Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
a. den finkänslige och nogräknade August Blanche, från hvilken han i början till och med var så oskiljaktig, att man för omväxlings skull äfven brukade kalla honom » Blanches skugga », drogo sig också så små- ningom undan för hans umgänge, och det var till sist icke ett så synnerligen valdt sällskap, som stod till den stackars Johan Gabriels förfogande. Att makarne Carléns lif under sådana förhållanden icke kunde blifva så särdeles lyckligt är uppenbart, äfven om de så mycket som möjligt sökte dölja misshälligheterna för världen. * Jämte de äktenskapliga tråkigheterna hade Emelie Flygare-Carlén ytterligare ganska bittra pröfningar att genomgå. Den icke minsta utgjordes af den hårdhet och ovänlighet, hon alltid fick röna från sin dotter Bosa, sedan gift med en broder till Johan Gabriel, den begåfvade häradshöfding Bichard Carlén, genom hvilket äktenskap sålunda mor och dotter blefvo svägerskor. Icke förr än i början af 1850-talet fick den sjuttonåriga Bosa komma upp till hufvudstaden för att inträda i sina dotterliga rättighetogo också understundom mycket besynnerliga former. Jag vill berätta ett exempel. Efter Edvard Flygares död kom hon på den tanken att taga upp fosterbarn. Det låg en filantropisk känsla under denna idé, kanske också en liten tanke på det effektfulla i ett dylikt upptagande af andras barn såsom sitt eget. Det fruktansvärda koleraåret 1853 lämnade rika tillfällen för ett ingripande i filantropiskt syfte, och fru Carlén upptog i sitt hus en fattig faderoch moderlös gosse. Den lille Melcher fick i det Carlénska hemmet en kuriös uppfostran. I religiöst hänseende ägde han — förutom det allmänna fö- remålet för vår religiösa känsla — äfven att särskildt dyrka » Edvards minne ». Det var lika viktigt som något annat och fick icke försummas i en enda aftonbön. Han inlärdes dessutom en massa fraser och uttryckssätt, som skulle lämpat sig för en gammal människa, men som i ett litet barns mun togo sig pinsamt egendomliga och konstlade ut. Den unge Melcher växte emellertid upp och blef — hvilket ju var att vänta — motsatsen till hvad hans fostermor tänkt sig.
Denna anledning synes likväl numera hafva upphört, di man inser nödvändigheten, att återställa både det allmänna och enskilda förtroendet, och synes öfvertygad derom, att möjligheten deraf mera beror på enskildes föresattser och företag, än på Styrelsens beslut; Och Riksens Ständer, sorn anse Discontrörelsen, såsom egentligen grundad på personlig Credit, hvilken af Långifvarens opinion bedömes, fordra en omtänksamhet och uppmärksamhet, som endast det enskilda interesset kan åstadkomma, hafva alltså trott en sådan Lånerörelse heldre böra öfverlemnas åt enskilda industrien, än utgöra föremal för Statsförvaltningens omsorg. Enär, efter nu gällande Lagar, enskilde äro berättigade, att ingå Bolag, hvilkas rättigheter och skyldigheter blifva desamma, sorn enskildes'1, erfordras icke någon särskild Lag för upprättandet af sådane Bolag, sorn nu blifvit ifragaställde; Hen för att befrämja sådane sammansättningar, måste dermed förenas utsigten till någon större vinst, än som, genom utlåning 1 allmänhet, kan påräknas, och en sådan vinst kan icke annorlunda erhållas, $n genom någon större förmån 2 00 Underdåniga Skrifve!iler. i afseende på räntana beräkning, än som Laget, i allmänhet rnedgifver; Och riå rättigheten, att begagna en sadan särskild förmån, måste för hvarje fall bestämmas, anse Riksens Ständer det böra af E. K. Möts Nådiga pröfning bero, att bifalla eller afslå de ansökningar, som L detta afseende kunna göras. Riksens
Berörda moment är bifallet af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet, men afslaget af Preste-Ståndet, och återremitteradt af Bonde-Ståndet, inom hvilket den åsigt blifvit uttalad, att fonden för utlåning med omsättningsrätt bör bibehållas vid det belopp, hvartill densamma nu uppgår, eller 10,200,000 R:dr, enär antalet lånsökande i denna väg snarare ökas än minskas, och denna lånefond är inom Banken den enda för modernäringen tillgängliga. Utskottet får upplysa att, i följd af Rikets Ständers vid sednaste riksdag fattade beslut, ifrågavarande fond redan nedgått till 9,692,500 R:dr och vid detta års utgång kommer att utvisa ett belopp af 9,600.000 R:dr, samt att handelsoch närings-diskontfonden är tillgänglig för alla, sorn idka handel och näringar; och enär Rikets Ständer vid föregående riksdagar ansett att denna fond bör småningom förminskas samt två Riks-Stånd gillat Utskottets förslag, har Utskottet, med vidblifvande af detsamma, skolat 2:o inbjuda Bonde-Ståndet att ä Ridderskapet och Adelns samt Borgare-Ståndets beslut instämma; skolande Utskottet, för den händelse denna inbjudning icke antages och Preste-Ståndet ej heller finnér godt att, med frångående af sitt, antaga Ridderskapet och Adelns samt Borgare-Ståndets beslut, ej underlåta att uppsätta förslag till proposition för frågans afgörande genom omröstning i Förstärkt Banko-Utskott. Stockholm den 20 Juli 1869. Reservationer: Af Riksdagsfullmägtige Olaus Eriksson och Robert Fredrik Gross emot J:sta punkten. STOCKHOLM, tryckt hos a. l. norman, 1863. Banko-Utskottets Memorial N:o 44. 1 ]V:o 44. Ank. till Exp.-Utsk. den 27 Juli 1863, kl. 1 e. m. Memorial, med förslag till förändring af åtskilliga föreskrifter i i:sla, S:dra och Salje Arliklarne af Banko-reglementet.
Desie H. §. utsätta, at derest et Ständ eller flere ej skulle wilja ätaga sig hwad Statsoch Bewillnings-Utskottet funnit nödigt dem tildelas, skal af hwarje Stand wäljas zo Ledamöter, hwaraf en ffal lltlottas och de öfrige votsrapsr cLpjtL och utsätta den summan som Ständer kommer at erlägga. Härigenom är efter min tanka hwart och et Ständs i laqarne förwarade rättighet at sig sjelf beskatta förlorad, dä zme Ständs pluralitet karl älägga det 4 de den Bewillning de behaga. Widare i detta mål fär jag äberopa mig hwad Lagmannen Grefwe t-^llenboi-A och Riddarhus Fiscalen lllie i sina viciamina i denna sak anfort. Detta är hwad jag nu i ödmjukhet wid denna pr iectsraäe Regeringsform för min del har at erindra Men som Ridderskapet och Adeln redan afgjort, det saken i dag til flutligt afgörande - 868 Den 6 Iunir. rande skulle företagas, och säledeS för det narmarande inga ändringar kunna werkställas, får jag ödmjukast hos Högwälborne Herr emion och Landtmarskalken anhälla, det p>opo8jtton mätte göras til Lon8Ntuuonens antagande i hela dest widd; men at alla gjorda erindringar mätte öfwerlemnas til (lonLtitutions-MskotLet, at dcröfwer afgifwa sit yttrande, som dä singe hwila til Riksens Ständers nästa sammankomst, at dä enligt Regeringsformens innehåll afgöras. Herr Dbam, kelir.
Sjelfva salongen och scenen voro öfvermåttan splendida och praktfulla, dock som mig tycktes öfverträffade af stora theatern i Petersburg, just genom denna senares större enkelhet och noblesse. Den i Petersburg är ock större. Här speltes i dag för första gången les Martyrs, opera öfversatt af Scribe med musik af Donizetti. Sångare och sångerskor voro högst medelmåttiga, nemligen herrarne Bouché, Duprez, Massol, Bremond, Octave och m:me Dones Gros, som hade hufvudrolerna. Dansöserna utmärkta, ehuru dock vida öfverträffade af Taglioni, balletterna i jemförelse ej så bra, sångkörerna goda och likaså grupperingarne. Dekorationerna voro förträffliga och fullkomligt jemförliga med de Petersburgska. Orchestern ypperlig och stor. Allt hade dock här, liksom i Petersburg, utseendet af att genom grannlåt och pomp ersätta bristen på sann konst; hufvudsaken tycktes vara att packa scenen full med folk, hvilkas massa ännu till oändlighet ökades med på dekorationerna anbragta folkskaror. Men ej nog härmed, en stor mängd af ståtliga och grannt rustade hästar skulle fram för att visa sig, slutligen skulle äfven lejon-rytningar höras i bakgrunden och sluta detta sköna virrvarr. Virrvarr tycktes mig ock musiken vara, till hvilken hörde alla möjliga instrumenter, pukor, trummor och basetthorn, ibland annat äfven 6 harpor; hela vägen igenom var den beräknad på knall-effekter i ordets egentligaste betydelse, ty bäst det var knallade alltid en trumma eller en trumpet till på det förfärligaste, öfverhufvud kan jag säga att jag hela tiden blef kall och ingen egentlig konstnjutning alls hade. Publiken var öfverhufvud icke högljudd och på det hela ej för mycket frikostig på applaudissements. Hvad som förekom mig litet underligt var, att man helt ogenerad på parterren vandrade med sina smutsiga fötter öfver de med rödt sammet öfverklädda bänkarne och klef öfver deras ryggstöd.
Representationen må för sina functioner delas i 2:ne kamrar, alltför gerna om sådant för riket och ärendernes behandlig är nödigt till förekommande af förhastade beslut, men ifrån enheten af folket måste representationen utgå, och till deltagande deri skall någon census, någon mätare finnas, vare sig penningen eller skickligheten, af hvilka den förra likväl 15G Den 12 Mars f. ra. loide vara den säkraste, ty skickligheten är en obestämd (anka, och troligen komma icke 3 menniskor öfverens om ens erkända skicklighet och den måttstock, hvarefter den skall mätas på en fjerde person, och dess användbarhet. Om nian nu tager nationen i massa, som enhet, deraf representationen bildas skall, då är Adeln öfverflödig, såsom Adel. Adelsståndet är deraf en alldeles öfverflödig ingrediens såsom Adel, ly do äro medborgare helt enkelt, de må kallas män af vapen eller Grefvar, Friherrar eller Adelsmän, hvilket är alldeles likgilltigt för det folk, hvaraf de utgöra delar. Det är således icke i afseende på deras adelskap eller innehafvande värdighet såsom Adelsstånd, som de ingå i representationen. Bien med hvilken öfvertygelse som helst om samhällsskickets framtida ordning, måste jag erkänna cn annan svårighet, som möler för uteslutande af något särskildt Stånd. När vi kommit dertill, alt af Svenska nationen hvarje man för sig, af Adel, Prest, Borgare, Bonde och Ståndspersoner erhållit enahanda rättigheter och skyldigheter, i afseende pä äganderätt af jord, erläggande af bidrag till Staten, utgörande af alla slags onera till samhället i ett bestämdt och afvägdt förhållande sins emellan, efter en hvars inkomst, då först blir folket ett Folk; — nu äro vi att anse som ett folk, indeladt i kaster, hvilka kaster åter man ej kan borttaga, utan ali slita sönder det hela, innan man reglerat alla ojemnheter och organiserat ersättningarna på förnuflsenliga grunder.
Mera inskränkning lärer icke kunna ske med bestånd 'af börden , som munnik burskap har i randet samt hmarken kan eller bör afskaffas. Desiukom sker Upbud och lagfart a köp icke endast för Bördemän, uta?r äfwen för dem, som hafwa laga skäl at klandra, köp och hwilka genom tidens korrthet icke böra förlora sin rätt. I öfrigt och til förekommande af hemliga köp, har Lag-U.'stoltet fastställt, at om Köpebref icke upmisas för Domaren inom utsatt tid, ställe Säljarens Borgenärer äga a t taga inteckning i den salda jorden och Köparen böta lika med afgisten til stämpladt papper omkring Köpebresivxt; men wanligcn döljas ej andra köp än sadana^ ZLZ hwaruti smek är eller til annans skada och förfång georda äro. Det utsatta ansvaret och påföljden blifwer vtiiräckeligt i anseende til defia köp, som icke böra bcsiä, uran af Lagen anses egilda och kraftlösa, om någon dera talar; turri!ek jag ödnrjukast får anmärka, pä det Hög. loflige Ridderfkapct och ?ldeln ma stadga sä kraftig Lag, som härutinnan kan nödig finnas. Widare uplastes följande af Grefwe I-ensnkau^r, Lliarkes Lmil, ingifna skrift: Ödmjukt lVlomorial. Det as Lag-Ulff tet föreslagna anslag pa TingsRattens dörr äsyftar bördemans fäkta uplysning örn bördfallen jords försäljning; men 1:0 Finnas Börd cm än, som ej kunna läsa skrifmit; 2:0 Kan anslaget latt borrmfwas af den, som önskar Vördemans okunnighet; och g-.r, Gär ingen gerna och* efterser anslagen pä Rättens dörr, som ej har någon mifitt-nka at et hemman är faldt, til hwilket han är bördfallen; och dä kan han af Rättens ?rorocol!rr sä rilrackelig upiysuing.
Dessutom hafva fullmäktige fästat Utskottets uppmärksamhet 'på samma reglementes föreskrift i fråga om det arfvode, hvilket jemväl af riksgälds-kontoret bör utbetalas till den, som förrättar justitie-ombudsmannens förra tjenste-befattning; dock ansågo fullmäktige denna föreskrift desto mindre tillämplig i afseende på löneersättningen till den nu sednast utsedde justitie-ombudsmannens vikarie, som fullmäktige trodde sig kunna antaga att denne person genom sportlers åtnjutande komme Stats-Utsliottets Utlåtande, N:o 192. 7 att erhålla ett vida högre ersättnings-belopp, än med omförmälde föreskrilt afsåges. I betraktande af härvid förekommande förhållanden, hafva fullmäktige således hemställt, huruvida icke riksgälds-kontoret borde till nuvarande justitie-ombudsman utbetala skilnaden mellan det belopp 4,260 r:dr, som justitie-kanslerslönen enligt nu gällande stat utgör, och de med förenämnde häradshöfdingesyssla förenade inkomster af tingsgästnings-penningar och boställe, detta sednares afkastning, i öfverensstämmelse med bevillnings-förordningens 6 §, beräknad till 4 procent af samma boställes taxeringsvärde; hvaremot justitie-ombudsmannens vikarie, som förmodades under sin tjenstgöringstid komma att uppbära de meranämnde häradshöfdinge-syssla åtföljande sportler, enligt fullmäktiges åsigt, icke skulle vara berättigad till någon ytterligare ersättnings erhållande utaf riksgälds-kontorets medel.
Hr Frill. o. Landtm, yttrade, att, på sätt lian vid första föredragningen af voterts-piopostna i i8:de punkten af StatsUtskts utlåt. JN:o 3or förklarat, han icke kunde anse, att R. o. Ad:s beslut om nya pensionsrum på allm. in dragn.staten för generalerna kunde blifva föremål för votering i förstärkt StatsUtsk., och grundade Hr Landtm, denna sin mening deruppå, att R. o. Ad:s beslut innefattade bifall till K. M:s nåd. propos., hvilken K. propos. blifvit af de öfriga RiksStm afslagen. Då frågan således af 3 Stånd varit pröfvad och afgjord, funne Hr Landtm, för sin del, att votering i förstärkt StatsUtsk. om precist samma fråga icke kunde äga rum emot föreskriften i 69 §:n Reg.Fm, hvarföre Hr Landtm, icke ansåg sig kunna framställa propos. till bifall å StatsUlskrs förslag till voter:s-propos:r i 18:de punkten. Den första voter:s-propos:n hade Hr Landtm, nu förklarat vara grundlagsvidrig och den sednare berodde af den första. Frih. Gederström: För att få ett grundlagsenlig! slut nu, torde jag få anhålla om Hr Landtnäs propos. till R. o. Ad. huruvida Ståndet, oaktadt Hr Landtnäs vägran, yrkar proposition. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o.»Ad. yrkade den propos. han nyss förklarat sig icke kunna framställa. Ropades starka nej, blandade med ja. Hr Landtm, förklarade, del han trott sig finna att nej öfverrösta! ja. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att Hr Lefre'n föreslå - 368 Den i3 -November. git, det R. o. Ad. vilie frånträda sitt beslut om nya pensionsrum för generaler på allra, indraga.staten, hvilket förslag nu upplästes. Frih. Cedeströra:
M-'N Danea,- UrEorttt kan härwid ej undgå, alt än ytterligare uprepa, hwad Drvea Innebyggare aldrig fä förgäta, huruledes detta ucgainla Rike, endast genom biträde israil Riks ns Siänders Banque, kunnat rädaö ifrän un, der gäng. Öm igenom dd i allmänna nödens och behofmers stund meddeldce momordenceliga pennings för, skorrer, grunderue för Werkus förwaltning i allmän hct, redan behött, och än widare till äfwentyrs kun, de komma akt till någon de! ö,'wrskriöa6, är kret för B"»co-Utfforket en ljuf tilfrcdsstallelfe, att till Dest respeckive Principaler kunna frambära wistheten derom, att grundmalc» för Werkers sjcisbestänv och solidire, icke dest mindre star orubbad; sch att medelst den ä, kcrbctnlniug af sörberörde iöcchotter, som Riksens Hsglöst. Ständer redan anocdn ' och wcherligen ej kun, na Uttd-rlata arr scamd^kes än widare utse, Verket, under dem HögsteS fortfarande Nzdiga hägn, bibehåller fönrrägan, akt med öafhnttcu noggrannhet sine älig, gande jorbinv-lfer fullgöra, samt art derinunder tillika lara de biträden fortfara, som närinqarne kill deras uprä«rhäl!ande fatt begagna, och ännu ej kunna umbära; äfweiifom sistnämnde biträden tvid en forwäntad lyckligare conjnctnr för Rikcrs handel, utan all twiswel ffola kill allmän och enskild båtnad, kunna än widare urwidgas.
Huru man besvarat denna .fråga, derom vittna genealogierna, men hvarför man besvarat henne på sådant och icke på något annat sätt, det får jag bekänna, vet jag icke, och Utsk:t har härvidlag blott ansett sin pligt vara, att för R. o. Ad. framdraga alla saken rör:de omständigheter. Det är i sammanhang härmed sorn Utsk:t bland annat omförmält denna olyckliga likpredikan. Afven om man för öfrigt skulle vara böjd att biträda Hr Anreps åsigt såsom historiskt riktig, skulle dock emot bifall till hans ifrågav:de motion såsom hinder resa sig den omständigheten, att de der ofta nämnda arrangementerna med Lilliehöökska genealogierna uppenbarligen icke varit oafsigtliaa. Det vore, enligt mitt förmenande, en orättvisa, att, då så är, samt man, vid det förhållande att rådslängderna, i hvad de röra tiden vid och före Gustaf I, är mindre fullständiga, saknar den enda giltiga proban på den ena eller andra åsigteris absoluta rigtighet, beröfva den ifrågav:de slägtgrenen den repre - Den 10 Januari e. rn. 97 presentationsrätt, som densamma på grund af genealogierna nu innehafver. Hr Cederschiöld, Rob. Teo fr.: En föreg:de talare har klandrat det sätt, hvarpå Hr Anrep utgifvit sina ättartaflor. Om förhållandet verkligen är sådant, som denne talare uppgifvit, så skulle jag hafva instämt uti detta klander, så vida nemi. beskaffenheten af Hr Anreps berörde arbete nu utgjorde föremål för R. o. Ad:s pröfning; men så är ju icke förhållandet. Deremot kan jag icke annat fatta, än att Hr Anrep, som liar anslag af R. o. Ad. för alt utarbeta ättartaflorna, handlat i enlighet med sin pligt, då han inför Riddarh.-riirektionen anmält, att han upptäckt, det en gren af Lilliehöökska slägten vore utdöd.
Man saknar ej exempel på sådana, sorn, efter undergående af detta straff, skrutit dermed alt de mått bättre i fängelset än de göra hemma. Det lärer ej heller vara möjligt för någon att, vid dylik afstraffning i gemensamhetsfängelse, hålla den tillsyn, som vederborde. Jag har sagt, att vi icke hafva ensamhets-fängelser, och äfven antydt, all vi icke heller hafva gemensamhets-fängelser, till det antal fångar, som i följd af den nu föreslagna lagen sannolikt skulle erfordras. Gr. Sparre tyckes hafva medgifvet att ett större antal fångar och långvarigare fängelsestraff skulle följa på lagförslagets antagande. Detta är ju också en ganska betänklig sak. Fångvårdsstyrelsens.! officiella npgifter visa att under åren 1835 270 Den 12 Augusti f. m. till och med 184G steg fångarnes antal i läns —-, kronooch större polishäkten från 12.799 till 18,627. Det nedgick sedermera, hufvudsakligen i följd af flere nya stadganden, angående de förhållanden, under hvilka häktning bör ske, och utgjorde år 1849, då det var lägst, 12,505. Från den tiden har de häktades antal i dessa fängelser åter hastigt ökats och upgick år 1S52 till 19,556 — mer än tinder något föregående år. Enahanda förhållande visar sig, om man, till antalet af de i förenämnde häkten intagne, äfven lägger de uti fästningsoch arbetsfängelser förvarade personer. Man erhåller då för år 1846 en summa af 24,720, minskad år 1849 till 18,337, således med mer än 6,000, men sedermera ökad till år 1850: 19,079, år 1851: 22,199 och år 1852 mer än 25,882 fångar. Således, ehuru man alltmera sällan häktat för mindre förseelser och många nya näringskällor för den fattigare klassen upstätt, har likväl fångantalet stigit utöfver hvad det någonsin förr varit.
St. besluta alt, under riksdagens lopp, ingå lill K. M. med underd. anhållan om undersökning om kostnaden i detta hänseende, så inser jag icke något hinder att under detta riksmöte anslå nödiga medel. Äfven på denna grund vågar jag anhålla om Ståndets bifall till återremiss. Dermed kan åtminstone vinnas en upplysning, som föga kostar. Den 4 Juni f. m. H. Ex. Hr' Gr. Posse: Jag finner visserligen alt det icke är möjligt för StatsUtsk. att, i det skick siken sig nu befinner, tillstyrka någon bestämd åtgärd, föranledande till någon verkställighet af Hr von Hartinansdorffs förslag; men jag anser lämpligt, att alla de förberedande åtgärder, som kunna företagas vid detta tillfälle, icke blifva underlåtna. Jag får således ännu ytterligare begära återreiniss, med anhållan, att StatsUtsk. måtte gifva den utsträckning åt skrilvelsen till K. M., ang.‘de undersökningen i detta ämne, att denna äfven måtte sträcka sig lill pröfning af lämpligheten af att flytta myntet på ett annat ställe, och hvilka kostnader dertill skulle erfordras. SlatsUtskts utlåt. N:o 140 återremitterades. Frih. Sprengtporten: Sedan H. R. o. Ad. ålagt StatsUtsk. alt ingå i en förnyad pröfning, beträffande mynthusets upplåtande för andra behof an deni, hvartill det nu användes, anhåller jag, att med anledn. af denna fråga få väcka den motion: att StatsUtsk. må utreda och till R.
Den 28 Februarii. 2) Rörande anslag till bestridande af Riksdags-utgifterne. Upplästes och lades på bordet Constitutions-Utskottets den 25 dennes afgifne Memorial, innehållande, att, vid pröfning af den, ge. norn RiksStåndens beslut, till Constitutions-Utskottets afgörande hånskjutne fråga om tillsät-i tande af ett Särskilt Riksens Ständers Utskott, för att utreda orsakerne till och föreslå botemedlen emot den, i flera delar af Riket, synnerligast för jordbruksnäringen öfverklagade förlägenhet, ConstitutionsUtskottets pluralitet, utrönt medelst omröstning Ståndsvis, funnit ofvannämnda Utskotts tillsättande icke vara af nöden, Herr Rothlieb, Axel, anförde skriftligen: (Se Bilagan N:o 1/) Herr Rothlieb aflemnade derefter till Protocollet en så lydande uppgift på de inkomster nu mera aflidne Öfver-Directeuren Kihlström, hvilken af Kongl. Majit och Kronan arrenderat Ädelforss Guld Verk med underliggande Bruk, Hemman och Lagenheter, ägt af samma egendom, hvilken han till särskilta personer bortarrenderat. Den 2 B Februarii, ' tö Banco. 3 £13a 0 5T B cl . \ qq •“S a 05 2* CL • R:d. Ik. r. T.r. T.r. T:r. Af en enbladig Såg, 2 5 tolfter bräder 35 16 — - Af en Mjölqvarn 26 32 - IO 10 10 Af Brukslnråttningarne - 66 32 —r. 5J Hemman Krono-, Kronoskatte Frälse och Rusthåll betala 728 20 8 3i| Sol — Pauliströms Bruk jemte en Mjölqvarn, samt i| mantal derunder. och en Sågqvarn, bortarrenderad för 466 32 —• De af Ådelforss Sågqvarn lemnade bråder uppföras ej i värde, såsom behöfliga på stället.
Det lärer emellertid icke kunna Banko-Utskottets Memorial N:o 44. 57 kunna undfalla någon, att den uu föreslagna förändringen står i uppenbar strid med tidens rigtning och kraf på allt mer ökad bildning. Det skulle lända till Riksbankens tjenstemannakorps’s — och, hvad den nuvarande personalen angår, orättvisa och oförskylda — nedsättning i den allmänna opinionen samt inverka nedstämmande på de embetsoch tjenstemän, hvilka, under andra förhållanden, redan egnat sig åt Verket, men nu icke äro i tillfälle att kunna taga afsked från sina befattningar. Rikets Ständer sjelfve synas åter hylla en förslaget motsatt åsigt, eftersom, i samband med den sednaste reorganisationen (1854) kompetensfordringarne, utöfver hvad förut fanns stadgadt, skärptes så till vida, att, för erhållande af befordran lill Kanslist-tjenst i Fiskals-kontoret, dåmera erfordrades, att hafva undergått examen för inträdes vinnande i rikets rättegångsverk och, beträffande tjensterne vid Banko-fullmägtiges och Understvrelsens expeditioner, att sökande aflagt antingen dylik examen eller examen för inträde i Konungens Kansli, hvilka tillökade och skärpta föreskrifter jemväl Rikets sednast församlade Ständer godkänt och låtit inflyta i g 42 mom. 1 litt. d. i 1860 års Banko-reglemente. Det mätt af theoretisk bildning, som de nu föreskrifna akademiska examina förutsätta, synes ock vara det minsta, hvarpå i våra dagar anspråk bör kunna göras hos en Statens tjensteman. Då för öfrigt, enligt hvad erfarenheten under de 33 sistförfluten åren vitsordat, de nu gällande examens-föreskrifterna haft ett på så väl tjenstgöringen i allmänhet som Banko-verkets och dess tjenstemannapersonals anseende i ailo mycket gynsamt inflytande, vågar Under-styrelsen hysa den förhoppning, att den ifrågavarande förändringen icke kan vinna Höglofliga BankoUtskottets godkännande.» Med Riksdagsfullmägtigeu Lekberg har instämt Riksdagsfullmägtigen Anders Persson från Malmöhus län. Af Riksdagsfullmägtigen R. F.