Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter det Rikets Ständer sålunda, både vid i833 års Riksdag och vid de tvänne nästföregående Riksmöten, instämt i de åsigter om angelägenheten af Fångväsendets och Corrections-anstalternas förbättrande i landet, sorn Kongl. Maj:t för Rikets Ständer framlagt, och, i afseende å sättet att tillvägabringa denna förbättring, egenteligen öfverlemnat frågan till Kongl. Maj::ts eget bedömmande, samt derjemte i allmänhet antydt deras önskningar om en bättre sakernas ordning i denna vigtiga administrationsgren, beslöt Kongl. Maj.-t år 1825, så väl med anledning häraf, som ock föranledd af det till synbar oreda och våda tillväxta och än vidare till växande antalet fångar och försvarslöse personer inom landet, att skrida lill flere kraftiga och verkande åtgärder för det ondas snara aflijelpande och för ernåendet af de utaf Konung och Ständer gemensamt åsyftade förbättringar inom fångväsendet. För detta ändamål ansåg Kongl. Majit först nödigt, att organisera en serskild Sly - K. M. Näd. Propos. N:o 23.
När man läser hans små älskliga idyller erfar man ungefar samma känsla, som när man en varm sommardag från hufvudsta-dens qvalm kommer ut i skärgården och får andas hafeluft. Inom den svenska diktningens kanske mest sjelfständiga område, i den humoristiska naturidyllen, är Elias Sehlstedt den senaste länken, närmast intill skalden C. F. Dahlgren. F. Sander säger i sin anmälan af Sehlstedts samlade visor och sånger (Nya Dagligt Allehanda för 24 / 12 1862) att Sehlstedt eger sin utpräglade individualitet, en sällsynthet hos nutida diktare. Hans sångmö förliknas vid en okonstlad landtlig skönhet, en skalkaktigt leende fiskarflicka, lika frisk som den natur der hon föddes och lika fri som fågeln. Att här uppräkna alla de små mästerstycken, hvilka S. skänkte allmänheten, torde vara alldeles öfverflödigt. De äro kända och uppskattade af alla. Vi påminna om Frans Hedbergs varma ord då täckelset föll från minnesvården med Elias Sehlstedts bild (modellerad af Frithiof Kjellberg). » Här skall han, allas saknad värd, Mottaga folkets hyllningsgärd, Hit skall det alltid tacksamt gå, Och det är vackert sål » Erik Johan Stagnelius *, f. 1793 f 1823, var en af de sannt poetiska varelser, på hvilka kan tillämpas Goethes vackra liknelse, der skaldens lefnad jemföres med silkesmaskens stilla och idoga verksamhet. Han var så full * Något tillförlitligt porträtt af Stagnelius existerar icke. Den bekanta silhuetten, som vanligen får gälla för en afbildning af Stagnelius, lär i sjelfva verket föreställa Choraeus.komligt skald, * att alla hans tankar, ord och handlingar, ja, sjelfva hans villfarelser buro stämpel af en poetisk impuls. Han är märkvärdig för en ton af djup melankoli, af djup mystisk verldsåskådning utaf lifvet och naturen och af längtan efter den stund, då den fängslade anima spränger sin jordiska hydda och svingar sig till pleroma — såsom han kallar det — till de högre rymderna af en himmelsk luft.
Hela innehållet af Hålahults allmänning vore i protokollet öfver nämnde undersökning upptaget til! ofvanberörde belopp, 1,016 tunnland 17 kappland, hvaraf 64 tunnland 17 kappland ansetts vara impedimenta; och upplystes, hvad östra allmänningen angår: att densammas totala innehåll utgjorde 4,743 tunnland 14 kappland, hvaraf 299 tunnland 2 kappland mossar, 484 tunnland sjöar, 2,556 tunnland 12 kappland behållen skogsmark samt 1,424 tunnlands hemmans - 24 Kongl. Maj.is Nåd. Skrifvelse N:o 40. och torp-egor; att torplägenheterna utgjorde åtta, från hvilka 25 7 dagsverken jemte 9 lass hö utgjordes lill Dylta herregård; samt alt dessutom egorna till 3:ne andra torp till en del lago inom allmänningen. Ehuru nu dessa allmänningar icke voro alldeles af samma egenskap, som rekognilionsskogar, likväl och då desamma under loppet af 200 år varit med Dylta bruk fortfarande förenade, anse Kollegierna dem, på sätt äfven Kommitlerade tillstyrkt, böra, med tillämpning af Kongl, kungörelsen den 4 Februari 1811, skattläggas och af bruksegaren få till skatte lösas. Deremot kunna Kollegierna icke instämma med bemälde Kommitterade deri, alt någon ersättning hör bruksegaren tillkomma för de utskylder och besvär, som genom allmänningarnes skattläggning komme all drabba bruksegaren, och således icke att någon qvittning må ske för den särskilda bevillning, som från tillverkningen hittills utgått med 36 sk. för hvarje Skgf svafvel, 8 sk. för hvarje Skfif vitriol och 3 sk. för hvarje tunna rödfärg, och hvilken, enligt hvad Kommitterade upplyst, under de tio åren 1836—1845 i medeltal utgjort 376 R.dr 46 sk. 4 rst. Banko.
Gertruds Sens moral af hela berättelsen var att sylt bjudet åt och försmådt af Grefvinnan Ringschöld, ej kunde ha någon välsignelse med sig, men hennes Hennes Nåd ogillade så kort, så bestämdt, så alldeles på Sali Patrons manér Gertruds upplysning, att Gertrud, ehuru ända till döden triumferande öfver den, ändock alldrig mer tordes tala derom – Dagen efter Grefvinnan Ringschölds besök lemnade hon Högesta, utan att hvarken då eller sednare taga skriftligt Ajö af Hennes Nåd, och begge Fruarna träffades sedan aldrig mera. Grefvinnan flyttade upp till sin egendom bredvid Stockholm, för att der invänta Alfred, som efter gradpasseringen passerat – utomlands. – I Paris erhöll han underrättelsen om Systerns död, gret mycket, och höll sig, helst han dessutom fått snufva och inga sorgkläder hade, en hel dag inne. Efter den tiden, då sorgdrägten, förfärdigad med den skyndsamhet hufvudstäder allena kunna prestera, anländt, och Alfred dessutom hunnit besinna att, – i anledning af qvarliggande på ett eller annat postkontor – vid sorgbrefvets ankomst de mest betydande första veckorna efter stackars Elins död redan voro tilländalupna, började han åter gå ut i verlden – der han af mången vacker mun erhöll vitsordet att det för hans utseende just passade att sörja . Sedan Fru Wahl väl fått Gösta till Stånga, ansåg hon mycket redan vunnit. Nog hade Doktorn, när Frun ej längre kunde qvarhålla honom hos den tillfrisknande Gösta, vid sin afresa sagt, att hon ej borde räkna på något långt lif för deras patient – Men Doktorer kunna misstaga sig. Gösta var så ung, ännu icke tjugu år. Måhända skulle han – ej glömma – fy, fy för den tankan! – hade Gösta kunnat glömma, så hade Elin icke dött – men en himmelsvid skillnad funnes dock emellan att glömma och tröstas, och att sörja ihjäl sig – och för att kunna lefva, vore väl ej för alla karlar oundgängligt nödvändigt att vara lyckliga, opröfvade – knappast för alla fruntimmer – Måhända skulle Fru Wahl ändå få behålla Gösta. Wahl hade fordom ibland talat om någon ensidig riktning, som Göstas tidiga, exklusiva känsla för Elin skulle gifva honom.
På dessa grunder af Statskrafternas ömsesidiga motvigt, hvilar vår nu varande författning. Men hvilken dödlig kan afväga lefvande krafter med den noggrannhet och på ett sådant sätt, att ingendera kan få öfverhanden? Man iliogkomme rörligheten i måttet på en lefvande kraft, ja sjelfva riglningen! Se på viljans energi, snillets inflytelser, passionernas svall! Hvem håller denna rörliga våg i sin hand, eller då jemnvigten rubbas, hvem förer henne tillbaka uti sitt vågräta läge? — Onekligen en makt som lefver och verkar på öfvertygelsens väg, som alltid är tillfinnandes då jemnvigten är rubbad, och, ehuru saktmodig och mild, likväl kan tygla sjelfva Statsmakternas öfverdåd. Hvarest linna denne makt om ej i intelligensen sjelf, i det offentliga element som utgör samhällets innersta lif, osynligt men alltid verksamt. Men huru kan Statens eget, höga intresse uppenbara sig, om icke medelst en person? Ater stöter man upp personligheten hvars värde i striden för Fosterlandets sak, vare sig på slagfältet eller på talare-bänken, icke mates af i mantal salt jord. 184 Den 27 Maj f. m. r.agan: huru skall personligheten vara qvalificerad för att bekomma valrätt? — mäste altså besvaras om man blott befattar sig med att reformera i de punkter, om hvilka alla äro ense. Att denna qvalifikation mäste utgå från afvägningen emellan individens och Statens rätts-anspråk är lika klart, som att svaret på frågan, lämpad på Sveriges National-representation, ej kan gifvas oberoende af det högst egna i Sveriges monarkiska författning, hvarigenom den skiljer sig ifrån alla andra monarkiers helt olika statsskick. Svenska folket har sin egen lagbok, sina egna grundlagar, ej införda från främmande länder; må det ock veta att bevara sitt egendomliga Statsskick, grundadt på fosterländska förhållanden och store mäns upoffringar, mod och vishet!
Den är egenteligen, föranledd af förliden gårdags anställda vigtiga votering, hvarigenom städerna Slockholm, Götheborg och Malmö, med uteslutande af de öfrige stapelstädernas i Riket i lag grundade enahanda rättighet till den fria handel och införsel, som genom utvotering af det förhatliga ordet förbud efter föreskrifven tid kommer att ega rum, blifvit ensamme innehafvare af denna rättighet, och hvilken således bör, till förekommande af inkräktning, med svåra straffbestämmelser omgärdas, för att betrygga de 3 lyckliga städerna, ej allenast vid de förmoner, de härigenom vunnit, utan vid ännu mej', Bil. till Bevillnings-Utskottets Betänkande, N.-o 21. ' 39 nemligen den lolag, hamn-umgälder och andra inkomster, som ifrån den ökade sjöfarten liro oskiljagtiga, och således beröfvas de öfriga stapelstäderna, sorn deraf borde få hemta sitt bestånd och trefnad. Och då hvarje förbudjag måste nyttja delta förhatliga ord, efter det lämpar sig dit — bör, för att efterlefvas, vara beledsagadt af en mot brottet svarande straffbestämmelse, så tager jag mig fribeten föreslå, att, om någon Handlande uti de vanlottade stapelstäderna skulle våga genom införskrifning af hittills förbudna nu tillåtna varor, inkräkta på de 3 lyckligas monopolium , han må anses som lurendräjare med påföljd af den svårare straffbestämningen — fästning, ocb de in förskri fna lofgifna varorna anses såsom contraband eller lurendrejadt gods, ocb, transporterad t lill Slockholm, Götheborg eller Malmö, på ettdera stället genom offentlig auction försäljas och inflytande summan delas de lyckliga emellan pro rata parte.
Bet. Posse: Enär orsaken dertill, att Kongl. Maj:ls Nådiga hifall eller svar icke följt å Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse den 12 December 182.3 torde kunna härledas derifrån, att samma skrifvelse icke blifvit så tidigt expedierad, att, efter föregången pröfning hos Kongl. Maj:t, svar derå kunnat meddelas i den ordning 87 § af Regeringsformen stadgar, samt Utskotten uti serskildt utlåtande af denna dag, i anledning af väckte Motioner, förklarat de grunder, hvarå dessa Lagförslag hvila, vara öfverensstämmande med Utskottens åsigter, samt, på förutsättning att Kongl. Majrt täckes bifalla desamma, stödt de förslag samma utlåtande innehålla ; så kan jag ej annat, än, för min del, tillstyrka det Rikets Ständer ville, uti underdånig Skrifvelse hos Kongl. Maj:t, anhålla, att de vid 1828 års Riksdag i underdånighet aflemnade förslag till förordning om handtverkerierne, lill Författning om Gerningsmäns antagande på landet och till HandelsOrdning måtte, efter föregången Nådig pröfning, varda såsom allmän Lag till efterrättelse utfärdade. Härmed hafva förenat sig Herrar Friherrarne Stjerncrona, Cederström och Sprengtportenj Herr Grefve Oxenstjerna, jo Lagsam t Allni. Bes v. o. Oec. Utsk. Bet. Herrarne Berg von Linde, von Lindecreutz, af Schmidt och åkrell, Herr Biskopen Tegne'r och Contracts-Prosten Afzelius, Riksdagsfullmägtige Börje Börjesson från Hallands, Nils Pehrsson från Södermanlands, Lars Larsson från Calmare, Nils Månsson från Malmöhus, Anders Håkansson från Elfsborgs och Anders Erikson från Jemtlands Län; hvarjemte Professoren Bolme'r och Kongl. Lif-Medicus Ekström, som vid voteringen icke varit tillstädes, sedermera hafva förklarat sig uti denna reservation instämma. Ankom till Exped. Utskottet d. 27 Maji 1829. Betänkande, i anledning af väckte frågor, rörande Näringsfriheten.
Se Statsoch Ekonomiutskottets Betänkande N:o 7. Bänkmans-afsägelser, angående. Se Afsägelser. Bänkmans-fördelning, angående förrättad. I. 30. Bänkmans-val. Se Val af Bänkman. Bänkroans-listor, till val af Elektorer. Se Lista. Böda Kronopark, om inköp tor Statens räkning af der belägna hemman. Vlf. B. 513. Börds-rätt, om upphörande af denna rätt i afseende på jord å landet. A. 397. — i Stad, angående dess upphörande. Böter, om ändring af lagens stadgande, angående domares andel i vissa sådane. VII. B. 64. A. 161. — om förhöjda sådane för jagt, under förbuden lid, på fogel, tillhörande den s. k. mindre jagten, äfvensom för äggning eller fångst med snara eller giller, samt om inskränkning af den tid, hvarunder jagt å tjäder-tupp och orr-tupp må vara förbjuden. II. 358. R. 360. X. B. 15, 245. XI. 8. A. 13. E. 123. c. Calmar, angående försäljning af det så kallade Material-huset uti. III. 384. R. 393 VI. B. 21. A. 27. E. 253. — angående anmärkning emot Konungens Rådgifvare i fråga om utbyte af prebende pastorat under Biskops-stolen uti. Se Constitutions-Utskotlets Memorial N:o 6. IX. E. 126. — angående Statsbidrag för Landshöfdingens vistande i norra delen deraf. Se Landshöfding. — om anslag till erforderliga ersätlningar för beredande af rättelse uti salpeterhjelpens beräkning derstädes. I. 48. R. 123. Carl XIII:s Torg, om uplåtelse till enskild person af norra delen utaf. VI. 644. VII. R. 4.
Om talarne draga sig till minnes, lära de icke glömt, att från början af vår nuvar, couslitution funnos åtskilliga fonder, som icke granska - Den 17 Juli f. m. 397 des af R. St. eller deras revisorer, men som R. St. tid efter annan anhållit att få granska, hvilket Regeringen medgifvit. Det enda, sorn häraf står qvar, är den gamla passeVolance-fonden, hvilken står qvar såsom en lemning af den ordning, sorn från början existerade, och det var det, sorn jag menade med regale. Fonden utgöres nemi. af allmänna medel, men under Konungens och icke R. St:s disposition. Så har jag uppfattat saken, och så tror jag, att R. St. äfven fattade den, när frågan första gången väcktes; och naturen af saken måtte väl ej hafva förändrat sig sedermera. I öfrigt och hvad R. St:s anvisning på denna fond beträffar, så, om äfven R. St. skulle äga att anvisa på en fond, hvaröfver R. StJs dispositionsrätt är satt i fråga, lärer någon sådan anvisning sä mycket mindre äga rum, som det är upplyst, att tfredlen äro disponerade icke för enskilda, utan allmänt gagrfeliga ändamål, Så att något af denna fond icke återstår att anvisa på. ITr Cederschjöld: En värd talare har, så vidt jag kunnat förnimma, uppläst några §§ ur R. St:s und. skrifvelse, ang:de passevoiance-inrättningen. Af den ena §, som innehåller, att R. Sl:s revisorer skulle tillkomma granskningsrätten af medlen för framtiden, har han tvckts sluta, att de ej ägde denna rättighet i afseende på den behållning, som är qvar efter förra passevoiance-inrättningen. Af den andra citationen fattade jag icke riktigt mer än blott, att talaren tycktes sluta från sednare passevoiance-inrättningen till förhållandet med den förra.
Riksdag uppgjorde förändrade myntsystem, jemte hvad dermed sammanhang eger och derå begära Kongl. Maj:(s Nådiga sanction; b~) af Herr Lefren, J. P., hvilken, uppå anförde skäl, tillstyrkt, att Rikets Ständer måtte, för deras del, fatta det beslut, att Rikets mynt-enhet hädanefter skall utgöras af ett silfvennyntj till alla delar lika med fjerdedelen af nuvarande Silf ver-Riksdaler, sådant detta fjerdedels-riksdalersstycke är bestämdt i i83o års Mynt-ordningsamt att denna myntenhet må erhålla namnet Krona-, hvarförutan motionären föreslagit, dels att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla deras önskan: att Kongl. May.t täcktes, hvad angår mynt-enhetens indelning, vidtaga den åtgärd. som kan finnas mest öfverensstämmande med samt befordrande af den vigtiga frågan om i egleringen af Rikets mått, mål och vigt; dels att utmyntnings grunden för koppar skiljemyntet må blifva : för de större myntstyckena 5oo kronor (R.dr R:glds) på i SkU. victualie-vigt koppar samt för ile mindre myntstyckena: fao Kronor (R.dr R:glds) på 1 Sk 11. kopparsamma vigt; och dels att i /1 o .dels Kronostycken må slås af 8:lödigt Silfver, men innehålla proportionerlig silfverhalt, enligt i83o års Myntordning, samt utmyntas, med iagttagande af det remedium i vigt och finhet, samma ordning bestämmer för ifiG.dels R:dr-styckena-, och c-) af Herr von Troil, Emil. sorn tillstyrkt, att Rikets Ständer, för deras det, besluta och hos Kongl.1 Maj:t i underdånighet anhålla om Nådigt illande och utfärdande af en allmän Författning, så lydande: 4 Banco-Utskottet» Betänkande, N:o 15.
N:o y4 likartadt mål, än frågan om juryn och indragningsmagten, ännu beror på Constit.Utskrs handläggning. Jag känner icke, att derstädes numera är anhängigt något annat mål, deri Utsk. icke ansett sig skyldigt att ställa sig RiksStrns olika beslut till efterrättelse, utan upphäft sig till domare öfver RiksStrns beslut; men skulle något sådant mål ännu i Constit.Utsk. återstå, hoppas jag, att Constit.Utskrs ordförande derom lemnar R. o. Ad. upplysning. Hr Ced erschjöld: Till svar på det långa tal, som sednast blifvit hållet, får jag upplysa, att här hittills ej varit fråga om bordläggning af flera än 4 memor.; och då man börjar med Nro 71, blir det sista Nro 74. Betänk. Nro 75 har således ännu icke blifvit satt i fråga. Jag får dessutom hemställa, om icke de värda ledamöter , som så öfverflödigt yttrat sig i denna enkla sak, ville, till besparande af tryckningskostnaderna, tillåta, att deras yttranden utgå ur protocollet. Frih. Cede rström, Jac.: I anledn. af Gr. v. Fersens uppmaning får jag till prot. förklara, att Constit.Utsk., mig veterligen, icke någonsin vägrat att hörsamma RiksStrns beslut, men väl funnit sig hindradt att följa RiksStrns beslut, då lagen varit af motsatt mening. Gr. von Fersen: För min del skall jag gerna se, att riksdagsoch tryckningskostnaderna icke förökas genom de anföranden, jag nu afgifvit, utan anhåller jag, att, i händelse alla andras yttranden utgå ur prot., äfven mina må utgå. Men äfven under förutsättning, att detta yttrande Den ag Januari «. m. *53 utgår, får jag till Frih. Cederström framställa den förfrågan , huruvida Constit.Utsk. under behandling äger några ytterligare frågor, deri Utsk., ställande sig lagen till efterrättelse (såsom Hr Frih. yttrade), icke efterkommit RiksSt:ns beslut.
— I dag är det ju fullkomlig vindstilla och minst tjugofem grader, farbror Svante! — Har Siri reumatism? — Nej Gudskelof. — Nå var då glad för det. Men det har jag. Således lagar du ju, kära Hedvig, att Carlstedt dukar i matsalen. Där är ju också mycket trefligare. Efter en halftimme var förändringen skedd och betjänten kom in och anmälde att middagen var serverad. Baron Svante bjöd sin värdinna armen och förde henne in i salen. I förbigående stängde han verandadörrarna. Antingen märkte Edla det inte eller också ogillade hon hans tilltag, ty hon öppnade dem åter. — Nej, det får jag undanbe mig lilla Edla, inte något drag. — Men det är ju inte något drag, vi kunna väl inte kväfvas häller. — Hur kan Edla vara så barnslig och tro, att det inte drar, när de gå i handkammardörren. Du borde tacka mig, som räddar er allesammans från att få tandvärk. Modren blinkade åt Edla, som bet sig i läppen och teg. — Stufvade aborrar! Nej tack, det vågar jag mig inte på. Jag höll på att stryka med en gång på ett aborreben. Jaså, du har fiskpudding också, då tar jag det. Men inte något smält smör, för all del. Hvad tänker du på Hedvig, smält smör för mig, som dricker brunn! — Det trodde jag var tillåtet. — Visst inte. Bevare oss väl! Men hvad är det där? Saltgurkor? — Ja, vi ha alltid gurkor till köttet. — Det får jag inte se åt. Det är bäst att ta bort det. — Men vi andra, Svante? — De äro farliga för hvem som hälst, det fins ingenting mer hårdsmält än gurkor. Tag bort dem Carlstedt! — Men farbror kan väl inte må illa af att de stå på bordet. — Jo, det är inte långt ifrån, och för resten kan jag inte åse, att någon af de mina förgiftar sig, om jag kan hindra det. Här är gurkassietten Carlstedt! — Jaså riskaka. Nej, det passar mig inte. Kan jag inte i stället få lite katrinplommon, det är den nyttigaste efterrätt man kan ha. Dröjer det en kvart? Ja, det gör ingenting.
Bidderskapet och Adeln, Vällofl Borgare-Ståndet samt Hedervärda Bonde-Scåndet hafva, med beslutad Aterremiss å Stats-Utskot* tets Utlåtande No 52, behagat till Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens gemensamma handläggning öfverlemna följande, inom det Hedervärda Bonde-Ståndet väckte, Motioner, nemligen: 1:0 Af Anders Nilsson från Carlstads Län, Sorn föreslagit, att när och hvar helst i Biket en ny väg kommer i fråga att öppnas, först afgöras må, antingen den för omkringboende ensamt är behöflig, i hvilket fall dermed efter förut vanlig praxis förhålles, eller om samhället, i det hela taget, har egentliga nyttan af anläggningen, då icke allenast en sådan väg bör på Statens bekostnad fullbordas, utan äfven utgifterne lill de derigenom inom Häraderne nödigblifvande nya Väg-indelningar på lika sätt bestridas; anhållandes Motionairen tillika, att, i händelse detta hans förslag vinner bifall; detsamma genast matte fa tillämpas å de s? :ne nya io Stats samt Allm. Besv,o. Oec. Utsk. Uti. N:o<j.
Motionen jemte de i anledning deraf den 15 dennes i Ståndet afgifna yttranden remitterades till Lag-Utskottet. S. D. Vid ånyo skedd föredragning remitterades till Lag-Utskottet Doktor Almqvists motion, om ordnande af lekmannaverksamheten inom kyrkan, tillika med de i anledning deraf i Ståndet denna dag afgifne yttranden. S. D. Remitterades till Lag-Utskottet 2:ne af Doktor Emanuelsson i Ståndet denna dag framställda motioner, nemligen: l:o om rättighet för röstegande i konsistoriella pastorat och sncellanier att kalla fjerde profpredikant och sättet derför; samt 2:o om förklaring af 11 kap. 2 § Kyrkolagen. S D. Föredrogs och remitterades till Bevillnings-Utskottet en af Doktor Emanuelsson väckt motion, om ett tillägg till § 1, art. 1 i Kongl. Maj:ts nådiga Förordning den 26 Oktober 1860, angående vilkoren för tillverkning af bränvin. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet nedannämnda, i Ståndet denna dag väckta motioner, nemligen af: l:o Kontrakts-prosten Palmlund, om rättighet för skolans och kyrkans tjenstemän att å vederbörande Landtränterier uppbära lösen för all dem i lön anslagen kronotionde; 2:o Biskop Millén, om anslag till läroverksbyggnad i Carlstad; 3:o Biskop Bergman, om ersättning till Kollega Grape för förlorad lönetur; 4:o Kyrkoherden Ternström, om tillökning i lärarepersonalen vid Christianstads högre elementarläroverk på grund af Dahlska stiftelsefonden; 5:o Prosten Lundholm, om anslag för upprättande af ett elementarläroverk i Wernamo köping; 6:o Doktor Ljungdahl, om ytterligare anslag till läroverksbyggnaden i Fahlun; och 7:o Kyrkoherden Wennerström, om anslag till ersättning för bortmistad kronotionde åt Pastor i Botkyrka och Salem. S. D.
St. fått, och efterkommande gtändpr hafva icke klandrat denna författning, tEn anpan talare har trott mig hafva framställt, att strafflöshet skulle kunna inträffa, om denna författning upphäfdes; jag liar yttrat, att det väl icke lärer vara motionärens syfte, att strafflöshet för förrädiska stämplingar med f, dK. Familjen skulle blifva följden; och att så icke kan blifva är klart, så länge 4 caPMissg.-b:n finnes qvar i lagen. Jag instämmer uti hvad Frih. Ridderstolpe yttrat i afseende på vådan af, alt obildade medborgare kunna dragas upder 4 cap. Missg.-b:n, och anser det derföre vara nyttigare för dem, att 1812 års författning qvarstår, Det är icke uti så-» dana öfyerläggnjngar som denna, man får framställa opinionsyttringar, som kunna verka på allmänhetens känslor; men jag tror, att vid hvarje tillfälle, då en antisocial framställ-» 302 Den 18 Mars f. m. ning göres, sorn söker en majoritet för dagen, skall den medborgerliga känslan starkt uttrycka sig, emedan den af sådana framställningar starkt angripes. Utur sådan synpunkt bär jag yttrat mig, och tror, att de anmärkningar, som här blifvit gjorda mot Gr. Anckarsvärds motion, hvarken inom Utsk. eller hos de öfriga Stånden skola komma att anses såsom en droppe i hafvet, utan att de tvertom innehålla allt hvad som behöfves, för att vederlägga och omintetgöra verkan af hans framställning. Frih. Toll, Gustaf Philip: