Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Öfvers 23 » Dessa små »; några bilder ur » d e bundna systrarnas lif », tecknade för Idun af Amanda Kerfstedt 23 — 25 Lifsglädje; också en » tendenshistoria » ai Maria Bolin .24 Faster Beate Julies marknadsminnen; en kulturbild från det gamla Vermland af B. J. H — n 24, 25 Husets härskarinna; en miniatyr för Idun af Dagmar B — m 25 Oförrättadt ärende; skiss för Idun af Wilma Lindhé. 25 — 27 Den aktningsvärde Pilkvist; humoresk af Efraim Bosenius 20 » Litet gnabb ibland »; en sommarskiss af Mathilda Langlet .. 27 I » röda salongen »; ett ungdomsminne för Idun af Linnea. ' 27 Utsäde; af A. 27 Astrid; skiss för Idun af Gerda Meyerson 29, 3 0 I r o; berättelse för Idun al: Vera Vinge: .. 29, 30 ' Jungfrun; ett kvinnligt handelsgeni, skildradt för Idun af Chieot 30, 31 Tre flickor på vandring; från en turistfärd i Dalarne af Möbel 31, 32 Ett minne; skisseradt för Idun af Ellen Bergström 31 ' » Hoffröken-; en Djurgårdsbild från 70 talet, af Ebba 32 » Två små prinsessor »; skiss af Elsa Lind berg 32, 3 3 Stora systers förlofning; skiss för Idun af Sylva 33 Förbi; från holländskan för Idun af Elin Sch — y 34 — 37 I N o v r o Djewitsciry-Monastir, för Idun af Mari Mihi 35 Ofver hinder; skiss för Idrm af Agathe Lind 36 Ett litet västkustbref; af Betty B. 36 Senhöst; af Lennart Hennings ... 37 G e n o m fyra släktled; några små kulturbilder från Småland, för Idun tecknade af L. S.
Då Stipendie-inrättningen har full äganderätt till tvänne säterier af sammanlagdt Sex mantal och derjemte icke mindre än 14144 mantal inoch utsockne frälse, samt, vid 1843 års slut, en penninge-behållning af 22,171 R:dr 42 sk. 8 r:st., hvaraf dock endast 14,633 R:dr 16 sk. finnas vara förräntade; synes en årligen behållen inkomst af blott 10,000 å 11,000 R:dr vara, i förhållande dertill, alltför ringa, och förmoda Revisorerne, att, genom ändamålsenligare åtgärder, inkomsterna kunna och höra för framtiden betydligen ökas, äfven med iakttagande af arrendatorer och åboers billiga anspråk. Dernäst har det ock fästat Revisorernes uppmärksamhet, att endast vid pass hälften af den behållna inkomsten blifvit för inrättningens egentliga föremål, eller underhållandet af obemedlade studerande ynglingar, använd. Den dryga förvaltningskostnaden, innefattande, bland annat, aflöning till en Gymnasie-Bokhållare, som åtnjuter 675 R:dr årligen, synes kunna betydligen förminskas, helst Stipendie-fonden nu, ehuru med egna tjenstemän försedd, måste såsom enskild kassaförvaltare begagna Landt-Räntmästaren i Götheborg, hvilken för denna befattning åtnjuter uppbördsprovision med 2 procent, §. 2.
Arell; N:o 286, angående det rotehållarne inom Norrbottens län tillkommande belopp utaf 1830 och 1846 års rotefrihets afgift för nya hemman inom samma län; N:o 287, angående restitution af bevillning för den utaf Konungariket Norriges bidrag till Konvoy-kassan utgående aflöning; samt N:o 288, angående sökta löneförbättringar och föreslagne tjenstgörings-arfvoden vid Riksgälds-kontoret. S. D. Föredrogs och bifölls BevillningsLagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens i gårdagens plenum på bordet lagda Memorial N:o 4, i anledning af Riks-ståndens olika beslut, angående vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin. S. D. Föredrogos och biföllos Lag-Utskottets nedannämnde i gårdagens plenum på bordet lagde Betänkande: N:o 41, i anledning af väckt motion om förklaring af stadgandet i 5 kap. 1 § Jordabalken, angående bördeskillings beskaffenhet; N:o 42, i anledning af väckt motion om upphäfvande af lagens stadganden, angåenden morgongåfva, och N:o 43, i anledning af väckt motion om förklaring, huruvida 1845 års arfslag må inverka på fördelning af egendom, som förut blifvit emellan barn gjord af föräldrar, hvilka likväl, först efter det nämnde lag blef gällande, aflidit. Från Högv. Preste-Ståndet: S. D. Vid förnyad föredragning af Bankooch Lag-Utskottens Betänkande N:o d, i anledning af väckta motioner angående förändringar i lagstiftningen för Privat-banker, återremitterades den del af betänkandet, som angår Herr Bergmans motion, hvaremot Ståndet biföll hvad Utskotten tillstyrkt i afseende på öfrige här omförmälde motioner och lade tillkännagifvandet vid slutet till handlingarne. S. D. Föredrogs ånyo BevillningsLagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens Memorial 468 Prot.-Utdrag den 7 Augusti 1851.
Visserligen var den största af dikterna, det ofvan nämnda A drama of the Exile ej lyckad som helhet; visserligen voro de berättande dikterna svaga i konstruktionen; visserligen framträdde ännu en benägenhet att göra onödiga tillämpningar; visserligen funnos svagheter i rim och meter och oklarhet i bilder, men Men det fanns så öfvernog af oändligt mycket större egenskaper än felfrihet, att icke ens den mest förstockadt konventionelle granskare undgick att utbrista i ett glädjerop öfver att här möta en stor och en född diktare. Ty Elisabeth Barrett var ej en af dem som »bli skalder genom att dikta», än mindre en af dem hvilka dikta outtröttligt utan att någonsin bli skalder. Hon var gripen af det »musernas vanvett» utan hvilket Plato med sanning säger att ingen konst skaffar skalden inträde i templet. Och det var ej blott i England man hänfördes af denna, den äkta ingifvelsens, yra. Revue des Deux mondes uttalade sig i en lång entusiastisk artikel om det nya diktarsnillet. I Amerika blef E. A. Poe utbredaren af E. Barrett’s rykte och tillägnade henne, the noblest of her sex, ett af sina egna arbeten. Harriet Martineau, den enda med Elisabeth Barrett andligt jämbördiga af Englands dåvarande författarinnor, var strax färdig att hälsa henne som den främsta bland kvinnor och hennes bok som det yppersta kvinnliga verk inom världslitteraturen. Och männen instämde utan tvekan i samma omdöme. Ingen kvinna, utropade de, har skrifvit med liknande styrka och ingen skald tagit diktandet med djupare allvar. Man har ofta framhållit det egendomliga däri att – då den subjektiva känslans innerlighet är kvinnans liksom den lyriska poesiens utmärkande drag – kvinnorna dock oftast äro svaga just i den subjektiva lyriken. Jag tror att orsaken dels finnes däri, att när kvinnans känslolif är djupt, då förenas detta ofta med en känslans skygghet, hvilken försvagar dikten genom tysta förbehåll och ängsliga försiktighetsmått. Eller också är kvinnans känslolif så opersonligt eller så splittradt eller så helt hänsmält i de föremål det omfattar, att de lyriska uttrycken för detsamma bli alldagliga eller formlösa.
Af alla andra skrifter skall likaså ett exemplar till HofCanzlern eller hans Ombud aflemnas dagen förr än de till försäljning eller spridande på hvad sätt sorn häldst utg ifvås. 4 § 3 mom. Föreslås denna redaction: Anser HofCanzleren eller dess Ombud något Dagblad eller Periodisk skrift innebära förbrytelse emot något af de i 3 § upräk nade momenter af denna lag, åge han m. m. Och derefter: Anser HofCanzleren eller dess Ombud någon annan skrift innebära förbrytelse mot något af de i 3 § upräknade moment er af denna lag, åligge honom — m. m. mot slutet föreslås att orden icke före utgifningen, men, må gå ut. Likaså att tillägget må utgå. 4 § 4 mom. Något framdeles tillgörande är ett onödigt tillägg. 4 § 6 mom. Hvarje förolämpare i skrift borde vara skyldig att äfven lagligen tilltala sin vederpart. Eller ock publique Actor förordnas till den enskiltes skydd, som ej hade tid eller lust att upsöka förolämparen. 4 § 11 mom. I stället för 4, 7, 9, 10 och 13 mom. af 3 § föreslås: något af de i 3 § upräknade moment er. Jemnför 4 § 3 mom. Sista punkten bör så förändras: Skulle å någon sådan quar stad. läggas och Kongl. Maj:ts befallning om dess ytterligare fortfarande icke inom en månad bokhandlaren meddelas, anses den sorn lagligen upphäfven. Vid 5te § föreslås bibehållande af gamla Rättegångssättet, och Jury förkastas; med följande anmärkningar: 1 :o Namnsedeln må öpnas vid Rättegångens början. 2 :o Hårdt ansvar för den som utan orsak drager författare i dagen; men att han dessutom må njuta fullkomligt skadestånd om han vid Rättegångens slut befinnes oskyldig. Tillstyrkes bifall å Konungens Proposition. Herr Biskop Faxe. att de anmärkningar Högvördige PresteStåndet, vid Tryckfrihets lagens antagande gjorde deremot och i synnerhet mot 3 § deraf, måtte af Constit.
Det andra hufvudsakliga medlet till vidlyftighetens minskning vore en återgång till hvad Riks-bokslutet var före år i83o. Fördelen af den då skedda utvidgning, före hvars införande Stats-Kontoret aldrig i frågan blifvit bordt, synes visserligen vara den, att för Riks-Stats-anslagen fås en mera detaljerad redovisning i sjelfva Riks-Hufvudboken och alt deruti ses, hvilka behållningar hos de förvaltande Verken finnas; men denna fördel molväges af olägenheten deraf, att just dessa behållningar, som kunna bestå af kontant, förskotter, inventarier, fastigheter, m. m., icke äro af samma natur, som behållningarne i Slals-Verkels kassor, och således ej kunna användas till hvilka Statens behof som helst, utan utgöra tillgångar, inskränkta till vissa bestämda föremål. För att i någon mån afhjelpa denna olägenhet, hafva debels-balanserna måst ökas med reservationer till motsvarande belopp, hvarigenom äfven reservationerna till sin natur blifvit delade i tvenne slag: elt hvartill endast allmänt disponibel tillgång finnes, och som beror på anordning af Stats-Kontoret, enligt hvad Eders Kongl. Majit i nåder redan förordnat eller ytterligare forordnar; och ett, som kan kan hafva flera slags, dels disponibla, dels odisponibla tillgångar, om hvilkas användande det blott tillhörer vederbörande förvaltande Verk och Auktoriteter att besluta.
Mz/.-lx Xzzz/zAzz ^/rz-z/^rzeXe t/// Xz^et^ äXzzzz/ez^ zzzz^zzezzz/zz ^cz/ozz/zzzzzzz/e ezz /.ez/zzzzzot zz/^zzrz>-Xzzz/e^, z zz/^eezzz/e z? /zzzzzz/- /zzMZzzzzo-szz ^oz> vz^^zz zztz "d6 oe/z ^2 zz/ Xz^z/zzA^-Oz-z/zzzzz ^ezz zzzzz/zizzzzzdz/zz Xz/z^z/zz^^-^/zx^zzz/zzz; Xz/izezz ^^^/zzz/zzz? z/ezz sd /zz/z z§^^. XonA). viH blirmed i Xäder Aisvg bilz6l8 8lunzler tillbunnri, utt iXor^l. Nujtt förordnitt 8l-il.8-kädeL, Ixidd-iren t>k Xonzd. 5Iuj:l8 Xorzl8tjerneOrden, brdierie X/zzzzz Xöz-z/ezz/zz//z till, imder innev:,lunde bdi8d»A, Mökvr, 7^/o Z.' clen deluttninF ,neä ?»ili8ägA8-Xrenclen, 8vin, enligt 36 oell /j? M. »f Ililis<lgg8-0rclningen, en 8tgt8-kää8ck«ck>,not tillkommer. Longi. ^lr,j:t fordlifver Kiket8 8tgnäer meä gil Longi. lXää ock ^nne8t väldevägen. O/. //».
Jag är jette, det är adel, Den är äldst och den var först, Jette var den Vise Mimer Som Dig lärde runors tal, Jette var den skalden Suttung Som Dig snille gaf och sång, Och af jetteslägt sig räkna Höga Nornor, mins Du det, Ödets Magter som stå öfver Asar och Asynjors lif, Äldst var jetten, urtidsarfvet Tog han ifrån Ymers ätt, Oskuld, enfald honom prydde, Barnaglad och barnafrom, Kunskap, skaldskap sjelf bedref han Brukte åkern, svedde skog, Röjde, sådde, ärjde, smidde, Tiggde ej och aldrig stal Frid bland fränder, tro och heder Ärde ed och styrkte rätt; DRAMATISKA FRAGMENT Intet blod i Gudahofven Intet offer, intet kryp... Så kom I, som kallas Gudar Frillobarn af menskan Bur, Sidosöner hälften jettar, Och den gyllne ålders frid Följdes nu af Asastrid. Säg mig Rossbarsgrane, Vise Odin, har jag talat sant? ROSSBARSGRANE. Vis är Odin, klok är Loke Klokast utaf jettars slägt, Mimer sjelf i Dig har talat, Lokes-Gläfsan var ej lögn. Väl, må vara, öfver asar Råda Nornor det är sant, Öfver Nornor står Allfader Den Fördolde utan namn; Loke, förr min fosterbroder, Ofta var Du Valhalls vän, Denna ljusa helga natten Är mitt sinne stämdt till fred, Och jag unnar Dig en ynnest Till ett tecken af vår skuld. LOKE. Icke mig Du gifve gåfva, Men min son Du burit fram, Storverk, Alfhilds son den bålde Du begåfve som Dig täcks. TOR synes i fonden. STARKODDER SKALD ROSSBARSGRANE. Hvar är sonen, önskebarnet Som min huldhet alltid egt? LOKE. Denna natt han håller bröllop... ROSSBARSGRANE. Bröllop, Storverk, och med hvem? LOKE. Fänrings dotter, rike bondens...
Utskottet icke förbisett de sålunda antydda fördelar, hvilka genom den ifrågavarande jernvägsanläggningen skulle komma att tillskyndas icke allenast de kringliggande orterna än ock Staten, hvilken dels genom den ökade trafiken å Christianstad —Hessleholms-banam obestridligen vunne större visshet om att i stadgad ordning återbekomma de till nämnda banas utförande försträckta medel, dels ock genom den från södra stambanan vid Hessleholm utgående bibanans fortsättande till hafvet kunde påräkna ökad trafik å stambanorna, har dock Utskottet, enär ifrågavarande jernvägsanläggning icke kan anses företrädesvis vara af vigt samt Statens tillgångar för närvarande icke tillåta att bifalla alla öfriga äfven från andra delar af riket framställda lika berättigade anspråk på statsbidrag till enskilda jernvägsanläggningar, ansett sig icke kunna tillstyrka Rikets Ständer att till de i detta ämne väckta motioner lemna bifall. 36 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 80. 8:0. Jernväg och valtenkommunikation fran Carlshamn till Alfvesta station. Med bifall till hvad Kongl. Majit uti nådig Proposition till Rikets Ständer vid 1856—1858 års riksdag föreslagit blef vid samma riksdag, för beredande af en kommunikationsled medelst kanaloch slussanläggningar från Asasjön genom Helgasjön med flera sjöar till Wexiö samt genom sjöarne Salen och Åsnen till Almundsryd, äfvensom för anläggning af en jernväg mellan sistnämnda ställö och Carlshamn, anvisadt ett anslag utan återbetalningskvldigbet af 525,000 R:dr och ett lån å 825,000 R:dr, eller tillhopa 1,350,000 R:dr R:mt.
Dä det blifwit ansedt twetydigt, huru bi. dragen Ull Förstärknings-Manst.-.pets underhäll stola beräknas och erläagas af dem, som haf. wa Egendomar i flera Socknar < för hwilka de, enligt Bewillnings Förordningen, pä det ställe der de äro boende taxeras, efter den samman, lagde inkomst, detza Egendomar lemna, bäfwe Wi ansett rättwist, att hela den progretziwa Bewillnings.Summan, som sädane Egendoms. Innehafware erlägga, mä, wid bestämmande af berörde bidrag till beräkning fördelas pä hwarje Egendom, i förhällande till den behäu. na inkomst, hwarlill hwar och en Egendom wid Taxeringen serskildt blifwit anfldd; dock sä, att sedermera den proqreHnva förhöjningen, mä ef. ter förenämnde grund fördelas, och wederbörande trll godo komma. §. 16. Widkommande Åtskilliga under denna Riks. dag yppade fräqor om Rikets Hushälls.Författ. ningar, och andra Oeconomista ansta?ter, le. dande till en allmän, och till Menighetens nytta, eller serskilda Inrättningars förbättrade stick, hafwe Wi, i den ordning Regerings. FormenS 59. §. stadgar, hoS Kongl. Maj.t genom underdäniga Skrifwelser anmält Wära hemställanden och önskningar i följande ämnen: L) Z6A Den 12 Nowember. 1) Om ett stadgande om hwad af Landt, mätare ä des sida bör uppfyllas, innan dan kan blifwa berättigad, att sitt arfwode utsöka. 2) Om ett stadgande i afseende pä skyll, digheten för alla, att deltaga i wärdén om fattiga, samt rörande en serskild, i detta afseende wid Amiralitets-Warfs och Orgryte Församlin. gar wid Götheborg, uppkommen fräga. 3) Om inrättande af ett Bolag till idkan. de af Sillfiske pä djupet. 4)
När man tränges på den redan odlade jorden, som hemmanet äger, så flytta några ut på hittills obegagnade aflägsna ägor, mot bibehållande af skatterätt i gården. De blifva oftast besultne efter någon tid, om lägenheten varit god, ehuru deras skatterätt ej uppgår lill några styfver, under det lika många styfver uti hemmanets första odlingsmark, icke gifva besutenhet. Andra flytta till skogarne under förbindelsen af årliga dagsverken till viss lottägare i gården, som anser sig äga trakten, eftersom han längst begagnat någon del deraf lill bete. Flera uppföra i skogarne kojor alt begagna på lifstid, enligt muntliga aftal med jordägarne, eller också uti Domböckerne inprolocollerade öfverenskommelse!’. I bredd med denna på ganska naturliga vägar tillkomna landets odling och befolkning, hafva uppväxt vid vattendragen en mängd industriverk, grundade på orten tillhörande naturprodueter. Dessa uttränga visserligen till någon del, genom köp och förpantningar, de närmast boende efterkommande af första odlarne; men de behöfva mångå menniskors biträden: Jernbruken till kolning och körslor, Sågarne till timmerhuggning oell flottning, hvarföre dessa industriverk ej undantvingat menniskorne till aflägsnare trakter, ehuru de visserligen söka hålla dem i ett ständigt beroende för att kunna begagna deras biträde. De egentliga skogsägarne, hvilka länge utan uppmärksamhet lämnade på sina skogar plats åt den tilltagande befolkningen, hafva deremot, sedan skogarne erhållit ett ökadt Värde, mindre för de å dem befintlige odlings-lägenheterne, än för timmeroch kol-täckten, sökt inskränka bosättningarnes gång, och fatligförsörjningssamt skiftes-föi fattningarne hafva härvid gifvit dem välkomne anledningar. De mäst represiva öfverenskommelser i den delen, hafva inom Socknarne tid efter annan blifvit vidtagne, och ehuru oändligt mycket mera mark ännu linnes, hvaruppå en mångdubbel folkmängd skulle kunna bo och lifnära sig; har emedlertid en folkklass tillkommit som hvarken får jard eller hemvist under något vilkor, förr än å Kyrkogården, der all dess nöd och lidelser ändtiigen sluta.
Lälunda, och pä det, ä ena sidan, till utspridande af ett allmänt och gagnelig! ljus, ingen möjlig - 12^3 Den 2 Octobe.r lig wäg mä tilstängas, likasom ä den andra, tilfällen bppnaS för tänkande och till Rikets tjenst skicklige män att göra sig kända, och hwarcst behof af dem wore brukade, mä det hädanefter ingalunda anses säsom nä, gon Swensk man fbrwägradt, att genom trycket yttra sina nitiska tankar och erindringar öfwer alla delar af den allmänna wälfärdcn, som kunna tillåtligen underkastas offentlig pröfning; sädana erindringar mä beträffa Landels och Statens tillständ i allmänhet, eller Lagar, Författningar och Publika anstalter, äfwen dem deribland, som härsiyta, ware sig ifrän Kongl. Majus egna höga besluts eller KonungS och Ständers gemensamma stadgandcn. Sjelfwa Grundlagen mä derifrän icke annorlunda än till den del som ofwanfbre bestämd blifwit, undankagaS: emedan dä den med Wishct sjelf förutsätter förbärtringarsmöjliga nödwändighet, och äfwen utstakar en laglig wäg till deras werkställighct, Lagstiftaren icke utan motsägelse skulle beröfwa det publika förnuftet rättigheten att yppa och antyda de behof äs sädana förbättringar, som kunna möjligtwis genom samfällt erfarenhet och ett längre eftersinnande framdeles upptäckas. Dock, att sädana päminnclscr ske rj allenast med all den wördnad och tillbörlighet som Konungens Höghet och Ständers myndighet Slägga; >men äfwen utan ringaste minskning eller fördröjning i den obrottstiga lydnadS - pligt, hwartill hwarje underfäte och medborgare är, genom cd och Lag, owillkorligt bunden.
Deremot anser Jag det förslag Friherrarne Wrangel och Cederström framställt vara så vida lämpligare, att det åtmindstone icke blir en lag för tillfället. Pröfningsråtten borde likväl i sådant fall icke Öfverlemnas till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, utan de blifvande Liqvidaiionsoch Ut-' redningsContoiren kunde få sig uppdraget, att då Gåldenären praesterar fullkomlig säkerhet, inen ej kan betala, utan en för hans välfärd vådlig utmätning, han då må erhålla något anstånd emot inteckning uti fastighet för dess skuld till Diseonten. Jag tror, att detta skul^ Den 2 Junii, le uppfylla ändamålet, och göra en ny Iagförändring öfverflödig; men då denna fråga synes böra komma under öfverläggning, i sammanhang med det förslag till allmänna lånerörelsens reglering, sorn Utskotten afgifvit, hvarvid de utvägar böra bestämmas, som till lättnad för lånbehöfvande i allmänhet kunna vidtagas, så tillstyrker jag för min del, att nu föreva* rande punct, utan något tillägg, må antagas. Friherre Cederström: Om Ridderskapet och Adeln behagar instämma i mitt förslag, att ett sådant tillägg till puncten må fogas, att nemligen alla de Disconternes Gåldenärer, som kunna praestera säkerhet, få deras lån omsatta på fastighet, så har Ridderskapet och Adeln endast bifallit principen, och låra alla öfriga frågor rörande sättet höra till de regiementariske författningarne, hvilka BancoUtskottet kommer i tillfälle att framdeles utarbeta. Hvad den af Friherre Wrangel projecterade Silfverrånta beträffar, kan jag icke bestämdt derom yttra mig, helst den calcul saknas, som skall utvisa, huruvida en dylik ränteberåkning öfver.- stiger laglig ränta i sedlar, och om den skall regleras efter cours. Ränta utöfver den lagliga bör icke kunna komma ifråga, och att nedsätta den under den lagliga vore icke rigtigt, efter min åsigt af ämnet. Jag hemställer, i följd af allt detta, om icke punkten må bifallas al. lenast med det tillägg, jag tagit mig friheten föreslå. Den a Junii, t 59 Friherre
Det är isynnerhet för att utstaka 136 Den i5 December f. m. båda dessa Folk-klassers ömsesidiga rättigheter, som Lagstiftarens mellankomst påkallas, och det synes vara hög tid att sätta någon närmare gräns för en strid, som hotar med Lappska Folkstammens undergång. För att någorlunda kunna bedömma detta ämne, måste man kasta en blick på Lappens hushållning. Han är i fullt beroende af sin Renhjord> hvilken under större delen af 'året bestämmer hans företag och hans i-iktning. Renens vandring, vid den annalkande sommaren, uppåt fjällryggen och öfver till Vesterhafskusten, för att undvika de här i skogslandet plågsamma myggen, och dess återtåg hit till den mossrika skogen emot vintern, afgör Lappens egen flyttning, utan att han ens kan förändra dagen, då Renhjorden, följande sin instinkt, företager denna vandring. Lika så sjelfständig som Renen är i valet af den ort, på hvilken han, vissa tider isynnerhet, vill vistas, lika inskränkt är antalet af de födoämnen han njuter, och ehuruväl han, i förhållande till sin storlek, icke tarfvar särdeles mycken föda, är det dock naturligt, att, för ett så tunnt utbredt födoämne som renmossan, en betydligare landsträcka skall fordras för underhållande af en hel Renhjord. Från urminnes tider hafva Lapparne sjelfve indelat fjällarne och skogslandet i Den i5 December f. m. vissa bestämda trakter, hvilka under sekler varit af särskilta Slägt-linier inkräktade, eller dem tillerkände; bibehållandet, eller nyttjande-rätten, af dessa Lapp-land utgör ock ännu egentliga föremålet för tvisterne inför de Lappska domstolarne.
Då R. St., vid deras sista sammanvaro, hos Konungen anhöllo om Propus, i detta ämne, så var det naturligt att en sådan skulle komma, och R. St. böra vara tacksamma derför äfvensom för den utredning af saken, hvilken derigenom vunnits. Men af denna Kongl. Propos. har visat sig detsamma som erfarenheten inom andra länder, hvarest ett nedsatt medelporlo infördts, redan ådagalagt, nemi. ali en sådan förändring icke kan göras utan betydlig förlust för statsverket. Denna är icke blott för ögonblicket betydlig, ulan äfven långvarig. Förändringen infördes i England år 1839 och ännu tolf år derefter eller år 1851, då jag var derstädes och besökte postverket i London, hade, oaktadt brefvens stora förökande, inkomsten ännu icke upgålt lill det belopp som hon utgjorde, innan förändringen infördes. Man kan 'således föreställa sig, hvilken förlust delta rike gjort och hvilken vi skulle komma att göra. Konungen har, i sin Propos., beräknat förlusten lill 36,000 R:dr om året. Gr. Björnstjerna, om jag rätt minnes, till 52,000 R:dr, och Ulsk. till 100,000 R:dr årligen. Således lärer man få bereda sig på ansenliga förluster äfven hos oss, derest vi antaga förslaget. Om inrättningen vore aldrig så förträfflig, så qvarstår dock giltigheten af ordspråket, att fattigdomen är alla vackra projeelers graf. Hafva vi icke råd till att göra en sådan förändring, så måste vi Den 7 Juni e. m. 101 afstå derifrån, ehuru behaglig hon måtte vara. Månne icke förhållandet är sådant som Gr. Björnstjerna anmärkt, alt Statsverket behöfver sina inkomster lill andra föremål. Vid denna riksdag har man nedsatt alla slags utskylder, icke blott grundskatter utan äfven tullen och allmänna hevillningen, än i ett, äu i eli aunat afseende. Hvar skola då penningar tagas för statsbehofven? delta måste R. St. betänka och ej endast nedsätta statens inkomster. Jag kan för min del icke inse någon fara eller betydlig skada kunna upstä, såsom Gr.