Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Memorial» nigel förslag till Instruetion för Rikets Ständers Revisorer öfver Bahco-Verket. u.i elen Instruetion * sonl Rikets Ständer vid 1023 års Riksdag för deras Revisorer öfver BauCooch Riksgälds-Vetken uppgjort, och som, genota Kongl» Majrts Nådiga Kungörelse, af den 20 Januarii 1824, uppå Rikets Ständers underdåniga anhållan, blifvit till allmän kännedom och efterrättelse meddelad, hafva, för hvad Banco-YerketS Revision serskildt angår, några smärre förändringar och tillägg funnits behöflige; och får BancoUtskotlet» i anledning deraf, till Rikets Ständers pröfning och stadfästelse vördsamt anmäla följande nti uppfattade Förslag till Instruetion för Rikets Ständers Revisorer öfver BancoYerket. 1 Punkten. Revisoterne skola, å den i Riksdags-Ordningens 68 §. bestämda tid, sammanträda i Banken, och sedan de, genom aflemnade Fullmagter och Förördnanden sig iegitime Bih. till R-St. Prot. r 8^8— * 83o, 6 Sami» 3 Band. io:de Huft. t 2 Båneo-Z]tsli:s Memorial, N:o 142. rat, lifligen aflägga sami underteckna följande Ed: ”Jsg — utsedd och förordnad a!t grans ka B anco-Verkets Räkenskaper, Styrelse och Förvaltning, förpligtar mig härmedelst att, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers beslut, nu och framgent tyst och förtegadt hålla hvad som rörer enskilda personers förhållanden till Banken; så saunt mig Gud hjelpe till lif och själ." (Jemf. B:co-Utsk. Betänk.
Nu tillägges, att ifrån och med den 1 October 1834 Inqvarterings-ersättningarne i penningar till de här i staden förlagde Regementer, Stater och Corpser utgått, beräknade efter det af Eders Kongl. Maj:t och Rikets Ständer år i83o fastställda förhållande emellan Silfver-speciemynt och Bancosedlar, i stället för den ditintills tillämpade beräkning af årliga medelcursen emellan Svenskt och Hamburger Banco; samt alt, i öfverensstämmelse med Eders Kongl. Maj:ls Commissionen delgifna Nådiga Beslut, ifrån och med 1837 års slut, Stadens skyldighet att betala inqvartering till Kongl. Hof-Staten upphörer i mon af de vid Hof-Staten då anställde Embetsoch Tjenstemäns afgång, samt på en gång upphört i afseende på Livreeoch Oeconomie - 121 Oeconomie-Betjeningen, hvars inqvarterande Eders Kongl. Maj:t förklarat sig ■vilja låta på annat sätt ombesörja. Inqvarterings-afgiften af 'Fastigheter har under de tvenne första åren af ifrågavarande quinquennium, likasom under det föregående, beräknats sålunda, att hvarje Riksdaler Brandvakts-afgift motsvarats af Fj^ratio skillingar Inqvarterings-afgift; hvaremot åren i835, i836 och 1837 ^n Riksdaler Brandvakts-afgift motsvarat 3a sk, uti Inqvarterings-afgift; och den andel, som af Borgerskapet blifvit erlagd, har, enligt af Borgerskapets Äldste fattade, efter de uppgifne behofven lämpade beslut, uttaxerats år 1833 till hälften, år 1834 till 3i/4 och åren i835, i836 och 1837 till 5/8 af den hvardera året på Borgerskapet uttaxerade ordinarie Contributionssumma till staden. Inqvarterings-Verkets Intrader hafva varit: Tolag samt dubbla B.vo, ehuru taxeringen tinder hela tiden bibehållits oförändrad, och ehuru utgifterne under det sista året öfverstigit inkomsterne.
Staten har ingenting annat att göra, än att tillse, det dessa embetsman efter afskedstagandet icke lida nöd. Men jag har det oaktadt ingenting emot, att Staten, såsom ett erkännande af sina aflidna tjenares förtjenster i ett eller annat fall, tillägger deras efterlefvande enkor och barn pension. Men dertill fordras dock, att enkorna och barnen skola vara lagliga enkor och barn. Beträffande nu förev:de fall, så är uplyst, att någon vigsel emellan Ofverste-Löjtnant Åkerstein och hans fästeqvinna icke egt rum. Jag fäster visserligen dervid mindre afs:de, emedan lagen säger, att ett förhållande, sådant som existerade emellan dessa personer, är ett äktenskap, som skall med vigsel fullbordas och barnen tillerkännas arfsrätt m. m. Men man må gå huru långt som helst i att efterskänka sina fordringar på sedlighet, så kan man väl icke säga, att den som lefvat så länge ogift tillsammans med en person, tilldess han dör, kan göra anspråk på Statens välvilja. Jag kan icke finna lämpliga de af StatsUtsk:t begagnade uttrycken »enka» och »ett värdigt föremål» för välvilja Ty man kallar icke ett värdigt föremål en person, som hela sin lifstid lefvat i ett laglöst tillstånd. Dessa skäl äro för mig så starka, att om också det" vore aldrig så mycket skäl att bevilja den begärda pensionen, så skulle jag ändock icke göra det, äfven derföre, att jag finner det oriktigt att inom B. o. Ad. bifalla ett förslag, som grundar sig på en falsk upgift. Ty ett sådant bifall skall från K. o. Ad:s sida vara ett bestyrkande af den föga utredda framställningen. Jag instämmer fördenskull med Gr. Lagerbjelke och yrkar afslag å Utskits hemställan, dervid tilläggande, att jag anser de ifrågav:de personerna vara föremål för enskild välgörenhet, hvarvid subskriptions-vägen torde vara den lämpligaste. Hr Printzensköld: Med kännedom om de förtjenster, som aflidne Ofverste-Löjtnant Åkerstein inlagt om fäderneslandet, har jag talat för motionen. Men jag får nu förklara, att jag då alldeles icke kände det förhållande, hvarpå Gr.
Nej; i följd hvaraf Rikets Ständer beslutat i enlighet med Ja-propositionen. il: de omröstningen. Den som vill att införsels-tullen å Garn: Bomulls-, enkelt eller dubbleradt, i härfvor eller å bobiner, ofärgadt, skall, i enlighet med Utskottets förslag och tre Stånds beslut, bestämmas till 12 öre skålpundet, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej. fastställes, jemlikt Borgare-Ståndets beslut, införsels-tullen för nämnde slag Garn till 40 öre skålpundet. FUi.lc. Frukter och Flir. Gallii/mhu. Garn. 6 Förstärkta Bevillnings-Utskoltets Memorial N:o 28. Glas. Ilis. Omröstningen har utfallit med 67 Ja och 52 Nej; hvadan Rikets Ständer beslutat i enlighet med innehållet af Ja-propositionen. i8:de omröstningen. Den som bifaller Utskottets, af tre Stånd antagna, förslag, att införsels-tullen å Glas: Ljuskron-, skall bestämmas till 12 öre skålpundet, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, fastställes, enligt Bonde-Ståndets beslut, införsels-tullen å denna artikel till 15 öre skålpundet. Sora denna omröstning utfallit med 68 Ja och 49 Nej, hafva Rikets Ständer beslutat i enlighet med Ja-propositionen. Den sorn vill att, i öfverensstämmelse med Utskottets, af två Stånd godkända, förslag, Glas: ”Andra slag, Karafiner och pressade eller slipade Flaskor derunder inbegripna”, åsättes införsels-tull af 25 öre skålpundet, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, bestämmes, enligt Ridderskapet och Adelns samt Borgare-Ståndets beslut, införselsafgiften för hit hänförliga artiklar till 20 öre skålpundet. Som denna omröstning utfallit med 58 Ja emot 59 Nej, så hafva Rikets Ständer beslutat i enlighet med innehållet af Nej-propositionen.
D e kunde ej tvifla på, att deras egen gamle spelman var kommen till gården. Det var längesedan han varit där nu, men förut, — ack, så många gånger! Han var ingen vanlig bondspelman. Han hade varit fältmusikant, och en tid, i hans ungdom, tänkte hans direktör på att sända honom till Stockholm och låta honom få konstnärlig utbildning. Det var mycket hos honom, som lofvade framgång. Han hade godt hufvud och riktigt glänsande musikaliska anlag, god sångröst, godt sätt och ett ståtligt utseende. Det var underligt, att han ej kunnat arbeta sig upp till herreman, men han hade gift sig med en bondkvinna, som endast velat förbli hvad hon var, och detta torde hafva stäckt vingarna på honom. Fattigdom och sorglöshet hade väl ock hållit honom kvar i hans eget stånd. Med e t ckn n i g af Jenny Nys rö t m. ft.at öet - fcj fi-ut m i n ungSorn » 4a3e Ju » ouj:, ö^uet man, ej, * a3ant ti&amp;e ^u » » uj; j ?tån m a, rvat llatfeli, " » t nat i uncjporrt » • • • * a tucfvte * 3a * 3e &amp; ä C t eH ejI&gt;egat3e. otDen på tappat A ina. ' fåu fian på tarva at, » S.Ln3et£i,gt t rnan3e •männi-ariotna * o3en Can-fta *: » a3e: » (SCcfl, Hut j; tån De ti&amp;e » Bot3 nt g A &amp; dnrla »? » 9Xö3 o cPt atmo3 oföt, * å långe &gt;£at mt-g, ©mat, lAtcR-an tom ^a,a minna * Ran ItECtlaRa.
Denna öfwcrläggning sm lagarnes och frihetens inbördes förhållande är allmän och gäller följaktcligen äfwen om den lag, som wisar friheten i tankans uttryck. Tryckfrihcts-lagens högsta grundsats mäste således bkifwa: att denna lag icke förr wisar sig än friheten blifwit mistbrukad. De aktningswärda medborgare, som skapat den grundlag, hwarefter Swerige öfwer Z är blifwit styrdl, hafwa klart insett denna sanning, och 86 § i Regeringsformen blef deraf en följd. Alt det öcriga af Tryckfrihetslagen mäste endast uttrycka förhållandet cmelmellan polismagten, rättegången och der oeconomiffa, som sliter rättsfrågor emellan Författare, Förläggare och Boktryckare i sädane fall, som detta serskildta ämne ger anledning till. Såsom'en följd häraf yrkar jag, att 86 Z. r Regeringsformen bibehälles oförändrad, och gtt LonstitutionS-Utffottet i sammanhang med henna § utarbetar sadane färändringariTryck'- fri - Den 26 Junti. /ss frihetS-lagen, hrvarigenom densamma, rätt handhafd bibehåller borgerliga friheten i för» ening med allmän och enffUd säkerhet. Slurcligen önskar jag att wiShekens klara blick och lugna mod marte stämpla wara öfwerläggningar; <y de röra nationens heligaste rättigheter. Den kontsynle tror ej att wära bestut werka pa efterkommandes tiPänd af sällhet eiler livande; den rroc att alr är följd af ögonblickets tillfälligheter. Men, mine Herrar! sanningen är ewig, och den kyrrrsynres tanka dör med honom. Historien är en sträng domare och skall med skarp blick se tilbaka pa en rid, som fördröjt nationens odling, och sörgäfwes tror man sig dold af förgängelsen. äerr LpalttLncreuNr, Xrviä, upläste ett fä lydande dictamen: Walborne Herr Landt-Marfkalk! Högloft.
Stats-Utskoltets Memorial, M 8. 3 men (lere af denna personal torde vara i behof att, innan aflöningen blefve slutligen bestämd, komma i åtnjutande af någon del deraf, på sätt vid föregående riksdagar medgifvits, följande, för månad och från hvars och ens inträde i tjenstgöring beräknade, belopp må, såsom förskott å aflöningen, efter hvarje månads slut, till nedannämnde personer utbetalas, nemligen: Hos Ridderskapet och Adeln: Till Riddarhus-sekreteraren R:dr 200: » 7 äldste Kanslister eller Notarier, hvardera » 90: » 6 andre Kanslister, hvardera 60: Hos Preste-ståndet:
Blifva nu Ständerna icke nöjda med hvad Regeringen i saken åtgjort, så, ifall det vid nästa Riksdag blir fråga om högre anslag för skolans vidare utbildande och fullkomnande, kommer otvifvelaktig! detta missnöje att menligt inverka på saken. Emellertid anser jag Utsk:s afslag icke lämpligt. Utsk. har visserligen erkänt sakens vigt; men denna åsigt har helt och hållet stannat inom Ständerna, och lörlorar sig der, utan att framkomma till K. M. Det är dock detta, som jag anser nu böra ske. Jag anser nemi., att R. St:r högt böra erkänna hvad som här af alla talare blifvit erkändt, samt sedermera hos K. M. anhålla, det K. M. täcktes låta till Rikets näst sammanträdande Ständer framlägga förslag till undervisningens ordnande för den qvinliga ungdomen. Om B. St:r då vid detta tillfälle skulle vilja vidtaga en eller annan ändring i detta förslag, så hafva de en fullständig bas att bygga på, och då kunna de jemka anslagsbeloppen derefter. Frågan är visserligen af en trängande beskaffenhet; men hnfvudsaken är att få den väl och fullständigt ordnad. Om nu det äskade anslaget skulle beviljas och ställas till K. M:s disposition, på sätt här är föreslaget, kan det dock icke komma att användas förr än nästa sommar, sä framt det ens är tänkbart, att. Regeringen skulle kunna hinna att låta utarbeta och pröfva ett förslag i den angifna riktningen. Jag förmodar således, att verkställandet af förslaget komme att dröja till år 1859; men då hafva vi ju Riksdag. Jag anser det derföre vida bättre, att dröja ännu ett år till 1860; då ku nna Ständerna hafva pröfvat och godkänt det förslag, som K. M. afgifver, och skolorna kunna då genast träda i full verksamhet. Mun förlorar något i tid, men man vinner i sak. På dessa i korthet anförda skäl anhåller jag om propos. på, att, i st. f. Utsk:s afstyrkande, R. St;r måtte till K. M. ingå med en underd. skrifvelse, deruti R. St:r anhålla, det K.
Så hade han sagt de där orden, som hon i dag tackat honom för att han sagt Nu kommo några tomma, trista, grå dagar för dem bägge. De kände sig till mods, som om de vore tvenne för hvarandra alldeles främmande, likgiltiga människor, hvilka af en meningslös tillfällighet förts tillsamman ute på en folktom ö. Deras banor ringlade sig utanför hvarandra, den ena utan beröring med den andra, utan möjlighet till beröring med den andra. De träffades som förr, höllo siesta samman om förmiddagen efter badet som förr, gjorde exkursioner tillhopa rundt kring ön som förr. Emellanåt kunde det gifva deras mellanvarande en större lätthet, detta medvetande om att ha allting afgjordt sig emellan; men oftast verkade det modstulenhet; de gitte intet göra, intet säga; det hela förekom dem så meningslöst. De samtalade om triviella ting och om allvarliga ting; men i ena fallet som i det andra var den sällsamma vibration af lönlig samhörighet och af tusen underförståelser och af ljuf förväntning borta, hvilken gifvit deras första samvaro dess doft och charme. Hon var den som först genombröt den förtrollade ringen. En dag, då hon i sitt minne genomgick händelserna från den ödesdigra dagen, slog henne en aning om, att hon måhända visat sig för stel, för kylig, för otillgänglig. Nog vore han en sådan där ömtålig mansperson, som man icke kunde taga sig tillräckligt i akt att icke såra; lefvat med hade han ju nog, kanske ända till öfvermått, det gåfves ock ett rykte, som visste förtälja, att han raskt satt öfverstyr i glada nätter rubb och stubb af hvad han ägt; nå, det misshagade henne alldeles icke; men detta var det just, att han hade erfarenheter i vissa angelägenheter, medan hon hade inga, och därför vet en flicka aldrig, hvad hon törs eller icke törs; och gent emot honom gällde det säkerligen att icke låta honom alltför snabbt genomlöpa hela skalan af förälskelsens och lidelsens känslor, emedan då en reaktion skulle följa, lika plötslig och lika våldsam, och han själf i ett ögonblick vara försvunnen och borta.
Löpare-Nisse, en äldre bonde En Betjent hos " Lemos. Brukspatronen Bondfolk. FÖRSTA AFDELNINGEN. INDELNINGEN eller TAFLAN. (^Gårdsplatsen framför Sven Erssons präktiga, rödmålade byggning. I fonden landsväg. På alla sidor löfskog.^) FÖRSTA SCENEN. PER och STINA (^komma från skogen, bärande en hvalfbåge, sammanflätad af löfqvistar^) Per. Så ja, Stina, nu ha vi pynta' och klädt alle uthusa så gröne med midsommers-löf, så det ser, förbann' mej, ut som hele Wermlands Fältjäger-regemente stog oppstäldt der nere på bakgåln. Stina. Ja, nu fattes bare slutsusen, du, te styre ut sjelfve storstuga. (^De sätta upp löfbågen öfver stugdörren.^) Per. Hej, nu ser fader Nämndemans byggning rar ut, så det förslår, sa'n! (^Vexelsång^) Per. Se, nu står ju stugan så rar och grann Som en herrgålspiga på dans; Är röder i syna och ser oss an Ur en löfvekrans Stina. Det är bra Hoppsasa! I måronafton är midsommarsvak Per. Jänta mi', Då ska vi Kasta bena kring vägg och tak! Och tänk, när vi kläda med löf en gång Våran egen stuga, min snut! Och dansa kring egen vår majistång Säj, hur ser du då ut? Stina. Jo, så kry Som ett ny, Och röd på kind som ett nämndemanshus. Per. Hi å hej! Jag, för mej, Tar i glädjen ett lite rus! Stina. Ja, käre Per, det ska fälle komme en dag, då vi ock kan gifte oss, du. Hvad det li'r, så få vi nock bli statfolk åt fader Nämndeman, och då kan vi lefve godt och inte behöfve släpe som simpelt torperfolk, såsom di der fattige Jan Hanssons nere ve sjön. Per. Åja, vi ska tro det bäste, Stina lelle.
Då man numera, i följd af Friherre Cederströms förklaring, bör kunna antaga, att icke fråga är om något Statsanslag för Lazarettet på Gottland, så hemställer jag, om väl StatsUtskottet vidare behöfver taga någon befattning med saken, och om icke det rätta är, att Motionairerne vända sig i ansökningsväg direcle till Kongl. Maj:t. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid StalsUtskottets ifrågavarande Utlåtande gjorde anmärkningar böra föranleda till detsammas återremitterande. Ropades .Ta och Nej. Friherre Cederström: Om återremiss icke beviljas, nödsakas jag derom begära votering. Herr Tharrtj Wolrath: Jag tror oss förut icke hafva varit så sparsamma på ti - Den 14 Februari i. 3.fg den, att vi nu böra vägra en återremiss af ett Utskotts Utlåtande, helst fråga är om sjukas och uslingars rätt och bästa. Jag tror det vara oss värdigt att bevilja den, för att ej afgöra frågan förhastadt, innan vi erhållit de upplysningar Friherre Cederström uppgifvit vara från Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet att förvänta. Herr Hjerta: Jag kan ej befara något för de sjuka, så länge högsta vården om Lazaretterne tillhör Konungamagten. Friherre Cederström kan således vända sig i denna sak directe till Konungen, hvars Befallningshafvande han har den Nåden att vara. För öfrigt anser jag tiden bäst besparas derigenom, att vi genast börja voteringen. Herr Lefrén, Johan Pehr: Som vi i alla fall lära komma att discutera öfver detta ämne, när Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets Utlåtande derom hitkommer, och Grefve von Schwerin upplyst, att sannolikt något misstag ägt rum i BondeStåndets Canzli vid remitterandet af ifrågavarande motion; synes mig detta ensamt vara tillräckligt skäl till återremiss af StatsUt,skottets förevarande Utlåtande. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970
Samlingar, Naturhistoriska Riks-Musei, inbjudning till Ridderskapet och Adeln att bese dem: V. 665. Samlingsrum för den blifvande Riksdagens Första Kammare, om Riddarhus-Salens upplåtande dertill; motion af Herr Conrad Bleckert Fitinghoff; se Motioner. — för Rikets Ständers Afskeds-Deputationer till Hans Majit Konungen och den Kongl. Familjen vid Riksdages slut, angående: V. 706. Sammandrag af de författningar m. m., som årligen böra från predikstolarna i rikets kyrkor uppläsas, i anledning af vackt motion om upprättande af nytt sådant: B. V. 296, 346, 435, A. 435. Sammanträden, Riks-Ståndens, om ändring i lagen för åhörare vid dem; motion af Herr Wilhelm Fredrik Dalman: se Motioner. Sandberg, Carl, Kamererare, i anledning af väckt motion om fortfarande anslag för honom: B. V. 463, 536, A. 536, E. 698. Sandels, Ulrik Fabian, dess yttrande: I. 161. Sandhamn, Furusund och Dalarö, i anledning af väckt motion om befrielse för skeppare å Svenskt, från inrikes ort kommande fartyg att vid insegling förbi någotdera af dessa inlopp anlägga för undergående af visitation: B. II. 599, 611, 613, A. 619. Sandsjö jernvägs-station, i anledning af väckt förslag att Staten måtte öfvertaga f. d. Lokomotiv-föraren G. ARiex ådömd ersättnings-skyldighet till personer i följd af den vid nämnde jernvägs-station den 23 December 1864 timade olyckshändelse: B. V. 463, 536, A. 536, E. 698. Sandströmer, Carl Johan Albert, dess yttranden: I. 319; II. 193; lil. 526, 528, 531. Schantz, Carl Jakob von, dess yttrande: 1. 340.
Emb. Ber. d. i5 Jatt. 1834 i Taxeringsoch Pröfnings-Comiteer med all uppmärksamhet följa de förhållanden, hvilka på egendomars värde eller andra af taxering beroende omständigheter kunna hafva inflytande, samt icke underlåta att söka rättelse genom besvärs anförande, då anledning dertill förefinnes;- att stadgandet angående skyldighet för dem, som meddela andra personer såkallade försvars-sedlar eller antagnings-bevis,. att för dessas Kronoutskylder ansvara, äfven skall från och med år 1831 utsträckas lill dé Embetsverk, Cassör och Inrättningar, hvarest e. o. Tjenstemän och Vaktbetjente finnas antagne; och utaf hvilka Verk alltså förteckningar å sådane personer böra a (lemnäs, för att vid Skattskrifningen. och Bevillningstaxeringen tjena till vägledning; att uppkommande tvistefrågor om rätta stället för skattskyldiges Mantalsoell Skattskrifning skola af Kongl. Majits Befallningshafvande profves och afgöras Samt, i händelse af missnöje, genom besvär hos KammarBätten fullföljas; börande allmän Kungörelse utfärdas om hvad uti denna och nästföregående punkt blifvit förordnad^. 121:0 Angående förändring i sättet för Grundräntornas oell Kronoliondens utgörande. Anmäld d. 21 Maji s. å. Kongb Majit ville häröfver inhemta Krigsoch Kammar-Gollégiernes utlåtande. Frågan å nyo anmäld i sammanhang med den om reduction af hemmans-ränlorna och Proposition till liikets Ständer i ämnet beslutad (Se N:ö 75.), 12210 Angående åtskilliga omständigheter, hörande, lill Riks bokslutet. Anmäld d. 22 April s. å.- Kongl. Majit ville häröfver inhemta StatsGontorets utlåtande.
Jag har uppehållit mig länge vid Börjeson, men jag hoppas, att det icke varit for länge, ty han är en konst-när af hvilken man ännu kan vänta mycket och för hvad han redan gjort måste man hysa aktning. Nu väntar man blott, att han skall bryta hvarje förbindelse med det kon-ventionela. En som otvifvelaktigt redan brutit är hr Fallstedt. Hos .honom ser man hvilken verkan sanningen i konsten kan åstadkomma. Han har hittills icke visat annat än porträttbyster, men fortfar han att framställa dem som de senast utstälda, så har han en vacker framtid inom konsten. Konstvännerna kände hr Fallstedts förmåga redan för några år sedan. I Paris har han utstält ett och annat, men det har kanske behöfts landsmanskapet för att der särskildt uppmärksamma honom. Man har der mycket i samma väg att se, och den nyare franska bildhuggarekonsten har utmärkta arbeten i träffande karakteristik och fulla af det verkliga lif som nutiden önskar finna i konsten. Det är också deraf hr Fallstedt dragit nytta, och i vårt land har har hans senaste utställningar väckt stort uppseende, Efter ett högst anmärkningsvärdt arabhufvud på Konstföreningen i Stockholm, var det i synnerhet professorn, grefve G. v. Rosens porträttbyst på utställningen i Göteborg som framkallade beundran hos allmänheten och vann det varmaste erkännande af mycket fordrande konstälskare. Hr Fallstedt visade flera byster på fjolårets utställning i Göteborg, alla i samma liffulla säkerhet. Den minst lyckade var kanske målaren, frih. G. v. Gederströms, men äfven den bar vittne om förmåga att karakterisera. Så kom en utställning i mars detta år i Föreningen för nqrdisk konst i Stockholm af en hel mängd porträtt af personer, de flesta göteborgare, men kända äfven här. Man stod slagen af häpnad, till och med af hänryckning. Hvarför? Hade man aldrig förr sett vackra porträttbyster? Visserligan, men nu var det icke fråga om vackra, utan om sanna, om så utomordentligt sanna, att man tyckte sig se dem lefva. Den yttre porträttlikheten var åter-gifven med en förvånande träffsäkerhet, men i detta yttreframlyste också det afbildade föremålets karakter på ett sätt som kanske sällan lyckas inom skulpturen.