Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till lugnande af denna farhåga föreskrefs som vilkor att kostnaden i och för oftanämnde kontor icke för året finge upgå lill mer än 3000 r:dr, och skulle emedlertid nu föredragna betänk. antagas, så kunde hända att kostnaderne i och för den egentliga förvaltningen komme att gå till 3000 r:dr och derutöfver ytterligare kostnad för revisionen af kont:s räkenskaper och förvaltning, hvilket icke varit R. St:s mening, hvarföre jag vördsammast föreslår att delta betänk, bifalles med den redaklionsförändring i det föreslagna beslutet att detsamma måtte lyda sålunda : ”Förvaltning och muwo/M-kostnaderne för Lönekontoret i Wisby” etc. Ilr af Dalström, Gust. Jakob: Jemte det jag förenar mig med Gr. Lagerbjelke deri att Utsk. bort litet tydligare utsätta de kostnader som med de 3000 r:drne skulle bestridas, tror jag likväl ali Utsk. menat att med den summan revisinnskostnaden jemväl skulle bestridas. Visserligen hade jag önskat att serskildt anslag för denna utgift anvisats, emedan summan 3000 r:dr är väl knapp isynnerhet som Utsk. bestämt alt Direktörerne endast skulle erhålla 200 r:dr hvardera; men då ingen utsigt är alt vinna något mer, tror jag dock att alla kostnader, den för revisionen inbegripna, dermed skola kunna gäldas, ty arfvodeua för de 4 Direktörerne göra tillsammans 800 r:dr. Banko-ombudet får 400 „ Kamreraren och Ombudsmannen som är samma person 400 „ Registratorn och Bokhållaren som är samma person 400 „ 2,000 „ och då återstår 100 r:dr till expenser, hushyra m. m. hvilket ej upgår till så serdeles mycket, så att jag visst tror att revisionskostnaden med ifrågavande anslag skall kunna bestridas, helst om revisorerne väljas af på ön bosatte personer. Skulle det sålunda anses nödigt att det af Gr. Lagerbjelke begärda tillägg till Utsk:s förslag göres, så skall jag visserligen icke sätta mig deremot. H. Ex. Hr Frih. o.
Rikets Banque, inrättad art wara en depositionS Bireau, till lättande af rörelsen, har alt mer och mer inblandat sig uti sinancielle operationer och slureligen 1829 uppenbart blifwit ett RiksgLlds-(5ontoir, det will säga, akr de 12 millioner R:dr, hwarmed den förra sedelstocken dä ök, tes, äga sin credit blott uti Ständernas garantie och successiva amortisiements: swensta silfwermyntets alt för stora rikhaltighet och politiska stälinin? gen gjorde pä samma tid nödwändigt, att nästan helt och hällit uphöra med Bancosevlarnes honorerande; följden blef naturligtwis, wcrruprisens 0- mättliga stegring, hwarföre gränsen är oberäknelig, osäkerhet i alla företag, misttroende till Banquen, och denna hazard - esprit, denna winningslystnad, som, med qwäfwande af sann fosterlandskänsla och industrie, beredt den fastighets marknad wi dageligen se under ögonen: skulle någon twifla, att häruti ligger ett af cardina! hindren för national »välmågan? Ach stall da detta Riksmöte, som synes blifwa sä kostsamt och sa längwarigt, i anseende till en mängd wäckta obetydliga frågor, slutas, förr än man tagit nägot kraftigt öfwenygande steg i denna hufwudsak! kan man wäl under wackrq ord och löften lämna utan afseende de motioner, som för dek stora ändamälet af myntwäsendets ordnande äro gjorda;!
I anledning af den siste värde Talarens anförande, anser jag mig skyldig upplysa, hvad den civila Pensionslnrättningen angår, att, enligt det för denna Pensionslnrätlning af Kongl, Majrt i Nåder utfärdade Reglemente, är det Kongl. Majrt, som, på PensionsDireetionens underdåniga anmälan af Pensionssökande, fastställer pensionsbeloppen, och sålunda disponerar detta anslag af Statsverket, äfvensom PensionsDirectionens åliggande är, att vid hvarje Riksdag lill Rikets Ständers Statsutskott och emellan Riksda - Den 11 Maji, 27 garne till Rikets Ständers valde Revisorer öfverlemna afslutade Räkenskaper, för att ej mindre till ziffran, än i afseende på sjelfva förvaltningen, af dessa Autoriteter granskas. Det återstår således icke något af de betänkligheter Herr von Hartmansdorff yttrat, i afseende å vården af dessa medel, mer än vådan för Directeurernes vederhäftighet. Denna våda skulle jag likväl tro icke vara synnerligen stor, då man icke kan förmoda, att en hel corps'väljer personer, hvilka icke skola rättvisa ett sådant förtroende, och då, äfven om afskedade Tjenstemän skulle väljas, man bör förvänta, att valet faller på så dane män, hvilkas pålitlighet och redbarhet, i anseende lill en lång vana vid Embetsmanna-ordning, man icke torde behöfva sätta i tvifvel. Jag finnér således intet skäl, hvarföre man nu skulle rubba den enhet uti Pensionsregleringen, som är vunnen derigenom, alt både den publika och enskilta pensioneringen ornhesörjes af en och samma Auctorilet, hvars Ordförande och a:ne Ledamöter af Konungen tillsättas. Jag anhåller om bifall Lill Utskottets Utlåtande. Herr von Hartmansdorff> Jag bestrider saken, icke blott i afseende på äfventyret att öfverlemna Statens medel åt enskildta personer, hvilka ej hafva Embetsmanna-ansvar, utan ännu mer i afseende på grundsatsen att söndra Statens medel till trenne Verk: Armeens PensionsCassa, 28 Den 22 Maji.
II elling ius. r-;Lo Herr Grefwen och fandt-Marskalken sra. gade, om Rldderskopet och Avell, funne denna L-inooUlskotlcrs Berattclze nöjaklig. Härkil ropadek? Jo, och Herr dorsten stolpe, Austers, med silero önjkade, al den malte särjktlldt tryckos. Uplästes lil ^ustsrin^ et Utdrag af ?rowco!Ier för denna dag, om Bewillningens utgörande i kancoLoecie och (ä-uranr - e?!er Lreäir-Sedlar med äevrlvr> i^n, om liionvo^ .Lcimmissgrirrels skuld, och om Keppar-Polletkerna. Ssm enligt gjord anmärkning wid justeringen, detta ?rornc >I>8-Utdrag befanns i första punkten icke nog fullständigt, skulle detsamma lil nästa klenum om, skrifwaö och undergå ny sustarin§. Derefter susterastes ek ?rorocc>I!s-Utdrag af denna dag, rörande del Herr (ispilsinen och Riddaren Ltälhammar tillagda arfwode för InlpeNionen öfwer Tumba Pappers, bruk. Högloflige Ridderffapek och Adeln atffilldes klockan rre gwart lil Nio om aftonen. In stäem krorocolll ^.6. Lilvsrstolps. Fredagerr rzSl Fredagen den iZ. Jmui> klsnum klockan 4 IO förmiddagen» ^plastes och gillades det omskrisna ?rarocc)Il5-Ut« diaget af sörlidna gärdag, om betalningssättet för Be. willningen, om Lunvo^ - LomMissrriLletL skuld och om Koppar, Polletterna.
De utlåtanDen, bewiö odj eppeDitioner, forn domare oc| (Stnbetömän i Dejja ärenDen meDDela; — permiéftonö», af 9lpttare, dragoner, ©olDater ocf) båtsmän, för att utom Sättet föfa arbetöförtjenfl; 5lrfffiften; äfwenfom afjfrifter eller utDrag Deraf; 2l6fign atio ner, publifa 'Söerfö; Söefigtningav, economijfa, å boflällen oclj ^rono»f)emman m. fl. 35eff rifning ar öfwer geometriffa bartor; 55efwärö»ffrifter af 5lllmogen m. fl., fe 5lnföfningar; UppbörDömänö i mål, röranDe ^rono»räntor, famt reDogörelfe för DiöponeraDe tneDel; odj IjanDlingar i brottmål odj ftfcalijfa actioner; Söetpg från ©folor od) ©pmnafier, famt Nations» wiD Uniperfiteterne; S3ewi(lningö»mål, f>anDlingar röranDe föft änDrtng Deri; SSewiö af SDomare od) Smbetöntän, i brottmål famt economie», politie» od) militatre»ärenDer; fe 5lnföfningar; £3oftällen, fe 5lf» ocl) §iHträDe$»ljufefpner, famt <£aracterö»l)Uö; 3o Söoupptecfningar, Då bellina finnman icfe uppsåt tid 50 SK:öt, äf* voenfom afjfrifter eliev utDrag Deraf; 03ranDro'after i alla De fall, Der befrtelfe eger rum för ^ronanö manjfap; 03roar» «nDerf>åll, fråga Derom, fe Anföfningar; brottmål, ranfafningar, anföfningar, förklaringar od) befroäröljanDlin* gar Deri; 03i)ggnaDer, publika frågor Derom; fe Anföfningar; 03 åt örn än, orDinarie, enrolleringö» od; förDubblingö», fe Anföfningar; Cijaracterö^bpggnaDer å milfeboffallen, contracter Derom; Certepartier eller fraftflut till inrtfeö orter; Confti tutö rialet, Då lön eller arftooDe icfe åtföljer förorDnanDet; Contracter om ^ronodeoerancer odj €f)aracteröf)Uö å boftällen; ©iarier i Cntbetömerfen; ©omar, inneligganDe, od) © o m b ö c f e r; ©onationer, refoltttioner Derom, när gåfvan i roärDe eller penningar icfe går öfwer 50 3v:Dr; ©tagonet, fe Anföfningar; Cconomie-mål, fe Anföfningar; Cmbetömän, klagomål öfwer ttllfogaDt wålD od) oförrätter af Dem, fe Anföfningar; Cmbctö«ffrifrc>elfer odj Cmbetö»ärenDen, fywaD Dem rörer; Cnfor, fattiga; CppeDitioner, forn utfärDaö af ©omarc od) Cmbetömän i brottmål od) fifcalijfa actionet famt economie», politie» od) militaire»ärenDen; fattiga, alla funbart od) bewtöligen, Då ©omaren eller Sjenfiemannen å banDlingen tecfnat orDct gratis, efter Derom inför weDerböranDe SKätt eller CoUegtum gjorD anmälan; f a ttig roar dö> inrättningar; folkpafö rotd inrikes fjöfart;
Ian meddelade beslut, hvarigenom uppkommen tvist om Falmarksträskets sänkning blifvit till häradssynerätls bedömande bänskjulen, dels ock Moritz sjelf i underdånighet anhållit, alt som frågan om Falmaiskträskets sänkning ännu vore på Kongl. Majlis Befailningshafvandes hufvudsakliga bepröfvande beroende, det beviljade låneunderstödet finge mot ställd borgen innestå, har Kongl. Majit Under den 26:le Januari 1849 i Nåder förklarat, att aftappningen af sjön Ökvattnet, förmedelst Falmarksträskets sänkning, borde vara inom en tid af två år påbörjad, vid äfventyr att eljest det för Ökvattnets aftappning, i Riksgäldskontoret lyftade låneunderstöd af 2000 Ridr, konnne att 6 Kongl. Majlis Nåd. Skrifvelse, M SO. derefter få återbetalas inom den kortare termin, Kongl. Maj:t då funne godt alt i Nåder bestämma.
Ständers Statsutskott, sorn ansåg nödigt höra Herr StatsCommissarien Widegren i frågan om den af honom föreslagne möjlighet, att genom upplysande Calculer och ett RiksHufvudbokslut, grundadt pä en förän, dring uti den gällande Räkenskapsmethoden, åstadkornma hvad 1813 års Revisorer hade yrkat; i anledning hvaraf och sedan Utskottet härom afgifvit dess Betänkande , Riksens Höglofl Ständer, genom ofvanåberopade underdåniga skrifvelse af den a Augusti 1815, anhöllo, att, i stället för den af Kongl. StatsContoiret för år 1810 författade RiksHufvudbok, som grundades på GeneraU StatsFörslag , en sådan RiksHufvudbok Herr StatsCommissarien Widegren projecterat , till likhet med den som år 1806 blifvit antagen och fastställd för redogörelsen öfver Upsala Academies medel, måtte blifva i verket satt, och hvarvid den hufvudsakeliga förändring med RäkenskapsVerket i allmänhet skulle vidtagas, att Uandsoch MilitaireBöckerne, hvilka innefatta redogörelser för ett Uppbörds-år, räknadt från och med den 1 Maji det ena, till och med den 30 April det andra året, borde afslutas den 31 December, Rikt. St. Revisorers Berättelser. 127 lika med Räkenskaperna öfver Statens Extra Ordinarie Intrader, samt upptaga StatsVerkets Inkomster och Utgifter från årets början till dess slut, jemte Balancer af skulder och fordringar; och komme denna förändring i tiden för Landsoch MilitiaeBöckernes afslutande, att börjas rned I815. samt emedlertid för år 1810 och de nästföljande årens RiksHufvudlbÖcker, att, på sätt Herr StatsCommissarien Widegren föreslagit upprättas, så att de till och med för år 1815 skulle vara färdige vid Junii månads slut detta år.
Jag har redan förut ådagalagt, huru som Hufvudstadens granskap är otjenligt för Cadetternas uppfostran , förledande i moraliskt, förvekligande 1 physiskt och förstorande i oeconoiniskt afseende. 362 Deri ty Augusti /. m. Detta är ja således i rak strid mot Herr von Hohenhausens yrkande och jag öfverlemnar till hvarje opartisk att döma, hvem af oss har ratt; så äfven med hans påstående om de granna kläder sorn Studenter skola nyttja, ehuru erfarenheten nogsamt bevisar motsatsen, nemligen att deras kläder äro ganska borgerliga, ja ofta att jemföra med Diogenis; hvaremot Gadetterne äro verkeligen granna, på sednare tider prydde med epauletter och mycket skimrande saker. Studenterne hafva val också en uniform, men ytterst anspråkslös och utan allt slags qvinlig granlåt. Således återfaller Herr von Hohenliaufuns yrkande om Studenterne på Cadetterne, som verkeligen äro för grannt kladde, att ieke få smak för yppighet och med detsamma veklighet. Slutligen hvad angår Herr von Hohenhaufens yrkande om flora j®.'delen af att gijva en nära och vidjiräckt bekantjkap i Jitt eget Stånd; tror jag med Historiens och i synnerhet vår samtids vitneshörd, icke så; Jag skulle deremot våga tro, att denna erif amma, nära och ån mera vidjir rickta bekantjkap i fitt eget Ständ, just är skadligast af allt, för en högre militaire, skadligare än sjelfva halfheten i kunskaper, emedan genom denna instöpning uti en viss form, alla ens åsigter bringas, ja tvingas till enjidighet och deraf härrörande omöjlighet ajt kunna omfatta något utom sitt yrke och icke ens detta uti en längré och mångfaiidigare utsträckning, med säkert och klart omdöme.
Sådant torde då hafva varit en nödvändighet, med någon ursäkt deri, att det väl vore företrädesvis kyr - 190 Motioner i Preste-Ståndet 1862. N:o 95. kans tjenare, som vid universitetet skulle bildas. Nu är det, efter min tanke, icke annat än en olaglighet, i saknad äfven af detta försvar, då de vida fleste studerande utbilda sig för andra samhällsangelägenheter. Huru då förena med Statens rättskänsla att denna läroanstalt skall framgent till en så betydande del underhållas af kyrkorna, som af dess verksamhet draga minsta förmånen, äfven om det ej vore öppet stridande mot besvurna öfverenskommelser? Hvilken konseqvens ligger deri att helgonskulden, som tillbörligt var, återgått till sin ursprungliga bestämmelse; men kyrkotionden till så betydande belopp ännu qvarhålles vid en för densamma främmande? Tore Staten ur stånd att aflöna dem, som verka för det uppvexande slägtets högsta bildning, månne då ej snarare inskränkningar borde på annat håll göras, än tillgångar af detta slag fortfarande begagnas? Eller skulle ej tiden omsider vara inne att godtgöra en snart tvåhundraårig orättvisa? Det är på dessa grunder jag vågar ödmjukast föreslå, att Rikets Höglofliga Ständer ville för sin del besluta återgången till kyrkorna i Skåne af den från dem till Kongl. Carolinska akademien nu utgående spannmål, samt anvisande af ett behöfligt statsanslag till fyllande af den sålunda uppkommande brist i bemälde läroanstalts inkomster; eller om detta ännu skulle anses förtidigt hos Kongl. Maj:t i underdånighet förorda en undersökning i ämnet, till utredande af rättsgrunden och möjligen äfven af kyrkornas förmåga att undvara dessa sina inkomster. Stockholm den 28 November 1.862. J Falck. iY.o 95. Af Doktor 11. G. Lindgren s Om anslag åt 3 landtbruks-stipendiater.
Själen har ej dessa svaga ledsnader, som yttre-sinnet. Ropa! Min själ hör och svarar. Men glöm ej, att Du är – långt borta. Någon med mindre ljuf röst kan vara närmare. Men älskar jag derföre mera honom? Allt går genom det Godas nödvändighet. Genom den har Du längesedan vunnit. Jag tillhör dig för alltid! Intet enda af dina rop är förloradt. Jag har ej så ”många nöjen”! Åtminstone ej flera, än att jag kan vara intagen af ditt beslut, att ändtligen komma upp. Jag bor väl och gladt nog, med rymlig utsigt och i ett palatslikt hus. Der äro rum för dig, dörren midt emot min. Möbler kunna lätt fås. Min lilla hushållning är lika öppen. Och kan du komma något snarare, så har jag ett tillbud: deltagningen i arbetet af ett Franskt Lexikon30, som, med måttlig möda, skall ge dig nog. — Jag skulle kunna hafva alla beqvämligheter; och saknar de mesta. Min epikurism, min kärlek för de närvarande, beröfvar mig de andra. Jag är född Philosoph och Auctor. – Det har dock ingen nöd för min Lycka. Jag ser henne leende alla dar. Men jag älskar alla fruntimmer som din Rousseau. Jag vill att de skola göra avancerna. – ”Blyg gosse vann aldrig vacker flicka”. Det kan så vara. Men de allravackraste, de rikaste på gracer, vinnas så. Mera om ”de vackra Mystererna” – när du kommer upp. Vitterhets-nytt snart. Orsaken, hvarför jag dröjt med Sommarbrefven? Att jag behöft dem för Passionerna (något af philosophi, som kommer dit i Anmärkningar). Än med Passionerna? Att jag beständigt ämnat trycka dem. Stockholm d. 9 Juni. Rum är i ordning. Om condition blir råd. – Jag skref dig till på Venersborg, jag tror för en månad sedan. Intagande vän! hvad gör du der? Kom! öfvertyga dig, att du ännu i min själ är dyrbar, ljuf, står högt! Mitt hjerta mottager dig; mina öppna armar vänta dig med otålighet. P. S.
Innan jag lemnar frågan om domstolsinrättningen, har jag att yttra mig öfver förslaget till Jury, hvilken nu af Lagberedningens pluralitet förordas, ehuru stunden till juryinrättningens införande förmodas kunna inträffa något senare, än antagandet af lagförslaget i det hela; hvarföre kapitlet om detta ämne blifvit i alternatifver uppstäldt. Om jag likväl icke bör lemna utan 62 uppmärksamhet den af Lagberedningen yttrade tanka, att tiden, du antagandet kan komma i fråga, närmat sig med större och snabbare steg, än man väntat; så bör jag finna destomer angeläget, att uttalandet af betänkligheterna emot antagandet icke dröjer. Att rättegången infor jurjr vanligast är muntlig (utom den svenska tryckfrihetsrältegången, hvilken föres skriftligen), lärer icke kunna bestridas Men när förordandet af jury stödjes icke blott på fördelen af det muntliga rättegångssättet, utan ock på den satsen, att hela den ackusatoriska rättegångsformen, af hvilken muntlighet skulle vara en väsentlig beståndsdel, i Sverige vore inskränkt lill de lägre domstolarna allena, under det man i de högre hittills åtnöjdes med ett vidlyftigt, sällan väl ford t och aldrig fullt tillförlitligt skrifveri; då förgäter man sjelfva det väsendtliga i begreppet om den ackusatoriska rättegångsformen. Ty hvarken är muntligheten deruti väsendtlig eller skriftligheten derifrån utesluten. Lyckligtvis är kriminalproceduren hos våra underrätter hvarken mera rent ackusatorisk, än rättvisan kräfver, eller mer inqvisitorisk, än rättvisan medgifver, men också ingalunda uteslutande muntlig. Just hos öfverrätterna, der den nära nog uteslutande är skriftlig, är den också mest oblandadt ackusarorisk. För att göra sig klart begrepp om de fördelar, juryinrättningen lofvar, är det således nödigt att icke dervid förblanda muntlig procedur med ackusatorisk eller föreställa sig, att den senare med deraf härflytande fördelar försvunnit i och med detsamma, som ett skriftligt rättegångssätt blifvit infördt. Men det är någon ting helt annat, än blott ett ackusatoriskt rättegångssätt, som här åsyftas med jury.
Ridderstolpe, Fredr.: Äfven jag har åtskilliga anmärkmr att göra emot förevande betänk., men till en del har jag blifvit förekommen af föreg:de talare, men några fall återstå dock, hvarpå jag anser det vara af vigt att fästa Ståndets uppmärksamhet. Uti 8:de §:n förekommer en sä lydande mening ”ej eller må sådan sammankomst af offentlig myndighet upplösas, så framt dervid ej företages något, som emot lag stridande är eller eljest allmän ordning störer”. Jag anser behöfiigt att efter ”sorn emot lag” tillägges uttrycket: ”och ed”. Jag stödjer denna min åsigt pä erfarenheten som synes mig påkalla behofvet deraf, isynnerhet för allmogen och menige man. Mången som under det han är på väg att låta sig förledas till ett brott och dervid erinras om lagens innehåll, dervid blott tänker på det straff han genom brottet skulle ådraga sig, kan, dä han påmiunes om sin ed, föras på tankan om samvetets kraf och mången gång dymedelst lättare från brottet afhållas. För öfrigt och då jag anser att lag är ett och reglemente är ett, vill jag icke klandra uppställningen af 6 §, eller påyrka alt der måtte intagas någonting med afseende på hvad jag nu kommer att anföra, men önskar att i prot. fä infördt, att jag anser, att uti det reglemente som kommer att blifva en följd af denna lags antagande, ett stadgande mätte intagas ungefärligen så lydande: ”hindras civil myndighet af öfvervägande larm att göra sig hörd, skall tre trumhvirflar tre trumpetstötar eller tre skott i luften för gehörs vinnande begagnas”. Den, som lika med mig varit med vid upplopp, torde kunna vitsorda att det ofta icke skall blifva möjligt för den civila myndigheten att göra sig ljudeligen hörd ; om då endast den föreskrift finnes i lagen att innan vapen får brukas, vederbönde skola tre gånger i Konungens namn befalla upprorsmakarne att skiljas, men han icke lyckas göra sig hörd, så är ju lagens föreskrift icke uppfylld.
Hon försvarar sig mot hvarje beskyllning för vårdslöshet genom att påpeka den dy af lumpen ytlighet, hvari alltför många qvinnors lif nedsjunkit, samt försäkrar, att hon försmår den aktning, som kan påverkas af hvad hon bär eller icke bär. Till hennes fördel kan sägas, att hon vanligen blir mer ordentlig och putsad med åren och visar sig mycket mer foglig mot » sina ungdomars » kritiska anmärkningar, än hon var gen t emot skolkamraters och kusiners gyckel, samt ofta är en matrona med ärbart och tilldragande väsende. Sedan återstår den stora mängden emellan dessa ytterligbeter, en mängd som ej kommit riktigt på det klara med sig sjelf och ej kunnat finna någon grundsats att rätta sig efter; som gerna vill behaga och se bra ut, men dock såras i sitt samvete, då den betänker det syndiga i fåfängan och det ansvar, I |-v I U I I Kl U IN tidningen innehåller nästan uteslutande originalbidrag. — Uppgif å närmaste postanstalt namn och adress samt erlagg en krona, sa ervi bära för de själar och kroppar, som förgås utanför vår dörr; en mängd som bedröfligt slites mellan de stridande argumenterna hos de mer hållningsfasta damer vi nyss beskrifvit, med det demoraliserande resultat, att den vanligtvis i praktiken lutar åt den förstnämda och i teorien åt den senare. Det är denna stora hop af flickor och qvinnor, som vi gerna skulle vilja hjelpa genom att erbjuda några få allmänna grundsatser till deras öfvervägande; ty det är endast genom att omfatta grundsatser, som vi genom ständigt vexlande omständigheter kunna vägleda oss på pligtens väg. Låt oss med ens säga, att det är hvars och ens rättighet att vara väl klädd, ty dermed menas att kläda sig passande till det klimat och de förhållanden, under hvilka man lefver, så ock till verksamhet, ålder och utseende. Ett fruntimmer kan vara lika väl klädd i kattun och ylle som i sammet och siden. När ni hör folk klaga öfver, att » nu för tiden vilja alla gå så väl klädda », så ligger häri ett missbruk af uttryck; slapphet i uttrycken är en farlig sak, ty det leder till slapphet i begreppen. Ingen har rättighet att klaga öfver, att någon är väl klädd.
Till en söndagskväll hade » kåren » på drifva mig ut, ut till rastlöst a r b e t e. Jag är ung och kraftig; jag vill icke gräfva ned platsen utlyst ett s. k. farvälmöte, och jag det lilla pund jag kan hafva fått. Jag sällade mig till skarorna, som vandrade ned vill icke lefva blott för mig själf, blott jäkta till » arméns » lokal. Sedan jag erlagt inträ- från nöje till nöje såsom så många af de unga desafgiften — Frälsningsarmén försummar inflickor ni här ser omkring eder. Jag tror, tet tillfälle att kassera in penningar — trädde att kvinnan kan uträtta något mera, är värd jag in i möteslokalen, som redan var till trängsel fylld. På estraden hade » officerarmera än så. » Hon blef riktigt entusiastisk, medan hon ne » och » soldaterna » redan intagit sina platpå sitt egendomliga sätt stötvis uttalade dessa ser i krets omkring den kvinliga » officer », ord, tidt och ofta afbruten af den besvärliga som i afton skulle säga farväl åt » kåren ». Dock, hvad var det? Skulle jag tro mina hostan. Jag hade icke hjärta att söka afkyla hennes glödande verksamhetslust; det ögon? Där satt ju midt i kretsen hon, min skulle för öfrigt varit fruktlöst försök. Jag romantiska hjältinna från vårfesten i TJpsala, lätt igenkänlig, fastän ansiktet bar en ännu sade därför endast: » Ni får dock icke döma edra unga medmagrare och sjukligare prägel än då, och systrar för strängt. De drömma just nu liffastän » frälsningsbonneten » dessutom vanvets skönaste vårdrömmar; låt dem drömma ställde hennes utseende. Så var då detta det fält hon hade vunnit och dröm själf med! Och sedan — af dessa unga flickor, hvilkas innehållsfattiga lif ni för sin oemotståndliga verksamhetslust! Så nu, kanske i mycket med rätta, fördömer, af var det då från frälsningsestraden hon ville dem blifva dock framtidens kvinnor och mö- utföra de storverk hon drömde o m! Hon hade igenkänt mig vid första ögondrar, och hvilket rikt verksamhetsfält få de icke då!