Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Junii. 1’. 120. 11 Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskoltets Betänkanden, Memorial och ProtocollsTJtdrag, rörande skyldigheten att in natura lefverera hö och halm till Hofstallet i Stockholm. Aug. P. 1012. Sept. P, 79, 107. — angående förbättrad reglering af Postgången. Julii. P. 54i. — angående ständiga Tionde-sättningar förde Räntegifvare och Räntetagare, emellan hvilka någon öfverenskommelse i detta hänseende ej kunnat träffas. April. P. 440, 5i4, 523. — om nödvändigheten af krönte kohlskrindor och angående Kohlmätare. Julii. P. 1244- Aug. P. 189,205. Nov. P. 444- N°v2 A. P. 70, i36, 635. — om upphäfvande af CommerceCollegii Kungörelse, angående stämpling af husväfnader, som till salu utbjudas. Julii P. 542. — angående ändring i Stockholms hamnordning. April. P. 572, 581, 627. — angående större noggranhet vid de å Lazarett och Curhus för Venerisk Smitta intagne personers afpollettering. April. P. 572, 581, 627. — om förhud för Länsmän, att taga befatt, ning med andra auetioner, än sådane det å tjenstens vägnar åligger dem förrätta. April. P. 572, 58i, 627. 12 Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets Betänkanden, Memorial och ProtocollsUtdrag, om behof af Krigsartiklarnes omarbetning och förbättring. — om tillökte frimarknader för Skenninge och Grenna. Jami. P. 120. — om skyldighet för KronoBetjeningen att utan ersättning förskaffa Konungens Befallningshafvandes fastställelse å vederbörligen fattade Sockenstämmobeslut och dem till verkställighet befordra.
cJ skuld till Iläkenskapsföraren för derutöfver af honom, enligt 1846 års räkenskaper, förskottsvis bestridda dylika expenser 9: 45. 3. d) minskning af behållningen å Diskont-utredningens räkning Trausport 16,165: 6. 2. 825,949: 34. .9 Malmö f. d. Vid samma tid uppgingo Diskontens skulder till ett sammanräk nadt belopp af R:dr 913,990: 44. 6. hvaraf det oersatta beloppet af Rikets Ständers Banks försträckningar för verkställandet af Diskontens utredning ensamt utgjorde „ 913,909: 39. 11. De öfriga skulderna 7. bärledde sig från Räkenskapsförarens redan omförmälda förskott samt åtskilliga för längre tid tillbaka utgifna, fastän allt hittills icke före tedda, assignationer och Bankoattester. Utom den å förenämnde Bankoräkning vid slutet af sistlidet år innestående behållning R:dr 1,289: 27. 2. utgjordes Götha Kanal-Diskonts dåvarande til/gängar af: l:o kapitalåterstoden af dessförinnan icke liqvi derade eller afskrifna diskontlån . • . „ 56,854: 28. 1. och l:o en särskild fordran hos Handlanden P. W. Bergs konkursmassa „ 13,403: 32. Utgifterna för samma Diskonts utredning hafva utgjort: under år 1845 R:dr 250: 23. ■— samt under år 1846 „ 77: 37. 4. och således tillsammans under begge åren R:dr 328: 12. 4. med hvilket belopp, såsom förut är anfördt, behållningen å Diskontutredningens räkning i Banken under dessa år blifvit minskad, enär några medel derunder icke till Diskonten influtit.
»Men du låter ju riktigt förkyld, kära Hedvig. Ska’ jag göra i ordning litet kamomill-the åt dig till qvällen?» »Nej tack, tante! Det behöfs inte.» »Hm, åter på sitt dåliga humör nu igen ... ja flickorna nu för tiden, de ha då så mycket nycker för sig,» mumlade tante Marmelad för sig sjelf, i det hon småputtrande lemnade Hedvig. Den goda tanten blef alltid liksom litet stött, när man icke ville underkasta sig hennes ordinationer. Men det gälde dervidlag att från början uppbjuda all sin energi till ett envist protesterande, ty eljes blef det aldrig något slut på plåstrandet. Tante Marmelad hade lika många kurer som dagarne i året, en obegränsad mängd recepter för alla slags sjukdomar. Det var kalflunga, inkokt med bröstsocker för hosta, stötta äggskal i rödvin för hufvudvärk, och Gud vete allt. Den hederliga gumman ansåg det vara sin pligt att vara alla sina bekantas lifmedikus, och i enlighet med sin roll hyste hon också mot läkare ett agg, som gränsade till hat. Gjorde någon doktor ett misstag, fröjdades hon, som hon fått något till skänks, och när hon var sjuk, anlitade hon alltid en fyra, fem på en gång för att kunna berätta verlden, hur de motsade hvarandra. »Gudbevars, kamomill-the är inte modernt numera,» muttrade hon ännu, i det hon steg ut ur rummet. Det var en ruskvåt aprileftermiddag ett par månader efter Hedvigs ankomst till staden. Skumraskets skuggor lirkade sig sakta och försigtigt fram mellan alla möblerna och broderierna i det Hummelska förmaket, tassade lätt som på tåspetsarne öfver den brokiga, storblommiga mattan. Brasan var i det närmaste utbrunnen, men ännu glödde med ett sakta surr några svarta, knotiga bränder i den kolnande falaskan, och strödde ut öfver de omgifvande stolarnes röda siden små trekantiga, svagt tegelfärgade ljusglimtar. Husets tvänne unga damer njöto fortfarande af en utsträckt siestas dåsiga halfslummer. Fröken
Men jag vill icke nu uptaga E. o. Ad:s tid med att ingå i alla de detaljer, som jag vid de gemensamma sammanträdena anförde, allrahelst efter de sakrika uplysningar, som Frihme af Ugglas och Leijonhufvud meddeladt; jag ber blott att få åter uprepa hvad jag då vid tillfället slutligen yttrade. Jag sade nemi. »att jag alldeles icke kunde finna några autagliga skäl för E. St:r att neka ersättning af kostnader, som af stundens betänkligheter och förvecklingar blifvit föranledde, men som till Eikets nytta blifvit använde och efter bästa förmåga använde. Hafva icke dessa utgifter utgått för att i nödens stund verkställa arbeten, som icke varit ögonblickets mindre väl betänkta hugskott, utan tvertom i alla tider ansetts och af kompetenta domare förklarats vara lika nyttiga som nödvändiga, ehuru man under ett långt fredslugn kanske alltför länge upskjutit att gripa verket an? Bör skälet till klander och afslag sökas uti den omständigheten, som man någongång hört framkastas, att det varit bättre och ändamålsenligare att, i stället för Slitö, befästa Fårösund? Jag undrar, i fall sådant verkligen skett och kostnaden derigenom blifvit 6 å 8 gånger större, hvilket då oundvikligt blifvit en följd — om E. St:r af denna orsak velat visa sig mera redobogna än nu, att bevilja det derför erforderliga anslaget? Icke heller bör skälet gerna kunna hemtas 1 u Den 7 Juli e. m. derifrån att den erforderliga slutkostnaden icke sedan de politiska förvecklingarne uphört, tagits ifrån samma kreditiv, som förut bekostat en del? Hvad skulle R. St:r hafva sagt, om sådant tillstyrkts utan visa aktning för gifne föreskrifter samt utan tillbörligt afseende å de beviljade krediti vernes ändamål och beskaffenhet? Har icke Statsverket nu en motsvarande besparing, som om den disponeras alldeles icke ökar den en gång afsedda utgiften. Kan StatsUtsk. vilja npmana R. St-r att genom det äskade anslagets förvägrande, förklara vederbörande sitt stränga ogillande af den vidtagna grannlagenheten att öppet framlägga saker till 1?. St-.rs eget afgörande?
2. £ill minfFning l)ärå \)at, imber åren 1837 ocf) 1838 famt intill ben 1 ffftlibnc September, influtit, efter afbrag af SDmbubgmanneng prooifton faint arfrooben ocb omPoflna* ber 727: 35. — fS att RJalmö f. b. 25iéconts2DerfS ©fulb, berför ©taten anfroarar, fiftberörbe bag, utgiorbe . „ 431,672: 22. 2. £>en enba tillgång, forn till betäcfanbe beraf fan meb någon fäferbet på* räfnag, befiår uti en fuintna af 500 Rbr 23anco, brcilfet1/ enligt f. b. Jpanblanben 3. ©tåble bemiljaöt accorb, bör årligen, få länge b<w lefmcr, till £>igcont*Utreönin* gen inbetalag. 2 öfrigt Iwfroa Reoiforerne ffolat anmäla, att öjerrar gullmäftige, enligt innehållet af berag 0111 utrebningen af be bränne förenämnbe ©iöconterne afgifna 23erättelfe, äro ytterligare fpffetfatte meb ben, enligt 70 §. af bet för Rifggälög.-@on* toiret gällanbe Reglemente, föreffrifna unberföfning 0111 be f. b. £)igcont*28erfeng forbringar, Bmitfa funna till afffrifning ifrågafonnna, famt att, feban benna imber* Tofning blifmit fijllborbab od) refultatet beraf funnat anmälag till Rifctg ©länberg ©tatg*Utffott miö tillflitnöanbe Rifgbag, förfl bå blifmer möjligt att meb någon me* ra fäferbet bebömma bwctb af be ifrågamaranbe
Kanslister, Ståndens och Utskottens, se Kanslier, Kassor, Provincial-Kredit-, inrättande deraf, Remiss IX: 612, S. o. B. U. Bet. VI: 705. Besl. IX: 774. 779. 782. lar-Elfven, se Clara-Elf. om man domål, hvad dermed förstås, K. M, Prop. I: 267, Remiss derå II: 740. 54I. C. U. Bet. III: 32. C. U. Bet, III: lil, Besl. IX: 479» C, U. Bet. III: 122. Besl, IX: 617. — Se äfven Rådgifvare, K. Komministrar, i Stockholm, deras löner, Remiss II; 426, S. U, Bet, IV: 806. Skrif. X: 336. Kongsgårdar, Recognitions-Skogar och Offisers-Boställen, försäljning deraf, S, o. B, U. Ret. VI: 734. Skrif. X: 449. Konkursmål, ny Lag derför, K. M. Prop. I: 179.18!. Lag-Komiténs Motiver till sitt Förslag 2i6. LagKom. Förslag i de delar K. M, ej antagit 232. Högste Domst, Utlåt, 246, o, följ. Stats-Rådets 258. — Register. 27 Remiss å Prop. II: 537. 538. tryckning deraf IX; 193. 2.23. L. U. Bet. VII: 427. Skrif. X; 507. K, M. Svar. I: 378. — Borgenärs-Ed deri, Remiss II: yo4. L. U. Bet. Konow, von, Major, understöd för honom i afseende på dess Institut, Remiss II: 513, S. U. Bet-. IV: 166. Kontrakt, mellan Krigs-Colleginm och Lefverantrr, Advokat-Fisk, åtgärd dervid, Just.
Rikets Hög'oflige Ständers förenade Stats och Bevillningsutskott hafva i allo delat samma öfvertygelse, jag har nu yttrat tnin; och jag skulle anse mig ovärdig den af mig öfverallt sksttade dyrbara ära, att räknas bland de fria Svenska Medborgares antal, om, under utöfningen af det mig anförtrodde DomareEmbete , jag hade vidtagit en åtgärd , som jag ej från detta rum kunde försvara. Friherre Stael von Holstein : Af Herr Ugglas anförande synes, att han anser denna afgift såsomen Consumtions-afgift; och finner således obillighet deruti, att då personalen i Städerne betalar 8 Sk., de på Landet skola vara befriade. Herr Uggla misstar sig; afgiften är icke för Brännvinsförtäring, utan för Brännvins tillverkning, hvaraf följer, att den , sorn icke tillverkat , också icke bör beskattas. Riksens Ständer ansågo det obilligt, att Hemmansägare på Landet skulle ovilkorligen er. lägga c R:dr per hemman, antingen de brände eller icke, utan att Städerne skulle vidkännas ett lika Onus; derföre bestämdes att 12 personer i Stad, svara emot ett Hemman å De» 2 /Haji, /. m. 31 Landet j deraf följde likväl icke, att hvarje Dag. lönare och Tjenstehjon i Staden skulle erlägga denna afgift. Den hade bordt af dem, sora ätogo sig Brännvinsbränningen och åtnjöto för^ månen deraf, erläggas} detta bevises af exemplet med Stockholms och Götheborgs Städer, hvarest ingen betalt något öre för denna Brännvinsbränningsrättighet, emedan MagazinsDirectionen erhållit förmånen , samt der öre också måste godtgöra Beskattningen. Om Städerne således gjort det misstag, att belasta den enskildte personen med en afgift, som endast bordt drabba den, som begagnade rättigheten samt icke insett att detta bestämmande af 12 personer blott var en comparation med ett helt Hemman å Landet i bcskattningsvägen j så bordetta icke kunna tjena till ett skäl , att förvandla denna afgift till en Consumtionsbeskattning Grefve Mörner, Adolph Göran:
Haugan hade förut under en lång följd af år fört eget fartyg till Spetsbergen och Novaja Semlja och var känd såsom en af den norska ishafsflottans lyckligaste fångstmän. Här menas glasbjörken (Betula odorata Bechst.), icke dvergbjörken (Betula nana L.), som går ända upp till Isfjorden på Spetsbergen (78° 7′ n. br.), ehuru den der endast skjuter några få tum öfver marken. Enligt Latkin, Die Lena und ihr Flussgebiet (Petermanns Mittheilungen, 1879 s. 91). På den karta, som beledsagar Bngelhardts bearbetning af Wrangels resa (Berlin 1839), är skogsgränsen vid Lena förlagd vid 71° n, br. På Kola-halfön och vid Hvita hafvet ända till Ural bildas skogsgränsen af en granart (Picea obovata Ledeb.), men längst öster ut på Kamschatka åter af björk. Th. v. Middendorff, Reise in dem äussersten Norden und Osten Sibiriens, B. IV s. 582. Ett begrepp om det förmildrande inflytande, som det omedelbara granskapet af en varm hafsström utöfvar, lemnar nedanstående tabell öfver medeltemperaturen under olika månader vid: 1. Enontekis och Karesuando vid Muonio elf i det inre af Lappland (68° 26′ n. br.) Tromsö. Fruholm. Vardö. Enontekis. Siffrorna äro tagna ur H. Mohn, Norges Klima (Sep.-aftr. af C. F. Schübeler, Væxtlivet i Norge. Kristiania 1879) och A. J. Ångström, Om lufttemperaturen i Enontekis (Öfvers. af Vet. Akad. förhandl. 1860). Den mellan 65° och 66° n. br. belägna kuststräckan af Norge. Orosius var född i Spanien i fjerde århundradet efter Kr. och dog i början af det femte.
Maj:t har ock varit betänkt på en förändring i detta fall, och de Postskjutsskyldige hafva genom Konungens Befallningshafvande blifvit hörde, huruvida de skulle vara villige, att emot befrielse från Postföringen åtaga sig vanliga hemmans-onera, såsom rotering &c.; men ganska få, åtminstone inom Skaraborgs Län, förklarade sig nöjde att ingå på detta förslag. Detta hinder, som mött för verkställigheten af en nödig förändring i detta fall, torde således icke med billighet kunna härledas från den öfverklagade overksamheten å Styrelsens sida. Såsom ursägt för Grefve Horns föregifvande om laglöst tillstånd i fråga om Kungsskjutsen, har man åberopat att Pluraliteten inom detta Hus torde vara okunnig om tillvarelsen af de författningar, som jag citerat. För min del vill jag hvarken klandra eller bestrida en sådan okunnighet, ty Ridderskapet och Adeln har icke någon skyldighet att studera sig in i KameralLagfarenhcten; men deremot har jag klandrat, att man här träder upp och säger: 3io Den 23 December. ”Här finnes ingen Lag,” innan man förut gjort sig mödan att närmare undersöka förhållandet. Sluteligen har man sagt, att det hörde förbjudas de förnäme, att vid sina hofflyttningar begagna 16 å 20 hästar; men dervid får jag anmärka, att så länge det icke kan förmenas någon att flytta med sin famille, och föreskrifvit är, att icke mer än ett visst antal personer få åka efter ett visst antal skjutshästar, så måste det af Friherre Anckarswärd yrkade förbud, om det skall vara verkställbart, åtföljas af en föreskrift att de förnämas familier icke få öfverstiga en viss personal, och en sådan föreskrift torde möta mycken gensägelse, samt medföra besvärlighet i tillämpningen. Herr von Hartmansdorff, August'. Jag skulle förmoda, att en stor del af Ridderskapet och Adeln är, lika med mig, trött vid dessa strider om ord, hvilka, under innevarande Riksmöte, ej tyckas vilja taga någon ända.
Herr A 'ander åter har Lag-Ulskottets Utlåtande JW 47. 7 föreslagit, att Svea och Götha Hofratter, som bestå hvardera af fem divisioner, måtte fördelas i flera mindre Hofrätter och sålunda utflyttning ske från Svea Hofrätt af tre divisioner, en till Gefle för Gefleborgs och Stora Kopparbergs län, en till Hernösand för det öfriga Norrland jemte Lappland och en till Örebro för Örebro och Wermlands län samt från Götha Hofrätt af två divisioner, en till Götheborg för Götheborgs och Bohus samt Hallands län jemte närmaste delar af Westergöthland och en till Calmar för större delen af Calmar län med Öland och Gotland. Såsom stöd för dessa yrkanden hafva åberopats dels vigten deraf, att rättvisan gjordes lika tillgänglig för alla rikets innevånare, och att de rättsökandes besvär lättades, dels den fördel, att Öfverdomaren, då han bodde midt upp i do trakter, hvarest förekommande rättsfrågor uppstått, skulle hafva lättare att bedöma desamma, och dels omöjligheten för Öfverdomaren att på ett längre afstånd utöfva den kontroll, som förmenades böra af honom i någon mån utöfvas öfver underdomstols verksamhet. Dessa skäl hafva redan tillförene vid 1850 och 1851 årens riksmöte, då frågan om Hofrätternas utflyttning väcktes, undergått granskning af dåvarande Lag-Utskott genom ett yttrande, hvilket, i det hufvudsakligaste upprepadt af Lag-Utskotten vid de två nästpåföljda riksdagarne i anledning af enahanda framställningar, blifvit af Rikets Ständer vid alla dessa tre riksdagar godkändt. Detta yttrande lyder sålunda: »Det är, säger man, en nödvändighet att hos domstolarne finnes en tillgäng lighet, sorn ic/ce försvåras af för långa afstånd från de rättsökandes hemvist, så att de ej må genom domstolarnes aflägsenhet hindras i fullföljden af sin rätt; och detta skäl gäller äfven, hvad underdomstolarne angår. Der är rättegången muntlig och enkel; der uppträda jemväl merändels parterne sjelfve; der fordras ock ofta personlig inställelse för dels öfverläggningar i allmänna angelägenheter, dels ock besörjandet af enskilda bestyr.
Grubblaren måste rädda sin yttre värdighet inför medpassagerarna, och han parerar vindstötarna med långsamma, ovilliga rörelser af en inre öfverlägsenhet, alldeles som en vördig andans man, hvilken råkat ut för gatpojkars okynniga efterhängsenhet. Han känner sig löjlig ett ögonblick, och den nedsättande känslan gör honom så godt som frisk. När ångaren lägger till i Lugano, fattar han sin lilla handkoffert, banar sig väg mellan människorna till en vagn, nämner ett hotell utom staden och rullar i väg längs strandgatan med en så spänstig hållning som om han visst icke endast sökte sig en ren och mjuk dödsbädd. Bakom honom sopar Bisen själfsvåldigt stora skyar af stoft och slår kragen på hans långa resrock hånande ihop öfver det stackars, grubblande hufvudet. Resehandboken har gifvit pension Bellevue några goda ord, och hvad läget beträffar motsvarar pensionen sitt namn. I skuggan vid foten af San Salvatore skjuter den hvita tvåvåningsbyggnaden sitt torn och sina flaggstänger upp öfver cypresser och kultiverade sydlandsgranar med långa, mjuka och silkeslena barr. Midt på gården står en tät småskog af vajande bambu, och omkring den åker vagnen upp på terrassen framför hufvudtrappan. Om en stund skrifver den ensamme resanden in sitt namn i pensionens främlingsbok: Gustaf Klercken, banktjänsteman, Finland. »Ett tyskt namn och hemma från Finland?» förundrar sig värdinnan. Hon är en behaglig schweiziska med embonpoint och distingueradt närsynt blick. »Det finns flera utländska namn hos oss,» förklarar Klercken och fixerar sin värdinna nervöst, nästan närgånget. Hon möter hans blick med älskvärd takt, visar honom upp på hans rum, hoppas han skall finna sig väl på Bellevue och lämnar honom ensam. Pensionen har gjort ett godt intryck på honom. Den är proper, nästan elegant, med flera tecken på välstånd och andas en trefnad, ovanlig att finna i gästhem.
Hon sökte ock en tröst i den öfvertygelsen att vissa varelser i verlden voro födda att lida, och att hon sjelf, fullkomligt skild från allt hägn, all ömhet, tillhörde dessa. Men det gafs något, emot hvilket hennes rena religiösa känsla upprördes, något, som hon ej trodde sig behöfva lida, och hvarifrån hon således med fast föresats beslöt att befria sig. Detta onda var den orena låga, som egnades henne af hennes husbonde. Konsul N–, en lättsinnig, omoralisk menniska, förföljde den öfvergifna Erika med föraktliga anbud. Hennes strängt sedliga väsende gjorde motståndet mera retande; och ju mera Erika undvek honom, desto oförskämdare blef han. Ännu hade icke frun i huset den ringaste aning om sin verkligen förgudade mans otrohet; men en för Erikas öde vigtig händelse uppväckte de furielika känslorna i fru N–s bröst och släckte med detsamma sista gnistan af Erikas möjliga tacksamhetsförbindelse. Det var en vacker eftermiddag i Juni månad. Konsul N–s familj var utbjuden att dricka kaffe i en trädgård straxt utom staden. Frun gick förut, med den äldsta af sina döttrar, och Erika hade fått befallning att emot aftonen komma efter med ”lillan,” så vida den hufvudvärk, hvaröfver barnet klagat, då gått öfver. Konsuln skulle, enligt det löfte han gifvit sin fru, infinna sig så snart han på sitt kontor afslutat en vigtig affär. Sällskapet i trädgården var redan församladt, då genom en af dessa serdeles tillfälligheter, som ingen kan förklara, fru konsulinnans granne råkade med armen stöta till den nyss framburna, alldeles orörda kaffekannan; hela innehållet kom fru N–s splitter nya sidenrock tillgodo – och skrikande af smärta och i harm att se sin toilett förstörd, svepte hon shawlen omkring sig och skyndade tillbaka åt staden, för att afhjelpa skadan, hvilken dessutom var ganska känbar. Brådskande uppnådde fru N– sitt lyckligtvis ej långt bort belägna hus. I förmaket fanns ingen menniska, men i nästa rum stod hennes lilla gunstling och snyftade vid ett fönster.
Derefter har, under loppet af år 1825, berörde tomt blifvit föryttrad för 3675 R:dr; hvarigenom, efter afdrag af så väl Brandförsäkrings-afgiften för det nya Biskopshuset q53: 6. 8. som 3o:de Penningen till Stadens Cassa för inköpet 45o R:dr, StatsVerket tillflutit en ersättning af R:dr 2271: 4*. 4- Och som upplyst blifvit, att för det återstående beloppet Säteriet Sannegården lemnar full tillgång, när detsamma blifver disponibelt, tillstyrker Utskottet, att återstående förskottet till inköp af Boställshus för Biskopen i Götheborg, utgörande 3728: 6. 8. må än vidare i Räkenskaperne balanceras. Till uppförande af en Stallbyggnad för Veterinärinrättningen här i Hufvudstaden hafva, af Öfverskottsmedlen, emqt ersättning af MedicinalFonden, så fort dess fordringar hos LänsLazaretterne hunno inflyta, utgått: År 1821 .. Uti vid denna Riksdag aflåten Nådig Proposition» ang:de Curbus-afgiftens fortfarande, har K. M:t i Nåder älven föreslagit afskrifvandet af LänsLazaretternes S t a t s - U t s k o 11 e t s skulder till nämnde Fond med ett belopp af 11,457: 3t. 2.; men sorn Utskottet, vid förehafvande! af Högstberörde Nåd. Proposition, enär i de
Uti denna reservation instämde Herr Doctor Hasselroth, Herrar Vceni och Andersson, Riksdagsfullmägtige Hans Jansson ifrån Elfsborgs Län, Johan Andersson ifrån Upsala Län, Nils Pehrsson ifrån Södermanlands Län, Anders Andersson ifrån Skaraborgs Län, Daniel Danielsson ifrån Örebro Län, samt Eric Nilsson ifrån Jemtlands Län. Bil. F. Utlåtande, i ättledning af väckt fråga om upphörandet af mantals-penningarne samt Lagmansoch Häradshöfdinge-rantan. Uti ett, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående Stats-Verkets tillstånd och behof, till Bonde-Ståndet afgifvet Stats-Utskottets Utlåtande IV:o 54- •9 anförande, derå Stats-Utskottet erhållit remiss, har Riksdagsfullmägligen Anders Danielsson ifrån Elfsborgs Län, ibland annat, yrkat upphörandet af de såsom mantals-penningar samt Lagmansoch Häradshöfdinge-ränta utgående ulskylder, hvilka Molionairen anser såsom en illa fördelad beskattning, då den svårast drabbar den mindre jordbrukaren, som behöfver hos sig qvarhålla de äldre barnen, för att biträda sig vid jordbruket. Den lindring, som härigenom bereddes de mest behöfvande, skulle, efter Motionairens förmodan, så mycket bidraga att jemna skattebördan, att nyttan deraf fullt motsvarade den, som erbjudes dem af de kostsamma och ändamålslösa undsättnings-anslalterne; hvarförutan, genom ifrågavarande afgifters upphörande, förenkling i uppbörden skulle åstadkommas. Och har Bonde-Ståndet i allmänhet förklarat sig instämma uti hvad sålunda af Anders Danielsson anfördt blifvit. Då Stats-Verkets inskränkta tillgångar icke medgifva borttagandet af så betydliga inkomster, som mantalspenningarne samt Lagmansoch Häradshöfdinge-räntan, beräknade, de förre till 3o5,ooo R:dr, och den senare till 83,ooo Pi:dr; så anser Utskottet sig icke kunna tillstyrka bifall å förevarande motion. Stockholm den ii April 1834- Emot delta beslut har reservation blifvit anmäld af Riksdagsfullmägtigen Hans Jansson ifrån Elfsborgs Län.