genom ett allmänt underdånigt Besvär hos Kongl. Majit anhålla, det alla sådane af dess Befallningshafvande stadgade vitén i Oeconomiska Mål, hvarigenom de uti Lag och Författningar redan bestämde böter ökas och 7© Prof, Utdrag d. %7 Jan, 18x8. ochförhöjas, må förklaras ogilde , oell Konungens "Befallningshafvande förbjudas, att på sådant sätt afvika från de i Lag gifna föreskrifter, dels ock anmoda Lagutskottet, att med lörslag till den underdåniga skrifyelsen till Riksens Ständer inkomma.
Bofinnes det då så, att den kungliga underskriften och vederbörandes kontrasignation äro tillräckliga att göra påbudet gällande, utan afseende på dess innehåll; så blir detta domarens beslut. Men är han af annan tanka, och kati i hans beslut ingen ändring hos domstol erhållas; då vinnes ej heller något dornaremaktens biträde till påbudets efterlefnad. Man må derom i annan väg besörja, i fall man vill och förmår. Eller j fall man icke häråt nöjes, utan vill betaga domaren all frihet och göra honom till passift verktyg åt allt, hvad från högsta ort befalles; månne man då bättre nöjes, om från Rikets Ständer utgår ett påbud om krig eller trupprörelser, öfningsläger, eller befallningar till länsstyrelserna om förändringar i väghållningen, eller om roterings och rekryteringars upphörande, och domaremaklen lika passift härefter fogar sig, dömer till efterlefnad af allt hvad befaldt blifvit, utan att fråga, om sådant är lag? Men i fall man icke härmed är nöjd; huru kan man väl fordra, att domaren skall mindre befatta sig med frågan, hvad som är lag, när befallningen kommer från annan makt, än när den kommer från Rikets lagstiftande Ständer? Eller skall man lyda dessas bud, tilldess Regeringen upphäft dem? Men Regeringen kan icke upphäfva Ständernes bud. Och lika litet kunna Ständerrie upphäfva Regeringens bud. Kollisionen kan af ingen lösas, om ej domaren får lösa den genom vägran att tillämpa, hvad sorn icke är lag. *) Lagförklaringarna åter, hvilka utfärdas af Konungens Högsta Domstol, kunna af Ständerna vid nästa riksdag ogillas; men så länge de gälla, måste de af domstolarna iakttagas, äfven om de skulle innehålla verkliga lagförändringar under nain af förklaring, likasom all författning, utgången från behörig ort, måste lydas, utan hinder af dess innehåll, så länge detta icke sträcker sig utom den befallande myndighetens behörighet. En lagförklaring, sorn rörde annat än allmän civil-, kriminaloch kyrkolag, borde deremot icke af domare iakttagas. 5) Nej, i hvad ordning den ock utkommit, äga Rikets Ständer icke att ogilla en af Konungen ulgifven författning.
Sedan jag nu tillkännagifvit min åsigt i afseende på den formella behandlingen af ärendet, anser jag mig äfven böra något närmare rodogöra för de skäl, hvarpå jag grundar min öfvertygelse, att Banko-Utsk:ts förslag ang:de vidtagande af åtgärder för att utröna huruvida en förändring af vår myntfot till nära öfverensstämmelse med den Tyska Vereins-thalern må finnas lämplig och verkställbar, rätteligen bör förbindas med frågan om tillvägabringande af enhet i myntfoten mellan de Skandinaviska länderna. Det hufvudsakligaste skälet hvarföre jag anser dessa åtgärder eller undersökningar icke böra vara isolerade, utan kombinerade och beroende af hvarandra, är det, att en förändring i landets myntfot är en sak af den mest allvarsamma och grannlaga beskaffenhet, och att således endast synnerligen stora och vigtiga anledningar böra dertill förmå oss. Ty icke nog dermed, att hvarje rubbning i ett lands myntbestämmelser — helst om förändringen går ut på en nedsättning — verkar störande på detta lands penningeoch kredit-förhållanden i andra länder; en dylik förändring i myntfoten sträcker äfven sina verkningar djupt ner i alla såväl enskilda som allmänna förhållanden inom landet. Hvarje fordran eller skuld, hvarje åtagen förbindelse, hvarje banksedel i allmänhetens händer representerar ett visst, genom myntlagen noga bestämdt, värde. En rdr specie skall enligt denna lag innehålla 6 ort, motsvarande 530 Holländska ass, eller enligt motionärens beräkning 25^ Franska grammer finsilfver; och den som eger 1000 rdr specie eller 4000 rdr rmt i sedlar, eger således ett värde af 6000 ort, eller 25,500 grammer finsilfver. Att minska detta värde och nedsätta finsilfverqvantiteten i den omförmälda summan t. ex. till 25,000 grammer (hvilket enligt Hr Björcks förslag skulle blifva fallet), utan att gifva ersättning tili alla nuvarande Innehafvare af sedlar eller andra förbindelser, vore naturligtvis ett våld, hvartill statsmakterna icke hafva rätt, och som ingen lärer vilja förorda. En reduktion af alla sådana värden blir således nödvändig.
Drotoeoii8-ut3rag inneI>älla8 oell slä 3et lievna Dok-iiätt ma 8ätta8 i tillfälle alt, i lien ordning oell nieel lien 8li^ncl8amllet, 8om ve3erllör, Ilanlilägga 3e till llen8amma inliommanöe ärenrlen, före8iär Kongl. IVIaj:t, att antalet ak Oötlla Dok-Kätt8 De3amöter ma vaicia öliaelt till tull Iili8tämmigliet meli Ilvaci kor 8vea Dof-Kätt, enligt Ilvaci ofvan ankörlit är, 8liulle liomma att il68tä8, oeil att i 8allant änöaniäl nu mä 5evilja8: ^vä n^a I1ol-iiätt8-Käll8-Iöner ä 1,800 K:3r 3,600 Ivä n^a ^88e88or8-1ciN6r ä 1,500 K:3r . 3,000 3:o ö/^ne/' 57l«z^6 oe/r /e/i/z/ge / Dä i lievna Hok-Rätt ^etuarien8 göromål, Ilvilira gliola omfatta allt ilvali l Kiliet8 öfriga liof-Kätter tillilör, ej mindre Z^etuarien än Kegi8trator6rn6 oeil i Oötila liof-Kätt jemväl ^rellivarien att verkställa, numera 8a tilltagit, att lle883 äligganllen omöjligen lruuna al en oell 8amma sier8on meck erforderlig lkrikt oeil 8li^n<i8amllet 8liöta8, före8lär Kongl. !^iaj:t uslslföran^et slä 8tat af ion för en Kegi8trator, mot8varanlie !lva3 en 6aneelii8t efter 8tat åtnjuter, eller 4:o.
O, jag vet det; det är morfar som kommer från jagten. Den DEN OKÄNDE. Är det långt qvar? DAMEN. Icke långt; vi ha endast bergen och så floden. - DEN OKÄNDE. Det är elfven jag hör då? DAMEN Aderton år var jag innan jag kom öfver på denna strand för att få se hvad som blånade i fjerran nu har jag sett det. DEN OKÄNDE. Du gråter! DAMEN. ligger verlden, barn; när du sett nog så kom till baka till dina berg; bergen gömma! Ja, jag har sett nog! nog! DEN OKÄNDE. upp sina resplagg och gå.) Låt oss gå! Vägen är lång, och det börjar skymma. (De taga _______ O, den gode gamle; när jag skulle i båten sade han: der Ja, det är det stora vattnet derinvid jag föddes och uppföddes, TILL DAMASKUS AUGUST STRINDBERG VID HÅLVÄGEN. Trång ingång till en hålväg mellan branta bergstalp med granskog. I förgrunden ett skjul; mot dess port står en qvast och på dess skaft hänger ett bockhorn. På venstra sidan en smedja hvars port står öppen och utsläpper ett rödt sken. Till höger mjölqvarn. I fonden hålvägen med qvarnbäck och spång. Klippsprången bilda jetteprofiler. Vid ridåns uppgång står Smeden i smedjans dörr och mjölnerskan i qvarndörren. När damen inträder göra de en åtbörd åt hvarandra och försvinna hvar och en åt sitt håll. (Damen och Den Okände ha sönderrifna kläder.) DAMEN (in; går emot smedjan). DEN OKÄNDE (in). De gömde sig, för oss sannolikt. DAMEN. Det tror jag icke! DEN OKÄNDE. väcka oro. Hvarför står qvasten och smörjehornet der? Sannolikt Hvilken sällsam natur här; och hur allt sammankommit för att - derför att det är deras vanliga plats, men likafullt ledas mina tankar på hexan... Hvarför är smedjan svart och qvarnen hvit? Derför att den ena är sotig och den andra mjölig, och lika fullt när jag
Tag upp stödet, adeln, och krossa fienden, kyrkan! GUSTAF. Jag törs inte! MARSKEN. Ers nåde måste! MÄSTER OLOF 93 - GUSTAF. Hvad säger du! MARSKEN. För det första: Brask ligger i underhandling med påfven om införandet af inqvisitionen; Lübeck pockar på sin oförskämda fordran, och hotar med krig; skattkammaren är tömd, uppror i hvarje landsända... GUSTAF. Nog! Men jag har folket! MARSKEN. Förlåt, nej! Dalkarlarne till exempel, ett bortskämdt slägte, som tvista med Lübeckarne om äran af att ha gifvit Sverge en konung, som äro färdiga att göra uppror vid första tillfälle och framkomma med fordringar sådana som dessa: "inga främmande sätt med utveckade brokota kläder må brukas, hvilket nyss är uppkommet i konungens hof!" GUSTAF. Guds död! MARSKEN. "Alla som äta kött om fredagar eller lördagar må brännas upp eller eljest aflifvas." Vidare! "må ingen ny tro eller Luthersk lära dem påföras." Hvilket trolöst, oförskämdt folk! GUSTAF. De ha dock visat sig som karlar en gång! MARSKEN. När elden satt i knutarne var det inte underligt om de buro vatten sjelfva! Och hur ofta ha de inte brutit tro och lofven! Nej! De ha så ofta hört sitt lof sjungas, att de kalla sin råa oförskämdhet för gammal svensk ärlighet. MÄSTER OLOF - GUSTAF. Du är adelsman! MARSKEN. Ja! och min öfvertygelse är att bonden spelt ut sin rôl: den råa kraftens att drifva undan fienden med armstyrka! Ers nåde! Krossa kyrkan ty hon håller folket i bojor, tag kyrkans guld och betala rikets skuld och gif åter åt den sjunkna adeln hvad kyrkan narrat af henne! GUSTAF. Kalla in Brask! MARSKEN. Ers nåde! GUSTAF. Biskop Brask! GUSTAF. (MARSKEN går. BRASK kommer in.) Var god, herr biskop, och tala! BRASK.