Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill nu anmärka, i anledn. af Hr Westins reservation vid artikeln bark alt garfverierne i de större städerne borde kunna få denna vara till bättre pris, om de hade comissionärer, som i deras ställe uppköpte dem uti småstäderne, och pä samma sätt kunde man frän andra trakter skaffa sig benmjöl till orter, der sådant icke funnes och med afseende på det allmännare användandet af detta gödningsmedel och det deraf följaade högre värde varan skulle få inom landet till minskning af exporten, föreslår jag att tullen måtte, i st. f. 5 sk., bestämmas till 3 sk., så väl för benmjöl som för ben. Hr Aminoff: Den siste värde talaren har sagt, att benmjöl icke kan med samma fördel användas på all slags jordmån och deruti instämmer äfven jag till en viss del; ty på styflera gör den ej samma goda nytta som på sandblandad och lösare jordmån. Dock vill jag önska att vi ägde så mycket benmjöl i vårt land, att vi dermed kunde göda all den jord, som deraf kan draga den största nytta, och vi skulle snart se de lycklige resultalerne. För öfrigt är jag fullt öfvertygad att sedan allmänheten blifvit upplyst om nyttan af benmjöls användande, den icke skall låta benen blifva qvarliggande på sophögar och dylika ställen; utan ganska sorgfälligt taga desamma tillvara, för att till jordens förbättring användas. Hvad jag redan kommit i erfarenhet utaf är, svårigheten att få köpa benmjöl, och detta bevisar huru eftersökt denna vara i sednare tider blifvit. Frih. Palmstjerna: Hvad är det som åsyftas genom högre utförseltull af benmjöl? Naturligtvis att förhindra benens utförsel ur riket. Huru kan man på bästa sätt vinna detta ändamål? Vinnes det icke bäst derigenom att benen här i riket betalas med hvad de verkligen äro värde, och hvad utländningen skulle betala dem med. Om icke detta vore meningen, så skulle det här endast vara fråga om att gifva en fördel för den förmögnare, som kan köpa ben på bekostnad af den fattige, som insamlar dem, hvilket, i min tanka, vore orätt, och det är på denna grund, som jag bestrider förhöjningen i tullen på detta ämne.
Ehuru jag icke kan förneka, att den af Frilen förutsatta påföljd möjligen skulle kunna inträffa, föreställer jag mig likväl, att representationens omsorg om sitt eget anseende skall afhålla den samt dess afdelningar från ett handlingssätt, som bure stämpeln af vinningslystnad på det allmännas bekostnad. Men, om en motsatt farhåga också icke kan hell och hållet aflägsnas eller undanrödjas, förefaller det mig likväl, att den ökade kostnaden är af mindre betydenhet, än den olägenhet, som kunde upkomma, i händelse man förnekade allt arfvode åt ett inskränkt antal Suppleanter. I brist af biträde till sitt uppehälle å en från hemmet aflägsen och dyr ort, torde de eljest samtligen blifva nödsakade att aflägsna sig från Riksdagsorten, och då torde, vid inträffande laga förfall hos de ordinarie ledamöterne, en för ärendernas gång skadlig rubbning i Utskms arbetsverksamhet upkomma. Det ligger äfven en billighet deruti, att personer, som ständigt påräknas för det allmännas behof, äfven i någon män af det allmänna remunereras för sina lefnadskostnader dervid. Det möjliga missbruket och öfverdriflerne är hvad som bör motarbetas; men icke saken i sig sjelf. Mig synes således förevar:de, i sin helhet högst nyttiga och af känbart behof länge påkallade förslag, som Const.Utsk. här framlagt, förtjena allt afseende; och tillstyrker jag följaktligen Den 21 Oktober. 357 vördsammast, att detsamma måtte antagas hvilande för grundlagsenlig! afgörande vid nästa Riksdag. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Emot Constit.Utsk:s nu förevande Mern. har i hufvudsak ingen anmärkt), blifvit framstäld, och jag anser mig derföre icke böra uptaga R. o. Ad:s tid med ett serskildt försvar för detsamma. Hvad .åter angår de anmärkn:r emot vissa mindre delar, som den förste värde talaren framställt, hafva de fleste af dem redan blifvit af Frih. Cederström besvarade. Jag anhåller likväl att för min del få tillägga några ord. Frih.
Förslår man med theoretisk undervisning egentligen bokläsning, då medgifver jag, att den theoretiska kunskapen inom läkare-vettenskapen bättre meddelas, der man har bästa lugnet: men om man med theoli inom läkare-vettenskapen menar blomman af all forskning inom denna vettenskap, resultatet af all erfarenhet, som samlas i naturen; så kan jag ej medgifva, att den theoretiska undervisningen skulle meddelas bäst, skiljd från den praktiska. Om det är fråga, mine herrar! om att undervisa en yngling i botaniken — och vi skola ej glömma, att läkare-vettenskapen utgör en del af natur-veltenskaperna — 0111 vi vilja undervisa en yngling i botaniken, instänga vi hf-4 nom med böckerna i rummet och säga ”läs?” Nej. — Vilja 6 11. il Den 5 Maj f, m. vi väcka intresse för saken och gifva lif åt undervisningen, och att han skall begripa livad lian läser, så föra vi honom med Flora under armen ut på det blomstrande fältet och säga åt honom: ’’läs nu och betrakta.” Detta är den sanna theoretiska undervisnings-metoden i alla grenar af nalurvettenskapen och således äfven i läkare-vettenskapen ; och hvad det beträffar, att här ej skulle meddelas någon sådan, så är äfven detta ett misstag; ty, så vidt jag vet, har vid institutet theoretisk undervisning aldrig saknats, såvida man icke vill påstå, att anatomi och pbysiologi icke lidra dit, hvilket de dock göra, såsom egentliga grundvalen för kännedomen 0111 menniskokroppen, så i dess friska, som sjuka tillstånd. Jag ser dessutom alldeles icke alt läkare-bildningens förflyttning till hufvudsladen skulle blifva en ovillkorlig följd af Carolinska institutets organiserande på ett fullkomligare sätt. Jäg önskar ingalunda faculteternas indragning. Jag önskar tvertom på det högsta, att de alltid måtte bestå. Jag önskar det för undervisningens skull, och för véttenskapens inom mitt fädernesland. Skulle vi tänka oss , att vi ägde blott ett undervisningsverk, så komme också hvarje vcttcnskapsgren blott att hafva en enda lärare att påräkna.
Sedan Lagkomrnitteens slutliga förslag, likasom förut dess förslag lill civillag, undergått granskning af Rikets Hofrälter och Konungens Högsta Domstol, samt en, uppå Rikets Ständers vid 1834 och 1835 årens riksdag anmälda önskan, af Kongl. Maj:t tillsatt särskild Kommitté uppgjort jemförelse emellan nu gällande lagar och de upprättade förslagen; hade Kongl. Maj:t, vid 1840 och 1841 Arens riksdag, lill Rikets Ständer öfverlemna! denna lagstiftningsfråga i hela dess vidd, med tillkännagifvande af de hinder, som mött för afgifvande af nådig Proposition om lagförslagens slutliga 46 Ii. St. Just. Ombudsm. Emb.-B er ätt else den 15 No v. 1847. pröfning; vid hvilket förhållande Rikets Ständer funnit någon åtgärd lill granskning eller antagande af lagförslagen ej heller kunna, å Deras sida, under dåvarande riksdag vidtagas, men tillika, ”då hela landet fästade högsta vigt vid frågan om ett förbältradt lagverk, särdeles i afseende å brotlmålslagstiftningen, der behofvet deraf blefve med hvarje dag mera bjudande,” och då Rikets Ständer för sin del ansåge en ytterligare granskning af förslagen vara af nöden, innan de lill hufvudsaklig pröfning förekomme, såsom redan förmäldt är, hos Kongl. Maj:t i sådant afseende gjort den hemställan, i anledning hvaraf Kongl. Majit förordnat ofvannämnda Lagberedning lill lagförslagets ytterligare öfverseende och granskning. Den Lagberedning, hvilken sålunda trädt i verksamhet, hade, under den 16 December 1842, affattat och sedermera till Kongl.
Här spildes ej ett enda menniskolif, medan otaliga offer begrofvos under ruinerna i de byar eller städer, som vi rundt omkring oss kunde urskilja med blotta ögat och hvars kyrkklockor vi kunde höra. Då vi mot middagen erforo, att särskildt Oneglia blifvit betydligt sköfladt, drefvos vi dit af denna oemotståndliga nyfikenhet, denna åtrå att se olyckan, hvilken är inneboende hos hvar och en, fast man blygs att erkänna det, ehuru den icke blott genom Spaniens och den antika verldens arenor, utan också genom teatern fått ett slags estetiskt erkännande. Längs vägen till Oneglia visade sig mer eller mindre skadade byar och hus. Öfver oss på berget låg det illa åtgångna Bussana, hvars kyrka sammanstörtat öfver de olyckliga, som efter en glad karnevalsnatt samlats till fastlagens första morgonmessa. I vingårdarna och de gråsvarta olivskogarnas gräs lägrade flyktingar i sina provisoriska trastält och kokade mat på eldar. Hela Rivieran, denna tropiska lustgård, som Europas louisdorer och guinéer arrangerat till ett femtio mil långt Casino, tycktes förvandlad till ett enda stort zigenareläger. Stationshuset i Oneglia, stadens enda trähus, var ordnadt till sjukhus. I väntsalarna lågo de sjuka bäddade på bänkar och stolar. Inne i staden var förödelsen värre, än vi väntat. Få hus voro fullkomligt oskadade, många remnade från grund till tak, några sammanstörtade. Ett par gator voro alldeles otillgängliga. Oftast voro husens trappor ramlade, och från balkongernas trasiga balustrad hängde ännu de sammanknutna lakan, hvarpå man räddat sig. De soldater, som sårats vid kasernens instörtande, lågo i promenaden, i fältsängar, under bar himmel. Rundt omkring kamperade befolkningen i sina trastält. Alla hamnens pråmar och slupar, alla skepp voro lastade med menniskor, madrasser och täcken. Ända uppe i riggen syntes ängsligt tittande ansigten.
s 228, af BondeStåndet, IX 3. Ytterligare Utlåtande, V 2. s 270 — 281, till 2:ne Puncter bif. af PresteStåndet, som annars vidblifvit sitt beslut, ix 3. s 4*4» förkast, af BorgareStåndet, IX 3. s 438, af BondeStåndet^ix 3. s 44°» af Adeln, ix 3. s 4^4* Dito om huru frågan i Förstärkta StatsUtskottet blifvit afgjord, IV 6. s 292 — 307, lemnadt till Bevilln. Utskottet, af Adeln, IX 3. s 227, af BondeStåndet, IX s 240. Underdån. Dito dito om Tulluppbördens inleverering till RiksgäldsContoiret, X 2. 1. s 6, 7. RiksdagsBeslutet, §. 17. 3o8 Tullen, om nedsättning af, för utgående Tjära och Beck; Motion, remilt. till Bevilln. och Ekon. Utskotten, II s nfö. Utskottens Utlåtande, V i. s 36i363, Lif. af BondeStåndet, ix s 6^3. — om jemnkning i, för Rumin; Bevilln. Utskottets Utlåtande, V 2. s 23, bif. af PresteStåndet, ix s 1208, af Adeln, IX s 1216, af BorgareStåndet, IX s 1234» af BondeStåndet, IX 3. s 5<). — Styrelsen. Särsk. Utskottets Betänkande, XI s 191 — 195. *— Verkets Räkenskaper, om granskning af; StatsUtskottets Betänkande, IV 2. s 928 — 936, bif. af Adeln, IX s 269, återremitt. af BorgareStåndet, ix s 264, af PresteStåndet, IX s 275, bif. af BondeStåndet, IX s 279.
Och medgifvas mtiste, att den forefaller idyllisk nog denna krets, dar galda bokmalar firade nainnsdagar med verser och utkladningar som naiva barn, dar Geijer ritade Varmla.nds-skisser vid ofverstinnan Silfverstolpes formaksbord, Atterbom rldbrbkade engelska .i sin fortjusning ofver Moore och Byron, sol11 han nyligen gjort belrantskap med; och den blide Torneros fick hvila ut efter alla de kriarattningm, under hvilka adjunkten i latin d l for tiden dignade, - for att sedan efter hemkomsten p i kvallen analysera upp sina minutiosa iakttagelser ' i nlgot af de linga, dagboksartade bref, som i, sitt ljusa, milda)) Schongeisterei forvarfvat lionom namn af Sveriges Jean Paul. Det var en tid, dii miinnen, for att begagna en kand)),)). forfattarinnas drgpliga uttryck, annu voro starka nog fiir att kunna tillfits sig att rara v e k a ~. Dock! - frbsedt, att denna tid nog, liksom den gustavianska, vanligen blifvit skildrad af personer, som betraktat den lned nHgot af sminnets illnsionr, - bor man besinna, att hvad som diiruti mest frapperar oss, mera skapades af de aldre lin af ~mgdomen. hvilken dfi lika vd soin nu torde varit mera road af! ) flirt:) 5in af litteriira samtal. Och hellre ar att sucka ofver cltt s den gamla, goda tiden, flytt, borde vi soks a t t i uj7a former ingjnta det biista af dess innehlill, soxrl i sjiilfva verket oforgangligt. Ty den verlcliga indiridualiteten, den verkliga beglfningen skall nog alltid veta att skafEx sig innerligare beroring med sina sjalsfrbder, an den som formedlas genom telefon och akndemiska disputationer.
De-.ititom, huru fä besöka icke Tinget, och innannyfikenheten at staga eser Upbud wackes, är det icke rrv» stg > ck de fä som warit wid Ti".get och som lätteligen kunna glömma hwad de hört eller sett, jk kr unor - rätta alla Häradets innewanare, eller den as oem stur rakar at wara Bördeman, om Ve Upbud som blist it meddeldta. I nun tanka är ingenst-rg säkra"e, än at kundgöra aila Upbud sörsta gängen a Predilostvlarua i hwarje Kyrka inom H rådet. Derejter kunna be an.- dra Upbllden, antingen meddelas såsom hickils, eller bck, genom Anslag a RärlenS dörr. ry4 ^ ^ Hwad äter Lagfartstiden beträffar, ar jag af den mening at laga stånds tiden bör löpa til anda med Fjerde Tinget, der Tre Ting hällas om äret och wid det tredje, dä Tingen blott arv twänne. Bördesklandret bör följakteligen genom stamning utföras sidst wid Fjerde Tinget och Bördestillingen wid samma Ting ckexoneras. At erlägga Bördestillingen Tinget förut ar i min tanka sä mycket orimeligare, som dä de flesta Bördesfrägor manligen afgöras i godo wid första Tinget, skyldigheten at betala ränta för Bördestillingen, sa länge den warit i Rättens förwar, som ofta kunnat draga et halft är pä tiden, alltid skulle blifwa twistig emellan Köpare och Bördemannen, samt Zifwa anledning til obehageliga Rättegängar. Örn säledes med förwarande af BördemannenS ratt, en sä högst nödig förkorrtning af lagfartstiden stall winnås, lärer Fasta böra meddelas wid Fjerde Tinget, häldst den förestagna tiden af irenne Ting synes wara nog korrt, sä framt icke Skyldeman som är aflägset boende eller utrikes wistande, skulle gä i mistning af den urgamla och ibland Swensta Folket wördade rättigheten, at genom Börd komma i besittning af sina Fäders jord.
För konkursmassor, hvilkas medel ock hänföras till 4:de klassen, stadgas jemväl i gällande Konkurs-lag, alt dylika kontanta medel skola, så vidt Borgenärerne ej derom annorlunda besluta, i Banken eller Landtränterier nedsättas, hvarvid något minimum för sådan insättning ej eller finnes utsatt. Genom ett penndrag vill man nu upphäfva hvad Banko-ordning, Kongl. Reglementen och Konkurs-lag i förevarande afseende föreskrifva; med hvad befogenhet lemnar jag derhän. Visserligen invänder man att vederbörande sjelfve äro oförhindrade att för dagen på en gång i Banken insätta influtna smärre poster, då de sammanlagda uppgå till eller öfrerstiga det föreslagna minimi-beloppet, och att derföre större kassa-behållningar från ena dagen till den amira ej behöfva finnas. Men denna invändning förfaller, då man besinnar dels att alla insättningar i Banken måste ske löre en viss timma på dagen (f. n. kl. 11 f. m.) dels att vederbörande kamererare och redogörare, efter den nya ordningens införande, ovilkorligen skulle hålla kontant kassa för besörjande af sådana utbetalningar, som ej finge medelst assignation på Banken liqvideras. Enligt min öfvertygelse äro samma skäl, sorn af Utskottet blifvit anförda för bibehålla nde af rättigheten för Steite/is allmänna verk och kassor ali, under oförändrade vilkor, begagna Depositions-hanken, tillämpliga Banko-Utskottets Memorial, iV:o 62. 7 äfven i afseende å de verk, inrättningar och stiftelser, som utgöra 4:de klassens räkningshafvare. Dessa sednare äro nemligen, lika som de förra, ålagda alt hafva sina medel i Banken insatta; derigenom minskas, likasom genom insättning i Banken af Statens medel, tryckningen på den metah liska kassan, hvilket ansetts innefatta en fördel för Banken; och i följd af förändringen måste, för dessa verk, inrättningar och stiftelser skapas behofvet af ökade tjenster, alldeles lika med hvad Utskottet anser förhållandet blifva med statens allmänna verk och kassor. Men när omständighelerne äro sådane, huru kan väl
Propos. i ämnet inhemtas, hurusom under en lång följd af år, och äfven under en tid, som ligger oss närmare, förnyade och ända hittills fruktlösa försök egt rum, att tillvägabringa en traktat med ett land, med hvilket, i alla tider, våra handelsförbindelser varit lifliga och af en betydlig omfattning. Det torde tillåtas mig att något fullständiga redan meddelade uppgifter, med afseende på hvad i detta fall under de sednaste åren tilldragit sig. Enligt hvad de fleste medlemmar af detta hus troligen hafva sig bekant, hade jag äran att i första början af året 1856 af frami. Konung Oscars Nåd. för - Den 7 Februari f. m. 327 troende kallas till Ministerplatsen vid Kejserl. Franska Hofvet, med den svåra uppgift att der efterträda en synnerligen utmärkt och högt begåfvad man, som under loppet af mera än 40 år användt sin lysande förmåga och sina ovanliga själskrafter till gagn, nytta och ära för sitt fädernesland, men som nu, vid den gräns, som naturen utstakat för upphörande af menniskans verksamhet, hvilken hos denna rikt'utrustade personlighet fortfarit, med samma ungdomseld, om ock ej med samma ungdomskraft ända till dess åltiondefemte år, sjelf insåg nödvändigheten att söka ett lugn, för hvilket han ej var skapad, och som endast få månader blef honom unnadt. Min sändning från Wien till Paris, kort före den tidpunkt, då den kongress öppnades, som hade till syfte biläggandet af stridigheterna mellan flera af Europas mäktigaste stater, var till sitt ursprung förnämligast af politisk egenskap, och under den tid, som användes på de underhandlingar, hvaraf freden i Paris blef en följd, och nyss efter densamma, voro tankarne på alla håll rigtade åt helt annat än handelsförbindelser och öfriga yrken, som trifvas blott under fredens skydd, och hvilkas ostörda utöfvande utgör en af dess välsignelser. Med dessa återvände omsorgen att tillse att de äfven måtte komma vårt fädernesland till godo.
De beräkningar, som nu blifvit af General-majoren af Kleen framlagda, angifva emellertid, att kostnaden för denna byggnad ej kommer att understiga 1,730,000 R:dr Rrut; och om än den ansenliga skilnaden mellan dessa belopp i viss mån förklaras genom ökade pris å materiaher och arbete, så kan dock detta gälla blott lill en del; men i öfrigt finnes härför icke någon annan förklaringsgrund, än de af Byggnads-chefen efter år 1850 vidtagna förändringar i den dä fastställda byggnadsplanen, likasom det dyrbarare byggnadssätt, som blifvit användt. Utskottet vill väl ej betvifla Byggnads-chefens uppgift, att vissa af de anmärkta afvikelserna från de godkända ritningarne tillkommit på Kongl. Maj:ts befallning; — men då emellertid Utskottet, vid efterfrågan i Kongl. Ecklesiastik-departementet, ej 22 Stats-Utskottets Utlåtande J\t 18U. kunnat erfara, att något Kongl. Bref med föreskrift om sådan ändring blifvit lill Byggnads-chefen aflåtet, måste Utskottet, tilldess ett motsatt förhållande blifvit ådagalagdt, antaga att Byggnads-chefen lyckats utverka Hans Maj.t Konungens godkännande af de vidtagna förändringarne, utan att ärendet i behörig ordning blifvit inför Kongl. Majit i Stats-rådet föredraget.
Det åtminstone lärer ej detta betänk, innehålla; fastmer torde i allmännare anda det vara att ej utesluta från förrättandet af de sysslor, som en hvar, utan annors förfång, vill befatta sig med. För öfrigt torde, såsom kändt såväl för Hr v. Hartmansdorff som för en hvar, det förhållandet, huruvida stadsmannanäringsidkarne från de med landtmannanäringen förenade sysselsättningar afhälla sig, icke behöfva anföras. Märkligt är och torde ej förbigås oanmärkt, att när fråga är om större handelsfrihet, anser man deri ej kunna medgifvas derföre, att näringsfriheten är inskränkt; och när man vill lossa näringstvånget, finner man äfven motstånd. Denna smak för fortsatta restrictioner kan jag, för min del, ej gilla; och då jag befarar, att man, måhända, med återremissen kunde vinna motsatsen af hvad man önskade, inskränker jag mig till att begära bifall till betänk., sådant det nu är, och tror, att något lämpligare och bättre tillstyrkande från Utsk:n, än hvad förevar, betänk, innehåller, ej lian gifvas. Hr Dalman: Sedan man under to år hört samma personer ulan något slags skäl — ty dit kan jag åtminstone ej hänföra de många ord, Hr v. Hartmansdorff och hans Den 23 December c. m. 483 anhängare uppstapplat till värn mot det friare näringssystemetstrida emot näringsfriheten, hafva dessa Hrr omsider hittat på ett skäl för sin sats, som åtminstone tyckes låta något. Detta skäl är, att såsom följd af näringsfriheten capitalisterna komme att blifva verldens herrar och att den döda penningen således skulle betyda mer än menniskans lefvande krafter, samt slutligen göra dessa sednare lill sina slafvar. Jag hemställer likväl, om icke denna argumentation beskrifver en circuJus in demonstrando. Om nemi. en person med capitaler nedlägger dessa i en fabriksrörelse, så behöfver han, för ätt kunna drifva denna, antingen förvärfva sig skicklighet sjelf, eller engagera sig med personer af skicklighet i yrket.
Lates pä bordet. Upp.ästeS Bewillnings-Utskottets, under d. s dcnw-s. afaifne tillstyrkans att den förstonini fran Bewillning, som qe.wm 8, 9, 10 och 11 Momenterna uti 4 §. 1 Art. af BewillningsFLrordningen blifwit tillagd Städerna Uddewalla, Den 4 October. Z67 walla, Ämäl, Upsala och Ostersund, samt Jni^änarne i Westerbotten och den Norr om OreAlf belägna del af Nordmalings Socken mätte intill nästa Lagtima Rrksdag fortfara. Ladcs pä bordet. Upplästes Bewillnings-Utskottets Memorial, af nystberörde datum, innefattande utlätanden, rörande' wista delar uti BewillningsFörordningen, hwaröfwer Riksdags-Fullmägtigen ^n0er8 OI582N frän Orebro Län, genom hes det Hedcrwärda Bonde-Ständet gjord motion, äffat förklaring. Lades pä bordet. Justerades följande: Utdrag af Högloft. Riddcrffapets och Adelns Protocoll, wid Urtima Riksdagen i Orebro, den 4 October 1310. S. D. Efter förnyadt föredragande afStatsUtffottets den 2 sistledne October pä bordet lag. da Memorial, i anledning af Konungens Nädiga Proposition, rörande anstäende afpcnsionsfond för blesterade Officerare och Under-Officerare, blef hwad Stats-Utffottet i afseende derxä föreflagit af Ridderffapet och Adeln gilladt och bifallit.
Adelheid skulle om sex veckor gifva sin man det fjerde barnet att älska och vårda. „Nej visst icke min Adelheid, om du önskar, „att jag stadnar qvar hos dig“ var nu H:r S:ns svar, i min tanke just beräknadt på att väcka hustruns misstankar. Också öfverhopade hon honom med frågor, dem han skonsamt men förberedande besvarade; drog slutligen fram ett bref och gaf henne att läsa. Adelheid fattade ifrigt deruti. Då hon genomögnat ett par rader, flög en stark rodnad öfver hennes ansigte – men hon läste vidare – först en gång igenom hela skrifvelsen – så en – och ännu en gång – efter tredje läsningen lemnade hon sin man papperet, och frågade lugnt: „Reser du i morgon?“ Omöjligt kan jag beskrifva det ögonkast Herr S–n beskärde sin Fru, hvars fina hvita hand han tryckte till sina läppar; han önskade verkligen att stadna qvar, men Adelheid, långt ifrån att begagna sig af hans synbara rörelse, var redan uppstigen från soffan, hade lindat sin arm omkring hans, och gick att foga nödiga anstalter för hans oförmodade och snara resa. Jag satt qvar i trädgården en stund. Adelheids uppförande var en gåta för mig och förblef det, under de veckor Herr S–ns bortovaro räckte. Visserligen tänkte hon på honom, tillskref honom alla dagar och genomläste flere gånger om dagen, än en, än en annan bit af hans till henne ankommande bref; vid morgonoch aftonbönestunderna (dem Herr S–n infört i sitt hus, och vid hvilka han fordrade tjenstfolkets närvaro) såg jag ofta, när den lilla Fredrika uppsade en kort bön för Faderns resa, en fugtig glans sprida sig öfver Moderns ögon, men för öfrigt var hon lugn, jemn, till och med munter, nästan som vanligt, och ingenting tycktes egentligen fattas henne. Jag teg och tänkte, tänkte och teg, alldenstund jag icke ville uppväcka onödiga känslor hos min Vän; men när vi slutligen uppnått den dag, hvarpå Herr S–n återväntades, kunde jag ej tiga längre.