Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon längtade och bäfvade efter fortsättningen af brefvet, och beräknade i tankarne, huru länge det kunde dröja, innan hon erhöll den. Husliga Uppträden. – Bref från Lund. Professorns Råd till Kaptenen. Bref kunna visserligen förtälja många saker; men vi förmoda dock, att läsaren hellre hör och ser personerna sjelfva på scenen. Vi titta således in i ett litet hörnrum af det tarfliga hus, der herrskapet Widen nu hade sin boning. Vid den tiden, Rosa höll på att sluta sitt bref till Hilda, sutto kommerserådet och hans fru i nämnda rum, inbegripna i den lifligaste rådplägning. Allt slags groll, all tanke på förebråelse, var å båda sidor förgäten. Under mulna och stormiga dagar hade det äkta paret ingen tröst och hugsvalelse att meddela hvarandra; de förbittrade tvärtom dessa ännu mera. Men ljusnade det litet, framtittade solen bakom molnen, och vek den svarta slöjan tillbaka, då voro deras hjertan idel kärlek och harmoni, då passade de förträffligt för hvarandra, och voro de ömmaste och vänligaste makar man kunde se. ”Herre Gud, söta Widen, min egen gubbe!” sade kommerserådinnan, och strök med handen öfver sin mans afmagrade kinder, ”hvilken välsignelse det alltid medför, att bära olyckan med en sådan styrka och försakelse, ett sådant tålamod och ädel fördragsamhet, som vi! Det är såsom jag alltid sagt, att pröfningen bär sin frukt med sig. Ja, Gud vare lof, det gör hon, då man i kärlek, enighet och ståndaktighet dragit den, och med glädje och tacksamhet tagit den onda dagen likt den goda, alldeles som vi.” Härvid suckade fru Widen och gret af känslosamhet. Det var så rörande att tänka på öfverståndna olyckor, hvilka man redan såg endast i det aflägsna fjerran. Kommerserådet höll väl inga tal om kärlek, enighet och ståndaktighet; men han sade rätt vänligt, i det han besvarade sin hustrus något ovanliga smekning: ”Ja, kära Brigitt Marie, det är en Guds nåd, en stor lycka. Jag får nu börja tänka på någon passande kompanjon, för att åter inträda i affärer.”
Någon invändning tiar icke blifvit gjord mot den lill öfverläggning framställde punkten; för min del finner jag ölsk. rätteligen och visligen hafva örfarit, då det föreslagit, att jernbanan bör hållas färdig och öplen vid 1855 års slut, äfvensom stipulationerna i öfrigt synas vara ;anska riktiga; hvarföre jag anhåller om bifall på denna punkt. Må mig vid delta tillfälle jemväl och med anledn. af hvad edan är yttradt, tillåtas vördsamt tillägga några ord. En värd edamot, Hr Rosenblad, har reserverat sig root det under gårdagens plenum, i natt (hvarpå han synts lägga någon vigt) — fat ade beslutet. Att det blef fattadt på natten och likväl under manligt språkbruk, som gäller för parlamentariska debatter, var ett ;årdagens beslut, det vela vi; men det är ej lika läll att inse luruvida reservantens mening ej skall tolkas så, att resultatet blef ådant man kunde vänta af den tid, på hvilket det fattades, eler, med andra ord, att man hade den nattliga timman alt tacka ör detsamma. Om nu så förhölle sig, hvilket jag likväl ingattnda medgifver, hvem har förorsakat att beslutet ej kunnat tidi - 502 Den 28 Augusti f. m. care varda faltadi? Hvem om ej vi alle, som tili öfverläggningen deltagit och ej förmått utveckla våra åsigter kortare än vi gjort? Huru kan då en ledamot, som sjelf äfvenledes yttrat sig, framkasta något, som liknar ett klander af den sena besluttimman? Han torde ju sjelf veta med sig, huruledes, när saken fordrar en mångsidig pröfning, sådant ej kan aflöpa så hastigt sorn man efteråt väl hade velat. — Vill man åter framför allt ett skyndsamt afgörande, dä får man väl ock gå litet mera raskt tillväga, litet mera resumera sina tankar och hälla sig mera vid de serskilda föredragne delarne af ämnet.
Värdet af färdigt, men ej från Bruket afsändt papper Rudimaterier och förråder Lösa inventarier Förskott tili Herr Direktören Wallman för byggnader å nedre verkhuset Papper under arbete från år 1854 Debet: Ingående balans-konto Debet: Värdet af under året lill Banken aflemnadt papper Dito af under året till främmande aflemnadt papper mot till Banken ingående liqvid 54,293 16,098 45 8 10 70,592 3 io 32 Berättelse till R. St:s Banko-Utskott. Transport 70.592 3 10 Hvresmedel för magasinet i Stockholm 500 Professor Bagge inbetalt för enskild papperstillverkning 246 32 Samma R:dr 71,158 35 10 Kredit: Förskott under året till bruksdriften och byggnader 52,000 Låne-afdelningen erhållit utöfver dess förskott 19,138 35 10 Summa l\:dr CO LO "TI 35 10 Räkning öfver papperstillverkningen. Debet: Papper under arbete från år 1854 5,800 Egentliga kostnaden för papperstillverkningen: Värdet af färdiggjordt papper: för Bankens behof Debet: Influten qvarntull å 153 f« tunnor 2,027 Räkning öfver jordbuket. Debet: Omkostnader: utsäde 61 32 Aflöning för en dräng 26225 8 Utfodring för ett par oxar 334 28 Dagsverken, hägnad, tröskning och gödselkörning . 170 14 4 Vinst 38 4 Summa R:dr 867 8 — Kredit: Årets skörd af spanmål 101 16 „ hö och halm 765 40 Summa R:dr 867 8 — Bil*, till R. St. St:s Banko-Utskott. Vinstoch förlust-konto. Debet: Prisskillnad å en del förråder Förlust af spanmål genom skillnaden å inköpsoch markegångs-pris Prisskillnad å en del förråder Hyresmedel för brukets magasin i Stockholm Professor Bagge för enskild papperstillverkning Vinst genom öfverskott af 500 lisp. hö
»För upprättande af den medföljande tabellen hafva uppgifter från de mest erfarne och trovärdige män inom socknarne blifvit infordrade och, med undantag för blott 2:ne socknar, beredvilligt afgifne; men vid granskning af dessa uppgifter hafva de dels befunnits mycket afvikande, så väl i fråga om areal som utsäde och afkastning, från de uppgifter, hvilka år 1859 afgåfvos till Finans-Komitén, dels, vid jemförelse mellan de särskilda socknarne, funnits så olika beräknade, att, då för socknar med nära nog lika jord och förhållanden den ena uppgiften innehöll, att t. ex. 10 tunnor potatis utsattes på hvarje tunnland, upptog en annan endast 4 Kronobergs län. Tab. Litt. A. Jordbruk. Uppgifter till jordbruksstatistiken för hvarje socken Härad. Socken. Geometriska tunnhd. Tunnland jord. Tunnland åkerjord, använd till Odlad jord. Naturlig äng. Ensädesbruk. Treskiftesbruk. Cirkulationsbruk. Hvete. Råg. Korn. Hafre. Blandsäd. Jordbruk. 5 odling af Jördens allmänna beskaffenhet. Ut säde a f Tunnor Årliga skörden uttryckt i Tunnor af Trindsäd. Potatis. Lin. Hvete. Råg. Korn. Hafre. Blandsäd. Trindsäd. Potatis. Lin. Hvete. Råg. Korn. Fortsättning af Till». Litt. A. Jordbruk. Uppgifter till jordbruksstatistiken för hvarje socken Härad. Socken. Ärliga skörden uttryckt i Tunnor af Arli g förbrukning, i Tunnor, till befolkning och kreatur. Blandsäd. Trindsäd. Potatis. Ilin, Lil. 1 Hvete. Ilag. Korn. Hafre. Blandsäd. Trindsäd. Potatis. Hushållningssällskapet. Jordbruk. 7 Anta] vinterfödda kr a t u r. Ladugårdsafkastning till afsalu af Hästar. Tjurar. Oxar. Kor. Ungnöt. Får. Getter. Svin. Antal Lispund Oxar. Kor. Ungnöt. Jordbruk. Stängsel. Jordbruksarbetare. Skogshushållning. 3 tunnor per tunnland.
Kronobergs, Östergöthlands och Westerbottens, hafva understundom liqviderat någon del af de till dem utgifna förskott, dels med andra sedlar än förslitna småsedlar å 3 R:dr till och med 8 sk., och dels med silfvermynt, hvadan vid Deposilions röre/sen. * 32 sådana tillfallen motsvarande afdrag skett pä det vexlingsarfvode, som bordt dem tillgodokomma. §• 47- På Räkningar i Deposilions-Afdelningen innestodo den 30 Juni 1851 följande belopp, emottagne på grund af föreskriften i 140 §. af Banko-Reglementet : Dukater. R:dr Banko. 1 :sta Klassen: Medel, som bero af Bankens egen styrelses disposition 86,787: 3. 10. 2:dra Klassen: Äldre Kreditiv eller Förlag utaf Banken 2,222,368: 31. 9. 3:dje Klassen : Slaten samt dess Allmänna Verk och Kassor tillhörige medel 533. 4,427,044: i:de Klassen: Medel tillhörande de under Stockholms Stads Styrelse lydande Embets-Vcrk och Kassor, jemte åtskilliga allmänna Inrättningar, Välgörenhetsanstalter, Konkursmassor m. fl 1,298,556: 22. 6. S:te Klassen : Medel, tillhöriga Stiftelser och Bolags-föreningar, grundade med beräkning på vinst för den enskilde, äfvensom enskilda personer 617,171: — 3. Under tiden från sistnämda dag till den 1 nästlid ne Juli uppgingo insätlningarne lill 8,554. 128,454,571: 43. 6. S u m m a.
skolämnen, franska och tyska samt nybörjare i musik och är villig att delt. i husliga göromål. Goda rekommendationer från en 4-årig kondition. Svar t. » Nora », Elmhult. summa att toppklippa myrtnarne två gånger om året, nämligen i april och juli. Den, som icke ser så mycket på formen och ej klipper växten, skall hållas skadeslös genom så mycket rikare blomning. Fleuriste. V å r a barn. A Fredrika Bremerförbundets byrå, Stockholm, finnas anmälda kvinliga arbetssökande såsom: svenska och utländska lärarinnor för hem och skolor, kontorsoch skrifbiträden, husföreståndarinnor, sällskap och biträden i hem, föreläserskor, gymnaster, sjuksköterskor m. fl. [1S29J Hur jag klär » min älskling. » Med anledning af frågan n:r 434 kan jag ej underlåta omtala, hur jag klär min lilla flicka, och huru jag med flere, som önska låta den lilla barnkroppen utveckla sig, som naturen ämnat, anser vara bra. Utanpå ylleskjortan eller linnet, hvilket som nu användes, knäppes i ryggen med flata knappar ett en ä två tum för vidt lifstycke, nedom midjan anbringas 2 rader knappar på så sätt, att midt fram och i båda sidorna sättas två knappar, den ena en tum öfver den andra; baktill bar man de knappar lifstycket knäppes med. På nedersta knappraden fästes först strumpebanden, en tum breda, fyra a åtta tum långa (allt efter personens storlek) resårband, som i ena ändan ha en ögla att knäppa på lifvet, i andra ett bomullsband att knyta i strumpan. Den bör naturligtvis vara försedd med band samt helst stickad efter foten. Detta tillgår så, att man, strax innan stortåknölen börjar, tar upp 3 maskor med några stickhvarf emellan samt stickar sedan, intill lilltån slutar; då tages ihop endast vid den sidan, lörst några hvarf hvarannan gång, sedan hvarje. Först där stortån rundar af, tages ihop vid båda sidor. Mången skall väl invända, att en mjuk strumpa ej kan öfva något tryck på foten, m ' n det är dock så.
Frölichs vidunderliga förhållande, att några Hr Gr:s besynnerligheter icke vidare kunna väcka någon förundran hos mig; eljest borde det väl hafva förefallit mig, likasom hvar och en annan, både oförklarligt och underligt, att Hr Gr. uti sitt nu upplästa, mångordiga anförande ådagalägger cn synbar obelåtenhet dermed, att Hr Gr. ändtligen en gång i verlden lyckats i BancoUtsk. genomdrifva någon Hr Gr. ömt på lijertat liggande sak. Vid ett annat tillfälle, då den af mig understödda mening, oaktadt Hr Gr:s nitiska motstånd, segrade inom Utsk., sökte Hr Gr, tröst för sitt nederlag derigenom att inför R. o. Ad. apostrophera mig. Jag hoppades derföre, att jag nu, sedan Hr Gr. tillfälligtvis förmått vinna pluralitet inom Utsk. för sin mening, skulle åtminstone under denna discussion blifva förskonad från obehaget af Hr Gr:s apostrophering. Af Hr Gr:s yttrande finner jag dock, att äfven dessa mina förhoppningar varit bedrägliga. Hr Gr. har från sin höga ståndpunkt täckts nedlåta sig att till mig framställa några frågor. Så vidt jag, under uppläsningen af Hr Gi-:s vida omkring sväfvande arbete, kunnat få någon förnuftsenlig reda på den i dessa frågor verkligen inas II 6 4» Den 4 Maj. f. ra. svepta meningen, skall jag nu försöka att besvara en del af Hr Gr:s framställningar. Hr Gr. har frågat, om icke min mening varit att uppskräma opinionen? Innan jag ingår i besvarandet af denna fråga, anhåller jag att få meddela den upplysning, att, då Hr Gr:s motion om b:coreglementets öfverlemnande till K. Mis sanction förevar inom Utsk., en af dess ledamöter, som under sednare tider varit Hr Gris trogne vapendragare, just förklarade, det man, för att icke uppskräma opinionen, sorgfälligt sökt undvika att begagna ordet sanction.
Hon sade dem hur hon grubblat på hjälpmedel. Hon sade, att de nog visste, att hon ej kunde tvinga hafvet till stillhet eller binda fast vinden, att hon ej kunde föra fiskstimmen in under kusten eller förvandla strandhafren till hvete. Men hvad hon, arma människa, kunde göra för dem, det skulle dock ske. De lågo alla på knä, medan hon talade. Aldrig förr hade de känt ett så mildt och moderligt hjärta slå för dem. Kejsarinnan talade så med dem om deras hårda lif, att de började gråta öfver hennes medlidsamhet. Men nu, sade kejsarinnan, hade hon beslutat att lämna kvar hos dem sin kassakista med alla de skatter, som den kunde innehålla. Det skulle vara hennes gåfva till dem alla, som bodde ute på dynerna. Det var den enda hjälp hon kunde lämna, och hon bad dem förlåta, att den var så liten. Och hon hade tårar i ögonen, hon ock, då hon sade detta. Hon frågade dem nu, om de ville lofva och svära att ej begagna skatten, förrän nöden ibland dem var så stor, att den ej kunde blifva större. Och vidare, om de ville svära, att de skulle låta den gå i arf till sina efterkommande, om de ej själfva behöfde den. Och till sist bad hon hvarje enskild man svära, att han ej skulle söka att bemäktiga sig skatten för egen del utan först höra hela fiskarbefolkningen. Om de ville svära! Det ville de alla. Och de välsignade kejsarinnan och gräto af tacksamhet. Och hon grät och sade dem, att hon visste, att de behöfde ett aldrig sviktande stöd att lita till och oändliga skatter och onåbar lycka, men det kunde hon ej ge dem. Hon hade aldrig varit så maktlös, som här ute på dynerna. Medborgare, utan att hon visste det, i kraft af den regentvishet, som var nedlagd hos denna stora kvinna, har hon dock lyckats nå mer än hon åsyftat, och det är därför man kan säga, att hon än i dag regerar Västflandern. Det måste göra er en glädje att höra all den välsignelse, som genom kejsarinnans gåfva blifvit spridd öfver Västflandern. Folket där ute har något att lita på, som det så väl behöfver, som vi alla så väl behöfva.
Till följd utaf de förändrade stadganden, som sålunda genom 1843 års Förordning hlifvit påbjudne, Kunde det hända, att en tid af 45 dagar från ett sockenstämmo-besluts kungöiande skulle förflyta, innan Pastor med säkerhet visste, huruvida beslutet hlifv t öfveiklagadt eller ej; af hvilken tidsutdrägt och derunder fortfarande ovisshet många olägenheter skulle uppstå, helst några åtgärder för att till verkställighet bringa Sockenstämmans beslut, icke under nämnde Lid kunde vicitagas. Vida ändamålsenligare voro deremot, enligt motionärens tanka, de i beiörde hänseende förut gällande föreskrifter; och har motionären alltså föreslagit den förändring i i843 års förrberörde Kongl. Förordning, att besvärstid öfver sockenslämmo-beslut matte inskränkas till 21 dagar, såsom förut varit stadgadt, och den klagande förklarasskyldig att, i enlighet med jaåbudet i 1824 års ofvannämnde Kongl. Kungörelse, sist 8 dagar efter beslutets delfående, hos församlingens Pastor eller den prest, som gudstjensten förrättar, sina til lämnade besvär anmäla och bevis deröfver taga. Då den i 1817 ars Sockepstämmo-Förordning bestämde besvärstid, efter mångårig erfarenhet, ansetts för kort och i nu gällande Förordning hlifvit utsträckt till 3o dagar; så hafva Utskotten icke funnit det lämpligt, att, innan ännu tvänne år förflutit, sedan sistnämnde Förordning utfärdades, uti densamma nu vidtaga en förändring i berörde hänseende, helst allmogen, hvars rätt häisynnerligen är i fråga, såsom mindre skrifkunnig, i allmänhet behöfver lång tid att få skrifter uppsatte och till vederbörlig ort insände; likasom^ Utskotten icke heller ansett sig böra tillstyrka upplifvande af det i 1824 ars Kongl Kungörelse stadgade åliggande för öfver sockenstämmo-beslut klagande part, att inom 8 dagar efter beslutets kungörande, hos vederbörande Bih. till R. St.
Beträffande slutligen anmärkningen alt befälet icke skulle få tillräcklig sysselsättning, torde detta icke ens i Hr Silfverstolpes tanke gälla fältfoten, ty till följd af den mängd kommenderingar, som skulle ifrågakomma, kan man med skäl befara, att den föreslagna tillökningen då icke ens blifver tillräcklig. Hvad åter fredsöfningarna beträffar, torde hvad komiterade i afseende på exercis-sqvadronens sammanhållning under regementsmötet föreslagit, gifva full sysselsättningåt allt befäl. Hr Sandels har erkännt behofvet af att förstärka sqvadronerna, men anser alt detta skulle lämpligen kunna ernås på så sätt, att ryttaren skulle vara skyldig att några år efter afskedstagandet qvarstå i reserven och sedermera med pension afgå. Detta är en ny åsigt, som jag icke nu tillräckligt kan betänka och pröfva. Mig förefaller dock att svårt blefve att emel - Den 27 November, 165 lan infanteristens och ryttarens förpliptelser med afseende å tjenstgöringstidens längd skapa den skillnad, som härigenom komme att uppstå. Mycket kunde vara att tillägga, men då Landtförsvarskomilén utförligt afhandla! frågan, vill jag icke upptaga tiden, utan åberopar hvad i komiténs betänkande anföres. Jag anhåller att detta anförande måtte få åtfölja remissen till Utsk:t Hr Lagerhjelm, Gustaf: Till en början får jag fästa uppmärksamheten derpå, alt K. M. i sin Propos. icke förklarat att K. M. bestämt sig för den af Landtförsvars-komitén föreslagna reduktion af sqvadronernas antal, utan endast begärt It. St:rs yttrande, rörande grunden för en förändrad organisation af infanteriet och kavalleriet. Det är således icke med afseende å den Kongl. Propos:n, utan med afseende på de motiver, hvilka äro framställde i Landtförsvars-komiténs betänkande, som jag vill framställa några anmärkningar. I moliverna till betänkandet yttrar nemi. komitén, att enskild sqvadronsstrid är den oftast förekommande och att det derföre är af öfvervägande vigt att gifva de enskilda sqvadronerna erforderlig styrka.
Uttrycken uti Expeditionen äro således icke riktiga, och kunde möjligen vid verkställigheten leda till missförstånd och oreda, hvarföre jag anhåller, att de måtte rättas. Herr Grefven och Landt-Marskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg Expeditions-TJtskottets ofvanberörde förslag höra, i anledning af Friherre Cederströms nu gjorde anmärkning, till Utskottet återremitteras. Ropades J a. Öppnades det inför Riksens Ständers Herrar Eleetorer sistledne gårdag haline Protocoll öfver valet af Riksens Ständers Ju - i84 Den 7 November e. m. stitiae-Ombndsmans efterträdare, samt upplästes, så lydande: Ar i8a3 den 6 November sammanträdde Riksens IJögloflige Ständers valde Eieetorer för att utse den man, som skall efterträda Riksens Ständers Justitise-Ombudsman, ifall lian, innan nästföljande Riksdag skulle med döden afgå; och befunnos, efter valsedlarnes öppnande, rösterne hafva utfallit, som följer: Hof - Rätts - Assessoren, Lars Herrman Gyllenhaal *— —- —-ao röster Lagmannen, Borgmästaren Jonas Ullberg 17 — Vice Advocat-Fiscalen P. Hernoch Lagmannen och Riddaren Carl af Georgii —• 2 — I följd hvaraf, och som således ingendera erhållit den i 63 §. i Riksdags-Ordningen stadgade pluralitet, votering anställdes öfver följande Voteringsproposition: Den som bifaller, attHof-Rätts-Assessoren Gyllenhaal skall blifva Riksens Ständers Justitiae-Ombudsmans efterträdare, voterar Ja ; Den 7 November e. m. i85 ' Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, kommer ny votering att anställas huruvida den person, livilken i ordningen näst efter Assessoren Gyllenhaal erhållit de Heste rösterne, skall till JustitiseOmbudsmannens efterträdare varda utsedd. Sedan en voteringssedel blifvit aflagd och förseglad, samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, befunnos rösterne hafva utfallit sålunda:
FRIEDRICH med Guds Nåde, etc. Wår ynnest etc. Wi håfve låtit Oss föredragas Edert gemensamma underdåniga Belänkande af den 4 sist!. Dec., anglie de i Båtsmansrotarne och indelningen tillåtna vakanser under fredstid, samt om uppbörden och redogörandet för de deraf inflytande medel, hvilka numera kumma att lemnäs under Eder, Wårt Stals-Kontors, disposition, så väl — 316 — sorn ock räkenskapernas reviderande oell bokslutet deröfver m. m. Och som Wi beraälte Edert Belänkande lill alla delar i Nåder bi Falle ; så fåle Wi, i anledning deraf, Wära Nådiga ordres till vederbörande Landshofdingar, så väl som elc. Stockhol® etc. den a i Januarii i y^5. A nd v a Delen. Till Kongl. M a j : t. 10.de Kollegierna, med Stals-Iiont., uti forberörde deras underd. Betänkande af den i2tte sist). Novem bris, ang:de För; ådskassemedlen vid LandtMilicen, i underd. dertill styrk t, att Häradsfogdarne måtte i Nåder bestås En procent för sådan uppbörd; så lycka Koll. och Stats-Kont. att Häradsfogdarne samt Kompaniskrifvarne äfvenledes för denna uppbörd kan i Nåder beviljas i procent /2:te sidan. — —• — Angående Räkningarnes reviderande och desammas hänförande till bokslut genom Lands-Kont.; ty bålla Kollegium och Stats-Kontoret före, att dem kunde tilläggas en half procent lör så stor summa, sorn uti Landl-Ränteriet af besparingseller båtsmansförråds kasse-medlen årligen veikligen influtit. Afskrift. Litt. A. Till Elfsborgs Läns Ränteri. Sedan Kongl.
Det går troligen med den, som med den första; men dä jag föreslagit en rättelse i den, anhåller jag att åtminstone för framtidens skull få uppläsa huru jag ansett den 2 punkten hafva bort uppställas: ”Vid de tillfällen, då Bancostyrelsen finnér för godt att afgifva vexlar, hvilket hvarje gång på börsen anslås, erhåller den, som lill Banken inlemnar attest öfver insättning i Deposilions-afdelningen af bancosedlar, motsvarande minst 500 r:dr H:br b:co, vexel eller vexlar å samma myntsort 90 dagar ä dato, efter 129 sk. under den tid ångbåtsfart emellan Stockholm och Tyskland är i gång, samt 130 sk. under den lid sam - Den 7 Februari. 155 ma fart är afbruten, dock alltid med godlgörclse till Banken af 5 proc:s discont för den kortare lid, hvarpå vexlarne kunna vara utställde. Frih. Cederström: Så länge lagen för R. Sits Bank icke är upphäfd, finner jag för min del mera än besynnerligt, alt Utsk. tillstyrker det Bancofullm. skulle berättigas alt sälja vexlar lill högre pris än pari curs. Alt de köpa vexlar, då cursen faller under pari, är med Bankens intresse förenligt; men att Banken skall fä sälja vexlar för curs på bestämda månader utöfver pari för 129 sk. eller mera, det är detsamma som att säga, att emellan November oell Mars skall man vid vexling i Banken betala 130 sk. eller mera för en specie-rtdr och emellan April—Oelobcr skall man betala 129 sk. eller mera. Jag har icke lika lätt som BancoUtsk. att dagtinga med min laglydnad, och derföre önskar jag att få denna punkt, såsom i rak strid med myntbestämningslagen, afslagen, sä att endast sednare mom. deraf bibehålles.
Johan lofvade att derom besörja och förmodade fru Margarethas önskan ej möta någon svårighet, men sade sig vara nödsakad att resa följande morgon tidigt, för att på bestämd timme åter vara i Åbo. „Nåväl,“ sade fru Catharina, „om broder Johan ursägtar denna min oartighet, så lemnar jag eder nu på en stund för att skrifva. Jag bör och kan ej nu försumma det.“ Hon steg upp och lemnade rummet. Äfven Margaretha gick hastigt bort för att dölja den tår, som steg i hennes öga vid tanken på att hon hvarken finge skrifva, eller kunde få någon underrättelse från den, hon hade kärast. „Cecilia,“ sade Johan, „skall ej äfven du skrifva?“ „Jo, jag skall väl sen i afton skrifva till bror Göran.“ „Ändå till denna Carl Lejonanckar? Var det icke han, denne ende, som talat till Cecilias hjerta?“ Cecilia rodnade och teg en lång stund. Johans hjerta slog nästan hörbart, men äfven han teg. Slutligen sade Cecilia: „ja, Johan, det var han, för dig vill jag ingenting dölja.“ „Och nu älskar Cecilia honom och är hans brud?“ sade Johan, qväfvande utbrottet af sin känsla. „Nå ja, ej just brud, ej så formligt. Jag var ju ej sexton år ens, när han var här; men nog är det så aftaladt med mamma ändå.“ Johan steg hastigt upp. „Gå och skrif du, Cecilia, jag vill ännu spatsera litet.“ Och ut hastade han i den kalla aftonen, der månen gjöt sitt sken klart och glänsande öfver den i svepning klädda naturen. Johan gick in i en tjock granskog, i hvars mörka djup det klara skenet ej förmådde intränga. Han vandrade der länge på den smala gångstigen, utan att tänka på hvartåt. Slutligen väcktes han ur sin tankfullhet af en stark röst, som med dämpad stämma sjöng en runa. Han såg sig om och märkte sig vara nära gamla Vappos stuga.