Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Allmänna bevillningen höjes i samma grad och när den blir otillräcklig för statens under cn fortsatt utveckling ökade behof, och dessa icke kunna fyllas genom tulltaxor, som främja importen af utländska varor samt undergräfva den inhemska industrien och folkets välstånd, eller andra indirekta beskattningar, såskall man slutligen tillgripa statens allmänna egendom, kyrkans, läroverkens, allmänna inrättningars och fromma stiftelsers jordegendom samt militäre-, ecklesiastika och civila staternas boställen. Räkningen blir sedermera lättare att uppgöra med konungamakten och statens vårdande institutioner. Jag är af den tanken, att Utskottets förslag till förändring med jordböckerna, krono-utskyldernas debitering samt uppbörden och redogörelsen dels icke utan stora olägenheter kunna verkställas, dels icke medföra de åsyftade fördelarne. Jag har för denna min öfvertygelse ett stöd i hvad af biskopen och f. d. Stats-rådet Heurlin, vid remissen af den Kongl, propositionen samt inom riddarhuset vid föredragningen af utlåtandet N:o 24-2, blifvit i dessa delar anmärkt. Med expeditions-chefen Gyllenskjöld instämmer jag i de grunder för 011 underdånig skrifvelse till Kongl. Majt, han i sin reservation föreslagit, endast med undantag af lOxte morn., .rörande ersättning för forsellönen tili löntagarne af statsverket. Jag är slutligen skyldig sanningen den förklaring, att, efter min öfvertygelse, jordbruket har ett rättvist anspråk på befrielse från de titlar af hemmantals-räntan, hvilka under 1000-talet genom frivilligt medgifvande blifvit hemmanen påförda och endast i följd af magtspråk öfvergått från bevillning tili ständiga räntor. Af herr prosten Schram: ”Emot synnerligast följande beslut af Höglofl. Stats-utskottet i dess närvarande betänkande nödgas jag mig vördsamt reser ver.i: l:o Jag anser Utskottet, sorn vid flera punkter icke bevärdigat de hos tvenne
» Att jag skulle få höra den ännu en gång — det trodde jag inte. » » Jag gaf akt på er, medan den spelades. J a g älskar också musik och förstod er. » » Ger ni kanske musiklektioner? » Frågan gjordes med feberaktig ifver. » Nej — lyckligtvis inte! » » Det har jag gjort, ända från det j a g var femton år, men nu orkar j a g inte längre. » » Hvilket tungt lif! » » Ja — ibland — men. J a g skulle inte dugt till något, när j a g inte fick utbilda mig till konstnärinna, som j a g önskat och hoppats — då man är ung, tänker man sig lifvet helt annorlunda, än det sedan blir. J a g har i alla fall haft glädje af mina elever, och Antonia var min allra bästa. » » Antonia — är det en släkting? » » A c k nej, men hon spelade för mig i många år, och sedan undervisade j a g också hennes döttrar. Så flyttade de hit, och sedan j a g blef skumögd och utsliten och inte kunde reda mig eller hade något hem, bad hon mig komma till sig. H o n var alltid så snäll — och så älskar hon musik. V i brukade spela Eroican tillsammans, men nu kan j a g inte längre. » E n suck smög sig öfver de färglösa läpparna. » Det är tungt att blifva gammal. » » Det är något, som förestår oss alla. » » J a! j a! Om man bara uträttat något under vägen! Tänk på honom, 30m skrifvit Eroican, han blir aldrig gammal han, och ändock fortlefver han genom generationer, och när man hör honom, är det som blefve man ung på nytt. Gud vare lofvad, att så- dana människor funnits. » Den gamla lyfte sina ögon som i tyst bön. » Jag bar så mycket att tacka för, » sade hon sakta. » Tänk, om inte Antonia tagit mig till sig? » » Ar fröken redan här? » inföll en lång, elegant, hattklädd ung kvinna, som kom emot dem med raska steg.
Denna §. kan väl dertill gifva en möjlighet, då eler står, att Ridderskapet och Adeln representeras enligt RiddarhusOrdningen. Men jag skulle tro , att RiddarhusOrdningen icke blott, såsom §:n tillika innehåller, hör vara i öfverensstämmelse med Grundlagarna, utan äfven bör vara i enlighet med dem tillkommen; och då böra slika frågor väckas i ConstitutionsUtskottet. Jag anhåller sålunda, att Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes meddela oss sitt Utlåtande, huruvida Motionen nu ens kan upptagas. Herr Printzenskjöld_, Axel: Då Utskottets första förslag här ventilerades, öfvervaskades jag af ett nytt utaf Herr Bråkenhjelm uppgjort project till ny Riddarhusordning, hvilket han , ehuru Ledamot i RiddarhusUtskottet, derstädes aldrig omnämnt. Jag trodde redan då, alt Herr Bråkenhjelm både kunnat och bordt göra sina åsigter gällande i Utskottet, utan alt direele besvära Ridderskapet och Adeln med elt, från allt hvad hittills varit, alldeles skiljaktigt förslag. Likaså föreslår han nu ett alldeles fö ränd rädt sätt för Ridderskapets och Adelns representation. Delta finnes alls icke vidrördt i hans förra förslag, hvarföre det synes, som vore han sjelf något vacklande i sitt begrepp angående förevarande 44 Den 3 Augusti f. m. fråga. Otn detta nya förslag icke strider mot 12 §. Riksdagsordningen, så tror jag åtminstone att det, emot 5i §. RiddarhusOrdningen, hvilken föreskrifver, att frågor om ändring uti samma Ordning alltid böra till RiddarhusUtskottet remitteras, som har att med yttrande deröfver inkomma , icke kan i Ståndets Plenum omedelbart till afgörande upptagas, ty om sådant nu skulle ske, måste hela RiddarhusOrdningen, i händelse förslaget bifalles, omredigeras, och jag hemställer, huru detta låter sig göra här in pleno. Jag anhåller derföre, att Herr Bråkenhjelms förslag mätte få förfalla. Friherre Cederström, Jacob:
Nu äro de hufvudsakligaste inkomster, presterskapet åtnjuter, sådana, hvilka utgå antingen från församlingen, eller från bostället, och hvilka orubbade skulle bibehållas ät församlingens presterskap. De öfriga inkomsterna, öfver hvilka mera fritt skulle kunna disponeras, äro jemförelsevis obetydliga. Till en början kunde uti sådana församlingar, der endast tinnes eri enda prest, någon egentlig reglering icke ifrågakomma. Han skulle hufvudsakligen bibehållas vid sina nuv:de inkomster, ehvad de må vara alltför stora eller allt för små. Besinnas nu derjemte att förslaget omtalar »församling», och icke »pastorat,» finner man, att medlen till en mera fullständig och genomgripande lönereglering blifvit än ytterligare förminskade. Ett pastorat består nemi. ofta af flera församlingar; men den föreslagna regleringen skall dock ske inom hvarje särskild församling. Jag för min del kan således icke fördölja den fruktan, jag hyser, att, genom antagandet af förslaget, man endast i högst ringa mån skulle kunna vinna det uttryckta syftet, att bereda hvarje tjenstgörande prestman en efter tjenstegrad och embets-åligganden lämpad aflöning. Bland hindern härför framstår det förhållandet, att just de församlingar, hvilka bereda presterskapet de trägnaste göromålen, äro de fattigaste och således äfven de, sorn lemna de ringaste inkomsterna. Så väl Depart.Chefen, som den K. Propos:n uttrycker den tanken, att Kyrkan bör vara oberoende af Staten. Detta är en sats, som förtjenar att bemärkas. Vare det långt ifrån mig att vilja bestrida dess sanning! Tvärtom är jag fullt öfvertygad derom, att de största olyckor, som någonsin drabbat menniskoslägte!, härledt sig derifrån att man blandat Statens och Kyrkans angelägenheter tillsammans. Om således Kyrkan bör utgöra något helt för sig, från Staten afskiljdt, så upstår den frågan, huruvida det icke vore möjligt att tillvägagå, i fråga om aflöning till Kyrkans tjenare, på på samma sätt, sorn man gör vid aflönandet af Statens. Dessa sednare aflönas nemligen direkte ur StatsKassan, utan afseende å de särskilda orternas afgifter till Staten. Statens Kassa betraktas såsom en enhet.
Till stöd härför anföres ett gammalt dokument, i hvilket » vi Robert des Armoises, riddare, herre till Tichiemont o c h Johanna du Lys, jungfru af Frankrike, gemål till besagde Tichiemont » göra ett med sigill och namnunderskrifter samt vittnes namn bestyrkt förordnande. Johannas familj hade redan 1429 af konungen erhållit rätt att bära namnet » du L y s ». Och för att än ytterligare stödja, att denna dam des Armoises verkligen är identisk med jungfrun af Orleans, citerar Lessigne flere skilda urkunder, af hvilka Johannas återkomst till Orleans, hennes återförening med sina bröder och sin mor, hennes mottagande och de henne förärade skänkerna framgå, åf ett senare dokument af år 1443 synes, att Johanna då ej längre vistades i Frankrike — hennes dagar ändades i privatlifvets dunkel. Vi ha trott, att det skulle kunna intressera Iduns läsarinnor att förnimma, hur den ryktbara Jeanne dArc-legenden tett sig i kritikens ljus, och ha därför gjort denna korta resumé af herr Lessignes bok, hvilken, som sagdt, nu s o m bäst gör ett ofantligt uppseende i Frankrike. då och då rekryterar den kvinliga tjänsteklassen i de stora städerna. Men det bästa hon hade, i min vän Gustafs o c h mitt t y c k e, var dock hennes fästman. D e t var en riktig jätte. Också en art af välgörenhet. J a g måste tänka efter ett ögonblick, men erinrade mig snart dem, som han syftade på. » J a s å, inte d e t! » » N e j. H o n flyttade efter min mors död .till öfverstinnan S., där hon synes vara lika mycket omtyckt som i mitt föräldrahem. P å min fråga efter Alfred, svarade hon, att han var vid god. helsa, att de voro lika kära i hvarandra som för tio år sedan, att de hade giort små besparingar, men att de ännu inte vågade gifta s i g. » Herr Redaktör!
Representationen endast hafva beslutande-rätten till två fjerdedelar, skulle dock hädanefter, enligt Förslaget, åt dem icke inrymmas större andel än två femtedelar i beskattningsoch lagstiftnings-bestyren, så att de skulle kunna af de trenne öfriga Stånden, till större delen bestående af Embetsoch Tjenstemän, öfverröstas, om icke alldeles förtryckas. Redan härutinnan ligger en stor obillighet och skulle Svenska folkets urgamla rätt att beskatta sig sjelft på sådant sätt alldeles tillintetgöras. Det är visserligen ovedersägligt, att bildning och embetsmanna-skicklighet icke kunna för en National-represenlation undvaras, men att inrymma åt Statens löntagare., hvilka i dess förvaltningsbestyr för öfrigt utöfva så stort inflytande, den öfvervägande rösten i Riksförsamlingen torde öfverallt, der det skulle försökas, förblifva ett politiskt misstag. Vidare och då det ifrågavarande förslaget åt det så kallade Femte Ståndet, hvartill hänföras alla orepresenterade Tjenstemannaklasser och Ofrälse Ståndspersoner, förunnat en lika andel med en särskildt Embetsmannaklass, eller Preste-Ståndet, tycker man sig äfven finna, huru högt man än må uppskatta detta Stånds oväld, insigter och politiska förmågor, att rättvisan icke blifvit i allo iagtlagen. För sammansättningen af de båda Kamrarne, hvaruti lika stort antal af alla Stånden skulle placeras, ligga visserligen rättvisa och billighet till grund, men det förblifver likväl ett oupp1 ösL problem, huru den ene Kamaren skall kunna betraktas såsom mera conservativ eller hysande vidsträcktare erfarenhet än den andra, fast qualificationeura blifvit i någon mon olika. Dessa och många andra betänkligheter hjava alltså verkat, att jag för min del icke deltagit i utarbetandet af Utskottets förslag eller anser mig kunna detsamma i någon mon biträda, så benägen jag eljest känner mig att, äfven med någon uppoffring af egna åsigter i denna vigtiga Samhälls-angelägenhet, söka åstadkomma något, som kunde förlika och förena de olika meningarne i frågan.
Nej, så partisk och egenmäktig är han visst icke; och vet du, jag riktigt längtar att träffa den söta flickan. Plägar icke du, Ferdinand, besöka din tants hus? Jag vill likväl erinra mig hafva hört, att du förr vistades der mycket ofta.” ”Ja, fordom,” svarade kaptenen, icke utan rörelse, ”fordom var det så, men nu icke mera; och vill du nödvändigt gå dit, söta Rosa, så får du ursäkta mig, att jag ej kan göra dig sällskap.” ”Jag vet icke, om jag går in på att ursäkta en sådan försummelse,” svarade Rosa småleende. ”Detta är ju endast en nyck af dig, bäste Ferdinand, och sådana kläda er män för ingen del.” ”Det är ingen nyck, goda Rosa,” försäkrade kaptenen, hvilken såg sig tvungen att vara litet uppriktig, för att komma ifrån saken. ”Ingen nyck, jag svär dig det vid min heder; utan vissa förhållanden, för mycket grannlaga att beröra, göra det till en pligt för mig, att tills vidare afsäga mig umgänget i min tants hus.” Undrande och öfverraskad blickade Rosa sin fästman i ögat. Der flammade hastigt en dyster eld, och det allvar, som talade ur hvarje hans drag, bevisade, att han i denna stund var vida skiljd från all lättsinnighet, och att således hans yttranden inneburo sanning. ”Är det så, gode Ferdinand,” sade hon långsamt, ”vill jag ej längre vara envis. Jag beklagar dock af allt mitt hjerta, att ett sådant förhållande eger rum. Emellertid kan jag icke heller deruti se något, som bör afhålla mig att söka vinna Hildas vänskap. Förlåt derföre, att jag vidblifver min föresats, att i afton besöka henne, i stället för balen. Jag har låtit underrätta mig, att icke heller hon är der.” ”Men hvarföre,” invände kaptenen, ”skall det just ske i afton? Vill du icke göra det ringaste afseende på mina böner? Jag kan ju ej hafva något nöje, om icke din närvaro förhöjer festens värde för mig; och såsom en af direktörerna, kan jag ej uteblifva. Säg, min Rosa, hvarföre skall hvarje önskan af mig alltid möta motstånd, då du annars är så mild, god och kärleksfull mot alla?”
Närmaste följden af denna inom krigförandets område inträdda vigtiga förändring är: att Nationer, som bebo öar och halfdar, omgifna af mindre haf och haf svikar, hädanefter mäste bygga sitt försvar hufvudsakligen på landt krigs makten, samt sä ordna densamma, att landets säkerhet blir tryggad, hvarhelst ock de fiendtliga landstigningarne mä företagas; hvilken satts dock ingalunda må anses innebära, att, vid ett sådant lands försvar, biträdet af en flotta, ordnad efter tidsförhållandenas kraf, skulle kunna undvaras, helst denna tvertom alltid, sä väl i nyssberörde hänseende, som till skyddande af landets handels-sjöfart, blifver oumbärlig. Som det 1111 anförda otvifvelaktig! eger en omedelbar tillämpning på Skandinaviska halfön, så följer i ordningen att öfverväga, hvad inflytande dennas betydliga vidd och vidsträckta kuster utöfva på Svenska landtkrigsmaktens behöfliga styrka och sammansättning, hvarvid i förbigående anmärkes, att alla framdeles förekommande beräkningar äro grundade på förutsättningen af begge de förenade Rikenas verksamma deltagande i det gemensamma försvaret. Om således först i betraktande tages, att afständet från Stockholm till Haparanda är 115 svenska mil, fran Stockholm till Ystad 63, samt från Stockholm till Götheborg 49 mil, så inses utan svårighet, att de trupper, som äro förlagda i Rikets norra, medlersta, södra och vestra delar, icke kunna påräknas till hvarandras ögonblickliga understöd, samt att detta, af landets vidd och utsträckning härflytande, förhållande gör till en tvingande nödvändighet att för Svenska Armeens sammansättning antaga en sådan hufvudgrund: att landets väsendtligaste hufvuddelar md inom sig sjelfva ega en städse stridsfärdig styrka, tillräcklig att möta faran, hvarhelst den ock må visa sig, samt att uppehålla och hejda en, oaktadt de af Sjöförsvaret deremot lagda hinder, landstigen fiendes framgång, tills förstärkningar från landets närmast belägna hufvuddelar hinna anlända.
(Se Svensk Författnings-Samling N:ö 49 för år 1851). 9l:o af den 19 Mars 1851, angående föreskrifter rörande låneunderstöd till brandskadade städers återuppbyggande (35). 1851 den 4 April i underdånighet anmäld; hvarvid Kongl. Majit i nåder förklarade, att, då fråga om sådant låns beviljande hädanefter förekomme, Kongl. Majit ville, i tillämplig^ delar, antaga de vilkor och , stadganden, som Rikets Ständer nu anmält sig hafva fastställt; hvaremellertid Kongl. Majits Befallningshafvande genom Cirkulär af samma dag anbefalldes att, medelst utfärdande af Kungörelse, uppmana städernas husägare, att sina hus vederbörligen brandförsäkra. ö®:o af den 29 Mars 1851, angående verkställd granskning af de under CommerceCollegii inseende ställde fonders förvaltning för åren 1847 och 1848 (43). 1851 den 8 Juli i underdånighet anmäld. Beträffande Rikets Ständers anhållan om granskning af och ändring i nu gällande föreskrifter för låns utgifvande af Manufaktur-diskonten, fann Kongl. Majit icke skäl att någon åtgärd i detta hänseende vidtaga; hvaremot Kongl. Majit, i anledning af Rikets Ständers derom gjorda underdåniga hemställan, behagade i nåder förordna om närmare föreskrifter rörande redovisning för de Kronan tillhörige får, som vid Stamschäferierna underhållas, hvarom Commerce-Collegium samt Landtbruks-Akademiens Förvaltningskommitté till iakttagande förständigades.
eller 47 kannor med mäskvärmare; Hvarjemte utskotten ansett följanda i nu gällande författning, angående bränvinsbranningen bifintliga sladganden böra bibehållas: att nemligen det i öfrigt skulle ankomma å de flesta röstegande invånarhe i hvarje stad, der jorden tillhör staden, att, i den ordning, som för beslut om stadens inkomst eller utgift iakttages, bestämma, huruvida den bränvinsbränning, hvartill staden efter värdet af de serskilda jordlotterna är berättigad, skall åt dessas innehafvare upplåtas, eller för stadens gemensamma räkning utöfvas, och om bränvinsbränningen skall ske med serskilde pannor efter hvarje jordlotts värde, eller ock uti ett eller flera sammansatta verk efter alla, eller flera jordlotters sammanslagna värde; men att uti de städer deremot, der jorden är med eganderätt fördelad på stadens invånare, det må bero på det beslut, som ibland dem af pluraliteten, beräknad i mån af jordvärdet, fattas. Är förhållandet blandadt, bebestämmes sättet för bränvinsbränningens utöfning efter enahanda grunder. i 3 Bevilln.- Lagsamt Allm. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIHANG TILL S&HHPMOIB JMKS FJERDE SABHiINGEN. ' * , \ * g<i,a Åftleliiingens StaisAllm. Besvärs och Oeconomiem. fi Utskotts gemensamma Memorial, Utlåtanden och Betankanden. / a: v - Stalssamt Allm. Desv. och Ekon.-Vlshollens Memorial, i\':o i. 1 N:o I. Ank. till Exp.-Utsk. den 20 April, kl. 2 e. m. Memorial.
Vid Herr Friherre Wirséns erinran att Åbofonden torde böra vara att tillgå, i afseende på möjlig fordringsliqvid Sverige och Ryssland emellan, får jag yttra den tanke att det vore äfven så önskligt som förmånligt om emot denna obetydliga Summa Sverige kunde få sina betydliga fordringar af Ryssland godt. gjorde som i alla tall kunde utgå af Statsmedlen men att, sedan vid alla Riksdagar och Gen 7 April e, m. 127 ålla fevisioner efter sista Regementsförändringen anmälanden hos Konungen blifvit gjorde och förnyade om de flere hundrade tusende Riksdaler-, som Statsverket och allmänna Magazinslörättningen äga i utestående fordringar > Finland^ utan någon åsyftad påföljd till liqvid så lärer väl vid nu varande förhållande, i anseende till Åbofonden komma att förblifva och med gillande af Stats(J{skottets Betänkande i alla fall ingen annan underdånig anmälan hos Konungen vara lämpelig, än den som i Betänkandet innefattas. Vid Friherre Wirséns yttrande att hvad som af StatsUtskottet blifvit föreslagit, i afseende på det mindre creditivets begagnande, icke vöre öfVereostämmande med ordalydelsen eller meningen af våra grundlagar, får jag med åberopande af innehållet af 63 §. RegeringsFormen, erinra, att tydliga ordalydelsen af den-^ samma upplyser att derifrån ej kan hämtas något hinder för hvad StatsUtskottet föreslagit* då densamma icke förvägrar nationen kännedom om de oförutsedda händelser som kunna föranleda till dess begagnande, och det bör kunna uppfinnas en gräns emellan tvenne ytterligheter, nemligen emellan fullkomlig hemlighet och tillkännagifvande afdetailler, sorni politiskt afseende kunde vara olämplige, och för ändamålet icke behöflige.
hade frågorna å denna afdelning varit flera an under samma tid förlidet hr. Utgifterna för biråns verksamhet iinder hret hafva varit kr. 13yrå.n~ inkomster under året hafva varit kr. 1,756: 68, aterstoden har bestridts ur förbundskassan. Under de fyra senaste åren hafva utgifter och inkomster för byrån stallt sig på följande sätt: Inkomster. Utgifter. vunnits. Det torde böra f ' ramhållas, att förbundets arbete i alla dess olika grenar galler ej mindre landsorten iin Stockholm. Ile till byrån stälda förfrågningarne inga till större delen frfin landsorten; komiten för utredning af de till Danmark utvandrande svenska allmogeflickornas stallning arbetar uteslutande för landsorten; stipendiekoinitens, hemstudiekomiths och bokkomit ens arbete galler hela landet, och sjukkassan raknar bland sina medlemniar mer an en tredjedel bosatt utom Stockholin. Det gifves sä- lunda inom förbundet ingen uteslutande för hufvudstaden afsedd verksamhet. i:: 3 Stipendier. Det af förbundets styrelse utlofvade barnniorskestipendiet tilldelades under början af år 1889 fröken E. Djurberg, som dock efter genomgangen sjuksköterskekurs - siisom förberedelse till barnmorskekursen - återtog sin ansökan. Till stipendiat efter fröken Djurberg antogs fröken Beda Liinrlqvist. Fru S. ?Vhitlocks, till f6rbilndets styrelse öfverlernnade stipendium, llar afven detta å r tilldelats fröken ~Tilhclrnina Olsson, som fullföljer sina studier rid universitetet i T,iind. Hemstudierna. Under året hpfva 16 elever begagnat sig af s. k. fortsatt ledning för sina studier, nämligen 4 i svenska språket, 1 i svenska spr %ket och dess litteratur, l i svenska och tyska språken, 1 i franska språket, 1 i engelska språket, 2 i allmtin historia, l i fysik och 1 i matematik. 2 elever hafva genomgått 2: ne kurser i samma iimne. Studieplaner hafva lemnats 1 gång för hvartdera af iimnena tyska spraket och allman litteraturhistoria.
En annan olägenhet skulle äfven af mönstringar livart annat eller livart tredje år upstå, den nemligen att då man nu ofta låter äfven en äldre och sämre häst qvarstå på förbättring, vöre det omöjligt, om han skulle stå uti n eller 3 år. Af dessa skäl yrkar jag, att förhållandet måtte blifva, sorn bittils. Sjelf rustande anser jag mig deremot vid detta tillfälle skyldig göra den fullkomligaste rättvisa åt Mönsterherre och Befäl i den landsort, der jag bor, för deras granlagenhet, rättvisa och omsorg för de rustandes bästa, och tror jag icke, att någon derstädes, som upfylier sine pligter, med skäl bör kunna klaga. Det skulle vara mig okärt, om någon förändring blef bifallen, som motionären åsyftat, emedan jag anser den så väl för Kronans tjenst i militairiskt afseende skadlig, som äfven för de rustande sjelfve och deras interesse skadlig. Friherre Anckarswärd: Vid Herr Norden aneka rs sista yttrande vill jag blott göra den anmärkning, att jag visserligen a 11- drig satt i fråga, det ju Rusthållarne äga den rättighet han omnämnt; men jag tror det vara angeläget, att allmänheten uplyses Den 16 Februarii e. m. 111 om denna rättighet, och det anser jag lättast hunna ske genom utfärdande af en förnyad författning i ämnet. Grefve Mörner: I anledning af Herr Rothliebs förslag om en anhållan hos Kongl. Maj:t, att cassationsmönstringarne hädanefter måtte få ske vid Regementsmöten, vill jag blott erinra, att i sådan händelse det tillägg jemväl borde göras, att Kongl. Maj:t ville tillöka truppens öfningstid med 2 dagar för Regementer af 1000 man, och en dag för dem af 5oo. Grefve Hornj Claes Fredrik: