Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag får vördsamt anhålla att PresteSt:s prot.utdr i afseende på dess beslut i denna punkt måtte blifva uppläst. Underl. Ridd.Snöret, uppläste PresleSt:s beslut af innehåll, att Ståndet bifallit mein. N;o 42$, vidhållet i utlät. ]\:o 4^7, men deremot ogillat den i sistnämnda u(låt. gjorda hemställan om sättet för användandet af besparingarna A extra-ntgiftsniedlen, saint beslutat för sin del, det må R. St. förklara, att hvad af dessa ansjag något år kari å en eller annan titel besparas, äger K. M. fritt och utan afseende på titeln, der hehofvet så lordrar, disponera. Utsk:s yttrande i 2 punkten godkändes. Hr Rosenblad: Jag får vördsamt anhålla om propos. på instämmande med livad PresteSt. i detta hänseende beslutat, på sätt det upplasta prot.utdr. innehåller; men måhända torde detta, för att återkallas i R. o. Adis minne, böra ännu en gång uppläsas. Hr Frih. o. Landtm, y t tea de , alt PresteStis beslut innehölle, det må R. St. förklara, att hvad af extra utgiftsmedlen något år kunde å en eller annan titel besparas, må af K. M. fritt och utan afseende på titeln, der hehofvet så fordrade, disponeras; och hemställde Hr Landtm., 0111 R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s förslag i 8 punkten, på sätt Hr Rosenblad framställt, i enlighet med PresteStts beslut. R.opades ja. Föredrogs ånyo Stalssamt Allm. Besvärsoch Ekon.- Ulsktns den 24 och 28 dennes på bordet lagda förslag JX:o 190, lill samtnanjemkning af RiksSt:ns skiljaktiga beslut ronde allmänna stadganden och anslag till folkundervisningens befrämjande. Detta mål ansågs böra punktvis profves. Undantagen vid de gifna bestämmelsernas tillämpning. Utskms yttrande ansågs icke erfordra någon åtgärd. I § : n , I mom.
Stockholm den 22 Februari 1858. Ank. till Exp.-Utsk. d. 22 Febr. 1858, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om åtgärders vidtagande för befordrande af skyndsamhet i lagskipning en. Uti ett till Högloft. Ridderskapet och Adeln ingifvet Memorial har Herr Friherre Raab, C. A., anmärkt, hurusom angeläget vore, att åtgärder vidtagas för befordrande af skyndsamhet i lagskipningen; och som Lag-beredningens förslag angående tiden för Härads-Rättens sammanträden syntes ej allenast i sådant afseende ändamålsenligt, än äfven tillämpligt i alla domsagor med allenast en tingstad, har Herr Friherren yrkat det måtte, med ändring af hvad gällande lag i ämnet innehåller, stadgas som följer: l:o) I domsaga, som för Härads-Rätt utstakad är med en tingstad, hålle Rätten årligen två ting, det ena mellan tjugondedag Jul och Midsommar, och det andra mellan Michaelisoch Thome-dag. De kallas lagtima ting. 2:o) Allmänna rättegångsdagar skola vara: sex under det första, och tre 6 Lag-Utskottets Betänkande N:o 83. under det andra af de ting, som i 9:de § sagde äro, nemligen under första tinget: Tjugondedag Jul, då den på Måndag infaller, men eljest nästa Måndag derefter, och sedan hvar fjerde Måndag, som inom tingstidens slut inträffar, så räknadt, att alltid fyra veckor blifva emellan hvarje Måndag, som allmän rättegångsdag är; samt under andra tinget: första Måndag i Oktober månad, och sedan hvar fjerde Måndag, likasom under första tinget. Infaller helgedag på någon af de måndagar, som till rättegångsdagar nu föreskrifna blifvit; vare nästa söcknedag derefter allmän rättegångsdag; dock skall ändå tiden till nästa allmänna rättegångsdag från Måndagen räknas. 3:o) A fiirsta allmänna rättegångsdagen af hvarje lagtima ting varde gudstjenst å tingstaden hållen.
draHär med ritades, drömdes o c h — diktades Ritningarna ännu m å t t af I salen b r e d v i d, Goethes r u m, skrifbord, klipptes silhuetter, oändlighet. Det gemytliga danska skämtlynnets diktare, den fyndige kuplettförfattaren o c h den kvicke kåsören har för alltid nedlagt pennan. I " sin u n g d o m sökte han förtjäna sitt b r ö d som skollärare o c h kyrkosångare, medan han samtidigt skref vers i massa, dystra o c h hemska vers, som återspeglade det missm o d, han själf gick o c h bar på under s ö k a n d e t efter sin rätta lefnadsbana. T y att sitta bakom en skolkateder o c h pränta vetande i tröga pojkhjärnor, kände han ej skulle gå i längden. M e n när poesien ej heller ville lyckas, blef han skådespelare vid ett danskt teatersällskap, s o m 1844 reste till Sverige, hvarest det emellertid i n o m kort upplöstes. G e n o m en tillfälligh e t riktades hans håg åt den dramatiska författarebanan, o c h sedan han år 1848 debuterat m e d en nyårsrevy, s o m gjorde lycka, följde under årens lopp ett hundratal vådeviller af hans penna, dels bearbetningar, dels original, hvilka framgångsrikt spelats på danska, svenska o c h norska scener o c h ännu i dag, en förändrad smakriktning till trots, då o c h då visa sig i rampskenet. BRUNNEN PA GOETHEHAUS GARD. ERIK BOGH. Bland hans sceniska alster ha i Stockholm uppförts » En midsommarnatt i Dalarne », » Huldrebakken », » Kalifens äfventyr », » Mumbo-Gumbo-Gong-Gong den store » m. fl. Styrkan i B ö g h s dramatiska produktion var hans mästerliga förmåga att f o r m a kupletten o c h få karaktärerna att framstå skarpa o c h klara. Hans själfständigt skapande fantasi var däremot m y c k e t begränsad, o c h många af hans vådeviller voro därför, som nämnts, bearbetningar efter främmande mönster.
Den gamla fastern, 1&lt;&amp;n, som blir den lilla Gurlis basta viim, Gr tecknad p&amp; ett iilslrviirdt sitt. I öfrigt förekomma många fine drag 0c.h stilen ar erlzA,nnaiisviirdt enkel och liittflytande. Svagast ilro dialogerna, hvillcn i synnerhet j början f Att en predikoton, som gör dein b8de onaturliga och lcdsam~ila. Nyckelri till förf. : s mening fi.r ma11 nltihiinda söka i ett » antingeneller » som hon själf på ett stalle anför. Anli~yert he~nmet och dess plikter, ebler den yttre vei: lrs %~nlheten, och hon. inedgifver ingen iirsäkt för hvad hon] rallar ett » affall » för den som en gång valt hiismoderns lrdl. Om som har on stor förmbga i en viss riktn.ing skulltt ligga obrukad och diiraf uppsti oro och di.shai.moni, s&amp; skulle allt hjälpas genom det inre troslifvet. Det ar ett s v h t problein att lösadetta, om man verkligen r8hxi: med alla de niångskiftande förhållanden, hvillra uppstå i följd af yttre ' och inre orsaker. Har ar dessutom ic1r.e blott fråga o111 en Icvinnss strider einellan sjalfförintelse och e ', njiilfhafdelse, hiir tillkommer f i k Eva den af gammalt kiinda svkrigheten att försona tro och vetande. Det hade varit af intresse om förf. låtit oss följa Evas vidare utveckling under ett fortsatt smulif] ned mannen; hzr hon niigon skuld så iir han för visso icke skuldfri. Hiir koininer döden mod en afldippning, som icke %r en tillfredsstjillando afslutning. Kmako likIiisaren icke blott skall följa hennes vii1 det varit förf: s mening skildring, utan sjiiif tiinlca vidaro öfver l i v ~ d han liist. I3olrari gifver hatill stoff nog. N.
Menniskor hade träffat honom i en af dessa afskyvärda hålor, sittande i köket på ett block och väntande att hans tid skulle komma. ”Er det ikke morsomt!” – ”Jo, men det är så grisigt. Det var denna min invändning, som jag sedan trodde att han stött sig på. Så frågade han om jag hade läst Kongsemnerne. Nej. Ih du Gud!150 – Och så talade han om den samt om Rosmersholm. Han finner det så löjligt att en man behöfver någon som ”tror” på honom. Att en qvinna, som ingenting annat har att utfylla lifvet med än kärlek (protest från min sida) behöfver vara så förvissad om att någon älskar henne så högt, det kunde han fatta. Men en man! Det fann han så löjligt. ”Nei nu maa jeg gaa.” Vi reste oss. Jag liksom drog mig tillbaka. ”Jag gaar jo nu, hvad kan det saa skade?” sade han på en gång vemodigt och skälmskt. Och så blef jag stående. Sedan en ömsesidig skälmsk blick. Och så en gång till – hastigt och frivilligt, då han sträckte sig framåt tryckande mina hä[n]der. I love him! Just som han gick sade jag: ”Jag är så ledsen för det i går.” (Valen.) Han missförstod. Han kom som en blixt in om dörren igen och stängde den efter sig. ”Er de bedrövet fordi jeg gaar!” Han skrattade; det var på en gång belåtenhet och löje. ”Nej, jag sade att jag var ledsen för det i går.” ”Ah!” Och han talade litet om sin ställning till venstern. Så gick han. Jag trodde också att han kan hända blifvit vred för detta nej. Två dagar såg jag icke en skymt. Håhå ja. Men så i går. Jag hade varit verksam. När jag gick hem från min franska lektion tänkte jag just att om jag blott kommer bland menniskor och har arbete, så skall det nog gå. Så kom Lundegård, och pratet gick ovanligt ledigt. När han gått sin väg tog jag ett par slag på gatan, men mer vågade jag icke; jag fruktade att oturen kunde vara framme.
13 maitland, sedermera Konung Carl IX, deri 5 Mars 1584 undt och eflerlåtit Carlstads innebyggare “lill evärdlig ego“ Tingvalla ö; Konung Gustal II Adolf, den 29 Mars 1622 gifvit åt Norrtelje, ”till utrymme samt till mulbete, ved och timmerskog, (vänne byar med de egor som till detri lyda”; den 29 Juni 1623 åt Alingsås ”till utrymme” tvänne gårdar; Drottning Christinas förmyndare-regering den 1 April 1643 till Amål 5J hemman, ”hvilka till stadens och borgerskapets allmänna gagn och bästa måga nyttjade och brukade varda”; Drottning Christina såsom fullmyndig drottning den 5 Januari 1653 åt Norrköping,-—- "'till dess publique gagn och nytta — Kronones Ladugård dersammastädes, under evärdelig ego”, allt således utan uppställande af sådana vilkor som de ofvanberörda. Systemet att, till lättnad för inhemska fabriker, uppmuntra odling af färgväxter och dylikt, var då ännu icke antagpt. Det var först i det följande århundradet, som detta system, sedan Hattregeringer.s period iriträdt, blef tillämpadt, och det är, också just vid begynnelsen af denna period sorn, man finner serien af de Kongl. Bref begynna, hvilka afse en dylik odling. Den stora varsamhet, med hvilken dessa föreskrifter i början gåfvos, visar emellertid tillräckligt deras grund, och de hafva allt igenom vacklat emellan uppmuntran och befallning. Så heter det, i den Kongl. Kungörelsen af den 13 Februari 1737, att ”sorn med nöjaktiga prof är intygadt, alt Hampesåningen och växten här i riket med god fördel kan åstadkommas, så varda alla undersåtare och innevånare så t städerna som på landet, som dertill hafva lägenhet, uppmuntrade att de på någon del af åkern samma utsäde bruka.” Den 25 Juni 1745 tillkom den bekanta föreskriften om odlandet af tobak på y1;. af städernas jord, på följande sätt.
– Då omdömet är den förmögenhet, som sammanbinder theori och praktik, och på enskilda facta använder de allmänna reglorna, så räsonnerades i anledning deraf så här: om man ger regeln i sin rena, högsta allmänhet, sådan, som den stränga vetenskapen berömmer sig af att uppställa den, så har omdömet ett oändeligt besvär att tillämpa den på erfarenheten och det enskilda fallet; deremot om man studerar erfarenheten sjelf, upptager dess serskildta fall och facta, samt för dem uppställer passande reglor, så kan dessa reglors mängd ersätta hvad som fattas dem i omfattning, så göres omdömet redan på förhand skickligt till erfarenhetens verk, så kan i synnerhet studium af vetenskapen bli hvad det borde vara, en sann praktisk uppfostran för ungdomen, som bereder den att inträda i det verksamma lifvet. Också bestod en stor del af tidens Litteratur i utgifvandet af kompendier, af Läro-böcker för ungdom och allmänheten, hvari der så kallade praktiska och användbara ur alla vetenskaper var sammanletadt och framstäldt till upplysningens befordrande. Emot det anförda räsonnementet, och i allmänhet mot hela detta förfarande man må grunda det på detta räsonnement, eller på ett annat, eller på alls intet), äro följande tvenne hufvudsakliga inkast att göra. Först och främst: Hvarje regel är ett begrepp, hvart och ett sådant är allmänt, ty det skiljes just derigenom från det enskilda, verkeliga tinget eller fallet. Detta enskilda fall kan ej ligga uttryckt i regeln, som måste passa på flera fall, som med hvarann hafva någon likhet. – Hvarje regel är till sin natur nödvändigt allmän, och fordrar samma operation af omdömet, samma försinnligande genom inbillningskraften, för att kunna tillämpas. Således är den svårigheten, som man vill spara omdömet, alldeles ej häfven. Edra reglor måste ändå alltid bli allmänna reglor. Er theori, ni må kalla den så praktisk ni behagar, kan sjelf alldrig vara praktik. Emellan dessa båda saker är ju en tydelig skillnad? Edra erfarenhets-reglor, så väl som vetenskapens, äro således allmänna.
Hr Dalman förbehöll sig att, sedan han hört svaren å den propos., H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, förmodligen härefter ämnade framställa till bifall å betänk., få bestämma sig., om han äskade votering. H. E?. Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. till bifall å LagUtskts betänk. Ropades starka ja och nej samt yotering. Hr Dalman anhöll, att coutra-propos. måtte innehålla återremiss. Hr Lagerhjelm: Sedan R. o. Ad. beslutat med enhälligt nej öfver propostn till återremiss, lärer en sådan väl icke mera kunna komma j fråga, helst beslutet är så nyss fattadt, att jag för/nodar, det man lärer komma ihåg det. Hr Dalman: Det lärer yäl icke kunna förmenas mig att erhålla yotering i anledn. af propos. till återremiss. Hr von Hartmansdorff: Då Hr Dalman jcke yrkade votering, när prppos:n till återremiss besvarades, och propos. till bifall derefter mellapkommit, förmodar jag, att votering endast kan äga rum i anledn. af den sednare proposm. Hr Dalman: Då Hr Gr. o, Landtmicke förklarat, huru han fattat svaret å prqpos. till återremiss, lärer frågan icke kunna anses afgjord pch min rätt till votering vara ostridigt öppen. Qr. Horn: Icke skall jag bidraga till att undertrycka någons rätt; men då Hr Dalman sjelf begärt propps, till bifall och nu jemväl vijl dictpra copfra-propos., tror jag, att han trädt utöfver sin rätt. {Jr Frölich: Jag kan ylsst finna den siste talarens explication riktig; fnen det hindrar Jpke Hr Dalman att få rätt i sin ordning. Hans rätf gr, att så länge Landtm, icke förklarat., huru hgn fattat beslutet och detsamma med klubbslag befästat, genom yotering få pluraljtpten utrönt.
något, » svarade han med skälfvande läppar, » eljes skulle jag inte dristat mig h i t. F ö r en stund sedan h a r jag nämligen fått ett telegram som. som gör en omstörtning i dina förhållanden, Ella. » Andlös lyssnade jag till h o n o m. Hvad menar du? » » Magnus Hägerklo är död, » sade h a n sakta. I dag på morgonen fann man h o n o m i skogen, träffad af ett vådaskott. D e n n a öfversteg min förväntan. » Man ber dig med det första k o m m a till Noregård, » fortfor han oeh drog mig ömt intill sig. och som närmaste arfvinge. » » S å l e d e s. s å l e d e s? » afbröt jag, utan att lyssna till h o n o m. » Jag kan inte fatta d e n n a växling! Mitt k ä r a gamla Noregård! » Och en störtflod af t å r a r öfversköljde mitt ansikte. » S å l e d e s. s å l e d e s? » Det var då således detta som. ej kunde behärska gent emot honom. Full af rika förhoppningar sveper han sin dolma om hennes lina lemmar och bär henne på hal, lerig ban, varsamt mot stranden. Sagan ändas i en bröllopssal. Kapselsaga. (Innehåller 74 » begrafda » geografiska namn.) Drottning Holmgerd regerade fjorton långa år öfver Wenden. Hon var en from kvinna af storartad skönhet, med ögon som bernsten. Mången båld man likade nitiskt efter hennes gunst, men den fagra regentinnan var obeveklig. En dag önskade hon andas fri och ren hafsvind, sorglöst, vid viken. Solen dalade i glans. Måsar gungade på hvita vingar och från en al tonade siskans sång. Ibland hördes ock en hornlåt från ett hjon, som på närgränsande udde vallade sina får. Holmgerd lade kinden mot en hög torra alger och somnade med armen i en graciös böjning öfver hufvudet. Således observerade hon ej — bunden i sömngudens bergfasta omfamning — att det blef flod, innan hon visste rätt hur illa det stod till.
Tolf år derefter år 1831 lyckades det först Sir John Hobhouse (Lord Byrons reskamrat) som i flera år egnat sin uppmärksamhet och menniskokärlek åt detta ämne, att genom en Parlamentsakt få allt arbete förbudet för barn under nio år, och allt nattarbete för personer under tjuguett år. Vid samma tid begynte Sadler, i nationalekonomiska grundsatser en antagonist af Malthus, och sjelf vittne till eländet i manufakturdistrikten sina arbeten till lindring af fabriksarbetarnas öde, och föranledde (ehuru han sjelf dog ifrån sitt verk) de vidsträckta, af Parlamentet anbefalda, undersökningar, som blottade det onda i hela sin vidd. Sin Bill om blott tio timmars arbete för barnen kunde han ej genomdrifva. Den nu gällande lagen i detta ämne, föreslagen af Lord Althorp 1833, stadgar: att ingen person under aderton år skall dagligen arbeta öfver tolf timmar, att två och enhalf timma skall lemnas för måltiderna, att efter d. 1 Januari 1834 intet barn under nio år skall hållas till arbete (bevis att det förra förbudet deremot ej blifvit iakttaget), att efter d. 1 Mars 1834 intet barn under elfva år skall arbeta mer än nio timmar om dagen, och ifrån d. 1 Mars 1835 samma inskränkning gälla för barn under tolf, och ifrån 1 Mars 1836 för barn under tretton är. Man ser af dessa grader tillräckligt, att stora svårigheter motsätta sig inskränkningen af det tidiga och långa barnarbetet i faktorierna. – Tillika blefvo Inspektorer öfver faktorierna tillsatta. I Rapporten af Parlamentets Commision i ämnet yttras: det är tendensen af det förbättrade machineriet, att kasta arbetet mer och mer på barnen och ifrån de fullvexte 67. Följande uppgift anföres att bestyrka detta förhållande: År 1818 var totalsumman af arbetare i Bomullsfaktorierna 57,323. År 1835 utgjorde endast summan af barn från åtta till aderton år i dessa faktorier 94,287. Men också var då summan af alla arbetare 220,134 eller fyra gånger mer än 1818. Hela racen är kortlifvad.
Ståndet, som godkände Utskottets åtgörande, fann, för sin del, att de motioner, hvarom nämnes i memorialen N:o 6 och 8, borde den senare, i hvad rörer frågan om förändrade grunder för Chartae-Sigillatae-afgiftens beräknande, öfverlemnas till behandling af Bevillnings-Utskottet, hvaremot den motion, sorn omförmäles i memorialet N:o 7, skulle Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet meddelas. Från V ä 110 f 1. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo följande Utskotts-utlåtanden, Betänkanden och Memorial: l:o Banco-UIskottets: N:o 8, i anledning af väckt motion om rättighet för Bankens gäldenärer att i Landt-Ränterien få erlägga ränta och Capital-afbetalningar å innehafvande Fastighets-lån. N:o 5. i anledning af väckt fråga ora ändring i sättet för Nämndemäns väljande. Bifölls. N:o 6, i anledning af väckt motion om förändrade föreskrifter, i afseende på chartering af handlingar i Concursmål. Ståndet ansåg omförmälda motion tillhöra Bevillnings-Utskottets behandig N:o 8, i anledning af väckt motion om förändrade föreskrifter, i afseende på Chartse-Sigillatas-afgiftens beräknande. Ståndet ansåg denna motion höra till Bevillnings-Ulskoltet öfverlemnas. N:o 9, i anledning af väckt motion om förändrade grunder för Tulls erläggande vid skattlagda tull-mjöl-qvarnar. Ståndet fann denna motion höra till Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet remitteras. N:o 10, i anledning af väckt motion om behofvet af vissa föreskrifter, angående recryters antagande. Förrberörde motion ansåg Ståndet tillhöra Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets upptagande. N:o 11, i anledning af väckta motioner om ändring i författningarne, angående hemmans förmedling. Dessa motioner ansågos tillhöra Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets behandling.
Ty under det Inderna fåfängt söka tolka betydelsen af Jima såsom "tvillingsbroder," latin. gem-inus, gem-ellus, fästes dervid i hela norra Asien samma begrepp. Vigtigare är dock, att alla ariska folk ega ett annat, ur deras språk lätt förklaradt, ord som betyder himmel, gud, neml. af sanskritstammen div Denna heter i sanskr. dêva-s gud, littov. dieva-s, pers. daêva-s, grek. di-os, div-os, latin. deu-s; sanskr. ordet djaus himmel motsvaras åter närmare af grek. zeus, forngerm. tius, gen. tivis, tysk. teuf-el, svensk, djefvul. Då de flesta ariska folk från ön Ceylon till Atlantiska hafvet bibehållit detta ord; då många af dem intet annat ega, för att uttrycka begreppen himmel, gud, eller sedan kristendomen lärt betrakta den hedniske guden såsom de onda andarnes furste, djefvul, kan man väl med allt skäl anse detta ord såsom ursprungligen tillhörande arierna. Men att de sjelfva skulle skapat sig tvenne ord för samma begrepp, är icke antagligt. Det är äfven på grund häraf som Schott anser det finska ordet taivas himmel vara af ariskt ursprung; sanskr. daiva-s betyder äfven gudomlig.77 Dock har han förut i detta fall gjort jemförelse med det finska taiv-un, taip-ua böjas.78 Det skulle föra oss för långt att följa detta ords vandringar genom Asien. Jag vill blott nämna det anmärkningsvärda, att hufvud betyder i Ienis. Ostjak. tjy'e, Jur. Sam. ngaewa, Tamas. Sam. ngaìvua; hufvudhud Samoj. tâi, tuaja, ngaewanjaes; Jen. Ostj. toai det öfra tjoi himmel, des öga, Karagas. têre himmel; Kojbal. djän gud, tang morgonrodnad, Burät. tenger himmel; Samoj. tâ, tâng högt berg, tâ-men ofvan, Mandschu. ten
Herr Doktorn har afstyrkt hela förslaget och deremot hufvudsakligen anmärkt: att genom detsamma en okristlig princip infördes i vår Svenska kyrkolagstiftning och att kyrkans oberoende således på det allvarsammaste hotades; att redan den omständighet, att den föreslagna förändringen innebure i sig nödvändigheten att införa civil-äktenskapet borde tala deremot, men att, oafsedt dettn, förslaget innebure ett förbiseende af den grundval, hvarpå äktenskapet, familjen och samhället hvilade, nemligen den kristliga grunden, enär religionen icke längre erkändes såsom det samband, sorn förenade makarnas hjertan; att i afseende å barnens uppfostran strider inom familjen skulle uppstå och att, i det fall att ladern tillhörde den mosaiska trosbekännelsen och honom vore efterlåtet att uppfostra barnet i den troslära, han bekände, kristen moder skulle se sitt barn uppfostra stil lförakt för den Frälsare, hvars återlösta barn hon vore; hvarförutan blifvit anmärkt, att de omständigheter, som enligt den nådiga Propositionen och dervid fogade Stats-Råds-protokoll föranledt förslagets framläggande, icke utgjorde några starka grunder för ett i sina följder så genomgripande lagförslag. Af hvad sålunda och i öfrigt blifvit anfördt, har dock Utskottet icke funnit sig öfvertygadt hvarken om förkastligheten af den princip, hvarpå förslaget hvilar, eller om obehöfligheten af densammas upptagande i vår lagstiftning. Herr Doktor Rundgren synes utgå från det antagande, att förevarande förslag är att betrakta mera som en kyrklig än som en borgerlig lag eller att det hufvudsakligen ar en kyrklig fråga, som deri beröres; Lag-Utskottets Betänkande JM 8. 7 men denna uppfatfning torde vara mindre riktig. Icke såsom skulle förslaget ej beröra ett ämne, som är i ännu gällande kyrkolag upptaget; men det är längesedan insedt och jemväl af sednast nedsatta Kyrkolags-konunitté antaget, att denna lag innehåller en mängd stadganden, som, enligt en sednare tids åskådningssätt, ingalunda äro af kyrklig, utan af rent borgerlig natur. Sammanblandningen af så olikn lagstiftningsämnen var mindre förvillande år 1686 än den blifvit under tidernas lopp.