Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För Jesu egna lärjungar och apostlar var hans uppväckelse från de döde ett nytt och kraftigt bevis, icke för att han var Gud – en sådan tanke kunde aldrig falla dem in – utan att han var menniskan Messias, lefvande Guds son (Apostl. G. 17, 31; Rom. 1, 4). Kan, fråga vi, någon klart tänkande menniska låta intala sig, att Paulus trott Kristus vara den absolute evige Gud och velat för andra predika en sådan lära, när han t. ex. i sitt bref till Romarne (6, 8–10) skrifver: „Men om vi äro döde med Kristus, så tro vi ock, att vi skola lefva med honom, vetande, att Kristus, som är uppväckt från de döda, icke mer dör; död herrskar icke mer öfver honom. Ty det han blef död, blef han synden död en gång för alla; men det han lefver, lefver han för Gud“. Skulle Paulus här verkligen velat säga, att den evige, genom att hafva uppväckts från de döda, blifvit undanryckt dödens herravälde, så att man ej behöfver befara, att han skall dö för andra gången? Skulle han velat säga, att det lif, som Gud nu lefver, är ett lif för Gud? Till sådant nonsens har Paulus aldrig gjort sig skyldig. Hans ord äro fullkomligt förnuftiga och begripliga, men endast under den förutsättning att Kristus icke är Gud, utan menniska och Messias. Det underbara, som i Mattheus och Markus berättas om Jesu börd, synas de ortodoxe deremot hafva upphört att anse såsom „bevis“ för hans gudom. Och detta på goda skäl. Ty antingen man betraktar denna berättelse i och för sig, eller man undersöker hvilken betydelse nya testamentet i dess helhet tillägger det underbara i Jesu börd, eller man frågar hvilken föreställning om Jesus som denna omständighet måste uppväckt bland de folk, för hvilka evangelium först förkunnades; så skall svaret utfalla emot den ortodoxa uppfattningen. Betraktar man berättelsen i Lukas’ första kapitel i och för sig, finner man, att den håller sig strängt inom Messias-idéens gräns.
Föredrogs å nyo StatsBevillnjngssamt Allmänna besvärsoch OeconomieUtskottens den inte dennes under JY:o 5^ afgifne, samt den 2o;de derpåföljde e. inpå bordet lagde, Betänkande , angående upphäfvande af så väl Inrikes Tullbevakningen, sorn GränseTullbevakningen emot förrige. Herr Uggla, Göran Gustaf, anhöll att Utskottens Utlåtande måtte ytterligare hvila på bordet lill nästa Plenum. Herr Lagerhjelm, Pehr, före-, ijade sig med Herr Uggla. Herr Grefven och LandtMars kalken förklarade, att då flere Ledamöter begärt, att Utskottens Betänkande måtte ytterligare hvila på bordet, komme detsamma ock att, enligt 49 §• Biksdagsa Ordningen, derstädes förblifva hvilande till nasta Plenum, Den November e, m , 445 Höglofl. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan till 2 eftermiddagen. In Fidem Protocolli. O. J. L a g e r li e i rn. Lördagen den %% November* Plenum klockan 6 eftermiddagen. Föredrogs å, ny° och bifölls Stats-*. Bancooöfo Lag-Utskottens den \\ dennes under N:o 607. afgifne, samt den 20 derpåföljde e. m. bordet lagde, Betänkande, i anledning af väckte frågor om stadgande af liqvidations grund vid gäldande af skulder i Banco-Mynt, Företogs lill pröfning* Stats-Och. Banco-Utskotlens den i5 dennes under JNTro. 609 afgifne, samt den 19 derpåföljde e. rn. pä hordet lagde, Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse angående betalning af förre Kongl. Familjens här i Riket innestående enskilda förmögenhet. 445 De n *s November e, m - Grefve Gy 11 e n b o ;• g, Jolian Henning, hade inlerunat elt så lydande Memoria!
(D. A.) Stats-Utskottets i Utlåtandet N:o 301 gjorda och i Betänkandet N:o 330 förnyade hemställan, det väckt motion, att Rikets Ständer ville bevilja ett Stals-bidrag af 150,000 R:dr till Baggens-stäkets upprensning eller ock hos Kongl. Maj:t i underdånighet förorda nådigt bifall till en af Stockholms Grosshandels-societet och Skepps-redare gjord underdånig ansökning om ett anslag för samma ändamål från Handelsoch Sjöfarts-fonden, icke mätte till någon Rikets Sländers åtgärd föranleda, har, vid frågans afgörande hos Riks-Stånden, blifvit godkänd af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet; hvaremot Presteoch Borgare-Stånden densamma afslagit och beslutat, att Rikets Ständer må hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, derest Kongl. Maj:t finner sådant lämpligt, det för ifrågavarande ändamål begärda anslag måtte beviljas att af Handelsoch Sjöfarts-fonden utgå; varande förstnämnde tvänne Riks-Stånd af Borgare-Ståndet inbjudne att instämma i detta Stånds beslut i frågan, men denna inbjudning är af begge Stånden afslagen. Då alltså det af Presteoch Borgare-Stånden fattade gemensamma beslut om aflåtande till Kongl. Maj:t af en underdånig skrifvelse i förevaBih. till R. St.
Äfvensom E. K. Maj:t ansell, att de anslag E. K. Maj: t såmedelst äskat till Statens jernvägsbyggnader, lämpligen borde fördelas jemnt på hvarldera af de fyra åren 1860—1863 eller med 6,250,000 R:dr på hvarje; dock med rättighet för E. K. Maj:t att för hvarldera af de tre första åren, i läll omständigheter vid arbetenas utförande eller i öfrigt skulle dertill föranleda, använda utöfver årsanslaget högst 500,000 R:dr, som dä komrne alt ä sista årets anslag alräknas. Hvad nu först angår bestämmandet af den riktning utaf vestra stambanan, för hvilken anslag bör af Rikets Ständer beviljas; så ehuru Rikets Ständer anse den vid denna banas anläggning, hufvudsakligen åsyftade kommunikationen emellan rikets vid Östersjön och Nordsjön belägna hufvudorter, böra utföras och fullbordas genom direkt sammanbindning af de från banans ändpunkter redan löietagne och dels fullbordade, dels påbörjade jernvägsarbelen, har likväl vid granskning af Jernvägs-kommitléens i detta afseende uppgjorda förslag för den del af ifrågavarande hufvudlinia, som skall genomlöpa Nerike, hvilket förslag går derpå ut att samma linia skulle erhålla den rakaste och kortaste sträckningen emellan Hallsberg och Bodarne, hos Rikets Ständer blifvit ifrågasatt, huruvida icke genom banans anläggning i nordligare riktning, norr om Skarbvsjön, flera väsendlliga fördelar för de inre kommunikationerne kunde väntas uppkomma i det hänseende, alt icke allenast förbindelsen mellan bygderna omkring Mäla - 116 Expedition,sLisl; o Hels Förslag lill anderd.
Uti 8 § 1 morn. hafva Rikets Ständer föreslagit ett tillägg, som endast innefattar ett, efter Rikets Ständers omdöme, behöfligt förtydligande af hvad i detta hänseende redan finnes stadgadt. Till stadgandet i 9 §, att, om någon egendom tillfaller å fattighus intagen person, samma egendom då skall fattigvården tillgodokomma, derest icke fattigvården för hjonet då upphör, har blifvit yrkadt det tillägg, att, der fattigvård för personen af sistnämnda skäl upphör, denne då må vara pligtig att lemna kommunen full ersättning för det understöd, han längre eller kortare tid åtnjutit. En bestämmelse af enahanda syftning var uti det af Rikets Ständer vid 1840—1841 årens riksdag afgifna förslag intagen; och Rikets Ständer, som, äfven för deras del, anse ett dyliks stadgande icke böra saknas, helst denna ersättningsskyldighet, jemte det den är i hög grad billig, tillika torde förekomma missbruk af fattigvårdens anlitande, hafva, i följd häraf, uti omförmälda § föreslagit ett tillägg i afseende härå. Hvad uti 1 mom. af 10 § finnes stadgadt, rörande beräkningsgrunden för de tillskott, hvilka för fattigvårds-behofvens afhjelpande, utöfver de bestämda personella bidragen, ytterligare kunna erfordras, har utgjort föremål för flere anmärkningar. Jemte förmenande, att nödig föreskrift saknades, huruvida hemmans förmedlade eller oförmedlade mantal borde läggas till grund för utgörande af dessa tillskott, har tillika det yrkande blifvit fram ställdt, Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N;o 198. 425 stiilldt, att, i stället för denna beräkningsgrund, fastighetens taxeringsvärde ma.såsom norm i detta hänseende antagas.
Lugn dock satt på sin plats den mäktige bränvinssenatom,Log och rörde sig ej, ty säkert visste han med sig Att han fiendens hop höll säkert fången i nätet. Slutligt bleknade dock den mäktige bränvinssenatorn, När han blef dragen till svars för att ej kunna addera, Och med klara bevis hans väldiga räknefel röjdes Af en direktor för en bland de enskilda banker. Lindrigt bleknande sågs den gode senatorn då sitta, Blekare blef han doqk snart, då representanten från Norrland Stod i talarestoln och bara oblygt bekände Att han talade för ett stort personligt intresse, Icke mindre och mer än fyrahundrade kronor Årligen att på den sak det gälde tappa måhända, Skulle, så frågade han, en summa så stor, så omätlig Ej vara mäktig nog att rubba heder och ära? Ängsligt på stolen sig vred den mäktige bränvinssenatorn, Hörde med stigande qval hur representanten från Norrland Skildrade hjertlöst och grymt hans drömda, framtida riksbank: » Putselkrämarebank » han nämnde den bittert och hjertlöst, Slungade salva på salva af hån mot dess blifvande öde, Hånade giftigt och djerft den mäktige bränvinssenatorn; Denne blott teg och teg, men det kokte och sjöd i hans inre Och när dryftningen ren på andra dagen var hunnen Bad han om ordet till sist och fick det af vresige grefven. Talade, svarande först den enskilde bankdirektören, Att jag adderat fel är både troligt och möjligt, Nämnas må dock att jag motioner skrifvit i massa, Långa och tjocka, och om man understundom blir sömnig utaf slik produktion, hvad är väl deri att klandra. Sade, och vände sig sen till representanten från Norrland, Denne, menade strax den mäktige bränvinssenatorn, Satt en gång så fast och så orubblig i klorna På hvarendaste bank som nånsin lånt honom pengar,Att han i denna sak förutan tvifvel var jäfvig. » Hvar och en », så sad ’ den mäktige bränvinssenatorn, » Hvilken en enskild bank har makt att styra och leda Gripes beständigt utaf båd ’ egennytta och ondska.
Utgår äfven den andra Sonens linia på Manssidan, gånge Successionsrätten till den Tredje och så vidare till de öfrige Hans Kongl. Höghets Söner, i samma ordning och rätt nedstigande led efter förstfödslorätt, som här ofvanföre för den förstföddes Ätt föreskrifvet är. § 2. Dör Konung i Sverige, utan att lemna manlige Bröstarfvingar, men Hans efterlemnade Drottning sig i välsignadt tillstånd befinner, före Stats-Rådet Regeringen med Kongl. Magt och Myndighet på sätt och med vilkor 41 och 93 §§ af Regerings-Formen föreskrifva, till dess Riksens Ständer, å den tid Regerings-Formen utstakar, hunnit sammankomma, då dem tillhör att om Regeringens förande sjelfva förordna. Blifver Drottningens lifsfrugt af Mankön, förordne då Riksens Ständer Förmyndare för den omyndige Konungen, på sätt i 94 § af Regerings-Formen stadgadt är. Blifver Drottningens lifsfrugt af Qvinnokön, träde den af Ätten, som efter förstfödslorätt den aflidne Konungen i arfföljden, på sätt 1 § utstakar, närmast är, såsom Konung, till Regeringen. § 3- De af Kongl. Huset af Qvinnokön och deras Efterkommande, ändock desse af Mankön äro, håfve ingen rätt till Sveriges Krona och Regering. § 4. Såsom Regerings-Formens 2 § uttryckligen stadgar, att Konung alltid skall vara af den rena Evangeliska Läran, sådan som den, uti den oförändrade Augsburgiska Bekännelsen, samt Upsala Mötes Beslut af år 1593, an - Bilaga B till Meni. N:o 2. 15 tagen och förklarad är, alltså skola ock Prinsar af det Kongl. Huset uppfödas i samma Lära och inom Riket. Den af Kongl, famillen, som ej sig till samma Lära bekänner, vare ifrån all Successionsrätt utesluten. § 5. Prins af det Kongl. Huset må ej gifta sig utan Konungens vetskap och samtycke. Sker det ändock, håfve Han förverkat arfsrätt till Riket för Sig, Barn och Efterkommande.
Just detsamma är nu också här i fråga, eller att öfverflytta en omsorg som den enskilde nu, fastän med svårighet, sjelf måste besörja på en embetsmyndighet; och då detta påyrkas, dels derföre alt den enskilde omöjligen utan förlust sjelf kun verkställa densamma, dels ock för att befordra ordning och rätt, och derigenom äfven allmänna krediten, så kan jag icke begripa (Hr Grefven förläte milt oförstånd!) hvarföre man åtminstone af detta skäl motsätter sig den föreslagna åtgärden. Att såsom regel yrka, att ett bestyr aldrig för framtiden kan göras till embetsåliggande, derföre alt samma bestyr nu besörjes af de enskilta sjelfva, vore att proklamera den mest stationära grundsats som kan tänkas, ty det vore helt enkelt att säga: hvad som är, får aldrig förändras. Det andra inkastet emot motionen var det menliga förhållande som skulle uppkomma deraf, att K. bef:de genom befattning med promotorialmål blefve domare och part på samma gång. Till vederläggning häraf, behöfves blott åberopa erfarenheten; den erfarenhet nemi., som utvisar att så hittills i långliga tider tillgått, ulan att någon klagan öfver detta förhållande från någondera parten afhörts. Slutligen har man framkommit med det 3:dje skälet, alt det ifrågasatta bestyret skulle medföra ett alltför stort ansvar för K. bef:de. Men denna olägenhet undvikes hell och hållet om man följer den medelväg, Hr Berg von Linde i sin reservation föreslagit och som sednast blifvit af Hr Lagerhjelm förordad. Jag slutar mig till denna mening och yrkar följaktligen äterremiss af betänk. Gr. Sparre: Hr Gripenstedls utveckling af saken är så märkvärdig, att jag icke kan afhålla mig från att upptaga bans yttrande till besvarande.
Se Hernösands kyrka. — lill Hillska skolan å Barnängen, angående. Se Hillska skolan. Långebro invid Christianstad, om bestämmande af en afgift för alla, som färdas deröfver. I. IV. B. 235. A. 340. Läktaren i Riddarhussalen, om utrymmande af. X. 364. Länsmanstjenster, om sammanslående till tvänne af 3 sådana, inom Östra härad af Jönköpings län. III. B. 12. A. 25. Länsmän, om inköp af boställen åt vissa. Se Boställen. Lärareseminarier, om inrättande af. I. Läroverken, elementar-, angående förändringar uti deras organisation. Se Elementarläroverken. Löfås silfververk, Kongl. CommerceCollegii berättelse angående. VII. B. 329. A. 332. IX. U. 381. A. 664. — om indragning af de i och för dess drifvande upplåtne förläningar och förmåner. X. B. 92. A. 338_. E. 460. Lön, professors-, angående anslag till, för Öfverläkaren vid Stockholms stads och läns kurhus. Se Anslag. Löneanslag, om utgående till fulla beloppet af det Häradsskrifvaren i Calix fögderi tillagda. VI. B. 32. A. 396. Löneförbättring, angående åtskilliga kyrkoherdars ansökningar om, af indragen obehaglig tids förläningsspanmål. I. R. 139. VII. B. 354, 395. A. 400. IX. II. 3. A. 198. E. 414. — för tjenslemännen och vaktbetjeningen i Svea Hofrätt, samt Hofrätten öfver Skåne och Blekinge. I. R. 400. Se vidare StatsUtskotlets betänkande N:o 35. —• för Landtstatstjenslemännen inom Jemtlands län, angående. I. R. 430. III. B. 387.
Hvad slutligen angar grunderna för rättigheten alt i minut försälja bränvin, liar Kongl. Maj:t härvid hufvudsakligen tagit i betraktande, hurusom det särskilda ändamål, sorn uti beskattningen är att söka från sedlighetens synpunkt, eller sorn afser förbrukningens hämmande genom fördyrandet af varan, vid det mera invecklade förhållande, som här i landet eger rum i afseende å bränvinstill verkningens ulöfvande lill husbehof eller såsom näring, icke kan på något verksamt sätt vinnas genom skatt å tillverkningen, enär husbehofsbränningen icke skäligen bör med hög skatt betungas, och skatten å bränvinstill verkningen, såsom egentlig näring, måste, på sätt förut är nnfördt, så lämpas, att den står i ett afpassadt förhållande till den å husbehofsbränningen, för att icke äfventyra ändamålets förfelande genom afledandet, i vidsträcktare mån, från det mera till det mindre beskattade tillverkningssättet. Ändamålet kunde deremot, genom skatt å försäljningen i minut, säkrare vinnas, och Kongl. Majit är derföre betänkt uppå, att, i öfverenstäminelse med de grunder, som i Norrige, genom lagen af den 6 September i845, äro fastställda, så ordna lagstiftningen i afseende å bränvinsminutering, att rättigheten till sådan rörelse blefve, så väl i stad sorn å landet, beroende af en högre beskattning, deraf intägten inom hvarje kommun borde, till dennas behof, för fattigvård och andra kommunala angelägenheter användas. Kongl. Majit vill, i sådant afseende, föreslå Rikets Ständer att, i sammanhang med fastställandet af bevillningsafgifterna för bränvinsförsäljning i minut, må bestämmas, att en särskild kommunalskatt skall erläggas med fyra skillingar kannan, efter det belopp, hvartill försäljningen af bränvin i minut a 11 ta ges att inom kommunen uppgå; varande denna afgift ungefärligen motsvarande två femtedelar af den skatt, sorn i Norrige är för enahanda ändamål bestämd.
39 anseende till egors olika vidd och sträckning i längd, falla kostsammare och mera , betungande å ena sidan, än å den andra, samt att, vid de förhållanden att inegor mötte skog och utmark, nyttan af stängseln ej kunde vara eller blifva lika eller jemförlig; men att deremot äfven vore att framställa, att slika förhållanden emellan serskildta Skifteslag mera sällan, åtminstone i de flesta orter, torde förefinnas: att när SkiftesFörfattningarnes föreskrifter om egolottere utläggning i så qvadratformiga figurer, som localen kan medgifva, behörigen iakttagas, stängselskyldigheten för delegarne i ett och samma Skifteslag kan efter hand komma till den möjliga jemnlikhet som må stå att vinna: att af den tillfällighet, att emot ena jordegarens odlade egor den andres utmark gränsar, icke syntes kunna liemtas osvikligt skäl, att den förre alltid skall ensamt vidkännas stängsel i skillnadslinien, då likväl nytta deraf äfven för den senare kan vara eller blifva i flera afseenden, och att det föreslagna ömsesidiga deltagande till hälften af stängning i Rågång emellan serskild te Skifteslag och i skillnadslinier inom ett och samma Skifteslag hade det för sig, att icke allenast vara det enklaste och sådant, att stängseldelningen kunde, utan Landtmätares nödvändiga anlitande, *4q Bil. t. K. M. Ntidiga Protos.
Jag erkänner riktigheten af StatsUtsk:s tillstyrkande, att någon disposition på öfverskotteö icke bör äga rum; men en annan fråga blir, huruvida man icke nödgas låta principen vika för det nyss tillkomna beslutet, hvarigenom bevillningen kommer att ökas, vare sig genom tull eller allmän bevillning. När vi redan kommit till den erfarenhet, att ^6,000 r:dr redan erfordras såsom ökad bevillning, synes det mig vara olämpligt att genom ökande of statsbristsumman förorsaka en ytterligare ökning af bevillningen. Jag vidhåller derföre mitt förslag om uppskof med denna punkt, intilldess det visat sig, i hvad mån extra inkomsterna kunna förhöjas. Frill. Boye: En värd ledamot, Gr. Frölich, har sagt, att 0111 vi gifva uppskof i principfrågans afgörande, skola vi derigenom hafva tagit på liand i något afseende; d. v s. vi skulle sedermera icke kunna bifalla principen. För mig synes det, att 0111 vi nu afgöra principen och den sedermera icke öfverensstämmer med hvad vi böra afgöra, vi derigenom bundit händerna på oss, dä vi hafva gjort omöjligt att göra, hvad vi borde göra. Derföre tror jag, att principfrågan bör hvila intilldess vi få se, huruvida vi, med bestånd af hvad vi böra göra, kunna bestämma principfrågan, till bifall eller alslag. Ilr Dalman: När det lärer vara gifvet, att anledningen, hvarföre Frih. Silfverskjöld önskar uppskof, är den, att, i händelse statsbristsumman skulle ökas, vi skulle komma i tillfälle att ogilla grundsatser, som Utsk. tillstyrkt, och tillvägabringa ett deremot stridande beslut, eller att bestämda statsutgifter må kunna anvisas på öfverskotten, torde det vara tydligt, att om R. o. Ad. sålunda skulle godkänna Frih. Silfverskjölds begäran 0111 uppskof, R. o. Ad. derigenom jemväl skulle godkänna den grundsats, att, i händelse statsbristsumman behöfde ökas, dispositioner på öfverskolten af statsverkets inkomster kunde få äga rum. Således har Gr.
Hr von Hartmansdorff, Aug: Som StatsUtsk. i denna punkt inbjudit BorgareSt. att antingen förena sig med R. o. Ad. samt PresteSt. i hvilken händelse frågan vore genom 3 Stånds beslut afgjord, eller oek att biträda BondeStrs mening, hvarigenom i Stånd stannade emot n och den voterrs-propos. ifrågakomme, hvilken StatsUtsk. uppställt: så hemställer jag till R. o. Ad., att denna punkt mätte uppskjutas intilldess BorgareSt. fattat sitt beslut öfver inbjudningen, och man förnummit i hvad skick frågan sig derefter befinner. Uppå derefter framställd propos. beslöt R. o. Ad., att pröfningen af denna punkt borde uppskjutas lills BorgareSt. fattat sitt beslut i frågan 4:de punkten bifölls. Då nu ånyo föredrogs SlatsUtsk:s den 2i dennes på bordet lagda meni. Niooyi, med förslag till votens-propos., i anleda, af RiksSims vid afgörandet af utlåt. N:o 3i5 fattade skiljaktiga beslut i fråga om löneanslaget för Carolinska med. chirurgiska institutet, blef den föreslagna voter:spropostn af R. o. Ad. godkänd. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att, sedan nu genom votering i förstärkt StatsUtsk. de på ordinarie-statsregler-.n återstående anslagsfrågor blifvit afgjorda, Hr Landtm., till följe af R. o. Ad:s förut fattade beslut, ansåg frågan om mötespnssevolancens upphörande och utgående genom statsanslag för R. o. Ad. nu snart böra föredragas, och tillkännagaf att således detta mål komme att uppföras främst på listan till nästa plenum, hvilket komme att inträffa instundande Onsdag. Hr Lagerhjelm, Pehr: Om jag icke orätt minnes, så bar R. o. Ad beslutat, att frågan om extra-statsregler:n skall först förekomma nästa Onsdag. Måhända misstager jag mig deruti, och utber mig derföre att erhålla upplysning om förhållandet. Undert.
Plenum kl. 9 f. m. Justerades 2 prot.-ntdrag för den 2 dennes och prot:t för den 11 sistl. November e. m. Jemlikt R. o. Ad:ns den 27 sisth November fattade beslut, företogs nu till afgörande Konst.-Utsk:ls d. 25 och 27 i nämnde månad bordlagde Mern. N:o 2 till R. St:r, ang:de det hvilande förslaget till ny R O. och dermed sammanhängande ändringar j R. F. H. Exc. Hr Frih. De Geer, Louis: Det förslag till Svenska Nalional-Representationens ombildning, sorn nu föreligger till afgörande, liar redan varit föremål för en allvarlig och mångsidig granskning. Särskildt har jag lör min del baft flera tillfällen att anföra, hvad jag kunnat säga tilt förslagets försvar. Den närv:de stundens högtidliga allvar bjuder ock att nu söka se saken endast i stort. Jag skall derföre icke fördjupa mig i någon vidlyftig undersökning om de inkast, som emot förslaget blifvit gjorda, desto mindre, som jag möjligen af den förestående öfverläggningen kan finna mig uppkallad att ännu en gång begära ordet. Jag vill blott i största korthet angifva den ståndpunkt, på hvilken jag kunnat och ännu i detta ögonblick kan behålla en fast öfvertygelse om förslagets antaglighet, ehuru jag väl känner tyngden af mitt ansvar och haft att väga betänkligheter, som blifvit uttalade af män, hvilkas fosterlandskärlek jag vördar och hvilkas skarpsinne jag beundrar. Hvad som gör vår Ståndsförfattning med rätta så kär för tänkaren är, att den framställer samhället såsom en organism och ej såsom ett blott aggregat af individer, sammanhållna af yttre godtyckliga band. Men den praktiske statsmannen får icke nöja sig med endast en vacker form. Han måste se till, att formen också verkligen har det innehåll, den förutsätter. För honom är det icke nog, att organismen en gång haft fullt lif. Det är angelägnare, att den ännu lefver och eger vilkoren för en fortfarande helsa.