Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridderffapet och Adeln infinner sig til Riksdag och representeras pä det sätt Riddarhus - Ordningen stadgar. §. -s Utom Ärke-Bifkopen, Bissoparne och Pastor Primarius i Stockholm, som äro sjelfkallade Riksdagsmän, wälje hwarje Stift, pä sätt desi Presterffap inom sig öfwerenskommer, följande antal fullmäktige, nemligen Kyrkoherdar: Upsala Stift, för Stockholms Stad twänne samt för Stiftet fem, Linköpings Stift fem, Skara fyra, Strengnäs fyra, Westeräs fem. Weriö tre, Lunds fyra. Borgo twä, Götheborgs tre, Calmare twä, Carlstads twä, Hernösands tre, Gotlands twä. Comministrarne i hwarje Stift, äfwensom Comministrarne i Stockholm, ware berättigade, om de det Åstunda, at inom sig wäija en fullmäktig, den de sjelfwe aflöne. §. 14. Hufwudstaden Stockholm äge at sända Tio Riksdagsmän, hwaraf twänne Magistratsperso ner, Den 8 Augusth ner, S Grosshandlare, i Fabriqncur, s Minuthandlare och z af Zimbeten och Handtwerkerier. Walen förrättas af femtio Electorcr, utsedde ibland Borgerstapet, efter lika Classistctien som Stadens äldste. Desse Electorcr wälje hwar för siq Riksdagsman inom sin Class, men atta samfäldt Fullmäktige af Magistraten. För at blifwa Elcctor eller Riksdagsman för Stockholm fordras a t -hafwa warit 3:ne är Borgare derstädes, at en Grosshandlare betalar minst 80 Nd., en Fabriaucur eller Minuthandlare 10 Rd. och en Handtwerkare 3 Rd. til Staden i ärliga utstpider.
Det är ett obestridligt factum, att hvad som försl föranledde Wermlahdska privat-bankens uppkomst, var svårigheten för denna provins att äga vexlings-tillfälle. Jag har äfven i den lilla brochure jag utgifvit ådagalagt, all det varit det stora vexlings-behofvet i Wermland, som kanske förledt denna banks styrelse vid ett tillfälle att anse sig rikare än den verkligen var, nemi. då en stor massa af B. St:s Banks sedlar på 5oo ä 1,000 r:dr strömmade till ortens brukspatroner för deras exporlarliklar, hvilka år 1336 hade en god och lätt afsättning, och hvilka större sedlar till. större delen ingått i bankens cassa i anseende lill vexlingsbehofvet. Man trodde då, att det var bevis pä en gränslös credit, som dock hade bort betraktas såsom en tillfällighet, hvilket ock inom 6 veckor visade sig. Hr von Troil har som stöd för sin argumentation lagt en sats, som han antager som grundsats: alt nemi. det sämre myntet alltid uttränger det bättre. — Jag vill icke neka, att man ju i flera skrifter om penningeväsende igenfinner denna sats, och att under en viss uppfattning af hvad man stundom haft för ögonen har kunnat föranledas till att erkänna detta dictum för grundsats; men då det uppenbarligen ligger en paradox i sjelfva ordalagen, — ty huru och hvarföre kan det sämre uttränga del bättre? — tycker jag alt hvar och en bör undersöka hvad som kan vara orsaken till ett så besynnerligt förhållande och huruvida regeln i alla afseenden är sann och tillämplig. Jag tror icke, att det ligger i det sämre myntets beskaffenhet en capabilitet att uttränga det bättre, utan beror trängandet helt och hållet derpå, huruvida utlåning sker af dem, som utgifva sämre mynt, till större belopp, än af dem som utgifva det bättre myntet. Phenomentet visar sig egentligen emellan båldt mynt och pappersmynt, hvilket sednare anses för sämre, ehuru det i många afseenden kan vara bättre.
Det faktiska förhållandet utvisar för öfrigt, alt riksmynts-kassan i allmänhet svänger sig omkring den fjerdedel af hela grundfonden, hvartill den vid bankens begynnelse blifvit bestämd, och som utgör det belopp, hvarefter sedeEemissionen, enl. Utskms förslag, alltid skulle beräknas. Jag har f. n. icke här några upgifter, som uplysa huru förhållandet är i detta ögonblick, men om man tager Finans-Kommitéens upgifler till grund för jemförelsen, skall man finna, att åtskilliga banker vid några tillfällen haft litet mera, och andra litet mindre af riksmynt, än den nyssnämnde proportionen, men att förhållandet ej varit synnerligen mycket derifrån afvikande. I praktiskt hänseende tror. jag således att man i stället för nu gällande stadgande gerna kan godkänna Utskms. förslag, och att större reda och säkerhet derigenom skulle vinnas. Likväl vill jag å andra sidan medgifva, att denna ändring icke är af någon öfvervägande stör vigt, ty om man vill bibehålla det theoiitiskt riktiga (ehuru mindre praktiska) stadgande, som nu gäller, så är dermed ingen synnerlig skada skedd. Deremot nödgas jag, såsom någonting bestämdt skadligt, bestrida Utskms beslut, att ingen sedel-emission må medgifvas i afseende på de handlingar, på hvilka kassa-kreditiver beviljas, då dels kassa-kreditiv-rörélsen derigenom skulle komma att inskränkas, dels ett' band skulle läggas på privatbankerna, hvilket' är alldeles ohehöfligt. Således bör, enl. min tanka, ett mora, uti detta hänseende tilläggas Utskms förslag, i öfverensstämmelse med 1846 års författn.; dock med den modifikation, som af flr Aminoff blifvit yrkad, eller alt endast sådana såket hets-handl. för kassa-kreditiver böra få grundlägga sedelemissions-rätt, hvilka äro af samma beskaffenhet som grundfondshandlingarne. Detta bör ske för att vidmakthålla en grundsats, som vid privatbanks-lagstiftning aldrig bör öfvergifvas, den nemi. att för hvarje sedel alltid skall finnas en bestämd real-säkerhet såsom underpant.
Då gick hon in i en liten koja och beklagade der sin nöd för en gammal gumma, som bodde der, denna var beskedlig och visade henne till en man som kunde förfärdiga glastofflor med hvilka man kunde gå upp för berget, men derjemte berättade hon henne att på höjden af hällen bodde den ledaste trollpacka i verlden. Qvinnan lät emellertid icke afskräcka sig utan försedd med glastofflorna började hon uppstigandet. När hon gått en stund mötte hon en gammal man som rådde henne att smörja alla dörrar i trollpackans hus med olja som han gaf henne på en flaska och icke öppna hvarken port eller dörr innan detta var gjordt. Tillika menade han att hon borde taga tjenst hos trollpackan men noga akta sig för att äta något af den mat hon kunde bjuda henne. Qvinnan tackade för rådet, tog flaskan och begaf sig till hexans gård hvilken var väl kringbyggd och försedd med ett par tjocka portar. Hon smorde omsorgsfullt alla dess gångjern och öppnade den sedan. ”Kläm ihjel henne, den styggan!” ropade hexan inifrån, men porten svarde: – ”Nu har jag hängt här i så många år utan att någon smort mig, hon har gjort det och henne klämmer jag icke i hjel.” Sammalunda gick det vid alla dörrar, så kom qvinnan in i stugan der hexan satt, och erbjöd henne sin tjenst. Denna antogs och hexan bad henne sursött att sätta sig på kakelugnsbänken, derefter kom hon med ett stycke pölsa och bjöd henne att äta. Qvinnan tackade och låtsade sig äta, men när trollpackan vände ryggen till stoppade hon pölsan under täcket (”bänk-måttan”) som låg på bänken. ”Har du ätit upp?” sade käringen. ”Ja,” svarade qvinnan. ”Pölsa, hvar är du?” ropade trollpackan. ”Under bänkmåttan,” svarade pölsan. Då tog trollkäringen åter fram henne och sade: ”Ät, piga lilla, det är god pölsa.” Åter låtsade qvinnan som om hon åt, men stoppade pölsan under tröjan. ”Har du nu ätit upp?” sade käringen. ”Ja,” svarade qvinnan. ”Pölsa hvar är du?” ropade trollpackan.
Hafva ett år och sex veckor förflutit från den dag, å hvilken dom eller utslag afsades, må på grund deraf, så vidt fråga är om penningars utgörande, utmätning icke 166 Expeditions-Utskottets Förslag till anderd. Skrifvelse J\:o 11 & ske, med mindre domen eller utslaget blifvit genom nytt beslut åter försatt i exsekutiv kraft. Lag samma vare om förlikning; dock att. om viss dag linnes till förlikningens fullgörande utsalt, liden varder derifrån räknad. Äro i samma förlikningshandling särskilda dagar för särskilda fullgöranden bestämda, räknas liden frän en hvar af dem. Hvad i denna § är stadgadt gälle icke i afseende ä beslut, meddelad! af Dansk Amtman eller Olver-Presidenten i Köpenhamn. § Är gäldenär» bo tagel under offentlig skiftesbehandling i Danmark, förfaller den genom denna förordning medgifna rätt till utmätning. § 8- 1 fråga om behörigheten alt meddela verkställighet å handlingar af ofvanupplagne beskaffenhet, äfvensom beträffande de med verkställigheten förenade kostnader, gälle hvad för t hy fall i afseende å Svenska domar finnes stadgadt. § 9- Ej må vid Svensk domstol sak mot Dansk undersåte upptagas i andra fall, än der Domstolen vore behörig, om svaranden varit Svensk; dock kan Dansk undersåte, som någon tid i Sverige sig uppehåller, under denna sin vistelse derstädes, för gäld eller annan förbindelse sökas, der han finnes. § io. Å handling, på grund hvaraf någon vill söka utmätning i Danmark, skall öfverStäthållare-Embelet eller Konungens Befallningshafvande, som derom varder anmodad, efter förefunne omständigheter meddela intyg, att handlingen är utfärdad i sådan form. som för exsekution erfordras samt att beslutet har den egenskap att medföra ovilkorlig exsekution i öfverensstämmelse med hvad enligt Svensk lag i allmänhet gäller om beslut, som eger laga kraft. Om expeditionslösen och slämpel-pappers-afgift, åtecknade allmänna handlingar, vare lag samma. § IL
”Är ni du med honom också!” utropade han ogillande. Ja, jag var du med alla de närmare af mina författarbekanta. Han erinrade mig om hvad Musset sade till George Sand om att hon var du med – ja, jag mins inte hvem. Ja, nu ångrade jag mig. Jag skulle önska att det icke funnes mer än en enda menniska i verlden för mig att säga du till. Så läste han brefvet. Jag satt och såg på denna lilla manliga hand, så liten och så stark, så väl vårdad och oskön. Jag tycker om denna hand nu, derför att den är hans. Han har så lätt att läsa krångliga stilar, han läste Olas kråkfötter alldeles obehindradt. ”Nej, läs ni,” sade han då han kom nära slutet; och jag läste sista sidan högt för honom. ”Menar han att de alla äro likadana som Herman Eek?” utropade han när jag slutat. ”Det säger han ju.” ”Vill han säga att de alla förföra Vaskepiger?” ”Nåja, han klagar ju öfver att det icke fins annan råd för dem, alla dessa unga män af hans sort.” Han såg på mig med dessa lugna och skälmaktiga ögon. ”Vilja damerna icke ligga hos dem då?” ”Förmodligen inte.” Han teg en stund. ”Jeg har aldrig behövt at smægte, aldrig blefvet afvist.” Jag log. Det kunde nog hända att det funnes någon skilnad mellan Georg Brandes och Ola Hansson. Han såg åter så der skälmaktigt på mig. ”Hvarför har Gud skapat enkor?” sade han. Jag svarade icke. ”Jo, jag tror att gud skapat enkor för det att unga män skola bli lyckliga, och jag tror han har skapat skuld (Gæld) för det man skall göra sådan.” Han var så vacker, der han satt i fönsterkarmen, belyst af lampskenet, med ögonen glittrande mot ljuset. Och så sade han omigen att han finner Jægers bok otäck. Och så var det inte mer.219 D. 19 Mars. Han hade lofvat att komma alldeles säkert. Jag var så trygg för att han skulle göra det. Bä! Kommer farande upp och säger att han skall gå strax.
I anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut öfver den del af Utskottets uti 14:de punkten af Betänkandet N:o 10 framställda förslag till föreskrift, motsvarande 61 § 1 mom. i nu gällande reglemente, som angick frågan om beviljande åt bolag af kassakreditivrätt i Riksbanken, hade Utskottet i 2:dra punkten af Memorialet N:o 19 vidhållit sitt först framställda, af Bonde-Ståndet gillade förslag, att kassakreditiv måtte kunna beviljas sådana bolag, hvilkas reglementen ålägga delegarne oinskränkt ansvarsskyldighet för alla bolagets förbindelser och hvilka icke ega rätt till utgifvande af egna banksedlar, samt inbjudit de öfriga Riks-Stånden att deruti sig förena. Enligt till Utskottet ankomna protokollsutdrag lör den 17 och 21 Mars, har, i fråga om nämnda punkt af Utskottets Memorial N:o 19, Bidderskapet och Adeln, med frånträdande af förut fattadt beslut, antagit Utskottets inbjudning; Presteoch Borgare-Stånden åter, hvilka beslutat att kassakreditiv kunde få beviljas äfven åt sådana bolag, som äro bildade på grund af Kongl. Förordningen om aktiebolag af den 6 Oktober 1848, afslagit inbjudningen och sålunda vidhållit sina förut fattade beslut, samt Bonde-Ståndet, hvilket antagit Utskottets förslag, lagt den ifrågavarande punkten till handlingarne.
Efter erhållet uppdrag från ett större antal medlemmar inom staden Wadstena, för hvilken jag har den äran att vara ombud vid denna riksdag, får jag hos Rikets Ständer vördsamt föreslå. att stadens elementar-läroverk måtte utvidgas från tretill femklassigt. En sådan utvidgning är af behefvet påkallad. Staden är i ett starkt framätgående. Den kringliggande orten är tätt befolkad och lärjungarnas antal tillvexa, så mycket man kan vänta det i ett blott 3-ldassigt läroverk. Med den utvidgning af läroverket, som jag nu föreslagit och orten lifligt önskar, skall lärjungarnes antal fördubblas, hvarigenom den fördel vinnes att antalet minskades vid Linköpings läroverk, der det är större än för undervisningen är lämpligt. 1 flen närbelägna och folkrika Köpingen Motala finnes ingen skola och i grannstaden Skenninge så godt som ingen. Dessa båda orters innevånare påyrka statsanslag för mindre skolors anläggande, men säkerligen skulle det för dem vara fördelaktigare att, då de ligga blott på något mer än en mils afstånd från Wadstena, derstädes ega ett någorlunda fullständigt läroverk. Ur ekonomisk synpunkt blifva det för Staten mindre betungande att bekosta ytterligare två lärare i Wadstena än två eller tre på hvardera af de andra ställena. Det torde böra upplysas att skollokalen i Wadstena, är så beskaffad, att två nya lärosalar lätt kunna inredas. På grund af hvad jag nu haft äran anföra, får jag vördsamt föreslå: att Rikets Ständer måtte anslå löner till tvä nya lärare vid Wadstena tre-klassiga läroverk, hvarigenom det blefve till femklassigt utvidgadt. Stockholm den 29 November 1862. Gust. Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JV$ 209. 401 .M> SO». Af Herr Wallenberg: Angående nedsättning af Manufaktur-diskont kontorets kreditiv i Rikets Ständers Bank, Redan vid förra riksdagen hade jag tillfälle fästa uppmärksamheten pä en Statens inrättning, hvilken qvarstår, oaktadt tiden lemnat den långt efter sig, nemligen den s. k.
Strax därpå stiger den unge löjtnanten upp, nickar flyktigt afsked åt de två civile, hvilka tyckas bedja h o n o m stanna, o c h går rätt fram till bordet, som kinesen och herdinnan nyss lämnat. Jag ser hans unga, spänstiga gestalt afteckna sig i samma spegel, där jag förut betraktat den vackra herdinnan. Hastigt griper lian rosen, som h o n lämnat på det hvita marmorbordet, hårdt fattar han o m den, så att den darrar, för den u p p mot munnen o c h tager kyssen, hon fäst på det lena, doftande bladet. Så fick herden herdinnans lätta kyss, s o m han väntat på så länge, fick den — tryckt på ett skärt, darrande rosenblad. Innehållsförteckning. VÅRA MINISTERFRUAR. (MED PORTRÄTT AF FRIHERRINNAN ANNA KAPPE, FRU ANNA CHRISTERSON, FRU CHARLOTTE WERSÄLL OCH FRU ROSA VON KRUSENS !JERNA). — PRINSESSAN TUSENSKÖNA; POEM AF Daniel Fallström. — SKILDA VÄRLDAR; AF Isa. Idun Stockholm. Prenumerationspris pr är: Idun m e d Modetidning och kolorerade planscher kr. I d u n m. pl. &lt; 6 Idun ensam &gt; Byn »: Klara v. Kyrkogata 7, 2 tr, (.Aftonbladets n y a h u s.) 50 P r e n u m e r. Bedaktör och utgifvare: FRITHIOF HELLBERG. Allm. Telef. Emilie fåjet är icke alltid de stämmor, hvilka hafva sig upp med stort buller, som nå vidast. Hvad ryktet gällt trumpetar ut i dag, är må- hända glömdt i morgon. Under tiden har kanske i en stilla vrå ett hjärta diktat den konstlösa dikt, som gömmer mer än stundens lif inom sig, därför att det skulle beskäras den att gå ut och glädja de många.
Adelsman, som fått Konungens tillstånd, att gå i främmande Herrskaps tjenst, eller att sig emot främmande Öfverhet med trooch huldhetsed förplikta, oagtadt han fast egendom eller embete här i Riket innehafver, äge, så vida han för sin person här i Riket skattskrif-, ven är, rättighet att säte på Riddarhuset inta ga j dock em någon ssk förekommer der, som angår det Herrskap i hvars tjenst han är, må han ej få öfvervara hvarken pfverläggningarne eller beslutets fattande» hvarken in Pleno, Utskott eller Nämnd. Med Adelsman, som är i fiendtlig långenskap och med främmande öf~ verhetstilistånd vistas i fäderneslandet vare lag samma i afseende på det herrskap, mot hvilket han sig förpliktat. §. 9. _ Se 13 §. Flyttar Adelsman sitt bo och hemvist utrikes, på sätt 32 §. i 1723 års adeliga privilegier omförmäler, kåfve han och hans efterkommande, sorn utrikes äro förlorat säte och stämma bland Ridderskapet och Adeln, än - Dgi 5 Junii. 55 skönt han eller de fast egendom har 1 Riket iga. Inflytter i Riket sidan adelsman åter eller hans son och lagligen styrker, att hans förbindelse emot främmande herrskap upphört, samt att han med ny trooch huldhetsed emot Konungen sig törpligtat, då må han af det utrikes vistandet icke vara hindrad, att inträda i alla rättigheter såsom Svensk Adelsman. Afkomling i fjermare led anson, af dea inflyttade Adehmannen, må icke återfå sin rätt till säte och stämma på Riddarhuset förr, än han dertill erhållit Konungens serskildta nådiga tillåtelse, samt i öfrigt företedt sådane be-< vis, som här ofvan foreskrifne åro^ 6. ig, _ Se första delen *f 11 §,. Adelsman, sorn utur Riket afvikit, häfver förverkat rättighet till säte och stämma på Riddarhuset. Återkommer han, utan att blifva till brott förvunnen, inträde han i alla si.; na förra rättigheter., §. 1 u Se 14. §..
Om Ständerna anslå de medel, som Konungen ansett erforderliga, så lärer Han utan tvifvel välja personer, som är o villige och skicklige till uppdraget, oell för öfrigt tillse att organisationen göres med den största besparing. I: detta hänseende tillstyrker jag att man blifver vid Utskts förslag. Kommer så frågan om beloppet af den summa, sorn borde beviljas. PresteSt. har derå gjort en afprutning, sorn jag icke kan tillstyrka. Det anslag Konungen begärt är visserligen icke öfverdrifvet. Om Ständerne nedsätta detsamma, så skall förknappning en ofelbart göra anslagen till de särskildta arbetena mindre fruktbärande än de eljest skulle blifvit, samt vålla menigheterna dröjsmål och olägenheter, sorn uttrötta dem, hvarigenom nitet afsvalnar just hos dem, hvilkas biträde man måste påräkna för det helas framgång. Ehuru jag således tillstyrker att den begärda summan må oförminskad utgå, kan jag dock icke annat än instämma med Hr Nordensköld ronde oriktigheten att till denna exlrastatsregfering taga bidrag från arne ordin, hufvudtitlar. Uti ett föregrde plenum hafva redan flere af R. o. Adrs ledamöter anmärkt denna sammanblandning. Jag mäste erinra härom, och att hon är så mycket oriktigare här, som de i fråga var. titiarne redan äro af Ständerna bestämde samt af Konungen emottagne och fastställde. Att, när Konungen gjorde sin nåd. propos. om denna styrelse, meningen aldrig varit det några medel dertill skulle gå ifrån den 4 eller q; hufvudtitelii, synes, till yttermera visso, af ordalagen i Konungens propos.
Medelst uLslag den 6 Maj 1840 bar Kongl. HofRälten i målet sig utlåtit och funnit det ligga Domhafvanden till last, så väl att Båtsmannen Silfver, hvilken, för passlös persons hysande, gjort sig förfallen att jemlikt Kongl. R:dr 32 sk. samt O O O för dessa och öfriga honom ådömda böter skolat i ena bot undergå bestraffning af sjutton dagars enkelt fängelse, i stället kommit att, genom Domha f vandens anmärkta förfarande, undergå tolf dagars fängelse vid vatten och bröd samt tre dagars enkelt fängelse, som ock att två särskilda, till innehållet med hvarandra alldeles olika expeditioner af samma beslut, rörande bemälde person, blifvit af Domhafvanden utlemnade; i följd hvaraf Kongl. HofRälten, jemlikt 1 Kap. 12 § Rättegångsbalken, fällt Domhafvanden att, för dess sålunda ådagalagda vårdslöshet i utöfningen af domareembetet, böla Sexton R:dr 32 sk. banko. Enligt hvad af infordrade handlingar upplystes, hade Askims IläradsRält genom Utslag den 27 November 1838 rätteligen stadgat, att Drängen Niklas Andersson från Össlöf skulle, vid bristande tillgång till honom för första resan stöld samt fylleri och oljud ådömda böter, undergå tolf dagars fängelse vid vatten och bröd; hvaremot det samma dag af tillförordnade — 36 — Domhafvanden, på HäradsRättens vägnar, utfärdade betyg, hvilket, till Konungens Befallningshafvande i Götheborgs och Bohus Län insänd t, legat till grund för Niklas Anderssons afstraffande, innehållit, att Niklas Andersson blifvit af HäradsRätten dömd att, i brist af ofvanberörde böter, undergå sexton dagars fängelse vid vatten och bröd, hvilken sistnämnda bestraffning Niklas Andersson således utstått.
Kommitterade sålunda medgifvit och tillstyrkt, anser Utskottet Under-stvrelsens anmärkning vara i allo undanröjd, och får Utskottet härvid i öfrigt erinra, att nämnde förändring bör i icke obetydlig mån leda till jemnare fördelning af göromålen på expeditions-kassörerne och ökad enkelhet uti expeditionssättet inom kassa-afdelningen. Med anledning af Under-styrelsens anmärkning, angående dels det förökade besvär för allmänheten, som skulle uppstå genom upprättandet af flera särskilda reversal i stället för ett enda, som i dylikt fall nu allenast erfordras, dels den betydliga tillökning i göromål för kassörerne och special-föraren, som häraf skulle blifva en följd, hafva Kommitterade fästat uppmärksamhet derå, att det äfven nu, då insättning sker för flera särskilda räkningar, är nödigt, att insättaren på reversalet uppgifver räkningarnes benämning och insättningssumman för hvar och en särskild, och att hela skillnaden häremellan och det af Kommitterade föreslagna sättet således skulle bestå deruti, att hvad som nu skrifves på ett reversal, fördelas på två eller flera reversal, allt efter räkningarnes antal, för hvilka insättning sker, med allenast den tillökning i besvär, att insättaren nödgas skrifva sitt namn under två eller flera reversal i stället för under ett. För öfrigt medgifva Kommitterade, att kassörernes göromål i någon mån komme att ökas, men anse tillökningen på det hela icke blifva så stor, att icke göromålens handläggning skulle kunna af den derför afsedda personal besörjas, serdeles som någon egentlig förminskning i kassa-afdelningens tjenstemannapersonal i sjelfva verket icke af Kommitterade föreslagits, enär den kassör, sorn skulle komma att indragas, blefve ersatt genom ökadt biträde för de qvarvarande kassörerne af två tillkomna kassaskrifvare, men hvilket tillökade kassaskrifvarebiträde Under-styrelsen förmenat icke kunna antagas såsom giltigt skäl för kassörspersonalens minskning, enär kassörerne svårligen skulle kunna ställa sig i ständigt ansvar för mer än en kassaskrifvare.
Troligen finnes ingen på detta rum, som icke känner Lektor Reuter, och att, om denne man, i st. f. att lefva för sin ide att uparbeta undervisnings-methoderne, gått den vanliga vägen, han nu troligen innehaft ett af de bättre regala pastoraterne i Riket. Det synes vara billigt att en så ringa skärf som den föreslagne, lemnäs den förtjente mannen. Jag har mig bekant, att Lektor Reuter nu läser för yngre barn från 5 Den 4 December e. m. 3‘Jä till 10 Sr, för att kunna upgifva en läromethod vid första undervisningen af barn. Jag förenar mig med Hr Palmcrantz. Prih. Cederström, Anders: Äfven jag anhåller att få förena mig med motionåren, men, i anseende till den korta tiden, anhåller jag att vid ett annat tillfälle få yttra mig, och att motionen emellertid måtte blifva bordlagd. Hr Gr. o. Landtm, förklarade att ifrågav:de motion, enl. derom gjord begäran, komme att hvila på bordet. Föredrogs ånyo och bifölls StatsUtsk:s d. 29 sistl. Nov. och d. 3 dennes på bordet lagda Mern. N:o 10, ang:de förskott å aflöningen för den hos RiksSt:n och Utskm anställde betjening. Sedan härefter Hr Gr. och Landtm, anmodat den eller de af R. o. Ad:ns ledamöter, som önskade ytterligare väcka motioner, att nu dertill anmäla sig, emedan eljest propos. till R. o. Ad:ns åtskiljande komme att framställas, anmälde sig Frih. Cederström, Anders, som upläste följande motion: Enär allmän olägenhet upstått deraf, att, då K. M. vid utfärdande af författn:r, hvilka till en del uphäfva gällande lagar, förordna och påbud eller lag §§ ej tillika förklarat att sådant skett med uphäfvande af hvad hitintills gällande varit, och på grund häraf låtit utfärda ny lag eller författn., uti hvilken de beslutade förändringarne äro intagne, utan blott förklarat, att med ändring af den eller den § eller den delen af författmn K.