Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Alt återigen taga befäl från angränsande regtten inom 3:dje militär-districtet är just hvad som årligen hittills måst ske, då befälet vid Hallands batal - id2 Den j M a j e. m. jon ej ens till en tredjedel ät' tillräckligt för behofvet; och liar denna af nödvändigheten påkallade åtgärd visat sig lika kostsam för .Staten, sorn tryckande lör de regrten, sorn mast underkasta sig den, ehuru, för alt i dessa hegge hänseenden så mveket som möjligt underlätta oell, oaktadt K. tjenstgöring!-reglementet fö res ki ifver, att vid bevår:s-exercisen skall fullt compagni-befäi commenderas för livart 100 man, det till Halland vanligen endast eoinmenderats fullt compngni-befal för i.)o man. I full conseqvens med hvad Utsk. föreslagit ruride gardes-reg:tena till fots nemi. att betydligt minska befälet, men i stället lemna deni en .betydlig beväring att dana, hur Utsk. äfven tillstyrkt alt minska befälet vid 3:dje militardistriclels regften. I hvad mån detta kail lätta Hall ands be värts exercerande af dessa regtters befäl lemiiar jig åt en hvar att besinna Det förundrar mig, alt då Utsk. ansåg nödigt föreslå indragningen af befälet vid Hallands bataljon, det ej på samma gång ansåg nödigt föreslå upphörandet med Hallands bevärts vapenöfning»!', isynnerhet tia Utsk. förutsätter, att det ej är sannolikt, att vi, under nuvar. förhållanden, kunna få krig, och att man i alla händelser, endast med fullt förlitande till nationens frihetssinne, gerna må lemna en sträcka af öfver 20 mil på Rikets vestra kust utan all slags landtmilitär.
Och ehuru den första af dessa omständigheter är af mindre betydenhet och lätteligen kan rättas; så anse Revisorerne Protocollens omständighet i sistnämnde delar vara så mycket mera angelägen, som, i saknad så väl häraf, sorn af en bestämd Instrcntiort för Discontens Embetsman, hvar - Den f) Mars. 97 hvarken Discontens Styresmän eller Revisorerne kunna med säkerhet bedömma huruvida bemälte Embetsman, på hvilkas noggranna iakttagande af Fondens rätt, Fonden till en betydlig del beror, iakttagit de dem åliggande pligter, enär desamma icke blifvit dem bestämdt föreskrifne. Dessa anmärkningar vid förvaltningen och Bokförningen m, m. hafva Revisorerne, likmätigt 3 § uti den för dem utfärdade Instruction, hos Kongl, Maj:t i underdånighet anmält. Stockholm den 14 December 1813. På Höglofl. Ridderskapets och Adelns vagnar: Joh. Henning Gyllenborg. Carl De Geer. P. Ad. Fock. .T. G. Gyllenkrok. Elias. v. Echstedt. L. v. Stockenström. På Högvördiga Presl-Ståndets vägnar: Jacob Axel Lindblom. J. A. Tingstadius. P. Xuus. M. Stenhammar. Hasselrot. Js. Mellgren. På Vällofliga Borgare-Ståndets vägnar.» Joli. Prt. Sandberg. Jan Lamberg. Joh. Geore Hager. J. G. de Mare'. E. G. Nolleroth. J. II. Ekstrand. På Hedervärda Bonde-Ståndets vägnar: Jon Jonsson. Per Jonsson. Anders Nilsson. Bengt Svenssom Sven Palsson. Jonas Nilsson. Brandel. f Ut. N:o 13. 98 Den 7 ''Mars, Utdrag af Högloft. Ridder skåpets och Adelns Protoco/l den ?:de Alars 1815. S. D. B eslöt Ridderskapet neli Adelil inbjuda sina respecliva Med Stander, att, genom en stor Deputation til! Kongl.
Förmonen för jordbruket af bränvinsbräoningen består, dels i den hjelp vid utfodringen, sorn af dranken kan hämtas, dels i den besparing i transport , som uppkommer derigenom , att joidbrukcts prodtictioner bringas till en mindre volym, och denna förmon tillflyter jordbruket, om än brån vinsbrännirigeti får af andra än jordbrukare utöfvas. En annan sak är den förmon, sorn jordbrukaren kan hämta utaf bränvinsbräcningens utölning såsom monopolium, hvarigenom han sättes t tillfälle att stegra priset å tillverkningen utöfver hvad det naturligen borde vara Men en förmon för vissa, grundad på inskränkning i concurence, står likväl tillsammans med de liberala grundsatser, som nu yrkas, och ginoiri hvilkas kloka tillämpning endast nationens trefnad och välstånd skall beredas. Från den framställde grundsatsen advifcer Utskottet, då det förklarar sig icke kunna tj11 r styrka, att Torpare skola få bränna, och, såsom skär för denna afvikelse, aniörer den förmodan, att Torpare sällan producera mera spannemål, än de sjelfve behöfva, och a't deras jordbruk, mindre än hemtnansbruksrens, skulle vara i behof af det understöd vid utfordringen, som bränvinsbränningen lemnar. Utskottet erkänner likväl, att Torp finnas, som äga större åkerbruk , än hemmansdelar; och då detta icke kan bestridas, lärer det vara o rått, % De'fi 25 Junii e. ni. 177 rätt , att i afseende på Torpare ensamt vilja tillämpa en serskild princip, att nemligen rättigheten att br-änna bränvin, skulle giundas på öfverskott åf spannemål, en princip, sorn inskränker den förut antagna, och som, allmänt tillämpad, skulle utesluta en mängd hemmansbrukare från rättigheten att bränna.
Men ehuru jag finner den vigtiga omständighet af Utsk, förbisedd, att man bestämt utgifterna för ett föregående år att betäckas med inkomsterna för ett efterföljande, och ehuru jag icke af Gr, v. Fersens beräkn, blifvit öfvertygad derom, att ingen statsbrist för innevar, år skäll uppkomma, tvekar jag dock att tillstyrka återremiss, emedan jag befarar, att betänk, skall i samma ofullständiga skick, Jiyari det nu befinpes, återkomma, och emedan jag* lifligen Den 6 April f. m. 29 önskar, att Ständerna måtte gå Konungens önskningar till mötes att snart få slut på riksdagen. Jag instämmer således i begäran om bifall till betänk., ehuru jag måste förklara, alt mot få betänktn så väl grundade anmärknlr blifvit framställda, som mot detta. I afseende å den anmärkta lidsutdrägten af tulltaxans öfverlemnande till Regeringen, linner jag ej, att Gr. v. Fersen derför föreburit några giltiga ursägter. Hr Gr. liar medgifvit, att en tid af i år och 12 dagar till detta arbete åtgått, och sökt ursägten för denna långsamhet i jemnförelsen af arbetsdriften hos 1823 samt 1828 och 1829 årens riksdagars Bevilln.Utsk. Men örn än jemnförelsen skulle vara grundad, så vidt den rörer sista riksdag, är den det åtminstone ej, då man går tillbaka till 1823. Man finner nemi dervid, att dåvar. Bevilln.Utsk. ba^ de förtjensten af ett helt nytt tullbevillnlssystem , hvaraf landet sett de mest tillfredsställande resultater, då deremot i834 och 1835 årens Bevilln.Utsk., snart sagdt, icke haft annat att göra än att afskrifva, hvad andra auctoriteter redan utarbetat.
De unga lärarinnor, hvilka biträdt och nu biträda vid undervisningen, hafva också till största delen utgåit från skolan, och det märkes lätt, att det personliga inflytandet af hufvudlärarinnans plikttrohet och lifliga håg är den hela skolarbetet genomgående röda tråden. De examina, som vid hvarje vårtermins slut, under de senare åren i närvaro af examensvittnen och under prosteD Kocks ledning, hållits, hafva på det vackraste sätt häfdat skolans allt ifrån början vunna anseende, och de julutställningar, hvilka hvarje är egt rum, hafva alltid haft att uppvisa stilfulla prof på elevernas högt uppdrifna skicklighet i konstslöjd under fröken Louise Bergklints ledning. Det äf nu ett 34-årigt, framgångsrikt arbete för det unga kvinliga släktets uppfostran och bildning, hvarpå dessa båda systrar med berättigad tillfredsställelse kunna blicka tillbaka. Och det är icke blott närmaste ortens kvinliga ungdom, som samlats till den omtyckta skolan. Äfven frän andra provinser, till och med aflägse belägna, hafva i helpension intagits många elever, hos hvilka den ömma vård de här åtnjutit och det friska och stärkande i ett sundt klimat och natursköna omgifningar säkert lemnat djupa och varaktiga intryck från barndomstiden. Och att förtroendet fortfarande är lika stort som någonsin, torde bäst bevisas däraf, att elevantalet håller sig uppe, oaktadt på den lilla platsen uppstått en konkurrent, en af yngre examinerade lä- rarinnor ledd och i alla afseenden utmärkt högre flickskola. Louise Bergklint, som förnämligast sköter skolans ekonomi och undervisningen i musik och handarbete, är född 1820, och Oliva, som fortfarande är ämneslärarinna på skolans högre stadier, 1821. Ännu tyckas de ega oförminskad kraft att kunna hålla ut i många år, fastän de uppnått en ålder, då statens elementarlärare redan länge njutit sitt » otium cum dignitate » med ty åtföljande andra förmåner. J. F — m. Barndomsintryck.
Hvad hjonens vård och behandling angår, så är af Stadsnämnden till iakttagande föreskrifvet, att de skola förses med nödtorftig föda, jemte beklädnad på fattigvårdens bekostnad; men få deremot icke, utan erhållen tillåtelse, lemna inrättningen, och böra, i den mån, deras förmåga det medgifver och de återhemtat sina krafter, inom eller utom inrättningen sysselsättas med tjenligt arbete, samt att det försörjningshjon åter, som icke efter högst ett års oafbrutet vistande å inrättningen blifvit till sina krafter så återstäldt, alt det kan från inrättningen utskrifvas eller till egenskap af arbetshjon hänföras, bör till intagning å vederbörligt fattighus remitteras. Försörjnings-inrättningens utgifter bestridas af arbetshus-direktionen med de till dess förvaltning ställda medel samt upptagas och redovisas särskildt i arbetshusets räkenskaper, deruti försörjnings-inrättningen jemväl godtgöres för den inkomst, som genom hjonens arbete kan inrättningen beredas. Antalet af de vid 1855 års slut pä södra försörjnings-inrättningen intagne hjon utgjorde 105 och kostnaden för inrättningens underhåll dc tvänne sednaste månaderne af året, hvarunder den 55 var i verksamhet, uppgick, efter afdrag af inbringad arbetsförtjenst, till 1,719 R:dr 17 sk. 3 rst. I sammanhang med hvad nu blifvit omförmiildt angående fattigförsörjningens lämpliga ordnande medelst sammanförande på tvänne ställen af de många spridda försörjnings-anstalterne samt hjonens hållande till arbete, hvaraf särdeles fördelaktiga verkningar på hufvudstadens fattigvård i allmänhet synes vara att förvänta, torde äfven böra omnämnas en väsendtlig förbättring i försörjningsväsendet, som under ifrågavarande tidrymd åstadkommits genom tillvägabringande af en särskild anstalt för f. d. militärers vårdande.
December 1860 förbjuder utdelning af bränvin i öppen salubod, äfven utan betalning, så bar erfarenheten visat, alt det dermed afsedda ändamålet kringgås dermed, att köpare införas från den öppna saluboden lill angränsande kök eller kammare och der trakteras med bränvin, hvarföre hemställes om icke förbudet borde utsträckas till hela den gård, hvari handeln idkas; derjemte torde både billighet och rättvisa fordra, att enahanda ansvar borde drabba den idkare af fabriksoch bandtverks-rörelse, som, vare sig hemma eller under resan med sina tillverkningar, vid deras försäljning gratis utdelar bränvin, antingen denna försäljning sker i öppen salubod elier på annat sätt, ty erfarenheten visar, att en mängd handtverkare kringresa på landet, synnerligast vid helger, när folket är mera samladl i granskapet af kyrkorna, och i anseende tili de låga sabbatsbrottsböterna, efter uthängande af skyltar, i uthus och boningsrum afyttra sin tillverkning, hvars ofta nog ganska dåliga beskaffenhet öfverskyles med flitigt utdelande af bränvinssupar; med anledning af ofvananförda faktiskt kända förhållanden tager jag mig friheten vördsammast föreslå: alt olvanberörda § måtte undergå sådan förändring, som kan förekomma det oskick, som jag härvid påpekat. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 30 November 1862. Lars Olsson, från Stora Kopparbergs lån. Motioner i Bonde-Ståndet 1862. Af Liss Lars Olsson från Stora Kopparbergs län, om ändring i Fiskeri-stadgan af den 29 Juni 1852, kap. 3 § 22, i hvad samma § tillerkänner Konungens Befallningshafvande räll att utfärda förbud mot fiskande. Det innebär vanligen ett kinkigt förhållande, då Statsmaglerna skola ingripa i sådant, som mera hufvudsakligt synes tillhöra del kommunala. Så bar det också, bland annat, visat sig i afseende på Fiskeri-stadgan af den 29 Juni 1852 och närmast i dess bestämmelse i 3 kap. 22 §, der de fiskeberättigade först berättigas alt falla beslut, men som sedermera skall stadfästas eller upphäfocs.
Det är dock ej tvifvel underkastad t att stora fördelar följa detta system, såväl i afseende på fångens be handling som de fördelar det äger i och för sjelfva ransakningarne. Brandförsäkrings-föreningar distriktvis, antingen Häradseller Fögderivis, fortgå i deras verksamhet och i enlighet med de Reglementen, Eders Kongl. Maj:t i nåder fastställt. Förtroendet för dessa nyttiga inrättningar stiger allt mer och mer, i samma mån som menigheterna inse vigten af att derigenom vara trygga mot de förluster brandskador förorsaka. Länets Sparbank, stiftad år 1826, fortgår med oafbruten verksamhet och ett ökadt förtroende. Den står i förening med liera inom länet varande filial-kontor, hvarigenom länets invånare, oberoende af afståndet ifrån hufvud-kontoret, äro i tillfälle att begagna denna nyttiga inrättning. Utom länets gemensamma sparbank, förlagd i staden Christianstad, har Vestra Göinge härad bildat inom sig en särskild sparbank, som med ordning handhafves och åtnjuter förtroende inom orten. Dylika sparbankar äro en temligen säker måttstock, efter hvilken man kan bedomina den allmänna rörelsen inom den ort sparbanken verkar. Insättningar och uttagningar rätta sig efter tillgångar och behof. Men derjemte visar del sig att i samma mån insättningarne ökas, i samma mån försvåras utlåningarne. Det sednare förhållandet har under loppet af dessa åren nödsakat sparbanks-styrelsen att genom nedsatt ränta underlätta utlåningarne. Likväl har samma styrelse ännu undvikit att nedsätta räntan för insättare. Sjukvården inom länet besörjes af 3:ne Provincial-Läkare. Inom länet finnas derjemte flera militär-läkare, som begagnas för den enskilda praktiken. Länets Lazarett och Kurhus, förlagdt i länets residens-stad, fortgår med samma verksamhet som förut, och har ännu med stöd af den fond, som är uppkommen genom enskildas välgörenhet och med biträde af Kurhusmedlen, kunnat erbjuda 100 frisängar åt länets invånare, som ej erlägga någon särskild afgift för på länets Lazarett erhållen sjukvård. § SStuder. Christianstad.
» Er uppfattning öfverensstämmer ej med kristna bibeltolkares i allmänhet, men den är allt för införlifvad med hela ert själslif för att kunna rubbas. Men, fröken Signe — käraste Signe » — nu låg der en innerlig hängifvenhet i lektorns röst, och han lutade sig fram emot henne, » skulle ni ej kunna skjuta dessa idéer om qvinnans frigörelse åt sidan, låta något annat bli hufvudsaken i ert lif, älska och lefva för en, som håller oändligt mycket af er. Låt min frihet blifva er, mitt lefnadsverk blifva ert. » Han fattade hennes hand, och hon lät det ske. » Kan en stor kärlek ej göra ert lif rikt, komma er att glömma hvad som fattas i rättigheter för att dess mer känna lyckan. Kan jag ej vågar jag ej hoppas på den fjufva sällhet —. » De sista orden hördes blott som en svag hviskning, som dog bort. Signes hand låg qvar i hans, hennes hjerta slog häftigt, och strupen kändes såsom sammansnörd. Hastigt som tanken genomforo olika stämningar hennes själ. Först ville hon slå armarna om hans hals och hviska, att hon älskade honom, allt annat betydde föga. Sedan såg hon som i en blixt hela deras framtida lif — grundstämning, lifsåskådning olika, aldrig full enighet, minst i de frågor, som lågo henne närmast om hjertat. Hon drog ett djupt andetag och sade med sakta, bruten röst: » jag älskar er, men det kan aldrig, aldrig bli, som ni vill, om inte ni blir en annan eller också jag — men vi förändra oss ej. Jag kan icke uppgifva det, som blifvit mitt lifs varmaste intresse, målet för min sträfvan på jorden. Skulle jag upphöra att verka för qvinnans frigörelse, skulle det bästa inom mig dö; jag skulle äfven under högsta lycka^känna förödmjukelse, samvetets förebråelse, för det jag svikit mitt ideal. » tion ske å närmaste postanstalt. — Bidrag från alla områden f ö r qvlnllg verksamhet mottagas med tacksamhet. Endast en sida af papperet bör Rösten darrade, och tårar runno utför hennes kinder.
Men vid slutdomen öfver ifrågavarande skald bör man i allmänhet noga minnas, att han dog vid en ålder – af blotta två och trettio år. Klarast torde detta unga snilles utvecklingsförmåga ådagaläggas, om jag nu tillåter mig anföra, näst efter hans goda, men ännu Dalinskt stämda qväde i anledning af Capske Vice-Regentens begrafning, den Klopstocks-artade Hymnen till Gud, och de tvenne vackraste scenerna ur Dramen ”Susanna”. Man skall då finna, att han i det första stod på jemnhöjd med sina förnämsta vittra samtidingar, och att han i de båda andra, hvilkas upphöjda uttryck af innerlig känsla ännu förtjenar beundran, redan hade stigit öfver eller skridit framom dem. Vid åsynen af Vice-Regentens begrafning. Högsta lott i verlden, Är ju bara flärden; Här på jorden finns ej lyckan. Se på grafvens väggar, Och dess murkna läggar! Spiran kännes ej från kryckan. Låt en yppig slaf, Uppå lustans haf, Prunka i förgyllda slupar; Rik må vinna rang Genom guldets klang! Cresus jemte Irus stupar. Fåfängt segren kröner Krigets tappra söner: Döden stoppar dem i jorden. Näfva mull begrafver Carlar och Gustaver, Fast de ägde hela Norden. Slipper skönhet dö? Nej! af vintrens snö Ros och nässla lika höljas. Skyddar lärdoms ljus? Nej! i samma grus Mevius och Maro döljas. Sjelfva dygdens fränder Röna tidens tänder; Äfven oskuld måste falla. Intet oss kan bärja Undan dödens färja; Evig natt skall gömma alla. Usla verldens barn! J, som flygtigt skarn Med så mycken omsorg söken! Hvad gör all er makt? Ära, gull och prakt Äro endast lyckans spöken. Snål må ramen suga, Och sin mammon ruga; Han skall dö, och skatten tagas. Månn oss höghet gläder, När vi mellan bräder Under masketanden gnagas? Säll då den, som nöjd Litet har med fröjd! Bäst är lagom stämpel bära! Ty, med allt besvär, Mörka griften är Medelpunkten af vår ära.
Danmark, som alltid skulle försvåra den blifvande ställningen och gjorde det omöjligt alt hålla denna fri från förutsättningar; eller af Neutralitels-förklaringcn, hvars godkännande af Representationen gjorde nationen delaktig i ansvaret för del sätt, hvarpå denna förklaring sedermera upprätthölls, eller ändlligcn af November-traktaten, som ostridigt Stats-Ulskottcls Utlåtande N:o 43. 9 ostridig! tillintetgjorde den så högt beprisnde förklaringen och, om freden ej mellankommit, ofelbart ledi lill Neutralitetens brytande? Ar det genom sanimanbandet mellan dessa åtgärder, som Riket intagit en så värdig ställning eller liar man skäl alt grunda denna på den beslående traktatens tillkomst och innehåll? Rörande tillkomsten af traktaten är väl ingenting särskildt, bekant. Del må ock vara tillräckligt att erinra, att den förutsågs blifva en nödvändighet under de förhållanden, som voro alt motse och jemväl sedermera i verkligheten inträffade. Hvad innehållet beträffar, lärer det icke undgå någon, alt särskilde traktater med hvarldera af de förbundna Rikena England och Frankrike leninat ett långt större värn i farans stund och att förhållanden lätt kunna inträffa, då ett vacklande mellan desse bundsförvandter kan leda lill eli aflägsnande från den af dem, som företrädesvis är i tillfälle alt lemna det för oss vigtigasle understöd. Om än denna traktat haft ett stort inflytande på de derpå följde förhållandena i Europa, icke är derföre vårt politiska oberoende mera erkänd!, och icke eller är ställningen i och för sig sjelf särdeles tryggande. Del enda, man kan hoppas är, alt traktaten skall verka återhållande pä roflystna grannar och försvåra allt närmande lill lordna förhållanden. Den kan dock icke, utan vidare utredning af ställningen, ingifva förtroende till denna och endast med tvekan kan man mottaga en försäkran, att de förenade Rikena nu innehafva den ställning, sorn dem med rätta tillkommer. — Huru det än härmed må sig förhålla, torde dock Sverige, såsom en Stal af andra ordningen, kunna låta sig representera vid de flesta
Domaren att tillse , det den frånvarandes arf ej förskingras , Utskottet lagt säkerheten i borgen, som ofta vore opålitlig, samt derjemte föreslagit en så obegränsad och tillika så obestämd rättighet för fjermare arfvingar till arfvets lyftande , att anledningar till rättegångar vore att deraf befara 5 och af Herr August von Hartmansdorff': att Utskottets förslag egde sina förtjenster, nien äfven sina brister, till hvilka senare liörde prsescriptionstidens inskränkning från ao till 10 år, ehvad den frånvarande visar laga förfall eller ej, samt föreskriften, att kungörelsen om arffallet skall införas endast i allmänna Tidningarne, hvarmed troligen förstodes Svenska Postoch Inrikes-Tidnin - LagTJtskottets Utlåtande N’.o i5li 11 garné, hvilka blott inom landet äro gängse; och yrkades derföre, dels att prsescriptionstiden måtte förlängas till 20 år, ehvad den frånvarande visar laga förfall eller ej, och dels att omförmälde kungörelse borde införas i någon utländsk Tidning, som i allmänhet upptager Svenska underrättelser, och vidsträckt läses; samt hos Vällojl. Borgare-Ståndet: 1:0 af Herrar Ståhle, Cron och Montan• att frånvarande arfvinge bör betraktas lika med en omyndig, den der ej kan sjelf bevaka sin rätt eller förvalta sin egendom , och hvars tillgångar böra af tillförordnad förmyndare till myndlingens nytta frugtbare göras; samt att derföre arfsmedel, som tillfalla frånvarande arfvinge , äfven böra, genom tillförordnad curators eller målsmans försorg, göras frugtbärande; 2:0 af Herrar Ståhle och Richert t att, om den frånvarande arfvingen ej återkommer förr, än sedan lo år från kungörelsens införande i Tidningarne redan förflutit, han icke dessmindre bör njuta sin arfsrätt till godo, om han gitter visa sig hafva varit af laga förfall hindrad att inom prsescripiions; tidens slut sig inställa ; samt 5:o af Herr
Då någon beslagare-andel icke funnits i Länsräkenskaperne afförd å ChartaeSigillataemedlen, är det anledning förmoda att några åtal för öfverträdelse af eller underslef emot ChartaeSigillataeFörfattningen icke ägt rum i Landsorterne; men som, efter all sannolikhet, anledningar till så beskaffade åtal likväl icke saknats, så, i fall Eder Kongl. Maj:t finner erforderligt att någon åtgärd i anledning häraf skall vidtagas, lärer Eder Kongl. Majrt i Nåder täckas, i sådant afseende, anbefalla Dess JustitiaeCanzler tillhålla ChartaeSigillatasOmbudsmän, Fiscaler och Kronoåklagare att jemväl, med stöd af den rättighet som, medelst liögstberörde Nådiga Kungörelse blifvit dem tillerkänd, med nit och drift handhafva och fullgöra sine åligganden i denna del. Emedan en betydlig del af ChartaeSigillatas-inkomsten antages böra utgöras förmedelst Köpe-och Fastebrefs, Arrendeoch HyresGontracters samt T,estamentens behöriga förseende med stämpladt papper, skulle det utan tvifvel vara ledande till en nyttig controll härutinnan, om dornstolarne hade till åliggande att, till hvarje mantalskrifnings förrättning, aflemna Förteckningar å alla under föregående året lagfarne Egendomsköp, ArrendeGontracter och Testamenten, dem vederbörande innehafvare ålades att, till bestyrkande af charteringens riktighet, vid mantalsskrifningen uppvisa; hvarjemte det borde lemnäs vederbörande Fiscaler, Kronoåklagare och ChartaaSigillataeOmbudsmän obetaget att, när de det äska, af dylike uppgifter eller förteckningar erhålla del.