Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och dessutom bade Banco-Fullmägtige blifvit berättigade att, å de lider de funné tjenligast, till Silfveruppköp efter möjligaste bästa pris använda: det år 1826 lyftade Spanmåls-Creditivets belopp, R:dr 1,000,000, som till Banken den 21 Maji år i83o åter från Stats-Verket ingick. På grund af Myntbestämnings-Lagens 3 §., blef i öfrigt den rättighet en hvar förbehållen att, efter 128 skill., enär som helst emot Silfver tillvexla sig Sedlar samt skuld till Banken med Silfver godtgöra. En tillåtelse, hvaraf likväl ganska obetydlig tillväxt för redbara Fonden blifvit en följd, i anseende dertill att Wexel-Cursen och Silfverpriset städse efter senaste Riksdag hållit sig utöfver 128 skill. St. Brot. 1834• 6 Sami. 1 Afd. 2 Haft> IO Berättelse af Banco-Fullmägtige. Deremot har, genom skedda inbetalningar i Silfver på de ofvannämnda Fastighets-Lånen under nu förflutna 4 år, (oaktadt den af Rikets Ständer gifna tillåtelsen att dem, på stadgade vilkor, äfven med Banco-Sedlar kunna liqvidera), redbara Fonden vunnit en omedelbar, af Fullmägtiges åtgärder ej beroende förstärkning, på sätt som följer: År i83o — 183i — i83a —• i833 Suna Rdr Silfv .Specie. R:dr Silfv. Specie. Värde å 128 skill» Rrdr B:co. KostnadsR:dr B:co Summa. -Sedlar. Då ifrån det utbetalda beloppet B:co R:dr 600,753: 28. 4- afräknas värdet af det erhållna Silfret å 128 s. —• — 555,2<)4: 34- 6. visar sig, att den effectiva kostnaden eller förlusten i och för anskaffandet uppgår till .
Ban ker, med eller utan egen sedel-utgifningsrätt, meddela tillfällig förstärkning, utan att dertill behöfva använda de medel, som, utöfver de lill försträckning åt nuvarande Filial-banker redan utgifna 3,450,000 R:dr Rmt, blifvit vid denna riksdag till belopp af 5,550,000 R:dr Runt, i den mån dessa medel varda att tillgå, ytterligare anvisade, att i form af lån och kreditiv till Filial-banker disponeras. Hvad sistnämnde medel angår, hafva väl Fullmäktige, på sätt ofvan förmäles, i anledning af motionärens förslag, ansett desamma icke böra få användas såsom försträckning till nya Filial-banker i händelse Fullmäktige kunde finna dem vara till andra föremål behöfliga; men då ett Fullmäktige i berörde syftning lemnadt berättigande skulle innefatta, om ej förändring, åtminstone väsentlig inskränkning i Rikets Ständers beslut angående ifrågavarande medels anvisande till nya Filial-banker, derest sådana varda under tiden till nästa riksdag oktrojerade, hvilket på Kongl. Maj:ts nådiga pröfning beror; samt den af Fullmäktige, till stöd för deras åsigt-, hufvudsakligen åberopade omständighet, att de för berörda ändamål afsedda och hittills influtna medel redan blifvit af Fullmäktige öfverlemnade till vederbörande Diskont-verk, hvarifrån desamma, under närvarande förhållanden, icke utan största olägenhet för rörelsen skulle kunna återtagas, destomindre synes böra verka till hinder för tilläfventyrs uppkommande nya Filial-banker att från Riks-banken undfå försträckning, som landets näringar och industri komma att lika väl understödjas om medlen användas i Filial-banks rörelse, som i Handelsoch Närings-diskontens utlåning, har Utskottet funnit skäl icke vara för handen att understödja motionärens i denna del af Fullmäktige vilkorligt biträdda framställning, såsom åsyftande rubbning i ett af Rikets Ständer vid denna riksdag redan fattadt beslut, samt får alltså vördsamt hemställa, att hvad i motionen blifvit föreslaget, rörande försträckningars meddelande till Privatoch Filial-banker, icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Sålunda hat man icke fallit på den tanken, att grufve-ägare ensamme skulle äga att blåsa tack-jern, hytte-ägare ensamme att smida stång-jern, stång-jerns-tillverkare ensamme att bränna stål eller tillverka finare smiden, ull-producenter ensamme att väfva ylle-tyg, ägare äf lera och sand ensamme att bränna tegel o. s. v. Rättigheten att producera rå-ämnen och rättigheten att genom köp skaffa sig dem hafva ansetts oberoende af hvarandra; och rättigheten att förarbeta dem har betraktats såsom lika allmän och öppen för alla. De inskränkningar, som, i ena eller andra afseendet, någon gång funnits nödiga att stadga^ hafva utgått från en försigtighet, att rå-ämnena icke måtte allt för hastigt medtagas, t. ex. skogen för malmers tillgodogörande eller metallernas beredning; men denna försigtighet står i samma kategori med den i Sverige åt regeringen uppdragna magten att eventuelt förbjuda bränvins-bränning och har ingen jemnförlighet med uteslutande rätt för någon person eller någon egendom att dem samma bedrifva. Detta allt har hos Utskottet stadgat den öfvertygelse, att en rättvis och klok lagstiftning om bränvins-väsendet icke kan utgå från några andra grundsatser, än som gälla för fabriks-rörelse i allmänhet. De qualifikationer, som enligt författningarna berättiga till anläggande och drifvande af annan fabrik, har Utskottet ansett böra berättiga lill bränvins-bränning, så i stad som på land, men med den utsträckning, att egande och innehafvande af särskildt skattlagd jord gör annan qualifikation öfverflödig. Utskottet får sålunda föreslå Rikets Högloflige Ständer att såsom grundsats uti den blifvande lagen om Bränvins-tillverkning antaga: rättighet till bränvins-tillverkning på landet och i stad tillkommer en hvar, sorn antingen är enligt 4 §. 1 mom. i Fabriksoch Handtverks-Ordningen den 22 De cember 1846, berättigad alt idka fabriks-rörelse, eller ock äger eller innehar särskildt skattlagd jord. Bih. till B. St.
Jag visste ögonblickligen, att han hela tiden känt samma misstämning mot mig som jag mot honom, fastän den gripit honom på ett så helt olika sätt. Att han lidit däraf, kanske djupare än jag, att han varit ur stånd att handla, att tala, att ens säga ett ord om hela saken, förrän han med en plötslig viljeansträngning, hvari låg hela hans naturs både styrka och svaghet, gjorde kort process med alltsammans, det förstod jag icke eller ville icke förstå. Jag kände bara en förbittring så djup och så våldsam, som jag sällan erfarit mot någon lefvande människa, och i denna förbittring låg en vanmäktig känsla af harm, öfver att han på något outransakligt sätt syntes mig hafva fått ett tillfälligt öfvertag. Jag tyckte, att jag i ett enda ögonblick öfverskådade de tre åren af vår vänskaps historia, och med en förtrytelse, som kom mig att skälfva, upptäckte jag, som om jag kallblodigt vändt bladen i en ändlös bok, en hel berättelse om min egen själfförsakelse och uppoffring, hvilken supplerades af en liknande om hans själftillräcklighet och egoism. Jag tyckte, att jag tagit del i allt, som rörde honom, under det att han hela tiden gått mig förbi, som om jag endast varit ett bihang till honom. Jag erfor ett slags vämjelse öfver att en gång hafva beundrat honom, som nästan bar karaktären af ett länge kufvadt, frambrytande race-hat, och hela hans beteende fick i mina ögon utseende af en förolämpning så grof, att jag saknade ord för att gifva mitt sinne luft. Han såg det, och det kom ett uttryck i hans ögon, hvilket just genom sin ömhet, som jag ej kunde misskänna, så mycket mera ökade min harm. »Jag kunde icke annat,» sade han. Och när jag fortfarande ingenting svarade, satte han sig midt emot mig, och utan att låtsa om min förbittring, började han att tala, långsamt och med en ton, hvars vänlighet visade, att han redan var långt öfver den smärta, som han kanske en gång känt.
För min del påstår jag, alt det bestämdt är Ulsk:s fel, ty grundlagen bjuder, att Utsk. skall i sådant fall med särskild preliminär hemställan eller memorial ingå till RiksSl:n att begära de upplysningar, som saknas. Denna preliminära hemställan har Utsk. försummat, och Utsk. har direct ingått till RiksStln med förslag till voter:s-propos., hvartill det säger sig hafva hemtat anledn. af hvad som blifvit yttradt i Talmans-conferencerna. Det är icke från Talmans-conferencerna, som Utsk:n få hemta grund för de förslag, hvarmed de inkomma till Stånden. Det är helt enkelt från de prot.utdr., hvilka från Stånden expedieras, som Utsk. har att hemta grunden för sina framställningar. Finner Utsk. att besluten ofullständigt uttrycka sig öfver de särskilda punkterna, så är det Utsk:s skyldighet att till det eller de Stånd, der sådant förekommer, göra anmälan derom genom memorial och begära att få veta, huru i det fallet blifvit beslutadt. Först derefter är Utsk. berättigadt att inkomma med sina sammanjemknings-förslag. Jag kan icke annat än iterera min begäran, att R. o. Ad. måtte ogilla voter:s-propos:n och återförvisa frågan till Utsk. att till RiksStm inkomma med uppgift på de särskildta Ståndens beslut, och dervid, ifall sk i I ja k t i g h e t e r förefinnas, som icke kunna sammanjemkas, jemväl föreslå voter:s-propos. Jag begagnar äfven detta tillfälle för att yttra några ord i afseende på det sista Frih. Sprengtportens yttrande om vådan alt icke antaga de villkor, StatsUtsk. behagat föreslå för de anslag, som R.
Sedan liom mil teen sålunda uppgifvit de allmänna grunder, hvarpå den ansäre ]>ränvinsbräirningslagsliflningen här i riket höra för närvarande hyggås, for ali derigenom horeda en öfvergång till dess bättre ordnande i ekonomiskt och financielt hänseende, har kominitteen derefter i underdånighet redoT gjort för niolivet na till de hufvudsakligaste detaljerna i det af komrnilleen uppgjorda förslag til! förordning, vid bestämmelse! na i hvilket förslag kommitteen trott sig särdeles böra rikta sin omtanka deråt, att söka förekomma den sä kallade hnsbehofsbräriningens utsträckning öfver sin angifna gräns, och framför allt så ställa föreskrifterna i afseende på beskattningen, all en måttligen förhöjd afgift må kunna indrifvas utan de underslef, hvartill nu gällande beskaltningssätt gåfve anledning och lätthet. Komrnilleen har i underdånighet föreslagit, att bräll vinsbränning må hädanefter såsom hittills, under loppet af de sed aasle la åren, fortfarande vaiii inskränkt lili sar månader af äret. Den mening hade visserligen blifvit yttrad, att, då lagstiftaren ville tillstädja inrättandet af fabriksbrännerier och sådana anläggningar erfordrade betydliga kapitaler, bränvinsrbränningens inställande linder halfva året alltid skulle föranleda ränteförlust för innehafvarne åfelt sådant veik, hvarför man yrkat, att bränvinsbräniiingen borde för fabrikerna vara tillåten hela året eller åtminstone åtta månader deraf.
Inom ett annat l)ep:t bar en alldeles motsatt åsigt mot den af Frih. Wrede nu uttalade, gjort sig gällande, ty der har man ansett förmånligare att, der så lämpligen kunnat ske, de för Kronans räkning erforderliga arbeten utföras genom enskilda entreprenörers lörsorg. Inom detta Dep:t finnes en särskild s. k. Konstruktions-kår, men man har t. o. m. någon gång ifrågasatt att indraga densamma, såsom öfverflödig. Vidkommande åter det andra skälet, eller att det skulle blifva svårt att erhålla skickliga verkmästare, om man ej fastställde lönen till hela det nu föreslagna beloppet, så torde man böra taga i betraktande den olika ställning, hvari den person befinner sig, som är antagen vid en Statens verkstad, mot den vid en enskild verkstad anställdes. Den förre behölver åtminstone icke frukta, att hans hufvudman skall göra konkurs. Hans ställning är fullt betryggad, om han förhåller sig väl, och kan lian dessutom påräkna att på gamla dagar erhålla pension, hvilket ej den enskilde verkmästaren är försäkrad om, och hvarföre han äfven behöfver större lön för att kunna spara ihop något till den tid, då han ej mera kan arbeta. För öfrigt bör val lönen vara afpassad efter arbetet, och i detta afseende tror jag att en verkmästare vid en sådan stor enskild mekanisk verkstad, att aflöningen der uppgår till nu ifrågasatta belopp, har en vida arbetsammare och mångsidigare befattning, än vid artilleriets verkstad, ty vid denna senare beror arbetenas omfång i första rummet på beloppet af de medel, R. St:r anvisa, och vidare derpå om vederbörande vilja använda dessa medel eller äro i tillfälle att sådant göra. Stå nemi. penningarne inne i Riksg.-Kont., lärer ej uppsigten öfver arbetena å verkstaden blifva för verkmästaren så särdeles mödosam. Jag anser derföre att den nuvarande verkmästaren bör vara fullt belåten, om hans lön ökas till 2,000 r:dr, d. v. s. fördubblas, och jag är ölvertygad om att näst sammanträdande riksdag skall mötas af den glada underrättelsen, att han icke öfvergifvit sin befattning. Frih. Klinckowström:
December 1836 och 2.8 yl pr il t83y för ombyggnad af Södersluss i Stockholm hvartill 20j000 R:dr ärligen i to år anvistes: och denna disposition har ej blifvit föremål för serskild anmärkning af Konstitutionsutskottet, som ej heller riktat någon sådan emot den rådgifvande åtgärd, då genom Kongl. Kungörelsen af den g December i836 första löftet gafs om ett i längre tid förfarande anslag å handels och sjöfartsfonden åt det nya. bolag, som för utvidgning och ombyggnad af Trollhätte kanal och slussar skulle bildas, sedan gamla bolaget bestämdt vägrat att åtaga sig detta arbqtes utförande. Jemväl å de under RiksStatens liufvudtitlar upp - 143 förda Statsmedel hafva, under den förflutna tiden, flera en längre tid fortj'arande anslag blifvit, af Kongl. Majit beviljade, och upplåningar ä dem grundade , utan att sådant föranledt till åtal af föregående Konstitutionsutskott. Såsom exempel härpå må anföras de genom Kongl. Brefven af den 14 Oktober i83o och den 1g Januari i833 anvista anslag å 9:de hufvudtileln för hamnbyggnaderna i Helsingborg och Halmstad_, samt de genom Kongl. Brefven af den 10 Mars 1824 och den 23 Mpril i83i gjorda anvisningar på byggnadsanslaget för Stockholms Slott och på extra utgiftsmedlen för kostnaderne vid Lejonbackens ombyggnad. I alla dessa fall blefvo de för arbelsföretagens skyndsammare och i följd deraf mindre kostsamma bedrifvande erforderlige medel anskaffade genom upplåning emot successiv återbetalning med de beviljade anslagen, och Statskontoret anbefalltes att meddela accepter å de anvisningar, som af Direktionerna för hamnbyggnaderna i nämnde Städer utfärdades på de för dessa företag anvista summor. KonstitutionsUtskottets vid denna Riksdag om ifrågavarande disposition å handels och sjöfartsfonden gjorda anmärkning är alltså i strid med. Rikets Ständers och KonstitulionsUtskottens vid föregående
"Fader", sade ändtligen Elli och hennes stämma var nu fastare, "jag kan ej svika min kärlek till Rietu, hellre..." "Tyst, flicka", dundrade Pirrtiainen och sprang upp. "Icke ett enda ord mer om den saken. Tyst." Elli drog sig darrande tillbaka, ty hon visste allt för väl, att fadern icke var att leka med, då han blef ond. Sedan hon förblifvit stum några minuter, ämnade hon just å nyo tilltala fadern, när dörren åter rycktes upp och en högväxt yngling inträdde. "God afton, fader Pekka", sade Rietu, i det han skakade snön ifrån sig, "jag har en helsning från far att tillföra eder." Pekka mumlade för sig sjelf några ord, hvilka ej kunde förnimmas af de andra. Härunder tog Rietu tillfället i akt att närma sig Elli och tillhviska henne några kärlekens ord. "Nå, hvad är det för en helsning du medför?" sade ändtligen Pekka, sedan han en stund med kufvad harm betraktat de unga, som tycktes helt och hållet hängifva sig åt sin kärlek. "Säg ut fort och stå inte och prata dumheter med flickan." En fin rodnad af förtrytelse uppsteg vid dessa Pirrtiainens skarpa ord på Rietus kinder. Han återhöll likväl de hårda ord, som han hade på tungan, och sade i stället: "Ryssen nalkas. Han bränner och härjar hvar han går fram. Det är nu fars och många andras önskan, att ni följer med, för att göra fienden afbräck annars..." Rietu tystnade och kastade en blick, full af smärta, på Elli, hvilkens hjerta bultade med hårdare slag vid afhörandet af Rietus ord. "Annars", upprepade Pekka försmädligt och satte båda händerna i sidorna, "hvad menar du med det der ordet?" Rietu teg en stund. Pekka upprepade sin fråga, och det nu i hotande ton. "Jo, annars blir ni ansedd som en förrädare." Dessa ord uttalade Rietu lågt och med sväfvande stämma. Fruktade han måhända, att någon obehörig lyssnare skulle finnas?
Jag tror visserligen, att jurister med den samvetsgrannhet, som utmärker Gr:ne Sparre och Mörner icke skola såsom laglige erkänna sammankomster i den syftning jag omnämnt, men jag tror också att det finnes många jurister i vårt land, som anse dem tillbörliga, och jag har hört vissa sådane män omtalas. Jag anser derföre R. o. Ad. göra bäst om Ståndet vidtager en sådan förändring som den, Frih. Palmstjerna föreslagit. Då nu öfverläggningen förklarades vara'fulländad, yttrade Hr 376 Den 1 Juli f. m. Gr. o. Landtm., att då anmärkmr blifvit gjorde endast emot 5, 6 och 8 §§ af Utsk:s förslag, R. o. Ad. borde finna lämpligt, att propos. framställdes först till bifall å de §§, emot hvilka ingen anmärkn. förekommit och sedermera serskilda propos:r framställdes i afseende på de §§, hvaruti förändringar blifvit yrkade. R. o. Ad. hördes häruti instämma. Uppå härefter framställd propos. biföll R. o. Ad. de utan anmärkn. lemnade 1, 2, 3, 4 och 7 §§ af Utsk:s förevande förslag, i Sedermera framställde Hr Landtm., att i afseende på 5 §, hvartill åtskilliga ledamöter yrkat bifall, Hr von Hohenhausen föreslagit, att första mom. må erhålla följande förändrade redaktion: ”Har någon i skrift, den han utspridt eller utsprida låtit, eller inför menighet eller folksamling annorledes till uppror uppmanat, äggat eller trugat, straffas, när ingen straffbar verkan deraf följde, med fängelse från två till sex månader” samt att andra mom:t må blifva oförändradt; hvarjemte Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade bifalla 5:te § af Utsk:s förslag. Härvid ropades ja och nej, hvarefter Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle Hr von Hohenhausens i afseende på 5 § gjorde förslag, samt sedan denna propos. blifvit besvarad med starka ja, blandade med nej, förklarade det han trott sig finna att ja öfverrösta! nej.
De tro, att sättet ligger i täflan och att blott fullkomlig frihet dertill lemnäs, skall theatern höja sig till en nationalteater. Men på hvilka vingar? Jo, tillgångar att betala artister, costumer etc. etc. Men då nu inkomsterna icke lemnat tillgångar för en, huru skall man då tro, att de skulle inbringa erforderliga medel för flera? En bestämd motsägelse ligger i detta sätt att söka sitt mål, om man än vill öfverskyla förhållandet med de vackraste grundsatser. Rättsfrågan behöfver jag icke upptaga; ty det är lika öppet, nu som förr, för hvar och en att begära tillstånd till theaters anläggning. Konungen äger då att pröfva, om det är lämpligt och förenligt med vår nuvarande theaters bestånd att dertill samtycka. Första frågan måste vara att se till, att man har något, sorn duger. Att tvärtom uppoffra, hvad man har, för att experimentera i förhoppning om något bättre, utan att vela till hvad slutföljd man kommer, dertill kan jag icke inse giltiga skäl. Jag beklagar, att de ledamöter, som af erfarenhet känna denna sak bäst, nu icke äro tillstädes för att afstyrka dc nya rönen. Man säger, att vår nuvar. theater icke kan hära sig i anseende till kostnaderna för ballet, capell etc.; men då man derjemte medgifver, att sådant icke skulle komma i fråga vid en privaltheater, erkänner man ju, huru torftiga representationerna der skulle komma att blifva. Under ledning af vårt nuvar. capell har musiken hos oss höjt sig till en ståndpunkt, värdig en hufvudstad och i vissa hänseenden täflande med dem, som äro vida större. Likväl skulle, efter de nu framställda åsigterna, intet capell komma att finnas, och sålunda icke heller några ständigt anställda tonkonstnärer. Endast detta synes mig utvisa, att man är på väg att för de vackra grundsatserna och talesät - Den 8 September. 79 ten förstöra elen sköna konsten. Att fråntaga pensionscassan dess inkomster leder till samma mål; och det synes mig verkligen, som hade Utsk. velat göra liksom de fåvitska mödrar, hvilka af för mycket ömhet omfamna sina barn så häftigt, att de qväfva dem.
Månne vi icke halva nog af det K. prserogativet att gifva nåd? Jag fortfar att anhålla om afslag å så väl ålerremissen som utlåtandet. Frih. Boye: Jag anhåller att få framställa frågan, sådan den för min rättskänsla visar sig. På ena sidan har domai emakten — och dess beslut måste respecteras — förklarat contractet om arrende-rättigheten vara förverkadt. A andra sidan är det medgifvet, att detta förverkande tillkommit genom tredje mans försummelse. Nu frågar jag om det är gifvet, att, utan denna försummelse, Ständerne aldrig kunnat komma åt contractet; är det ädelt, höfves det, egnar det R. o. Ad. att på omyndiges bekostnad begagna sig af ett felsteg, begånget af-, barnens förmyndare? Är Sveriges 470 Den 3o Maj f. m. Rike så fattigt, så uselt, att inkomster skola samlas på detta sätt, så är det högst heklagansvärdt. Jag anhåller hos Hr Frih. o. Landtm, om propos. till bifall å detta betänkande. Frih. Cederström, Jacob: Den synedom, som jag för R. o. Ad. uppläst, är af den 6 Maj 1840, och är således naturligtvis utfärdad efter den slutliga domen i fråga om arrenderättigheten; men ehvad arrendeskyldigheterna förut hade blifvit fullgjorda eller icke, och oberoende af de domar, som frånkänt Lemkeska arfvingarna arrendet, är detta arrende enligt synedomen förverkadt i allo, helst en sådan syn i alla fall ovillkorligen blifvit förordnad af Konungens Bef:h:de, som det åligger att minst hvart tionde år låta förrätta laga syn. Nå väl! denna synedom bevisar, att qvarnhuset är så nedrutlet, att det ej kan repareras, utan måste oinbyggas. Nu är det arrendatorn, såsom ett bestämdt villkor för arrendets bibehållande, ålagdt att inom vissa frihetsår, dem han åtnjutit, sätta qvarnen i fullgodt stånd, och sedan så städse vidmakthålla den.
Det vöre för dem tungt att utan egna tillgångar efter 15 u 20 års bemödanden, att förtjena innehafvande löne-vilkor, frånkännas dem eller någon del deraf, särdeles sedan de fästat sig vid hoppet om deras bibehållande, och den öfvertygelsen, att genom redligt uppfylda pligter äfven vara dertill väl fört jente; och skulle Högstsalig Hennes Majtts frånfälle gifva dessa Personer en dubbel anledning till saknad, heldst de vid emottagandet af sina tjenste! - Den 2 Juli. Ster oell dermed åtföljande Pensions-bref ej kunnat föreställa sig en annan förklaring möjlig än ordalydelsen derutinnan tillåter, samt de i alla fall förlorat hushyror, ved och ljus m. m., hvaremot åter andre Ledamöter af Ståndet ansett Stats - Utskottets åtgärd såsom grundad på Piksens Ständers föreskrift böra vinna bifall, äfvensom den erinran skedt, att den för ifrågavarande Pensions-bref erlagde Lösen och Chartae-Sigillatse - afgift borde vederbörande återställaS) i förhållande till hvad de igenom Pensionernas nedsättning kunde förlora. Stats-Utskottet får i anledning häraf förklara, att Piksens Höglofl.
Her rar Palmcrantz och Reutersvärd, Pehr Adam, samt inom PresteSlåndet af Herr Prosten Ahlquist, hvilka enstämmigt framställt, huruledes, då flere tjensler i olika Embetsverk med lön på stat på en gång inneIiafvas, olägenheter deraf uppslå, dels genom göromålens mindre granlaga liandhafvande, då tjenstemannen icke skall medhinna alt åt hvarje serskild befattning egna all den tid och uppmärksamhet, som erfordras, dels genom hindret för inhemtandet af grundliga kunskaper och stadgad erfarenhet i Embets-förvaltningen, då deri emellan flere, sins emellan fremmande ämnen, delade sysslosältningen mäste verka, att skickligheten blifver ytlig i allt, dels ock derigenom, att, då flere löner sålunda upptagas af äldre tjenstemän, utsigterna till hefordran för de yngre är så aflägsen, alt de måste anses sakna den för deras nit och verksamhet nödiga uppmuntran och äro, under en mångårig lönlös tjenstgöring, underkastade uppoffringar af enskilda tillgångar, som ofta verka till förstörelse af deras ekonomiska bestånd, i anledning af hvilket allt det är föreslaget, att Rikets llöglofl. Ständer måge till Kongl. Maj:t frambära den underdåniga önskan, att ingen må hädanefter innehafva flere än en tjenst med lön af Statsmedlen, dervid en af motionärerne likväl föreslagit det vilkor, att un dantag af denna allmänna föreskrift måtte af Kongl. Maj:t för serskilda fall kunna, på skeende underdånig ansökning , medgifvas.