Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bolagets verkställande direktör är hr E. Carlsten, med hrr C. W. Schumacher och M. Lindholm som meddirektörer. En synnerligen skicklig bryggmästare har engagerats i hr Rudolf Pabzt från Sacbsen. Våra läsarinnor återfinna i annonsafdelningen det nya etablissementets tillkännagifvande om de olika ölsorter, det närmast kommer att föra i marknaden. V i ha själfva varit i tillfälle afprofva desamma och kunna varmt rekommendera dem för förstklassiga egenskaper. som öfverträfiade allt hvad societeten hittills kunnat prestera i den vägen. * Författarinnan till » Onkel Torns stuga », mrs Harriet Beecher-Stowe, fyllde den 14 dennes 80 år. Den vördnadsvärda gamla, till hvilken hela värl - dens fattiga och betryckta en gång blickade upp som till ett skyddshelgon, lefver nämligen ännu, ehuru förgäten af sin samtid, i Amerika. Hennes epokgörande roman » Uncle Toms cabin », som haft en så fabelaktig framgång — endast i England således mer än 300,000 exemplar på ett enda år — kan nästa sommar fira sitt 4Ö-årsjubileum. I 1890 års årgång innehöll Idun, som helt visst våra äldre vänner erinra sig, den ryktbara kvinnans porträtt och lefnadsskildring. * 1 Kansas utgifvas nu tjugutvå tidningar, som redigeras af kvinnor. Det är att märka, att Kansas har gifvit samma politiska rättigheter åt kvinnorna, som åt männen; de äro fullkomligt likställda med männen både hvad rösträtt och valbarhet till ämbeten angår. I Sverige ha vi allt ännu ett godt stycke dithän! UTKAST AF JANE GERNANDT. IflMlet var ett strålande hergningsväder. Höskrindan stod tom framför ingången till ladan, o c h Karl Hjort, s o m arbetat sig röd och varm uppe på höloftet, satte foten på vagnshjulet o c h hoppade öfver skranket o c h sträckte handen mot sin kusin, s o m stod o c h hängde vid ladudörren: » Kan du inte komma med, Rigmor? » Hon skakade på hufvudet o c h ref upp marken med sin s k o: » Nej, kör du, Karl. » Han svängde piskan öfver oxarne med en liten hvissling.
In fidem, O. Brakel. Den 21 April f. m. Lördagen den 21 April 1860. Plenum kl. 10 f. m. Justerades 4 prot.-utdrag för den 18:de dennes samt pleniprotok:t lör den 25:te sistl. Februari. Företogs val af en Direktör vid LåneKontoret i Wisby, efter Hr Kapitenen von Post, Adolf Jakob Reinbold; och befanns dertill hafva blifvit utsedd Frih. D’Albedyh)l, Christer Henrik, Kammarherre, OfversteLöjtnant, K. S. O., med 54 röster. Vidare företog R. o. Ad. val af Ordförande i Riddarh.Direktionen och dess Suppleant; och befunnos hafva blifvit utsedde till Ordförande: Gr. Lewenhaupt, Erik August, OfversteKammarjunkare m. m., med 7 5 röster. Suppleant: Gr. Mörner, Carl Göran Detlof, f. d. StatsRåd, President m. m., med 74 röster. Slutligen företogs val af Ledamöter och Suppleanter i Riddarh. Direktionen; och befunnos,»hafva blifvit utsedde till Ordinarie Ledamöter: Gr. Lewenhaupt, Adam Casimir Ludv., Öfv.Kammarh., med 109röster; Frih. Posse, Johan August, Aktuarie i K. RiksArkivet, med 1 08 röster; Frih. Bennet, Carl Stephan, Kammarherre, med 108 röster; Frih. Cederström, Claes Rudolf, Kammarherre, med 63 röster; Hr Leijonancker, Fred. Wilh. Erik Carl, Öfv.Löjtmt, med 109 röster; Hr Tornerhjelm, Johan Abraham, OfversteLöjtuant, med 1 09 röster; Suppleanter: Hr v. Printzencreutz, Bernh. Wilh., Exp.Sekreterare, med 108 röster; Frih. Leijonhufvud, Carl Gustaf, HofrättsAssessor, roed 89 röster; Hr Björnstjerna, Oscar Magnus, Kammarherre, med 61 röster.
»Ja, den har varit så stygg på sista tiden. Frun har alldeles varit rädd att det skulle bli kallbrand i den. Hon ångrade nästan att hon tagit mig om hand, men den är allt lite bättre igen.» Nu öppnades dörren till mottagningsrummet och patienterna kommo ut. Det var min tur. Men fabriksflickan reste sig och såg bedjande på mig. »Ack om jag finge gå in nu! Jag längtar så», sade hon och tillade i en förtroligare hviskning, då hon stod bredvid mig vid dörren: »jag både längtar och jag är rädd, för det gör så fasligt ondt när hon rör vid den». Hon log vemodigt och ändå skalkaktigt, på ett sätt som nästan kom henne att se intelligent ut. Jag öppnade dörren och släppte henne in. Cedergren gör sexa i qväll. Cedergren var medikofilare. Han hade blifvit det helt ung, vid knappt fylda tjuguett år, men så hade han ju också tid att pusta ut efter det en smula, det tyckte far och mor med. Och nu hade han varit medikofilare i tio år. Han hade fasligt brådt på morgonqvisten – klockan var inemot tio. Uppasserskan – det kräket – hade bara bäddat upp sängen och så sprungit ifrån alltihop; och hur såg der väl ut! Tjockt med dam på möbler och böcker. Och bokdam är då det värsta som fins, ty bara man rör vid det, så sticker det en i näsan som peppar. Cedergren rörde också aldrig i det, det var princip, men den här gången var det rent ett undantag, ty han väntade sin mor. Gumman kunde träda in hvilket ögonblick som helst, tåget var ju redan kommet. »Ack den käringen, den käringen!» – uppasserskan, förstås – hon kunde väl haft vett att torka af möblerna innan hon rände efter porter till Axelgren, han låg väl inte för döden heller! Men hvad var att göra? Cedergren torkade af i en handvändning, nattskjortan låg ju till hands. Fy tusan, det bokdammet! Ackurat som peppar, fy tusan! Han nös till och med. Och alla tombuteljerna, inte kunde de stå der och skylta, inte. Han såg sig villrådig omkring. Under sängen ja. Han plockade flaskorna till sig i en hast, det gick som en dans.
Under de sednaste 5 åren har kostnaden för 20,000 bevärings-ynglingars beklädande med en enda omgång munderingar ungefärligen uppgått till 67,000 R:dr B:ko orri året, utan att, på sätt Krigs-kollegium i underdånighet upplyst, hvarken nödvändig nyanskaffning kunnat tillräckligen besörjas, eller underhållet ändamålsenligt vidmakthållas. Deremot skulle hädanefter både underhåll och komplettering af 25,000 mans så väl lifsom exercismundering komma att kosta föga mera. Till underlättande af jemförelsen mellan det förslag till ifrågavarande beklädnadsbestyrs ordnande, som jag nu baft nåden att Eders Kongl. Maj:t i underdånighet förelägga, och det af Krigs-kollegium för samma ändamål underdånigst afgifna, anser jag mig ännu böra i största korthet sammanfatta resultaterne af mitt omförmälda förslag. Enligt detta skulle 25,000 fullt färdiga lifmunderingar, jemte remtyg och utredning m. m., vid första behof ständigt finnas att tillgå vid regementenas depoter, samt dessutom för ytterligare 25,000 man en exercis-mundering uti vida bättre skick, än eller Krigs-kollegii förslag kan förväntas, enär, i stället för de 10,000 vapenrockar och lika många lägermössor, som för närvarande finnas bland beväringens munderingar och hvilka af mig föreslagits att tagas i anspråk såsom hjelp vid uppsättandet af den nya lifmunderingen, icke allenast skulle 22 Kongl. Maj:ls Nåd.
Om man äfven måste emotse, att, lill följd af skogsvårdens nuvarande skick, Statens skogsförvaltning icke under den närmaste framtiden skall kunna lemna någon behållning att till Statens öfriga behof användas, så böra dock, enligt mitt omdöme, skogsförvaltningens utgifter alltid så bestämmas, att de kunna utan statsverkets betungande genom inflytande medel till fullo betäckas, och, endast i den mån inkomsterna förökas, någon tillökning af utgifter ej ifrågakomma, samt följaktligen den behöfliga organisationen endast småningom efter behofvet och tillgångarne utföras. Men härtill hörer, att alla de inkomster, som frän Statens skogar härflyta, också tillsvidare för skogsvårdens och skogsförvaltningens utveckling användas, och då det hädanefter egentligen torde vara från de norra länen, som förökade inkomster af kronoskogarne äro att förvänta, så anser jag, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers i underdåniga skrifvelsen den 30 November 1863 uttryckta mening, att stubböresmedlen från de Norrländska länen, hvilka hitintills uppburits såsom allmänna statsmedel, ej vidare måtte så behandlas, utan jemte de medel af enahanda Bih. till R. St. Proposition N-.o 54. beskaffenhet, hvilka kunna inflyta från Stora Kopparbergs län, ingå till skogspianteringskassan för att på samma sätt som nämnda kassa disponeras och användas, i hvilken händelse jag antager, att det ä Riks-statens Sjunde Hufvudtitel för närvarande uppförda ärliga reservationsanslag för skogsväseudets ordnande af 73,000 R:dr efter utgången af år 1867 ej vidare skall blifva för ändamålet nödigt; derom jag i underdånighet hemställer, att nådig framställning till Rikets Ständer i sammanhang med öfriga til! detta ämne hörande frågor målte göras. Så vida Eders Kongl. Maj:t i nåder finner för godt att gilia hvad jag nu i underdånighet anfört och hemställt, torde något vidare yttrande i afseende på de frågor, hvilka nu blifvit i underdånighet föredragna, icke erfordras, eller någon ytterligare åtgärd af dem föranledas.»
Ypperligt på sin plats var däremot » vännernas » skara: hr och fru Vigneux, hr Hirsch och fröken Caspér, Marécat med son, hr G. Bergström och fröken Widell, samt Abdallah, hr Änder. Hr Olssons Thalosan borde lyfta på hufvudet, hvilket nog också skulle friska upp spelet. Hr E. Wagner som Maurice hade goda ansatser och en ståtlig apparition; en lättare ton öfver den unge fjä- rilens kärlekslek skulle dock ej heller här skada. Fru Olsson gaf Benjamine täckt och vinnande. Bifallet var, som sagdt, mycket lifligt, och några goda hus bör det nyuppstufvade programmet sä- kerligen kunna påräkna. Att vara mormor. Skiss för Idun af Wilma IÄndhé. (Slut fr. föreg. n:r.) » q f l en hörde ni aldrig något genom andra sjö- e / T män? » » Adrig, vi bara väntade o c h väntade! » Gumman tycktes krympa ihop vid dessa ord, liksom tryckte denna ovisshetens b ö r d a henne ned till jorden. » Och hur bar er dotter det? » » Ah, det tog nästan lif o c h vett ifrån henne. Yngsta barnet föddes fem månader efter mannens afresa — det var den fjärde i ordningen — men han är så kry och käck så. » » Och hvad lifnärde ni er m e d? » » Ja, det var nu frågan. Första året var det svåraste — men nu efteråt begriper jag inte, hur vi redde oss — barnen va j u små allesammans, och dotter min inte stort bättre än en af dem. Herren hjälpte — o c h så var jag yngre på den tiden. » » Var det då madam Olson började sälja ägg? » » Ja, det gjorde jag! » Det låg något i tonfallet, som visade det hon kände ej så ringa stolthet öfver sitt anspråkslösa yrke eller det resultat det gifvit. » Jag hade inte så många kunder i början, men nu har jag fler än jag kan sköta — för se god vara har jag — det är då en sanning. » » Ja det är det, » sade doktorinnan bekräftande, medan hon tänkte, att det var sista gången hon prutat på äggen — blefve de än så dyra.
Ständer, att i underdånighet af Hans Kongl. Maj:t anhålla om en så beskaffad befallning till Consjstorierne, det de låta sig angeläget vara, att på allt sätt befrämja barn-undervisningen på Landet och synnerligast ett allmännare antagande af Yexel-undervisningen, samt att anmana Kyrkoherdarna, att så väl vid de förslag, de pppratta, som de röster, de afgifva till Klockare-beställningars tillsättande, göra synnerligt afseende på den sökande, som inhemtat bekantskap med Vexelundervisningen. En allmän Klockare-instruction, hvilken Prosten Ahngren äskat, skulle icke passa till serskildte förhållanden, och bör således bestyret, att derom, enligt tidens kraf, förordna, hädanefter såsom hittills vara öfverlemnadt åt Consistoriernes local-kännedom. Att, såsom Prosten vidare föreslagit, intilldess en så beskaffad instruction med sin tillhörande Scholordning blifvit färdig, alla Klockare-ledigheter må hållas obesatte pch tjensten genom Vicarier bestridas, skul* 700 Besv, och Ekon. Utsh. Betänkande le vålla oreda i den ecclesiastique Admini» strationen inom församlingarne och troligen uppehåll i sjelfva det man önskar» barn-undervisningen. Att, hvilket Prosten äfven ansett nyttigt, af hvarje sökande till Klockaretjenst fordra ett bevis, som styrk» te dess skicklighet, att efter Vexel under» visning vara barnlärare, vore, åtminstone nu, för tidigt, äfvensom onödigt, om på stal» let icke snart detta undervisningssätt kunde införas. Emedan på de fleste ställen undervis» ningen endast kan verkställas derigenom» att läraren, rotvis kringgående, tidtals erbju» der den it barnen, som från närmaste grannskap samlas, heldst de sistnämnde under de årstider, då Lanatmaunen kan undvara deras biträde, icke kunna i vårt luftstreck gå milars väg till en ständig Schola, måste ock läs-ordningen för de ambula» toriska Scholorna blifva på ett annat sätt inrättad, än för denna.
Jag underställer om denna Konungens åsigt äfven i vår tid icke förtjenar någon uppmärksamhet; och jag tror mig göra rättvisa åt min samtid, då jag öppet förklarar, det jag delar den öfvertygelsen, att det är mera menniskans egenskaper, än den thiel hon bär, som bestämmer anseendet i samhället. Men då det är just egenskaperna, som böra utgöra grunden för vinnande af befordran; så synes mig ock de utmärkelser, hvarmed Konungen hedrar Under - 208 Den 29 December e. m. sätare, förtjena afseende: och jag tror att inga allmänna jemförelser till nedsättande af den ena värdigheten för att derigenom, upphöja en annan, äro rättvisa, ty enligt mitt begrepp erfordras förtjenster inom hvarje snmhällsclass alltid lika förtjenande aktning hvarhälst de finnas. 60 Cap. 4 §• Missg. Balk. lyder så: ”ljuger någon å an”nan lönliga och går det å lif eller ära, ”eller sprider sådant rykte ut om honom ”af argt uppsåt, vare ärelös och plikte der”till med spö, eller ris, fängelse vid vat”ten och bröd eller landsflykt, som saken ”eller personen är till, gore ock offenlelig ”afbön.” Till detta Lagrum stå sistnämde §§. af Hof-Artiklarne i närmaste förhållande, och då härtill kommer det förmanskap samma §§. förutsätta, synes icke oskäligt vara, att ett strängt straff för deri utsatte brott hör finnas stadgadt, om ock det deri föreskrifna anses för öfverdrifvet. Detta straff enligt Hof-Artikl. har mig vetterligt icke heller någonsin varit i fråga att tillämpas: och deraf förefinnes anledning att det svåra straffet kanske just afskräckt från brottet, i hvilket fall detta stadgande ostridigt uppfylt högsta bestämmelsen af all Lag. Sist omtalar den värde Motionären, huru som 70 §. i Hof-Artikl. utsätter dödsstraff för den, som med våld inom Borgen tager mer eller mindre. Denna §. hänvisar - Den ag December e. ni. sar tydeligen till 20 Cap. 9 §.
Begge sammanfatta de i anseende till föremålen i det närmaste allt hvad till en fullständig Nationalrepresentation i en monarkisk fri Stat fordras: i anseende till sjelfva beståndsdelarne af hvart Stånd klagas att de ej innefatta allt. Systemet är objective temligen fullständigt, subjective ej. Hvad först Statens fysiska styrka, redbarheternes Representation, beträffar, så är det som en grundsats i alla Constitutionela Stater antagit, att all productif fast förmögenhet bör representeras, efter den först oell säkrast råkas af beskattningen. Den Svenska Statsförfattningen har häruti några undantag, på hvilka de vigtigaste anspråken grunda sig: det blir alltså den första angelägenheten att pröfva och reda dem. Reclamanterne äro: 2:0 •Ofrälse ägare af Säterier och Frälse. Ridderskapet och Adeln representerar Const. Ut sk. Betänhanden. 77 värdighet, ej jord, och har aldrig sjelft representerat sina Säterier. Det synes deraf: att den, som äger 50 hela hemman Säteri och Frälse, ej har flera röster på Riddarhuset, än den, som har ett, än den som har intet: att en hufvudman för en familj kan vara alldeles obesuten och representera, under det tie yngre ättlingar af samma slägt skulle kunna äga lika många Säterier och likväl ej deltaga i Representationen. Dä en uteslutande rättighet gifves åt några medborgare, sker det alltid på de öfrigas bekostnad: så är det äfven med privilegierad jord. Men genom en temligen rättvis motvigt, är det bestämdt att denna jorden ej representeras. Det är ett utbyte af förmåner och försakelse: en ej otillbörlig öfver flyttning af Representations-rätten ifrån den privilegierade jorden till den betungade; efter deras inbördes intressen just genom privilegierne blifvit skilde. Sedan den förmån, att äga sådan jord, numera blifvit alla Stånd upplåten, så synes all rättvisa vara gjord som göras kan; och de ofrälse ägarne kunna ej med skäl begära, att innehafva den med bättre rätt än Ridderskapet och Adeln sjelf.
Så snart skiljukligheterna vid criminal-lagföi slaget hunnit fullbordas, är natin ligtvis afsigten att äfven till Ständerna öfverlemna dem; oell då Högsta Domstolens utlåt, öfver detta förslug är att simi t förvänta, förmodar jag, alt utsigten är alt jemväl Do n 22 A ju' i I. 3ig öfverlemna dess prot. Derigenom uppkamma, efter inin <ri/ike, fullständiga materialier för R. St. ätt taga denria fråga i öfvervägande; och jag skulle, lika med hvad dea förste och siste talaren i delta ämne nämnt, tro, att om LagUtsk. får emottaga alla dessa upplysningar, kommer Ulsk i tillfälle alt hos R. St. föreslå det lämpligaste sättet för den slutlig;! granskningen, så väl lios Regeringen, som hos R. St. Beträffande de i Konungens skrifvelse omnämnda Särskilda proposrr i åtskilliga delar äf (luvar, lag, hufvudsakligen i öfverensstämmelse med de föreslagna grunderna i den nya lagen; så förhåller det sig så dermed, att sedan längre lid tillbaka flerd sådana ämnen blifvit behandlade, och största delen deraf redan genomgått Högsta Domstolens granskning. De äro således snart att förvänta till den slutliga föredragningen inför K. M., och den nya Jitsl,Statsministern har derå erhållit fullständig förteckning samt således haft tillfälle att derom laga nödig kännedom. Anlednm (ill dessa amneus särskilda behandling har varit behofvet att på något sätt fylla den lucka, sorti hufvudsakligen i afseende på strafflagarna uppstår, derigenom att comiteens lagförslag 1111 icke kan komma till fullständig granskning och slutligt afgörande, och då vid riksdagen, enligt hvad Hr Landtm. Upplyst, en betydlig mängd vigtiga ärenden änflu aro oafgjorda, torde ifrågavar. proposrr, utan att man behöfVer befara att riksdagen derigenom skall utsträckas utöfver tillböilig längd, kunna företagas och af R. St. behandlas.
Skörden uppgafs i medeltal för hela länet, enligt de till Finans-Komitén 1859 aflemnade uppgifter, till 70 tunnor hvete, 13,453 tunnor råg, 125,846 tunnor korn, 10,380 tunnor hafre, 11,388 tunnor blandsäd, Westernorrlands län. Skörd. Förbrukning. Priser. 9 3,675 tunnor ärter och 128,583 tunnor potatis, men äfven dessa qvantiteter anses för lågt uppgifna och understiga betydligt hvad sorn i Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes sista femårsberättelse uppgifvits. Att få någon säker uppgift på beloppen af utsäde och skörd är svårt, om icke alldeles omöjligt, enär de flesta af allmogen hvarken uppmäta eller anteckna det ena och andra, eller, om anteckningar förefinnas, skygga tillbaka att uppgifva qvantiteterna, af den ganda ännu inrotade fruktan, att sådant möjligen skulle kunna föranleda tillökning i beskattningen, hvartill kommer, att det af mången anses orätt att uppmäta de skördar Gud gifver, eller likasom hälla räkning med Gud. Om skördens utfallande under qvinqvenniet lemna de af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande för hvarje år afgifna tredje och sista årsväxtberättelser upplysning. Af dessa berättelser må här meddelas ett kort sammandrag.
Jag för min del tror, att den aktning, man år skyldig hela Ståndet, icke kan dermed förenas; och anhåller derföre om den proposition, att Ridderskapat och Adeln ej anser ett sådant sått att reservera sig, vara med Riksdags-Ordningen enligt. Grefve Horn: I följd af den sist talande Ledamotens yttrande, får jag anmärka, att jag vistades på 22 mils afstånd härifrån, då Protocollet för den 1 Mars eftermiddagen justerades. Det var i anledning af en i allmänna Blad införd artikel, ämnad, såsom jag tyckte mig finna, att leda opinionen, som jag ansåg för en tillfredsställelse att kunna redogöra för mina tänkesätt i egenskap af Representant för Svenska Folket. Herr Hjerta: I anledning af hvad Herr Tham nyss yttradt, anhåller jag att han må uppgifva det ställe i Riksdagsordningen, som förbjuder en Riksdagsman, att efteråt gifva tillkänna, huru han inom eller utom sitt Stånd handlat. Herr Den 2 5 April f. tn. Herr Tham: I afseende på hvad Herr Hjerta anmärkt, får jag erinra, det jag icke tror mig hafva sagt, att någon lag finnes sora förbjuder Riksdagsmannen, att i ett allmänt Dagblad införa sina tankar öfver hvad ämne som hålst. Jag håller endast före, att då 57 §. Riksdagsordningen bestå miner sättet, att reser-1 vera sig, detta sätt år det enda rätta, och att den andra liår omtalade methoden icke leder till bibehållande af den aktning i publiken, som hvarje Ledamot af ett Riksstånd, bör söka åt detsamma bevara.
Enär det nu i stat uppförda anslag till underhåll af de på Stockholms Slott och de Kongl. Lustslotten befintliga, Staten tillhöriga möbler, hvilka, oberäknadt taflor, konstsaker och gobeliner, ansetts ega ett värde af nära 900,000 R:dr, visat sig vara för ändamålet alldeles otillräckligt, samt då icke något anslag hittills varit bevil jad t för underhåll al Staten tillhöriga, för den Kongl. Hofhållningen anvisade inventarier af silfver, koppar, porslin och glas, men anslagsmedel härtill oundgängligen behöfdes, så vida dessa inventarier ej skulle inom kort blifva obrukbara, eller alldeles försvinna, har E. K. Majit begärt, att detta i Riksstaten under litel: ’’möblers underhållande å Kongl. Slotten", upptagna anslag, 12,000 Ridr, mätte ökas med 44,400 R:dr och hädanefter i samma stat uppföras under benämning: ”för underhåll och vård af möbler och andra Staten tillhöriga inventarier i de Kongl. Slotten.” Alt den lör ifrågavarande ändamål alltsedan år 1824 oförändrad bibehållna förenämnda anslagssumma, 12,000 R:dr, med afseende å närvarande förhållanden och tidens fordringar, numera på långt när icke förslår till betäckande af de utgifter, som vid de Kongl. Slotten ifrågakomma för möblers inköp, underhåll och vårdande, jemte reparationer, hafva Rikets Ständer funnit ådagalagdt af den utredning vederbörande, enligt hvad det vid den nådiga Propositionen fogade Statsråds-prolokoll utvisar, härutinnan meddelat. En tillökning af berörda anslag är derföre utan tvifvel nödvändig, så vida den plan, som synes vara uppgjord för anskaffande och komplettering af Statens möbler och inventarier, skall kunna utföras, och Rikets Ständer hafva ock af sådan anledning ansett sig böra den härom i den nådiga Propositionen framställda begäran bifalla. Då emellertid den tillökning E. K.
Om det material, hvaraf Dräktreformföreningens modeller äro förfärdigade, är i denna beskrifning med afsikt nästan ingenting nämndt. Valet af tyg beror ju ytterst på hvars och ens olika smak, vanor, förmögenhetsvilkor m. m. och bör därför öfverlemnas åt det individuella godtfinnandet. Dräktreformföreningens styrelse utgöres f. n. af fruarna ordförande, Arvedson, Berg, Bohman, Boklund, skattmästare, Cederschiöld, Stimble, Jolin, Linder, t. f. sekreterare, och Palme samt fröknarna Bergman, EkerScholander, mann, Eurén, Palmqvist och Silow. I fröken Josephina Ohlssons modeaffär, Blasiehohnstorg 14, Stockholm, säljas å 30 öre stycket mönster till Dräktreformföreningens alla modeller. Beställningar utföras väl, skyndsamt och till moderata priser. För att betydelsen af de gjorda förändringarna i kvinnans underkläder må framstå tydligare, vill jag i korthet omnämna de hufvudfel man funnit hos de hittills brukliga underkläderna. Dessa senare äro alltför ojämnt fördelade på kroppens olika partier: hals och armar beklädas ej alls af dem, och benen, visserligen till skenet mycket väl, men i själfva verket ytters dåligt. Sanningen af detta påstående inse vi lätt, om vi granska de olika plaggen. Närmast kroppen kommer för dess öfre del lintyget, urringadt i halsen och med korta eller inga ärmar. För nedre delen af kroppen utgöres det närmaste plagget af kalsongerna. Mot dem är väl icke så mycket att anmärka, om de äro slutna. Men största delen af den lägre befolkningen och äfven ett icke alltför litet antal i de högre samhällslagren begagna s. k. öppna kalsonger, d. v. s. ett plagg, som bekläder nedre delen af låren, yttre sidan af lårens öfre del samt mage och höfter, hvilka delar redan förut fått en betäckning af lintyget. Nästa lager utgöres af snörlifvet, ännu mer urringadt än lintyget och utan ärmar, men räckande ned öfver höfterna. På kroppens nedre del komma kjolarna, i medeltal tre, ofta flere, som veckrikt omge höfter och mage och sedan falla löst ned öfver benen.