Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mannen på pelaren var en kristiansk asket, ett bland dessa vidunder av självplågeri, som en missförstådd kristendom alstrat i tävlan med Indiens förintelselärande religioner en bland dessa själar, som, splittrade in i hjärtroten av motsatsen emellan det andligas och världsligas krav, strävade att vinna andens fullkomlighet genom att mörda sin natur måhända en bland dem, som, medan de ville utrota sina sinnliga böjelser, tillika funno sin enda räddning i kroppsliga kval emot ett skuldtyngt samvetes förtärande flammor, och som uppmuntrades att fortgå på denna bana, att mångfaldiga sina plågor, att uppfinna det otänkbara för att öka dem, emedan de hänfördes av den beundrande mängdens dyrkan, av helgonglorian i detta livet och hoppet om högre salighet, om onämnbara fröjder och ofattlig vällust i det tillkommande. Simon pelarhelgonet så kallades han var nu vida känd i den kristna världen. Man vallfärdade från österoch västerlandet för att se honom och undfå hans välsignelse. Glansen av hans helgongloria ökades genom en upplysning av Petros, att han, pelarmannen, var en bekännare, en av de få ännu levande, som vid den sista förföljelsen under kejsar Maximinus hade hjältemodigt lidit för sin tro. Varifrån han kommit visste för övrigt ingen, om icke biskopen. Men fyra år, det visste alla, hade Simon tillbragt däruppe på pelarens kapitäl, å ett rum av några fots omkrets, med bråddjup runt omkring, och dagligen, från solens uppgång till dess nedgång, med vissa uppehåll förnyat sina knäböjningar. Det sades, att han knäböjde tusen gånger om dagen. Fyra somrars sol hade där tömt sin eld på hans hjässa, fyra vintrars snöstormar där rasat omkring honom. Hans dräkt var en björnpäls och ett rep som gördel; hans enda bohag linan, varmed han upphissade den föda stadens fromma kvinnor buro till honom. Han var den kristianska befolkningens stolthet; de båda stora fientliga trosflockarne, homousianerna och homoiusianerna, stredo om äran att räkna honom i sina leder; båda betraktade honom som Atens yppersta märkvärdighet och prydnad.
Som emedlertid detta senare väl blefve för honom det siikra te, och det som medförde minsta vådliga följ-, der, skulle väl ock de liesta Mästare blott antaga få Gesäller i tjenst, hvaraf skulle följa , att de öfr rige, hvilka hittills kunnat gå från den ena verkstaden till den andra, efter som behofvet påkalla^ det, hädanefter, om en sådan frihet nekades dem ä bcgåfve sig utrikes, eller antoge annan tjenst* hvilket skulle förorsaka en brist på Arbetare pel? lagutskottets Betänlnnden. xx¥. fcmöjligheten att fårdiggöra arbetet då det behöfdej.' Dessutom äro ganska många Gesäller gifta, samt hafva ofta talrika familjer. Sådane kunna icka vara i Mästarens bus. De äro icke belåtne med att er« bålla någon del af lönen uti kost, de behöfva allt j penningar. Skulle nu en Handtverksman förbinda sig att försäkra dessa om en viss och säker pr-nninginkomst för halft år i sender, utan att Veta om han hela denna tid hade något arbete eller förtjenst; skulle han derigenom lätteligen kuni na ruineras, och komma i det tillstånd, att han fick taga brödet från de sina, för att råcka det åt Gesällens familj. Gesällernes lott har hittills på visst sått varit båttre än Måstarens. De hafva kunnat gå från den ena verkstaden till den andra, allt efter aom arbetet intråffat, och derigenom haft en jemn och säker förtjenst. De skickligaste bland dem, sakna icke heller arbete. Det är merändels de ostadige och liderlige bland dem, som aldrig trifvas på ett »tälle, utan vandra af och an, samt bifva på detta sätt besvärlige både för Städer och Land. Det är derföre högst nödigt att en hop oskick, ecm bland dem eger rum, blifva afskaffade och att de blifva underkastade ansvar inför Polisen eå de icke fullgöra sina skyldigheter och försumma sine arbeten; hvilket allt bör närmare beSt. hnmas uti de ReglemeDtariska föreskrifterne. Mästaren bör vara förbunden att behålla alla dq xlvi.
En sådan åsigt är alldeles stridande mot protestantismens idé, hvilken just består uti en protest mot trostvånget, och derföre, måste hvarje sann Lutheran protestera mot detta tvång i religionsämnen, det må yttra sig inom Svenska Kyrkan eller annorstädes. Jag slutar med att förklara, det jag för min del finner ordet »bör», vid aflemnandet af den ifrågav:de förteckningen, innebära någonting kategoriskt, och att hela stadgandet är katholskt, samt att, då jag finner motionen vara stridande mot 1 §:n 12 mom. Tryckfrihetslagen och derjemte mot 16 § Keg.F., jag icke kan annat än anhålla, det remiss åt densamma måtte vägras. Då härefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde om K. o. Ad. bifölle, att Hr Thams förev:de motion, jemte de i anledn. deraf afgifne yttranden remitterades till LagUtsk., ropade3 starka Ja jemte några Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att han funnit proposm besvarad med öfvervägande Ja. Föredrogs Hr Arnells, Gust. Fredr., d. 8 dennes på bordet lagda motion, ang:de skjutsningsbesväret. Frih. Sprengtporten, Jacob Wilh.: Jag anhåller om uplysning, huruvida i motionen afses postskjuts eller annan skjuts. Sedan upläsning af motionen blifvit verkställd, anförde: Frih. Sprengtporten:
Att den af Riksens Ständer vid denna Risksdag för Kungsgården beviljade underhålls-sUmma, äfven vid detta tillfälle erbjudes, anser jag så mycket mera vara lämpligt, sorn den under Kungsgården lydande Egendomen ej lemnar tillräck ig afkastning för att dermed kunna bestrida Slottets och öfriga byggnaders underhållande, och Rosersbergs Kungsgård aldrig blifvit inbegripen u'i den anslagssumma, sorn Riksens Ständer beviljat till öfriga Kungsgårdars underhållande. I händelse, sorn jag hoppas, denna min framställning vinner Tit. bifall, torde jag få anhålla, det densamma med de öfrige Riks-Stånden communiceras och till Stats - Utskottet remitteras i fall Ridderskapet och Adeln ej skulle finna att beslut derå genast kan fattas.” 9 004 Stats-Utskottets Bettini and eril Och hafva Högvördige Präste-Ståndet samt Vallöf!. Borgare-Ståndet, enligt ProtocollsUtdrag den 22 i nästlidne månad, förenat sig i berörde remiss; äfvensom Hedervärda Bonde-Ståndet genom Utdrag af dess Protocoll för samma dag, i anledning af Banco Fullmäktigen Joli. Olssen Långbergs Motion, likaledes till Utskottet remitterat, att sig utlåta angående Rosersbergs Kungsgårds öfverlemnande till Kongl Maj;ts nådiga disposition under Hess lifstid, tillika med de till Byggnadernes underhåll anslagne :ooo R.'dr årligen. Då Rosersbergs Kungsgård, hvilken, i följd af Riksens Höglofl. Ständers Beslut vid 1809 och 1810 årens Riksdag, tillhörde Högstsalig Konungen och Dess Gemål för Deras lifstid, genom Hennes Majit Enke-Drottningens bedröfliga frånfälle, nu blifver ledig att till Staten återfalla; har Stats - Utskottet, med instämmande uti de af Herr Grefve Posse andragne skäl, ansett sig böra tillstyrka Riksens Höglofl.
Då polismästar Rubenson nu — rikligen prydd med yttre utmärkelser af sin förtjänst i form af inoch utländska ordnar och med pension af Stockholms stad — lämnar sin post, gör han det med eftermälet att ha varit en både dugande och human polischef, under hvilkens ledning vår poliskår nått en glädjande utveckling. Den nye polismästaren, hr Theoder Hintze, är född i Ystad den 3 april år 1855, anade hofrättsexamen den 14 dec. 1877 och tjänstgjorde därefter i landtförsvarsoch finansdepartementen, kammarrätten och Stockholms rådstufvurätt. I januari 1885 utnämndes han till polisintendent i Stockholm, förordnades till polismästare från den 16 juli 1898 och är utnämnd till samma befattning från den 21 i denna månad. Äfven hr Hintze är känd och aktad som en human och tillgänglig personlighet, hvilken, länge sin företrädares närmaste man, helt visst skall veta att vårda de goda traditionerna. Han har redan visat flere prof på praktisk blick för tidens kraf — vi erinra endast om HINTZE. A. Blomberg foto. BAZAR t DE CHARITE: I TURKISKA KAFÉET. — A. FahTstedt foto. DROTTNING BLANKA. A Fahlsted: foto. EN M Å L A R E S DRÖM. EBBA BRAHE. BAZAR DE CHARITÉ: TABLÅERNA. turligtvis en smula, ty konungariket får i verkligheten den prosaiska formen af en tryggad ekonomi, och hjärtat kommer sällan med i spelet — det lär i allmänhet efter några år skänkas bort på annat håll. Men själfva grunddragen äro fullt verklighetstrogna. Det är ofantligt litet af vår värld de ha sett, dessa prinsessor, då deras prins efter några höfviska visiter i föräldrarnes salong för dem ut ur den och in i sin. De ha sett en g o d del eleganta balsalonger, de ha sett sin fö- delsestads gator genom fönstren på sin vapenprydda kupé, de ha sett några » goda » teaterpjäser från sin abonnerade loge — och det är i det närmaste allt.
Enligt de enskilda underrättelser jag erhållit, har jag dock anledning till den förmodan, att antalet af pistoriskaapparater för det närvarande ej öfverstiger 100, samt att antalet af de pannor, till hvilka rectificatorer begagnas, är ännu mindre. Jag anser mig derföre snarare hafva räknat för högt än för lågt, då jag antagit, att till ^ af pannor ifrån 5o till 90 kannors rymd, eller till 106 stycken, begagnas pistoriska apparater; att rectificatorer med mäskvärmare nyttjas till ett lika antal; samt att mäsk värmare begagnas till alla öfriga pannor, ifrån 5o till 90 kannor, hvilka under hela branningstiden äro i bruk. — Såsom ett medium för afgiftens beräknande så val för de pistoriska pannorna, sorn för dem, till hvilka rectificatorer jemte mäskvärmare begagnas, har jag antagit den. afgift, som belöper sig på en panna om 60 kannors, rymd, och tror mig ej heller i detta hänseende hafva räknat för lågt, enär af d®; år i83a taxerade pannor, ifrån 5o till 90 kannor, endast 79.3 öfverstiga 60 kannon* då deremot antalet af pannor ifrån 5o till och med 60 kannor uppgår till 1,755. Mili. till R. St. Prot. iSJ.j. och i83S. 5 Sami. 1 Afd. 1 Bandén Side Häfteu 4 STOCKHOLM, Eoksteinska Tryckeriet, i835. Bevillnings-Utskottets Bet. N:o 5j. t N:o 57. Ank. lill Exp. UUk. den 34 Mars. Betänkande , med Förslag till usta och anira Art. af Bevillning*-Förordningen. Sedan Bevillnings-Utskottet, på sätt dess under N:o 56 afgifne Betänkande närmare utvisar, för Rikets Högloft.
Då äfven Utskottet, för sin del, insett vigten och nödvändigheten deraf, att någon tid förflyter emellan allmängörandet *f den nya Tull-Taxan och dess tillämpning, instämmer Utskottet i de härom, på ofvannärnnde sätt, yttrade allmänna åsikter; men i fråga om bestämmandet al tidpunkten, vid hvilken den nya Tull-TaXan skulle efterlefvas, så, och med afseende ej mindre derå, att densamma, med Kongl.Majrts Nådiga sanction försedd, nu mera svårligen torde kunna lunna promulgeras förr än vid Seglationems början detta år, än derå, alt en längre tid erfordras, innan dess Tlil Ibestäm ruelser och Öfriga sladganden kunna blifva tillräckligt kände, för att på ett Ijeniigt och aimänt gagneligt sätt tillämpas, anser Utskottet att, likasom i fråga om Bevillningsoch BrännvinsbränningsFör ordni n särne blifvit tillstyrkt, i fråga varande Taxa icke förr, än med itgången af nästkommande år i83i, bör tjena lill efterrättelse, samt får, på sådan grund, vördsamt hemställa: alt P.iT ■ :s Höyb.fiige Ständer ville i den Skrifvelse, Bevilln.-TJtsli:s Betänkande t N:o 67* sorn, jemte nya Tull-Taxan, kommer att tili Kongl. Maj:t aflåtas, i underdånighet tillkännagifva, hurusom Rikets Ständer funnit det vara både med allmän och enskild nytta förenligt, att de förändringar i Tull-Taxan, sorn blifva följder af Rikets Ständers vid denna Riksdag derom fattade Beslut, blifva kände och allmäugjorda någon tid före Taxans tillämpning, samt alt Rikets Ständer trott denna tid, för att förekomma hastiga rubbningar i bestående förhållanden och i grund deraf gjorda beräkningar, icke böra blifva alltför inskränkt, utan tjenligäst kunna utsättas till densamma, som för tillämpningen af Bevillningsoch Brännvins-Förordningarne är vorden bestämd, eller den 1 Januarii i83r, och på sådan grund i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t i Nåder läcktes, så fort lämpligen ske kunde, allmängöra den med Kongl. Maj:ts Nådiga sanction försedde nya Tull-Taxan, jemte det stadgande, att densamma från och med den 1 Januarii 1831 skulle tjena till vederbörlig efterrätt el-, e. Stockholm den 2 Februarii i83o. Bsvilln.-Uts!i:s Memorial, Nto 68. 5^ N:o 68.
D) Arbets-inrätlningar: a) Norra frivilliga arbetshuset: Om denna inrättning, som förvaltas af en direktion, bestående af atla inom Jakobs och Johannis församling valda ledamöter, med kyrkoherden till ordförande, är uppgifvet alt behållningen af inrättningens tillgångar år 1855, utom värdet för fastigheten, upptaget till 12,000 R:dr, utgjorde 17,760 R:dr; inkomsterna 6,347 R:dr 9 sk. 4 rst., utgifter till arbetslöner 4,578 R:dr 46 sk. 4 rst. och till förvaltningskostnad m. m. 3,721 R:dr 33 sk. banko. Arbetarnes antal uppgafs till omkring 400. b) Allmänna arbetshuset: Enligt Eders Kongl. Mnj:ts för stadens allmänna arbetshus den 16 Mars 1855 i nåder utfärdade reglemente, har denna, under Stadsnämndens öfverstyrelse ställda och af en särskild direktion närmast förvaltade inrättning till ändamål, att deis bereda hufvudstadens i behof varande arbetsföre och arbetsvillige invånare tillfälle till arbete antingen i deras egna hemvist, eller å arbetshuset, dels ock emottaga, med arbete sysselsätta och dymedelst till ordentliga och gagneliga samhällsmedlemmar söka ombilda sådana kringstrykande och bettfande personer, de der äga förmåga, men sakna håg till arbete; hvarförutan å arbetshuset få intagas sådane mindre arbetsföra manspersoner, äfvensom sådana qvinnor, hvilka, jemlikt Kongl. Kungörelsen den 15 Juli 1853, varda af ÖfverståthållareEmbetet för polis-ärender till arbete vid arbets-anstalt i orten dömde. Den del af allmänna arbetshuset, hvars föremål är att med spånad, strumpstickning och annat dylikt handarbete, förse fattiga personer, hvilka, ulan att ä arbetshuset intagas, af vederbörande ordningsmän derstädes anmälas till erhållande af arbete, att i egna hemvist förrättas, har under år 1855 varit anlitad i medeltal af omkring 204 personer i hvarje månad samt för fattigvården medfört en förlust af 2,035 R-.dr 41 sk. 7 rst.
Konungamakten bar icke det ringaste samband med vår ståndsfördelning. Man har försökt att försvara förslaget, derigenom att detsamma gifver BondeSt. en större majoritet; men man förblandar der BondeSt. med alla som icke tillböra Adeln, Presteeller BorgareStm, och kommer således derigenom till hvarje Svensk, som icke tillhör någondera af dessa tre classer. Följden deraf blir, att då ingå alla drängar och backstugusittare, eller med ett ord alla manbara personer i riket, som icke tillhöra dessa Stånd, och derigenom får man det talrika BondeSt. Delta är just del glupskt felaktiga af förslaget. Man har slutligen förklarat, att Adelns och Presternas förbund vid denna riksdag skulle vara orsaken lill förslagets förkastande. Jag är deremot öfvertygad om, att det är förståndets makt» som gör att förslaget faller. Man har vidare yttrat, att det iir en skyldighet för hvar och en alt sträfva efter popularitet. För min del anser jag, att den popularitet, som eftersträfvas, är föraktlig. Popularitet skall vin - 52 Den 28 Augusti. nas genom ädla handlingar, ädla tänkesätt, sjelfuppoffring och tillintetgörande af individen, dä är den berömlig; hvaremot den popularitet, som vinnes genom slräfvandet att taga fördelar ifrån den ena och kasta dem till den andra, endast förtjena!- förakt. Jag röstar emot förslaget. Frih. Raah, Adam Christian, anförde, dels muntligen, dels skriftligen: Det torde tillåtas äfven mig att lägga några ord till de många, som redan äro och vidare torde blifva sagda i denna fråga, den vigtigaste, som varit föremål för Ständernas beslut sedan riksdagarnc 1680 och 1682. Du gällde frågan alt lägga envåhlsmakten i en vis och kraftfull Konungs händer. Svea folk lick, redan i närmaste efterträdares tid, bittert ångra och begråta sin eftergifvenhet. Märk att det var äfven dä de ofrälse Stånden jemte en fraclion af Adeln, som genoradrefvo beslutet.
Upplysningsvis torde jag böra tillkännagifva, att, till följe af den uti nyss - nämnda nådiga cirkulärbref anbefallda föreskrift, ifrågavarande förteckning blifvit jemte räkenskaperna för år 1860 till Kongl. Maj;ts och Rikets Kammar-rätt insänd. Linköping den 7 September 1861. J. H. W. Steinnordh. Rektor vid Linköpings högre elementarläroverk. Till Högvördiga Domkapitlet i Linköping. Såsom förklaring öfver den Rikets Ständers Revisorers anmärkning vid Norrköpings högre elementarläroverks räkenskap för år 1859, att, »då den s. k. Nyströmska stipendie-fonden äger ett kapitalbelopp af Runt R:dr 9,500, och den s. k. Tihlanderska donationen af R:mt R:dr 2,050, redogörelsen icke upplyser, af hvad anledning läroverket under revisionsåret af den förra fonden haft en inkomst af endast 270 och af den sednare endast 63 R:dr Runt», får jag härmed, i öfverensstämmelse med uti högvördiga Domkapitlets embetsbref N:o 5, § 3, för år 1859 infordrade och den 28 Maj s. å. afgifna fullständiga upplysningar rörande de Norrköpings högre elementarläroverk tillhörande fonder, vördsamt anföra, att af de Nyströmska räntemedlen, hvilka uppgå till R:mt R:dr 570 årligen, således till fulla 6 procent af kapitalbeloppet, 300 R:dr R:mt ingå uti en af härstädes anställde lärares lön och omedelbart till honom öfverlemna» af S:t Olai församlings kyrkoråd, under hvars förvaltning alla läroverkets fonder äro ställde, samt att af den af Tihlanderska donationen fallande årliga räntan, tillsammans R:mt R:dr 123, eller likaledes fulla 6 procent af kapitalet, 60 R:dr IRmt ingå uti 2:ne lärarelöner, till hälften uti hvardera, utan att Rektor med dessa medels uttagande och öfverlemnande har att taga den ringaste befattning.
Direktionen hade jemväl förmodat, att pensions-utgiften på det hela småningom skulle nedgå, och behofvet af statsbidrag således minskas, men dock ansett sig ej kunna uppgifva någon viss för hvarje år erforderlig summa, hvaremot, i dess tanke, all svårighet skulle liäfvas, om anslaget bestämdes att förslagsvis utgå, hvilket ock närmast öfverensstämde med så väl utgiftens beskaffenhet, som det afsedda ändamålet att upprätthålla pensioneringen efter nuvarande pensions-stat, oberäknadt, att detta förslags-anslag lättare, än andra dylika anslag, kunde till sin utsträckning bedömas, då denna alltid begränsades genom viikoren, att pensionerne skulle utgå efter gällande pensions-stat och endast tilldelas dem, som reglementsenligt blefve dertill berättigade, hvartill vidare komme, att kassans räkenskaper numera undergingo granskning af Rikets Ständers Revisorer; varande af Direktionen på dessa grunder i underdånighet begärdt, att Kongl Maj:t måtte till Rikets Ständer aflåta Nådig Proposition dels om anvisande af medel till betäckande af den för år 1852 inträffade samt för åren 1853 och 1854 uppkommande brist utöfver det anslagna kreditivet, 22,000 R:dr årligen, dels om fortsatt beviljande af detta statsbidrag, likväl med den förändring, att detsamma antingen bestämdes att förslagsvis utgå eller förhöjdes till ungefärligen det belopp, hvarmed kassans utgifter för år 1852 visats hafva öfverstigit inkomsterna. Vid öfvervägande häraf hade Kongl. Maj:t fästat särskild uppmärksamhet dervid, att det kreditiv å 22,000 R:dr årligen, som från 1849 års början varit å Riksgälds-kontoret anvisadt till understöd åt Arméens pensionskassa, först för året 1851 behöft i ringare mån anlitas samt att, fastän det från och med år Slats-Utskollets Utlåtande, N:o 278.
St:s upmärksambet och väcka deras deltagande för en afliden, aktad embetsmans, uti bekymmer stadda, efterlemnade familj. Med. Dokt. och Kir. Mag. Gerhard Adolf Silfversparre, som föddes d. 3 Maj 1813, förordnades d. 8 Aug. 1839 att bestrida Provincialläkare-befattningen uti Hedemora distrikt, på hvilken tjenst han erhöll K. fullmakt d. 28 April 1842. Hans ordningssinne och hans varma kiiusla lör sina pligters upfyllande tillvunno honom hans förmäns aktning, och hans menniskoiilskande hjerta, hans outtröttliga verksamhet vid utöfvandet af hans ädla kall gjorde honom af alla, hög och låg, rik och fattig, lika älskad under lifstiden, som saknad efter döden. Så fortfor lian, oafbrutet uti 12 år, eller till våren 1851. Vid denna tid började sjukligheten inom distriktet att betydligen ökas, tills slutligen en typhusepidemi utbröt, som rasade med förfärlig häftighet. Silfversparre, såsom ensam läkare, måste nu anstränga sina krafter till det yttersta för att mota den härjande fienden. Uti tvenne månader, hvarunder han blott, två nätter hvilade uti sitt hem, kiimpade han med oförtröttad kraft, natt och dag färdandes på dåliga vägar och uti alla väder, för att åt de sjuke meddela råd och tröst. Nedtryckt af öfveransträngningar till kropp och själ dukade han slutligen under för den mördande farsoten, så att lian, efter ett liesök på egendomen Sternsund, måste intaga sängen. Sjelf utan läkarevård sökte han ännu skänka den åt andra. Sålunda mottog han dagligen sjukbesök och lemnade ifrån sitt sjukläger nödiga föreskrifter, och då pennan slutligen föll ur hans hand, uptOgs den af hans maka, som efter hans diktamen uptecknade, hvad han med döende stämma ordinerade, till dess döden, efter blott 6 dygns sjukdom, gjorde slut pa hans verksamhet.
Skillnaden emellan de här ofvan och i sista Revisionsberättelsen uppgifne inkomstoch utgifts-summor för åren 1841 och 1842 härleder sig derifrån, att det, vid anmärkningsarfvodenas utbetalning, innehållna remisslage, 15 R:dr 24 sk. 7 r:st för det förra, och 8 R:dr 44 sk. 2 r:st för det sednare året, i Revisionsberältelsen upptagits såsom inkomst, hvaremot detsamma nu afdragits från arfvodena, så alt dessa endast uppförts med deras verkligen utbetalda belopp. Vid jemförelse emellan Riksgälds-Contorets inkomster och utgifter under hvarje år, befinnes, att inkomsterna öf wrstigit utgifterna: under år 1839 med R:dr 541,932: 22, 10. „ år 1840 med . » 1,041,849: 29. 9. „ år 1841 med >» 196,081: 2. 5. eller under dessa 3:ne år med tillsammans R:dr 1,779,863: 7. — Hvaremot utgifterna öfverskjutit inkomsterna: under år 1842 med R:dr 9/1,379: 2. —- „ år 1843 med 901,630: 24. 10. eller under begge åren med tillsammans För hela tiden visar sig således en brist uti inkomsterna af 93,146 F:dr 19 sk. 10 r:st., hvilken brist dock endast uppkommit genom här under skedda utbetalningar, för att göra Riksgälds-Contorets disponibla behållning räntebärande. För sådant ändamål har nemi. under åren 1841—1843 utbetalts ett sammanräknadt belopp af R:d r 4,356,711: 43. 7. hvaremot de häraf åter influtna eapitalbelopp samt godtgjorde räntor under samma år endast uppgått till 912,693: 36. 4.