Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
SDftoBcr tilt ben 15 9toocmBer ocp från beit 15 ätoOciuBcr till ben 15 ^December, men att Bränmttiö Bräumtn ffall på ttttmerfningöftället uppmäta^ unber tillfpn af $on Bör åtföljaS af tuKförpafjning; nt. m. — alltfants man8 på fätt font tttnefattaä i be förffag tid författningar t Berötbe pänfeenben, pmilfa 2Öi, mebelft uttbcrbåntga ffrifmctfer af ben 15 5tugufti ocp 12 SDftoBer inttemaranbe år, till Äottgl. ättaj:t öfmerlcmnat, tncb anpållatt, att S^åbiga förorbs nittgar måtte t enlighet ber meb utfärbaö. §• 32. S 23emtTlnittgSfrågor pafme 28i för öfrigt till Äongl. ä)taj:t aptit fölfattbc uttbcrbåntga ffrifmelfer, bein SCÖi fjär åBerope, nemligen: l:o af ben 15 februari tnnemarattbe år, attgåeitbe f urpuösafgiften; 2:o af bett 9 Suni, attgåettbc ffatt för punbar; 46 9ltf8bag8a©effut 4860. 3:o af bett 20 juntti, attgåettbe änbrfng t fättet att erpebtera ben f. f. fprfopoftcn; 4:o af fauttiia bag, attgåettbe förartbrab grititb för uppfattning af öräittutnS tuärbe tuib partupaubef; 5:o af bett 28 Suli, attgåettbe föränbrab rebafttoit i tufltaratt af arttPeftt Socf er famt utcflutanbe af 9. §. t tarc
Ståndet beviljade, i enlighet med hvad Kongl. Maj:t i Nåder äskat och Utskottet föreslagit, ej blott fortfarandet af den hittills varande staten 6,049 R:dr 32 sk. med derunder varande 570 tunnor spanmål, utan derutöfver en tillökning af 1,600 R:dr 16 sk., att å stat uppföras och till Contoirets tjenstemän utgå till belopp, som i Utlåtandet N:o 40, pag. 21 linnes upptaget. Derjemte godkändes den gjorda hemställan, att den å samma stat varande äldre odisponerade tillgången al 93 tunnor spanmål må ur Staten afföras. / 15:o Tull-Verket. Ståndet biföll hvad Utskottet rörande Tullverket yttrat och förelagit. l6:o Kongl. Nummer-Lotteriet. Fann Ståndet, å dess sida, icke kunna till någon vidare åtgärd föranleda. 17:o Landt-Staten. Till hvad i detta hänseende blifvit i Utlåtandet N:o 40 föreslaget, med de dervid i Utlåtandet N:o 193 gjorda tillägg och förändringar, fann Ståndet skäligt samtycka. Hvad i afseende på de serskilda Länen blifvit föreslaget i Utlåtandet N:o 40, med de dertill komna upplysningar och tillägg i Utlåtandet N:o 193 blef äfvenledes af Ståndet godkändt. 46o Trot, Utdr. d. 10 dug. 1840, 18:o a) Till Skrifmaterialier och expenser samt ved och ljus for Rikets C olle gier m. fl. Ståndet biföll, att den för ändamålet nu anslagne summa 70,000 R:dr, utgörande ett förslags-anslag, må, till enahanda belopp och natur, förfarande utgå.
Vidare äro, såsom ock Förvaltningen af Sjö-ärendena uti dess oftanänmde underdåniga utlåtande yttrat, hela lots-personalens lönevilkor för små och lots-taxorna för låga, dels med afseende på lotsarnes svåra och ofta lifsfarliga sysselsättning, dels ock med hänsigt till den stegring af arbetslönerna i allmänhet, som i sednare åren inträffat, och slutligen kan Utskottet icke undgå att anmärka såsom ej fullt billigt och uppmuntrande Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Utlåtande N:o 15. i 3 för den nitiske och oförskräckte lotsen, att han pj ensam eller åtminstone till större delen får behålla de penningar, som betalts för den lotsning han verkställt, utan att dessa skola, i följd deraf, att uppassnings-skyldigheten måste gå i tur, inflyta till en gemensam kassa lill fördelning emellan stationens alla lotsar, ehvad de gjort sig deraf iner eller mindre förtjente. Att uppgöra något förslag huru lots-väsendet borde regleras för att på ett önskvärdt sätt uppfylla det dermed åsyftade ändamål, dertill saknar Utskottet både tid och erforderliga speciela insigter, utan inskränker Utskottet sig derföre till den hemställan, att Rikets Ständer ville uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla, att Kongl. Majit täcktes låta, med afseende på det ofvan anförda, vidtaga sådane åtgärder, som till lots—inrättningens förbättrande verksammast kunna leda. Stockholm den 51 Juli 1857. Reservation: Herr Henschen reserverade sig i afseende på motiveringen af beslutet om fyrar å Gottska Sandön samt formuleringen af beslutet rörande fyr-inrättning å Brämön. 24 Statssamt Allm. Best.- och Ekon.-Utsk. Utlåtande N:o 46. Ank. till Exp.-Utsk. d. 4 Aug. 1857, kl. 3 a. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om nedsättande af en kommitté för utarbetande af förslag till ordnande af allmänna helsovdrden.
Kopparskiljemynt af de större sorterne till värde af 250 å 300 R:dr B:co per Skeppxl. Stockholm den 11 Oetober 1839. J. A. Grandinson. För den häruti gjorde beräkning af kostnaden för utmyntningen, eller 11 procent af värdet, linnes dock icke uppgifven någon grund. Om man åter, för att af böckerne söka reda på denna kostnad, pä värdet af hvad sorn under året blifvit utmyntadt, lägger alla de vid Verket bestridde utgifter, deri inbegripne kostnaderne för machiner, sorn ej nu kunna från de öfriga utgifterne skiljas, så uppstår följande förhållande: B:co R:dr 27, hvilket utgör mera än 81 procent af värdet utaf det utmyntade, som bestått i: Kostnader: Ducat Specie 384: io. 2.> eller förvandladt till B:co 28,607:6.2. Specier Koppar för . Kostnader: Ducater Specier eller nära 31 procent af värdet utaf det utmyntade: Specier Koppar för 134,487 479,490 41,750 Säger 655,727: — ningen uppstått följande betydliga vinst: för år 1836 efter afdrag utaf afbränningen Härvid bör likväl anmärkas, att, enligt Böckerne, på Kopparmynt - för år 1837 efter lika afdrag . 28,271:14. 7. 3,386:42. — 24.884:20. 7. 18,798: 28. 3. 1’935: ia ~ 16,863: is. 3. — 59 — Revisorerne anse att det skulle blifva upplysande och medföra väsendtlig nytta, om, så vidt möjligt vore, uti Mynt-Verkets HufvudBöcker inrättades serskildte Conto, som visade, så väl hvad myntningen af Guld, Silfver eller Koppar för sig, som äfven hvarje myntsort särskild, kostat, äfvensom till hvad belopp utgifter ne för nya eller utvidgade machiner uppgått.
Det är olagligt till sin uppkomst; ty 1840 års Const.Utsk. har liänskjutit den vigtiga frågan om valsättet till afgörande genom votering inom förstärkt Utsk., utan att iakttaga den i 56 §. Reg.F. gifna föreskrift, att först i möjligaste måtto sammanjemka RiksStms tankar till ett helt, och, om oförenliga skiljaktigheter finnas, dem derjemte till Ståndens behandlande anmäla. Ej förr än RiksSt-.ns beslut öfver en dylik anmälan inkommit, hade Ulsk. ägt rätt att framställa voterings-propos. Samma Const.Utsk. har afven, med frångående af sitt förut yrkade förslag, ronde grunden 12 Den 28 Augusti. för valrätten, godtyckligt nedsatt densannna ifrån 250 till 10 r:dr b:co uppskattadt taxeringsvärde, och dymedelst framlagt en af intet RiksSt. påkallad beräkningsgrund, ty trenne RiksSt. hade bestämt sig för ståndseller classval, och det fjerde hade endast föreskrifvit, att valrätten skulle utsträckas till all äganderätt af hemmantal, af hvad natur den än vore. Pä sådant sätt lyckades det Const.Utsk. att, i fullkomlig strid med trenne RiksShs beslut, påtvinga nationen en till denna riksdag hvilande, på samfällda val grundad representationsform. Förslaget är oredigt till sin uppställning, genom den brist på tydlighet och bestämdhet, som man på flera ställen upptäcker, och hvilket förhållande, om det äfven kan anses såsom följden af 24 särskilda personers collectiva redactionsarbete, likväl alltid blifvit ett väsendtligt fel hos en grundlag. Besynnerligt förefaller det äfven, att Const.Utsk, som i sitt tili Ständerne först afgifne betänkande synbarligen sträfvat att lägga i dagen sin lärdom och sin kännedom af lill och med de obetydligaste staters samhällsförfattningar, det oaktadt ej kunnat göra för sig klart, att en grundlag, till undvikande af misstydning, måste vara så kort och concis som möjligt, och att man genom för mycken utförlighet oftast faller in i det) otydliga.
En större vägförbättring inom Anundsjö socken; 4:o Vägomläggning till undvikande af de så kallade Kränge-backarna i Hässjö socken; 5:o Anläggning af ny väg inom Ramsele tingslag, i fortsättning med de vägarbeten inom samma tingslag, som, enligt hvad ofvan berördt är, de sednare åren pågått med understöd af staten. 6:0 Vägomläggning förbi Kungsgårdsoch Näfsta-backarne i Selånger, samt 5 7:o Dito emellan Graninge och Forsse bruk; hvaremot utan bidrag af staten, till följd af Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes meddelade beslut, sorn vunnit laga kraft, åtskilliga nya väganläggningar ägt rum, der sådant ansetts vara för allmänna trafiken af väsendtlig nytta och nödvändighet, hvaribland må nämnas den till allmän landsväg uppbrutna vägen emellan Domsjö lastage-plats och Själevads bro, utgörande en sträcka af en half mil, samt emellan Gidåns bruk och Husoms lastageplats; och torde i sammanhang härmed böra tilläggas, att genom Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes osparda bemödanden en fjortonårig tvist angående grunderna för vägdelningen inom Medelpad blifvit genom en numera laga kraftvunnen reglering slutligen afhjelpt. Såsom likaledes ägande ett icke ovigtigt inflytande på länets uppodling och i sammanhang dermed på dess naturliga beskaffenhet, med afseende på allmänna kultur-förhållandet, må nämnas: Skiftesverkets fortgång under den tid denna berättelse omfattar; i afseende hvarå sig visar följande progression i antalet af verkställda laga skiften: 1844 29 laga skiften, 27 utflyttande delägare. Utom de uppodlingar, hvilka dessa utflyttningar efter laga skiften dels redan föranledt, dels framgent komma att medföra, hafva odlingsföretag af större och mindre utsträckning ägt rum, äfvensom åtgärder vidtagits till åtskilliga större sjöars uttappning samt utdikning af myrer och kärr, dels för erhållande af jordvinningar, dels för att minska de frostskador, som vanligen förorsakas af grannskapet med sanka och sumpiga trakter; men ehuru
Slutligen synes det vara skäl att upplysa, det under de sista tio åren, som dimission härifrån till universitetet egde rum, eller intill höstterminen 1863, hafva 24 lärjungar härifrån erhållit afgångsbetyg i sådant afseende och tillika alla kort efter dimissionen aflagt studentexamen, de fleste med vackra betyg; och bifogas med an• ledning deraf transsumt af Högvördiga Ephors-embetets berättelse om Lunds stifts läroverk för läseåret 1862—1863. På grund af hvad dels i remmitterade skrifvelsen, dels här ofvan blifvit anfördt, vill Kollegium på det lifligaste tillstyrka, att Herrar stadsfullmägtige godkänna den hos stadsfullmägtige gjorda hemställan till den åtgärd som vederbör. Ut supra. In fidem C. A. Skottsberg, tjenstförrättande Rektor, Kätteligen afskrifvet; betygar: Ex officio H. Leissner. 212 Motioner i Borgare-Ståndet 1865. (Litt. D.) Lärjungarnes antal vid härvarande femldassiga elementarläroverk utgjorde vid början af innevarande hösttermin Etthundra Nio och har sedermera ökats till Etthundra Tio, hvarförutom till intagning anmälts en, hvilken af sjukdom hindrats att sig infinna. Intygas, Carlshamn den 2 November 1865. C. A. Skottsberg, Rektor. Af Herr Holmqvist, A. Ludvig, angående upplåtelse af mark från Kungsörs södra kungsladugård till hamnbrygga och upplagsplats vid Arboga-åns utlopp i Mälaren.
Jag skulle som vanligt hafva svarat nej händelsen fogade sig emellertid så, att förslaget kom i ett frestelsens ögonblick, och jag svarade ja. En fransysk författare satt en gång på gården till sitt ännu ofullbordade hus och funderade öfver materialier till en novell, hvilken i sin tur kunde gifva honom materialier att uppbygga den flygel, som ständigt föresväfvade honom. Och hans bön blef hörd. Sällan råkar väl en svensk författare ut för så stora fantasier som ett hus med flyglar. Men han kan ändå ha sina fantasier, sina nycker, sina stora nycker och undertecknad hade just nu råkat ut för en sådan. Man inser då i hvilken grefvens stund ofvanberörde förläggare uppenbarade sig. De små betänkligheter, som ännu qvarstodo å min sida, försvunno helt och hållet vid den solida vältaligheten å hans en vältalighet, som blef oemotståndlig, då den i perspektiv visade mig min stora nyck tillfredsställd. Jag tyckte äfven att jag på sätt och vis vore förpligtad att en gång skrifva i detta manér, på det att samvetsfrid måtte förlänas åt dem af mina gode recensenter, som förut påstått att jag för honorariets skull författar efter beställning och tumstock, och hvilka sjelfva naturligtvis aldrig skrifva för pengar... Men, o ve, hvad blir det af min historia på de tillmätta arken, när jag tager bort så stort rum med förordet och ändå har jag icke sagt allt. Jag satt der nu med mina plancher i hand och kunde ej begripa huru alla dessa skilda partier skulle sammanföras till någon helhet.
Betänkande, N:o 36. 7 angående den enskildes rätt att sjelf bestämma öfver förvaltningen af den skog, hvaraf han är egare, derutinnan, enligt hvad motionären anmärkt, vid föregående riksdagar förslag blifvit väckte, men mötts af den invändning, att derigenom ett våld skulle göras på den enskilda eganderätten, har motionären åberopat icke allenast töredömet af åtskilliga andra länder, der i sednare tid. r strängare skogsförfattningar, inskränkande don enskilda förbrukningsrätlen, blifvit införda, utan äfven oundgängligheten deraf, att, då i allmänhet den enskilde ej kan, i detta fall, antagas med tillräcklig o\äld uppträda såsom målsman för framtiden eller för dess fordringar inskränka sin egen fördel, staten måste åtaga sig detta målsmansskap för efterkommande, om den vill skydda sig sjelf. Motionären har jemväl beropat sig derpå, att en sådan ^lagstiftning icke vore här i riket främmande, utan att staten af ålder egt ett ännu ej helt och hållet frånträdt målsmansskap beträffande den enskilda skogshushållningen; och är af motionären, i afseende derå, anmärkt, hurusom 1734 års lag i 10 kap. 8 § Byggninga-balken bjuder, att skattebonde må nyttja sin enskilda skog till husbehof och salu, men dock så sparsamt, alt skogen ej ulödes och hemmanet förderfvas, samt att han skall vara skyldig att först taga vindfälle, torra trän, q vistar och stubbar till vedbrand, innan friska trän dertill fällas, allt vid tio dalers bot, om han finnes sin frihet derutinnan missbruka. Genom Kongl. Förordningen den 21 Februari 1789 hade väl skattemännen öfver sina skattehemman erhållit lika frihet i afseende å egandeoch dispositions-rätten, som frälsemännen öfver frälsehemman; men ehuru den skatteman genom nämnde Kongl. Förordning tillagda rätt vore dem förvarad uti 18 § af Kongl. Skolordningen den 1 Augusti 1805, hade de dock genom sistberörde stadgande blifvit underkastade laga åtal, i händelse de skulle skogen så, missbruka, att fara för hemmanets bestånd och förmåga afl skatten utgöra kunde deraf uppkomma.
Betraktar man nu förhållandet med de personer, som bosätta sig på så små hemmansdelar eller 53 jordlägenheter, att deraf aldrig kan påräknas en afkastning, tillräcklig för åboens och dess familjs bergning, och att hvad som i detta afseende fattas måste på annat sätt beredas, — hvad jordlägenheterne angår, lill ett qvantum, motsvarande den förut vanligen obemedlade familjens hela behof under de år, som förflyta medan lägenheten odlas, så torde det vara gifvet, att de flere eller färre utvägar, som inom ett landskap stå sådane familjer till buds för ett ärligt förvärfvande af lefnadsbehofven i öfrigt, måste beräknas vid bedömandet huruvida rättigheten till bosättning bör vara fullkomligt fri eller i mer eller mindre mån begränsas. Vid en undersökning härom skall man snart inse en stor olikhet emellan Rikets södra och norra landskaper. I de förra är befolkningen tätare bosatt, städerna flera, större oell hvarannan så nära belägne, att det tillfälle till arbetsförtjenst, som ofta inom dem yppas, är för största delen af den kringliggande landsortens bebyggare tillgängligt. Ännu oftare förekomma större och mindre herregods, hvilkas innehafvare dels vanligen under alla förhållanden kunna lemna sysselsättning åt arbetssökande, dels ock sannolikt, då en större tillgång deraf förefinnes och dagspenningen i följd deraf faller, både kunna och skola begagna tillfället tili utförande af större arbe Is fö reta g, såsom odlingar och dylikt. I följd af det mildare klimatet saknas dessutom mera häftiga variationer i grödornas beskaffenhet och deraf beroende priser å de första och nödvändigaste lefnadsbehofven. I de norra landskapen åter är förhållandet alldeles motsatt. De små och fattige städerne räkna i följd af deras läge vid hafvet en stor del af deras befolkning till fiskare och sjöfolk, hvilkas yrken endast tidtals bedrifvas och af hvilkas personal derföre elt för de vanliga behofven mer än tillräckligt biträde lill verkställande af arbeten emot lega kan erhållas. Detta läge orsakar vidare, att största delen af det glest bebodda landels invånare , som inom denna provins räkna öfver 6 ända till 30 mils afstånd till närmaste stad (i de nordligare
STOCKHOLM, tryckt hos joh. beckman, 1848. Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.-Utskottens Betänkande, N\o 44. 1 N;o 44. Alik. till Exp.-Utsk. d. 29 Aug., kl. 10 f. m. Betänkande j i anledning af väckta frågor om ändringar uti Kongl. Stadgan angående försvarslöse och till allmänt arbete förfallne personer. Uti ofvanstående ämne hafva motioner blifvit väckta: Hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln: af herr friherre Raab, Carl Adam Jacob: att 5 § 2 mom. uti den åberopade stadgan målte erhålla följande förändrade lydelse: ”Försvarslös, sorn icke är att hänföra under 6 § i moni., men tigger eller visar fortfarande lättja eller liderlighet eller rymmer undan, kan af sockne-nämnden dömas ifrån 8 lill i4 dagars fängelse, helst i cell, på half kost vid länseller häradshäktet. Har försvarslös två gånger för dylika förseelser undergått straff, tillämpas på honom hvad i 6 § i mom. säges om försvarslösa.” 1 sammanhang härmed har motionären hemställt, dels att uti samma § måtte tilläggas elt mom. af innehåll: ^Transportkostnaden härför bekostas af socknen och staten lill hälften hvardera;” dels ock alt det uti 3 § 2 mom. förekommande ord ”ege” må emot ordet ”skall” utbytas; af herr v. Post, E. J.: att uti 5 § 2 morn. måtte intagas ett stadgande af följande innehåll: ”Försvarslös, som icke är alt hänföra under § 6 morn. t , men, oaktadt leornad! arbetstillfälle, tigger eller visar fortfarande, lättja, liknöjdhet eller liderlighet, må, efter föreställning af tillsyningsmang om han deraf ej låter sig rälta, varnas af sockne-nämnden, och, om bättrind er efter icke följer, af samma nämnd öfverlemnas jemte fullständiga protokoller rörande hvad som med honom sig tilldragit, till närmaste kronobetjent, att inställas inför Kongl. Maj:ls befallningshafvande, som eger att, ef Bili. till R.
Den olägenheten uppkommer äfven af dessa grunders tillämpning, att delegarne ofta få stängselsky Idighet, der de icke hafva några egor och således ingen nytta af stängseln, intet interesse att den upprätta och underhålla, men der skyldigheten medför en större tunga genom stängselämnens liemtning och afförande på längre afstånd. Likaså har erk farenheten visat, alt vid skiften, egolotterne, i grund af delegares yrkande, ofta blifvit bestämde och utlagde äfven med afseende på en jemnare fördelning af stängselskyldigheten, i verklig strid med hvad K. M. Nådiga Proper. N:o 43. för vinnande af dst lämpligaste och nyttigaste skifte ske bordt; att klagan öfver verkställde egodelningar uppstått, blott för de följder de baft på stängselskyldigbeten; och att för öfrigt dessa stängsel-grunder ofta äro svåra, om icke omöjliga att rätt tillämpa, samt förenade med vidlyftiga uträkningar, deraf tvister och EmbetsmannaLi träde för stängseldelningars verkställande till kostnad och olägenhet för delegarne uppkomma, likasom förnyade yrkanden om förklaring af Författningarne blifvit en följd. Deremot synes den princip för stängselskyldighet, som i våra äldre Lagar funnits och af Lag-Comite’n i dess Förslag till Byggninga-Ralk blifvit antagen, att der inegor möta xnegor, eller utegor gränsa till utegor, hvärdei’a sidan, utan afseende på hemmantal eller delningsgrund, i allmänhet deltager till hälften, vara på en gång den rättaste, billigaste och enklaste; den är oberoende af förändringar till sina följder vid uppkommande förändringar i ego-indelningarne; den undanrödjer der4 jemte tvister och Rättegångar, och gör främmande biträde för delningarnes upprättande öfverflödigt. Mot denna grund vill man anföra, att den, som med ett mindre egostycke annan möter, icke kan anses draga 6 K, M. fladig* Frodas. N.t 43. samma nytta af stängseln, som den, hvil-: ken möter med ett större, och derföre ic Domstolen i dess underdåniga utlåtande fullständigt utvecklat.
Efter Min Högsta Domstols hörande, har Jag i Mitt Stats-Råd tagit i öfvervägande Edert uti skrifvelse den 20 sistledne November gjorde hemställan om stadgande, att de kallelser, hvilka höra af Concours-Domaren å Borgenären i gäldbundet ho utfärdas, skola, i händelse Banken uti den afstådde egendomen, innehar inteckning, jemte uppgift om densammas primitiva belopp, innehålla underrättelse om den intecknade fastighetens namn, Länet, Häradet och Socknen der densamma är belägen, samt vid alla cessions-tillfällen så tidigt utfärdas, alt minst en månad före inställelsedagen, samtelige Borgenärer må deraf kunna få del; Och har Jag funnit godt detta Edert förslag i Nåder bifalla; hvarom Nådig Förordning kommer att utfärdas. TTti underdånig skrifvelse af den 3 sistledne November, håfven J, Gode Herrar och Svenske Män, förmält, huruledes, i anledning af väckt fråga, om rätta förståndet af Lagens stadgande i 10 Cap. 9 §. Handels-Balken, och om en Löftesman, hvilken borgat såsom för egen skuld för ett på uppsägning stäldt skuldebref, är berättigad, att få serskild uppsägning och tillgodonjuta enahanda anslåndstid med. betalningen, som Gäldeilären; J uppå de skäl och grunder, som Eder underdåniga skri! veise Den 18 December närmare upptager, funnit det vara med Lagens mening öfverensstämmande: ”Att den som borgat såsom för egen ”skulld för att på betalning efter viss uppsägningstid ställdt skuldebref, bör, innan ”Borgenärens fordringsanspråk emot honom ”blifva gällande, af denne erhålla särskild ”uppsägning och derefter åtnjuta det anstånd, ”sorn Gäldenären sig betingat.”
Men om sådant skal! vara att hoppas, måste också 215 § alldeles utgå utur Banko-reglementet, som medgifver inrättandet af vanliga diskont-kontor från riksbanken, der privat-banker upphöra, och derjemte blir det nödvändigt att utgifning af privatbanks-sedlar på lägre valör än 6 Rdr 32 sk. b:ko måste upphöra, enligt Sländernas beslut vid sista riksdag. I annat fall och så vida dessa åtgärder icke vidtagas, iära väl de nuvarande privat-bankerna ingalunda afstå från den vinstgifvande rättigheten att, i likhet med rikets bank, få utgifva egna sedlar, som också för mynt erkännas. Af Herr F. A. Rinman: Uti Utskottets förslag rörande filial-banker kan jag ej till alla delar instämma. Utskottet anser, att inteckningar till § af brandförsäkringsvärdet å fastigheter i städerne skola innebära tillräcklig säkerhet. Ehuru jag visst icke betvifiar att sådant kan vara förhållandet i de flesta städer, är jag dock fullkomligen öfvertygad, att städer finnas, der denna grund för säkerheten icke kan antagas. Då Banko-reglementet stadgar, att riksbankens utlåningar mot pant af hus i städerne icke fä utsträckas utöfver -Jaf brandförsäkringsvärdet, tror jag att man icke nu hade bort gå längre än bestämma halfva detta värde erforderligt för antaglig säkerhet. I olikhet mot Utskottet tror jag äfven att filial-banker böra understödjas genom kreditiv, icke genom län. Sker understödet genom lån, sättes en sådan bank i nödvändighet att sjelf bjuda ut sina penningar, och i frestelse att icke med tillräcklig noggrannhet pröfva lånehandiingar, för att icke förlora sin redan på förhand till riksbanken utfästade ränta. Lemnäs understödet deremot såsom kreditiv, och ingen ränta således kommer i fråga att erläggas förr än filial-banken, i mån af behof, verkligen lyfter medlen, blifva lånehandlingars anskaffande och bepröfning helt och hållet oberoende af dylika sido-beräkningar. Den farhåga man i fråga om kreditiv hyser för sådana öfverassigneringar, som störtade de fordna filial-diskonterne, måste försvinna, då man bestämmer att all assignering genast skall aviseras.