Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att dessa förmoner icke äro obetydliga, bevisas bäst af den snart sagdt vid hvarje Riksdag förekommande klagan öfver det tryckande i större delen af berörde praestationer; och om än besväret af postskjutsen i sednare tider ökats, så har likväl den ersättning, som de skjutsande derför tillgodokommer, i samina mon blifvit större, äfvensom den lindring i postföringsbesväret, som af omständigheterna skäligen påfordrats, redan torde hafva blifvit medgifven. Utskotten öfvergå nu till besvarande af de serskilda här ofvan omförmälde förslagen, som åsyfta lindring uti postföringens utgörande, och bland dem först det om skjutslegans förhöjande dels till likhet med hvad, som eger rum eller komme att bestämmas för gästgifveriskjuts, dels till 24 sk. Banco, för hvarje mil. På sätt Utskotten här ofvan anfört, har Kongl. Maj:t, genom Nådigt Bref af den 3 December 1842, bifallit, att skjutslegan finge ökas för den före år 183o tillkomna postföringen ifrån 8 till 10 sk. milen för enkel och från 10 lill 12 sk. milen för dubbel postföring samt från 12 till 14 sk. för den enkla postföringen mellan Östersund och Herjeådalen, men för extra postföring från 12 till 16 sk. milen, äfvensom att 16 sk. milen finge åtnjutas för all den gamla postföring, ett hemman utgjorde utöfver 6 mil i veckan, eller 312 mil på året, för helt mantal räknadt. Och som härigenom tillkommit postförarne en till det betydliga beloppet af 10,594 R:dr 21 sk. Banco årli Bih. till B. St. Besv. och Ekon. Etsk.
Jag bad henne förtälja mig denna sägen. „Hm,“ svarade hon leende, „det är för vidlyftigt. Jag har så intresserat mig för denna tilldragelse, att jag gjort mig den mödan att samla och ordna det ringa, jag derom kunnat få veta, och jag fruktar att ej kunna med få ord berätta dig den, just emedan jag så mycket sysselsatt mig dermed.“ „Ju vidlyftigare, ju bättre, svarade jag. Qvällen blir oss nog lång, om vi ingen annan sysselsättning ha, än att sitta och prata ingenting. Låt oss sätta oss vid det öppna fönstret här, just i denna kammare, och berätta mig din historie, det blir trefligt.“ „Nå, har du tålamod att höra, så berättar jag gerna, det är mig riktigt kärt att få ge luft åt hvad jag samlat till en bild inom mig. Men en högkarmad länstol måste jag nödvändigt lyfta fram åt mig, eljest hittar jag omöjligt på den ton, som tillhör den tid, från hvilken min berättelse daterar sig. Se så, föreställ dig nu i mig en riktig fars farmor ifrån Carl XII:s tid, arrangera dig att attendera till den fransyska, som liksom en fleuve des mots skall dina öron embrassera.“ „Usch nej, du blir mig för förtvifladt högtidlig, så der. Öfversätt för all del dina hjeltars och hjeltinnors språk på vårt nu gängse sätt att tänka och tala, eljest kommer jag att känna mig, som om jag vore klädd i styfkjortlar och robrong!“ „Nå ja, det kan väl också låta göra sig, men allehanda skriftligt, som du ändå måste hålla till godo med på den tidens språk, kommer då att göra afbrott, ja kanske förefalla dig såsom icke skrifvet af samma personer, som du deremellan lär dig känna moderniserade.“ „Kan ej hjelpas, hellre då denna olägenhet.“ Sittande i sin högkarmade stol, började hon sin berättelse. Jag misstänker att familjerna Boije och Lejonankar ha att tacka berätterskan för åtskilliga medlemmar i familjerna, dem de ej förut ägt, men öfverlemnar dock berättelsen sådan jag hört den.
Ester upläsandet af detta Betänkande erinrade Herr Baron och Ordföranden, akt det sramstäidte öfwerläqgningsämnet innefattade först frägcrn derom, huruwida Staten borde med Friherre fermolin inga mi o^wamiämnde handel, och derefter, huru och pa hwad fält bctalninaen torde st'e —- Hwad den" förra omständigheten beträff de, trodde H rr Baron och Ordförande, akt om än Statens tillgångar wore fwaga, de likwäl ef kunde wira sä nära medtagne, act de skulle särla Riksens Ständer i förlägenhet, akt kunna om< fatta deria tillfälle att upmuntra en förtjent Medborgare, och att förekomma möjligheten as den ifrägawaronde dyrbara samt för Riket i allmänhet högst nyttiga och angelägna samlings försäljning pä Utrikes ort, till oersättlig förlust för Riket. — Af denna anledning Mtfäg Herr B^ron och Ordföranden sig desto heldr - 86o Den 14 December. bö-a för st>, -nMlda del liststycka amnander af Herr Frthcrre lckesMLlinr anbud, ssM den, i jämförelse till smsönnäide samlings wärve sch den deruppå anwände kostnad, laga köpejckilliug för h«»i!ken Frih rre k4errnelin erbudit sig att öfwerlanmi denna s m ing en» dast koni i» a alt utgöra ett förlott, so n genom Char» torna» urgiswa>,de och försäljning för Kronans räkning ester hand bleswe ersatt. RikedagS-Fullmä g tiqett JonOörsnroon Lnrsöcde: ' att da han med upmärksamhct besett be af Friherre l-termelin ulgisne Chärtor, dem han icke kunde neka ben förljensten att wara wäl graverade, hade han funnir dem utmärka endast Län« och Sockne sckillnader. — Någon rättelse af dem om Rä-sckillnader emellan
En 9 En af ortens kunnige oell nitiske Possessionater Edvard Nonnen ämnar vid sin Egendom Degeberg ordna ett Institut för unga Jordbrukares praktiska och theoreliska undervisning i Jordbruket och bar genom meddelanden i Allmänna Tidningarne lillkännagifvit vilkoren för Elevers emottagande och de bestämmelser i öfrigt, hvarpå Inrättningen kommer att grundas. Nonnen, som jemte flere andre undervisnings-ar.stalter bevistat Siats-Rådet Thatrs namnkunniga Jordbruks-Institut vid Mogelin 1 Preussen, bar genom de vidsträckta förbättringar han tillvägabragt vid sin ©fvanberörde egendom under de få år han varit ägare deraf, framvisat de ovedersägligaste vittnesbörd om den grundliga kännedom af sitt yrke och det varma nit, hvarpå man med säkerhet kan bygga de mest tillfredsställande förhoppningar om vigten och gagnligheten af hans tilltänkta undervisnings-anslalt, så vida den af Allmänheten omfattas med den välvilja den otvifvelaktig! förtjenar. Sädesslagen, som odlas inom Länet, äro Hvete, Råg, Korn, blandkorn, hafre, ärter, böner och vicker i olika proportion på olika orter. Korn odlas föga i Norra delen af Länet, men deremot mera än Råg på svartmyllan å den så kallade Falbygden. Potatoes-odlingen inskränkes merändels till husbehof och kan icke med förmån idkas å Slättbygdens lerjord, hvilket i betydlig mån bidrager att göra missväxten å andra säden på denna ort så mycket mera tryckande. Lin utgör en hufvudsaklig produetion i Länets Norra och Östra delar, men Hampa odlas på få ställen. Väl vårdade trägårdar finnas vid alla större Egendomar, men afsättningen af deras produeter är icke förmånlig, helst den hufvudsakligen borde påräknas i Städerna, hvarest likväl allmänt finnas trädgårdar i det närmaste motsvarande innevånarnes behof. Boskapsskötseln. Som fodertillgången på de fleste ställen icke svarar emot den till sädesodling brukade åkerjorden, kan boskapsskötseln icke vara i något fördelaktigt skick. Stallfodring under hela året nyttjas sällan, ehuru betestillgången på de fleste orter är svag.
R:dr 10: 50. d) Värdet af åtskilliga under Sjunde Hufvudtitelns anslag till jägeristaten uppförda indelningar, som, i följd af jägeritjenstemäns och betjentes afgång från sina platser, blifvit indragna R:dr 1,119: — e) De till chefslönen vid f. d. Adelsfane-regementet hörande indelade räntor, hvilka Eders Kongl. Majit ansett böra till Statsverket indragas; utgörande beloppet, hvarmed dessa räntor på de sednare å ren i medeltal utgått, i rund summa R:dr 10,500: — tillsammans R:dr 16,132: 30; Och har, efter afdrag häraf, den indelade ordinarie räntan blifvit, på sätt Eders Kongl. Majit föreslagit, upptagen med ett jemnadt belopp af . R:dr 2,693,200: —. Den till Statsverket inflytande eller Kronan behållna andelen af ordinarie räntan har Eders Kongl. Majit, i enlighet med Statskontorets hemställan, föreslagit att beräknas till 2,160,500 R:dr. Enligt af vederbörande meddelad upplysning har emellertid vid de sifferuppgifter, som legat till grund för Statskontorets underdåniga skrifvelse angående Statsverkets tillstånd och behof, ett förbiseende i så måtto egt rum, som dervid icke iakttagits att vid sednaste Riksdag, i följd af beslutet om sågoch qvarnräntors upphörande, den Kronan behållna delen af ordinarie räntan nedsattes med 100 000 R:dr; vid hvilket förhållande det nu beräknade beloppet af denna stats-inkomst, hvilket grundar sig på resultaten för åren 1861, 1862 och 1863, hvarunder sagda räntor till Statsverket ännu ingingo, här utföres, efter afdrag af nämnda summa med blott R:dr 2,060,500: — Transport R:dr 4,753,700: — Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 82.
De härför talande skälen synas oss ligga för öppen dag, hvadan de förbigås, åtminstone denna gång. J. Stadling. # " Att be o m pengar .. Bref från en gift man till hans dotter. •^V^in kära dotter! I går kväll sutto vi, din mor och jag, vid hennes arbetsbord, så som du vet, att vi bruka sitta, då vi slutat vårt dagsarbete och vänta på nattens hvila. Då kom Anna * Hennes broder ägde en fenomenal begåfning. Efter endast 5 terminers studier aflade han hofrättsexamen och var hofrättsnotarie, innan han fyllt 20 år. Han hade redan 2 år varit kanslist i riksdagens andra kammare och dessutom under samma tid tjänstgjort i statskontoret, då hans löftesrika bana afbröts af döden. » Lyft ditt hufvud upp, han kommer, våren, Af en evig sommar följd i spåren; Släpp i vinterdagen ej den tron! » A. Anderson. in med ditt bref. Min tidning fick falla på golfvet, jag bröt brefvet och läste högt. Jag läste ditt jubel öfver det snart förestå- ende slutet på din studiekurs, dina glädjeutbrott öfver de växande krafterna i ditt inre, öfver att du nu ägde förmåga och kunskap nog för att kunna uträtta något i världen, och jag kände mig likasom ung på nytt. Vid en afdelning i ditt bref stannade jag, och din mors och mina blickar möttes för en stund. Vi sade i n g e n t i D g, och jag vet icke heller, om vi tänkte någonting, men nog talade våra blickar ett språk, tillräckligt tydligt för att vi skulle förstå hvarandra. Jag vill icke söka tolka det språket, blott detta ville jag säga, att det talade om seger, icke allenast för dig, utan äfven för oss. Så fortsatte jag att läsa det sista, men när jag slutat, möttes icke våra blickar som förut. Jag stirrade envist ut genom fönstret, och jag kände på mig, att din mor äfven undvek att se på mig.
Att vid den, troligen snart förestående, öfversigt af Skrå - Forfattningarne, Kongl. Maj:t ville Nådigst låta anbefalla, att ett särskildt och alfvarligt afseende fästades vid alla de omständigheter som kunna bidraga att till Handtverkerierne draga ynglingar af bättre uppfostran; hvartill icke mer synes fordras, än de bestämde läroårens borttagande, husagans uteslutande och en ovilkorlig tillgång att få lära Handtverk för betalning och utan servitud, hvilket väl äfven nu är anbefaldt, men ej verkställes eller kan verkställas. Motionären tror att, då ämnet är af den beskaffenhet, att det egenteligen hörer tili Betänkanden. 453 allmänna nationella tanke-utvecklingen beliöfves vid Förslagets, som det synes, inskränkthet endast något göras på Stats-Auctoriternes sida, så skall det öfriga göra sig sjélft. Om öfvergångarne förberedas genom Styrelse-åtgärder och verkställas genom allmänna tankars utbildning och ett, på öfverläggning grundadt, handlingssätt, så blifva de nyttiga för samhället, befordra allmän odling och allmän välmåga; men skola de tillvägabringas af ett lill nöd uppgående allmänt behof, hafva de intet annat inflytande på allmänna ställningen, än att bilda en stor tiggare-class, som hvarken duger till intellectuellt eller materiellt arbete. I Memorial af d. 3 Martu, hvilket Ilögv. Preste - Ståndet lill Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitteradt, har Herr Biskopen Doctor Almqvist, med öfverklagande af förut nämnde missförhållande emellan Statens så kallade tärande och närande lemmar påkallat Riksens Högloft. Ständers uppmärksamhet och mellankomst, att en väg snart måtte öppnas för den så kallade tärande Glassens Söner, att utan förkränkning af deras uppfostran och sedlighetskänsla, kunne ingå ej blott i Handel, hvilket hittills icke mött synnerliga svårigheter, utan ock i HandtverksProfessioncn och Handaslöjder.
Denna min öfvertygelse grundar sig dock endast och allenast på min egen subjectiva uppfattning af hvad med en sådan jemkning borde förstås; det kan då naturligtvis icke falla mig in att klandra Utskts ledamöter, blott derföre, att de haft en olika tanke emot mig om rätta sättet att uppfylla det medlarekall, dem ålåg; och någon förebråelse till dem skall visst icke komma ifrån mig, som äger så full visshet om deras redliga och allvarliga afsigt att efter bästa förmåga gagna den sköna sak, hvars målsmän de blifvit. Emedlertid har nu detta betänk, till oss inkommit; och jag förklarar genast, att jag dermed ang:de många vigtiga punkter är af ganska skiljaktig mening. Men 56 §:ns Reg.Fm uttryckliga bud medgifver oss också rätt att nu detsamma till alla dess delar granska och att dervid göra de amnärkntr, som kunna finnas befogade. Der föreskrifves, att om ett RiksStånds tankar i någon eller några delar fortfarande befinnas skiljaktiga ifrån de öfrigas, och samma Stånd sig icke efter de öfriga fogar, då skall emellan dessa tankar genom votering i förstärkt Const.Utsk. tvisten slitas, på det alt derigenom ett fullständigt beredt utlåt, må till kommande riksdag blifva hvilande. Häraf tyckes nu klart följa, att det åligger hvarje Stånd antingen, om det icke har något vid Utskts förslag att särskildt anmärka, att låta vid detsamma bero, eller ock alt bestämdt och uttryckligen uppgifva i hvilken eller hvilka delar det är af skiljaktig tanke. Utan att så förfares, blir ju ingen votering möjlig, emedan man väl alltid måste veta hvarom man votera skall. Val invänder man, att man ju kan antaga till contra-propos. vid en sådan votering, alt det hela af ett Const.Ulskts betänk, kan förkastas eller oantagligt förklaras. Då möter likväl genast den frågan, örn ett Const.Utsk:s förslag, vid samma riksdag det göres, kan förkastas? Svaret derpå in abslracto lemnar jag ät mera grundlags-förfarne, än jag är, att afgöra.
Hamiltons reservation i afseende på frågan, huruvida sportlerna inom K. M:s Cancelli böra upphöra och ett riktigare löningssält införas. Man har ofta inom detta Hus och inom Representationen i allmänhet hört klander deröfver, att Regeringen icke framkommit med förslag till förbättringar; och jag döljer icke, att min enskilda öfvertygelse är, att örn man nu skulle gå Den 26 Maj f. m. till doms med Konungens rådgifvare, så hade man att mer förebrå dem för hvad som blifvit underlätet, än för hvad som blifvit verksteldt, och jag ber alt få tillägga, att det är långt från mig att icke gifva rådgifvarepersonalen den rättvisa och den tacksamhet, som den förtjenar för de förslag till förbättringar, som från dess sida lemnäs Representationen. Jag anser det förslag Styrelsen afgifvit ang:de löneregleringen i K. M:s Cancelli vara af den förtjenst, att jag tror mig derföre böra vara Regeringen tack skyldig. Det sportelsystem, som hittills blifvit följdt, är ett prejerisystem, som icke väl slår tillsammans med en embetsinans förhållande i allmänhet och är lika fördömligt för den, som tager, som för den, som gifver. K. M. har i sin nådiga propos. gifvit ett förslag, huru detta skulle kunna afhjelpas, men hvilket Utsk. icke tilltrott sig att tillstyrka. Då jag tillstyrker detta förslag, sker det derföre, att K. M. i detsamma uppgifvit en möjlighet att på en annan väg återfå samma inkomster, så att jag följaktligen kan tillstyrka detta förslag, utan att derigenom tillstyrka förökade utgifter för staten. Hela skillnaden är, huruvida dessa tjenstemän skola erhålla sina löner i sportler, eller om dessa böra ingå till statsverket under förm af charta sigillata och sedermera i form af löner utgå till tjenstemännen. Jag tillstyrker således, alt i detta fall Utsk. efter en återremiss må taga K. M:s propos. under ytterligare öfverläggning och att vi måtte begagna oss af det fördelaktiga förslag, som af K. M. blifvit framstäldt.
Man måste naturligtvis se saken ifrån en helt annan synpunkt, om den lag, som stiftas, skall blifva gällande äfven för de redan varande bankerna, än om den blott skal! gälla för hädanefter uppkommande banker. Man säger, att jag yrkat di t lagen måtte få retroactiv verkan. Detta är ej det rätta ordet, ty jag har endast åsyftat att få de nuvar. bankernes förhållanden legaliserade. Jag har väckt en motion vid denna riksdag, hvilken hufvudsakligen ligger till grund för mitt förslag till lag för nuvar. och blifvande enskilda banker, och deruti föreslagit sådana stadganden, att de, efter mitt förmenande, äfven gro tillämpliga på nuvar. banker. Detta anser jag ej Utskms förslag vara, och har för öfrigt visat, att Utsk:ns förslag lemnar domaren i tvetydighet om huruvida bankens privilegier eller förslaget skulle komma att gälla. För att undanrödja all osäkerhet hos domaren, har det varit min tanke, att den nya lagen borde gälla äfven för nuvar. privatbanker, och att man vid dess stiftande borde tillse, att ej deras privilegier måtte förnärmas, och jag anser således, att denna lagstiftning både kan och bör omfatta ej allenast framdeles blifvande, utan äfven redan varande banker. Jag anhåller således, att propos. derom nu måtte framställas, emedan jag anser det olämpligt, att, först sedan man genomgått hela lagen, afgöra den frågan, huruvida lagen skall tillämpas på alla privatbanker eller ej. Det är på sådan grund, som jag trott, att den fråga jag framställt bör först afgöras. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att Ilr Stråles mening vore, att den nu under öfverläggning varande lagen för enskilda banker borde blifva gällande för så väl de redan uppkomna som för dem, hvilka hädanefter kunna uppkomma. Frih. Tersmeden, Fredr. Wilh.:
I alla händelser uppkomma inbördes krig emellan medborgare, derföre att rättvisan icke skötes såsom vederborde. Jag anser utan ändamål, alt återremittera delta betänk. ; ty följden blefve blott, att när betänk, älerkomme, finge vi säga om detsamma, som vi nu yttrat. En hvar af R. o. Ad:s ledamöter har för öfrigt tillfälle att genast söka göra sin mening gällande. Jag anhåller derföre vördsamt, all betänk, matte afslås. Hr von Hohenhausen: De sednaste tilldragelserna här i Slockholm och på andre orter hafva icke verkat det ringaste pä min öfvertygelse rör:de denna fråga. Men den beklagliga erfarenhet jag under mångå år vunnit, att det stora mertalet Den 2 November e. ni. af tjufvar och våldsverkare ingalunda af nöd drifvils ali begå brott, utan tvertoni till en del varit förmögne personer i deras class, haft mer lin tillräcklig utkomst och knappt hellöf!, något arbete, samt min erfarenhet deraf, alt tjufveriet anses mer och mindre skamfullt, gör alt jag på inga villkor med min röst vill biträda en åtgärd, hvarigenom straffet skulle blifva mindre skamfullt. Jag får således, med full öfvertygelse om behofvet af della straff, vidblifva hvad jag sednast yrkat. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Om i734 års lag ännu vore oförändrad bibehållen, så tror jag visserligen, att den under nuvar. lid vore i sina straffbestämmelser olämplig, men .ännu mera olämplig har den blifvit genom den under tidernas lopp dermed företagna sönderryckning. Delta hafva så väl R. St. som K. M. insett. Derföre bar äfven eli nyll förslag lill strafflag blifvit utarbeladl, och K. M. har lofvat att redan under innevar. riksdag öfverlemna den lill R. Sl:s handläggning. Att nu, när man bar en ny strafflag nästan under händer, det oaktadt med den gamla ytterligare företaga partiella söndcrryckningar, tyckes mig vara ungefärligen detsamma, sorn 0111 jag beställer mig en ny rock och klipper sönder den gamla, innan jag fått den nya färdig.
Denna gamla » moster », som hr Wirsén en gång afspisade med råd att » vända åter till köksspisen«, eller denne unge novellist, hvars arbete för lång tid sedan lidit förtjent skeppsbrott på kritikens haf, men nu skall dragas fram undan glömskans dam som skottafla för hr Wir-séns i den aggressiva stilen aldrig tillräckligt lätta och smidiga sarkasmer, och mer dylikt, är det att rätt välja, att välja så ointressanta och — lättbehandlade ämnen? Sannerligen frestas man icke med dylikt för ögonen att tänka på att hr Wirsén måste leverera 2 literaturartiklar pr vecka. Men den förmildrande omständighet detta innebär för bristande djuphet och genomförning må en literaturbedömare ej söka bemantla med att såsom stickande krydda antyda saker om literatörers privatlif. Antagom docenten X. gör det Men hvad skall docenten svara om literatörefna vända sig mot honom och böija belysa docentens privatlif under ett längre uppehåll i t ex. Paris? Får icke docenten stå der med skammen och det in duplo! Vare detta sagdt i största allmänhet till våra literatur-bedöraares bästa, naturligtvis utan speciel hänsyn till någon eller några af dem! Hur öfverlägsen hr Wirsén än i mycket är sina kolleger i pressen, i ett kan han lära af dem: konsten att tiga ihjel. Dåligt pornografiskt tryck behandla de med isande tystnad. Allmänheten far ej reda på det, tänker ej derpå, köper det icke. Men det missledda och missledande nitet i Posttidn. m. m. drager det fram, blottar dess skamliga innebörd, faster sig specielt vid det onämnbara, som näm-nes och — varnar sedan » föräldrar och målsmän », varnar » ungdomen » o. s. v. Mer än en ungdom, stadd i de farliga åren, har genom denna ovisa reklam i smyg ilat att skaffa sig boken, ur hvilken han tagit mer eller mindre skada, alltid fatt sin ungdoms skära kronblad sudlade. En böljan till ett bättre i detta oefterrättliga förfarande kunna vi dock ej neka oss glädjen i korthet anföra. I en artikel från senare tider nämner hr Wirsén om en bok att han denna gång ej aktar uppräkna dess kruditeter.
De visa alla skiftningar af grönt, till gult, rödt och blått. Det är ej endast motsatsen mellan det gröna och de mörka klipporna eller de hvita snöfä.lten, som gör att ögat tjusas af dessa gröna sluttningar; det ar en rik, saftig flora, som utvecklas vid den eviga isens gränser. Solen, dagens sol och nattens sol, skepar denna fägring, lika skön som förgänglig. Men hvad &amp; c det för små grila, rörliga prickar upp % bergåsens sluttningar, hvarifrån kommer väl röken, som hvirflar upp bland säljbuskar och dvärjbjörkar? Det ar renarne, som beta, det ar lapparnes eldar. Vi äro ju midt uppe i lappmarken. Intet iir naturligare. Snart möta vi lifliga lapphundar, som nosa på oss helt riinligt, och derss smutsiga herrar, som gärna vilja göra geschäft med oss. På aftonen lade vi åter ut från Lyngeneidet, och passerade an en gång denna underbara fjord med dess gletscher och mångfärgade klippor. Söndagen hade vi det härligaste väder. Man kunde sitta p % däck somnarklädd och njuta en gassande sol. Hnfvet var l %ngt ifrån lugnt, men vi hade medvind och gingo inomskärs nästan hela tiden. Vi foro åter genom Lofotens bisarra skärgård, ' men dekis nya vägar. Tiimlarne lekte i vattenbrynet kring båten och kunde med sina muntra språng roa dem af oss, som för en stund tröttnade vid klippor, haf och himmel. Mot kvällen, da vi kommit till en öppen fjärd vid södra Hindön, saktade vi fart och stannade slutligen en stund. Till och med Angbåtens kapten hade ej sett något grannare i denna färgskiftande natur. Ett oväder med svarta moln och två fulla regnbågar upplöste sig i det präktigaste färgspel. Luft och klippor och haf blefvo son1 en enda oandlig regnbåge. Denna strålande fargprakt lönar det sig ej för en klåparpenna att beskrifva. Äfven skalder skulle tveka inför denna uppgift. HUU inångn ord haiviil spr&amp;lret för att återge de oiindliga fiirgskiftningar, i hvilka ögat frossar?