Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ehuru jag lika med Högh Utskottet erkänner nödvändigheten, att, nied afseende på besparing af Statens Medel, föreslå första inrättningen af en PaketPost uti så liten scala, att den endast blifver ett försök för alt utröna om och huruvida denna nyttiga Inrättning ännu i vårt Fädernesland kunde vinna stadga, delar jag likväl ingalunda Utskottets tanka att PaketPosten borde inskränkas till SommarMånaderne eller till den tid då Ångbåtar kunna begagnas, emedan jag tror att försöket då skulle misslyckas. Jag anser för ett af de väsendtligaste vilkoren för denna, såsom för hvarje Postinrättning, ätt den jemnt och oafbrutet, om äfven till en början mindre ofta, må kunna påräknas i alla årstider. Förutan denna visshet, skulle Allmänheten troligen icke vänja sig att anse inrättningen annorlunda än såsom tillfälliga lägenheter, sorn lemnäs obegagnade derföre att de inträffa ojemnt, ofta när de minst behöfvas, och att den således aldrig skulle vinna den framgång eller medföra den nytta som dermed åsyftas. Behofvet af litterära och industriella produeter bör naturligtvis kännas ungefär lika både sommar och vinter. Om sommaren erbjuder sjöfarten , emellan aflägsna orter, många tillfällen till communicationer 344 Sta ts-Utskot tets sora om vintern saknas. Jag finner således icke skål att just i denna senare årstid låta Inrättningen hvila, endast för den omständigheten att pakelerna då, i stället för sjövägen, skulle föras landsvägen emellan Stockholm och Släderne Norrköping och Arboga, enär för öfrigt marche-routen klefve densamma. Betydligare kostnad vore väl icke att befara, genom utsträckningen öfver vintermånaderne, om man vid första inrättningen bestämde endast en häst såsom nödvändigt afgående, samt ålade afsändarne att inlemna sina paqueter till Postverket så tidigt att med den BrefPost, som afginge näst före PaquetPosten, erforderlige hästar förden sednare kunde betingas i förhållande till de inlemnade paqueternas mängd. Vore då ett riktigt porto åsatt, skulle naturligtvis kostnaden för ett större bäste-antal derigenom betäckas och inrättningen i sådant fall bära sig sjelf.
En Lector i theologi, moral och kyrkohistoria samt Hebreiska språket; En Lector i Grekiska språket och dess litteratur samt mylhologien; En Lector i Latinska språket och dess litteratur samt rhelorikeu och metriken; En Lector i Fransyska, Tyska och Engelska språkens litteratur, samt skrifoch tal-öfningar i det Fransyska; En Lector i mathematiken, fysiken och astronomien samt naturalhistorien; En Lector i historien, äfven om konst och litteratur, samt geographien och statskunskapen; En Adjunct i pbilosophien samt Svenska skrifoch declamationsöfningar; hvartill komma förut nämnda lärare i musik och säng, teckning och gymnastik; men särskilde lärare i naluralhistorien och främmande, lefvande språk skulle blifva obehöfliga. För cathcdra/shola blifva naturligtvis läroämnena desamma i öfre och nedre afdelningen, som i gymnasium och elementarskolan. För intet annat af de främmande språken, än fördel Fransyska, har jag föreslagit, att tiden må upptagas af skrifoch talöfningar. Detta språk är nu hvad, vid elemcntar-läroverkcus Den 20 Augusti. 311 förslå stiftelso, Latinet var, eller det allmänna communicationsmedlet; och för hvarje bildad man är det nödigt att i dess talande och skrifvande äga cn större färdighet. För öfrigt är hjclpli‘gen tala och skrifva ett språk blott ett ålag för den, som är öfvad i dess cxplication och grammalik. Vid universiteten genomgås ock vanligen cn curs af Latinsk chriaskrifning af dem, som deri skola aflägga prof. Tillfällen till Latinska lalöfningar finnas der äfven. De torde i framliden blifva öfverIlödiga, då man ändtligen hunnit fullkomligen inse det onyttiga och, jag vågar säga, löjliga i dessa Iiirda colloquier, vid hvilka ej något iikta Romerskt, hvarken i prononciation eller coust .ruclion, står att igenfinna.
Sedan denna Committé inhemtat alla erforderliga upplysningar och underrättelser, borde den, med Kongl. Maj:ts nådiga tillstånd, vid näst infallande Lagtima Riksdag, till Riksens Höglofl. Ständer afgifva en ordentlig plan till Fattigvården i Riket, för att tjena till rättelse vid de Författningar, som sedermera kunde för hvarje särskildt ställe eller i allmänhet finnas lämplige. Uti underdånige skrifvelser af den ifi Januarii och 24 April 18 to, hafva Riksens Höglofl. Ständer sedarme - 636 LagUtskottets B etan k unden. ra föreslagit åtskillige , dels ändringar och tillägg i Kongl. Kungörelsen af den 5 Decera-, ber 1788. angående gränsorne emellan Församlingarne uii underhållsskyldigheten, dels andre stadganden otti Fattigvården i allmänhet } med lika underdånig anhållan , att Författningarne emot tiggerier mätte skärpas och på det altvarsammaste handhafvas. Med anledning af alla dessa Riksens Höglofl. Ständers såmedelst gjorde underdåniga framställningar, har Kongl. Maj:t under den 14 Junii I810,den begärda Committéen i nåder förordnat. Efter inhändi» gande af de under åren ign till och med. I820, ifrån Kongl. Majus Befallningshafvande uti alla Län och Consistorieme i alla Stift på anmodan af lemnade upplysningar samt efter noga verkstäld pröfning af alla till detta vjgtiga ämne hörande handlingar, som Committéen sökt att fullständigt sig förskaffa, har Committéen, under den 4 Junti 1821, till Kongl. Maj;t underdånigst afgifvit sitt Betänkande, om Fattigvården i Riket, jemte förslag till en allmän Stadga för denna vård och för tiggeriets hämmande. JDessa handlingar har Kongl. Majit under den *9 sistlidne Januatii behagat i nåder öfverlemna till Riksens Höglofl. Ständer, för att deröfver med underdånigt utlåtande inkomma.
Den fråga , som af Herr Munck af Rosensköld blifvit väckt och ai RiddarhusUtskottct behandlad, är af en icke ovigtig beskaffenhet, och är värd att öfvervägas, för att föranleda till nödig rättelse j men jag tror derjemte, för min del, att dess afgörande förutsätter en afvägning af flera grunder och slutsatser, än man i hast kan föreställa sig: och då jag å ena sidan anser icke nog tid för Ridderskapet och Adeln återstå, att under atla sina synpunkter betrakta detta ämne, och å d.-m andra Grundlagens föreskrifter icke tillåta att ett slutberedt mål hvilar oafgjord!; så får jag den äran vördsamt föreslå att RiddarhusUtskottets project måtte, för formens iakttagande skull, denna gången afslas ; dä det i alla fall står hvar och en ledamot af Ridderskapet och Adeln öppet att väcka samma fråga vid nästkommande Riksdag, med förhoppning att få densamma med mera mogenhet afgjord. Herr Mannerhjerta, Ulric Emanuel, uppläste ett så lydande Dictamen: Den af en värd Ledamot, Herr Professor E. Z. Munck af Rösmskold, väckta motion, om ett förVndradt val al Electorer, förmedelst Bänkmäns afskaffande, har för mig synts utgå från så rigtiga äsigter, att jag visserligen hade trott det Höglofl, RiddaihusUtskottec skulle derå t Den 7 Augusti«, 223 gjort afseende, i synnerhet sedan grunderna för denna motion blifvit ännu mera utvecklade genom de anmärkningar Friherre Stael von Holstein och Friherre Jac. Cederström dervid behagat göra, hvilka föranledde till återremiss af Utskottets första Betänkande. Utan att tro mig behöfva stärka de redan anförda grunder för motionens framgång, vågar jag blott vördsämast göra några anmärkningar. Om det anses som en fördel, att resultaterna af Riksens Ständers öfverläggningar innebära uttrycken af den individuella viljan, då måste det vara en vinst att den väg, som leder till detta ändamål, må framgå så rakt eller direct som möjligt.
Sparre anfört, riksdagarne skulle återkomma oftare än hvart annat år, sammanhänger dermed en oafvislig önskan att tiden för dess fortvaro ej måtte blifva alltför lång. Afven ur denna synpunkt torde det vara skäl att denna fråga af R. St:r öfverlämnäs till K. M:s bepröfvande. Som jag icke för närv:de kan bedöma huruvida de vilkor, som motionären framställt, äro fullkomligt lämpliga och väl afvägda, får jag förena mig med dem, som önska återremiss, för att erhålla ett förslag i det syfte, motionären önskar. 142 Den 26 A ugmti. Frih. Armfelt: Förutom de skäl, som af Gr. Sparre blifvit anförda för afslag af ifrågav:de motion, förefinnes äfven ett, som ännu icke blifvit omnämndt. Detta skäl hemta vi från grundlagen. 36:te §:n R. F. innehåller nemi.: »De, som bekläda domare-embeten, så högre som lägre, samt alla andra embetsoch tjenstemän, än de i föregide 35:te §:n nämnde, kunna icke, utan medelst ransakning och dom, ifrån sina innehafvande sysslor af Konungen afsättas, ej heller, utan efter egna ansökningar, till andra tjenster befordras eller flyttas.» Detta förslag afser deremot att en tjensteman, som i följd af vansinne, lamhet, blindhet eller annan obotlig sjukdom längre tid varit urståndsatt att sin tjenst bestrida, skall från densamma skiljas. För min del vill jag gerna tillse att grundlagens föreskrift noga följes, och att den tolkning gifves deråt, som 1809 års grundlagsstiftare åsyftat. Då de i nämnde 36:te § insatt orden »utan medelst ransakning och dom», hafva de icke glömt innehållet af K. Brefvet den 23 Sept. 1688, hvilket tillförsäkrar dem, som troget tjent, att icke för sjukdom blottställas för att dömas sin lön eller annan rättighet förlustige. Således kunna de, enligt berörde bref, endast för tjenstefel, hoc est cum ignominia, afsättas.
Hvar och en vet, att Sverige ej importerar tjära för sitt eget behof, utan att den utgör en transito-artikel, som Fin. narne föra hit, och vi föra ut. Om vi nu förhöja inkommande tullen på denna vara, så försvåra vi denna transito-handel för Finnarne, och vänja dem från att föra hit sin tjära. Detta hitförande af Finsk tjära sker ej till mehn för vår produetion, ty sä mycket vi kunna producera , kunna vi afsätta. Jag anser med Friherre Cederström, att det är så mycket oriktigare, att ej lägga någon inkommande tull på vraktjära, sorn Finnarne då kunna föra på oss sådan , men vi ej kunna föra ut dep. Jag föreslår således , att tullen på inkommande tjära måtte blifva högst låg , emedan införseln deraf ej motverkar vår produciion , då tjäran blott är en transito-vara. Denna tull måste lämpas efter transito-förhållanden, och denna vara således betraktas under andra synpunkter, än andra varor. Tullen å vraktjära bör derföre lämpas sä , att en vara ej påföres oss, som vi ej kunna afsätta. Herr Hjerta : Jag anser mig skyldig , att söka sätta mig emot ali nedsättning af tullen å inkommande tjära. Jag kan ej dela den siste talarens mening. Att handeln med tjära till en del kan vara transito handel , medgifver jag , men att vi för denna handels skull, sorn gifvet en ringa vinst , skulle uppoffra att för oss göra denna vara till en export-artikel, när vi veta att vi på vissa orter*; hafva ti 11- räekeliga skogar, och när de äro belägne på 854 Den 10 Augusti e. m. aflägse ställen från Stapelstäderna , där handel drifves , deruti kan jag ej instämma. Jag frågar , om det icke är att frambringa handeln med den Finska tjäran , att på den sätta låg tull. Jag tycker det är mera skäl att, da vi hvar dag se denna näring tilltaga och indu* strien stiga, vi uppmuntra våra egna näringsgrenar. De böra skyddas, och den tull, som Utskottet föreslagit, är dertill tjenlig.
Riksdags-kostnadernes bestridande vid innevarande Riksdag erforderlig^ tillgång. Vid sista Urtima Riksdagen, sorn påstod fullaÅtta Månader, uppgingo utgifterne, bestående uti Taffelpenningar,Arfvoden ochTrycknings-kostnader, m. m. enligt den derföre afgifne Rakning till 176,256 R:dr 2 sk. 2 r:st. enligt det särskildta sammandrag öfver hvarje Hufvud-föremål, som härjemte bifogas, och sedan till afdrag blifvit beräknadt, hvad sorn åtgått till de under senare tiden af Riksdagen upphörde Talemans TalFlarne, samt Skjutsoch Tractamentskostnad för Deputerade af Riks-Stånden, som afreste till Norrige, att der bivista Hans Majrt Konungens Höga Kröning, har Utskottet nu skolat vördsamt föreslå, att för sådane utgifter, som under denna Riksdag böra af allmänna medel bestridas, må anvisas att, efter hand, i den mån sådant kan erfordras, utbetalas 17,000 R:dr B;eo i månaden utaf Riksgälds-Contoirets medel, uppå skeende reqvisition af Kongl. Majrts och Rikets Stats-Contoir, der, till följd af hvad Kongl. Maj:t i Nåder förordnat, utbetalningarne besörjas och medlen redovisas. Det beslut, som Riksens Högloft. Ständer härom fatta, lärer hos Kongl. Majrt i underdånighet anmälas, för att Kongl. Stats-Contoiret meddelas, äfvensom Utskottet tillåtas, att derom underrätta Fullmägtige i RiksgäldsContoiret till behörigt iagttagande. Stockholm den 5 Febr. 1823. Stats-Utskottets Betänkanden. u Bilaga. Sammandrag af Redogörelsen öfver de till kostnadernes bestridande vid Riksdagen i Stockholm åren 1817 och 1818 anslagne medel. HVglofl. Riddersk. o. Adeln. För Hr Landt-Marskalkens Bords underhållande . Diverse Utgifter , riösv. Preste-Ståndet. Till Talcmans-bordets underhållande
Med underdånigste vördnad, nit och trohet framhärda, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts allerunderdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, A. E. KNÖS. SIGURD RIBBING, Kongl. Akad. n. v. Rektor. CHR. JAC. BOSTRÖM. GUSTAF SVANBERG. OLOF WINGQVIST. FR, SUNDEWALL. F. F. CARLSON. K. OLIVECRONA. L. F. SVANBERG. CARL EDV. ZEDRITZ. J. W. GYLLENSVARD. A. J. ÅNGSTRÖM. JOIL SPONGBERG. W. LILLJEBORG. H. L. RYDIN. STEN STENBERG. Upsala den 18 Januari 1859. C. L. Höjer. Register öfver Rikets Högloft. Ständers år 1858 församlade Revisorers berättelse, angående granskningen af stats-verkets samt dertill hörande fonders tillstånd, styrelse och förvaltning, jemte de, i anledning af samma berättelse, till Kongl. Maj:t afgifna underdåniga utlåtanden. Eevisions-berättelsen. Utlåtandena. Afkorlningar å slats-verkets inkomster, Bil. litt. O. vid sid. 5. „ . , „ .. ( 64-65. 79-81. Afvillringar i åtskilliga län » 156—160. Bil. litt. P. vid » 160. Akademiens för de fria konsterna räkenskaper » 177—178. — Krigsdito » 94—95. — Landtbruksdito » 160—161. — Lunds dito » 198—199. — Musikaliska dito » 178.—179. — Svenska dito » 174. — Upsala dito » 197—198. 277—278. — Wetenskapsdito » 171—173.
Jag ber om förlåtelse, att jag åter upptager Ridderskapets och Adelns tid , men jag hemställer till hvar och en, som läst Utlåtandet, om det är möjligt att tro annat, än att hela summan 2000 R:dr är af Utskottet ansedt som Dana-arf, Om 1000 R:dr afdragas för att gifvas åt de fattiga barnen, så är jag ej emot, att det Öfriga tillfaller Församlingen. Barnen få då hvad den aflidne fostermodern dem ämnat; mera kunna de ej begära, och det öfriga må användas till SO allmän gagnelig inrättning. Friherre Sprengtporten s Jacob Wilhelm'. Lika med hvad Herr Grefve De la Gardie yttrat, tror jag högst ömmande omständigheter tala för de omyndige personer, hvilkas rätt är i fråga; och hvilka Den 13 J u I i i e. m. *83 uppfostrade i den aflidnes lius, gått miste om dess åt dem ämnade qvarlåtenskap, i saknad af testamentshandlingar; jag skulle således önska, att Utskottet vore i tillfälle att härå fästa ett billigt afseende. Grefve von Schwerin, Fredrik Bogislaus: Jag vill endast upplysa, det Utskottet föreslagit, att hvad som, ännu beroende af en skeende ny utredning vid Domstol utaf målet, möjligen kan blifva Dana-arf, skulle komma att tillfalla Församlingen. Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie: Jag har ej fattat annat, än att den aflidne ej egde rätt att bortgifva sin qvarlåtenskap, och jag viste icke, att någon disposition blifvit gjord, ty i sådant fall hade jag visserligen tillstyrkt bifall af Utlåtandet, Friherre Cederström, Jacob: I frågan ora den aflidna Enkans qvarlåtenskap får jag upplysa, att den blifvit bedömd såsom Dana-arf, emedan kände arfvingar ej funnos. Sedermera har resning blifvit sökt i saken, emedan det befunnits, att en testamentarisk disposition skall varit gjord; och denna resning lärer Kongl. Maj:t ej vägra, då Testamentstagare!! icke blifvit i saken hörd.
Frih. Cederström, Jac.: Då icke någon ledamot talat emot bifall till morn., så vida orden: ”samt till medicolegala besigtningar,” borttagas, får jag anhålla om propos. på ett sådant afskiljande. Gr. Cronhjelm, Otto Aug.: Jag är förekommen af Frih. Palmstjerna. Jag anser Utsk:s förslag väl grundadt och tillstyrker bifall derå, sålunda nemi., att propos. först bör framställas på 9000 r:dr såsom förslagsanslag. Hr von Hartmansdorff: Jag beklagar, att Utsk. begått ett misstag att förblanda anslaget för smittosamma sjukdomars botande med del för medico-legala besigtningar, under förmodan att båda dessa anslag hittills uppgått endast til! 0000 r:dr. Jag befarade detta och har nu funnit mig 11 H. 4i DeR ii Augusti c. m. derom förvissad genom det yttrande, vi nyss liort af IJtskrs ordförande. Förhållandet är dock sådant, att anslagen sedan sista riksdag varit uppförda a 2:dra hufvudtiteln med gooo r:dr för det förra och 3ooo r:dr för det sednare behofvet eller tillsammans med 12,000 r:dr, hvilka alltid befunnits otillräckliga, hvadan K. M. föreslagit, att anslagen borde blifva förslagsanslag. Jag uppmanar någon af Statscont:s embetsman, som 1111 kan vara här tillstädes, att upplysa, 0111 det icke förhåller sig så, som jag uppgifvit. Ordet ”hela,” hvarmed mom. börjas, är således ingenting annat än ett vitsord örn det misstag, som ägt rum. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla, att hela anslaget gooo r:dr må förklaras vara ett förslagsanslag i likhet med de flera å a:dra hufvudtiteln uppförda sådana anslag, såsom reseoch tractamcntspenningar för förrättningar i civila ärender, till skrifmaterialier, m. m. Ropades ja. Hr von Hartmansdorff:
Föroch tillnamn, utan förkortning. stad, härad, socken, som kommer att undergå år 18 Besigtnings-Iäkarens anteckningar. Bil. M 5. Litt. Vid denna dag förrättad mönstring med Regementes (Corps) (Båtsmanskompanis) beväringsmanskap har som är född den år 18 . och mantalsskrifven (nu vistandes) i stad af socken härad i län blifvit befriad från den enligt Kongl. Kungörelsen den stadgade skyldighet att i allmänna beväringen deltaga hvilket härmed till l qvitto \ meddelas. j och I ' bevis ) Attesteras N. N. Tjenstetitel. Utan lösen. i genom erläggande af fastställd afgift till all< manna beväringsfonden Riks' daler Riksmynt. ^ genom insättande af godkänd ersättningskarl. ( såsom ( » oförmögen till krigstjenst Mönstringsstället den 18 N. N. Tjenstetitel. Upplysningar: l:o. Frisedel, som innefattar qvitto å erlagd afgift till allmänna beväringsfonden, underskrifves af Kronofogde å landet, samt Magistratstjensteman i stad, och attesteras af Mönstringskommissarien, men i andra fall blott af Mönstringskommissarien. 2:o. Vid Frisedels utfärdande utstrykas de delar af den tryckta blanketten, hvilka icke lämpa sig till det ifrågavarande sättet, hvarigenom befrielse från beväringspligten vunnits. Bil. M 5. Litt. E. Uppgift till Pastors-embetet i socken på de inom socknen mantalsskrifne, vid mönstring med Regementes (Corps) (Båtsmanskompanis) beväringsmanskap, godkända karlar, hvilka för lega åtagit sig annans beväringspligt år 18 hemvist födelseQvarter i stad; socken S landet. Yrke eller För by eller hemman. ' Gård .m År a ! a män. dag. ' näringsfång. Ersättningskarlens Föroch tillnamn, utan förkortning. gsr* “ S“L 3 g C/Q - 5 CD 3 tD s cjq -j Cl, ^ » 3 ®r a> n o» c. ^ r g 2 QSo S I Bil.
Hr Stråles förslag innefattar icke något förtydligande, utan i effecten ett förbud emot silfverköp. Hr Nordenanckars innefattar blott ett ombyte af ord, och Hr Cederschjölds förslag innehåller något helt nytt i så måtto, som det åsyftar creditivets användande i första rummet för metalliska cassans förstärkande. Jag deremot skulle tro, att andra utvägar först böra begagnas, innan man ikläder sig någon utländsk skuld. Jag tillstyrker således så mycket hellre bifall till denna punkt i utlåt., som jag icke förstår, huru man på samma gång kan vara beredvillig att lemna Baricostyrelsen deri vidsträckta magt, som den behöfver, och tillåta sig ett så småaktigt misstroende som att frukta, att orden: då den så tjenligt finner, skulle missbrukas till förlust för Banken. För min del hyser jag icke detta misstroende, och ti Illo H. *4 185 Den af> Juli f. in. styrker således bifall till denna punkt, med uteslutande af orden: ”dock att silfverköp för Bankens räkning icke böra ifrågakomma, när coursen baller sig öfver pari;” i följd hvaraf äfven 6:te punkten bör försvinna. Hr Lefre'n: Åtskilliga ledamöter hafva talat, sedan jag anmälde mig. Jag ber således om ursägt, att jag upptager tiden med besvarande af några framställda anmärkningar. Den förste, som uppträdde i anledning af mitt förra yttrande, var Hr Nordenanckar. Han uppträdde egentligen för att motsäga mig uti mitt påstående, att man borde bibehålla nödiga reglementariska föreskrifter och icke lemna så obestämda stadganden eller en sådan latitud åt förvaltningen, att den saknade, snart sagdt, all rättelse för sitt handlingssätt.
Ehuru det nu visserligen måste antagas, att redan genom en sådan kodifiering af förlagsförfattningarne, som vid riksdagen 1847—1848 föreslogs, industriens anspråk kunde tillfredsställas, så har Utskottet likväl, i betraktande af den förändrade 8 Lag-Utskottets Memorial N:o 59. ställning jordbruket under de sednare decennierna intagit, och det genom förbättrade methoders användande alltmera ökade behofvet för nämnda näring af förlagskapital och dyrbara inventarier, ansett, att den hittills och äfven genom ofta omförmälda nådiga Proposition i detta afseende uppdragna skilnaden emellan industrien och jordbruket ej längre kan bibehållas. På sätt Herr Grefve Sparre i sin reservation (pag. 15) anfört, befinner sig jordbruket numera på en sådan ståndpunkt, att redskap, kreatur och lager uppgå till ett värde, som äfven i förhållande till de högt uppdrifna värdena på sjelfva jorden, måste anses betydligt; och i samma mån den sednare mera besväras af inteckningar, blir det allt svårare för egaren att anskaffa de förra. Men såvida icke egendomsvärdena skola alltför hastigt sjunka, blir det nödvändigt för landtmannen att tillegna sig de arbetsmethoder, hvarigenom jorden kan uppdrifvas till sin högsta produktivitet, och i samma mån jordbruket blir mera intensivt, ökas behofvet af förlag. Att anskaffa detta genom medel, som äro särskildt afsedda för handelskrediten, såsom vexlar och omsättningslån, torde i längden blifva ogörligt; och om förlagsförfattningarne kunna tjena såsom en lämplig form för jordbrukets förseende med förlag, synes det otvifvelaktigt att deras utsträckning till nämnda näring skulle vara icke allenast en fördel för, utan en gärd af rättvisa emot densamma. Såvida här i landet någonsin skall kunna uppkomma en klass af större arrendatorer, torde särskildt för dem vara af synnerlig vigt, att landtbrukets inventarier och lager kunna användas till säkerhet för lemnadt förlag, på enahanda sätt som redan är för andra näringar medgifvet.
443 Höghet, långt ifrån att låna åt dessa obetydande försök en större vigt, än de förtjena, hafva, endast med föraktets tystnad , besvarat dem; må hända äfven (Riksens Ständer våga smickra sig dermed,) hafva Eders Kongl. Maj:t och Hans Kongl. Höghet varit öfvertygade, att hvarken Svenska Folket, eller dess Ombud, skulle utan allvarsamt beifrande anse rnindsta handling stridande emot deras Konungs Höghet, Dess ThrönArfvinges heliga rätt, Rikets värdighet, Nationens sjelfständighet och heder; och för delta ädla förtroende anse Riksens Ständer sig kunna i förväg yttra deras lifliga och underdåniga erkänsla. Riksens Ständer hafva visserligen, lika med Eders Majit och Hans Kongl. Höghet, ansett dessa tilltag vara utan all politisk betydelse; men deras vördnad och kärlek för det, af dem sjelfve utkorade Konungahus har ålaggt dem att med allvarsamhet afvarja ett offentligt förolämpande. Riksens Ständer hafva derföre enhälligt öf~ O verenskommit, och fullgöra i dag detta aftal, att vid samma tillfälle de i underdånighet aflemna deras Tacksägelse-Adress för de valger, ningar, Eders Kongl. Majit och Hans Kongl. Höghet