Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Moberg liar anfört, att denna §., som föreskrifver,? att vexelbref skall innehålla den persons namn, tili hvilken vexell) utfärdas, jemväl borde omförmäla, alt vexel må ställas till viss man eller ordres, hvilket vore nödvändigt, så framt vexel-bref skulle vara löpande och galla uti innehafvarens hand. Denna hemställan är understödd af Herr Brinck, som tillika yrkat, det stadgandet, att den penningesumma, som utsattes i inrikes vexlar, ej r understiga 25 R:dr silfver-specie, måtte förändras till den lydelse, att summan ej får understiga värdet af s5 R:dr silfver-specie, enär man i annat fall kunde föreställa sig, att vexlar ej lingö ställas å andra Svenska penningar, än silfvermynt. Dä, sedan i i §. är stadgadt, att vexel skall innehålla den persons namn, till hvilken den är utgifven, 4 §• Jemnar tillåtelse åt denne att med sin blotta namnteckning (jn blanco) vexeln å annan öfverlåta, så följer, att vexel genom öfverlåtelse kan erhålla den löpande egenskap, som Herr Mobergs anmärkning åsyftar. Föreskriften, att vexel skall innehålla viss penningesumma i svenskt eller utländskt mynt, som ej må understiga visst belopp i silf vers-pecie, lemnar icke rum för en sådan tydning, som skulle endast sistnämnde myntslag få i vexel utsättas. Således anser Utskottet dessa anmärkningar ej förtjena afseende. 7 §•
Ränta godtgöres till den i November 1817; hvaremot Capitrlen, (med undantag af Bankens fordran för Creditivet af 200,000 R:dr) ifrån nyssnämnde dag, eller den Förste (1) November 1817 löpa med Sex Procents Ränta, derest icke Capitalen skulle vara uppsagde inom d. 1 October 1817, i hvilket fall enahanda Ränta af Sex Procent beräknas ifrån förfallo-dagen. Bankens Capital-fordran för Creditivet af 200,000 R:dr liqvideras på enahanda sätt, som Discontens öfriga Skulder; dock så, att den Banken härå tillkommande Ränta utgår ovilkorligen efter Tre Procent om året, samt derest, vid utrednings tidens slut, tillgång skulle finnas, bör Banken, i likhet med öfrige Fordiings-ägare, undfå fyllnaden i Sex Procents Ränta, beräknad ifrån Discont - Octrojens utgång den 26 October 18x8; hvilken förhöjda Ränta dock icke utfaller förr, än Sex Procents Ränta, beräknad till utrednings-tidens slut, kunnat åt Actie-ägare utdelas. Men derest Directeurerne öfver Götheborgs Discont icke skulle vilja ikläda sig en sådan förbindelse, som uti % Morn, omför» Statsoch Banco-UtskoltenS 7'et'dnkanden. 1973 majes, komma Götheborgs Disconts med Ränta löpande Skulder, att liqvideras sålunda: Den å desse Skulder (med undantag af Bankens fordran för Creditivet af 200,000 R:dr) till den 1 October 18x8 upplupne Ränta, beräknad på sätt 3 Momentet innehåller, betalas Contant och likaså en femtedel af Capitalet; men för de återstående
Sparre yttrat, komma på den lanken, att alla öfriga eder för offentliga updrags utförande jemväl borde afskaffas. Kan sådant vara tillrådligt? Ingalunda, efter min tanke, ty förhållandet är sådant sorn Gr. Sparre sagt, nemi. att större vigt ligger pä taxeringsmannens åtgärd än på Pröfningskomitéens, och större vigt på dennes, än pä Kammar-R:ns beslut, emedan ju mindre kännedom vederbör:de ega om personer, orter och dervande förhållanden, dessmindre kan man lita på sitt omdöme. Följden deraf är, att Kammar-R:n, som oftast måste just för bristande närmare kännedom, stadfästa hvad taxeringsmännen och Pröfnings-komitéen, bestämt, äfven om Rätten anar att förhållandet är oriktigt. Men när man icke kan anföra giltiga skäl för beskattningsåtgärdens uphäfvande: måste man låta det vid underordnade myndigheters beslut förblifva. Att under sädane förhållanden, släppa Taxerings-komitéens ledamöter lösa eller utan stängsel kring dem, såsom en bonde i Bevilln:sUtsk. lärer hafva yttrat, skulle jag anse vådligt. Jag tillstyrker alltså bifall till Utsk:s Betänk. Många ledamöter hördes ropa på propos. Gr. af Ugglas: Gr. Sparre har sökt att gendrifva förslaget om edens borttagande dermed alt mänga andra eder borde borttagas. Det finnes dock den skillnaden emellan dessa edgångar och denna, att man vid sådane edgångar vet hvad man svär på, hvilket man troligen icke vid denna kan göra sig klart, åtminstone lärer den väl af olika personer ganska olika upfattas. Jag vill fråga Gr. Sparre huru han upfattat den del af eden, som lyder sålunda: ”Att man efter bästa förstånd, och med tillämpning af föreskrifterna i Bevilln:s-Stadgan, skall påföra hvarje förekommande skattskyldig person den beskattning, lian bör vidkännas, så att hvarken Kronan eller de skattskyldige förnärmas i deras tillständiga rätt”. Hvad menas härmed? När förnärmas Kronan i dess tillständiga rätt?
De kommo hvarandra icke nära, de växlade knappt ett ord, men allt hvad de sade till de andra, hvarje blick, hvarje leende vände sig endast kring den enda, lycksaliga tanken: » Den, som jag älskar, ser mig, hör mig, vet, att det endast är honom jag tänker på, och hvarje ord från hans mun, hvarje leende från hans läppar gäller mig och ingen annan. » Deras tankar möttes och kysstes i luflcn, deras blickar omfamnade hvarandra, försäkrade hvar andra om en evig, glödande kärlek. Och midt under allt detta sprakade de med systrarna om allt, som tillhörde lifvets mest allmänna frågor. Det är så lätt att vara vänlig mot andra, när man själf är lycklig. Nästa Hon såg axlarne, som hon blek och förmiddag såg Tony sin älskade resa. honom slå med den stora kappan öfver med den uppvikna pälskragen, sådan sett honom på julaftonen, då han stod blödande i dörren. Tiåsfor&amp;rif. Bidrag mottagas med tacksamhet. Logogryf. Jag bildades af jordens stoft, min vän, och blef ett redskap åt förstörelsen för att ett lifsvillkor dig kunna gifva. Jag ifrån mina allra första da ' r en tummelplats för heta strider var och skall det äfven till mitt slut förblifva. Jag mången väldig storhets stoft har sett, ty i det kall, mig ödet har beredt jag 6er förgängligheten utaf tingen: hur många löftesrika framtidshopp har jag ej sett till slut i rök gå opp, och själf jag räknar skiften såsom ingen. Af onda tungor sägs, att dunster blå jag roar mig för månget öga slå, men slikt förtal jag lämnar åt dess värde. Jag högt och stolt ändå min hjässa bär, och för en hvar, mig stundom svärta plär, jag likväl alltid varma känslor närde. Nu blef i ifvern hemligheten röjd! Jag ser det, ty du ler så själftbrnöjd; men ännu får du söka finna klafven till många andra hemligheter små, som jag fördöljer — vill du våjja på? Jag skall med frågor hjälpa dig på trafven. Ett sätt fukta askan sin, som lätt kan bli för fuktig, om det ej sker rätt. Två storheter, som bara kronor båda. Ett mycket sansadt framåtskridande.
Maj:ts nådiga befallning, under 1861 — 1862 års vinter nedsatta Svensk-Norska Artilleri-kommittées, af Krigs-styrelserna i begge rikena gillade förslag, skulle, för gemensamt lösande af frågan om införande af refflade kanoner i de förenade rikenas artillerier, företagas åtskilliga försök, utaf hvilka den Norska Artilleri-styrelsen, af uppgifna orsaker, åtagit sig den betydligaste delen, hvaremot, till nödig jemkning i kostnaden de begge rikena emellan, Sverige skulle ensamt bekosta och utföra ”slutliga försök med det system för gröfre kanoner, hvilket, på grund af de i Norrige verkställda förberedande försöken, borde komma till införande i de förenade rikenas landoch sjö-artillerier, i ändamål att vid hvarje särskild kaliber bestämma konstruktionen af såväl de olika kanonsorterna, som ock de dertill hörande projektilerna.” Då försöks-skjulningarne i allmänhet icke allenast bade till ändamål att erfara träffsäkerheten, utan ock verkningarne af de refflade pjesernas projektiler, hade Artilleri—kommittéen jemväl uttryckt önskligheten af att skjutning mot betäckningsmedel af 16 Expeditions Utskottets Fiirsiop till underd. Skrifvelse, JV.-o 34. sådan beskaffenhet, sorn, för att motstå artilleriets ökade verkningsförmåga, kunde ifrågakomma att användas på krigsfartyg och fästningar, utfördes, om möjligt, samtidigt med de försök, som skulle af Sverige anställas. Dessutom då på sednare tider slätborrade kanoner af grofva kalibrar och konstruerade för stora laddningar oell tunga projektiler visat fördelaktiga resultater, särdeles i afseende å deras användande mot bepansrade fartyg från kustbefästningar vore vigtigt att äfven försök med sådana pjeser blefve i sammanhang med öfriga försöksskjutningarne företagna.
Det är således en mot grundlagen stridande form, den värde talaren velat försvara, dä han påstår, att Exped.Utsk. skulle äga rättighet att fuska till expeditionerna i anledn. af StatsUtsk:s utlåt, i fråga om skatter och räntor, som kunde komma att underställas K. M:s sanction, utan att Ständerne sådant beslutat. Lika med Frih. Sprengtporten ber jag alt en gång för alla få förklara, att den i grundlagen Exped. Utsk. ålagda skyldigheten är inskränkt till expedition af hvad R. St. beslutat till expedition och det i de ordalag besluten innehålla, och att följaktligen icke ett enda ord hvarken kan borttagas eller tilläggas, utan alt Exped.Utsk. gör sig skyldigt till en egenmäktig handling. Jag förnyar min anhållan om återremiss, af det skäl, att jag anser detta likasom öfriga sub-betänkanden nu hvarken kunna bifallas eller afslås, då hufvud-betänkandet blifvit återremitterad!. Dtn aa Maj. '47 Frih. Boye, Ludv.: Ämnet delar sig nu i alne frågor. Den ena, om Utsk. bort tillstyrka frågans hänskjutande till K. M , oell den andra, om betänk, bör bifallas eller icke. För mig ar det klart som dagen, att amnel är en beskattningsfråga. Likväl inser jag ganska väl, alt för reservanten, som ansett en undersökning böra föregå beslutet, var en hemställan till K. M. nödig, icke i hufvudfrågan, men för att erhålla undersökningen; hvaremot jag icke kan finna, alt Utskts pluralitet, sorn ansett frågan kunna afgöras utan någon sådan föregående undersökning, haft någon slags skyldighet att tillstyrka sakens öfverlemnande till K. M:s pröfning; emedan ämnet är och förblir en beskattningsfråga, och ingenting annat.
R:dr och hvilken förlust efter min tanka bör kunna för framtiden ännu mera minskas genom öfverflödige Tjenstemäns afgång. — Af hvad jag nu anfört, synes det vara billigt och rättvist att AssistanceContoret bör bedrifvas för Statens räkning och att den förlust som årligen kan uppkomma bör afskrifvas på BancoDiscontens förtjenst, hvilket Verk nu innehafver den rättighet som fråntogs AssistanceContoret af 1792 års St:r med dervid fästadt vilkor, att på vinst och förlust öfvertaga AssistanceGonloiet. i <qo Stat.sUtskottets N:o lig. Vördsamt Memorial! Det är anledning till anmärkning emot StatsRådet samt Föredraganden för Handelsoch FinanceÄrenderne, hvarom Remiss begäres till ConstitutionsUtskottet, inför hvilket anledningarne uppgifvas skola. Utlåtande, i anledning af inkomne anmärkningar vid någre af Utskottet afgifna Betänkanden. (I.-A.) I\ll Utskottet hafva blifvit återremitterade: från Hederv. Utlåtandet N:o 44 om förändring i tiden för lefvereringen af KronoArrenden-, 2:0 Utlåtandet N:o 74, i fråga om försäljande till Skatte of Indelningarne vid AdelsfahneRegementet i den mohn nuvarande Innehafvare afgå, 3;o Utlåtandet N:o 76, i fråga om StatsVerkets rätt till Öfverinålslappar å den EcclesiastiqueStaterne anslagne KronoTiondeSpannmål; samt från Vallafl. BorgareStändet Utlåtandet N:o 61, i fråga om öfverlåtandet af en Kronan tillhörig tom-t åt Oelreichska Enkhuslnrättningen i Landskrona. Enligt ankomne ProtocollsUtdrag hafva dock förstnämnde 3 Utlåtanden blifvit bifallne af H. R. o. A., Högv.
Sitt efter en sjukdom lzortklippta hår, ined hvillcet hon synes pi, sina iildre portratt, 15it hon växa och var stolt nar hoii mödosamt lart sig liigga upp den mörka flatan i eil vacker! knut. Hon vm aldrig » stolt » öfver annat äii liar hoii lyckats i nigot clylilrt, nar hon t. ex. utfört ett prydligt handarbete eller kunnat ordna en sinmkfull toilett - ty hon visste sig vara ininst begåfvad i riktning d det specifikt,) kvinliga ». P&amp; de praktiska områdena, vm hon oefterriittlig och sorglös som ett bar~i, eller eii koiistaiir, meii lcunde dock visa ett 1ifiigt.iia.tresse för hvardagslif vets sinkting, d i de riirde heiines viiimer. Hon var ytterst hclrsam för hvarje miiista hjälp eller vknlighet, villig att följa hvarje godt råd och ifrig att uppfylla lifvets alla s d kraf, så vidt hon förmådde - meii sjalaglad, d&amp; hon frikallades diirifriiii. Särsltilcl t gällde detta brefskrif nin g, för hvillcen hon. hyste en, hos lifligt tnlaiI.de ilaturer ej ovanlig, motvilja Svårigheten att smmanjiimka lifvets bide små och stora 1: raf med livarandra vii xte emellertid ined intresseil as inliiigd. Dessa voro just vid tidpunkten för,hennes död flera &amp; ii någonsin. ' Hon hade Bänt hiigen valma, att åiiyo grip: i sig an med ett stort matematiskt arbete, och hon stred mellan önskan att strax börja detta och önskm %tt afsliita någr&amp; af sina måiig,z litteriira utkast. Färdig hade hon blott en större novell (den O nf hvilken - Vordis7c Ticlslrrift publicerat ett kapitel), men under arbete var ett motstycke till denna, med Tscherriyschefsky som hjiilte.
Föremålet för denna undersökning blefve förnämligast: 1) Att utröna möjligheten, och uppgöra förslag öfver kostnaden till upprånsandet af Hedensfors uti Luleå Elf, antingen att helt och hållet .eller till en del göras farbar, samt i det sednare fallet uppgifva såtfet, huru transporten förbi den samma, skall kunna beqvämligare förråttas. 2) Utforska beskaffenheten och läget af redan befintliga Nybyggen på denna våg, och utse lågenheter till anläggande af så många nya, som möjligen kunna inrättas. 5) Bestämma sättet och vilkoren huru dessa Nybyggen skola upptagas, med Åboer förses och snart iståndsätta^. 4) Utstaka den tjenligaste ledningen af en allmän vinterväg för transporten. 5) Utsyna det mest tjenliga läge för den första masugn, som på allmän bekostnad kornme att utföras m. m. Och då till utredande af allt detta, erfordras olikartade insigter, hvilka tilläfventyrs icke i sin vidd, finnas förenade hoa en Den 3 Martil. 289 en enda person, torde uppdraget böra öfverlemnas åt flere, af hvilka hvar för sig, i afseende på bergshandteringen, landtbruket och de mechaniska vetenskaperne, .Igna ett gemensamt bidrag till det helas fullständiga beredande och framgång. Jag anser det således mer ån Öfverflödigt att upptaga Högloflige Ridderskapets och Adelns dyrbara tid med närmare utveckling af ett ämne, som under tvänne Riksmöten fästat Konungs och Ständers allvarliga uppmärksamhet, som redan 5o år tillbaka, uppmanade en af detta Höglofliga Stånds egna medlemmar, att, mera rådfrågande sin Fosterlandskänsla ån sina tillgångar, våga detta stora företag, att från Lappmarkens rika och outtömliga Jernmalms; förråd söka oss ersättning, för de, under brytning varande odalgrufvors allt mer och mer aftagande malmtågt, och såmedelst åt efterkommande gälda den skuld, som omtänksamma förfäders förutseende ålagt det slägte, som ännu länge skall njuta frukten af deras mödor. Utförandet af ovanliga vårf, påkalla en sällsynt belöning.
Ständer beslutade upplåning af de till Statens jernvägsbyggnader anslagna medel, hafva Revisorerne, dels af Fullmäktiges omförmälde särskilda berättelse, dels af de öfver låne-ärenderna förda protokoll och Öfrige ämnet rörande handlingar inhemtat fullständig kännedom om det sätt, på hvilket Fullmäktige fullgjort det vigtiga uppdrag, Fullmäktige uti ifrågavarande hänseende af I ikets Ständer erhållit; och hafva Revisorerne ansett sig böra icke blott lemna Rikets Ständer en noggrann redogörelse för lånefrågans behandling, utan ock derom uttala sin egen åsigt. Uti skrifvelse af den 6 sistlidne Mars tillkännagaf Stats-Utskottet tor Fullmäktige: att Rikets Ständer, till beredande af tillgång för Statens jernvägsbyggnader, beslutat, att ett fonderadt amorteringslån finge upptagas emot Svenska stats-obligationer, lydande å utländskt mynt och utfärdade å utländskt språk; att den summa, som sålunda för nämnde byggnaders fortsättande under åren 1860 med 1863 skulle upplånas, blifvit‘bestämd till 25,000,000 R:dr Riksmynt, med tillägg af de med upplåningens verkställighet förenade kostnader; att utaf de medel, som utom riket upplånades, ett belopp, motsvarande den obetalda delen, eller 9,000,000 R:dr, utaf det för näringarnes understödjande under sednaste riksdag upptagna utländska statslån, må användas till denna återstående lånesummas liqviderande å de, enligt afslutadt kontrakt, derför bestämda tider samt att, i stället för de sålunda till sistnämnde statslåns återbetalning anslagna medel, ett deremot svarande be - Statsbidrag för sjösänkningar och andra vattenaftappning s-arbeten.
— N:o 219. i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, angående ett lånebidrag för Götheborgs hamnbyggnad. X. 607. — N:o 220. angående de i 63 § Regeringsformen föreskrifne credit ivsummor. X. 607. — N:o 221. om ett lån för uppbyggandet af en ny kyrka i Christinehamn. X. 607. — N:o 222. om en gratification åt AcademieAdjuncten Ramström för, genom inrättandet och vidmakthållandet af Stockholms Lyceum, ådagalagda förtjenster om ungdomens bildande. X. 607. —1 N:o 223. angående ändring af 4 § i Kongl. Förordningen den 10 Juni 1841 rörande bysältning. X. 607. — N:o 224. i anledning af Kongl. Majlis nådiga propositioner, angående antagande af dels ny strafflag, dels ock lag om verkställighet af fängelsestraff. X. 607. — N:o 225. om förändring och tillägg uti banklagen den 1 Mars 1830. X. 608. •— N:o 226. angående ny ansvarighetslag för Rikets Ständers Fullmäktige i Banken. X. 608. — N:o 227. angående den till skolorna i städer inom Lunds stift utgående helgonskyld. X. 684. — N:o 228. om förändrad beräkningsgrund för båtsmansvacanceafgiften af nyroterad jord inom Blekinge län. X. 684. — N:o 229. med öfverlemnande af nytt Bankoreglemente. X. 688. — N:o 230. angående gemensamma ransakningshäkten och tingsställen för särskilda härader. X. 684. — N:o 231. angående ändringar och tillägg i Kongl. Förordningen om prestval den 1 April 1843. X. 684. — N:o 232. i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition angående åtgärder till behöfvandes undsättning i missvextår. X. 686.
Käthe hade ej förr någon ro, än de i all skyndsamhet hunnit hem, och hon funnit fadern förnöjdt slumrande på den vanliga platsen å verandan. En obestämd fruktan föll som en sten från hennes bröst. Hon plägade slå armarne om hans hals och väcka honom med häftigt brännande kyssar och smeksamma ord, och hon vände ej åter att rufva sig öfver sin sjelfviskhet, förr än fadern lade banden öfver hennes röda lilla mun och sade henne, försäkrade henne, att han ej förmenade dem deras unga frihet och var nöjd och lycklig som ingen. Men Sven stod hälft skymd undan i vildvinets skugga; det tändes en lysande eld i hans bruna ögon och en halftänkt tanke tog gestalt inom honom, att för en sådan kärlek, som denna qvinna skulle kunna gifva — ty hon var dock qvinna — vore en mans lif ett ringa pris. Det var en förunderlig sommar med sitt eviga solsken och sina varma dagar; det blef nästan för mycket af det goda till sist, och man började rent utaf längta efter regn. En afton i början af augusti hade Sven och Käthe efter supén lossat båten och gifvit sig ut på fjärden för att hemta ett grand svalka efter dagens olidliga värme. Atmosfären var ännu tryckande tung, men allt efter som Sven med långsamma fasta årtag dref den lätta bå- ten längre ut från stranden kändes en fin ånga stiga upp från vattnet, svala gaser med saltsjöns jod-doft, som spädde ut den ljumma luften och gaf lungorna lisande lättnad. Ofrivilligt drog man efter andan, djupt, girigt. Käthe satt i aktern med den ena armen öfver rorkulten, den andra handen släpande efter båten genom vattnet och ögonen drömmande framför sig, der ännu vesterhimmel glödde i orange. Sven rodde jemt och utan afbrott, men han störde henne ej med ett ord: så plägade de ofta sitta, tysta under långa stunder. Till sist bröt hon stillheten; liksom midt i ett samtal tog hon upp: » Och du tror således, att en menniska kan bli lycklig genom en egoistisk kärlek? » Sven studsade; denna fråga kom så omotiveradt och plötsligt, och den innehöll ett ord, som aldrig uttalats förr dem emellan.
Frun har berättat alltihop för Nathalia, och icke ens bedt henne tiga. Doktorinnan Skröder har också reda derpå, och så tror hon att det kan hållas tyst! Ågren säger att han flammar lätt upp och blir kär. Han har förr varit fadrens favorit, och när någonting skulle utverkas af honom, var det alltid Axel som valdes till förespråkare. Axel L. rökar icke. Det påstås att han icke tål det för sin mage. Kyrkoherden är så ond för det Skröders höns gå i hans råg. Härom dagen kom frun för att göra visit hos fru L. Det var då kyrkoherdens afsigt att säga: ”Det var bättre doktorinnan blef hemma och passade sina höns än att gå på visiter,” men till sin ledsnad hindrades han af en man, som kom och ville tala vid honom. I går voro vi till Palmens. Ytterligare om Axel L. Vid 15 eller 16 års ålder blef han volontär, gjorde dagen efter sin första nattvardsgång begynnelsen af sin militära bana genom att resa till Ljungby hed på sitt första möte. Det gjorde modren mycket ondt att han skulle så att säga kastas direkt från nattvardsbordet och ut i militärlifvets frestelser. Sjutton år gammal försökte han taga studentexamen, men misslyckades. Man hade på förhand talat så mycket om hans tidiga examen, skammen att vara kuggad var således ännu kännbarare; detta var hans första stora motgång. Han hade blifvit kuggad om våren, till julen gjorde han ett nytt försök och lyckades. Så kom han ut på kondition i Boråstrakten. Det var sorgliga förhållanden han der blef vittne till. En dotter var vansinnig och tidtals ytterst våldsam. En son dog af delirium tremens medan Lundegård var der. Han stod vid dödsbädden, och hela scenen gjorde på honom ett outplånligt intryck. En läkare i närheten begagnade morfininsprutningar. Lundegård kom händelsevis in till honom en morgon innan han stigit upp eller hunnit få någon insprutning: Han liknande ett djur. En stund derefter såg han honom träda ut ur sitt rum. Elegant, liflig och belefvad. Det påstås att ett års vistande i denna familj helt och hållet förändrat ynglingen, han hade blifvit bitter och sluten samt såg verlden i svart.
Leijonanckers derför uppgjorda plan, samt att tillåta, det sagde anslagssumma må till det bolag, som bildat sig för ombesörjande af trafiken å ifrågavarande kommunikationslinie, få utbetalas under tillämpning af de allmänna föreskrifter, som i afseende på statsbidrag lill vattenkommunikationer och väganläggningar varda vid innevarande riksdag meddelade, och under vilkor derjemte, att bemälda bolag åtager och förbinder sig att, emot åtnjutandet af detta statsbidrag, inom den tid, som af E. K. M:t kan varda i Nåder bestämd, i öfverensstämmelse med åberopade plan, fullborda kommunikationsleden mellan sistnämnda punkter; börande bolaget tillika förbinda sig att, inom behörig lid, anskaffa ej allenast de för trafiken behöfliga ängoch segelbåtar, så att transporterna företrädesvis och isynnerhet på de större sjöarne kunna bedrifvas med ångkraft, utan äfven stationshus och magasiner vid omlastningsställena. Dessutom bör det åligga bolaget att framgent i fullständigt skick underhålla denna kommunikationslinie med dertill hörande transportmateriel och byggnader, emot rättighet att uppbära de afgifter, som för trafiken på samma linie skola utgöras enligt den i sådant afseende af E. K. M:t fastställda och då gällande taxa. Hvilket allt Rikets Ständer få hos E. K. M:t i underdånighet anmäla; framhärdande Rikets Ständer etc. Stockholm den 4 November 1857. 452 Expedilions-Utskottets Förslag till anderd. Skrifvelse N:o 159. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 4 Nov. 1857. Presle-slåndet den 4 Borgare-ståndet den 4 Bonde-ståndet den 4 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående undersökning i fråga om ändring uti 1773 års skatlläggnings-melhod för VVesterbottens och Norrbottens län. (Stats-Utskrs Ull. N:o 145.) S. A. K.