Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Krigs-kollegium sålunda anfört, har Kollegium i underdånighet tillstyrkt: att Landtförsvars-komitéens förevarande förslag om Krigs-kollegii ombildning till en Krigs-förvaltning ej må till annat nådigt afseende föranleda, än att Kongl. Majit täcktes i nåder stadga och förordna, att Arméens General intendent, med rang af Ganeral-major, må innehafva samma fristående ställning inom Krigs-kollegium, som Kollegii öfrige 2:ne ordinarie Militär-ledamöter, och att således General-intendenten ställes Kongl. Maj.ts Nåd. Proposition M 105. 25 ställes i samma förhållande till Krigs-kollegii Intendents-afdelning, som General-fälttygmästaren och Chefen för Artilleriet till Artilleri-afdelmngen, samt Chefen för Ingeniör-korpsen till Fortifikations-afdelningen; — att, i följd häraf, General-intenden ten må ega att. ulan föregången kollegial öfverläggning, omedelbart hos Kongl. Majit föreslå de åtgärder, han finner nödiga och nyttiga lill vidmagthållande och förbättrande af den del utaf Arméens materiel, som står under Intendents-afdelningens inseende, äfvensom afgifva underdånigt förslag, ej mindre öfver Afdelningens medelsbehof under samtliga de i Riks-staten upptagna anslag, som tillhöra Afdelningens förvaltning, än ock till medlens användande; samt — att det må vara General-intendenten öppet lemnadt alt, utom i det fall sådant genom 52 § 2 mom. i 1858 års underhålls reglemente redan är medgifvet, hos Intendents-afdelningen reqvirera förskottsmedel inom viss af Kongl. Majit bestämd summa, emot redovisningsskyldighet och egen ansvarighet för behörigheten af de utgifter, hvartill medlen afses.
Sistnämnde belopp var således det, hvilket ännu icke blifvit fördeladt; men hvilket Krigskollegii Artilleriafdelning i den underdåniga berättelsen anmälde såsom behöfligt, dels till betalande af balanserad skuld, dels till utgifter i mån af skeende lefveranser, m. m. I nyssnämnde utgående balans hänvises till pag. 55 i hufvudboken, och af det der befintliga sammandrag öfver Afdelningens tillgångar till år 1850, jemfördt med utredningen öfver behållningen, tecknad i kassa-räkningen, pag. 54, visas, att af tillgångar, afsedda för Waxholms bestyckning, nemligen R:dr 84,827: 12. 11. voro dels redovisade, dels såsom förskott anordnade „ 36,950: hvadan återstodo b.ko R:dr 47,877: 12. 11. eller det belopp, Rikets Ständers Revisorer ansett såsom en disponibel besparing. — 262 — I Då höglofl. Krigskollegium icke uppgifvit, att dessa 47,877 R:dr 12 sk. 11 rst. utgjorde en besparing, och denna summa således och i följd af skedda dispositioner icke kunde anses annorlunda, än såsom en återstod till ur 1S50 ock följande ars behof; likasom, enligt 1847 års hufvudbok oell deruti intagna utredning af kontanta behållningen till år 1848, återstodo 81,363 R:dr 19 sk. 10 rst., och, enligt 1848 års hufvudbok och deri antecknad utredning, återstodo 50,186 R:dr 6 sk. 10 rst., kontant behållning, allt i och för Waxholms bestyckning; lärer af räkenskaperna och höglofl. Kollegii, på grund af sammandraget öfver kapital-räkningen, lemnade uppgift icke kunna dragas den slutföljd, att återstoden vid slutet af år 1849, eller 47,877 R:dr 12 sk. 11 rst., var en besparing.
I sammanhang härmed har Direktionen afgifvit det af Ridd. o. Adeln infordrade utlåtande i fråga om sistn. tvänne tjensters framtida förening, dervid Direktionen på anförde skäl hemställt, att frågan om en sådan tjensternas förening måtte få förfalla. Sedan Höglofl. Ridderskapet och Adeln under deni %. sistl. November bekräftat Direktionens ofvanberörde val till Riddarhussekreterare, har Utskottet tagit den väckta frågan om Riddarhusfiskalens och Förste Riddarhuskanslist-tjensternas förening i öfvervägande och finner dervid, lika med Direktionen, att hvad beträffar desse personers tjenstgöring såsom Direktionens tjenstemän mellan riksdagarne, något egentligt hinder för tjensternas sammanslagning icke möter, men anser likväl, på sätt Direktionen jemväl anmärkt, i afseende å tjensteåliggandenas noggranna fullgörande vid de tillfällen då en eller flera af Riddarhusets tjenstemän åtnjuta tjenstledighet, det vara mera betryggande att befattningarne under tiden öfvertagas af de icke tjenstfria ordinarie tjenstemännen, än att de öfverlemnas till extra ordinarie med göromålen mindre förtroliga tjenstemän, hvilket naturligtvis oftare än eljest måste blifva fallet om den ordinarie tjenstemannapersonalen inskränktes; äfvensom, och då de löner som äro anslagne åt Riddarhusets lägre tjenstemän uppgå till så ringa belopp, att tjensterna endast i förening med andra befattningar kunna bereda innehafvarne medel till bergning, ifrågavarande tjensters besättnnde med skickliga och 10 Riddarhus-Utskottets Utlåtande M 5. lampliga pergoner ^tel. sig med större lätthet verkställas i den man sam g<jromålens mindre trägna beskaffenhet lemna tjenste männen mera tid öfrig för andra sysselsättningar; hvartill kommer, att enär den lön som skulle anslås till innehafvaren af de förenade tjensterna icke skäligen torde böra bestämmas lägre än sammanlagda beloppet af Fiskalens och förste Kanslistens nuvarande löner från Riddarhus-kassan eller 1,600 R:dr Birat, någon besparing icke kommer att genom tjensternas sammanslagning nämnde kassa beredas.
Dä nu ånyo föredrogos förstärkta BancoUtskoitets den 5 dennes under N:o 92, aflåtne, samt följande dagen pä bordet lagde Memorial, angående verkstäld votering till afgörande af åtskillige frå. gor rörande Reglementariska Siadganden för de i Städerne Götheborg och Malmö blifvande DiscontCon oir, derom Riks-Ständens beslut funnits sinsemellan stridige; fann Ridderskapet och Adeln, att samtba Memorial borde till Banco-Utskottet öfverlämnäs. S. D. e. mVidjförnvad föredragning bifölls Statsutskottets den ao sistledne Maji under N;o 135* afgifne, samt den 6 derpåföljde Junii e, m. på bordet lagde Utlåtande, i anledning af Riksens Stan' deis Revisorers åren 1820, och 1822, föreslagne ändringar uti dm af Kongl» Allmänna Magazins Directioueu hittils följde Bokföringsoch Redogörelsemethod, samt Krono Fogdames åliggande, att årligen göra redo för utestående Spantnåls undsättnings medel S. D. e. m, Vid förnyad föredragning af Kongl Maj:ts den 4, dennes aflatne, samt den 6 derpåfölj - Prof, Utdr\ d. s De semb, [1823* 321 de på bordet lagde Nådiga Svar till Riksens Stander pä deras underdåniga Skrifvelser af den 18 September, 10 och 17 November, om granskningar af Allmänna Cassör, Instructiönen för Riksens Ständers Revisorer af Stats.Verket, Tullmedlens öfverJåtande till Riksgälds Contoiret-och de^enl. 63 $. Re. gerings-forrnen, afsatte Summor; fann Ridderskapet och Adeln, att högst berörde Nådiga svar, sorn icke erfordrat någon åtgärd, borde lägg rs till Handlingarne. S. D. f. m.
Majt ansett ännu ett tillägg oundgängligt, nemligen ett till ted procent å hela byggnadssumman berak undt arkitektarfvode åt Geheiroe-Rådet Stiller, som, enligt uppdrag, är 1848 uppgjort den sedermera gillade och följda ritningen för Museibyggnaden och varit under byggnadsarbetets fortgång ständigt anlitad såväl med detaljritningars uppgörande som lemnande af råd och anvisningar; och skulle det till Geheimer-Rådet Stiller nödiga ersättningsbeloppet, efter afräkning äf redan till honom utbetalade 13,788 R:dr35öre, utgöra 24,825 R:dr 11 öre. Med anledning af hvad sålunda upplyst och an förd t blifvit, har E. K. Majit, som ansett att, — om än de dryga utgifter, som företaget ännu kräfde, skulle kunna på en längre tid fördelas eller någon enstaka del deraf, såsom till exempel quaibyggnaden, uppskjutas lill en aflägsnare framtid, — det anstånd, som härigenom kunde för någon del af utgifterna beredas, hvarken vore förenligt med en på det hela klok hushållning, sorn fastheldre fordrade, att arkilektarfvoden med mera dylikt inskränktes till kortast möjliga tid, eller uppvägde olägenheterna deraf, att byggnadens efterlängtade fulländning och upplåtande lör sin vigliga och förädlande bestämmelse skulle utöfver behof undanskjutas, — i nåder föreslagit, att Rikets Ständer, för godtgörande så väl af de här ofvan till 527,828 R:dr 35 öre sammanräknade kostnader, som af GeheimeRådel Stiilers arfvodesfordran, måtte till E. K. Maj:ls disposition anvisa en jemnad summa af 553,000 R:dr R:mt, att utgå med 73,000 R:dr under loppet af innevarande år, samt återstoden, i mån af behof, under åren 1864, 1865 och 1866.
På detta samma hotell besökte han henne nästan hvarje qväll, som han nu besöker mig, och på detta samma hotell, der han sökt henne och vunnit henne, sitter han nu för mig – sin nya, fast kanske inte nyaste bekantskap – och gör sig lustig öfver att hon är ful och trofast. Och dock säger Ingeborg att hon icke är ful, men att hon ser äldre ut än sina år (24–25). Han säger att hon har en fullständig kalmuckfysionomi.167 ”Hun oversätter nogle Smaating for mig,” sade han så der hänkastadt. Till arbete kan kalmuckskan vara god nog. Och till henne som till mig har han naturligtvis den första tiden sagt: ”De er smuk,” och suttit och sett på henne med sina aflånga, kallt glimmande ögon. Men det är lågt, allt detta. Den afmattning i känslan, som förut fans, har nu fått en tillsats af leda. – Han är mig nästan vidrig. Och dock håller jag af honom, trots allt. Han är icke elak. Han är ett stort, bortskämdt och derför en smula äckligt barn, som genom ett onaturligt öfverflöd lärt sig till olater och högfärd och som rifver sönder sina leksaker i stället för att ha dem till det nöje de äro afsedda för. Jag skall tala sanning till mitt lilla dåligt artade barn. Ack, att jag kunde göra det så mildt, som jag har hjerta att vara god emot honom, om han vore mera värd ens tillit! Jag kan få säga honom det med tårar i ögonen, jag kan få kyssa hans händer, jag kan få göra allt för att göra det så litet groft som möjligt, men säga det måste jag. Och blir han ond på mig trots allt detta, då låt det braka löst! Då är han inte värd att jag bryr mig om honom. Och om jag [tiger] af rädsla för att få en så mäktig fiende, då är jag icke värd att ha aktning af någon, då förtjenar jag icke att kallas sjelfständig. Då säljer jag mig för kotterikritik som jag förut sålt mig för penningar, då har brytningen i mitt äktenskap icke varit mig till någon upprättelse. Och aldrig, aldrig vill jag tala illa om honom. Men jag kan icke göra våld på detta, som inom mig reser sig mot hans intetsägande, fadda, utvattnade smekningar.
Alt Ulskollet, vid samma tillfälle, som det anmodade de Stånd, om: hvilkas beslut i ämnet Utskottet saknade kännedom, att ett dyliktb( slut meddela, framställde förslag till voterinj;s-propositioner , för den händelse att skiljagtiga beslut dertill kunde föranleda , bar skett för att kunna undvika uppehåll uti Stats-regleringens slutliga afgörande och således fortskynda Riksdags-göromålens afslutande; och då någon olägenhet genom en dylik behandling icke uppkom, har Utskottet hvarken trott sig deröfver kunna: erhålla klander eller böra medgifva att skälig anledning dertill förefunnits.. Det är emedlertid numera bestämdt, att arne Riks-Stånd, nemligen Borgareoch Bonde-Stånden, godkänt Utskottets förslag till anslagets fördelning, ochatt deremot de öfriga 2:ne Riks-Slånden detsamma ogillat. Då det icke torde kunna bestridas, att Rikets Ständer, på hvilka det ankommer att erforderlige anslag bevilja, äfven ega att bestämma huru mycket för ena eller andra behofvet anvisas, lärer det vara tydligt, att berörde skiljaglighet måste genom votering i Förstärkt Siats-Utskott afgöras; och då numera, genom dylik, redan företagen, votering är bestämdt, att hela exercis-anslaget för Flottan endast skall utgöra hittills varande belopp af 45,ooo Rdr , hvadan de alternativa förslag, sorn uti den förut, uppställ la volerings-propositionen innefattas, för falla, föreslår Utskottet,. att voterings-propositionen må erhållai följande lydelse:; Den, sorn, med bifall till Stats-Utskottets förslag, anser det lill exercis; för Flottans bemanning bestämda, ansläg af 45,ooo,Rdr böra sålunda fördelas, att för Linie-flottananvisas 25,ooo Rdr och för Skärgårds-Hottan 20, 000 Rdr, voterar Ja ; • den, det ej vill, Nej;, vinner nej, kommer någon fördelning icke alt ega rum;.
Ty Viktor Rydbergs ömsinthet, godhet och hjälpsamhet kände snart sagdt inga gränser. Att kunna eller tro sig kunna hjälpa, trösta och glädja, men ej vilja göra det ingick ej i hans tankegång. Likväl kom äfven han i beröring med åtskilliga af de ty värr alltför många, som. finna sig oförhindrade att missbruka godhjärtade och hjälpsamma människors tid och offervillighet. Framför allt låg dock makt däruppå, att Viktor Rydbergs maka förstod honom, hyste intresse för samt följde och med kärlekens osjälfviskhet deltog i hans andliga verksamhet; hans forskning, hans tänkande, hans andes flykt i skaldefantasiens rymd. Hon förstod oek som ingen annan att dela sin makes bekymmer och dymedelst borttaga hälften af deras tyngd, dela framgångarna och glädjen och därigenom göra dem dubbelt sköna. Till daningen af de litterära alster, som under mer än 16 års tid framflöto ur den formfulländande språkkonstnärens lärdomsoch tankevärld bidrog hon, oändligt mycket mer än någon annan, genom att bereda honom ett hem och ett hemlif, som motsvarade alla hans önskningar och behof, och som han därför blef allt mera ovillig att lämna, t. o. m. när det gällde besök hos släktingar och vänner, i hvilkas sällskap han trifdes och fann sig väl. Rydberg talade ofta med stolthet och innerlig förnöjelse om sin förträffliga » sekreterare » och » bibliotekarie ». De som stodo Viktor Rydberg nära veta, att hans maka var i allo vuxen sin uppgift. De känna oek, att bland hennes första åligganden som hustru ingick sjuksköterskans så- som ett af de förnämsta. Vid den tid då Rydberg firade sitt bröllop, var nämligen hans hälsa mycket långt ifrån tillfredsställande. Men hans hälsotillstånd blef allt bättre, hans lynne allt mera jämnt, förnöjdt, ungdomligt och spänstigt, själfva anletsdragen vackrare och mera talande. Men äfven de som stodo långt utanför familjens vänkrets och som aldrig sett Viktor Rydberg och visste litet eller intet om hans hustru, kunde ur mängden och arten af Rydbergs skrifter från tiden efter 1879 draga slutsatser i fråga om denna senare. Jag behöfver blott nämna, att till denna period höra bl.
Ett sådant förhållande kan icke vara rättvist, ulan synes kräfva snar rättelse, likasom flera af motionären anförda förhållanden onekligen ådagalägga behofvet af en skyndsam förändring i den nu gällande beskattningen för tackjärnstillverkningen inom bergslag; dock som Utskottet, på ofvan anförda skäl, ansett icke vara lämpligt att någon definitiv åtgärd i sådant syfte företages, innan frågan blifvit behörigen utredd, får Utskottet hemställa, att motionärens framställning icke i annan måtto nu må vinna Rikets Ständers afseende, än att Rikets Ständer uti tinderdånig skrifvelse anhålla det Kongl. Majit behagade, efter ärendets behöriga utredning, så vidt möjligt är till nästa riksdag aflåta nådig Proposition om och med hvilka vilkor befrielse från tackjernstiondes utgörande må kunna blifva de privilegierade bergslagen tillerkänd. Stockholm den 15 Januari 1866. M 22, Litt. B. Utlåtande, i anledning af väckta motioner om upphörande af tionde för tillverkning af metaller, m. m. (I. A.) I detta ämne hafva, utom den af Stats-Utskottet särskildt behandlade motionen angående upphörande af tionde för tackjernstiilverkningen utom de privilegierade bergslagen, Irenne framställningar blifvit hos Rikets Ständer väckta och till Utskottet öfverlemnade. Af dessa innefattar den ena, väckt inom Ridderskapet och Adeln af Herr Kuylenstierna, C. (motion JVS 122), hemställan, att Rikets Ständer ville för sin del besluta, att afradseller tionde-afgiften för tillverkning af ädla metaller, åtminstone Stats-Utskotlets Utlåtande N.o 22. Bil. Litt. B. 21 af koppar, må upphöra. Den andra motionen [JfS 144) är inom Borgare-Ståndet framställd af Herr S.
Det kunde äfven vara nyttigt, derföre alt otn den rättelse föreloges, som den förre talaren föreslagit, så varder det otvifvelaktig!, att de 6,800 r:drne blifva uppförde på ständig stat, hvilket el jest möjligen kunde missförstås genom ordalagen, att nya ”Elementarskolan må häraf tills vidare erhålla hvad för densamma pröfvas erforderligt.” Frih. Palmstjerna: Om en återremiss kan lugna den farhåga, som blifvit yttrad, så vill jag visserligen icke motsätta mig densamma; men i allmänhet anser jag, att grundsatser icke böra vika för farhågor. Grundsatsen, som är orsaken till det uttryck StatsUtsk. begagnat, är den, hvilken jag anser vara den rätta, att nemi. ett anslag till ett ändamål bör ställas till Konungens nåd. disposition, för det afsedda ändamålets vinnande, pä det ena eller andra eller tredje stället, m. e. o. pä alla ställen, der ett ändamåls uppnående siikes, att användas på sätt Konungen nyttigast finnér. På riksstaten finnes icke uppfördt något särskildt, anslag för hvar och en af cathedralskolorne, vare sig Upsala eiler Linköping eller annorstädes, och af detta skäl har äfven hvad nu blifvit anslaget till nya Elementarskolan sammanförts med de öfriga anslagen till skolundervisningen. Detta lände till en förklaring för berörde sammanföring af anslagen: återremiss vill jag ej motsätta mig. Hr S i 1 f v erstolpe: Jag anser mig skyldig förklara, att jag så mycket mindre har någon anmärkn. att framställa emot den återremiss af ifrägavar. punkt, som blifvit yrkad, sorn Konungen i Dess nåd. propos. om statsverkets tillstånd och behof icke sammanfört de båda anslagen, ulan särskildt framställt till uppförande å stal de 6,800 r:dr, som afselts för nya Elementarskolan, samt de 42,000 r:dr, som äro erforderlige för de öfrige elementarläroverken. Frih. Palmstjerna:
Det hade varit en lång tid, som hon icke fått blund i sina ögon. Sömnmedel gjorde ingen verkan. Så en natt, då hon låg och jämrade att hon aldrig, aldrig mer skulle få sofva, kom hennes man. Han tog henne om lifvet med båda sina armar, böjde sig ned öfver henne och sade vänligt, fast, öfvertygande: ”jo, du kan sofva om du bara vill.” – ”Nej, nej, nej!” – ”Jo, nu skall du sofva. – Hon visste inte hur det gick till, men när hon vaknade hade hon verkligen sofvit. De öfriga symptomerna fortforo emellertid. Läkaren sade att han (Gullstrand i Landskrona var det)290 behöfde göra en undersökning för att utröna om hon var i sådana der omständigheter eller ej. Den var lättvindig och icke alls farlig. Resultatet blef att doktorn förklarade att om det var så, var det åtminstone ännu så nyss, att han icke kunde afgöra något. Men efter det var det som om hin håle farit i äkta mannen. Hans sätt var alldeles förändradt. Förmodligen tyckte han att hans hustru blifvit på något sätt profanerad genom detta. Han talade aldrig till henne och bemötte henne med uppenbart förakt. De hade på den tiden sängkammare hvar för sig. I huset fans en kusin till honom, som förestod huset och som Ida var svartsjuk på. Mannen gjorde ytterst sällan något besök hos Ida, och efter att ett par gånger ha försökt utan att kunna, (der ser man hvad personlig motvilja kan göra äfven på en karl!) uteblef han alldeles. När Ida sedan sade sig vara i sådana der omständigheter, skrattade både han och hans anhöriga åt det och sade att det var vattusot i stället. Han var så öfvertygad om detta, att flickans födelse blef rent af öfverraskning. Han hade länge önskat sig en flicka, men när stackaren kom, var hon alls icke välkommen. Han ville hvarken titta till henne eller modren och var bara ond för alltihop. Jag frågade Ida om han icke ens varit vänligare under sina nattliga besök hos henne. Nej, det hade han icke. – Hur var det möjligt? – Han hade kommit som en björn eller en rånare och bara pockat på sin rätt.
Lydia skulle så gerna hafva velat veta, hvad de kunde hafva så angeläget att språka om, och då hon ej kan komma åt att göra det, vilja vi göra det i hennes ställe. «Nå, herr Hellman,» sade Nanna, som redan begagnade sig af sina frioch rättigheter som fru att föra ett mera oförbehållsamt språk, «nu skall väl herrn gifta sig snart, om herrn får den der lediga inspektorssysslan?» Hellman blott rodnade upp öfver öronen, och teg. – «Jo jo, herr Hellman, det är mitt rigtiga allvar. Det är inte värdt att skrymta för mig.» – «Ack, hvem skulle vilja gifta sig med mig min nådig friherrinna – och inte vill jag heller gifta mig, för –» – «För det jag inte kan få den jag vill ha, – är det inte så?» Hellman suckade, och lutade sig ned efter en prestnacke. – «Men hvad ger herrn mig, om jag skaffar herrn en hustru, en söt och hygglig och god hustru, och en hustru, som herrn bestämdt vill ha? Hellman kastade en flyktig blick på Nanna, förmodligen för att se efter, om det var tecken till allvar i hennes ansigte, men slog åter genast ned dem, och plockade flitigt på prestnacken. – «Det var besynnerligt; – nå så bryr jag mig alls inte om herrn!» – »Ack inte vet friherrinnan –» och blodet steg åter upp till hufvudet. – «Vet jag inte? skall jag gissa, hvem herrn tycker om? Herrn tycker om hushållerskan på Tunanäs.» Hellman mörknade i ansigtet, och sade sedan blott sakta: «jag kunde väl tro det,» men då han såg upp på Nanna, såg hon så illmarig ut, och hon hastade att försona sig med Hellman, i det hon sade: «herrn tycker ju deremot alls inte om Lydia?» Nu voro de hvita bladen på prestnacken bortplockade, och han måste luta sig efter en ny. – «Men om nu till exempel Lydia skulle tycka om herr Hellman? Hellman visste inte om han skulle önska sig upp i himmelen eller ner under jorden.
Skulle likväl minsta sken af sannolikhet förefinnas uti Canalvännernes taflor om den fullbordade Canalens fördelar, ehuru Bolaget, (märkvärdigt nog) oaktadt Statens 6 millioner ej återfordras, likväl ej sjelf vill komma i njutning af dessa åberopade härliga Den 3o Mars f. rn. '97 inkomster, utan i stället helt beqvämligen vill taga ränta af sina medborgare på Actierne; nå väl, må då Staten sjelf öfvertaga Canalen, ty enär BolagsContractet å Actieägarnes sida så rysligt är brutit, måste de antingen tacka för hvad de fått, och som hedersmän sluta sitt storverk sjelfve, samt aldrig mer låta böra af sina trottsiga anspråk, eller ock skämmas att neka Staten få fullända Miraklet, men notabene Actieägarne då ej vänta sig en enda skilling, förr än Staten sjelf genom Canalens inkomster blifvit betald. Föredrogs å nyo Friherre Wrangels, Henning, den 5 dennes f. m. på bordet lagde Motion, innefattande hemställan, dels alt, till befordrande af skyndsamhet i tryckningen af RiksStåndens Protocoll och Handlingar, en Cylindrisk Boktryckarpräss måtte från England till nästa Riksdag anskaffas; dels ock att de å Riddarhusets tomt åt sjösidan befintlige byggnader måtte, vid inträffande lägligt tillfälle , åt någon väl känd Boktryckare uthyras. Hans Excellence Herr Grefven och LancltMarskalken hemställde, om icke Ridderskapet och Adeln behagade remittera denna motion till Statssamt RiddarhusUtskotten. Herr Riben j Carl Wilhelm: Jag vågar underställa Herr Grefven och LandtMar - Den 3o Mars f. m. svalken samt Högloflige Ridderskapet och Adeln, huruvida en remiss till Statssamt RiddarhusUtskolten kan förenas. RiddarliusUtskottet är ej nSgot Rikets Ständers Utskott, och jag bekänner, att jag ej har mig bekant, att det någonsin stålt i beröring med något annat Utskott.