Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Antalet färdiga munderingar borde således ökas med 8,930 omgångar. Någon tillökning af munderingar för bevärings-manskapet torde ock kunna åstadkommas genom beklädnads-direktionernas omtanke och hushållning, dock endast småningom och icke till så betvdligt antal utan understöd af beklädnadsmaterialier från reserv-förrådet; men då, med undantag för kapotter, dubbel uppsättning al de liesta munderingspersedlar finnes vid stam-trupperna och äfven af några sådana persedlar vid beväringen, samt hvad deraf icke tillhör passevolantör eller rusthållare, kan af kronan användas, böra depöterna och de icke stridande vid den mindre krigsfoten kunna till en början beklädas, såvida ett tillräckligt antal färdiggjorda kapotter finnas i lörråd. Då af remtygs-, utredningsoch tross-persedlar finnas i reservföl rädt l eli upplag för i 5,500 man, blifva dessa persedlar fullt tillräckliga lör den mindre krigsfoten. Landförsvarskomit. För den större krigsfoten åter behöfvas 89,000 munderingar, utom för det betydliga antalet icke stridande vid arméen. Visserligen fordrar denna krigsfot någon tids förberedelse äfven för manskapets öfning, och derunder kunna en del persedlar tillverkas, men behofvel af den större krigsfoten kan dock så hastigt inträda, att några anskaffningar af betydligare omfång icke hinna verkställas, och ett tillräckligt upplag af materialier och persedlar bör således finnas, åtminstone för behofvens fyllande under den första tiden. Med anledning häraf, och då, äfven under antagande att med befintliga persedlar, tillhörande stammens och beväringsmanskapets andra mundering, de icke stridande, hvilkas antal efter omständigheterna kan uppgå till en femtedel af de stridandes, skulle kunna beklädas, det dock fordras, utöfver befintliga 66,070 omgångar af munderingsm. fl. persedlar, ytterligare 48,930 dylika omgångar, således betydligt öfverstigande hvad i reserv-förrådet finnes, få kommitterade tillstyrka: att ett nytt upplag bildas af de nödvändigaste materialier och persedlar för beklädnad, remtyg och utredning, beräknade för 15,000 man; hvarigenom åtminstone någon reserv skulle uppkomma älven för den större krigsfoten.
Till underdånig åtlydnad häraf, få undertecknade, så vidt dessa anmärkningar angå Eserups Kyrkas (^af Bara Härads Kontrakt, Lunds Stift och Malmöhus Länj) afsiutade Räkenskap, den Nåden i underdånighet anföra,: ■ :o I afseende på anmärkningen, att Kjukornas kontanta behållna medel icke blifvit utlånta och fruktbärande, på sätt Eders Kongl. Majlis Nådiga Författning af år 1315 föreskrifver, få undertecknade dervid upplysa, att ehuru ingen summa af ofvannämde Kyrkas behållning ligger ofruktbar, utan efterhand blifvit ullånt, eller i närmaste (Kunds} Sparbank insatt, för att, vid förefallande behof, kunna desto beqvämligare uttagas, hafva undertecknade för dessa mindre summor icke kunnat erhålla den föreskrifna säkerheten af inteckning, emedan ingen låntagare vill underkasta sig den betydliga kostnaden för gravationsbevis, chartor och domarens påskrift, helst lån af så liten betydenhet, utan så många omvägar och kostnader, kunna erhållas. 2:0 Beträffande anmärkningen mot löneanslag, af Kyrkornas behållna tionde, till Skolmästare, Klockare, Barnmorskor m. fl., få vi underdånigst förklara, alt Barnmorskan härstädes af Kyrkans behållna tionde har årligen, till följd af sockenstämmobeslut, en gratial af En T:na korn, såsom ersättning för det hon biträder vid barnförlossningar hos fattiga hustrur, som icke hafva den ringaste ersättning att bjuda för hennes besvär. Detta förfarande med Kyrkans medel har på de flesta ställen i Stiftet ägt rum allt från den tid, enligt Eders Kongl. Maj:ts Nådiga påbud, examinerade Jordegummor vid Församlingarne borde antagas, utan att de auktoriteter, hvilka det tillhör att vaka öfver hushållningen med Kyrkans medel, dervid gjort någon anmärkning; och derföre hafva undertecknade i underdånighet förment sig icke hafva handlat mot Författningarnas föreskrift, då de årligen i Räkenskaperna affört En Tunna korn till Barnmorskan. Angående Räkenskaperna för Gessie och Eskilstorps Kyrkor.
Såsom exempel på lokalens beskaffenhet i detta afseende kan anföras, att emellan Stockholm och Alingsås, en längd af öfver 37 mil endast på 2:ne ställen finnas kurvor med, så liten radie som 1,000 fot. Häraf synes också, att rörliga axlar på lokomotiver och vägnar kunnat undvikas, och ingen anledning har förefunnits att anbringa dessa ändå sämre och mindre tillförlitliga inrättningar. Då våra stambanor i allmänhet till stigningar och krökningar så fördelaktigt kunnat utläggas, kunde och borde rörelsematerielen också sammansättas efter Europeiskt mönster och med afseende på den blifvande trafikens storlek och beskaffenhet, samt den permanenta vägens konstruktion och styrka rättas derefter. Om det vore möjligt att på förhand uppskatta rörelsens omfång och natur, skulle man, med ledning af redan i andra länder vunnen erfarenhet, och utan fara för särdeles stora misstag, kunna på det ändamålsenligaste och mest ekonomiska sätt genast från början inrätta rörelsematerielen. Men, med betraktande af främmande länders tilltagande trafik å jernvägar samt den inverkan förbättrade kommunikationer i allmänhet i vårt eget land haft på rörelsens utveckling, torde den blifvande trafiken å våra jern banor någorlunda kunna bedömas. Granskar man för detta ändamål uppgifterna om rörelsen på de utländska jernvägarne, så synes, nästan utan undantag, att denna på ett förvånande sätt tilltagit och att persontrafiken till en början varit öfvervägande, men att godstransporten ökat sig i ett ännu större förhållande, än passagerare-trafiken, och slutligen lemnat, om icke den största behållningen, åtminstone den största inkomsten. Likaledes finner man här i landet, att rörelsen på våra såväl yttre som inre segelleder är i ett märkbart tilltagande, att vår ångbåtsflotta inom en ganska kort tid vunnit en högst betydlig utveckling, och att de smärre jernvägarne, af hvilka flere blifvit anlagda för hästkraft, redan hafva måst förses med lokomotiver för att kunna besörja trafiken, och lemna ändå god ränta på byggnadskostnaden.
Den stora kopparsticksamlingen deremot, som finnes i jordvåningen i Pinakoteket, erfordrar både lång tid och studier, för att med någon nytta beses. Förf. hade för München blott fyra veckors tid och använde den hufvudsakligen att studera målningsgalleriet. En kort uppgift på det märkvärdigaste derstädes följer här nedan. Funnes icke denna rikedom på konstens alster, så vore München icke München, och ingen fremling skulle väl eljest dröja två dagar i den tråkiga staden, med dess otrefliga omgifning och ombytliga väderlek, som på ett par timmar förderfvar den skönaste sommardag med köld och regn, från Tyrolens härifrån synliga snöberg. Man ser den stora staden, men den ser endast stor ut, utan storstadstrafik, utan storstadslif. Dess 100,000 invånare tappa bort sig på de stora öppna platserna, som stå öde, och de otaliga ölstånkorna fängsla dem om aftnarne på så många spridda håll, att intet offentligt lif, inga allmänna nöjen finnas. Och likväl saknas i hela södra Tyskland, isynnerhet den vackrare årstiden, äfven all privat sammanlefnad. De ruskiga kaffehusen utan hvarje konstens, och de i förstäderna belägna ölbryggerierna utan alla naturens behag, der aldrig ens en vef-orgel ljuder, der ölet, serveradt af strykfula källarflickor eller af plumpa kypare, är allt det nöje fremlingen bjudes, kunna ej intaga honom till Münchens fördel. Äfven teatern har numera föga utmärkt. Konstskatterna, de från forntiden, de nya, de som hvarje dag uppstå – de gifva en vistelse i München dess enda och stora värde. Med glädje bugar derföre äfven fremlingen för konung Ludvig, då han svängande sin halmhatt, i sin mörkbruna bonjour, med paraplyen i handen, raskt skyndar förbi, helsande åt alla sidor, endast stundom uppehållen af någon gammal bekant eller af någon vacker flicka i nationaldrägt, som han kanske skickar till slottet för att porträtteras.
Då det ej ansetts lämpligt att utsluta det referat som i protokollstexten här ovan gives av H:s yttrande för att i stället insätta detsamma, bibehålies protokollet oförändrat samt avtryckes yttrandet efteråt såsom bilaga; se nedan sid. 37(1! 2 Denna mening återfinnes i C. U. M. 1810—1815, sid. 713! s Stycket fr. o. m. orden Föredrogs Andra Fördelningens t. o. m. orden till Riksens Ständers Plena anmälas (nedan sid. 366) återfinnes i C. U. M. 1810—1815, sid. 469 ff. 364 Den 7 Augusti 1812 nödig och nyttig till Riksmötenas förkortande och Allmänna Ärendernas noggrannare behandling, har trott detta ändamål vinnas, utan förnärmande af Nationens rätt att väcka frågor, om tiden dertill såväl för Lagtima som Urtima Riksdag, inskränkes till En månad. Herr Lagman Sandberg yttrade sin tillfredsställelse deröfver att Beredningen gillat Principen af hans förslag, och trodde derföre att utan så betydlig afvikelse derifrån man genom något tillägg i formen, skulle kunna afhjelpa den ofullkomlighet, som Herr Doctor Wijkman tillförene anmärkt, och som lättare undfallit en mindre van Riksdagsman. Herr Öfver Intendenten Edelcrantz ansåg hvarken en sådan modifikation svår att verkställa, eller den följd nödvändig, som Doctor Wijkman trott sig förutse, i afseende på hinder för nationens motionsrätt under nio års tid, till hvars förekommande man likväl kunde i stadgandet tillägga, att om Urtima Riksdags sammankallande af omständigheterna föranledes på 4 året, må Konungen äga rätt då medgifva de motioners väckande, hvilka eljest bordt hvila ännu ett år. I alla andra händelser ansåg Herr Öfver Intendenten nödvändigt, att Riksens Ständer bestämdt sammankomma hvart 5 :te år. Herr Kammarherren Silverstolpe och Herr Doctor Wijkman förklarade att ett dylikt stadgande väl varit under öfverläggning i Fördelningen, men att man ej velat tillstyrka det i Plenum, af orsak att Riksdagarnes antal kunde derigenom så multipliceras att nyttan af deras förkortande försvunne.
Häradsliöfdingars skyldighet, o-m, att meddela Présterskapet Rättens beslut om Sakfälde etc. Motion, remitt. till Lagutskottet, II s 1183. LagUlskottets Betänkande, VII i. s x^5 — 179, bif. af Adelli, IX s 240, af PresteStåndet, IX s 362. Ytterligare Utlåtande, VII 1. s 485, 486, lagdt till Handlingarne af Preste-. St-åndet, ix s 38-j, af BorgareStåndet, IX s 389, af Adeln, IX s 4°3. Underd. Häradshöfdingars skyldighet, om, att visa redo för Häradets andel i Saköres medel. Motion, remilt. till Lagoch Ekon. Utskotten, II s 1209. Utskottens Betänkande, VII 1. s 194 — 196, bif. af Adeln, IX s 27,1, af BorgareStåndet, IX s 2-76, af BondéStåndet, IX s 279, af PresteStåndet, IX s 286. Underd. Skrifvelse, K,:x* s j-yiy, 178. RiksdagsBeslutgfj, ^ Rättgrne, om förändrad organisation af; Motion, remitt. till Lagutskottet, II s 12778. Utskottets Betänkande, VII i, s 3$p, 390, bif. af PresteStåndet, Ix s 3^2, af BorgareStåndet, IX s 3y4> af BondeSlandet, ix s 381. ■ '■ • *-■ I\ ' 'v •- M r -v, t ■ ' ~ •— skrifvare, om Lönförhöjning för. Se Kronofogdar. Härjeådalens Allmoge, om rättighet för, att Tullfritt hemta Salt från Röraas. Statsoch Ekon.
Jag erkänner allt för väl, att Hr von Hartmansdorff icke saknat grund till hvad han här anfört, derest man icke under närvar, tid skulle kunna anse den Den 17 Augusti f. m. 261 nu väckta motionen vara så olämplig, att ingen slags sannolikhet kan förefinnas lill dess antagande; och det är af detta skäl jag har bestridt remiss till BancoUtsk., derigenom blott en obehöllig förlängning af målet skulle inträffa. Hr von Troil, Emil: Jag för min del skulle tro, att någon remiss till BancoUtsk. här icke vore behöflig, ulan blott skulle inveckla frågan, mera än den redan är. Jag får lill bevis derpå blott fästa Ståndets uppmärksamhet på den omständigheten, att R. St:s bank i nästan alla tider uti vissa fall tagit högre ränta än den lagliga; att således ett förslag som åsyftar t. ex. disconlering af vexlar, stundom öfverstigande 6 proc., ingalunda beror pä huruvida räntan i allmänhet i landet blifvcr fri eller icke; ty BancoUtsk. kan behandla denna fråga, ulan att afvakta hvad LagUtsk. kan tillstyrka och R. St. besluta i fråga om den allmänna räntan. Uppå härefter framställd propos., beslöt R. o. Ad., alt. denna motion jemte dc i anledn. deraf afgifue yttranden skulle remitteras lill LagUlsk. Föredrogs SlalsUlsk:s meni. N:o S, innehållande anmälan om anledn. till anmärka, emot Chefen och föredragande Statsrådet för civildepartementet. Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att denna anledn. lill anmärka., till följd af 2!) §. Riksd.Ordn., komme all remitteras till Cousl.Utsk. Upplästes följande af [fr Roos, Nicolaus Torsten, inlemnade motion : Del i 9 cap. (i § IIandels-b:n förekommande lagbud, alt ingen får laga större ränta än G för 100 om äret, kan, ehuru qvarstående, dock nästan sägas hafva de facto upphört.
Oftare tillät man honom dock, såsom billigt var, sjelf bestämma sitt ämne. Något mera genialiskt vexelförhållande vid allt detta, än Konungens och Skaldens, kan ej tänkas. ”Huru står det till, Bellman”? frågade engång, då de möttes, den förre: ”nu ser du mig inte ut att kunna hitta ett endaste rim”. Skalden bugade sig, och svarade genast: ”Helt tomt är mitt schatull, Min lyra är i kras; Men ändå på mitt glas Står Gustafs namn i gull.” En höstafton på Haga, då Gustaf vistades der under sin sednare och brydsammaste tid, föll det honom in att låta eftersända Bellman. Ett ilbud affärdades med befallning att uppsöka sorgförskingraren, och att föra honom, i hurudant skick han än kunde befinnas, ofördröjligen till Haga. Bellman träffades på Djurgården, och icke alldeles obeskänkt; sjelf fann han sig ej presentabel. Men det halp ej: han upplyftades i en hofvagn, hans cittra hämtades, och båda förflyttades till lustslottet. Der sattes han vid ett med champagne uppdukadt småbord, drack, sjöng ett par visor, drack åter, men öfverrumplades derefter af en slummer, hvarnnder han nedsjönk på stolen i nästan framstupad ställning. Konungen lemnade honom i ro och gick till sin qvällsmåltid. Efter dess slut återkommen och finnande sin gäst ännu sofva, yttrade han: ”Jag undrar, hvad Bellman skulle säga, om jag nu väckte honom och fordrade en sång till mig. I blinken uppreste sig skalden, gnuggade ögonen och svarade: ”Då skulle Bellman säga så här!” hvarpå han genast sjöng, till den gamla Marlboroughsvisans melodi, dessa vackra och betydningsfulla ord: ”De nattliga skyarna draga Tungt, tungt, tungt hän öfver Haga, Och stjernorna glimma så svaga, Och skogen mörknar och flyr. O Kung! din hvila är dyr: Gå, Kung, din hvila att taga; Lugnt, lugnt, lugnt hvila på Haga! När rymderna åter sig daga, Ditt folk med mildhet du styr”.
Motionären säger'vidare, ’’att hemmanet Brödjeholmen vore anslaget till länsmansboställe, med förbehåll af räntans behöriga utgörande till kyrkan och pastor, äfvensom sådana hemman blifvit indelade t. ex. till boställen vid Adelsfane-reg:tet, med afdrag af den kyrkan eller presten eller begge gemensamt anslagna grundränta.’* Härvid får jag nämna, att af de 220 hemman i Halland, hvilka erlagt afgifter till andliga föremål, såsom skolor och prester, hafva endast 188 varit upptagna såsom kyrkohemman, hvilket ej varit förhållandet med de öfriga 32 hemman, som endast erlagt smärre afgifter till sådana föremål, och att bland dessa hemman igenlinnes det, som blifvit anslaget lill länsmansboställe. Af några bland de öfriga hemmanen har visserligen den Kronan tillkommande räntan blifvit tilldelad Adelsfane-regttet; men att sådant icke bevisar, det Kronan till samma hemman haft äganderätt, synes bäst deraf, att, såsom jag vid förra riksdagen genom utdrag af Kammararchivets handlingar bevisade, vissa räntor af pastorsbostället i Åhus blifvit tilldelade Södra Skånska Cavalleri-reg:tet, och ingen likväl på sådan grund lärer kunna påstå, att detta pastorsboställe är en Kronans tillhörighet. Vidare anföres såsom ett stort skäl, att uti sednare jordeböcker ifrågavar. hemman fått namn af kronohemman. Jag har i afseende derpå redan yttrat, att då på 1720-talet nya jordeböcker infördes, stadgades till förekommande af de förra mångfaldiga columnerna, att deri ej flera än 3:ne columner skulle upptagas, I följd deraf blefvo alla prestgårdar, kronohemman m. fl., som ej vora af frälse natur, upptagna såsom krono; men derjemte Jemnades en bestämd försäkran åt presterskapet, att derigenom 12 H. 28 aiS Dtn 21 Augusti. förhållandet med de andligas förmåner och rättigheter ej skulle blifva förändradt.
Majit inkommit med underdånigt Memorial af den 16 påföljande Juni, innefattande hemställan att, i sammanhang med beredandet af anslag för de af komiterade föreslagna inredningsmed flera åtgärder, dessutom en summa af Riksdaler 94,540 måtte, för bekostande af åtskilliga uppgifna arbeten och utgifter, i nåder anvisas. Vid öfvervägande af hvad i detta ärende; förekommit och på de skäl som af komiterade blifvit anförda, har E. K. Majit ansett all Kongl. Biblio.lhekel borde ur museibyggnaden uteslutas, samt alt byggnaden borde i den fiirst" eller bottenvåningen inredas för de historiska samlingarne, Kongl. Klädkammaren deribland inbegripen, och Myntkabinettet; i andra våningen för skulptur, för lifrustkammaren och en af hvarjehanda konststycken af guld, silfver, elfenben, glas, emalj med mera bestående sä kallad “konstkammares“ samlingar; samt i tredje våningen för målningsoch teckningssamlingarne, hvarje kollektion med dertill hörande nödiga arbetsrum i samma våning; hvarförutan trapphuset skulle upptaga en samling af gipsalgjutningar efter de märkvärdigaste och skönaste skulplurveik, frän äldsta tider till nuvarande, samt källarvåningen innehålla värme-apparaten, bostäder för portvakt och eldare, jemte utrymme för åtskilliga förråder. Då den kostnad, sorn komiterade, på grund af noggranna och i de minsta delar utförda beräkningar, upptagit för detta förslags verkställande, jemte byggnadstomtens stenläggning, plantering på östra och en del af norra sidan med låga busk vexler i grupper samt förseende med troltoirer, quai och stängsel emot granntomterna, uppginge till 443,261 R.dr 59 öre; men i denna summa inbegrepos 15,000
Denna förordning har likväl, till följe af Kongl. Kungörelsen - Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 53. 9 görelsen den 21 September samma är undergått den förändring, att mosaiske trosbekännares rättighet att bosätta sig annorstädes än i Stockholm, Götheborg, Norrköping och Carlskrona är vid hvarje serskildt fall beroende af Kongl. Maj:ts nådiga pröfning; men då i betraktande kommit, dels att de uti berörde fyra städer, i medborgerligt hänseende, blifvit vitsordade såsom nyttiga och verksamma; dels att deras växande antal inom Riket synes för framtiden medföra för dem behof af utvidgade tillfällen för bosättning, bär Utskottet ansett, att tillåtelse borde mcdgifvas mosaiske trosbekännare, att, utan ansökning för hvarje serskildt fall, få bosätta sig i några flera stapelstäder, än de fyra här ofvan uppgifna, så framt Borgerskapet i de städer, som Kongl. Maj:t linner lämpligt utse, förklarar sig benäget att en sådan obetingad utflyttningsrätt medgifva; hvaremot och då mosaiske trosbekännare eg a full frihet att, lika med andra Svenska »medborgare, välja hvilket näringsfång de för sig anse förmånligast och de, der giltiga skäl kunna anföras, icke äro utestängda från möjligheten att, hvarhelst inom Riket de önska, fa tillåtelse att sig bosätta, finner Utskottet sig sakna anledning att i vidsträcktare mån, än ofvan nämndt är, understödja de af motionärerna uttalade åsigter, hvadan Utskottet alltså vördsamt föreslår: att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj: t underdånigst an hålla, att i de stapelstäder, Kongl. Majit kunde finna lämpligt och hvilkas Borgerskap dertill vore benäget, i Sverige in födde eller naluraliserade mosaiske trosbekännare måtte erhålla rättighet att sig bosätta utan föregången serskild ansökan. Slutligen och i afseende å ifrågaställd ändring uti Kongl. Majrts nådiga förordning af den 22
Borgare Ståndet. å. 8 Febr. a. 15 Sept. b. 22 Maj Sjette b. 10 Mars a. a. 4 April Nionde g. 16 Okt. a. a. 25 Okt. a. a. 29 Okt. 4 Febr. b. 15 Sept, b. 30 Maj Hufvud - Bonde Ståndet. N:0 å. 1 Febr. b. 15 Sept. g. 16 Maj Titeln. 14 Mars a. a. 4 April Hufvud - Nionde b. 26 Sept, Nionde b. 15 Sept. Hufvud b. 5 Okt. Hufvud b. 15 Sept. g. 15 Okt. a. a. 26 Okt. 198 14 Mars a. a. 4 April Titeln. Titeln. b. 26 Sept Titeln. 141 69 152 g. 15 Sept. 143 S 25 83 — 58 — Er* ° gj 2 ö cr? 02 •*”* 02 » B S2 CD B g CD B SL §. ST CD ^ 1 S? Riks-Ståndens Beslut. CD g HQ-l ^ '-t ISt Sr CO D-i S» crq a» td N. CD "D ® s CD P. Hj ctB’ (jq a" p pj CD 3 5. • era CD CD B Ridd, o. PresteBorgareBondeN:o . N:o Sid. Adeln. Ståndet. Ståndet. Ståndet. N:o 8 Norrbottens län, om rätt för frälse och land-bönder till utsyning af skogsalster å Kronans marker inom, se Kronomarker. » om lönförhöjning åt Landtmä- tare i, se Lönförhöjning. Norrbottens läns skattläggning smethod, om ändring i, se Skattläggningsmethod.
Jag hemställer fördenskull att beslutas måtte det tillägg i 11 £ af 1864 års Förordning, att hemmansinnehafvare, som vill tillgodonjuta rättigheten att utlösa eu sednare innehafvare af afsöndrad jord eller lägenhet från besittning, bör instämma talan derom inom år och dag från det denne sednare jorden eller lägenheten tillträdt. Om remiss häraf till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 15 November 1865. J. P. Andreasson, från Elfsborgs län. Motioner i Bonde-Ståndet 1HHÖ. Af Åke Andarsson från Malmöhus län, oni förändring af tiden för tjenMeh jern sflyttningen, m. rn. Då det heter att allting häfver sin tid och äfven att man bör följa med densamma, så, följer derutaf att man skall akta på tidens fordringar. Innevarande tid kan icke jemföras med den för 40 å 50 år tillbaka. Jordbruket, som är landets största hufvudnäring, har visserligen icke på sednare åren varit, det minsta i sina framsteg, men jordbrukaren får icke heller i minsta rummet taga tiden i anspråk, såvida han skall sutenera, och jorden skall gifva hvad den afser. På sednare åren har många förändringar blifvit gjorda, lämpade efter tidens omständigheter; här har på föregående riksdagar också varit fråga om förändring af tjenstehjonens flyttningstid, men hvar ort har härom haft sin åsigt. Och det är icke heller tänkbart, att få en flyttningstid, hvarmed alla landets så olika provinser kunde finna sig belåtna. Att icke senhösten är för jordbrukaren den lämpligaste vill jag långt ifrån påstå, men för det höstarbete, sorn jorden nu fordrar för att gifva hvad man efter årstiden kan påräkna, borde deri framflyttas ännu ett litet steg. Då sista, ändringen skedde, var det förmodligen af det skäl att skörden icke till den tiden alltid blef inbergad. Då ansågs höstplöjningen och annat jordarbete för en bisak, men vi hafva nu lyckligtvis kommit derhän att vi inse att sådant är grunden för vårarbetet och den blifvande skörden. Således är flyttningstiden med afseende på den flyttandes fridagar ännu olämplig.