Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan stod hon på utsatt dag på sin faders, med flaggor och trefärgade fanor smyckade terass vid Piazza Raugoni, och då hennes broders vagn, dragen af två väldiga hingstar, närmade sig, kastade hon hänförd sinå- fanor och kokarder till den bifallande och jublande mängden, som fylde piazzan. Följande dag förde brodern henne tillbaka till Florens. Obeskriflig var den entusiasm, med hvilken de helsades under vägen och med hvilken de i Florens mottogos såsoni kämpar för en ny politisk Era. Mingen varm och liflig diskussion öfver de tilltänkta förändringarna med småstaterna egde rum i hennes hus under loppet af de minnesvärda åren 1847-49. Redan som helt ung hade Pius den JX, följande sin familjs traditioner, stått i vänskapligt förhållande till det frisinnade partiet. Man visste att han 1820 hade korresponderat med de liberala i Lombardiet, men då sagt dem “ I1 fico non e per anco matiiro “ *). Man hoppades att han nu skulle finna dem mogna nog, men man var osäker och fruktade för framtiden. Under denna oro skref Gioberti sin Italia Federata, som mottogs med jubel. Gesoalda med sin vanliga entusiasm för allt som kunde bringa frihetens sak ett steg framåt, framstälde Giobertis id6 för Niccolini. Men denne ristade på hufvudet och sade: - Omöjligt! Ett af presterna nyskapadt Italien kan icke lefva. Framtiden skall visa, att jag har rätt. Gesoalda, som tillfullo uppskattade Niccolinis statsmannasnille, teg bedröfvad; dock förekom denna id6 henne SA lockande och skön. Då hade man ännu icke vågat tänka sig Italien som en enda fristat. Kort derpå kom Niccolini en afton helt upprörd till Pozzolinis hus, omtalande, att påfvens sekreterare hade skrifvit och bedt honom, Niccolini, understödja Giobertis ide. *) Fikonen äro ännu icke mogne. O, ni ser att jag hade riitt. Presterna, Pius lX sjelf, är med oss och vi f5 ett Italia federata, jublade Gesoalda.
LUlvorsrostws, Oust. , återkallelse af stn motion om Product - PlacatetS upphäfwande, nyr. §ebr. — rörande den Occonomista delen af Bewillningssaust AllmBcswärs och Oeconomie - Utskottens gemensamma Betänkande om regleringen af Bränwins-branningen i Riket, 49. — om tillätclse för Ridderffapets och Adelns till Fullmägtige i Riksgälds - Contoirct walde irenne Ledamöter af Stats, Utskottet, att fortfara med de af dem började arbeten i Utstottets Beredningar re., 57. — om Ta-cksagelseadresi till Konungen för fredslugnets återställande, 369. — om Gratisieationcr ät Riddarhus-Kammere, rarcn, Fiscalen och bägge Cancellisrerne, Z7c>. — angäende Bcwillnings-Utstottets hemställan om äterstäendc redowisning för utestående Charte - Sigillatcmcdel ! Finland, ^94. — angäcnde Allm. Beswärsöch Oceonomie-Utstottets Betänkande i anledning af Kongl, Majus Nädiga Proposition rörande allmänna Lagens stadgande i 5. Cam g.U.
Kedan vid unga år visade hon afgjord fallenhet för lärarinnekallet och anlitades, sedan hon flyttat till en syster i Smedjebacken, Dalarne, af närboende för undervisning af deras barn. Efter afiagd examen vid folkskolelärarinneseminariet i Stockholm grundade hon vid tjugu års ålder en privat skola i Smedjebacken, men flyttade snart till Köping, där hon sedan i omkring tio år fortsatte med en landsortelärarinnas anspråkslösa verksamhet. Fröken Lundeils varma och för de elända deltagande sinne hade länge stått till de stackars sinnesslöa, om hvilka man icke bekymrade sig. Det var därför med glädje och tacksamhet hon år 1871 Utgifnlngstld: hvarje helgfri fredag. Iduns Tryckeri Aktiebolag_ 6:te årg. - r a d. Lundell. mottog den ingalunda behagliga posten såsom fö- reståndarinna vid skolan för sinnesslöa barn i Stockholm. Genom sitt i lifvets skola härdade tå- lamod, sin barnsliga fromhet och mångåriga lärarinne-erfarenhet lämpade hon sig väl för den svårskötta befattningen, som hon behöll i sju år, tills hennes moders tilltagande sjuklighet tvang henne att träda tillbaka för att i en stilla landsbygd, Odensvi i Västmanland, såsom en öm dotter ägna modern sin omvårdnad under de följande tre åren, tills döden lyckt hennes ögon. P å uppmaning af fru Bruce, föreståndarinnan för döfstumoch idiotskolan vid Strömsholm, återgick fröken Lundell nu till undervisningen af sinnesslöa, för hvilket ändamål hon år 1881 slog sig ned i Örebro. Hennes verksamhet där vann efter någon tid allmänt erkännande och det dröjde icke länge, förrän Örebro läns landsting tog den växande anstalten under sitt beskydd samt försåg den med nödiga penningeanslag och ett eget hem. Vid sidan af denna länets anstalt har genom fröken Lundeils energi och allmänhetens IDUN 210 1893 Ju mer den strålar, v i frysa mer; Den lyser, men dock ingen värme ger. All skönhet utan vänligt behag Är såsom solen en vinterdag: Louise Mayer.
Jag får för min del förklara, att jag genom en offentlig handling kände detta förhållande redan förlidne riksdag och det måste väl äfven vara af allmänheten kändt, då det är skäligen bekant alt redan förlidet år, eller kanske förut, afgiflen för barns intagande blifvit förökad med 140 proc., just till följd af att Barnhusets ekonomiska ställning var på förfall. De händelser som inträffat och synnerligen den som afses med sockenstämmohesluiet, mäste väl så mycket mindre innefatta giltig anledn. till motionen, som de talare, hvilka yrkat remiss af denna, sjeltve erkänt, det vederbörtdes beslut, att undandraga sig allt bidrag till det åsyftade ändamålet, varit obefogad!. Jag förnyar min anhållan om vägrande af remiss å ifrågavande motion. Frih. Cederström: Huru beklagligt det är att nödgas kämpa mot förutfattade meningar, som i någon olycklig stund fått, äfven hos ädlare sinnen, rotfästa sig, erfar jag i detta ögonblick. Hr Fåhraus har icke en utan tvenne gånger låtit i delta ärende komma sig till last ett väsendtligt förbiseende, och som länder till alldeles oriktigt bedömmande deraf. Han har frågat, hvad det vore som kunde hafva hindrat en enskild motionär från att under den lagliga motionstiden inkomma med motion i detta ämne. Han grundar sin förfrågan på den förmodan, att hvar och en torde hafva känt att Barnhusets ekonomiska ställning var derangerad. Jag svarar härpå, att det ingalunda tillhör någon riksdagsman, att på lösa rykten, vare sig att de af lidningarne eller af enskilde personer kringföras och afltandlas, framkomma med motion till Ständerna, och jag vågar påstå, att före den utredning i ämnet som af nuvarande Direkt, blifvit lagd i dagen, fanns icke någon fullständig, tillförlitlig och säker kännedom i ämnet hos någon, vare sig riksdagsman eller annan person, som genom riksdagsmäns biträde kunde afgifva motion i ämnet.
StatsUtsk. har vid behandlingen af embetsoch tjenstemännens löner i allmänhet utgått från den grundsatsen, att icke vidtaga några nya regleringar dervid, än då den varit af behofvet oundgängligen påkallad, och då fråga är väckt om en reorganisation af Collegierua, tror jag för mili del att StatsUtsk. i delta fall rätt förfarit, allra helst, som derigenom icke något hinder förefinnes för nrendernas behöriga gång. Dä så är förhållandet, tror jag också, att man icke bör i stat upföra en tjensteman, som vid en möjligen blifvande förändring af arbetssättet, kan erhålla en annan befattning, än den han nu innehar, oell hvilken inom embetsverket kan befinnas behöflig och nyttig Jag får således yrka bifall till hvad StatsUtsk. här föreslagit. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: I anledn. af den siste värde talarens yttrande anhåller jag att få fästa upmärksamheten derpå, att det förslag, som blifvit framställt ang:de förändring af registratorsoch aktuarie-befattningarne varit enhälligt tillstyrkt af KammarColl. Colhm förklarar nemi., att aktuarie-göromåien icke äro af den beskaffenhet, att de lemna den person, som desamma åligga, full sysselsättning, hvarföre också tjensten, utan mehn kan förenas med registratorns, och vid sådant förhållande tror jag, att man kan förlita sig hvad detta embetsverk sjelf föreslagit. Hvad åter angår frågan om kanslist-tjenstens upförande å stat, kan jag för min del icke annat än gilla lämpligheten af en sådan åtgärd. Den, som har äfven den flyktigaste kännedom om vårt kameral-verk, kan omöjligen föreställa sig att en indragning af KammarColl. kan komma i fråga; och dä man icke kan föreställa sig något sådant, torde det vora både till allmänhetens och embetsverkets egen fördel, att tjenstemännen blifva ställda på den fot, att de med nit och omtanka fullgöra sina åligganden. Den, som under en obegränsad tid måste stå på interimistisk fot, söker naturligtvis anställning på annat håll, der mera tryggande utsigten kunna honom beredas.
Deremot har jag, i öfverensstämmelse med hvad jag yttrat i 4^de punkten af min emot Utskottens förra Betänkande afgifna reservation, ansett förlusten af rättigheten att utgifva sedlar böra stadgas såsom äfventyr för en Bank, hvilken blifvit försatt i den belägenhet, att den icke kan infria sina redan utgifna eredit-sedlar. Att under sådant förhållande en Bank skall lagligen kunna i allmänna rörelsen utsprida en ytterligare se delmassa, synes i sanning lika origtigt som vådligt, serdeles för dem, till hvilkas kunskap underrättelsen om den inställda sedelinlösningen först småningom kan hinna. Den Bank åter, sorn icke inom förloppet af en i lagen bestämd tid, efter det dess sedlar blifvit i sådant ändamål företedda, kan infria desamma, torde, på sätt i åberopade reservation är föreslaget, ovillkorligen böra för framtiden upphöra med sin sedelutgifning, om ock. Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, efter den föreskrifna undersökningen, skulle finna, att samma Banks tillgångar, vid deras framdeles skeende realisering, möjligtvis kunna medgifva full liqvid för alla Bankens vid undersökningstillfället uppgifna skulder. Enligt min åsigt, borde således i:sta mom. i i4 §• hafva erhållit följande lydelse: ”Derest ej Banken med Rikets metalliska mynt eller med sådana sedlar, som lika med mynt i Riket gälla, vid anfordran inlöser sina tryckta eller graverade eredit-sedlar, vare Bankens sedelutgifning inställd, intilldess inlösningen af de förut utgifna sedlarne kan åter vidtaga. Skulle Bankens oförmåga att på föreskrifvet sätt inlösa sina utelöpande eredit-sedlar fortfara utöfver en månads tid, bafve Bank-bolaget förverkat rättigheten att dylika sed lar vidare utgifva.” 7:0
Detta utgör mer än 30 proc. af värdet, dä svafvelsyra^ enligt hvad af facluror frän England och Belgien samt af priscuranter kan iuhemtas, der pä stället levererad fritt om bord, kostar endast 23 francs per 100 kilogram, som gör föga öfver 2 sk. b:co pr få. Någon utsigt alt en svavelsyrefabrik inom landet skall inrättas, finnes för närvar, alls icke, emedan anläggningen af en sådan kostar omkring 50,000 r:dr b:co, och tillverkningen icke kan bära^sig med den. afsättning, som här i landet är att påräkna. Ä andra sidan är svafvelsvrån en nödvändighetsvara, som ingår i behofverne vid färgeriet’, vid papperstillverkning, vid blekerier, och i allmänhet utgör ett af de aldra vigtigaste och oundgängiigaste reqvisita vid alla chemiska och tekniska fabrikationer. En icke obetydlig tyngd hvilar i alla fall på importen af denna vara, derigenom att den mäste införas i glaskärl, att frakt och assurance derföre blifva dyra och tillsammans redan uppgå till omkring 25 proc., helst om man räknar, att bland ett större parti vanligen en eller annan flaska går sönder under vägen. Då det på grund af hvad jag nu haft äran anföra, vore en stor vinst för en mängd näringar att hafva denna artikel sä billig som möjligt, och ingen kan derpå förlora, när varan ej inom landet tillverkas, samt den inkomst Slaten drager af denna tullafgift är alltför obetydlig, för alt tagas i beräkning i bredd med den fördel, som industrien skulle vinna genom befrielsen från tullafgiften; så tager jag mig friheten vördsamt föreslå, alt svafvelsyra må fä tullfritt införas i landet, ined öfverlemnande till Regeringen att, i händelse en eller flere svafvelsyrefabriker inom landet inrättas, kunna, sedan sådant skett, återställa tullafgiften till dess nuvar. belopp. Remitterades till Bevilln.Utsk. 53 418 Den 24 Augusti e. m. Ur Kröningssvärd, Garl Gustaf, hade ingifvit en motion, så lydande:
Men de portar vid floderna varda dock upplåtne, och palatset skall nederslås. Drottningen skall fången bortförd varda, och hennes jungfrur skola sucka, lika som dufvor, och slå sig uppå sitt bröst. Ty Nineve är lika som en dam full med vatten; men det måste förflyta. Står, står ([skola de ropa]); men der skall ingen vända om igen. Så röfver nu silfver, röfver guld; ty här är en skatt, der ingen ände uppå är, och ganska mång kostelig klenodier. Men nu måste han platt afhemtad och utödd varda, att hans hjerta måste förtvifla, knän ostadig vara, alla länder darra, och alla kinder blekna, lika som en lerpotta. Hvar är nu de lejons boning, och de unga lejons vedemark, der lejonet och lejinnan med de unga lejon vistades, och ingen torde rädda dem bort? Utan lejonet röfvade nog för sina ungar, och drap åt sina lejinnor. Sina kulor uppfyllde han med rof, och sina boning med det han rifvit hade. Si, jag vill till dig, säger Herren Zebaoth, och upptända dina vagnar i rök, och svärdet skall uppfräta din unga lejon, och göra en ända på ditt röfveri på Jordene, att man dina bådskaps röst intet mer höra skall. Ve dem mordiska stadenom, den der full är med lögn och röfveri, och vill af sitt röfveri intet återvända; Ty der skall man höra sveper smälla, och hjul bullra, hästar skria, och vagnar rulla. Han förer upp resenärar med blänkande svärd och glimmande glafven; der ligga månge slagne, och store hopar med kroppar, så att på dem intet tal är, och man öfver deras kroppar falla måste; Allt detta för den dägeliga och lustiga skökones stora boleris skull, hvilken trolldom brukar, och med sitt boleri hafver förvärft Hedningar, och med sin trolldom land och folk. Si, jag vill till dig, säger Herren Zebaoth; jag skall uppkasta din klädefåll öfver ditt ansigte, och skall visa. Hedningomen din blotthet, och Konungariken dina skam.
Jag från träder således helt och hållet min sats och anser mig icke höra vidare ifra för de allmänna valen, ehuru jag som grundsats anser dem vara de enda rätta ; öfvergående gerna på en modification i detta hänseende. Den anmärkn., som blifvit framställd, dels tinder Ståndens gemensamma öfverläggningar härstädes, och dels af en talare under plenum på f. m., alt antagandet af Const.Utsk:s betänk, skulle beröfva en ganska stor del af allmogen dess representationsrätt,— denna invändning, säger jag, kan äga sin riktighet; men må det tillåtas mig alt framkasta ett tvifvel om den uppriktiga meningen af delta påstående, alt något förnärmande af BondeSt:s rätt i detta fall skulle ligga i Const.Utskts betänkande. Jag tror ej detta vara händelsen, och Utsk. liar icke heller trott, att det sig så förhåller. En ledamot af BondeSt. yttrade vid en af våra allmänna sammankomster, att i ett fögderi af lians hemort 373 individer skulle blifva förlustige sin representationsrätt till följe af Utskrs förslag. Jag ber herrarne observera hurudant utslaget blir, när man ser saken i sitt rätta sammanhang. Då fråga är, mine herrar! att bestämma en val-census för valrätt, så hemställer jag, om Utsk., vid bestämmandet af denna val-censns, kunnat hoppas framgång för ett förslag, som understeg den obetydliga summan af 25o r:dr som egendomsvärde. 1 det förslag till representationsförändring, hvaruti jag för 10 år sedan var medarbetare, upptogs valcensus lill 5 r:drs bevill - 88 Den ai 0 c t o b c r c. m. ning efter 2 al i, och detta förslag liar af fräjdade granskare blifvit beuämndl ett baekslngusitlarcförslag. Denna benämning a nämnda förslag visar tydligen, alt man icke gjert sig reda för luiru backstugan är beskaffad, när man ansåg 5 i:drs bevillning efter 2 art. komma på backstugor.
Riddetstapet och'Adeln tröttnar at höra de mindre mogna framställningar, jag nu likwäl anser wig föranläten at lemna, för at efter basta förständ uplysa och förklara huru den af mig träck t a och af siere Herrar Ledamöter uptagna fräga om redogörelsen stall kunna realiseras: samt huru detta ämne stall kunna behandlas sa at följderna' til alla delar swara mot det goda ända mäle t, Rikets basta. Men det är r förlitande pä eder godhet, mine Herrar, at gifwa mina projecttr Let bedömande mina rena afsigter förtjena, och i dek full - SZO Den 13 JZulii. fullkomliga hopp jag hyser, at de Ledamöter af detta högt uplysta samfund, som bäve natur, upfostran och längre erfarenhet begäfwat med högre förständ och mognare ffarpsynta inseende, stola göra de tillägg och anmärkningar som be. finnas nödige. Jag bekänner upriktigt at jag ej äger den erfarenhet som fordras för at tiltro mig i hela dess widd kunna omfatta et amne af sä mycken wigt som detta. Men genom fleras förenade granskande framställningar kunna wi hoppas komma det rätta närmast pä spären. Jag bor pä förhand hafwa den äran up, lysa at mitt syftemäl aldrig warit sättande af -n Jjnquisttorisk Commistion, hwarmed somliga behagat hedra mina klara, och efter min förmäga pä det mest tydliga sätt yttrade afsigter. Alldrig har nägot ord undfallit mig, som kunnat gifwa gnledning til en sädan förmodan, eller at jag ssulle kunnat önsta se i samma händer förenade bäde Domares och angifwares ätgärd wid en och samma sak. En dylik tanke har derföre icke kunnat förmodas utan genom det misstag som nödwändigt stalt blifwa en följd af det besynnerliga begär at wilja dämma utan at känna. Annat är at gransta, annat at tala efter tal. — Sedan frAgan om allmänna redowisnim -en, som redan den r Junii wäcktes, sä länge legat Den 15 Julik.
Besv. och Öccatu-JJtskoveni Utlåtande N:o 5tj erforderlig skicklighet hos haudtverkarne, utan äfven derföre att den, sorn i sina händer egde konstfärdigheten, ej matté blifva träl åt den, som, utan. personlig skicklighet i yrket, blott egde penningar. Om dylika inskränkningar icke voro bestämde genom Skrå-o rdningarne, hvilkas väsendtliga fordringar voro läran och pröfningen, så skulle förhållandet hos oss blifva detsamma, sorn i andra Länder, hvarest dessa ordningar äro upphäfna, att nemligen de personer, hvilka icke lärt yrkena, men som egde förlags-eapital till deras bedrifvande, satte sig i besittning af verkstäderne, dera de drefvo genom de egentlige handtverkarne, som då blefvo, i stället för oberoende närings-idkare, legohjon åt de förra. Sådant vore högst skadlig', eniedan det hindrade den fattige men skicklige att blifva sin egen, och emedan handtverkare derigenom skulle nedsättas i samma hopplösa belägenhet, och derjemte troligen i samma moraliska förfall, sorn det, hvari Fahrikshjon öfver hufvud befinna sig. Den tredje vigtiga omständigheten, som. borde iakttagas, vore att icke hvarje handtverkare, ehuru personligen skicklig, borde vara berättigad att, utan afseende å ortens behof, eller följaktligen å utvägarne till bergning, jemte dem, som redan idka samma handtverk, inrätta verkstäder. Följden blefve eljest, såsom erfarenheten skall visat, att, efter några års förlopp, återstode af den nya verkstaden blott fattighjonens förökning med en öfvergifven hustru och några värnlösa barn. Inskränkning i närings-frihet borde icke efter missbruken, utan efter de gamla Författningarnes anda bibehållas, och sådana band icke lossas , som befordra ordning och trefnad i städerna, samt afsättning och vinst för landtmannen.
V5 år tillbaka hafva vid hvarje riksdag förslag till mer eller mindre genomgripande reformer af Bankoverket blifvit framställda, och tvenne dylika genomförda, utan att de fästa lönerna lagt något hinder deremot. Således har erfarenheten visat att detta skäl är oantagligt. Utsk:ts andra skäl, att löneförhöjningens läggande till den fasta lönen skulle möjligtvis förhindra nödiga indragningar af tjenste)-, förlorar äfven sin kraft, enär vid de tvenne omnämnda reorganisationerna sjutio befattningar blelvo indragna, utan hinder af de fasta lönerna. Men, M. Hrr! det ligger ett tredje skäl bakom detta andra, och hvilket Utskit synes ogerna velat uttala, och detta är, att om förhöjningen lades till lönerna, skulle Banken få till dem, som flyttades på indragningsstat, utbetala äfven denna förhöjning. Som detta förhållande är en lifsfråga för många familjer, så torde det förlåtas mig, om jag dervid uppehåller mig något längre. Det allmännas väl fordrar att få dugliga och pålitliga tjenare. För att vinna detta mål har, utom hvad i 36:te §:ti Reg.Fm stadgas, detta allmänna åtagit sig förbindelser mot sina tjenare, hvilkas upfyilande äro lika heliga, som de förpligtelse)-, tjenaren iklädt sig till det allmänna. Och hvad Banken särskildt beträffar, så inträdde i detta verk för 30 å 40 år tillbaka många, som, till följe af 11. St:rs eget Reglemente, den tiden hade säkra förhoppningar att inom ett par decennier kunna upnå högsta målet för deras sträfvauden, en god bergning. Nya ordningar hafva kullkastat dessa förhoppningar, förutan hvilka flera sökt sin utkomst på annat håll. — Att ofta återkommande reorganisationer af ett verk är en olycka för tjenstemännen, kan väl ingen bestrida, och då dessa omändringar, till en viss grad, kunna betraktas så - I) o ii 8 Augusti. 01 sora afvikelser från gjorda förespeglingar om en lyckligare framtid, så är det, efter mitt omdöme, dens pligt, som sviker sina löftet), att gifva skälig ersättning åt dem, som oskyldigt lida.
Den, som vill, att, i likhet med hvad Stats-Ulskoltet hemställt vid beviljandet af de för hvarldera Universitetet anslagna 2:ne nya Professorslöner, fästes det villkor, alt föreläsningar vid begge Universiteten hädanefter hållas öfver Rikets Grundlagar och constitutionella institutioner, voterar Ja-, den, det ej vill, Nej-, vinner Nej, frista alternativet), intages contra-propositionen, enligt Ridderskapets oell Adelns beslut. (ja:dra alternativet), intages contra-propositionen, enligt Preste-Ståndets beslut. 57:0 Jemte det Utskottet afstyrkt Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, att antingen Universitetens Lärare och Tjenstemän må berättigas att, lika med andre civile Tjenstemän, kunna vid fyllda 65 år taga afsked, och, med bibehållande af lön,uppföras å Allmänna Indragningsstaten eller om ett så allmänt stadgande ej bifölles, rättighet Universiteten medgifvas att på Indragnings-Staten få beräk - StatS-Ulskoltets Memorial, N.o 3oi. 55 na 6 Profössors-emerili-löner, hvaraf 4 för Universitetet i Lund och arne för det i Upsala, hvilket sistnämnde redan egde medel till 2:ne dylika löner, hade Utskottet föreslagit, att lika antal arfvoden mätte anvisas, för att tilldelas yngre Academiske Lärare, hvilka kunde blifva förordnade att vicariera för sådane med praebenden ej försedde Professorer, sorn, då de uppnått den ålder, författningarne föreskrifva för rättighet till pension, blifva från tjenstgöringsskyldiglret befriade. Vid pröfning, häraf hafva Ridderskapet och Adelil samt Prestc-Ståndet bifallit uppförandet af de utaf Kongl. Majit föresiagne 6