Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Billingen låg under deras fötter. Redan purprades den östra synkretsen, och i morgonrodnadens sken glänste Vetterns spegelyta. Ruinerna af det gamla Karlsborg tecknade sig skarpt mot det lugna vattnet. »En vacker syn!» utbrast Apollonides ofrivilligt, och lika litet frivilligt, endast drifven af sin gammalmodiga känsla för naturens skönhet, dröjde han ett ögonblick för att glädja sig åt »den rosenfingrade Eos» hvilken tycktes vinka honom på andra sidan Vettern. Äfven Aromasia fördes från sina tankar genom morgonrodnadens skönhet. Det skulle hafva varit härligt, tyckte hon, att i sällskap med den hon älskade sväfva högt upp i luften och fröjda sig åt den vackra morgonen samt skynda den uppgående solen till mötes; men hon hade icke af fri vilja börjat färden, och hennes vilja tillfrågades ej häller för färdens fortsättande. Det var tanken därpå som störde hennes glädje öfver den vackra tafla som rullade upp sig småningom djupt under henne, än döljande sig i moln, än framblickande i rosenrödt skimmer. Apollonides ryckte sig ur sin skaldeförtjusning och riktade åter hela sin uppmärksamhet på försöket att hinna upp dem han förföljde. Men nu hade Oxygen å nyo vunnit försprång, och plötsligt höjde han sig öfver ett moln som så helt och hållet dolde honom, att förföljaren villrådig saktade sin fart. Så blänkte det till. De första solstrålarne träffade molnet, förgylde det först, trängde sedan genom det, och Apollonides såg den härligaste syn, tyckte han, ty han såg Aromasia omgifven af morgonsolens strålar, högt i skyn, en af forntidens gudinnor, en Maria med bländande gloria. Och plötsligt var han henne närmare än någonsin förr under denna natt och morgon. »Jag störtar honom i Vettern!» ropade Oxygen i fullt raseri, glömsk af sin föresats att icke våga sig i strid med den förföljande. De voro nu i den stora sjöns granskap. Tydligare än förr sågo de vattenytan som började krusa sig alt häftigare.
Hvilket Rikets Ständer, till svar å högstbeiörde Nådiga Pt oposilion, få hos E. K. M. i underd. anmäla; framhärdande &e. Stockholm den 11 Julii i834< Expediliom-Utskollets Forsla» lill und. Skrifvelse Jf-o #J. N:o 63. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adelö den n Julii i834> Preste-Slåndet den ii Borgare-Ståndet den ii Bonde-Ståndet den 11 —- — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af väckt fråga, att de från Hernösands Stift till Upsala Domkyrka årligen utgående så kallade Domkyrko-tunnor hädanefter må tillfalla Hernösands Kyrka. (Oecon. Ulsk. N:o 34*) S A. K. Inom Preste-Ståndet har, vid innevarande Riksdag, motion blifvit väckt, *tt de 124 tunnor spanmål, hvilka, under benämning af Domkyrko-tunnor, allt ifrån den tid, då liela Norrland hörde under Erke-Stiftet, årligen utgått ifrån Hernösands Stift till Upsala domkyrka, hädanefter måtte tillfalla Hernösands kyrka. Rikets Ständer hafva i afseende å ifrågavarande ämne inhemtat, att det anslag af Tionde-spanmål, som ännu utgår under namn afDomkyrkotunnor, egentligen härleder sig ifrån Konung Gustaf I:s tid, då, genom Westerås Recess, af tionden, hvaraf dessförinnan tillföll Sockenpresten, och de återstående fördeltes i lika belopp, med § af det hela, emellan Biskopen, kyrkan och de fattiga, indrogos, för att dermed, efter behof och tillgångar, besörja kyrkors, hospitalers och skolors underhåll, samt använda öfverskotta till Statens öfriga behof; samt att från denna tid dessa -|, under namn af Konungseller Krono-tionde, utgått till Kronan och intagits i Kyrkoherbergen eller Tiondebodar, hvilka dock numera ,på de liesta ställen upphört, sedan viss tionde-sättning blifvit stadgad, enligt hvilken tionden anordnas till vederbörande.
Skola Riksens Ständer, gemensamt med Norriges Stor thin g, jemlikt RiksAkten, tillsätta Förmyndare för en omyndig Konung, sammanträde Riksens Ständer sist dagen efter den, då Riksdagen å Riks-salen öppnad blifvit, och utvälje, genom allmän omröstning, i deras särskilda Plena, till en Nämnd, Sexton personer för hvarje Stånd, hvilka röste per Capita om de af Plena till antalet bestämda Förmyndare, som skola vara antingen En, Tre eller Fem. Hvarje Ledamot af Nämnden uppteckne å en sluten Val-lista de Män, dem han anser förtroendet värdige, och så många, att de med en person öfverstiga det af Ständerna utsatta antal. Af dem, som dervid kommit i åtanka, ställes, på sätt i 53 § stadgas, först den, som flesta rösterna erhållit, under ny omröstning, då Nämndens pluralitet gifve Utslaget. På samma sätt fortfares med den, som näst honom af de flesta blifvit kallad, och så vidare, till dess det föreskrifna antalet af Förmyndare varder uppfylldt; kunnande Nämnden ej åtskiljas förr, än valet gjordt och fulländadt är; och gälle detta Val såsom Riksens Ständers beslut. 20 fionslitutions-UlsIcollels Memorial A':o 2. den i 26 § omförmälda Berättelse, åsämjas om Förmyndarnes antal; förordne då genast, genom sina Elektorer, till ett Utskott, Sexton af hvarje Stånd, att medelst votering per Capita, jemlikt 53 §, denna fråga, med samma kraft och verkan som Riksens Ständers beslut, inom Två dagar afgöra; skolande sedermera den utsedde Nämnden likaledes inom Två dagar hafva valet förrättat, så att i alla händelser Förmyndaren eller Förmyndarne må, Inom Sju dagars förlopp från Riksdagens öppnande å Rikssalen, kunna tillsättas.
– I okunnighetens tillstånd 12 stod här fordom ett namnkunnigt tempel, som några folkslag kallade Jupiter Ammons. Men få menniskor var det beskärdt, att finna vägen till denna lyckliga ort. I östra hörnet af denna byggnad äro ännu några celler, som kunna bebos. I en af dem finner du en bädd af mjuk mossa. Gack dit in, bed, och hvila dig! – Och du sjelf? – Jag är öfverallt och ingenstädes. – Då jag om aftonen vaknade, satt min beskyddare bredvid mig. Jag vill nu visa dig, sade han, hvad som utgör denna orts största märkvärdighet. Vi gingo genom en lund af manna-trän. Då sade han: Den källa du der skådar, är Lifvets, eller, som man dåraktigt nog kallar den, Odödlighetens källa. – Jagser ingen källa, utan endast en skön, blå klippa, som tyckes vara af saffir. – Ja, men du ser på dess yttersta spets, som framskjuter öfver denna alabaster-skål, en klar silfverådra, som går in i bergets medelpunkt. Du ser äfven på samma topp en kolossal bildstod som tyckes vara af marmor. Om du varit i Egypten, så finner du, till hälften nedsjunken i jorden, en bild, som liknar denna, men en grof, plump, oskicklig härmning. Den är känd under namn af Memnons stod; men denna är den äkta, är den onde trollkarlen Simurgh Anka, som blifvit dömd, att här, förstenad, afbida dagarnes ända. Simurgh-Anka Hvad säger du? afbröt monarchen. Den ädle konung Tahhmuress’ vän och bundsförvandt. I sanning, denne hederlige mans öde går mig mycket till hjertat, och jag är nyfiken att erfara, genom hvilken förbrytelse han ådragit sig detta hårda straff. Jag är rätt ledsen att jag försummat derom göra mig underrättad, svarade Sapetman. Men du torde tillåta min ledsagare fullfölja sitt tal.
Hans Excellens Herr Justitie-Statsministern, Friherre De Geek, Hans Excellens Herr Statsministern för Utrikes ärendena, Grefve Manderström, samt Stats-Råden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Bredberg, Thulstrup, Reuterskiöld och Carlson. Chefen för Finans-departementet, Statsrådet, Herr Friherre Gripenstedt uppläste till justering ett, i följd af Kongl. Maj:ts nådiga befallning, uppsatt förslag till den nådiga proposition, angående Statsverkets tillstånd och behof, som, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts uti dithörande frågor fattade beslut, borde till Rikets Ständers Statsutskott aflåtas. Kongl. Maj:t behagade, enligt Statsrådets underdåniga tillstyrkande, i nåder gilla berörda förslag, och befallde, att, i enlighet dermed, omförmälda nådiga proposition skulle till Rikets Ständers Statsutskott expedieras. Ex protocollo Carl von Schantz. P. A. NORSTEDT & SÖNER. ?M;! " >1 ?0>]ok>*rI '\ ~ inrMMil . ■. ' *'!'■; i : i ‘ I ..Viin'- .r:" ;{fi ! - :T ifn'. : :• !<i • f' nrfei!) y, : >!>tiu:ey.iimM lf'i n • »kinifiuii :r<- >n i.:;l .amili >;? T,‘ ■ ,y • tv aov f ■ n) .«ånw(! /. Iä • i» -'iTtrail
Majrts den 3 dennes på bordet lagde Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående uppförande å Indragnings-stat af löne-ersäIlningar åt f. d. Stats-Secreterarne Grip och von Hartmansdorff; Gifven Stockholms Slott den 19 Maj 1840; tillika med de, i anledning deraf, denna dag afgifne yttranden; 3:o Friherre Cederströmsj Jacob, den 3 dennes på bordet lagde motion, angående föreskrifter, i afseende å pr sescriptions-tiden för utsökande al fordringar hos Stats-Verket. S. D. Ånyo föredrogos och biföllos Banco-Utskottets den 27 sistlidne Maj och den 4 dennes på bordet lagda: Betänkande N:o 28, rörande dels uppsägning och dels äfven omskrifning, efter ursprungliga myntvärdet, af de så kallade Låne-Banco-capitalen: och Berättelse N:o 29 om Banco-fullmägtiges åtgärder och förvaltning på det hela efter nästförflutna Riksdag. S. D. Då nu ånyo föredrogs Slats-Utskollets den 27 sistlidne
Ifrån OeconomiaiUt skottetj angående: :o Yrkad befrielse från Bevärings-skyldigheen för gifta Personer. :o Ett SpannmålsMagazins Inrättande i Borås. :o Allmänna Landsvägarnes rätande och förortande. :o Mantalsskrifningars och Uppbördsstämmors irrättande inom hvarje Socken serskildt. :o Yrkadt förbud för Jordägare, att icke ansrlunda antaga Torpare på deras Ägor, än t sådana Personer kunna af Lägenheten haf1 deras bergning. :o Yrkad befrielse för flera Kronohemman i 152 Den 2 Martil Norra Halland, ifrån skyldigheten att aflemna Bränlorf till Warbergs Fästning. 7:0 Skyldigheten att fortskaffa Bref och Ordres inom Regementerne. 8:0 Bruk och nyttjande af arbetadt Silfver utöfver 10 lods vigt. q:o Yrkande att Marknader ej må begynnas dagen före eller efter någon Söneller Helgedag. 10:0 Inskränkning uti KronöBrefbäringen. 11:0 Yrkad rättighet för Städernes Magistrater att utfärda Resepass. Ifrån StatsUtskottet, angående: 1:0
Numer-Lotteriet linnes, men otvifvelaktigt skulle, i händelse berörde Verk indrages, på dettas fall bygga sin uppkomst; och det är mig icke möjligt inse, hvarföre en Stats-inkomst bör frånkännas Staten, för att komma den en* skilde till godo; helst denna tid, då hehofven verkligen kräfva bibehållande af alla Statens inkomst-källor. Efter beräkning per medium af senaste 10 årens behållning för Statsverket af Kongl. Numer-Lotteriets inkomster, utgör denna en summa af omkring 90,000 R:dr; nog betydlig för att, om jag så får säga, bortkastas. Ett ytterligare skäl för Kongl. Numer-Lotteriets fortfarande, hemtar jag deraf, att, genom dettas försvinnande, spelet på utländska Lotterier säkerligen stege, samt medförde den svåra olägenhet att större penninge-summor gingo utur landet, utan att derföre bär qvärstannade en motsvarande valuta. Det säges, att den vinst, som genom lotterispel uppkommer, är en för Staten neslig skatt, men jag hemställer, om beskattningen å Biljard-spel kan anses vara i något afseende mera hederlig, för min del måste jag tillstå, alt jag hyllar en motsatt mening. Slutligen får jag förklara, att jag anser det vara högst besynnerligt, att senaste Riksdag, då fråga om Kongl. Numer-Lotteriets indragning väcktes af Kongl. Maj:t, denna blef af Stats-Utskottet afslagen, då deremot nu, när den af enskilde Motionairen blifvit framdragen, densamma uti Stats-Utskottet vunnit bifall.” Uti sistnämnde Ledamots reservation instämde Riksdagsfullmägtige J. L. Wiklund frän Westerbottens Län samt Eric Nilsson ifrån Jemtlands Län. Tryckt hos P. A. Norstedt & Söner, Kongl. Boktryckare. Stats-Ulskottcts Utlåtande N:0 SS. t N:o 55. Ankom till Exp.-Utsk. elen 14 April kl. 6 e. m.
Men nu började ' det skymma, och snöns klara hvithet skulle snart öfvergå i en blygrå skiftning, och hon skulle nödgas tända lampan och taga emot den långa vinterkvällen. Ensam, ty han skulle nog gå ut, antingen i och för sitt arbete eller för att träffa vänner. Det hände så sällan numera, att han satt hemma en.afton. För henne var det en riktig högtid, när så skedde, och hon försökte då hitta på något godt åt honom till kvällen och ställa det så trefligt som möjligt. Men, om han då, efter att hafva läst aftontidningen, sprakat eller läst högt en stund, gäspade till ett tag och gjorde ett par slag öfver golfvet med ett utseende som om han leddes, grep det henne riktigt iskallt kring hjärtat och hon tänkte: I mitt sällskap leds han — hvad skall jag taga mig till! Och då blef hon naturligtvis tyst och modstulen och liksom kröp ihop och förintades på sin stol. Om en stund kunde han sedan komma fram till henne och fråga, hvarför hon alls ingenting sade. Hon förmådde så godt som intet svara — hennes uppdrifvet känsliga sinne hade tagit så svår stöt af hans gäspning, att hon inte reste sig från det deprimerade sinnestillstånd, hvari den försatt henne, Men, som hon ingenting sade härom, försökte han med sitt mera praktiska sätt att se och tänka förgäfves att begripa hennes påkomna ordknapphet och nedslagna väsen. Han fann henne underlig och det bela en smula trist. Nästa dag gick han gärna ut — och hon tillbrakte hela dagen med att i detalj utlägga och vidare utarbeta sina tankar från i går. Sådant kunde i längden icke göra någon af dem glad. Ibland kunde han finna henne grå- tande och när han då ville hafva reda på hvarför hon grät, svarade hon med afbrutna satser och halfkväfda syftningar, hvarur det framgick för honom, att hon kände sig ensam och var rädd för att han icke trifdes så väl i hennes sällskap som förr.
Med bruten röst, men i höfliga ordalag och med iakttagande af den värdighet i sitt skick, som utmärkte, att han ansåg sig vara herre i sitt hus och visste hvad ett belefvadt värdskap fordrar, bad han sin förmenta vaktare göra sig hemmastadd, utfäste alla de beqvämligheter, han kunde åstadkomma och förklarade, att man i hans hus skulle göra sig ett nöje af, att visa officeren all möjlig artighet, »hvaremot – tillade Brahe – jag endast ber »er tillåta mig att njuta min hustrus och min sons »sällskap, och de vänners, som vilja göra mig besök, «välförståendes i er närvaro.« – »Det gör mig mera ondt, än jag kan beskrifva, att jag nödgas beröfva herr grefven en tröst, hvarvid så väl herr grefven sjelf, som dess familj synes hafva fästat sig: den, nemligen, att frågan endast skulle vara om en arrest här hemma i herr grefvens egna rum. Ty värr innehålla mina order att genast föra herr grefven, till en början, på högvakten. En bön af fru grefvinnan, framställd till herr landtmarskalken och Sekreta Utskottet, torde sannolikt förebygga en flyttning sedermera till Stadshuset, Smedjegården eller Castenhof, hvarom jag eljest hört talas ...« Officeren hade ej hunnit fullborda meningen, innan detta sorgliga uppträde antog en ännu mera förtviflad skepnad. Med utropet: »Jesus i himmeln!» föll fru Brahe baklänges på en soffa och dånade. Far och man skyndade till, för att hjelpa henne; gossen gret bittert. En betjent sprang efter vatten, en annan efter eau de luce, en tredje efter husläkaren. Officeren betraktade några ögonblick med stum bedröfvelse den smärtfulla förvirring, som herrskade kring honom. Ändtligen gaf han sin fånge en vink att följa sig ... Det dröjde länge innan fru Brahe återfick sin fattning. När hon slog upp ögonen och började med redighet urskilja föremålen, befann hon sig, afklädd, i sin säng, med läkaren och sin kammarjungfru bredvid sig.
Dem kan jag icke frångå, och utan att jag må anses förmäten vågar jag säga: att om ej nu, så en annan gång, skallman antaga de gränsor jag sökt uppdraga mellan de j:ne Fenninge verkens föremål, Banken bör al~ di ii! blandas uii en Discont rörelse; redan kommen deri, bör den sä fort som möjligt hjelpas derifrån. Denna rörelse är af det sammanhang med Creditväsendet, att om det Verk, sorn ar satt att värda Rörelse - Capitalet, omedelbarligen drifver den, är redan derigenom ett vacklande uti Opinionen beredt åt sjelfva Verkets Credit. Bankens inkomst bör vara fixerad, oförändrad från Riksdag till Riksdag, sådan som Ständerna den fastställa. Detta är oförenligt med en Discont-rorelse, så val till vinst som till förlust. Conjuneturerna kanna blifva sådana, alt förluster ej stå att förekomma; sådana, att Rikets Ständer pröfva nödigt förändra planen för Credit-väsendet, uppskjuta med infordrandet af Rån, komma vissa Näringar till hjelp och understöd med utomordentliga biträden för kortare tid o. s. v.; Allt detta skall kunna ske, mea utan rubbning af de grunder, Den a o Juni. 1055 der, hvarpå Rörel^e-Capitalets säkerhet oryggeligen bör hvila. ]3anco-Sedelstocken skall blifva oförändrad aller småningom gå till fönnindskning efter vissa bestämda lagar, sorn Riksens Ständer, så till sägande, garantera sig sjelfva att aldrig rubba; Då få Sedlar ne sin stämpel af det stadgade förtroendet, och då kommer Grediten man och man i-' mellan tillbaka. Månne det således icke är en större vinst för Ranken att emottaga en mindre, inen oförändrad, säker och bestämd renta, efter en plan, som snart eller sednare måste etableras; derest man vill undvika se det Svenska Banco-myntet blifva det Danska likt; inen sorn icke kan fullbordas, utan genom ett långsamt beredande och bägges medverkan, sedan grunden blifvit lagd och fästad samt Arithmetice i siffran blifvit bovist, lill hvilket mål planen leder.
Min ålder medger ej, att jag af egen erfarenhet kan veta, hvad meningen varit med den ifrågavar. grundlags-§:n, då den sammanskrefs; men så länge Constit.Utsk. samfäldt med Svenska academien, och tilläfventyrs med biträde af D c n 3o J u 11 i f. ra. 3/9 Konungens rådgifvare sjelfva, icke kan tillvägabringa en författning, sorn förbjuder Svenska folket att förstå grundlagens ord efter Svenska språkets vanliga språkbruk och ställa så till, att denna författning lydes, mäste det otvifvelaktig! stå fast, att R. St. enligt 107 § hafva rättighet att afgöra anmärkntsfrågor blott under förbehåll, att Constit.Utsk. deröfver först skall höras. Märkvärdigt vore det oek, om man bär skulle intränga i grundlagens mening och sammanhang, under det ordalydelsen i alla andra fall enligt 83 § skall gälla. Jag uppmanar således mina motståndare att icke tala om grundlagens anda och mening, eller 0111 4 grundlagsstiftares auctoritel, som aldrig få verka på representanten, hvilken är kallad att tillämpa grundlagen efter ordalydelsen, utan hålla sig till bokstafliga innehållet oell uppgifva, hvar någon bokstaf finnes, hvarpå de kunna stödja sin sats. Yi hafva ofta hört, huru man vid andra tillfällen alltid från ett visst håll har lätt alt åberopa någon grundlags-5 för att afklippa våra rättigheter; men här har man ingen viss § att stödja sig på, och detta torde redan bevisa något. Det har blifvit sagdt, att om man ej är nöjd med grundlagen, sådan den nu är, borde detta uppmana någon af dena , som tänka lika med mig, att i laglig väg bereda en grundlagsförändring; men härvid beliöfver jag blott erinra, att de personer, som yrka R. St:s rätt till återremiss, icke äro de, som funnit grundlagen otydlig. Det är tvärtom just motsatta sidan, som icke kunnat undgå att medgifva, att 107 § är otydlig och att ordalydelsen tyckes stå i någon strid med deras åsigt.
Själfva omständigheten kväfver ofta ett önskadt begär om råd, och ett fruntimmer, som vore läkare, skulle åt världen återskänka många offer, som nu falla för den tysta blygsamheten. Man tackar vanligtvis Försynen och oroar sig mindre, då ett familjestöd faller, om barnen äro söner; hvarför? emedan gossen eger mera utsikter för sin bergning och sin utkomst; men den ömma moderns sista farväl till sina värnlösa döttrar förbittras mångdubbelt af den smärtande tanken: hvad blir ert öde? tiggarens eller tjänarens eller — här öfvergär henne en starkare rysning än dödens — förförelsens. Hvilken stor välgerning vore det ej för mänskligheten, att med fördomars nedbrytande skulle ljusna vårdarens sista blick på de efterlemnades framtid! Hvilken stark pelare i sedernas tempel, om man åt den unga flickans förstånd förtrodde en nyttig kunskap! Hvilken minskning af armodets legioner, om man i hennes händer lemnade en närande slöjd! Vare dessa tankar mitt försvar, för det jag bestämt min blinda eleve till medicinen! » Borgs plan måste dock stranda mot de ännu herskande åsikterna om kvinnans plats och bestämmelse i samhället; måhända — medgifvom det — var den väl ock med hänsyn till Charlottes blindhet väl mycket sangvinisk. Aret därpå, 1810, lemnade Charlotte Seuerling Borgs institut och familj och flyttade åter till sin moder, hvilken med sin trupp vistades i Å b o. En uppgift förmäler, att hon, ehuru blind, uppträdt å teatern och bl. a. spelat en roll i komedien » Den betslade filosofen ». Säkert är, att hon i oktober 1810 gaf en konsert i nämnda stad. Sedan 1813 var hon med moder bosatt i Helsingfors. Därifrån kallades hon till S:t Petersburg för att med sin erfarenhet och sina råd biträda vid anordningen af ett blindinstitut i den ryska hufvudstaden. Hennes moder följde henne dit. Som erkänsla för det nämnda biträdet erhöll Charlotte Seuerling och hennes moder af d. v. enkekejsarinnan Maria Teodorowna en årlig lifstidspension af G00 rubel. Efter moderns död, som inträffade i Helsingfors 1820, återvände Charlotte till Stockholm.
Vi hafve hittills, mina värda vänner, samtalat öfver de mest berömda af Herr Furumos poetiska arbeten beten. Vi måste medge, att våra öfverläggningar varit hvarken methodiska eller grundliga, såsom man annars kunde fordra af en akademi; tidens korthet, ämnenas rikedom och min egen otålighet hafva nödgat oss, att blott stadna vid flyktiga antydningar, hvilka vi dock framdeles i mera lugn få discutera, sedan vi få alla punkterna gifna, och derigenom allt blifvit förberedt för en lättare öfversigt af det hela. Mellertid tyckas vi derom alla vara ense, att Furumo bäst lyckas i produkter af en rent poetisk natur, der hans fantasi friast kan slå ut sina vingar, eller der han har en vacker natur att måla; och ju längre bort scenen i tid och rum är förflyttad, ju mindre det är frågan om sträng verklighet, dess bättre för honom! Deremot då mannen inlåter sig i praktiska och didaktiska ämnen, särdeles sådana, som röra fosterländska och medborgerliga förhållanden, så tycker jag mig finna motsatsen af poeten och tänkaren. Vi befinne oss här på ett fält, der er gamle, erfarne fader anser sig stå på någorlunda fast mark. För att likväl J rätt måtten inse differencerna mellan Richard och mig, torde det först bli nödvändigt att tala ett ord om mitt eget system. Slottsherren gjorde här en paus. Sedan begynte han: Jag är litet förlägen, hur jag rätt skall göra eder saken tydlig. Men jag vill begynna med ett par frågor. – Jag förmodar, mine barn, att J ej neken mig det vittnesbördet, att jag alltid varit eder en öm och huld fader? Familjen svarade dertill ett enstämmigt och hjertligt Ja. Jag hoppas vidare, att J aldrig förnummit annat, än att Hofmarskalken Löwenstjerna alltid varit en god husbonde, huld och hjelpsam emot alla sina underhafvande? Äfven denna fråga blef genom acclamation enhälligt bifallen. Godt, mina barn. Dervid har jag likväl alltid fästat det enda villkoret, att ingen bland dem, öfver hvilka jag äger rätt att befalla, måtte fördrista sig att det ringaste säga eller tala mig emot.