Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Frågorne kunna således behandlas helt och hållet serskildt från hvarandra, och för min del tillstyrker jag afslag på den första. Friherre Boije, Fredrik: Jag förenar mig med de värde Ledamöter, som yrka afslag å den nu ifrågavarande redactions-förändring uti 2 Mom. i3 §. Riksdagsordningen, af det skäl, att jag finner den nya redactionen obestämd, då der står Ordinarie Professorer, såsom motsats af Professorer från de verldslige Faculteterne, som finnes i den gamla redactionen. Jag Den 26 Februarii f. ra. 2o3 hemställer om det kan tagas för gifvet, att en Ordinarie Professor ovilkorligen skall hafva större kunskaper och mera skicklighet, att vara Riksdagsman, än en Extraordinarie Professor. Jag anser det således sorn ett fel i den nya redactionen, hvilket redan gifver tillräcklig anledning till afslag, att enligt densamma ingen Extraordinarie Professor skulle kunna väljas. Herr Cederschjöld: Jag föreställer mig, att det blir så mycket nödvändigare, att afslå den ifrågavande nya redactionen, sorn det i alla fall blir af nöden, att ett nytt förslag upgöres i afseende på de reglementariske föreskrifterne. Om Theologiska Facultetens Professorer ej kunna väljas, så kan fråga upstå, huruvida de böra deltaga i kostnaden för underhållet åt Universitetens Riksdagsmän. Det torde ock böra bestämmas, huruvida de Extraordinarie Professorerne och öfrige Tjenstemännen skola deltaga i valet, jemte flere reglementariske föreskrifter; hvarföre jag anser bäst, alt man bibehåller den gamla redactionen, till dess man får ett nytt fullständigt förslag till redactionsförändring. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken gjorde proposition lill bifall af den föreslagne nya redactionen. Ropades Nej. 204 Den 26 Februarii f. m. I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, "om Ridderskapet och Adeln fann för godt, att, med ogillande af den förevarande nya redactionen af 2 Mom. i i3 §.
Hildebrand, lät härvid anmäla, det han redan låtit til Konungens Befallnings-hafande i länet aflämna sitt swar och yttrande i ämnet, innehollande, jämte skjälen dertill, dess åstundan, att saltpetter kokningen så hädanefter som härtils må med Kronans redskap och af det i handteringen kunnoge manskap förrättas. — Ägaren af Wästra Djula, Cammarh.(erre) Wäl-b(orne) Herr Carl Uggla, sochnens öfrige få jordägare, samt prästbordens innehafware gåfvo äfven tillkänna, att dels mindre, dels alsingen tillgång å skog förbjödo dem, att plantladu-anläggning och inrättande sig åtaga; än mer då tvifvelagtigt dem förekom, huru vida icke på de fläste ställen brist å saltpetterjord woro at befara; förklarandes sig redobogne, att nu som förr holla wederbörande sjudare wid af dem ärhollande besök, den jord tillhanda, hvilken wid deras ladugårdshus woro befintelig. — Någon annan utwäg til saltpetters ärhollande kunde icke af någon föreslås. — Slutlel(igen) walde sochnemännen Kyrkowärden Pehr Ersson i Skosjö till deras fullmägtig, att, wid sammankomsten i Malmköping d.(en) 16. nästk(ommman)de Novemb(e)r, deras i detta protocoll intagna yttrande af lämna. Honom beviljades til denna resan 1 Rdr 16 s (sk), som tilswidare skulle tagas ur kyrko-cassan. In fidem protocolli C. F.
Tror inte han är död, säger eldaren, som räddat sig med ett språng från tendern han bara hoppade ett ögonblick för sent. Men föraren ser jag inte till fast han hoppade först. De funno honom vid bagagevagnen, som fallit öfver nedra delen af hans kropp. Under honom låg en annan kropp, med hufvudet tryckt mot marken och med Isaks båda händer kring strupen Konduktören skickade ögonblickligt en man till närmaste station för lokaltrafiken, en half mil därifrån, för att telegrafera. Isaks vän sökte underhålla Anni så godt han kunde, medan hon väntade på perrongen, men han blef allt mera tankspridd i mån som minuterna skredo framåt, utan att expressen hördes af. Det kunde aldrig hänga rätt ihop. Och där kom chefen själf rusande ut ur kontoret! Tag N:o 708 med reparationsvagnen och tre passagerarevagnar utåt linjen, befallde han. Expressen har spårat ur sex mil härifrån och säg till åt banläkaren att följa med fort! Kom med! sade Annis sällskap. Då de kommo fram, med reparationsvagnen skjuten framför lokomotivet, var allt i samma skick som förut, utom att flera passagerare samlats omkring bagagevagnen. Konduktören rapporterade till doktorn att ingen af passagerarne var illa skadad. Men jag tror föraren och en till fått sin sista knäck, tillade han, med en rörelse af hufvudet mot bagagevagnen. Doktorn stack handen under Isaks bröst. Inte ännu, sade han ehuru han föga kan ha långt kvar. De använde först domkrafterna på bagagevagnen och skrufvade den inom några minuter så högt upp, att de båda kropparna kunde dragas fram. Det ryckte i Isak, då de tvingade in litet whisky i hans mun. Men först när de med våld lösgjorde hans händer från den andre vaknade han upp. Den andre var Johnston och han var död med strupen hopklämd som af ett skrufstäd. Isaks första rediga blick föll på Annis ansikte, som med stel skräck i dragen var lutadt öfver honom. Så riktades den på doktorn, som höll på att göra ett hastigt öfverslag af hans utsikter. Doktorn reste sig och skakade på hufvudet. Må där finnas någon präst på tåget? hviskade Isak, då konduktören bjöd honom mera whisky. Ah, inte behöfva vi ännu tänka på präst doktorn kan väl
Men också är det professor Barranti, den förnämste och rikaste af Florens’ bildhuggare, en af de inflytelserikaste medlemmarne i akademien. Sedan Barranti flyktigt besett Romanellis arbeten och yttrat några nådiga ord af bifall, yttrade han en önskan att gå ett par steg i trädgården. – Ser ni, Romanelli, sade han, i det han satte sig på en bänk under ett hvalf af vinrankor, hvilkas knöliga, bugtiga stammar slingrade sig omkring spalieren och fullkomligt dolde den med sina mörkgröna blad och röda, svalkande drufvor ... ser ni, Romanelli, jag ville tala med er ensam. – Det är alltid ett verkligt nöje och en stor ära för mig, när och huru ni vill tala vid mig. – I er atelier voro vi icke ensamma, återtog den äldre artisten. – Det är sant, svarade den yngre och böjde aktningfullt på hufvudet. – Era elever voro der, och ehuru jag visst icke tror att de äro lyssnare, kunde det ju dock inträffa att de ... Han tystnade en stund liksom för att samla sina tankar. – ... att de råkade höra ett eller annat ord, ifyllde Romanelli. – Alldeles ... de kunde råka höra ett eller annat ord ... måhända äfven hela meningar. Anser ni icke det ganska möjligt? – Jo, till och med sannolikt. – Ni gillar då mitt förslag att vi skulle gå hit, der vi kunna vara säkra om att ej höras. – Ja, fullkomligt, svarade Romanelli något otålig. – Men ni må derföre ingalunda tro det jag har något att säga, som ej hvilken som helst kunde få höra. Det förstår ni väl. – Jag är på det djupaste öfvertygad derom. – Jag hör att ni känner mig ... det gör mig ett verkligt nöje. Han klappade välvilligt Romanelli på axeln. – Ni är en lofvande ung man, fortfor han. – Ni är mycket god mot mig. – Jag tycker rätt bra om er Firenze ... och publiken lär ej vara missbelåten ...
Ar det Herr Hjertås afsigt, att Staten på något sätt skall ersätta den difference, sorn uppkommer i ofvannämnde afseenden , så kan jag ej med honom vara ense. Grefve af Ugglas: Om man tager assurance för ett fartyg, men blot en del af assurance-summan kan erhållas, så har den saken ingen gemenskap med uppbringningen. Staten bör ej erssätta sådan förlust. Jag tillstyrker derföre, att stadgandet måtte blifva sådant, såsom Friherre Hjerta det föreslagit. Herr Grefven och L a n d tM a r S k a l k e n gjorde proposition till bifall af ii puncten i Friherre Hjertås serskilda mening; hviilken bifölls. i4"de Pune te n i berörde serskilda mening hlef, uppå gjord proposition, af Ridderskapet och Adeln gillad. i5:de Puncten. Den 25 f^ovémber e. m . 551 Herr Hjerta: Jag liar funnit besynnerligt, att man såsom grund för en sådän ersättning sagt, att den ej skall lemnäs, om ersättnings-skylldighet blifvit Kaparen genom Dom ålagd. Det låter tänka sig, att denna ersättning ej kunnat utkräfyas. Likväl får jag tillkännagifva, att jag ej finner något mål, där detta stadgande behöfves, men jag tycker, att, i fall så vöre, borde det vara möjligt, att göra sitt anspråk gällande. Friherre Hjerta: Man har åberopat, att ej denna casus finnes. Jag får då förklara, alt förhållandet olyckligtvis flere gånger varit, att Kaparen tillgripit egendomen, och blifvit ålagd att återgälda den, men flytt undan. Sådant var förhållandet mc8 med ett fartyg i Alicante, der Kaparen förstörde en del af lasten. Att Staten för sådane tillgrepp skulle skydda och skadeslös hålla Reclamanterrie, finner jag ej vara med billighet öfverensstämmande. Herr Hjerta: Några reclamationer från 1798 kunna ej äga rum. För öfrigt vill jag ej vara stridig i denna punct, emoden den ej tjenar till något. Friherre Hjerta:
— Der finnes således ingen annan än denne gubbe att presentera sig för, — sade Wehler muntert, under det vi satte oss upp i den gamla hyrda kabrioletten, hvars hjulskenor voro lösa och öfverdragna med rost och hvars styfva, bruna lädersufflett flaxade fram och åter öfver våra hufvuden, utan förmåga att stanna hvarken liggande eller uppslagen, till stor skada för våra hattkullar. Ett par timmar derefter stannade vi vid Merton Hall, der allt vittnade om egarens likgiltighet eller ålderdom. Gräset växte långt mellan trappstenarne, grindstolparne stodo lutande åt hvar sitt håll, staketet bredvid var bristfälligt, och på den ovårdade gårdsplanen gingo ankor och höns kacklande under en mängd gamla kläder, som, hängande på spikar, hvilka man inslagit i en af de stora almarne der inne, fläktade för vinden bredvid en slarfvig piga, som med en rotting i handen syntes vara sysselsatt att vädra dem. Häckarne omkring gården voro utgångna der och hvar, gräset var långt och tofvigt mellan ruskor af nässlor och malört, och ödslighet och vanvård hvilade öfver det hela med denna bedröfliga otrefnad, som ännu icke kunnat inträda i det stadium af melankoliskt förfall, som blifver romantiskt. En gammal enögd raggig bandhund klef makligt ur sin koja och uppgaf ett ljud, som mera liknade grymtningen af en gris än skallet af en hund, och satte sig sedan, stum af förvåning, att med sitt ena öga beskåda den ovanliga företeelsen af ett åkdon vid trappan. Från ett fönster i flygelbyggningen tittade en gammal qvinna ut med en vresig och förundrad uppsyn och drog sig genast tillbaka igen, och först efter flera minuters väntan utkom en trumpen betjent, hvars dammiga rock och sömniga min gåfvo honom utseende af att nyss hafva uppvaknat.
En nämnd för det slutliga valet af stipendiater har ä h e n blifvit tillsatt bestående af förbundets ordförande som sjidfskrifven ledsrnot jamte G andra medlemmar. Stipendier från Allmänna fonden h a h a kungjorts till ansökan att utdelas inom Stockholms stad, samt Uahöhus-, Kristianstads-, Östergötlands-, Södermanlandsoch Testerbottens län, samt dessutom tvenne stipendier från s. k. fria afdelningen af Allmänna fonden. De ' ändamål, hvartill stipendierna kungjorts lediga, äro: understöd för genomgående af sjuhArdsknrser, lärarinnekurs i huslig ekonomi för folkskola, till utbildning af föreståndarinna för s. k. arbetsstuga, tekniskn skolans mönsteroch ritliirarinnelcurs samt för studier vid iiniversitet, högskola eller högre läsrarinneseminariniii och folkskolelärari~eseminwiuin. I likhet med föregående år har Stipendiekonziténs sekreterare under september och oktober genom föredrags hållnnde bidragit till nya lokalkomitéers bildande i landsorten, denna gång inom T ' estmanlands och Örebro 12in. Glädjande är, att gå så många orter, dar lansinsatsen 1. t Bllmannn fonden redan börjat grundas, under Arets lopp framstående intresserade personer tagit kraftiga initiativ för att påskynda möjligheten nf stipendieutdelning inom länet. Samtliga under år 1895 till Allmännn .stipendiefonden influtna gåfvor och bidrag uppgå till kr. Genom testamentariskt förordnande af framlidna fru Sophie Adlersparre hafva donationsfonderna ökats med » Leijonhufvnd-Adlersparreska stipendiefonden » A ett belopp af 5000 kronor, hvcsrs r ' ntn skall utdelas som yrkeseller studiestipendier åt kvinnor tillhörande vissa af testator bestwda sliiktled af familjerna Leijonhufvud och Adlersparre. Samtliga stipendiernedel hafva öfverläiimats till Styrelsen för förvaltning af Fredrika-Bremer-Förbundets stipendiefonder hvars o r - dinwie nzedlenzmar äro: fru Anna Wallenberg, född von Sydow, ordförande, generaldirelctör A b. Andersson, revisionssekreteraren H. Rohtlieb, professor P. G. Rosen, fröken DI.
Det skulle nemi. vid hvarje juster i ngsti I Ifäl le kunna hända, att något anförande förekom, som af en ledamot begärdes på bordet, eller hvars besvarande han förbehöll sig vid påföljande justering, och på detta sätt skulle discussionen om ett enda ämne kunna utdragas hela riksdagen igenom. Jag tror således det rätta vara, att anmärkningar emot enskilda personers anföranden 9 H. '6 122 Den 4 Juli. icke böra äga rum hvarken vid justeringar eller vid reservationers afgifvande. Frih. Ehrenborgh: Jag förenar mig med Grefvarna Posse och Cronhjelm och vill blott tillägga den önskan, att Hr Gr. o. Landtm, ville hindra reservationers afgifvande vid andra tillfällen, än du antingen det beslut, hvaremot man vill reservera sig, blir fattadt eller då detsamma justeras. Hr Rosenblad, Bernh.: Jag har icke hört Frih. Kantzous i frågavar. reservation; jag vill derföre blott förklara, att om jag, efter tagen kännedom om denna reservation, deruti skulle finna några obehöriga yttranden, som påkalla ett svar, ser jag intet skäl att underlåta — likasom intet liinder derför — att till discussion upptaga denna reservation vid justeringen, hvartill jag således förbehåller mig öppen rättighet. Gr. Cronhjelm: Jag vill blott förklara, att då den siste talaren sagt sig icke se något hil der för att underlåta discussio i öfver den ifrågavar. reservationen — så yttrade sig talaren —, har jag för min del ingenting att deremot invända; ty då äro vi af samma mening. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att sedan Hr af Ekenstam afstått från sin begäran, att Frih. Kantzous anförande måtte hvila på bordet, vore något yttrande af H. Ex., ro'r:de lngligheten eller icke lagligheteu af en sådan begäran, icke numera af behofvet påkalladt. Hr Stråle, Nils Wilhelm, hade inlemnat ett så lydande anförande: Hindrad alt vara närvar, i EL R. o. Ad:s plenum, då LagUtsk:s betänk.
En nedfäld krage, kantad med likaledes bruna band afslutar det hela, hvarefter kappan knäppes, ej med knappar, utan helt omärkligt med hakar oeh hyskor. K a p p a. Dessa s. k. » Toscas » äro i hög grad omtyckta och utgöra årets mest anslående kappmodeller. Den, som vi här framställa, är utförd af mörkblått med röda plyschränder randadt siden, och fodrad med mörkblå faille (ett slags storprickigt sidentyg). Likaså kapuschongen » bonne femine ». Armarne göras i pelerinform och fodras äfvenledes med mörkblå faille. K a p p a. Såsom en pendant till » Tosca » uppträder ännu en ny modell den s. k. » Felix », hvilken, förfärdigad af silfvergrå moiréerandad silkesplysch gör sin medtäfiare platsen stridig, synnerligast i fråga om elegans. Då » Tosca » bibehåller ett visst drag af smakfull enkelhet, söker modell » Felix » i sin mon att verka imponerande genom de längs utåt sidorna nedfallande ärmarne » å la juive ». Dessa, såväl som det med dem sammanskurna ryggstycket äro af silfvergrå silkesplysch, fodrad med silfvergrått siden, och försedda med bräm af blåräf. Kragen likaledes af blåräf. Det är endast motvilligt vi i texten till dessa modeplanseher framhållit användandet af foglar så- som prydnader för vintersäsongens hattar. Då det dock skett, har det allt jemt varit med tanke på, huru dessa moder ovilkorligen äro stridande mot all mensklig känsla. Men vi hafva här vid lag visat en opartiskhet, som bör rättfärdiga den dom vi nu söka fälla, då vi vädja till våra ärade läsarinnors eget sunda omdöme och framkasta frågan: bör ej något göras för att om möjligt förminska importen af dessa bevis pä onaturlig grymhet af oss menniskor? Här vid lag måste en hvar sjelf uppträda till de » långsamt och försigtigt ihjälpinade småfoglarnes » försvar, om också blott genom att underlåta att köpa dessa offer.
» » Jag tror fru Petterkvist är satirisk? » » Satirisk? N e j, det förstår jag mig inte på, men visst är, att om några behöfver hålla kongress, så är det bodfolket, t y att lefvande människor ska både behandlas och betraktas som maskiner, d e t. » » Inga missnöjets toner, fru Petterkvist! » sa Lycko. » Nu far vi hem (d. v. s. till Kuffen) m e d de elektriska båtarna! De förtjänar också att ses! » » Kör i v i n d! » sa jag nytert, just litet skamsen att ha gläntat på hjärtedörren mer än jag hade tänkt. Det var ljuft känna hafsluften svalka sina kinder och än ljufvare att inte som vanligt få den uppblandad med bomolja och svettiga maskinister, och hur godt det var att slippa äntra i trapporna hallarna emellan, kan jag inte ens säga. Jag önskar, att någon ville uppfinna guttaperkagångstigar fyllda med isvatten! Det skulle smaka för heta fötter d e t! Egentligen är det underligt, att inte Utställningen har uppfunnit dem, så som den har tänkt presis på allt. Ja, på allt, såvida man inte räknar omöjligheten att få ordentlig mat för dem, som inte har råd att depangsera hur mycket som helst. Men det ligger nog någon djup tanke i den anmodningen med, det är jag säker på! Ruffen fann vi, och sedan var Lycko nog hygglig att hålla till godo med en liten enkel middag i sällskap med bara oss två småstadsbjörnar, ty björniga är vi små- stadsbor, det syns bäst det, nu när Stockholmarna kilat sin väg. Jag för min del tror det kommer sig mest af det, att vi inte vågar vara de personligheter här, som vi är hemma, och så verkar vi bara som en mängd misslyckade toaletter! — » Besynnerligt, så ofta jag tänker.på » de HILDUR ANDERSSONS.Ul spinneri och Skrädderiaktiebolag. Allm. Filial: HÖtOTget 13. För vikt om 18 kg fraktfritt fram och åter. Riks. Mim. 26J Martinska samlingarna »! Tänker på dem som på en oas, full af sol och fina färger!
Och som Utskottets Förslag till de Maximi-bestämmelser, för räntas och provisions beräknande, utöfver hvilka Utskottet nu ansett lånet ej må sökas eller antagas, icke utesluter möjligheten för Fullmägtige 5io S t a t s - U t s k o 11 e t s i R:g:sContoiret att kunna för Riket lindrigare vilkor betinga, då äfven en större vinst af lånet erhålles, än den, som, efter de nu beräknade strängaste vilkor, enligt bifogade Calcul, visar sig; alltså bar Utskottet, med hänvisning tillika till de förändringar och tillägg i grunderne för lånets upptagande, sorn i detta Utlåtande äro föreslagne, icke något vidare att tillägga, i anledning af de allmänna erinringar sorni öfrigt blifvit emot Utlåtandet N:o 383 gjorda. Vid de särskildta Puncter af Hufvu dgrutulerne föp den blifvande Upplåningen, som berörde Utlåtande innehåller, hafva följande speciella anmärkningar ägt rum. Emot i.-sta Punct en. Af en Ledamot inom Ridd. och Adeln.- att Utskottet föreslagit en obestämd ränta, nemligen till högst 4 Procent, hvilket synts mindre riktigt, emedan R. St:r borde sjelfve bestämdt utsätta ränte-beloppet, så att Speculanterne, i likhet med hvad som sker i andre Länder, blott täfla om Capital-beloppet, Inora BondeStåndetj att, då icke vilkoret, att myntbestämningen skall yara skedd, funnes stadgadt, det kunde hända, alt lånevinsten icke en gång betäckte räntan för obligationerne och att således bristen måste af R. St:r fyllas:
Dito till utgifter vid Rikets Ständers hus . 1,036: 41. 3. 631: Dito till omkostnader vid kortstämplingen . 100: 157: Dito lill dito vid tidningsstämplingen 484: 27. — 994: Dito till kostnader för 1847 och 1848 års Riksdag 5,494: — 5. — (Redovisadt vid slutet af år 1848, i sammanhang med öfriga till utgifter för nämnde Riksdag förskottsvis anordnade medel.) Dito lill dito för lagfarten af köpet om f. d. Ridderstolpeska sterbhusdelägarnes hus vid hörnet af Skeppsbron och Slottsbacken 333: 16. — (Detta förskott redovisades under år 1847.) Genom uppköpta obligationer. Östgötha Hypotheksförenings, med dito dito, . 186,000: 22,000: Dito dito, med 5 proc. dito, 35,900: — (Uppsagda och infriade under år 1847.) Nya Trollhätte kanalbolags, med dito dito, . 43,500: 6,000: Genom ett år 1847 återbetaldt lån med 5 proc. ränta och hypothek af Östgötha Hypotheksförenings obligationer . — 1,697,483: 16. 681,000: (Den återstående behållningen vid 1848 års slut understeg med 1,216 R:dr 2 sk. 8 rst. sammanlagda beloppet af dessförinnan icke invexlade koppar-poletter, emedan åtskilliga, först efter preskriptionstidens slut till inlösen företedda riksgälds-sedlar, å tillsammans 1,824 R:dr 4 sk., jemlikt Rikets Ständers medgifvande, fått infrias utaf fonden för koppar-poletternas invexling.) Inom linien upptagna Tillgångar! vid vid 1846 års slut. 1848 årsslut.
Jag ber den värde Grefven förlåta, att jag icke kan under Ständsprivilegier classificera annat, än hvad som finnes expressis verbis i desamma intaget, och dä finnes icke bland R. o. Ad:s privilegier ett enda ord nämndt om den olika arfsrätten. Sluteligen anhåller jag få förklara, att äfven i afseende på formen af det förslag till und. skrifvelse, som Hr von Hartmansdorff uppställt, förekommer åtskilligt, sorn, efter mitt sätt att bedömma frågan, gör, att densamma icke bör af R. o. Ad. antagas; ty om vid en blifvande votering majoriteten skulle blifva lill fördel för den föreslagna adressen, sä måste likväl från densam > A ma uteslutas alla försök till förklaring af rätta förståndet af den 114 § Reg.F’., emedan en sådan förklaring är förbjuden i den 83 § Reg.F., och mäste behandlas på sätt den 81 § Reg.F. tydeligen bestämmer. o n Åtskilliga ledamöter tilikännagafvo bifall härtill. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag har hört en talare, och, om jag ej misstager mig, äfven flere, yttra den åsigt, att man i denna lagstiftningsfråga hade rätt alt mera afse sin egen känsla, det billiga och rätta, än som eljest åligger lagstiftare på detta rum. Jag får förklara, att om äfven jag skulle äga en känsla af billighet i hvad som angår arfsoch giftorätt, stridande mot den, som allmänna lagen stadgar, om jag måhända skulle kunna äga någon enskild fördel af den lika arfsrätten, så tillåter mig icke mitt kall, sådant jag uppfattat detsamma, att låta denna känsla taga öfverhand. Jag betraktar mig endast som lagstiftare, icke för detta Stånd, icke för Adelsmän, utan som en representant för Svenska folket, ty vi äro komne hit för att lagstifta, icke för detta rum, utan för Sveriges rike. Denna ifrågavarande lag, den må nu kallas en allmän eller Den S Februari f. m. 187 en undantagslag, är dock en lag, gällande för alla innebyggare inom Svea land.