Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvarjemte, vid nu skedd föredragning af Utskottets Berättelse N:o 65, angående förrättad revision af Banko-diskont-verkets räkenskaper och förvaltning för år 1856, de å sidd. 5, 8 och 12 gjorda hemställanden biföllos, äfvensom Utskottets anmälan, att Banko-diskont-direktionen erhållit decharge för sin förvaltning, godkändes af Bonde-Ståndet, som lade Berättelsen i öfrigt till handlingarne. S. D. Föredrogos följande inbjudningar från Högvördiga Preste-Ståndet: l:o. Genom Protokolls-utdrag N:o 405, enligt hvilket Preste-Ståndet, vid föredragning af Stats—Utskottets Utlåtande N:o 148, för sin del beslutat, att ordalagen i Utskottets tillstyrkande å Utlåtandets 54 sida, rörande termins-afgiften, borde Prot.-Utdrag den 2 December i857. 683 förändras sålunda: ”att den föreskrifna termins-afgiften må upphöra att till Statsverket ingå och i stället användas till anskaffande af såväl böcker och undervis nings-medel, sorn af eljest behöflig materiel för det läroverk, till hvilket den in betalas”. Antogs. samt ) 2:o. Genom Protokolls-utdrag N:o 404, enligt hvilket Högvördiga Preste Ståndet, med ogillande af ytlrandel i 122 punkten utaf Stats-Ulskottets ofvannämnda Utlåtande för sin del beslutat, att Rikets Ständer skuile till Kongl. Maj:ts disposition ställa en summa af 2,000 Hulr Riksmynt lill understöd för ulgifvande af den återstående 3:dje delen utaf verket: Scriplores rerum Svecicarum. Afslogs. Den 2 December. Frän Högloft. Ridderskapet och, Adeln. S. D.
Jag har vågat uttala en tanke, som troligen ogillas af ganska många; men då den financiella ställningen här blifvit vidrörd, bär jag velat förklara, att jag finner hvarje upoffring icke nog stor för att afvärja den allmänna förlägenheten, och att således hvarje åtgärd som än föreslås för det ändamålet, förtjenar att tagas i betraktande. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Då StatsUtsk. upgjorde detta 42 Den 3 December f. m> Betänk., förutsåg många dess ledamöter, att det skulle mötas m. fl. anmärk:r, i afs:de på obetydligheter af Utsk:s förslag, ehuru detsamma innehåller åtskilligt rätt godt och nyttigt. Jag kan deremot icke neka, att det hos mig väckt icke ringa förvåning att här höra hurusom Utsk. skall hafva föreslagit något för hela Staten stort och genomgripande. Granskar man emellertid Betänk, närmare, så skall man finna, att dessa förespeglade stora vådor hvila på ett misstag om hvad Utsk. i sjelfva verket föreslagit, och för att bevisa, att jag har rätt i denna min åsigt, anhåller jag att punktvis få genomgå Betänk. Uti l:sta punkten har Utsk. i fråga om försändningen af Statens medel tillstyrkt begagnandet af samma postremissrörelse, hvilken R. Sl:r vid förra Riksdagen beslutade, och sorn sedermera blifvit delvis satt i verket. Enl. R. St:rs nämnde beslut skulle en postremissrörelse öpnas emellan Riksbanken och Lånekontoren i landsorterne. R. St:r updrogo äfven åt Fullmäktige i Banken att åstadkomma en dylik rörelse med Filialbanker och Privatbanker. 1 högst ringa mån kom detta företag till verkställighet, hufvudsakligen derföre att man icke vidtog någon åtgärd hvarigenom de allmänna verken skulle komma att begagna sig af postremissrörelsen. Detta hindrar dock icke, att saken i sig sjelf kan vara riktig, hvilket också ingen nekat. Denna rörelse medför långt större säkerhet än det nuv:de sättet för penningars afsändande till hufvudstaden. I afs:de på den nytta förändringen skulle medföra i och för penningarnas cirkulation har man sagt, att enl.
I sådant afseende får Utskottet upplysningsvis anföra, att vid föregående Riksdagar en gratifikation i nämnda ändamål blifvit beviljad, hvilken vid de sednaste Riksmötena utgått med följande belopp, i Riksmynt räknadt, nemligen: vid 1853—1854 års Riksdag med 2,000 R:dr, vid de två nästföregående med 1,800 R:dr, vid 1844—1845 års med 1,500 R:dr och vid 1840—1841 års Riksmöte med 2,500 R:dr. I betraktande häraf och då innevarande Riksdag till sin längd kan jemforas med den sistnämnda, men härtill kommer, att vid denna Riksdag statsregleringen obestridligen varit af mer invecklad och omfattande beskaffenhat, än vid någon af de föregående, och derigenom i samma mån medfört ökadt besvär för bemälde Statskommissarie, har Utskottet trott, att gratifikationen nu skäligen bör bestämmas något högre, än den som vid 1840—1841 års Riksmöte beviljades; hvarföre Utskottet föreslår, alt Rikets Ständer måtte tilldela Herr Stats-kommissarien Kock för hans i omförmälda afseende lemnade biträde en gratifikation af 3,000 R:dr R:mt, alt af Riksgälds-kontorets medel utbetalas. Stockholm den 4 Februari 1858. STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOII. Ank. till Exp.-Utsk. d. 7 Febr. 1858, kl. 2 e. m. Utlåtande, angående hegardt anslag eller lån i anledning af staden Christianstads kostnader till följd af koler a-f ar sot ens härjande derstädes under höstetiden år 1857.
Om sättet huru ständig inqvartering skall utgöras (i det fall inqvarteringen, sedan Staten besörjt cym erforderlig® byggnader och deras underhållande, kommer att med contant bestridas.) Statssamt Allm. Besv.- och Oecon.-Utsh. Betänkande N.-o 47» lä §• »4- Ständig inqvartering för dem, som enligt i §. äro dertill berättigade, skall i de städer, der, med afseende å Rikets säkerhet och försvar, Kongl. Majit nödigt pröfvar alt trupper till fortfarande tjenstgöring förlägga, utgöras på sätt nedanföre förordnas. §. i5. All gemenskap skall bo i Kronans hus, hvilka antingen redan äro eller framdeles blifva till Caserner inredde, der ock så stor del af Öfveroch Under-befäl, som anses nödig till vidmakthållande af ordning inom den caserneradc truppen, bör inrymmas. Så skall ock för truppen tillhörande hästar Kronan beslå nödige stall och andra till magasin och förvaringsrum för fourrage m. m. erforderlige hus; nemi. för Cavallerie och Artillerie in natura, men för Infanterie i contant, efter taxan Litt. A. Den återstående delen af befälet äfvensom garnisonens öfrige stater erhålla inqvartering i contant, enligt bilagde taxa Litt. B. §• 16. Så väl gemenskapen, som det i casern boende befäl 0m sängkläder för skola erhålla, i stället för sängkläder in natura, contant per!™*™ * trBP årligen efter taxan Litt. C., hvartill kostnaden kommer att utgöras af den staden allena, i hvilken truppen är förlagd. §• *7 AU annan contant inqvartering skall i stat uppföras och på Rikets samtlige städers och köpingars dertill, enligt Författningarne, förpligtade invånare fördelas och utgå efter de grunder, som serskildt fastställde blifva. §. 18. Ej må något utöfver hvad i nästföregående tvänne ^ Gråna för iaqvatK§. är bestämdt, under hvad förevändning sorn helst, t*nDgeB' hvarken för caserner eller stall af staden reqvireras.
Det var den första vindfläkten i hennes segel, och den gaf henne hvad som för en konstnär är nödvändigare än allt annat: sjelftillit. LOUISE. Men sedan ? ALLAND. — har hon utställt hvarje år, och om jag inte visste bättre, skulle jag svära på att en mans hand utfört hennes arbeten. LOUISE. Jag tänker inte på det der yttre – jag tänker på hennes inre historia. ALLAND. Den ligger ju bakom de verk, hon skapat; och om jag inte misstar mig, kan den tolkas i två ord: hon hatar. Kärleken var blott en episod i hennes lif, och smärtan gjorde henne till en konstnär af rang. LOUISE. Stackaren! ALLAND. Det skulle ni icke säga, om ni visste, hvad det är att kunna arbeta – Reser sig upp. Men nu skall jag gå – Plötsligt oreflekteradt. – Hvarför säger ni »stackaren»? Under den tid, de lefde samman, utförde båda det bästa arbete, de någonsin gjort. Han också. LOUISE Var det hennes förtjenst? ALLAND. Hvem vet? För mig åtminstone betyder hvarje kvinna, som jag verkligen älskar, ett nytt arbete. LOUISE. Hur har det varit de sista åren? ALLAND leende. Det har varit för många. Derför har det icke blifvit annat än porträttbyster af. Bugar sig till afsked. Hur länge stannar ni i Paris? LOUISE. Egentligen borde jag redan ha varit hemma igen, men jag blef ju sjuk. ALLAND. Hvad skulle ni hemma att göra? LOUISE. Åh, ingenting just ALLAND. Hur kan man tveka i valet mellan Paris och – med svårighet – Kråkvinkel; heter det icke så? LOUISE. Min bror har inte ateliern längre än till den 1:sta Juli. ALLAND. Så har ni ju mer än en månad att bo här. Ser ut. Och ni har trädgård, en sådan förtjusande gammal trädgård – öfvergifven, förfallen, undangömd. Der är ni ju borta från verlden. LOUISE. Tycker ni om den? ALLAND. Jag tycker om alltsammans här. Hvad ateliern kunde göras vacker! Men ni är en spartan. Man ser det på hela er drägt, på håret, på allting. Så sträng ni ser ut!
Ropades ganska starka ja , blandade med några nej. Hr Stuart begärde votering. Hr von Hartmansdorff: Sedan votering blifvit begärd, anhåller jag alt få uppgifva den contrapropos., att ordet skola i sednare meningen af Utsk:s förslag bör förändras till må. H, Ex, Hr Gr, o. Land tm. yttrade,’ det han egentligen ansåg det tillhöra den, hvilken begärt votering, alt föreslå contraproposm. Hr Stuart: Jag anhåller, att contrapropostn må blifva, alt R. o, Ad. såsom sin gemensamma tanke förklarar den anmärkn, att orden; skola i ali Kronans uppbörd, böra utbytas mot orden: ma 1 ali Kronans uppbörd. Gr. von Fersen: Jag täger mig friheten fästa uppmärksamhet på det, enligt min öfvertygelse, förvrängda förhållande, som nu i afseende på contrapropostn ägt rum, att Ståndets ledamöter icke afvaktat Hr Gr, o, Landlrms propos, om hvad sorn bör utgöra contrapropostn, innan de D en 32 December f. in. 445 derom framställt förslag. För mig synes det klart, att det tillhör Hr Gr. o. Landtm, att framställa votertspropostn, och först sedan en sådan votertspropos. blifvit framställd, och då den ej godkännes, anser jag det tillkomma Ståndets ledamöter att föreslå någon annan contraproposm. Jag föranledes till denna anmärka, af hvad sorn tilldrog sig i sista plenum, då discussionen om hvad sorn borde blifva contrapropos. räckte ett par timmar. Det är till förhindrande deraf, som jag nu begärt ordet och önskar, att detta yttrande må blifva intaget i dagens prot. Gr. Horn: Jag skulle blott vilja hemställa, huruvida någon contrapropos. vid denna votering kan komma i fråga. Här är endast fråga om att komma till en gemensam tanke, och så länge någon anmärkn. emot Utskrs förslag återstår, kan ingen contrapropos. äga rum, utan alla anmärkn:r måste särskildt pröfvas, såvida icke någon af dem godkännes, innan man hinner genomgå dem alla.
Vid allmänna Bevillningens bestämmande eller regleringen af Bunkens förhållanden, blifva Pukets Ständer i tillfälle, att utan svårighet anvisa hvad som till ränta och amortissement å Stats-obligationerna erfordras, helst det vid sista Riksdag för Riksgälds-Contoiret beräknade belopp af allmänna bevillningen kan, i följd almin» skade utgifter, nedsättas, i4o Kongl. Maj.ts Nådiga Propos. N.-o 2. Den summa af 3,5giooo R:dr, som för Försvarsverkets i ståndsättande erfordras, skall, i mon af behofven, emot redovisning såsom för de årliga utgifterna, användas endast till de upgifna föremålen ; och sedan genom ett större anslag för en gång förrådena vunnit en behöflig complettering, kunna desamma sedermera med de årliga anslagen bibehållas i enahanda fullständiga skick. Kongl. Maj:t öfverlemnar slutligen till Rikets Ständers pröfning och afseende hvad Stats-Contoiret i dess underdåniga berättelse anfört rörande bevillnings-afgifter å Embetsoch Tjenstemäns löner, samt afdragen å desamma till förmon för vissa inrättningar. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer, med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. CARL JOHAN. C. D. Skogman. Bil. tillK. M Nådiga Propos. N.o 2. 141 Utdrag af Protocollet öfver Handelsoch Finance - Ärenden j hållet inför Hans Maj:t Konungen uti Stats-Rådet ä Stockholms Slott d. i3 November 1828. Närvarande: Justitiae Ståts-Ministern. H. E. Hr Grefve Gyllenborg. Statsministern för Utrikes Ärendena JI. E. Hr. Grefve af Wetterstedt. Stats-Råden: II. E. Hr Grefve Rosenblad. II. E. Hr Grefve Mörner. H. E. Hr Grefve Löwenhjelm. Friherre af Nordin. Schwan. Grefve af Ugglas. Hof-Cancelleren von Schulzenheim. Stats-Secreleraren Skogman.
Med anledning häraf har blifvit föreslaget, att det belopp, hvilket såsom räntevinst å oftanämnde lån skolat tillkomma Häradshöfding Sandels, måtte, fördeladt på vissa till antalet bestämda år, anslås såsom pension åt hans efterlemnade enka Carolina Liebholtz. I betraktande af ofvannämnda förhållanden och då det synes Rikets Ständer billigt att Staten med något understöd bidrager till lindrande af den nödställda belägenhet, hvaruti Häradshöfding Sandels enka och fem oförsörjda barn befinna sig, hafva Rikets Ständer på det sätt bifallit den gjorda framställningen, att Häradshöfding Sandels enka, Carolina Sandels, född Liebholtz, på allmänna indragnings-staten tillägges en årlig pension af 300 R:dr. 70:o Med förmälan det aflidne Fängelse-Direktören, f. d. Ryttmästaren J. F. Öman, hvilken bevistat 1808—1809 samt 1813 och 1814 årens fälttåg och efter sitt utträdande ur krigstjensten år 1851 befordrats till direktör vid Wexiö länsfängele, med synnerligt nit och ordentlighet bestridt denna befattning, intill sin död år 1858, — har, uti en hos Rikets Ständer gjord framställning blifvit föreslaget, att, enär behållningen i boet vid Ömans frånfälle utgjort endast 237 R:dr 83 öre samt hans efterlemnade enka Gustafva Christina Sofia Öman, född Wallberg, hvilken, utom en henne af E. K. Maj:t beviljad gratifikation för en gång af 150
Petros hade talande personliga skäl att dölja Klemens' börd, så länge Julianus var romerska rikets kejsare och makten låg i händerna på det hedniska partiet. Först när purpurn smyckade en man, vars fromma sinne visste att underordna den världsliga rättvisan under kyrkans och lärans heliga fördelar, vore det rådligt att taga det viktiga steget. Ty under nuvarande omständigheter vore det i sanning icke blott möjligt, utan troligt, att Petros genom en förtidig upptäckt av förhållandet skulle, i trots av sitt ämbete, anklagas och dömas som förlupen slav och barnatjuv. Ty en domare, vars förstånd var omtöcknat av hedniskt mörker, skulle naturligtvis icke fästa ringaste avseende vid den omständigheten, att barnet stals i den ädla avsikten att frälsa dess själ från förtappelsen. Än mindre skulle han förmå inse, att om avsikten till och med varit en annan och vida mindre ädel om hon helt enkelt varit en beräkning på Krysanteus' förmögenhet hon likväl borde vara tillräcklig att rättfärdiga den anklagade, när denne härmed åsyftat ej blott sin egen, utan även den heliga, allmänneliga kyrkans fördel. Man kan härav föreställa sig, huru livligt Petros längtade efter den dag, som skulle medföra underrättelsen om Julianus' död. Petros upptogs av dessa tankar, medan han vandrade fram och åter i tempelportiken. Han lät sig icke störas av uppsyningsmannens klocka, när denne gav tecknet, att arbetarnes vilostund var ute. Som självvilligt deltagande i sina trosbröders mödor stod det honom fritt att infinna sig vid arbetet, när det behagade honom. Hans betraktelse avbröts först en god stund därefter, när han vid en tillfällig blick utåt gatan varseblev Krysanteus och Hermione, som nalkades stället. I samma ögonblick hörde han från andra sidan av portiken, där arbetarne voro sysselsatta, ett rop och sorl av röster. Han lämnade portiken för att se vad som var å färde. Den förste, som mötte hans blick, var Klemens, som förmodligen ditkommit för att söka honom. Föreläsarens kinder voro överdragna av vredens rodnad och hans hållning sådan, som om han hade utmanat någon till strid.
Vill jordegare begagna längre lid till husbehofs-bränvins-bränning, anmäle han sig hos Konungens Befallninghafvande, som dertill meddela tillslånds-bevis, emot det ätt skatt för den begärda tiden, hvilken ej må understiga en månad eller 3o dagar, af den sökande på förhand erlägges. Skatten härföre må beräknas lågt, t. ex 1 sk. för hvarje kanna, som under den begärda tiden kan afverkas med den panna, för hvilken brännings-tillåtelsc begäres. 5:o För fabriks-bränvins-bränning betalas skatt, t. ex. fyra eller sex gånger af hvad för husbehofs-bränning erlägges, afgiften beräknad per kanna efter årsproductionen med det hittills kända största och bästa apparat. Resultat om dessa grunder antagas: a) Ingen är förnekad att begagna denna, lika litet som hvad annan näringsgren, till sin förkofran och fördel; men skillnad i beskattningen är gjord för den, som an vander denna näring blott för sitt behof, och för den, som vill bedrifva den såsom cn vinstgifvande handtering eller rörelse. b) Brän vins-fabriker uppkomma i bredd med skälig och billig husbehofs-bränvins-bränning, liksom fabriker al alla slag nu finnas i bredd med lius-slöjden, utan att den senare röner menligt inverkande af den förra. c) Stats-intraden å bränyins-fabrikation kunde, i följd häraf, göra circa ÖO B evilla. oc/i Oecon.-Utsk. Betänkande N.-o 3. i million R:dr; ty om jag antager, att årliga bränvins-behofvet, som skall fylias, år circa 16,000,000 kannor, hvilket gör omkring 2:ne supar per dag tor hvarje mansperson; och vidare att en fjerdedel deraf brändes skattfritt genom husbehofs-bränning, afverkades genom fabriks-bränning 12 millioner kannor, hvilket, å 4 skper kanna, gör ofvanstående inkomst-summa.”
»Nej», försäkrade han, »mina flickor och hvarje rätt uppfostrad flicka skall aldrig läsa ett ord af det så förbjudna, åtminstone hade mina döttrar aldrig kunnat göra sig skyldiga till det felet.» De nu åhörande betraktade visst metoden från samma synpunkt som jag, ty på allas ansigten stod ett misstroendevotum. Men nu få vi höra åt huru långt damerna kommit med Braun. Inne i politikrummet ljuder hög och skarp Crusenstolpes röst i något slags fejd mot Blanche, medan professor Grafström och värden tillsammans vid divansbordet hålla på att recensera ett par nyligen utkomna diktsamlingar. I kabinettet skrattas ofantligt, der Holmbergs historier gjorde furore. Han förkunnade äfven sitt auditorium att det skulle få höra nya tal vid bordet, ty han hade fått veta att värdinnan ändtligen tänkte uppfylla ett gammalt löfte, och vid måltiden låta uppträda en hel stekt murgröns-bekransad gris. Ja, han hade till och med sjelf personligen i köket rekommenderat att den skulle bli mycket brun och vacker. Och under det han komme att få förtroende att tranchera den, skulle han hålla ett mytologiskt föredrag om alla grisars stora föregångare. Det skulle bli något lysande, med ett ord något olympiskt... »Men säg nu, hvad kunde löjtnant Braun ha för sällskap der på torpet i Småland?» frågade en ung fru af damerna i Brauns cirkel. »Många, först och främst min Victoria.» »Ack, hvem var hon? Det var inte löjtnantens sångmö?» »Nej, hon sjöng inte; hennes toner gingo i ett sådant djup att jag ej ville rådt någon af damerna att härma henne.» »Då var det löjtnantens hushållerska?» »Visst icke, hushållerskan måste tvärtom passa upp henne.» »Det var underligt. Hette hon verkligen Victoria, och bodde hon verkligen på torpet?» »Skall jag bikta, så hette hon icke Victoria från början, men på torpet bodde hon.» »Hvarför skulle hon då kallas Victoria, det var väl någon gammal tant!» »Gammal var hon icke, och – så vidt jag vet – ej någons tant; att hon fick heta Victoria, kom deraf att hon hade rojalistiska principer och sympatier.
Föredrogos och godkändes Expeditions-Utskottets förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelser till Kongl. Majit Niris 172, 176 och 177; äfvensom samma Utskotts Memorial Nio 13, angående arfvoden till extra kansli-biträden, af Ståndet Bifölls, Prot.-Utdrag den 10 och 11 November 1854. Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Till Stats-Ut skottet remitterades en af Herr Wallenberg, med anledning af 56 § Riksdags-Ordningen, väckt motion, hvaruti föreslås, alt Rikets Ständer måtte visa sin erkänsla för Herr Ofverste-löjtnanten, Grefve A. E. von Rosens förtjenstfull verksamhet i och för befrämjandet af jernvägars anläggande inom Riket, samt till någon ersättning för den möda och de uppoffringar, han frivilligt underkastat sig, såsom en årlig pension, åt honom anvisa ett belopp af 2,000 Rldr Biko, under hans återstående lifstid, så länge han inom Riket vistas; uti hvilken motion flera af Ståndets öfriga Herrar Ledamöter instämt Från Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Såsom ytterligare suppleanter i Förstärkt Banko-Utskott utsågos följande Ledamöter af Ståndet: Peter Jönsson, från Jönköpings Län, Nils Nilsson, från Wermlands dlo, Lars Andersson, från Gefleborgs dlo, Jon Hansson, från Wester-Norrlands dlo, Olof Olsson, från Westerås dlo, E. M. Falk, från Skaraborgs dlo, David Andersson, från Hallands d:o, Måns Månsson, från Kalmar d:o, Johannes Nilsson, från Götheborgs och Bohus dlo, samt Nils Larsson, från Jemtlands d:o; hvarom protokolls-utdrag genast uppsattes, justerades och expedierades. S. D. Efter skedd föredragning godkändes Expeditions-Utskottets förslag til! Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse till Kongl. Majit Nio 178; hvaremot samma Utskotts enahanda förslag
Nu har det ”varit svårt för Utskottet, att ingå i pröfning af ifrågavarande Historiska arbetes halt. ”Är det af utmärkt nytta, så trodde Utskot”tet, att Kongl. Maj:t till Utskottet derom ”skulle gjort någon framställning, eller ock ”att Kongl. Maj:t, som mellan Riksdagarne ”icke saknar medel för dylika anslag, icke ”lärer underlåta, att framdeles i Nåder fänta uppmärksamhet derå.” ”PVfessoren m. m. Geijerj som erkän”de vigten af den anmärkning Domprosten, ”gjort, ansåg, att Utskottet, med afseende å ”arbetets värde, bort gå i författning, att ”Författaren på ett eller annat sätt blifvit ”med någon belöning uppmuntrad.” ”Domprosten Heurlin erinrade härvid, ”att i den händelse StatsUtskottet tillstyrkt ”något anslag för ifrågavarande Historiska ”arbetes fortsättande, StatsUtskottet ock då ”bort lemna anvisning på de medel, som ”för detta ändamål skulle användas.” ”Efter framställd proposition blef förevarande Utlåtande bifallit.’ ”Häremot reserverade sig Professoren ”m. m. Geijer och Prosten Dillner Synnerligast derföre, att det redan af trycket utkomna utaf Herr Strinnholms arbete hufvudsakligen innehåller en utförlig skildring af Reformationsverket, torde det Den 12 Octo ber f. ra. 11 Hög Vör diga PresteStåndet Liand sina MedStänder Lora anses för den Leliörigaste bedöraaren af detsammas förtjenst. Att ett så autentikt Ledömmande, som Professor Geijers,icke föranledt lill återremiss, kan jag ej annorledes förklara mig, än att PresteStåndet gjort sig förvissadt om, att en frikostigare uppmuntran, än den StatsVerkets tillgångar för närvarande medgåfvo, för författaren vore att förvänta.
Att detta likväl icke varit meningen, visar uttryckligen Utskottets Utlåtande i ingressen till Betänkandet N:o 16, till svar å gjorde anmärkningar, sid. 35, så lydande: ”Bland de anmärkningar, sorn blifvit framställda emot Utskottets beräkning af sedelstocken, Banco-Utskotteis Betänkande N:o g8. 5 ”förekommer försl den, att sedelstockens beräkning härigenom skulle försvåras, helst uti Vexel-Bancoskulden inbegripas ej mindre alla i Låne"Banken deponerade summor, utan äfven alla Låne-Bankens förfallna capital och ränteskulder; men då, efter Utskottets åsigt, Bankens förfallna ”ränteskulder för dagen, hvilka mer än fullkomligt motsvaras af dess ”räntef ordringar j icke behöfva att iakttagas vid de beräkningar, Banco”Styrelsen vid hvarje serskildt tillfälle kan finna nödigt uppgöra, till utrö"nande af föihållandet emellan reela fonden och sedelstocken, anser Ut”skoltet verkan af denna anmärkning förfalla.” Då denna verkan icke kunde förfalla, i händelse nämnde ränteskulder verkligen skulle inberäknas, torde det få antagas för afgjordt, att Utskottet, genom att till orden: alta Bankens för fallna skulder j, lägga ett uppräknande af hvad deri inbegripes, undantagit sådana poster, som dervid icke blifvit uppräknade. För det fäll, att man likväl af bokstafven, i motsats mot hvad sjelfva det Utlåtande, som framställt förslaget, lill försvar derföie anfört, ville anse vara afgjordt, att Låne-Bankens förfallna skulder borde också under sedelstocken inberäknas, vill jag, med ledning af det sista bokslutet (för år i832) göra en analys af de poster, på hvilka tillämpning skulle kunna komma i fråga. Dessa äro: a) Utelöpande räntebärande skuldförbindelsersom kunna delas i före år i83o upptagna lån, och den sedermera gjorda upplåningen för Handels-Disconten. Å de förra ske sällan uppsägning.