Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hrr, detta är det samma som att låta en person anklagas vid Stockholms RådhusRätt och hänvisa honom att försvara sig inför en domstol i Haparanda, samt härvid tillika fästa det förbehåll att hans blifvande domare icke skola få veta hvad han i Haparanda kan komma att yttra, llättigheten för den, som i en tidning anfalles, att få i samma tidning försvara sig, skulle, om den vore i vår tryckfrihets-lag införd, enl. min åsigt, ensam vara nära nog tillräcklig att släfja pressens missbruk eller åtminstone afvärja de skadi igaste följderne deraf. Det vore då icke så lätt för smädelsen och förtalet att beröfva den enskilde eller offentlige personen hans heder och ära; att dikta på honom åsigter, som han icke haft, eller planer, dem han aldrig tänkt på. Visserligen komma ändå alltid att finnas smädeiser af den art, alt icke något försvar emot dem är möjligt; att ett förnekande icke dervidlag är detsamma som ett bevis; men sådant får man underkasta sig, emedan det är något, som icke kan hjelpas; men de faktiska uplysningar, hvilkas sanningsenlighet kunde med handlingar bevisas, de skulle då komma till allmänhetens kännedom, och till beredandet af en sådan hittills förgäfves påyrkad rättighet, har jag för min del trott att det afgifna förslaget skulle kunna leda. Af hvad jag här hört yttras och äfven af hvad i tidningarne stått att läsa, är måhända att förutse det förslaget icke kommer att vinna R. St:rs bifall. Jag tror emellertid, alt då det framställdes, upfyllde Regeringen sin pligt. Beslutande-rätten ligger nu hos representationen. Den ömtålighet, som vid denna frågas behandling blifvit visad, vill jag icke klandra. Den har ot v ifve I - aktigt en ädel bevekelsegrund, ehuru farhågorne för förslaget, enl. min tanka, härröra af missförstånd om dess rätta beskaffenhet. Hvilar detta på giltig grund, och syftar det att afhjelpa en verklig olägenhet, så kommer väl någon gång äfven dess tid att mogna till antagande.
Vidkommande nu härefter inqvarterings-ersättningen till de Corpser och Stater, hvilka väl äro förlagde i Stockholm, men der ej bidraga till den egentliga vakten och vården, eller Lif-Bevärings-Regementet, General-Adjutanls-Etfpedilionen för Armeen, numera Landtförsvars-Departementets Commando-Expedition, Topografiska Corpsen och Artilleri-Staben, hafva Utskotten, med antagande af den i förslaget antydda, bär ofvan uppgifna, allmänna grund för rättighet till inqvartering i Slockholm, funnit staden böra befrias från sådan ersättnings utgörande, såväl till alla nyssnämnde Regementen och Corpser, sorn ock till Ingenieur-Corpsen, och då Utskotten således nu föreslå, att ej mindre sjelfva hyresmedlens än servicens bekostande för dessa Regementen och Corpser, må af det Allmänna öfver tag as, tillstyrka Utskotten, att för sådant ändamål kunde å Riks-Stalens Tredje Hufvud-Titel, såsom förslags-anslag, uppföras en summa af 12,000 R:dr årligen, ungefärligen motsvarande hvad, som erfordras för bestridandet af ifrågavarande kostnader, beräknade efter den taxa, enligt hvilken inqvartering af förenämnde Regementen och Corpser nu åtnjutes. Slutligen, och då Utskotten trott sig ej böra nu utsträcka granskningen af det öfverlemnade förslaget till ny Inqvarterings-ordning för Stockholms stad, utöfver hvad här ofvan i afseende derå blifvit anfördt och tillstyrkt, hafva Utskotten tillika skolat hemställa, om icke, derest sådant af Rikets Ständer varder gilladt, hos Kongl. Majrt bör i underdånighet anmälas, det Rikets Ständer funnit meranämnde förslag i öfriga delar, för närvarande icke föranleda någon åtgärd. Stockholm den 18 Juni 1840. 40 Statssamt Allm. Desv.- och Ekon.-ZJtskottens Betänkande, N.-o 3. AnL till Exp. Utsk. den 27 Juni, kl. ii f. m.
Och hon blir rädd och blek och sveper den hvita klädningen tätt omkring sig och tror aldrig, att hon skall våga göra hvad han säger, ty det är något så besynnerligt, det som han bönfaller henne om, medan han ser på henne med stora ögon, stora och vida af en hemlig sorg.» Greta hade tårar i ögonen. Hall tillade lågt: »Kanhända likväl, att hon gör det en gång.» »Ja, kanhända ...» Det var sagans doft och äfventyrets skimmer öfver bilden, öfver henne själf och allt omkring henne. Sagans gulröda skymning blef till ett med det matta ljus, som spreds genom lampans orangegula skärm. Den bruna drycken, som hon läppjade på, stack henne i gommen med sin söta och kryddade smak och sänkte henne i en ljuf, drömlik yrsel. Cigarrettröken lindade en tunn blå slöja kring hennes hufvud och hans, som satt vid hennes sida. I brasan flammade den sista branden upp med en fladdrande blekgul låga, som slingrade och krökte sig i bukter och speglades i möblernas glatta ytor. Och hon böjde sig icke undan och ref sig icke lös, då Hall sakta drog hennes hufvud in till sitt bröst, smekte hennes hår, kysste hennes kind. »Nej, nej,» mumlade hon knappast hörbart, men med slutna ögon och utan att röra sig. Hon kände, att hon icke förmådde något. Hon skälfde endast till ett par gånger och blundade och drömde sig in i sagans värld. En konungasons öde EN KONUNGASONS ÖDE Skildringar ur Erik XIV:s sons lif AF J. O. ÅBERG Stockholm, F. & G. Beijers förlag, 1891. INNEHÅLL: Lejdebrefvet. "Den irrande fogeln" finner sitt bo. Lejdebrefvet. Skulle man någonsin tillämpa ordspråket "lifvet vexlar", så är det utan den ringaste gensägelse på Gustaf Eriksson, Erik XIV:s och Katarina Månsdotters son. Med allt skäl kan man säga att han af lifvets vindkast slungades omkring som en boll från det ena landet till till det andra.
Hr von Hartmansdorff har visserligen äfven föreslagit, att de mediko-legala målens behandling skulle frångå det nya Kolhm; och detta förslag anser jag så till vida riktigt, att, om Sundhets-Kolhm förvandlas till, hvad det till följe af ärendernas mängd förr eller sednare torde böra blifva, nemi. ett förvaltande Embetsverk med uteslutande bestämmelse att såsom Styrelse handhafva de rent administrativa helsovårds-ärenderna, vid sidan af denna styrelse, men i organiskt samband dermed, borde ställas en rent vetenskaplig myndighet för handläggningen af rent vetenskapliga frågor, såsom fallet är t. ex. i Preussen; men en sådan förändring skulle i allt fall icke rimligen kunna föranleda till den åsyftade minskningen i antalet af Medicinal-Råder, heldst om vid Seraflraer-Oidens-Gillets indragning, de af detta embetsverk nu handlagda ärenden, till det före - Den t September. 193 föreslagna EccIesiastik-Koll:ii medicinska afdeln. öfverflyllades. Ej heller vore någon minskning i tjenste-personalen att påräkna, ty denna är redan alltför fåtalig. Jag är således öfvertygad, att denna afdeln. skall blifva lika dyr, som den nuvar:de Medicinal-Styrelsen. En stor oformlighet ligger för öfrigt deruti, att det föreslagna Ecclesiastik-Kolhm, om helsovårds-ärenderna dit förläggas, med hänsyn lill dessa, icke blifver andra instans, såsom för de ecclesiaslika och läroverksfrågorna är afsedt.
Under sisllidne år funnos inom staden 153 mästare, 133 fabriks-och handtverks-gesäller saint 270 lärlingar. Fabriker äro: En klädesfabrik, 2 garfverier, 5 färgerier, 1 kammakeri, 2 tobaksfabriken 2 urfabriker, 1 spegelfabrik och 1 tapet-tryckeri, hvilka lyda under Hall-Rätten. — Klädesfabriken har först vid slutet af sisllidne år hunnit blifva färdig, så att några resultater deraf ännu ej kunna uppgifvas. De prohibitiva författningar och skrå-ordningar, hvilka äro ämnade att gifva stöd åt städernas näringar, synas snarare hafva motverkat än bistått dem. Erfarenheten har i långvariga tider lemnat härpå ett säkert bevis. Denna erfarenhet visar oss tydligen att stadsmanna-näringar och slöjder ej vunnit på nu gällande författningar. Engelholm. Stadens folkmängd uppgår till 601 mantalsskrifne och 271 skattfrie, eller 872 personer. Stadens handel är ringa, likasom liandtverkerier. Staden har derföre på landels kultur och näringar föga inflytande* liksom de gifva invånarne föga inkomst, så att större delen af handtverkare befinnas i mindre goda omständigheter. På stadens enskilda bekostnad är likväl en Skola inrättad och underhålles. I och för Fattigförsörjningen har ett Fattighus blifvit uppbj'ggdt af medel, som Hans Maj:t Konungen i Nåder anslagit, hvarförutan Kongl. Maj:t särskildt i Nåder skänkt ett betydligare belopp, hvaraf räntan, ökad med årliga bidrag, af stadens invånare, användes lill de fattigas underhåll. Handtverks-personalen utgöres af 70 mästare, 39 gesäller och 42 lärlingar. Särskilde anstalter för sjukvården finnas icke, men läkare-biträde saknas ej. Den beslrides dels af Provincialläkaren, dels af en af staden lönad Stadsläkare. Cimbrishamn. Stadens folkmängd uppgår till 1,038 personer, af hvilka 394äro skattfria. Stadens näringar, handel och industri äro af ringa inflytande på den deromkring liggande iandsbyggden.
Jag kan ej, i likhet med den siste värde ta laren, obetingadt gå in derpå, att af Statens medel bevilja staden Oscarshamn ett ,anslagsunder?töd af 20,000 rdr. Jag medger visserligen, att, i fråga om denna stad, mera ömmande förhållanden verkligen äro företedda än vid någon af de föreg:de, men jag kan likväl ej för konseqvensens skull yrka, att något anslag skall beviljas ifrågav:de stad. Deremot skulle jag anse lämpligt, att, likasom nyss egde rum med staden Jönköping, äfven bevilja staden Oscarshamn elt låneunderstöd af statsmedel. Jag föreslår således, att StatsUtsk:ts tillstyrkande om anslag till staden Oscarshamns läroverk måtte afslås, men att Oscarshamn måtte erhålla ett lån af 20,000 rdr, mot samma vilkor som staden Jönköping. Frih. Den 19 September f. m. 241 Frih. ltaab: Jag ber att få fästa upmärksambeten på, att det är en stor skilnad mellan dessa begge frågor, nemi. om länsanslag till Jönköping och Oskarshamn. Fen förra staden har redan fått sig beviljad ett länsanslag af 120,000 rdr, den summa som ansågs erforderlig för skolhusbyggnadens upförande derstädes. Hvad åter Oskarshamn beträffar, hafva den upgjorda ritningen och kostnadsförslaget ådagalagt, att det för skolhusets upbyggande erfordras en summa af 44,000 rdr, och att då endast bevilja denna kommun ett lån på mindre än halfva beloppet, vore väl något njugg t. Jag anhåller om bifall till Utskits förslag. Gr. Sparre: Mot Hr Hjärnes förslag vill jag blott fram kasta den erinran, huruvida det är principen ligt att, innan man vet om Oskarshamns samhälle önskar ett lån, Ständerna fatta beslut om att bevilja ett sådant. Sedan öfverläggnjngen förklarats fulländad, yttrade H. Exc. Hr Gr. o.
Detta inseende har utöfvats af undertecknad Bernhard Rosenblad till den 7 December 1843, med undantag af tiden från den 15 Juli 1841 till den 9 April 1842 samt från den 3 Juli till den 4 September 1843, då denna inspection varit uppdragen åt undertecknad, slug. von Hartmansdorff, samt en kort tid under Juli och Augusti månader 1842, då undertecknad C. F. Horn innehaft samma uppdrag; af undertecknad M. C. Bergvall från den 7 December nästlidet år till och med sistförflutne Mars månads utgång; samt af undertecknad C. F. Horn från och med början af påföijde April månad. § 2. Fullmäktige hafva, likmätigt föreskrifterna i §§ 9 och 239 af Bankoreglementet, en gång hvarje år sammanträdt på Tumba och dervid tagit Bil. lill Banko-Fullmägtiges Berättelse 1844> * 3 Berättelse ont förvaltningen af Tumba. kännedom af föregående årets förvaltning samt tillsett byggnaders och ma* chineriers tillstånd, m. in. De vid berörde tillfällen afgifne och uti Fullmägtiges protocoll för den 29 Maj 1840, den 24 Maj 1841, den 9 Juni 1842, den 27 Maj 1843, samt den 8 Juui innevarande år intagne Berättelser innefatta nödige upplysningar angående brukets drift under de sednast förflutne fem åren. § 3. Af nämnde berättelser inhemtas väl, hvilka papperssorter, som för ej mindre Bankens, än äfven enskildes räkning blifvit vid bruket tillverkade under de år, för hvilka nu redovisas; men för att lätta öfversigten på det hela, meddelas följande uppgift, angående beloppet af det papper, som till
Då namnsedeln öppnades, läste man där endast denna vers af Shakspeare: » Om du bryts, så är min lycka gjord. » Sedermera namngaf sig författaren, som befanns vara en 25-årig författarinna vid namn Sofia Henrilca Hollander, kort därefter gift med fil. mag., v. häradshöfdingen, sedermera bokhandlaren N. W. Lundequist, grundläggare af den bokhandelsfirma i Upsala, som äunu bär hans namn. Vidare har samma pris 1879 tilldelats frö- ken Beata FredriJca Augusta Braunerhielm för ett skådespel i 4 akter, benämndt » Kåre », och slutligen har 1890 en för denna tidnings läsare särskildt bekant författarinna Charlotte Lindholm vunnit berörda utmärkelse för ett religiöst poem, » Veronica », hvilket till denna jul utkommit på trycket tillika med nå- gra andra dikter af samma hand. Kvinliga telegrafister. Med anledning af u p p s a t s i n:r » Skön Aslög löser sitt gyllne hår Till barnens nöje och gamman, Och glad den skimrande slöjan slår Kring yra piltar tillsamman. De sitta inunder det gyllne tält Och tappra riddare leka, Men Erik klättrar på karmstol snällt Att modren hinna och smeka. » Ur de smärre dikter, för hvilka Thekla Knös vid samma tillfälle erhöll det mindre priset, och hvilka en af akademiens ledamöter till och med förklarade sig ställa högre än » Ragnar Lodbrok », vore det mycket frestande att äfven få meddela ett prof. Vi skulle då välja det älskliga, för författarinnan så karaktäristiska lilla stycket: » Om du bara hade tid » — om utrymmet i Idun blott tilläte. Men nu måste vi nöja oss med en vänlig hänvisning till hennes tryckta diktsamling, där nämnda bit återfinnes. Ännu en gång, det var 1868, erhöll Thekla Knös akademiens mindre pris. Det var för en samling smärre dikter, kallad » Pågen » Hon hade 1852 efter enträgna uppmaningar utgifvit på trycket sina dikter, till hvilka Atterbom skref ett varmt förord. Under de många år af sjukdom och bekymmer, som Thekla Knös sedan hade att framlefva, räckte akademien henne flere gånger en hjälpsam hand.
Lag ibland annat bestämde en inskränkning af adelskapet, måtte föremålet för inskränkningen varit, att för adelskapet likasom befästa, ett mera värde, som onekeligen följer ett mindre, men minskas genom ett större antal medborgare till denna. Class. Med adelskap måtte förstås den särskilda Nåd Kongl. Maj :t täckts meddela en person till upmuntran för dess trooch skicklighet. Denna Konungens Nåd eller gåfva, enom till dess förtjenst gifven, skulle skäligen icke böra gå i arf, ty deraf blifver dess värde minskadt och aldrig i anseende till sjelfva namnet adel, kan sättas i jemförelse med den, åt hvilken förtjensten var gifven. Det klagas öfver olikhet emellan barn,' då blott den äldste sonen adlas, och jag medgifver de betänkligheter som härvid kunna upstå, samt föreslår att en sådan olikhet bäst vore afhulpen då intet arf till adelskap existerade. Den upgifna farhoga öfver brist eller oordning på Riddarhuset samt ett förminskadt antal uti Lagstiftningen kan aldrig medföra vådliga följder; ty enär Kongl. Maj :t äger att till adeligt värde uphöja den förtjente så skulle väl aldrig minskning för det adeliga Ståndet kunna upgå till den grad, att vid en Riksdag brist till Ledamöter till Utskott komma i fråga. Eljest, hvad är adelskap utan förtjenst? Värdet af namnet adel skall aldrig förfelas, då det blott åtföljer den som dertill gjorde sig förtjent. Men den som bidrog till Fäderneslandets skada, hvad värkan har adelskapet på en sådan haft. — Det gamla ordspråket gäller ännu till en del: Verket prisar mästaren. Lät den förtjente få bära namnet adel, som säkert, inträffar då Kongl. Maj :t delar förtjensten åt den värdige och då intet arf till denna förtjenst äger rum. — På dessa korta och enkla skäl anser jag mig böra tillstyrka att 37 § af den genom Konung och Riksens Ständer fastställde Regerings form må blifva oförändrad. 336 Den 4 Augusti 1812 Härmed förenade sig de öfrige Ledamöterne af Hedervärda Bonde Ståndet.
Det är naturligtvis högst beqvämt för Hypotheksföreningarne, att icke behöfva samla någon kassa, ulan endast draga på krediti vet i Banken, och mot de sedlar, som der bekommas, uttaga silfver samt skicka det till utlandet. Mot Hypotheksföreningarne, som skuldsätta riket hos utlänningen, skulle Ständerna sålunda hafva den bevågenheten, att låna dem de tänger, med hvilka de draga silfvertackorna ur Bankens hvalf. Jag kan icke inse något skäl för Ständerna att på detta sätt behandla sin Bank, utan tror för min del rättast vara att R. o. Ad. afslår förslaget i denna punkt, utan att befatta sig med någon ålerremiss. Den kan efter min tanka, oaktadt vidlyftiga öfverläggningar i BankoUtsk., icke leda till annat än att frågan kommer tillhaka till Stånden ungefär i samma skick som hon nu befinnes, med måhända några jemkningar i en eller annan punkt. Då jag uttalat min mening i hufvudsaken, vill jag icke uptaga de serskildta anföranden, som i ett eller annat hänseende här blifvit framställda. En sak vill jag dock vidröra. En ledamot bakom mig talade om låntagarnes misshandling här i landet af långifvarne. Jag vill då erinra om långifvarnes misshandling af låntagarne. Långifvaren som bordt återfå 48 sk. i silfver för de 48 sk. silfver han utlånat fick 1834 nöja sig med 18 sk. silfver. För en sådan misshandling har långifvaren varit utsatt. Det är utan ändamål att återkomma med beskyllningar mot hvarandra, från den förflutna tiden. Må vi i glömska gömma vår blygd att haf - Den 14 April. 391 va behandlat fordringsägare så, sorn vi gjort nied Banken och alla andra. Vi böra akta oss för hvarje steg, som kan medverka till Bankens bringande på fall. En sådan åtgärd anser jag dessa kredilivs beviljande vara, och derföre afstyrker jag densamma. Frih. Raab, Adam Christian:
Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utsktn inkomne Utlåt:n och Mern., nemi. från Stats-Uts kottet: N:o 24, angtde väckt fråga om uplåtelse af jord till Strömsholms Kanal-bolags disposition; N:o 25, i anledn. af väckt fråga om betesrätt för vissa hemman å Krono-Allmiinningen Mösseberg: N:o 26, i anledn. af väckt motion om uphörande af det utaf Kongl. KaramarCoIltm bestämda minimiarrende-belopp för kronofiskena Norrforss samt Spökfallet eller Spökkällan i Umeå eif: N:o 27, ang:de ett ytterligare Kanslist-arfvode; Banko-Utskottet: N:o 11, om utseende af Revisorer och Suppleanter för granskning af Diskontverkens räkenskaper och förvaltning. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. f till 2 e. m. lu fidem protocolli, Albert Munck. Lördagen den 17 Januari 1857. Plenum kl. 10 f. in. •Just. ett prot.-utdr. för den 14 dennes samt pleni prot:n för d. 13 sisth Dec. f. och e. m. äfvensom för d. 17 i samma månad. Denna justering hade blifvit afbruten genom ankomsten af Hr Stats-Rådet m. in. Gr. Carl Göran Detlof Mörner, som å K. Proposir oell 5 Dess Nåd. skrifvelser till R. St., och sedan justeringen blifvit afslutad, lät Hr Gr. o. Landtm, upläsa följande anföride, sorn för att upliisas vid justeringen af förenämnde prot. af d. 13 dennes, blifvit inlemnadt af Frih. Toll, Gustaf: Då jag i hufvudsaken fullkomligt instämt i de grundsatser som betrygga grundlaglig rätt för tryckfriheten, ulen icke fin ner förenligt hvarken med Nationens eller Lagstiftningens ära eller rådande rättskänsla, att på en gång och nu under minst 3:ne år vilja bibehålla denna Ordningsstadga som vid 1812 års
Öfver hvad sålunda å ömse sidor förekommit, har Kongl. HofRätten, genom Utslag den 8 October sistlidna år, sig utlåtit, att då KämnersRätten, genom ifrågavarande Utslag, emot bestämda föreskriften i 5 Kap. 1 §. Rättegångsbalken, dömt i sak, som å ära gått, hvilket lagstridiga förfarande ökats dermed, att Utslaget icke blifvit Kongl. HofRättens pröfning understäldt; pröfvade Kongl. HofRätten, i förmågo af 1 Kap. 12 §. Rättegångsbalken, rättvist döma Kämnei sRättens Ordförande och Ledamöter att derför böta, Ordföranden Tretton R:dr 16 sk. och Ledamöterne hvardera Sex R:dr 3a sk. banco; Och beträffande den emot Konungens Befallningshafvande gjorde anmärkning, så, enär, enligt 25 Kap. 5 §. Rättegångsbalken, hvad UnderRätt dömt öfver angifven förbrytelse, som å ära gick, icke finge i fullbordan sättas, utan Utslaget derom först skulle till IIofRätts pröfning hemställas, funne Kongl. HofRätten Konungens Befallningshafvanckes åtalade förfarande, att meddela verkställighet å KämnersRättens ifrågakomne om åtaladt förfalskningsbrott gifna Utslag, sådant det upptagits i samma Rätts till Konungens Befallningshafvande öfverlemnade saköreslängd, hafva varit emot tydlig Lag stridande; hvarföre Kongl. HofRätten, i enlighet med AxlvokatFiskalsEmbetets i denna del framställda påstående, ogillade berörde förfarande, om hvars oriktighet Konungens Befallningshafvande till framtida efterrättelse förständigades. Uti en den 3r Januari 1838 ankommen skrifvelse, hade Rikets Högloft. Ständers till RiksgäldsKontorets Styrelse förordnade Herrar Fullmäktige uppgifvit, huruledes uppå anmälan af Kommissariatet derstädes, att de, under den 8 September i836, genom Konungens Befallningshafvande i Götheborgs och Bobus
Emot denna princip står den så kallade delningsprincipen, enligt hvilken vid intecknings meddelande bör bestämmas för hvad belopp eller del af fordringen inteckningen skall i hvarje del af fastigheten gälla; och under da öfverläggningar, som vid föregående riksmöten hos Rikets Ständer i detta ämne egt rum, hafva röster äfven höjt sig för införande af omförmälda princip; men ehuru sådant skulle leda till en serdeles förenkling af uppkommande rättsförhållanden, har det ej kunnat undfalla Uiskottet, hurusom alltför tunga band derigenom komme att läggas på friheten i aftal: en frihet, som i kreditfrågor, om någonsin, är af yttersta vigt. Bih. till R. St. Alt för den utbildning eller föi bätti ing af lagstiftningen, som är t fråga, helt och hållet frånträda förstnämnda grundsats, har således Utskottet ansett betänkligt; men deremot har Utskottet trott en sådan modifikation deraf kunna ega rum, att, utan minskning af den rätt innehafvare af odelad inteckning for närvarande tillkommer, reda och sakel het i frågor af denna art kunna vinnas. För detta ändamål har Utskottet antagit: att hvarje serskild fastighet ovilkorligen skall häfta för en viss del x och derutöfver endast för hvad. ur de andra fastigheterna ej kan utfås > samt i förenlighet dermed föreslagit: att då, vid intecknings beviljande, ej är utsatt för hvad belopp eller del af fordringen hvarje serskild fastighet häfiar, ansvarigheten dem emellan skall beräknas efter förhållandet af hvardera fastighetens värde till sammanlagda värdet af dem alla> äfvensom alt, om, vid någondera fastighetens försäljning, köpeskillingen ej letnnar full tillgång till gäldande af det ansvarighetsbelopp, hvarför denna fastighet häftar, den uppkomna bristen skall falla de öfriga fastigheterna till last efter nyssnämnde grund.
Hvarför har Utsk., vid sådant förhållande, varit så kargt äfven mot henne? När man derjemte kanner, att hon, till tjenstemäns aflöning i Krigs-Colkm, årligen får vidkännas en utgift af 5,866 R:dr hvarifrån jag förgäfves sökt befria henne: så är denna kassas ställning än värre. När man ihågkommer, att soldatpensionerna äro så knappa, att somliga endast upgå till 12 R:dr, så finnér man, att med de 612 R:dr, som Utsk. velat fråntaga kassan, skulle 51 soldater kunna pensioneras. Jag bestrider derföre äfven detta förslag. Invalidfonden skulle förlora 69 R:dr. Den är äfven inrättad för samma välgörande ändamål, som Krigsmanshus-kassan, och bör derföre, enl. min åsigt, icke tillskyndas någon förlust. När andra inrättningar än de, som afse militär-väsendet, ifrågakomma, såsom Wexiö Gymnasium och Wisingborgs Skola, så finner Utsk. nödigt att lemna full ersättning med 11 R:dr åt de'n förra och 144 R:dr åt den sednare inrättningen. Men hvarföre har icke Utsk. på samma sätt förfarit emot hospitalen och Tryserums sockens fattigkassa, hvilka äfven höra lill Ecklesiastik-verket, och hafva så ringa fordringar, som hospitalerne 15 och fattigkassan 2 R:dr, men enl. Utsk:s förslag skulle förlora dem? Jag anser detta förfarande mot dem, som ej i Utsk. hafva lika goda förespråkare, som Wexiö Stift, vara partiskt, och alldeles oriktigt, icke allenast för sakegarnes skuld, utan i främsta rummet folden orättvisa grundsats, man härigenom lemnat insteg, nemi. den att borttaga något från dem det lagligen tillhörer, utan att derföre gifva ersättning. På grund häraf, får jag vördsamt tillstyrka R. o. Ad. att återremittera denna del af Utlåt. Hr von Troil, Sam. Gust.: