Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
' Man har sagt att tryckfriheten vore oss så kär att ingen nu mera funnes som ville undvara henne: aft hennes borttagande icke vore ett brott, att det vore mer, det vore en dumhet, men under det den ene Konungens Rådgifvare så yttrat sig, har den andre skildrat hennes gestalt sådan att man nogsamt erfarit huru pass kär han hållit henne: och jag håller honom räkning för hans upriktighet, desto heldre som han har rätt då man betraktar tryckfriheten i sin förnedring eller såsom missbrukad. Men är då den väg man valt för hennes återställande till helgd och aktning den rätta? lir Gripenstedt har yttrat, att då det gick derhän att genom denna tryckfrihet grundsatserne i religiöst hänseende förvillades eller, som orden folio, omrördes; då borde dessa missförhållanden på något sätt afhjelpas. För att komma någon vardt dermed, sökte man att flytta stadganderne om yttrande-rätten i tryck, från den mindre rubbliga grundlagen till den mera rörliga c i v i 1-lagen, då, i alla fall, det innebure trygghet nog att ingen civileller kriminal-lag får ny utgifvas eller förändras förr än Högsta Domstolen Sig deröfver yttrat o. s. v.; men, mine Hrr, en i sig sjelf högre lag än den om tryckfriheten, den som för sitt innehåll och till sitt rum är den främsta i vår kriminal-lag; med ett ord, den som angår missbruk af yttranderätten emot Gud och Hans heliga ord, har, efter antagande af RiksSt:n förra Riksdagen blifvit af Konungen under sisth år utfärdad och redan vid denna Riksdag föreslagen alt återtagas, utan att mer än en enda inom detta rum bland de flere som derom yttrat sig, höjt sin röst deremot eller till försvar för den redan orimlig ansedda lagen. Om 634 Den 13 December f. m. detta skett i fråga om lagstiftning af så högvigtig natur, hvad må man då vänta sig i afseende på den om tryckfriheten i fall den flyttas till civila lagstiftningens område? Vågar man med Hr Tersmeden, Nils, försäkra, att den dag sedan aldrig kan komma då tre Stånd skola förneka tryckfriheten. Och hvad säkerhet har det legat i Högsta Domstolens granskning?
Och hade ej magister Olaus varit i en kammare ofvanför, påstod han, skulle ingen kunnat veta hur det gått, ty på den sista bönedagen, så hade den hvite mannen sagt, hade endast fem syndare omvändt sig, hvadan satans makt var i farligt tilltagande. Magister Olaus rådde dock till sluts på den elake, som också måste släppa Elsa, när hon var alldeles framme i porten. — Gud nåde min stackars Elsa! sade mor Greta när Fingerlisa slutade, — med henne är det nog förbi. — Ömka dig i stället mor öfver hennes plågare, — sade Lars. — De äro mera i behof af hans nåd än hon. Men ser du nu qvinna, hvart all din rättskaffenhet fört henne. — Ja, nu lär icke ens Kongl. Majestät längre kunna hjelpa henne, — inföll Fingerlisa, — ty han tarfvar nog all sin makt, för att kriga mot dansken. — Elsa var så underlig till mods på sista tiden, — sade Anders, sedan de sutit tysta en stund. — Det var alldeles som hon anat, hvad hon skulle få gå till mötes. — Jo, jo men! — sade Fingerlisa, med en hemlighetsfull nick åt mor Greta, — när de blifvit vigde vid den elake få de aldrig skratta, ska' I tro, ty då håller han dem strax om halsen, och likaså om de gråta åt Guds ord. Engsöpigan, som de höllo fast, der borta vid norra kämnersrätten, kunde ju icke få ett enda ljud ifrån sig, när de frågade henne, om hon hade några barn i Blåkulla. — Men farväl nu go' vänner — afbröt hon sig och reste sig upp. — Jag vill inte tränga mig på Er, ska' I tro, och jag ser nog, för hvem I hållen mig. — Så ska' du inte säga Lisa, — sade mor Greta och klappade henne vänligt. — Du är nog en god flicka, som oförfärad talar ut sanningen och behöfver icke rädas för vresiga miner. Mor Greta följde henne nu uti gränden. Der kommo de att ytterligare talas vid en lång stund. När de skildes åt, sade Fingerlisa: — Glöm icke hvad jag nu sagt Er mor.
Föredrogos å nyo Bancooch Toag Utskottens Betänkande!!: JyO 1, öfver motion, om åläggande för Rikets Ständers Bank, alt lill vederbörande Domare årligen aflemna förteckning på inteckna de fordna - Prat. Vt dr. d. 26 Ifov. i83^» 55 gar, återremitterades: och N;o 2, med förslag till Lag för offentliga Bolags-Banker, återremitterades: i sammanhang hvarmed beslöts den anmodan till de sammansatta Utskotten, att* sa skyndsamt sig möjligen göra låler, inkomma med svar å ålerremissen. Från II e d ejr v. Bonde-St a ndet. S. D. Till afgörande i ett sammanhang, föredrogos nu Lag-Utskbitets, sedan den 21 och 28 sisllidne Maji på bordet hvilande Utlåtande IST'0 43, öfver Peter Perssons från Calmar Län förslag, att lagfarts-söJsande må vara skyldige att förete gravations-bevis, samt Bancooch Lagutskott ens den 17 i denna månad på bordel lagda Betänkande X, öfver samme Riksdags-Fullmägtiges motion, om åläggande för Rikets Ständers Bank, att till vederbörande Domare årligen aflemna förteckning på intecknade fordringar; bägge desse Utlåtanden biföllos. S. D* Vid förnyad föredragning återremitterades, i anledning af gjorda anmärkningar, Bancooch Lag-ltskottens Betänkande, jf:o 2, med förslag till Lag för offentliga Bolags-Banker. S. D. Nu föredrogs å nye Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Vtsköttens, på bordet hvilande Betänkande N:o 29, öfver väckt motion, om rättighet för invånare i Kinds Härad af Vestergöthland, att få handla med glasvaror; och låt Ståndet härvid bero. S. D. Vid å nyo skedd föredragning, lades till lian dlin garne Escpeditions-Vtskottets Memorial N;o 18, i anledning af återremiss från Högled.
Den 27 November. häruti instämma; Hwilket skulle de Reipeetit-ö Med-Ständcn samt Constilutionv.Uks et wördsamc och wänligcn communicerao. S. D. Företeddes Riksens Höst-ft. SränderS Constitutions-Utstolrs uri memoria af ven >o:de i denna manad afgifne yttrande, i anledning af Högloft. Ridderffarct och Adelns sann Wälluff. Berg,reSiLndetS älcrremih af bemäld te Förslag till SucccsstonS-Ordning, tillika med Högloft. Ridderskapct och Adelns genom Proroeolls Urdrag af den ii dennes meddeldre bestut i ketta omne, och blef berörde utlåtande pä satt Högloft. Rlddcrff^pc! och Adeln, detsamma godkändt, äfwen as Preste» Ständer gilladt; Hwilket härigenom skulle de Re, spccrive Med-Ständen sann Constilutions-Utskotker wördsamt och wänligcn meddelaslött supra S. D. Uri memorial af den 2g nästlidne Oc, rober förestår Riksens Högloft. Ständers ConstitutionöUtskott följande tillägg i Regcrings-Formcns 29 §. för art wid nästkommande Riksdag af Konung och Ständer pröfwas, nämligen alt efter orden: efter förra manligheten nia införa?.- sa att Upsala Stifts röst wid Ärke-Biskops wal mä beräknas lika med Lem LonsistorierS. I likhet med hwad Utskottet förestagit, kaim Ständer denna fraga -wid nästa Riksdag böra pröfwa6 och afgöraö; hwarom unöerrärtelfe häri genom skulle de Respecrive Med-Srändcn sann Lonsti. ' ru - Den 27 November1591 turisnS-Ulffoltet wördsamr och wänligen lämnas.
Sannolikt var hans kallelse åt detta håll en mera yttre, än inre; och varnande missöden dröjde ej, att väcka honom till sjelfpröfning deraf. Icke alldeles ovigtig för kännedomen af tidens periodiska litteratur, men ganska omogen i både tankar och skrifsätt, nödgades ”Hatten” redan i Maj 1769 upphöra vid sin elfte nummer; under bryderiet af en tryckfrihets-rättegång, hvari han då var invecklad för skriften ”Prestmanna-Öde”. Ett utslag af Svea Hofrätt afgjorde innan kort denna rättegång så, att han för ”hårda och ogrundade tillmälen emot tidens Presterskap i gemen, och obehöriga tillvitelser emot öfriga Medborgare i riket”, dömdes att ”böta trehundrade daler silfvermynt”. Egen var den omständighet, att just på dagen af detta utslag – den 23 Maj 1769 – utkom det än större förtörnelse väckande brefvet om ”Mössorna”: hvilket redan på sjunde dagen derefter (eller den 30 Maj) blef indraget, och redan på fjortonde (eller den 7 Juni) ådrog honom från samma Hofrätt ett nytt utslag, som dömde honom återigen till trehundrade daler silfvermynts böter. Ja: från Kongl. Slotts-Kansliet utfärdades den 19 Juli ett upprepadt förbud af detta bref, med antydan för ”en hvar, att inom tre månader till Kongl. Slotts-Kansliet inlemna sina exemplar af berörda förgripeliga skrift” 180. Äfven Gjörwell, i sina ”Tidningar om Lärda Saker”, ansåg dess innehåll för ”ett högst anstötligt, om ej alldeles förgripeligt”. Vid denna tidpunkt rymde från Stockholm en utsväfvande boktryckare, Momma (den yngre), som hade inlockat Kexél i sin bekantskap och aflockat honom borgensförbindelser ”för betydande penningesummor”. Ej litet besvärad af de ådömda böterna för sin politiska frispråkighet, blef han nu jemväl af Mommas kreditorer ”hårdeligen eftersatt”. Han tillgrep nu – omkring år 1770 – den utväg, att sjelf rymma ur riket.
Yidblifvande den öfvertygelse, som legat till grund för Utskottens återremitterade utlåtande i denna fråga, samt i betragtande deraf, dels att samma utlåtande blifvit i sin helhet af Preste-Ståndet godkändt, dels att, inom Ridderskapet och Adeln, enligt det från detta Stånd Utskotten tillhandakomna discussions-protocoll, blott en ledamot talat för afslag å utlåtandet, men derjemte alternatift begärt återremiss derå, finna Utskotten sig icke böra frånträda sitt, i berörde utlåtande gifna, tillstyrkande om beviljandet af en gratification åt Academie-Adjuncten Ramström; men då Utskotten anse de inom Ridderskapet och Adeln framställda anmärkningar i afseende på sättet och villkoren för anslagets utbetalande, i allmänhet vara grunda de, få Utskotten, frångående sin i denna del af utlåtandet N:o 69 gjorda hemställan, vördsamt tillstyrka, att Rikets Ständer, med afseende å Adjuncten Ramströms genom inrättandet och vidmaglhållandet af Stockholms Lyceum ådagalagde förtjenster om ungdomens bildande, måtte å Riks gälds-Contoret till Kongl. Maj:ts Nådiga disposition anvisa en summa af TreTusende Riksdaler Banco, samt, med tillkännagifvande häraf, hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära, att Kongl. Maj:t, derest, efter anställande undersökning om den vid nämnde Lyceum följda läromethod och den framgång, densamma må hafva vunnit, Adjuncten Ramström skulle finnas Statssamt Allm, Besv.- och Ekon,-Utskottens Utlåtande, N:o lif, 3 vara förtjent af ifrågavarande uppmuntran från statens sida, täcktes låta berörde 3000 R:dr B:co, såsom gratifikation, till honom utbetala.
Banko. ll:dr sk. r:st K.dr sk. rist 3 * Soja och såser 1 kanna 36 — 20 — * Soljjädrar 1 skålp. 3 * Spanmål: omalen: 5 — bohvete 1 tunna 1 3 16 — bafra 1 tunna 32 — 10 — hvete 1 tunna 2 _ —. 5 — kom och malt 1 tunna 1 — 10 — linser 1 tunna 2 6 32 — räg 1 tunna 1 16 5 40 — vicker 1 tunna 1 8 — 6 32 — ärter 1 tunna 1 16 >— malen: gryn och mjöl: införtullas efter den afgift, som vid införseln är gällande för det sädeslag, hvaraf grynet eller mjö- let är lillverkadt, med tillägg af 10 procent, och så, att af hvete 9 lisp:d, af råg och ärter 12 lisp:d, af korn 10 lisprd och af bafra 8 lisp:d mjöl anses svara mot en tunna säd; samt att 4 lisp:d gryn af hafra och 6 lisp:d af andra sädeslag svara mot en tunna säd af samma slag. Spetsarj uddar och blonder: 30 — silkesoch linne1 skålp. 5 — 5 — * andra slag 1 skålp. 1 — Soifjädcrspapper; se Papper. Spanska Hugor, hänföras under Apoteksvaror. Speglar och lampelter; se Slöjdevaror, ej specificerade. Speldosor; se Slöjdevaror, ej specificerade. Spelkort; se Kort. Spcrmacetiolja ; se Oljor. Spiauter; se Zink. Spicsglans; se Antimonium. Spik och nubb; se Jern. Spiritus vini och annan sprit; se Brännvin. Spiritus vitriol-; se Svafvelsyra. Späck; se Tran. 30 Tullvärde. Qvantitet lör tullberäkningen. Införselstull. Banko. Banko. B:dr sk 25 r:st Stearin 1 skålp. R:dr sk 5 r:st 2 24 Sten: * brynoch olje100 st. 24 40 _____ *all annan, ej specificerad, arbetad.
N u hafva att d e allra minsta gifva sin missbelåtenhet de skaffat sig upp på sätet, flickorna dragit luft i kvidande klagoljud, men det tycks vara Vi litet på förklädet, och så handen för ögonen, en helt naturlig sak för församlingen. hufvudet sänkt till sakta bön. D e se så frågade en gång själasörjaren efter ett dylikt för nöjda ut här, så hemmastadda titta de på tillfälle, om det ej var störande under hans predikan att höra de små oroliga församlingsde många främlingar, som under sommaren passa på att se den högtidsklädda allmogen, medlemraarne. » Nej, icke dessa små, som lätt oftast uppgående till några tusenden. J a, aflägsnas, o m de skrika, värre^är det med Idun har, som kändt torde vara, gjort barnaögat tycks mig fråga: » kommer ni som många, som längesedan trampat ut barnskorna, till en af sina uppgifter att bland sin stora vi för att höra något om Jesus och för att de vilja ofta icke hålla sig stilla. » publik inom de skandinaviska ländernas bilkänna de små » nattvardsbarnen », vi veta, huru de hittade samma v ä g som mor och far. V i känna ock med dem » svedan i små beklämda bröst », då de fördes bort från den bild, som tycktes kalla dem till sig med omotetåndlig mildhet och beskärmande ömhet. D e t svider ofta i s m å hjärtan, då de ej få vara m e d; men helt naturligt skall det kännas svårast, då d e ej få se u p p till bilden af deras bäste v ä n, så vida de redan lärt känna honom i hemmet, ej få höra om hans stora kärlek till d e små och ej få intaga den rättighet, som tillkommer dem i Herrens tempel. Stor literär pristäfling Iduns romanbibliotek. sjunga sen? » T y sjunga kunna de a f hjärtans grund. V i se på dem med fägnad och minnas: » af barns och spenabarns mun har d u fullkomnat ditt lof. » D e t är trångt på bänken, så att en och annan får sitta litet snedt, men blir han trött, så lutar han sig mot den, som sitter bättre. L i l l e Olle tar sig alltid en kort.
A. I detta moment hade sistlidne riksdags Stats-Utskott tillstyrkt bifall till kommitterades förslag, att de under anordningstitel afförde räntor, ifrån hvilkas utgörande befrielse åtnjoles af Åkers krutbruk, Husqvarna gevärsfaktori, klädesfabrikerna i Norrköping och åtskilliga uti kommitterades betänkande (sid. 96) uppräknade byttor, måtte, sedan dessa inrättningars rätt till denna förmåns tillgodonjutande blifvit vid skeende undersökningar bekräftad, uteslutas ur räkenskaperna och endast förås inom kolumn i jordeboken. Till hvad sålunda blifvit föreslaget, såsom ledande till enkelhet i räkenskaperne, tillstyrker jemväl Utskottet Rikets Ständers bifall. ll:o. 24 mom. Litt. B. I enlighet med hvad kommitterade föreslagit, tillstyrkte sistlidne riksdags Stats-Utskott i denna punkt alt, sedan Sala silfververks delegare fått sig yttra, angående de af kommitterade uti deras betänkande (sidd. 93—96) föreslagne vilkor för indragningen af samtlige till bergslagets disposition öfverlåtne kronans räntor och inkomster, samt vederbörande embetsverk jemväl blifvit hörde och afgifvit den närmare och fullständigare utredning af förhållandena dervid, som för ärendets slutliga pröfning kunde anses af nöden, Kongl. Maj:t måtte till Rikets Ständer göra den nådiga framställning i ämnet, som för berörde indragnings verkställande af behofvet påkallades. Då, enligt hvad Utskottet inhemtat, vederbörande sedermera blifvit hörde samt Kammaroch Bergskollegierne infordradl underdånigt utlåtande afgifvit och frågan numera är på Kongl. Maj:ts nådiga pröfning beroende, hemställer Utskottet, att ifrågavarande ämne icke för närvarande må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 12:o. 24 mom. Litt.
Och Gud sade: Göre jorden af sig lefvande djur, hvart efter sin art, fänad, kräkande djur, och vilddjur på jordene, hvart efter sin art. Och det skedde så. Och Gud gjorde vilddjur på jordene, hvart efter sin art, fänad efter sin art, allahanda kräkande djur på jordene efter sin art. Och Gud såg, att det var godt. Och Gud sade: Låt oss göra Menniskona till ett beläte, det oss likt är, den råda skall öfver fiskarna i hafvet, och öfver foglarna under himmelen, och öfver fänaden, och öfver hela jordena, och öfver allt det som kräker på jordene. Och Gud skapade menniskona sig till ett beläte, till Guds beläte skapade han honom, Man och Qvinno skapade han dem. Och Gud välsignade dem, och sade till dem: Varer fruktsamme, och föröker eder, och uppfyller jordena, och hafver henne under eder, och råder öfver fiskarna i hafvet, och öfver foglarna under himmelen, och öfver all djur, som kräla på jordene. Och Gud sade: Si, jag hafver gifvit eder allahanda örter, som frö hafva på hela jordene, och allahanda fruktsam trä, och trä, som frö hafva i sig sjelfvo, eder till mat. Och allom djurom på jordene, och allom foglom under himmelen, och allo thy, som kräker på jordene, och lif hafver, att de skola hafva allahanda gröna örter till att äta. Och det skedde så. Och Gud såg på allt det han gjort hade, och si, det var allt ganska godt. Och vardt af afton och morgon den sjette dagen. Så vardt nu himmel och jord fullkomnad med all sin här. Och Gud fullkomnade på sjunde dagenom sin verk, som han gjort hade, och hvilade på sjunde dagenom af all sin verk, som han gjort hade. Och välsignade sjunde dagen, och helgade honom, derföre att han på honom hvilade af all sin verk, som Gud skapade och gjorde. Alltså är himmel och jord tillkommen, då de skapade vordo på den tid, då Herren Gud gjorde himmel och jord.
Att productionen af en öfverflöds-skatt alltid blir obestämd är ganska sant, men om man beräknar den till lägsta minim, och sedan låter öfverskotta» komma sorn ett opåräknad^ Den 29 Maji. godt, månne Ständerne vid nästa Riksdag skola blifva särdeles misslynte öfver att linna en eller två millioner uppsamlade och disponible? Jag slutar här denna anticiperade veder*» läggning, och anhåller vördsamt och på det högsta, att Ståndet ville taga mitt anförande i allvarligt betraktande. Jag tror val ej, att fattigdomen i allmänhet är sådan i landet, som jag ibiand hön den beskrifvas, men så mycket är ju sant, att en stor del Hemmansbrukare, sedan de bela året hårdt arbetat och torftigt leivat , med moda förmå utgörs sin skatt, att andre icke förmå det, och blifva utpantade; att månge Hemmansdelar äro beskattade utöfver hela deras afkastning, och nu stodo öde, otn de ej innehades af större Possessionaten som inköpt dem för vissa conveniencer skull, och nu måste behålla dem, emedan ingen vill hafva dem} att öfrige Näringsidkare och Löntagare redan äro beskattade, så mycket de kunna beskattas. — Då nu det är sant, att beskattningen redan är sådan, som jag nu beskrifvit, och lika sant, att Rikets behof ändå äro ouppfyllde, sant att vi dageligen nödgas afstå medel till företag och inrättningar, hvars RiksgagnePga egenskap vi dock fullkomligen inse och medgifva, _ så frågas, om vi med godt samvete kunna underlåta, att till lindring i bördorne uppsöka och använda alla medel, som ej blottställa Statens bestånd och förkofran} då Dm 29 Maji. 5 73 frågas om någon summa gifves så obetydlig, elier så obeqväm till uppbördssättet, som vi ej böra uttaga, då den kan uttagas utan tunga för Åkerbrukaren, Näringsidkaren och Löntagaren.
Stolarne skötos från bordet, och öfverstinnan, vändande sig till Nanna, sade: «vill Nanna komma in till mig lite? Långsamt gick öfverstinnan förut, och ännu långsammare följde Nanna efter. En mörk aning om hvad samtalet kunde komma att angå, bemäktigade sig henne, och hennes enda hopp var att hon möjligen begått någon liten förseelse, för hvilken hon nu skulle uppbära bannor. Hon höll en hastig mönstring med hvad hon gjort föregående dagen, men icke så mycket som en liten thekopp kunde hon påminna sig ha slagit sönder. Det gjorde henne hjertligt ondt, och huru gerna skulle hon icke velat hafva slagit omkull ett bord med hela den äkta sachsiska servisen på, för att derför få uppbära sina gerningars lön, i stället att – ja hvad? det var just knuten. Inkomna i öfverstinnans rum, satte denna sig i soffan, och bad Nanna sätta sig bredvid. Det var således inga bannor som skulle utdelas, ty då hade Nanna beskedligt fått stå vid dörren. Det var för dant. «Mitt barn,» började öfverstinnan efter en temligen lång paus, som var en hel evighet för Nanna: «mitt barn, det är någonting ganska vigtigt jag i detta ögonblick har att säga dig. Du måste samla alla dina tankar,» – och i detsamma flögo alla de stackars tankar, Nanna ännu hade qvar, bus på dörren, och hon knappast mer hörde eller såg. «Du är nu vid den ålder, att du bör kunna tänka på att uppfylla lifvets högsta jordiska bestämmelse – den att förena ditt öde med en aktad mans, och att som en värdig husmoder intaga en betydelsefull plats i samhället. Du har, framför många af dina medsystrar, varit lycklig deri, att du ägt föräldrar, hvilka haft icke allenast vilja, utan äfven förmåga att ge dig en uppfostran, så god som blott få erhålla den, och äfven deruti, att dessa dina föräldrar genom en klok hushållning och omtanka lyckats bibehålla och förvärfva en förmögenhet, hvilken framdeles kommer dig till godo, och ytterligare skall betrygga din framtid. Till bevis på din tacksamhet för allt detta, fordra dina föräldrar af dig blott ett, och då detta enda är din egen lycka, så förmoda de, att du går deras önskan till möte.»
St:r med anledn. af detta förslag af gåfvo till K. M., anhöllo de visserligen om ändringar med afs:de på åtskilliga skolor, men mot denna del af förslaget gjordes, såvidt jag vet, ingen anmärkning. K. M. har uti sitt förslag vid denna Riksdag alternativt föreslagit Piteå eller Luleå, beroende det på närmare undersökningar, till hvilken af dessa städer, som skolan skall förläggas. Hvad beträffar dessa skolors hittills ådagalagda verksamhet, så har man inga andra statistiska upgifter, än med alside på lärjungarnes antal under olika år. Hessa inhemtades vid sista läromötet och omfatta tiden från 1850 till 1854. Ar 1850 hade Luleå lOlärjungar och Piteå 4; år 1851 hade Luleå 11 lärjungar och Piteå likaledes 47; år 1854 hade Piteå 36 lärjungar och Luleå 22. Under denna tid var således skolan i Piteå mera besökt än den i Luleå. Att Umeå nu fått ett högre elementarläroverk, Don 21 November f. m. Sfi!» bör ingalunda kunna verka menligt på Piteå skola; ty de här anförda sifferupgifterna visa, att ehuru Luleå och Piteå äro belägna nära hvarandra, oell ehuru Piteå skola har mycket flera lärare, så hafva likväl under den förflutna tiden båda skolorna varit talrikt besökta. Om man endast fäste sig vid dessa omständigheter, borde man kanske gifva företrädet åt Piteå oell antaga Utsk:s förslag. Men då på sätt en talare redan erinrat, R. o. Adin bifallit Utskis förslag att inrätta ett högre läroverk i Umeå, hvilket beslut kanske i någon mån kan inverka på denna frågan, och då till och med Regeringen, på sätt den K. Proposm utvisar, varit tvehågsen, åt hvilken af dessa städer den borde gifva företrädet, så får jag hemställa, om ej R. o. Adin ville besluta, att Norrbottens län skall erhålla 2:ne skolor, en större med 1 Rektor och 6 Kolleger, och en mindre med 1 Rektor och 1 Kollega, men öfverlemna åt K.