Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Beträffande åter den ifrågaställa lindringen i båtsmanshållet för utsockne frälsejorden i Halland, hafva förvaltningen af Sjö-ärendena och kammar-kollegium, uti infordradt och den 24 Maij 1844 gemensamt afgifvet underdånigt utlåtande, hufvudsakligen anfort; att, då förenämnde frälsejord, i afseende på allmänna bördor, är lindrigare betungad än länets krono-och skattejord, samt den i äldre lider föreslagna lägre roteringsgrund af 6 mantal på en hel rote synbarligen liärledt sig ifrån det då antagna irriga begrepp, att Halländska utsockne-frälset icke vöre skyldigt till ordinarie rotering, hvarföre, för vinnande deraf, uppoffring från statens sida ansetts böra medgifvas, men icke egt sin grund deruti, att utsockne-frälset vöre af sämre eller svagare beskaffenhet än kronooch skaltejorden, någon ledning för nu ifrågakommande möjlig lindring uti förenämnde frälsejords rotering från ofvanberörde förhållande icke kunde hemlas; att, om lindring medgåfves bemälde fiälse, sådan äfven syntes böra ega rum för annan jord i Halland; att, då utsockne frälse-jorden ovilkorligen är skyldig till ordinarie rotering, lika med all annan detta onus underkastad jord i riket, samt följaktligen saknar all i lag grundad rättighet att framför annan jord deruti blifva lindrad, deraf följer, att den eftergift i roleringen, som kan blifva jordens egare tillerkänd, belt och hullet beror af godtfinnande, utan att någon bestämd grund för eftergiftens större eller mindre belopp kan uppgifvas; att, då kollegierna förmodade den åsyftade lindringen böra ega rum uti sättet, hvarpå roteringen bör utgöras, kollegierna funnit sig böra i underdånighet tillstyrka, att, i händelse, i stället för prestation in natura, vakansafgift skall erläggas, densamma för utsockne frälsejorden i Halland, i anseende till dess i allmänhet svagare beskaffenhet, mätte bestämmas till
Således är det gifvet, att antingen Konungen är på resor eller Han är i fält, och har 3 StatsRåd jemte Föredraganden med sig, Han mycket väl, enl. våra Grundlagar, förändrade på det sätt Const.Utsk. föreslagit, kan afsluta förbund med främmande makter. livad åter beträffar den strid, hvari den nu föreslagna § skulle komma att stå med den 11 §, så är det är redan gifvet, att Grundlagen genom afslutandet, af förbund afsett något helt annat, anun-' derhandlingar, alldenstund Grundlagen talar om underhandlingar i 11 g, men gör en särskild § för afslutandet. Om nu Grundlagen menar precist detsamma med afslutandet, som med underhandling, så hade det varit en ren glömska att sätta en särskild § för afslutandet. Till yttermera visso och sorn stöd för min sats, anhåller jag att få åberopa det Utlåt, från 1809 års män, hvilket blifvit af en ledamot nyss uppläst. Detta Utlåt, ställer nemi. frår gan om afslutandet af förbund i precist samma kathegori, som afslutandet af fred eller början af krig och det är äfven ganska rätt. Grundlagen har särskilda §§, som stadga, huru det skall gå till när man slutar förbund med främmande makter, en särskild § för afslutande af fred eller början af krig, men man bör rätta dessa båda frågor i fullkomlig likhet med hvarandra och det är derföre, som Const.Utsk. framställt detta förslag. Om afslutande af fred och början af krig innehåller just Grundlagen, att samtlige StatsRåden skola höras; när man nu anser att frågan om förbunds afslutande är af samma natur, är det gifvet att ett StatsRåd af samtlige ledamöter dervid bör höras, och icke, såsom nu är förhållandet, endast Utrikes StatsMinistern och ett StatsRåd. Om man nu jemför den 11 och 12 §, som Utsk. föreslagit, med hvarandra, så finner man, att den i 1 handlar allt igenom om endast underhand - Den 25 Juli f. m. 499 lingar.
St:s, utan tillhör Konungens enskildla lagstiftningsrätt; och jag kan icke heller bestrida, att denna invändning äger sin riktighet. Men det finnes dock ett skäl, som, efter min öfvertygelse, bör af R. St. anses vara mer än tillräckligt vigtigt, för att hos K. M. tillkännagifva deras und. önskan vara, att ifrågavar. straff måtte blifva afskaffadt. Uti de för åren i836 och 183y 0111 fångvården i riket till K. M. afgifna und. berättelser är det nemi. utredt och upplyst, att, af alla de å Rikets samtliga fästningar och arbetsinrättningar förvarade fångar af mankön, som för hvardera af dessa år uppgått till tretusende och några hundrade personer, nära en tredjedel, eller omkring 1,100, förut tillhört militärståndet.
Redan vid sjette raden begynner en lång och invecklad mening, hvaraf dock dea slut* Den 17 Martii, e. tn. *23 sats kan dragas, att principerne till närvarande förslag skola framdeles utvecklas; de begära blott att Riksens Ständer skola godtroc get underteckna, och när detta är gjordt, få de nöja sig med hvilka grunder de finna för godt att framställa. Jag saknar i hela det framgifna Betänkandet allman Åsigt, indelning af Ämnet, ri.gtig Calcul och Rättvisa, hvilket de serskilt reserverade meningarne nogsamt bei visa. Detta vore nog för att yrka dess åter: remittering. Utskotten hafva sjelfva medgifvit, att denna fråga borde gemensamt afhandlas med den öfver det allmänna Myntvärdets upprätthållanlande ; men som åsigterne häri varit olika, det vill säga, ämnet ej fullkomligen utredt, hafva Utskotten framlagt denna fråga , som på det nogaste har samband med det allmänna Mynt» värdet och uppgjort ett Förslag, hvars gagne-! lighet eller skadelighet man icke vet. Utskotten säga likväl att detta ej rubbar de stadgade grunderna för allmänna Planen &c. — men, frågas billigt: Hvilka äro degsa grunder? äro de af Riksens Ständer pröfvade och antagne? Leda de till någon båtnad för Nationen? Jag vill bevisa att hvarje förändring med Disconterne skall hafva ett skadligt eller nyttigt inflytande på Nationen, allt efter som det företages. Emedan det RörelseCapital, sorn genom Disconterne en gång blifvit satt i omlopp och 224 Dm 17 Marta , é. in. Sorn i synnerhet i de Landskap, där dessa fudnits, ' stigit till en betydlig del af'hela Landets* ej kan dragas ur allmänna Rörelsen utan att göra ett betydligt inflytande på alla varuvärden och En kiItas (inanciella ställning — således förorsaka en Revolution i ali enskiié Oeconomie, sorn slutehgen lordrar en förändring äfven i den allmänna j sd måste operatio* nen vara skadelig.
* , r f) ©fawroerfet* jjulb tid 35anfen I2[ £>m 2(nflag för UnberroisnfttgämerFen .§.13. £>m £rebitföen: a) Se aKmanna 14. h) $ill uppfjanbltng af fpannma'1 unber m/§martö°r §. i^. c) £>m liqöiben för bet a°r x82G Ipftabe fpannmäfé'crebitiöet . §. 16, d) $or llHbffcotihfonben i , .§,17, e) etromrenénfnsar ♦ ...§. »8. 0 SFplanteringar 19. Cm ©etffllba Slnflag: a) Sot ©otha ©anal . §§, 20 & ar. b) ©obertelje blto 22. c) trollhätte blto d) anläggning af en hamn roib 36nE6pfng §. 24. e) Cm afdrifning af hjelmare ©anabbolags (Pulb §. 25. f) Sot höganäs ©tenEolsroetE ... g) ©tabén ^arflranb h) Cttenbp ©tuteri m. m . It ningen af Ät önans © pann måls«ränt ot . §. 29. Cm 9UE«*£ufn>ubboEen Cm #of*©tatetnes c n ff d n é» r a 11 §.31. Svegiftet § < §. 32. Cm tull å #roete §. 4'. Cm ©alpetergärben §.42. Cm treprocentfoafgiften till ålberftigne Erigsmän , §. 43. Allmänna forejfriftcr § §• 44&45. Cm foränbring i 33anFenS feblar, förbättring i tjenfle# männens aflöning, famt om lån q tackjern. §§. 47./ 48*/ 49.
Och hon tog sin son med sig, och Achior dolde dem hos sig. Men Israels barn förtröste uppå Herran och befästade sig på bergen och i städerna och fastade och bådo till Herren Israels Gud. Och det vardt sagdt Holofernes, att Israels barn rustade sig och ville värja sig, och han förgrymmades svårligen och frågade hvad folk detta var och hvarpå de hade sin lit. Och Achior steg fram och han svarade och omtalade alla Herrans stora under med Israels barn, och berättade huru han dem i alla farligheter hulpit hade, och huru de genom Herrans hjelp mäktige fiender underkufvat hade. Och han sade, att så länge de mot Herren intet syndade, skulle ingen emot dem något förmå. Och rådde han derföre Holofernes att låta befråga, om de hade sådan synd begått, ty eljest skulle han dem intet vinna kunna. Då Achior hade talat, vordo alla Holofernes höfvidsmän vreda och ville döda honom, och Holofernes förgrymmades emot honom och han sade:1 "Såsom dem gående varder skall dig ock gå, ty jag vill sända dig till dem, på det du må blifva straffad med dem". "Så befallte Holofernes sina tjenare att de skulle taga fatt på Achior och föra honom bort till Bethulien uti Israels barns händer". "Och Holofernes tjenare grepo honom och då de kommo öfver slättmarkene intill berget, drogo skyttar ut emot dem". "Då veko de afsides om berget och bundo Achior vid ett träd, med händer och fötter och stötte'n neder och låto så hänga'n, och foro till sin herra igen". "Men Israels barn kommo ned af Bethulien till honom och gjorde honom lös och hade honom in i Bethulien och ställde honom midt ibland folket och frågade huru det tillgånget var och hvarföre Assyrierne hade hängt honom". "Och Achior svarade och berättade huru det allt tillgått hade, och allt folket föll på sitt ansigte och tillbad Herren".
odj taperingömännené åtgävD härmiD, genom utDrag af tapcringédängDen, QJröfningfrQtomitéen unDerftällas?. §. 13. ©en, font Drtfmer färjfilDa fjanDteringar ocf) rörelfer, erlägge SSemillning af Deraö fammanräfnaDe infomjf, Ijmilfen Docf för hvarje hanDtering färjfilDt upptages?. §. 14. borgare, forn ej i (aga orDning odj inom ©ep månaDer före uppbörDöåretö ingång uppfagt burjfap, erlägge emeDlertiD afgift i egenjfap af borgare, faftän hatt näring eller fyanDtmerf icfe iDfar. #it f>öra ocf €ontingent*S5orgare, hmilfa, Då De iDfa ©årDfari hanDel, få framt Denna hanDel fontmer att fortfara, Dejjutom taperaö lifa meD ©årDfarbhanDlanDe på lanDct ocf) påföreé Dem $5emill* ning i Den ftaD eller forfén, Der De äro mantalsskrifne. 33orgare*enfa, forn iDfar hanDel ocf) rörelfe, eller icfe inom förenämnDe ttD affagt fig rättigheten Dertill, anfeö lifa meD borgare; men har hon i behörig tiD od) orDning uppfagt burjfap, od) iDfar ej någon borgerlig näring, påföreö henne icfe någon fåDan afgift, utan anfes?
Stockholm den 6 Juli 1860. lith. lill fl. St. Prot. 1859 å 1860. i Sami. 1 Afd. 2 Hand. 17 Haft. 2 Slals-I’lil,iil(<is Vllåiande A.» 138. 1 A:o 12&- Ank. till Exp.-Utsk. ilen fl Juli 18(50, fel. 1 c. in. (1 thllaurie, i anledning af vuckt mation, angående militära boställens indragande till Statsverket emot beviljande af /ör/tiijd fienaiagelön lill mi/itär-tjenstcinännen. (I. A.) Riksdagsfullmäktige» Nils Olsson från Malmöhus län ltar ijti ofvanberörda, hos Bonde-Ståndet väckta och till Stats-Utskottet remitterade motion framställt •let förslag, att Rikets Ständer ville lor sin tiel besluta, att alla militärboställe» mätte, efter nuvarande innehalvares afgång, till Stasverket indragas samt derefter på offentlig auktion till den högstbjudande bortarrenderas pä JO års tid, emot det att lämplig penningelön i stället ansloges till militär-tjenstemannen. Såsom skäl för detta förslag har motionären anfört, att militäivtjenstemäiine» understundom, såsom vid inträffande krig och kommenderingar, vöre förhindrade att sjelfve tillse och, som sig borde, vårda sin boslällsjord, hvilken de fleste uppläte på arrende under sin tjenstetid. Men dä denna vore helt och hållet obestämd och omvexlade från två till och med 10 år och derutöfver, samt hvarje boställshafvares afgång vanligtvis hade tillträdet af en ny arrendator till följd, sä inträffade härigenom det menliga förhållande, att bostäflsjorden icke häfdades med vederbörlig omsorg, eller så som den skulle skötas, om arrendetiden vore bestämd och arrendatorn tryggad i sin besittning pä någon viss längre tid, t. ex. JO år.
De flesta fynd göras af jordbrukare, drängar och dylika personer ur de lägre samhällsklasserne. Att dessa skulle hafva något begrepp om fyndets egentliga värde, kan icke antagas, utan torde de ega all anledning till belåtenhet med ett stadgande, som försäkrar dem att erhålla ett pris, öfverstigande fyndets verkliga värde. Inom de landskap, der de flesta och dyrbaraste fynd göras, t. ex. på Gottland, händer aldrig att hittaren vänder sig till annan än vederbörande, emedan han vet, att det för honom sjelf är förmånligast. I de landsorter deremot, der fynd mindre ofta förekomma och der kännedomen om dessa fynds vigt för vetenskapen är mindre spridd hos allmogen, händer visserligen att de icke alltid hembjudas, men jag betviflar att detta är till hittarens fördel. När ett sådant fynd kommit i annans hand, har aldrig någon rättegång och förföljelse mot denna blifvit anställd, men ofta har händt att denne sedermera, med betydlig fördel, afyttrat det, vare sig inom landet, eller mången gång utomlands. Detta sednare kan jag för min del icke anse rätt. Om något land har anspråk på att förvara de i antiqvariskt hänseende dyrbara fynd, som göras, är det väl det land, öfver hvars historia den funna saken kan sprida ljus. Om dessa fynd blifva försålda t. ex. i Köpenhamn, äro de visserligen tillgängliga för de Svenskar, som besöka denna stad med dess väl ordnade samlingar, men bättre hade väl varit, om detta fynd stannat inom vårt eget land, och har det kommit 380 Dea 14 Februari f. m. längre bort, lär det vara sällan att de komma att gagna de inhemska antiqvariska studierna. Det har blifvit sagdt att statens samlingar äro så tillgängliga som önskvärdt vore. Detta eger sin grund i den inskränkta lokal, i hvilken de för närv:de äro inrymde, en olägenhet, som jag hoppas snart skall blifva afhulpen, när statens samlingar blifva ordnade i det stora nybyggda National-museum, der tillräckligt utrymme för dem lärer vara afsedt. Emellertid tror jag att äfven för närv:de denna klagan icke förtjenar synnerligt afseende.
Som denna omröstning utfallit med 60 ja och 58 nej, sedan en voteringssedel blifvit kasserad, hafva Rikets Ständer följaktligen beslutat på sätt ja-propositionen innehåller. 70:de voteringen. Den, som bifaller Utskottets, af Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet gillade, hemställan, att det Fullmäktige i Rikets Ständers Riksgälds-kontor tillkommande honorarium må, från och med början af år 1858, få utgå med Två tusen R:dr R:ml årligen för hvardera, röstar ja; den det ej vill, röstar nej; Vinner nej, kommer, enligt Bonde-ståndets beslut, Fullmäktiges i Riksgäldskontoret honorarium att, från och med 1858, utgå med 1,500 R:dr R:ml årligen till hvardera. Voteringen har utfallit med 49 ja och 70 nej; i följd hvaraf Rikets Ständer beslutat i öfverensstämmelse med nej-propositionen. Hvilket allt Förstärkta Stats-Utskottet får hos Rikets Ständer anmäla. Stockholm den 12 Januari 1858. Bih. lill R. St. BECKMAN, 1858. Slats-Utskoltets Ullålande N:o %17. Ånk. till Exp.-Utsk. den 14 Jan. 1858, kl. 7 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt fråga om bestämmandet af pension för Rikets Ständers Justitie-Ombudsman. (R:gs-Afd.)
Att nu på detta sätt vilja likasom på guldvigt afväga hvilkendera som af ett företag har största nytta, förorsakar endast split och oenighet inom ett län. Jag skulle för min del tro, att den sista delen af g:n nr både obehöflig och skadlig, såsom innefattande en högst oriktig åsigt om frågan. Under sådana förhållanden återstår af förslaget endast hvad B. o. Ad. förut såsom sitt beslut antagit, hvarföre jag anhåller att B. o. Ad. täcktes vidblifva detsamma. Hr Hjärne: Hvad sammanjemkningen af denna § angår, har jag icke dervid varit inom Utsk:t verksam, men har icke funnit skäl att till Utsk:ts Betänk, bifoga någou reservation. För att i korthet uttrycka mig, vill jag endast säga, att jag anser det man borde, för att gå de öfriga Ståndens önskningar till mötes, bibehålla denna §, sådan den i detta Betänk, förefinnes, med uteslutande uti första perioden af sista meningen, som lyder sålunda: »I öfrigt må Landstinget, med afs:de på ett föreslaget företags särskilda beskaffenhet, ega att särskildt bestämma grunden för uttaxering af de medel, som för dess utförande erfordras.» Detta mom. har redan af Gr. Lagerbjelke ansetts olämpligt. 330 Den 23 Oktober e. in. Dessutom har redan blifvit visadt, att det kan upstå fråga, huruvida E. St. hafva rättighet att besluta om öfverlemnande! af beskattningsrätten åt särskilda korporationer. För min del är jag af den tanken att E. St. ega att vid allmän riksdag beskatta sig, men deremot icke att öfverlemna denna rätt åt någon annan. Det är derföre jag anser detta förslag oantagligt. I öfrigt öfverensstämmer Hr von Köchs förslag närmast med grundtankarne för Utsk:ts förslag, och vore således lämpligast att antaga. Erih. Tersmeden: Detta Betänk., som nu utgör föremål för öfverläggning, omfattar en sak af särdeles vigt, och jag får upriktigt bekänna, att det har innerligt gladt mig att denna fråga kommit med allvar på tal.
Åtskilliga ledamötar af den sista komitén funno med förvåning, att 1856 års komités beräkningar blifvit af 1859 års komité betydligt förändrade, nemi, för den vestra sidan nedsatta med 1,066,000 rdr, men deremot för den östra med 200,000 rdr förhöjda. Vid närmare efterforskning fann man emedlertid till en del anledningen härtill vara den, att man för östra sidan för exproprieringen upptagit jordvärdet till 800 å 3,000 rdr tunnlandet, men deremot för den vestra endast till 600 rdr, och för trakten närmast Stockholm till 1,200. Det är verkligen svårt att begripa, hvarföre jorden på ena sidan skulle stå så mycket lägre i värde än på den andra, isynnerhet då man på samma gång vill förfäkta, att denna trakt, der jorden blifvit beräknad billigare, ändock skulle vara den andra sidan öfverlägsen i odling och fruktbarhet. Vidare hade man också för östra sidan upptagit den rörliga materielen till 13,500 rdr högre kostnad pr mil. och det var denna förhöjning jag nyss vid min beräkning afdrog. Att man ansåg den rörliga materielen komma att blifva så mycket dyrare på östra sidan, kunde naturligtvis endast härflyta derifrån, att man på 184 Den 28 November f. m. den banan väntade sig en långt större trafik än på den vestra; och deruti måtte åtminstone icke ligga något skäl att antaga den sistnämnda. Vidare befanns för östra sidan vara beräknadt 80 tunnland afrösningsjord efter 75 rdr tunnlandet, till 60,000 rdr, men blir endast 6,000 rdr eller 54,000 rdr mindre än hvartill det upptagits. Om allt detta sammanlägges, så får man för rörliga materielen 83,000 rdr, för minskning i expropriationskostnaden minst 80,000 rdr och för missräkningen å alrösningsjorden 54,000 rdr eller tillsammans en summa af 217,000 rdr, som bör fråndragas kostnaden för östra vägen. Jag vill för öfrigt icke nu framlägga alla de skäl, som tala för den östra banan.
Aff Telge skolestugu then 16 Sept. Anno 1614. nogot här effter sins guddomelige namps ähro wärdigare, Gudh som alt werkar i allom effter sins nådhes E. Kärligheeterss och wänligheeterss tiänstwilligh Jacob. Pet. Rond. Pædagogiarcha. 5 Thenss stormechtighe, högborne Furstinnes och Frus, Fru Christinæ, Sweries, Göthes och Wendes etc. drottvndersåtom i Telge stadh. ningh, min aldranådigeste drottningz troo tiänarom och Them wördighom, gudfruchtighom och wällärdom Dn. Johanni Magni pastori et præposito. Dn. Petro Pauli sacellano. Theslikest Johan Jacobsson H. Matz. försichtige Camererare Hendrich Ericksson Tollenäre Them ärlighom wälachtadom, och högtbetroddom Måns Ericksson i Telge och omliggande härader Fougdte, standighom borgarom och köpswennom ther sammestädhes Michel Matzon Hans Bolt Hans Lödinch Såsom ock Them hederlighom, wällwisom och för Borgemestarom Hans Peterson Erich Iwarson Anders Botolphson Christiern Stadzskriffware Herman Böddeker Bertold Nilson Claws Buck Jeremias Balt Jeronymus Wilchen Guldsmedh M. Jacob Skräddare Michel Pawelson Matthies Kätel Jost Streen Månss Oluffsson Oluff Matsson Jöran Reichoff Dirich Staffwansson Lasse Hendrichsson Carl Ångerman Hendrich Streen Baltzer Kopperslagare Erich Månsson Hans Grott Mårten Ingewaldsson Sampt medh alt thz hederligha borgerskapet, minom wennom etc Nådhe och fridh aff Herranom genom Jesum Christum. elskelighom brödrom, gunstighe befordrarom, godhom Fabulæ personæ. RUBEN, borgare i Jerusalem. MAGILA, käringen. SARDELIUS, landzherren.
Utdrag af den 22 Augusti» rörande löner för de tnäns Ne nya Stats-Sccrctcrare-EmbeteN, samt arfwodcN föt Allmänna Beredningens Ledamöter, Bifölls» Anmälteoch infördes eri Deputation ifrän bet Högwördige Preste-Ständet, anförd af Blffopen ifrän Linköping Herr Ootkor I^otensteiri, hwilkcn förmälde, att Preste-Ständet hade bifallit Stäts-Utskoktets Protocolls-Ukdrag af den 12 bennes, rörande frägan om indrag - Den i4 September. 485 indragning af Kprko-Tiondcn i Skäne. Om af Ridderskapet och Adeln förcflagne omständligare insiruction för Riksens Ständers Ömbud, wid uptcÄiiingcn as för detta Konungens egendom, hadb Pkäste-Stästbet ansett öfweiflödlg, emedan det dels ansett den som redan blif« wit utfärdad för tillräcktig, dels trodde drsir ombud af allmänna Lagen 'hofwa sina rättigheter nog bestämde. Widare fdrmälte Herr Biskopen, attHrestr-Ständct hade bifallit Ämänsta Bcsstärs - och Ecollömic-UtstottctS 'Bstänkikude rörande Regleringen af Ärän!vu!S'-bränningen och allmänna Magrzins-Jnrätlftistgcn, med tillägg, att hos Kongl. Äka):t Hulle au bältas, del mätte med kroga;ne träfra ytterligare anstalter göras till förekommande af deras skadliga inflytande pä sedligheten. Slutcligm hade äfwcn Hrästc - Ständet samtyckts till Bonde - Stärrdets fattade beslut om ulgifwandc af est 'Stambok för be nödlidande i Westerbotten.
Vid det förhållande att icke uti alla städer stadsfullmågtige finnas, hafva Rikets Ständer ansett det i denna § förekommande uttryck: “stadsfullmågtige i stad'1 böra mot det mera allmänna: “vederbörande kommunalmyndighet i stad“ utbytas. § 67 (65). Då uti denna § blifvit såsom allmän regel stadgadt, att vid beslag hos den, sorn år berättigad att tillverka bränvin och sig dertill behörigen anmält, hvarken panna må utbrytas eller någon del af redskapen honom fråntagas eller kan frän tillverkningens fortsättande hindras, innan första domstol i målet dömt redskapen förbruten, har det synts Rikets Ständer icke vara med billighet öfverensstämmande att bland undantagen derifrån uppföra sådana fall som de, hvilka förefinnas under mom. 1 och 4; hvadan, jemte uteslutande af mom. 4, Rikets Ständer åt mom. 1 gifvit den förändrade lydelse, förslaget utvisar. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 21 Juni 1866. Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 11H. 5 Förslag tili Förordning angående vilkoren för b milvius tillverkning. Om rättighet till bränvinstillverkning och tiden för dess utöfning. § 1. Bränvin må tillverkas af en hvar, som år behörig att idka fabriksrörelse, eller ock eger eller innehar i mantal satt eller särskildt skattlagd jord; och må flera till bränvinstillverkning berättigade förena sig i bolag för bedrifvande af sådan tillverkning. Öfverståthållare, underståthållare, landshöfding, landssekreterare, landskamererare, kronofogde, länsman, landsoch stadsfiskal, polistjensteman, domare på landet, borgmästare eller annan magistratsperson i stad, ecklesiastik embetseller tjensteman, kyrkobetjent, folkskolelärare, i tjenst varande läkare, brännerikontrollör eller tillsyningsman, så ock i allmänhet embetseller tjensteman, som till följd af sin befattning kan komma att deltaga i beslut om bränvinstillverkning eller kontroll derå, må dock icke befatta sig med dylik tillverkning.