Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då Utskottet, i saknad ej mindre af uppgift angående ungefärliga beloppet af de kostnader, hvilka statsverket hittills fått i och för nämnde bros underhållande årligen vidkännas, än ock af Öfriga i ämnet erforderliga upplysningar, icke är i tillfälle att bedöma denna frågas beskaffenhet, har Utskottet funnit sig böra hemställa, att herr Berglunds omförmälda motion icke må till någon åtgärd å Rikets Ständers sida föranleda. Stockholm den 25 Maj 1848. Ank. till Exp.-utsk. den 26 Maj, kl. 7 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om anslag eller lån af allmänna medel till betäckande af kostnaderna vid laga skifte t Wemdalens kyrkoby i Herjeådalen. (U. A.) Uti afgifven motion, som från Bonde-ståndet blifvit till Stats-utskottet remitterad, har Sven Jonsson från Jemtlands län, då Wemdalens byamän, hvilka, i följd af en mindre delegares yrkande, varit nödsakade att till laga skifte upplåta såväl in - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 191. sorn utegor i nämnde by, icke, utan att bringas till fullkomlig fattigdom, förmådde gälda de med en dylik vidlyftig skiftes-förrättning förenade kostnader för utflyttningshjelp, landtmätare-arfvode m. m., föreslagit, att, till förekommande af sådana för de fattiga byamännen oundvikliga följder, Rikets Ständer måtte, till betäckande af ofvanberörda kostnader, beräknade till omkring 4,000 r:dr banko, bevilja Wemdalens byamän ett deremot svarande anslag, eller, om detta ej kunde bifallas, ett räntefritt lån å samma summa, att återbetalas på vissa år, på sätt och med de vilkor, som kunde af Rikets Ständer bestämmas.
1859 f 1860. 9 Sami. 48 138 Prot.-Utdrag den 7 December 1859. 4:o. Olof Lagergren från Gottlands län, om Kongl. Theaterns öfverlåtande till enskild man; 5:o. Per Persson från Wermlands län, om anställande af tjenstemän på Statens vägnar vid enskilda banker och hypoteksföreningar; 6:o. R. F. Gross från Calmar län, om skyldighet för grannar att borthugga skog vid åker; 7:o. B. J. Holmlin från Göteborgs och Bohus län, om lindring i rotcringsskyldigheten för vissa fiskelägen inom Norrvikens fögderi; 8:o. Gustaf Bolin från Upsala län, om utfärdande af ny förordning rörande erläggandet af strömmingslionde; 9:o. Liss Lars Olsson från Kopparbergs län, om befrielse för allmogen inom Garpenbergs socken från arbetsskyldighet till Garpenbergs bruk, mot deltagande i rotering; varande vid denna motion anmärkning gjord af Jan Andersson från samma län, hvilken skulle till Utskottet åtfölja; 10:o. Gustaf Johansson från Kronobergs län, om skyldighet för Staten all underhålla knektetorp; 4 4:o. Häkan Olsson från Christianstads län, om upphäfvande af inskränk ningarne i rättigheten alt idka handel på landet; 42:o. Torkel Nilsson från samma län, om förändring i Handels-ordningen den 22 December 1846; 13:o. Anders Gudmundsson från Hallands län, derom att klockare i Halland, som innehafva boställen, måtte lä lösa sin in natura utgående ränta med pen ningar; samt 44:o. C. A. Larsson från Östergötlands län, angående ändring i skjuts skyldigheten. S. D. Vid skedd föredragning af Rikets Ständers Justitie-ombudsmans tillägg till sin till riksdagen år 4859 afgifna embets-berältelse, om ändring uti Kongl. Förordningen, angående inteckning i fast egendom den 43 Juli 1818, blef nämnde tillägg till Lag-Vtskoltet remitleradt.
Majit ej kan anses hafva åt Rikets Ständer öfverlemnat att gemensamt med Honom något afgöra, utan endast, i följd af Rikets Ständers vid sistlidne riksmöte gjorda underdåniga anhållan, till Rikets Ständers pröfning framlagt omförmälda, i enlighet med berörde anhållan, utarbetade förslag, sådana de af Kommitterade blifvit afgifna, har Lag-Utskottet, vid jemförelse af 89 § Regeringsformen med 53 § i samma lag och 33 § Riksdags-ordningen, funnit sig icke tillkomma att med ifrågavarande ärende taga befattning, utan får Utskottet, som emottagit remissen från Högv. Preste-Ståndet den 7 och från Hederv. Bonde-Ståndet den 10 i denna månad, detta mål till nämnde begge Riks-stånd återlemna; hvilket, enligt 44 § Riksdagsordningen, för samtliga Riks-stånden vördsamt tillkännagifves. Stockholm den 12 Januari 1860. Herr Kistner har begärt få antecknadt, att han ej i detta ärende deltagit. Lag-Utskottets Betänkande M 15. j N:o 15. Anie. till Exp.-Utsk. den 16 Jan. 1860, kl. 12 ra. Betänkande, i anledning af väckt motion om giftomanna-rällens upphörande. Uti ett lili Högloft. Ridderskapet och Adeln ingifvet memorial har Herr Friherre Creutz, C. S., anmärkt att, ehuru qvinnans omyndighetstillstånd nu mera upphört och henne medgifvits full frihet att råda öfver sin egendom, hon lill sin person likväl ännu vore obehörigen fjettrad af vår lags stadganden i \ Kap. \—4 §§ samt 6 Kap. 1—4 §§ Giftermåls-Balken, hvilka dels bestämde för henne en giftoman och dels medgåfvo ej mindre föräldrar, än äfven bröder och aflägsnare skyldeman att under vissa förhållanden göra qvinnan arflös, om hon bruste i lydnad vid valet af make.
För att ej för mycket upptaga R. o. Ad:s lid, skall jag blott inskränka mig till en annan anmärkn. vid StatsUtsk:s utlåtande. I nnledn. af 1837 års berättelse öfver begagnandet af extra-statsanslagen till försvarsverkets iståndsättande och de af revisorerna gjorda anmärkntr vid granskning af Krigscollegii utrednings-afdeln:s räkenskaper, tillstyrker Utsls. R. 7 H, 33 Dt n jj Maj f. m. St. att hos K. M. i und. anhålla, det K. M., i afseende på behandlingen af frågor om anstånd med fullgörande af afslutade conIract, må i nåder meddela sådana föreskrifter, att det icke må bero på de förvaltande auctoriteter, hvilka contracten upprättat, att dylikt anstånd bevilja, äfvensom att anstånd och befrielse från stadgadt vite icke må medgifva» i annat fall, an då fullt yilltiga skäl dertill förefinna», samt leverantörer, som erhållit förskott, tillförbinda», att i händelse de af dem åtagna förbindelser icke inom stadgad lid fullgöras, laga ränta derför erlägga. För min del kan jag ej biträda en sådan und. anhållan. Då jag så mycket hellre delar del II. Utskts åsigt, att anstånd och befrielse från stadgadt vile icke alltid må medgifva», äfvensom att räntebetalning af leverantörer bör å erhållet förskott vid bristande leverance erläggas, som jag vid flera tillfällen i dylika beslut deltagit, kan jag dock ej förena mig i den mening, alt detta vid alla tillfällen bör äga rum, och minst, alt de förvaltande vei ken ej skulle få bevilja anstånd med leverancens fullgörande, då gilltiga skäl, men endast under dessa omständigheter, sig förete. Erfarenheten har tillräckligen lärt mig, att Kronans sanna fördel beredes, när någon gång ett lämpligt anstånd kan lemnäs. Jag anser det öfverflödigt att utveckla alla skälen härtill; de inses lätt af en hvar. Jag vill dock anföra allenast ett exempel. Om anstånd i bristande leverance ej linge lemnäs, skulle deraf följa ny auction för varans anskaffande, som hos den första leverantören måhända är nära färdig.
Uppå derefter framställd propos. blef den föreslagna voter:s-propos:n af R. o. Ad. godkänd. Vid förnyad föredragning af LagUtskrs den 19 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 121,.i anleda, af återremisser utaf åtskilliga från Utsk. afgifna betänkm, fann R. o. Ad. detta utlåt, icke erfordra annan åtgärd än att laggas till handlingarna. Till pröfning företogs Ridd.Utsk:s den i5 sisth Atig. och den g dennes på bordet lagda mern. i anledn. af väckta frågor, dels om tillägg till K. circulärel den 4 Juli 1770, i afseende å förbindelse för Domcapitlen alt till Ridd.directtn insända uppgifter å alla inom församlingen boende och bosatte adlige personer, dels om anslående af arfvode åt den cancellist, sorn har befattning med upprättande af vissa anteckningar till completterande af de genealogiska samlingarna. Detta mern. blef af R. o. Ad. bifallet. Vidare föredrogs Ridd.Ltskls den 29 sisth Ang. och den 9 dennes på bordet lagda meni., i anledn. af Frih. Boyes, Fredr., gjorda hemställan ang:de antagandet af R. o. Ad:s referenter, m. m. Frih. Boye, Fredr.: På det att R. o. Ad. icke måtte vara i okunnighet örn det beslut, som Utsk. behagat meddela Ridd.directm, emedan detsamma ej är infördt i det nu upplästa meni., får jag tillkännagifva, att Utsk. funnit, att desse referenter böra anses i likhet med hvad instructionen föreskrifver i afseende på de personer, som antagas till tjenstemän inom Ridd.cancelliet, att nemi. de skola vara af adlig börd, och hvad platsen anginge, att ett af de här inom skranket varande borden, som flera dagar varit ledigt, skulle få af dessa referenter begagnas.
Mellan Asien och Europa ligger Konstantinopel som en lysande bro, men mellan Islam och kristendomen gapar en mörk afgrund. Hon kände sitt hjerta sammansnörpas och hon gick vidare. Hon såg sig snart omringad af en hop lytta, fruktansvärdt vanställda trasmän. De tiggde alla på en gång med samma i århundraden nötta fras och i samma ton, alldeles som om de tagit upp en sång. Hon drog upp sin börs och gaf slantar åt höger och venster. Hennes öra hade dock redan vant sig så pass vid språket, att hon uppfattade hur de icke belönade henne med samma välgångsönskningar och välsignelser, med hvilka de tackade en barmhertig inföding. De sågo i henne en fiende. Hon kände, att till och med bland dessa stackare skulle en vesterländing knappast kunna vinna en enda verklig vän. Det Österland, åt hvilket hon ville offra sina krafter, stötte bort henne. Det ville behålla sina urgamla förtjenster och fel samt betackade sig för all frankisk verksamhetsifver. Det gräfde tanklöst på sin egen graf. Kom någon störande nyhetsmakare för nära, vågade det visserligen icke längre gifva honom ett hugg med spaden, men det vände honom föraktfullt ryggen. Nelly började tycka sig vida mer obekant med denna stad nu än hon gjorde den första dagen, då hon förtjust genomströfvade bazarerna. Det låg äfven öfver de mest lifliga platserna en melankoli, som hon annorstädes endast påträffat i öde trakter och ensliga skogslandskap. Dertill kom, att några mulna regndagar röfvade bort all färg. Gatorna simmade i smuts och himmelen var gråblek. Då hon icke lyckades finna något fält för sitt feberaktiga verksamhetsbegär, fick hon med ens en omättlig lust efter förströelser och ombyte. Harven måste böja sig för hennes vilja och till Blumenbachs upprigtiga ledsnad flytta tillbaka till Hôtel Dimitri. Blumenbach besökte dem dock nästan dagligen och Nelly var sjelf den första att bedja honom träget bibehålla denna vana. Schack roade henne icke längre. I stället hade herrarne funnit på att spela kort. Så småningom lärde hon sig att bli tredje man.
Det är visserligen sannt, att åtskilliga sätt att eludera denna författning visat sig, och att de i vissa fall varit svåra; ty anledningen till att söka elu - Den 17 October f. m. dera sådana köp hafva också utsträckt sig mera i sednare tider än förut. Det har likväl alltid funnits en lag, som tillåtit att nedsätta varor som förtrodt gods i tredje mans vård och deröfver taga bevis, hvarigenom man försäkrat sig om äganderätten till lösörena, fastän man ej har dem i handom. Det var troligen i anledn. af anmärkntr deröfver, att stadgandet härom i gamla lagen missbrukades till cacberade afhandlingar, som Ständerne vid sista riksdag stiftade en författning, som gick ut på att föreskrifva några flera ceremonier eller åtgärder, för alt gifva mera form af laglighet ät sådana transactioner. Dessa transactioner hafva nu, i följd af författningen, temmeligen allmänt varit idkade, åtminstone i den ort, der jag är boende. Visst kan det hända, att de i vissa fall haft den verkan, att personer, som lättsinnigt nog lemnat det fattigare folket credit, när de kommit för att utsöka sin fordran för borgade varor, funnit, att den eller den torparens t. ex. lösa egendom redan varit försåld till egendomsägaren. Detta är visserligen en olägenhet och troligen anledningen hvarföre så många motioner pm författningens afskaffande blifvit väckta ; meri jag bör bedja herrarne besinna, att denna författning haft en stor fördel för den fattigare folkclassen , under de tryckande år, sora sednast passerat, nemi. att personer af denna dass kunnat få någon credit; ty sedan én torpare t. ex. gjort försäljning af sina lösören till sin husbonde, så har denne kunnat veta, huru långt han kunde gå i försträckning för torparen. Hade man åter varit osäker huruvida icke en köpman i nästa stad för borgade varor kunde utmäta torparens bäst eller ko, så hade ej husbonden kunnat, med samma säkerhet åtminstone, lemna torparen det understöd denne beliöft.
Maj:t genom "(iM/lir" ^eSS Cirkulär-bref den 2 Februari berörde år stadga, alt den tjensteman, 'sjukdom. som ■ anseende till en annan tjenstemans längre frånvaro från den befattning, för hvilken den sistnämnde åtnjuter lön, blifver beordrad att bestrida dennes ofta med större ansvar förenade tjenst, och som får vidkännas dermed förknippade drygare utgifter, äfven må derföre erhålla en skalig ersättning, sålunda att en sådan tjensteman, som utöfver 6 månader begagnar tjenstledighet, eller som från innehafvande ordinarie tjenst är kommenderad utöfver 6 månaders tid, antingen utrikes i diplomatiska ärenden, eller till sådan annan tjenste-befattning inom riket, med hvilken ett ständigt arfvode är förenadt, må till den tjensteman, som hans ordinarie tjenst förrättar, afstå '/erdel af det honom på ordinarie stat anslagna lönebelopp för den tid, han utöfver 6 månader från ordinarie tjenste-befattningens utöfning är frånvarande; hvaröfver Eders Kongl. Maj:t sedermera genom Dess Nådiga bref den 13 Oktober 1834 meddelat särskild förklaring. I anledning häraf, och då dessa meddelade Nådiga föreskrifter blifvit inom Arméen olika tolkade, och bland annat så, att Officer, som under en tid af flera år varit frånvarande från utöfningen af sin ordinarie tjeust, ansetts förpligtad att för hvarje al dessa år afstå en sjettedel af lönen endast för 6 månader årligen; men ett så obetydligt afdrag icke kan anses innefatta skälig vedergällning för den under tiden tjenstförrättande, då sådan måste förordnas, får jag i underdånighet hem - tili. siSi 3 lill Kungl. Majlis
Det af OeconomieUtskottet föreslagne stagdande, att icke några lägenheter under ett sextondedels mantal borde i rotering upptagas, ar icke någonting nytt, utan har äfven vid föregående roleriogsförrättningar iakttagits, Det är tillkommit, på det att ej torpställen tnå upptagas serskildt, utan ingå uti herrti mansväidet. Af sådan orsak hat Utskottet också förklarat, t jjen 7 Octoher f. nu 145 förklarat, ätt all sadan jord, som förut ej ingått i beräkning vid rotering, skulle jemväl nu derifrån befrias. Vid sådant förhållande underställer jag de Ledamöter, som varit närvarande, då concessionerna gjordes vid 1809 och I8IO arens Riksdag, då man åtog sig inqvarteringsskyldighet m. fl. mera för den privilegierade jorden, om det i någöns tanka var fråga om annan än den privilegierade jordens deltagande i extra Roteringi Vid verkställigheten af beslutet har det likväl befunnits, att åtskillig oprivilegierad jord , som icke var roterad, jemväl existerade, och denna kunde ej ingå uti extra Roteringen , så framt ej Riksens Ständer ville deraf inrätta ett nytt slags privilegierad jord. Det är skäligen naturligt, att jemnkningen af jordens onera under krigstid varit meningen, och ändamålet af extra Roteringen. När detta ändamål ej misskännes, och del är utrönt, att extra Rotering icke kan i vissa landsorter lagligen införas, hemställer jag, om icke det är mera med ordning och rättvisa instämmande, att förklara, att den oroterade jorden i dessa orter skall ifrån ali extra Rotering uteslutas. OeconornieUlskottet hade uti lörsta Betänkandet tillstyrkt, att nämnde oroterade jord skulle med extra Rotering beläggas; men Utskottet har sedermera frångått detta förslag, och ansett samma jord böra uteslutas ifrån all dylik rotering. Om nu detta erkännes vara på goda Bkäl Ridd, 0. 'Ad. Prot. IX. Band. Usta Afd, 10. f)' n 7 O,'löher f. m. grumladt, sa frågar jag hvad harva!
Han har aldrig vågat röra det. Tänk blott det underbara tinget med de många strängarna, som kunna ge lif åt den store mästarens verk! Han behöfver blott lägga örat intill det, och strax hör han andanten och scherzon susa därinne. Ja, klaveret är just det rätta altaret, där fru Musica skall tillbedjas. Men han har aldrig spelat på något sådant. Själf skall han ju aldrig bli så rik, att han kan köpa sig ett, och på detta har han aldrig vågat spela. Majorskan har ej heller varit mycket villig att öppna det för honom. Han har nog hört, hur det spelats polskor och valser och klinkats Bellmansmelodier på detsamma. Men under sådan ohelig musik kunde det härliga instrumentet ju bara skrälla och jämra sig. Nej, om Beethoven komme, då skulle det låta höra sin rätta, skära klang. Nu tänker han, att stunden kan vara kommen för honom och Beethoven. Han skall taga mod till sig och beröra helgedomen och låta sin unge herre och husbonde glädjas åt de slumrande välljuden. Han sätter sig ned och börjar spela. Han är helt osäker och upprörd, men han trefvar sig fram ett par takter, söker att få in den rätta klangen, rynkar pannan, försöker om igen och sätter så händerna för ansiktet och börjar gråta. Ja, kära fru Musica, det är bittert för honom. Helgedomen är ju ingen helgedom. Där ligga inga klara, skära toner och drömma därinne, där finnes ingen dof, mäktig åska, ingen väldigt brusande orkan. Intet af det oändliga välljud, som genomsusade paradisets luft, har glömt sig kvar där. Det är ett gammalt, skrälligt klaver och ingenting annat. Men då ger fru Musica den förslagne öfversten en vink. Han tar Ruster med sig; de gå ned i kavaljersflygeln och hämta upp Löwenborgs bord, där tangenterna äro målade. »Se här, Löwenborg,» säger Beerencreutz, då de komma åter. »Här har du ditt klaver. Spela nu för Gösta!» Då hör Löwenborg upp att gråta och sätter sig att spela Beethoven för sin bedröfvade unge vän. Nu skulle han nog bli glad igen.
Maj månad inträder, då i ländtränterierna emottaga hvad som influtit, samt ytterligare afbida den eller de Lider fram på året, då restantierna hunnit indrifvas; att icke vidröra alla de, genom otaliga liqvider med enskilde, för Konungens befallningshafvande och landt-ränterierna ökade göromål. Skulle Rikets Ständer antaga detta invecklade förslag, så är jag öfvertygad, att vederbörande löntagare snart bos kommande Ständer skola framställa sin önskan att derifrån blifva befriade och åtnjuta den lättnad i aflöningssättet, som kommitterades välgrundade tillstyrkande afser.” Häruti instämde herrar Schartau och E. G. Lindström. af herr Walley. ”Emot beslutet i 20 punkten får jag mig reservera. Jag anser, lika med Utskottet, att det från äldre tider begagnade sätt, alt till embetsoch tjenstemäns aflönande samt vissa inrättningars underhållande, anvisa kronans räntor alt af vederbörande sjelfva uppbäras, är förenadt med stora olägenheter för ej mindre slaten, än de skattskyldige samt indelningsliafvarne sjelfva; och jag hyser derföre den öfvertygelse, att en förändring uti detta aflöningssält både bör till vägabringas, och äfven, utan förnärmande af enskild rätt, låter sig verkställa, derigenom, att indelningarne indi agas till Stats-verket, som i stället, med motsvarande belopp i penningar, ersätter vederbörande löntagare. Denna af behofvet högeligen påkallade och såsom vilkor för en allmän skatteförenkling nödvändiga förändring skulle, enligt min tanka, förfelas, om ifrågavarande indragning icke äfven omfattade de indelda löner, som af militie-staten innehafvas.
Majit, efter vederbörandes hörande, under den 26 Februari I864 i nåder beslutat, att från och med den 14 Mars 1865 åtskilliga landtstatsboställen skulle till Statsverket indragas och för dess räkning utarrenderas, så hade Kammar-kollegium uti underdånig skrifvelse den 7 November 1864 anfört, att, då ibland dessa bostadslägenheter gatuhusen N:o 7, Glemminge i Glemminge socken och N:o 21. Hannas i Hannas socken af Ingelstads härad och Christianstads län, hvilka intill den 14 Mars 1865 innehades af Häradsskrifvaren i fögderiet, till arealen bestode: Nio 7 Glemminge endast af 6,5 kappland eller 1 ref 13,75 stänger med ränta af 12 öre, och Nio 21 Hannas endast af 10,3 kappland eller 1 ref 80,25 stänger med ränta af 19 öre, berörda lägenheter alltså syntes vara för obetydliga att bibehållas för Statens räkning; hvadan Kollegium hemställt, huruvida icke, på sätt i enahanda fäll förut egt rum, E. K Majit matte täckas till Rikets Ständer aflåta 'nådig Proposition oin samina lägenheters försäljande till skatte samt derjemte tillkäunagifvit, att, intilldess frågan härom blifvit slutligen afgjord, Kollegium ämnade föranstalta om lägenheternas utarrenderande, med skyldighet för arrendatorn att, derest den ifrågaställa skatteförsäijningen beslutades, lägenheterna, efter åtnjuten laga fardag, till en blifvande köpare afträda ; och har, med afseende på hvad Kollegium sålunda i underdånighet anfört och hemställt, E. K. Majit i nåder föreslagit Rikets Ständer, att nämnda tvänne lägenheter måtte få till skatte försäljas. Rikets Ständer hafva till pröfning förehafl detta ärende och dervid jemväl tagit kännedom af de lill frågan hörande handlingar: och hafva Rikets Ständer, med afseende 38 Expeditions-Utsknttela Förs/og till undan!.
Finnes det någon, som ej blir varmare om hjertat, vid alla de minnen, som tlyga honom till mötes, när han hör den dialect, som lalas i de trakter, der han blifvit uppfostrad, eller när han någon gång i främmande länder får höra ett ljud, som påminner om hans hembygd? Det är åtminstone min öfvertygelse, att denna känsla är ojemförligt starkare, än den som gemensamheten i yrket uppväcker, och jag påslår således, att, i valet emellan de förut nämnda tvenne principerna, är det de allmänna valens, som äga den starkaste roten i tingens och menniskors inre, oföränderliga natur. Dessutom utesluter denna valgrund alldeles icke föreningsbandet af gemensamma yrken, ty tvertom händer det väl oftast, att just samma yrke hufvudsakligen bedrifves af dem, som hafva samma boningsort. Men ehuru jag nu bjudit lill att med abslracla skäl styrka, hvarföre jag företrädesvis hyllar den allmänna valprincipen, sä medgifver jag likväl, att, huru man ock må deducera, så blir det nästan en omöjlighet alt, på den rena speeulatiouens väg, komma till någon absolut bevisning om hvad som häruti är rättast. Man måste derföre öfvergå till ett noggrant betraktande af de fada, som historien framställer, och enligt hvad jag deraf förmått uppfatta, så visar det sig såsom ett af vår tids verldshistoliska tecken, att alla de små, skarpt begränsade kretsar, hvaraf samhällena fordom utgjort ett aggregat, alltjemt sträfva att småningom försmälta i hvarandra och sammanflyta till ett stort organiskt helt. Dessa bildningar uppväxte ur det kaos, den anarki, Den 28 Augusti. 77 sorn fans under medeltiden, såsom en nödvändighet af den allmänna rättslösheten, och de hafva gjort sin nytta. De hafva värnat den gryende friheten, de hafva uppehållit upplysningens döende låga, de hafva skyddat och förädlat arbetet; men det är med institutioner, som med individer och slägten — de lefva sin tid, och dö, när de enligt en högre plan hafva uppfyllt sin bestämmelse.