Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hans brottning var nämligen det försoningsoffer, som enligt gammal tro kräfdes till trygghet emot det missödet, att bråk och slagsmål kunde under brölloppet uppstå ibland gästerna eller dråpslag och dödshugg utdelas. » Sålunda drog hela bröllopsskaran åstad till kyrkan, där densamma, enligt rätt stränga lagbestämmelser, skulle infinna sig före högmässans början, d. v. s. allra senast kl. 9. När högmässan och vigseln äro förbi, bryter det vigda paret upp från den oftast särskildt prydda brudstolen, där han och hon under brudmässan suttit i skygd af den brudhimmel, som uppburits af fyra ogifta släktingar, två manliga och två kvinnliga — denna brudstol, där, enligt folktron, äktenskapets lycka genom hvarjehanda tillfälligheter afgjordes, där det sålunda gällde såsom hufvudregel, att paret skulle hålla sig så tätt tillsamman, att ingen förmådde se emellan dem och alltså heller intet ondt skilja dem åt; hvarför de också under hela tiden skulle förblifva i denna ställning: den, som först synbarligen rörde sig ur den, skulle först dö. När allt omsider var öfverståndet i kyrkan och tåget åter svängde in i bröllopsgården, ställde alla spelmännen upp sig vid husets ingång och togo med högljudda fanfarer emot brudgum och brud. Dessa hade emellertid strax åtskilligt att iakttaga. Åttioåringens födelsedagsfest. Den åldriga författarinnan fru Fredrika Wennberg, hvars porträtt och biografi prydde Iduns senaste nummer, firade på lördagen sin 80-års-dag (och 21 födelsedag) med en middag å Grand H o t e l, till hvilken inbjudits öfver ett tjugutal af hennes vänner och väninnor, bland hvilka märktes fru Josefine Wettergrund (Lea), bokförläggaren och fru Sigfrid Flodin, professor och fru Morell m. fl. Vid middagen föreslog prof. Morell en välgångsskål för fru W., fru Wettergrund ägnade henne en varmhjärtad och med lifligt bifall mottagen versifierad hyllning, godsägaren Söderlund på Långbro i Brännkyrka framförde denna kommuns tacksamhet till fru Wennberg, och journalisten John Neander föreslog, med anledning däraf att Iduns nummer för veckan, innehållande fru W:s porträtt och biografi, vid festen utdelades i eleganta exemplar, en ytterligare skål för den åldriga värdinnan.
Har äro tvänne förhållanden, som jag anhåller att få särskildt afhandla, och af hvilka det första afser sparbanker och fattigcassor, saint det sednare disconterna. — l afseende på sparbanker och fattigcassor är jag af den tanke, att för det närvar, är i allmänhet undantaget från skyldigheten ätt erlägga bevilln., då räntan uppgår öfver fem proc., icke af den vigt för dessa cassör, som det tillförene varit; emedan de cassör, hvilka redan uppnått någon större consistance och äga betydligare behållningar, i alla fall möta svårighe ten alt mot inteckningssäkerhet kunna utlåna sina penningar mot sex proc. utan bevilln.afdragty det beror alltid Den 7 O c t o b e r e. m. på den säkre låntagarens fria vilja, om han vill emottaga Jan, då han ej får tillgodonjuta bevilln.afdrag, och sålunda känner nian att Stockholms sparbank funnit sig nödsakad att utlåna betydligare summor mot fem proc. ränta, och Hr von Rosen har äfven upplyst att Christianstads sparbank sett sig tvungen att medgifva bevilln.afdrag på 6 proc. lån mot hypotliek af faslighet; och då det förhållande, som man åsyftar, sålunda i frivillig väg successivt inträder, finner jag icke skäl hvarföre man nu skall söka på en gång intvinga detsamma. Genom det tillfälle jag äger att med min uppmärksamhet kunna följa den del af lånerörelsen i Götheborg, sorn icke är fästad vid R. St:s låneverk, har jag inhemtat och kan vitsorda det af Hr Edenhjelm upplysta förhållandet.
som kunnat uppgöra det reglementariska, har man ansett det obehörigt och såsom ett åsidosättande af den aktning, Utsk. bör visa Stånden, att framkomma med ett förslag, hvartill man icke kunnat uppgifva grunderna. Det har af Frih. Ehrenborgh blifvit omnämndt, att den paketfart, som till följd af R. St:s beslut vid förra riksdagen inrättades, icke bär sig, och det har blifvit omtaladt, att StatsUtsk. inkommit med förslag, att paketpostfarten må erbjudas något enskildt bolag, sorn emot lillgodonjutande af ett årligt tillskott af postmedlen ansvarar för vidmaglhållandet af denna communicationsanslalt. Jag tror derföre, att det D c ii i Augusti c. m. ll icke tillhör Bevilln:sUlsk. att, blott för att visa en artighet åt resande Engelsmän, i förväg framkomma med förslag till cn ny diligenceinrättning, innan ännu något förslag till kostnadens bestridande af allmänna medel blifvit uppgjordt. Lika med Frih. Ehrenborgh inser jag fördelen af diligenceoch paket-postfarter; men jag tror icke, att de på statens bekostnad böra inrättas, sedan erfarenheten visat, att det icke bär sig. Jag anser derföre sådana inrättningar böra ombesörjas af enskilda bolag mot något bidrag af staten. Det är derföre jag i allo tillstyrker bifall till hvad Utsk. föreslagit. Ilr af Billbergh: Det är för mig obehagligt att hafva blifvit så missförstådd af Frih. Ehrenborgh, hufvudsakligen derföre, att jag önskat, att Frih. Ehrenborgh haft bättre omdöme om mina tänkesätt i fråga om hushållning med statens medel, än att jag skulle vilja tillstyrka staten att ingå i ett företag, som skulle tillskynda staten en förlust af i5,ooo r:dr årligen.
Detta hafwa Riksens Ständer nogsamt in. sett, men emedan den genom högstberörde För. ordnings Z. §. antagna principe i det hela bi. drager till uppkomst för Jordbruks näringen, hwars upphjelpande nu mera än nägonsin är ett behof, hafwa Riksens Ständer ansett sam. ma principe, som i skog och utmark qiswcr witsord ät den, hwilken stänga will, böra i allmänhet bibehällas endast med den Modisten» tion: ''Alt äfwen dä Skillnads-Iinien utgör en mindre sträcka än zooo famnar, och den by hwars deltagande i stängsel äskås, icke kan an» ses draga särdeles nytta as markens fränskil» jandr, det mä, sä wida twist uppstär, ankomma Den 14 October. 195 pä Domarens bepröfning, hwad lindring ge. om ett mindre deltagande än som emot Hem. mantalet swarar, en sädan by erhälla mä." Riksens Ständer framhärda rc. Uppltit ock tzoäktnc! Stormäktigste Allernädigste Konung. ^os Riksens Ständer hafwa motioner blif. iv!t wäckta, dels om förhöjning i Eppectance. Lönerne för Stabs-Capitainer och Subalterne Officerare af f. d. Finsta Armeen, dels att de redan wundna besparingarne pä Finsta Expeclance. Fonben, att af de här i Landet qwarstad. »ade Finsta Soldater formera i eller 2 Com. sagnier till gränswakter wid Grisielhamn och iorneä, samt att de Officerare af det ännu här. varande Finsta Befälet, som till Accords er, ättningar kunna wara berättigade, hwaraf de om kunna komma i fräga att taga alsted ut. söra ett obetydligt antal, mätte fä njuta lika ätt med Swenste Officerare, att wid afstedstalandet genast utbekomma sina Accords. ersätt, ängar pä det af Riksens Ständer förestrifne ätt.
December ytterligare remitterat ett Anförande af Riksdagsmannen Gustaf Gustafsson från Södermanland, innehållande, jemnte instämmande häruti, det tillägg, att tiden till Markegångssättningarnes upprättande måtte blifva framflyttad ifrån November till Januari månad, vid hvilken tid alla varupi-iser kunna vara mera stadgade, än så tidigt på Hösten, då Allmänheten icke hunnit uttröska sin Säd eller afyttra sina Victualievaror. Yid handläggningen häraf, har Utskottet först skärskådat de serskildta stadganden, som rörande Markegångs-Taxornas upprättande blifvit utfärdade, och derefter trott sig böra i korthet upprepa de åtgärder, som härvid äro föreskrilna. Den nu gällande förordningen, rörande detta ämne, stadgar; ”att, innan Markegång sättes, och då Städernas Torgpris blifvit uppgifne, skola Kronofogdarne i Länet B 'tv. o.ch Ejton.' Uté.. ier^. för hvarje Härad göra sig noga underrättade, om varupriset, och de samma uppgifva t i il de| ’ werl eliga varde, hvarje persedel i ort p då ägt eller äger, och. för hvilket pris. den, till sala ha'les; att dessa varupris, sedan da af Kronofogdarne blifvit underskrifva, och af , bofaste samt inom Häradet boende tro,värdi-, ga män bestyrkte, i hvilket ändamål äfven Räntegifvare fö anlitas, bora till Kongl, Maj;ts: Befallningshafvande i Länet insändas, och vidi MarkegångsTaxans upprättande jemte Torgprisen i öfvervägande tagas, hvarvid de
Med hela sin person var Liszt lifvet igenom en illustration af denna åsigt och oaflåtligt arbetade han för att förskaffa konstnären hans sociala och konstnärliga rätt När han derför i sin förbittring mot » borgar-kungadömets » vandalism vägrar spela för Louis Philippe eller för drottning Isabella, emedan den spanska hofetiketten förbjuder konstnärens personliga presentation, när han vredgad kastar Friedrich Wilhelm IV: s diamanter i kulissen och snäser kejsar Nikolaus, när han ej vill beqväma sig till de sedvanliga inbjudningsvisiterna hos Ludwig I eller Ernst August^ så far man i allt detta icke se nyckerna och öfvo * * * Man erinre sig, att de skrefvos under Louis Philippes kalk bor gerliga och mot all konst dels fiendtliga, dels indifTerenta regering.modet bos en bortskämd virtuos, utan berättigade handlingar af en snillet« aristokrat, som, sårad i det innersta af sina känslor, värnar om sin rätt och samtidigt bryter en lans for hela konstnärsståndet. De ofvan nämda uppsatserna böija med allmänna betraktelser öfver konstens t&gt;ch konstnärernas dåliga ställning och öfvergå derefter till en motiverad framställning af botemedlen mot det onda, hvilka utmynna i ett förslag till bildande af » ett allmänt musikaliskt verldsförbund », ungef&amp;r efter samma plan som den 1859 bildade » Allgemeine deut-sche Musikverein » i en mindre måttstock förverkligade, och hvars ifrigaste befordrare Liszt allt jemt sedan varit. Dessa uppsatser, som skrefvos under vistelsen i Genève, gjorde^ fullständigt rumor i det konstnärliga lägret. Â ena sidan väckte de ett ändlöst jubel, å den andra ett » ramaskri » af förbittring. Det haglade motskrifter, i hvilka man talade om » öfverdrift », » frasmakeri », » vanvett » och, hånfullt anspelande på hans förhållande till grefvinnan d ' Agoult, menade, » att den som sjelf intog en så gynnad ställning inom societeten ingalunda hade rätt att beklaga sig öfver konstnärens sociala ställning ».
För den händelse att Hr Gripenstedt skulle finna för godt att i ett annat sammanträde utreda de financiella förhålianderna i Frankrike före och efter revolutionen, så torde jag då få svara derpå. Emellertid vill jag blott i anledn. af hans vigtiga anmärkn., alt slatsutgifterne i Sverige äro större än hvad stalsregleringen utvisar, erinra att förhållandet är alldeles enahanda i Frankrike, der de summor, som, utom budgeten, inom de särskilda Departementerne under namn af centimes additionelles, uttaxeras, uppgå till ganska betydliga belopp. Hvad nu den K. proposm beträffar, så anhåller jag att få fästa Ståndets uppmärksamhet på en deri förekommande mening, sorn antingen innebär ett misstag eller åtminstone kan gifva anledn. til! missförstånd. Den angar R. St:s bank. Som delta verk icke torde hafva alltför manga vänner, är det en pligt för dem, som Den 27 j\ o v e lii Ij e r. 37 med honom närmare hafva att skaffa, ali tillse, det icke vännernas antal mätte minskas genom missförstånd om baukens förhållande lill den allmänna rörelsen. I den K. proposin står nemi.: ”Hvad angår särskilda för en gång eller för vissa år erforderliga anslag, så torde väl Riksg.-kont:s nu var. ställning icke erbjuda någon så beskaffad för R. St. genast disponibel tillgång, som under de sednast förflutna 2:ne riksmötena kunnat för då beviljade tillfälliga utgifter anlitas, men enär R. Sl:s bank numera förstärkt sin grundfond till det vid sista riksdag fastställda belopp af 10 millioner r:dr och härigenom är så konsoliderad, att den synes ej behöfva för delta ändamål draga ytterligare kapital-tillgångar ur rörelsen, anser K. M. den vinst, banken sedan nämnde riksdag hopsparat och vidare under innevar. år kommer att af sin lånerörelse upphemla, både kunna och böra för fyllande af andra statens behof tagas i anspråk.”
Väl kan jag fatta, att de, som önska frihandelsgrundsatsens tillämpning i särdeles vidsträckt omfattning och så fort ske kan äfven i Sverige, skola anse dessa betydliga uppoffringar å Svenska Statsverkets sida icke komma att utgöra några uppoffringar, utan att de tvertom inom kortare tid skola åstadkomma betydligt ökade tullinkomster: och lika så kan jag fatta, att de, som hylla dessa åsigter, icke bekymra sig, om en del af den Svenska industrien genom sådana radikala åtgärder fortfarande skall kunna bestå eller duka under i den så ojemna striden med verldsindustrien. Men hvad jag icke kan fatta, det är, att innan Rikets Ständer, som måhända genom annan beskattning måste anskaffa medel för att betäcka bristen i tullintraderna, innan den i så stor progression tillväxande tullinkomsten ingått, lemnat sitt bifall till denna radikala omstöpning af vår tulltaxa, och hvad med denna vitalfråga i öfrigt eger sammanhang, man ens vill ifrågasätta möjligheten, att genom en Handelsoch Sjöfartstraktat, gällande minst tio år utan uppsägningsrätt å någondera af de kontraherandes sida, så binda de begge Svenska Statsmakterna under besagde tio år, att ingen återgång vore tänkbar. Och lika litet kan jag tänka mig möjligheten deraf, att då Englands, Belgiens och Italiens regeringar, i sina med Frankrike uppgjorda Handelsoch Sjöfartstraktater, uttryckligen förbehållit sig sina respektiva representationers bifall, innan den slutliga ratificeringen af dessa traktater egde rum, Svenska Regeringen skulle finna lämpligt att, utan Rikets Ständers hörande och bifall, definitivt afsluta en så beskaffad traktat med Frankrike.
Uppå derefter framställd propos. beslöt R, o. Ad., att anslaget borde förblifva detsamma som hittills, eller 2600 r:dr b:co. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm: Jag anhåller alt få underställa R. o. Ad. lämpligheten af att inbjuda vära Med Ständer att sig härutinnan med oss förena. Frih. Sprengtporten: R. o Ad. beslöt vid den förcg:de punkten, att inbjudning borde äga rum till MedStånden, som fattat ett beslut i motsats till R. o. Ad. Jag vill för min del ej bestrida den inbjudning, sorn nu här blifvit begärd i ett alldeles adsequat förhållande med det nyssnämnda; men jag får endast hemställa, huruvida det vore lämpligt och enligt med hvad som vid föreg:de riksdagar varit brukligt, att inbjuda MedStånden att ändra ett beslut, som tre Stånd fattat. Jag befarar att detta vore helt och hållet oformligt och anhåller om Hr Frih. och Landtm:s propos. å denna min mening. Gr. Horn, Claes Fredr.: Lika med den sista värda talaren anser jag mindre lämpligt att göra någon inbjudning till de andra Stånden, om de samtliga skulle vara ense om att afstyrka hvad R. o. Ad. skulle vilja tillstyrka; men icke nog dermed, jag tror till och med, att en sådan inbjudning lill MedStånden, äfven om endast tvänne Stånd vore i fråga, borde afse ämnen af större vigt, än en fråga som denna. Åtminstone vågar jag vördsamt föreslå, att, i händelse någon inbjudning skulle ske, så borde man vänta till dess man finner flera ämnen för en inbjudning, vigtiga nog att förtjena en sådan åtgärd; men jag bestrider helt 318 Den ii Augusti f. ro. och hållet hvarje inbjudning från R. o. Ad. till andra Stånd, att förena sig med R. o. Ad. uti frågor, hvarom alla de öfriga 3 Stånden stannat i ett beslut, motsatt R. o. Ad:s. H Ex. Hr Gr. Löwenhjelm:
Ständer ville i en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t anhålla, det Kongl. Majit täcktes, med upphäfvande af gällande förbud i dessa afseenden, förständiga vederbörande, att tillåta befolkningen på och i trakten af Böda kronopark, att spränga sten vid sjöstranden utanför parken; att begagna af ålder brukliga fiskelägen å denna strand; att på utstakade eller al ålder brukliga vägar uppköra den sjötång, som samlar sig vid stranden; att, emot skälig ersättning, få begagna muhlbete å parken, samt slutligen, att få uppgräfva yrveds-stubbar och plocka nedfallna qvistar och annat affall samt de der vexande vilda bär, allt under den kontroll, som kan anses erforderlig, på det icke åverkan å skogen må göras.” Af motionen bilagde handlingar har Utskottet, bland annat, inhemtat, att de vitesförbud, hvilkas upphäfvande motionären nied sin framställning åsyftat, innefattas uti ett af Ölands Norra Mots Härads-rält den 12 Januari 1856 falladt och afkunnadt beslut, enligt hvilket Härads-rälten, på gifven anledning och på anförde skäl, stadgat och förordnat, i] afseende på Böda kronopark samt lill densamma hörande egor och områden, att en hvar, som begagnade otillåten gångeller körväg, idkade oloflig jagt eller fiske, skure torf, afhemtade ler, grus, sand, sten eller sjötång, nedrefve eller skadade hägnader, öppnade grindar, utan alt dem genast igenstänga, eller insläppte, betade eller tjudrade kreatur, gjorde sig förfallen till ett vite af 25 R:dr Bauko. Då det icke lärer tillkomma Rikets Ständer, alt ingå uti bedömande af lämpligheten utaf ifrågavarande, af vederbörlig domstol meddelade vites-förbud, och Statssamt Allm. Besvoch Ekon.-Ulsk. Utlåtande N:o 13. 3 deras undanrödjande ej heller, enligt Utskottets åsigt, kan ske annorlunda än i laga ordning, hemställer Utskottet, att merberörde motion icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
„Ack blott några toner“. „Hvad ni är envis! Nå för att ej vara oartig! Men då måste ni sjunga med“. Surr surr, surreri surr, O njutom gladt den flytande glöd, Mer eldig än vin, mer än rosen röd. Du läskande dryck, du ger rusande mod, Du herrliga, djupröda, svallande blod. CHORUS. Surr surreri surreri surr. Surr surr, surreri surr! Och stupa vi än vid din källas rand För slag af en jettelik, drabbande hand, Vi hämne oss djerft dock innan vår död Och falla som hjeltar vid källan röd. CHORUS. Surr surreri surreri surr. O ve, ett slag af barnhanden! Der ligger den elegante myggungherrn med krossadt ben; ett af de beundrade långa och smala. Myggdansen sväfvar längre bort. Säkert qvarstannar väl den sköna hos sin lidande riddare och belönar hans sjelfuppoffring genom att dansa sin verld igenom med honom, ehuru han numera dansar endast med fem ben! Miriam. I Bagdad bodde en köpman vid namn Sindbad. Hans egodelar voro icke stora, men han var rik nog för att lefva lyckligt med sin hustru Miriam och sina barn. En dag inträdde Sindbad hos Miriam och sade: „Se, min vän Ibrahim är död, jag rädes Fatima, hans hustru, har svårt att kunna uppföda sina barn. Gerna toge jag en af dem till oss, men jag fruktar att icke ha nog för en person till. Hvad säger du härom, Miriam?“ „Min herre och min make“, sade Miriam, „icke skall din önskan möta hinder der din hustru kan något förmå. Jag kan bära en slöja af simpelt tyg, i stället för en dyrbar, och likaså barnen. Vi äro så många att när hvar och en umbär litet af det goda vi eljest skulle ha, så kan det räcka för en till“. „Välan“, sade Sindbad, „äfven jag kan röka med en billigare pipa. Allt skall gå bra“. Åter inträdde Sindbad efter en tid till Miriam.
Jag förenar mig så mycket häldre med Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie och Herr Tham, sorn jag ej inser, alt RidsUrskapet och Adelli kan vanhedras af att Den i December, utaf BevillningsUtskottet taga betalning för rummen, hälst alla andra Utskott få för de lägenheter de begagna, erlägga hyra, samt den betalning, som här kan komma i fråga, dessutom utgår af de för Riksdagskostnaderne anslagne medel. Med de liberala tänkesätt, som tillhöra Ridderskapet och Adeln, anser jag således hvad jag nu haft äran tillstyrka, ingalunda kunna vara emot Ridderskapets och Adelns värdighet. Herr van Heynne, Georg: Tillhörande det Utskott, som är synnerligen pligtigt iakttaga hushållning med allmänna medel, nödgas jag dock förklara, det jag finner den hushållning, sorn här är i fråga, vara så obetydlig, att den ej bör komma i beräkning. Då deremot Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie och åtskillige af RiddarhusUtskottets Ledamöter tillkännagifvit RiddarhusCassans behof af inkomst, så synes mig det icke vara Ridderskapets och Adelns värdighet förnärmande, att för ifrågavarande rum fordra och emottaga hyra; äfvensom jag skulle tro, att man icke har skäl alt befara, det BevillningsUtskottet på något sätt missvårdar rummen, lör det att hyra derföre erlägges. Friherre Boije> Fredrik: Jag vill ej förlänga discussionen i detta ämne, och icke eller ingå i undersökning huruvida Ridderskapet och Adeln skulle förlora i aa Den i December. värdighet genom betalnings fordrande för ifrågavarande rum. Men borde man ej fråga Utskottets Ledamöter, om de vilja hafva rummen för intet. De kunde ju blifva missnöjde, om man påtrugar dem desamma utan betalning, då andra Utskott erlägga hyra för dem de begagna. Grefve Frölich, David: I anledning af den siste Talarens yttrande, får jag hemställa, om icke betalningen för Bevillningsutskottets rum, i fall någon sådan skall erläggas, kommer alt utgå af StatsCassan, i likhet med hvad, som sker för de andre Utskotten.
e t finns en mängd personer, som icke kammare han än inreder, hur många försök yLJ ' tycka om att lösa gåtor, och s o m anse, han än anställer för att göra sina idéer frukta t t en författare, som icke skrifver sä, att tolk bringande för sin egen generation, så lockar med vanligt sundt förstånd genast och utan han inga barn och skördar inga frukter. misstag begriper ho ' nom, inte heller förtjänar Detta är hans stora sorg midt under hans att bli läst och diskuterad. Om de h a rätt eller orätt i allmänhet, kan lycka som framgångsrik byggmästare, och han ju vara omtvistligt, men säkert är, att hvarje plågas af samvetskval öfver att kanske medelfordran p å en realistisk form till ett sådant bart varit en orsak till den ödesdigra branden, innehåll som det i Byggmästar Solness är som medförde hans barns död, Alines afstanobillig, ty detta drama står icke p å verklignade utveckling och hans egen hemlöshet. Han hetens mark, utan spelar i en högtstående mäntror, att en och annan människa fått förmågan niskas egna tankevärld och handlar om hennes att ropa på » hjälparne och tjänarne », det vill uppgörelse med sig själf. Det ser ut, som om säga att, utan att tydligt förklara sig, likväl Ibsen i sitt senaste arbete velat skrifva hela påverka andra i den riktningen, att de göra sin diktnings historia och förklara sitt förhåldet verk man vill ha gjordt, utan att de själfva lande till den tid, som lyssnat och skall lyssna eller andra ana, att det är annat än deras egen till honom. Och hur en dramaturg skulle gärning. Den förmågan tror han att han fått, och han får ingen rast eller ro för sitt orokunna behandla ett sådant ämne annat ä n sym liga samvete. boliskt är svårt att förstå. Byggmästar Solness. Emellertid leder a l l symbolik ut till m å D g a vägar, många krokvägar och många återvändsgränder. Den ene tydaren följer en väg, den andre en a n o a n. Och kan man endast hålla Det har också annat att bära än detta. Få sin väg till rykte och makt har han krossat den gamla generationens lifsåskådning, hvilken. u i o m af det gamla huset, också representeras
Till förändring af äldre Infanteri-Gevär för slagkruls antändning 60,000: —. —. 6:0 För tillverkning af slagkruLs-hufvar, jemte machiner . 33,000: 7:o Till bestyckning af Waxholms Fätsning 80,000: — 8:0 D:o af Carlstens d:o 40,000: — —. 9:o Till fortsättning af Fästningsbyggnads-arbetena vid Carlsborg 90,000: 10:o D:o vid Carlsten 93,000: . ll:o D:o vid Carlskrona 72,000: 12:o För befästningarne i Stockholms skärgård , . 150,000; Summa R:dr 934,000: hvaraf en tredjedel årligen utbetalas med 311,333: 16. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 30 Januari 1845. Uppläst och godländt hos Ridd. och Adeln den 29 Jan. 1845 Preste-Slåndet den 3o — e Borgare-Ståndet den 3o Bonde-Ståndet den 3o Rikets Ständers uderdåniga Skrifvelse, angående regleringen af utgifterne under Riks-Statens Femte Hufvud-Titel. (Stats-Utsk. Utl.,N:ris 38 och 72, samt Mern., N:o 133, och Först. StatsUtskotts Meni., N:o 162 S. A. K. Efter öfvervägande af hvad ej mindre E. K. M., i Dess Nådiga Proposition angående Stats-Verkets tillstånd och behof, i afseende å utgifterna under Riks-Statens Femte Hufvud-Titel, innefattande anslagen för Sj-öförsvars-Departementet, föreslagit, än ock hvad uti serskilda inom Riks-Stånden gjorda framställningar derom förekommit, hafva Rikets Ständer numera verk - 148 Expeditions-Utskcillels Förslag Ull tind.