Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den det ej vill, voterar Nej, Vinner Nej; tillökas samma Stats-anslag med 66,000 R:dr B:co, Beträffande äler de, i sammanhang med anvisningen af ifrågavarande anslag, af Utskottet föreslagne särskildta hemställanden, hafva a) i afseende på underd. hemställan om minskning i Befälets personal, 2 Stånd icke bifallit Utskottets i örskog, hvilket således förfaller. b) i afseende på tillträdet af de under lönerne belöpande andelar af arrenden för Boställen, 2 Stånd afslagit Utskottets hemställan, hvilken således äfven förfaller. c) i afseende på Creditivet af 100,000 R;dr i RiksgäldsContoiret för en Allmän Cassa, till jemkning af Armeens Accorder, 3 Stånd härtill lemnat bifall, hvarföre Utskottets berörde hemställan är af R;s Sttr beslutad. a) i afseende på tillstyrkandet för Armefens Officerare, att idka Landtmäteri, Utskottets hemställan äfvenså, genom 3 Stånds bifall, blifvit ett R, St:rs beslut. e) i afseende på de af Utskottet sid. 119 och 120 i Utlåtandet N:o 239 föreslagne underd: framställningar till K. M:t, hvarje RiksStånd fattat ett frän de öfriges skiljaktigt Beslut. Då likväl 3 Stånd synts ense derom, alt K. M:t må, på sätt K.
Redan af dessa flyktiga ytterlinier till en lefnadsteckning måste man undra öfver, att en bana, som började under så lysande varsel, skulle taga ett så olyckligt slut. Den sista, stora lyckomkastningen i hans lif efter Gustaf III:s död berodde helt visst på yttre händelser af den art, som hvarken klokhet eller andra karaktersegenskaper kunna förebygga. Men Schröderheims ställning var som sagdt undergräfd långt före Gustaf III:s död, och orsakerna till, att han, som ägde så många egenskaper, ägnade att fängsla konungen, så totalt förlorade sitt inflytande, när den allvarligare tiden af monarkens regering begynte, äro lärorika att undersöka, ty de visa, hvad som innerst var stötestenen för hans offentliga bana. Det var långt mindre de missbruk, till hvilka han själf gjort sig saker eller med hvilka han sett genom fingrarna, än hans egen människas brist på djup och handlingskraft. Schröderheim hade njutningsmänniskans oreflekterade konservatism, epikuréens olust för att tänka på morgondagen. Smidigt följde han de små vindombytena under den fredliga tiden, helt säkert en mästare i det lilla, på det hela taget ofarliga intrigspelet på hofvet och i riksdagen, men när det kom till den verkliga kampen – slagfältet och revolutionen – då var han icke med längre. Han hade intet af sin konungs nervösa handlingskraft, intet af hans lidelsefulla äregirighet. Trefaldt fredlig, som han var som kammarsittande ämbetsman, litterär sybarit och godsint borgare (en bourgeois förblef han hela lifvet i djupet af sitt hjärta), var hans idealbild af lifvet säkerligen en festbankett med en god taffel, kvicka gäster, spirituella infall och fyndiga tal. Man har aldrig hört, att Schröderheim som offentlig man velat något, haft något initiativ, några bestämda tendenser. Det är detta grunda, tanklösa och svaga i hans sinne, som gjorde, att han måste ligga under icke blott i kampen med en viljestark administrator med idéer som
Då frågar jag, när sedermera den författning tillkommit, som tillåter inneliafvaren af konstapparater, af en dubbel pistorisk panna, att begagna samma pannerymd, som är roedgifven för den enkla pannan, och då Utsk:n sjelfva i sin tarif medgifva, att med den dubbla pistoriska pannan kan tillverkas 5 gånger mer än med den enkla, då frågar jag, om icke någon fördel ligger deruti att få bränna i5,ooo k:r i stället för det förra maximum af 3,ooo k:r. Mig synes det vara klart som dagen, att 15 är mer än 3. Jag förblir vid den tanke, att den föreslagna inskränkningen för de små jordägarne icke ens går an, att allmänhetens rättskänsla är förstärk. för Den ao O c t o b e r f. m. *oi för att medgifva verkställigheten, och att det ej är hos massan af folket man får trotsa en sådan känsla. Jag förnyar således min anhållan om propos. till afslag å denna del af förslaget. Hr af Ekenstam: Frih. Rantzou har nu instämt i den åsigt, jag först uttalade, att det lägsta till brännvinsbränning berättigande egendomsvärde borde uppgå till 5oo r:dr; och sorn jag förut yttrat, att jag, i fall någon delade denna min åsigt, ville biträda honom, får jag nu göra det samt yrka denna ändring i Utskrns förslag. Hvad beträffar den stora förmån, Frih. Boye omtalat, att de pistoriska verken hafva framför de enkla go-k:rs-nannorna, uppkommer denna förmån derigenom, att de pistoriska go-k:rs-panuorna hafva a:ne delar om 4^ k:rs rymd. Det är icke tillåtet att bränna med a:ne oo-k:rs pannor, utan pannan delas itu, och kannerymden är således ej större, än för de enkla pan norna.
Skulle åter R. o. Ad. icke vilja förena sig med de Öfriga Stånden, btefve detta beslut säkerligen ansett såsom ett uttryck af ovilja, och kunde lätteligen uppväcka samma känsla mot R. o. Åd.; hvarföre jag tillstyrker antagandet af en inbjudning, som icke alser någon olaglighet. Om MedStånden, genom den ifrågavar. inbjudningen, begått en act, som kunnat klandras ur rättsgrunder, då skulle jag visserligen uppmanat R. o. Ad. att sätta sig deremot; men då så icke är händelsen, förmodar jag att, med bifall till inbjudningen, all fråga om bordläggning måtte förfalla. Gr. Frölich: Jag begärde egentligen ordet, för att besvara en ädel man, Frih Ridderstolpes scrupler mot företagande af detta val. Jag ville säga honom , att jag är fullt öfvertygad om, att det varit ett missförstånd af honom, då han syntes föreställa sig, att det vore Just.ombudsmannen, som skulle komma under omröstning, emedan han först ville taga kännedom om LagUtskts åsigler derom, men att det i stället angår Just.råden. Någon dom efter laga skäl och bevis är här icke i fråga. Gr. Horn har utredt detta, och det förundrar mig, att någon utredning behöfls af en ‘sak, som är så gammal och väl bekant för alla. Sedan nu Frih. Cederström tystnat med sin grundlagstolkning, efter de skäl jag utvecklade förra gången jag hade ordet, återstår det att tillse, huruvida Hr von Hartmansdorff kan lägga frågan på bordel. Detta vill jag icke bestrida, om han fort - 3aG Den i8 Mars e. m. far i sitt påstående härom, ty då ser jag ingen hjelp, emellan frågan är af natur att kunna bordläggas; men då hoppas jag , alt Hr Frih. och Landtm, täcktes utsätla plenum någon dag före Lördagen, på det alt, efter besinning under mellantiden, beslut i afseende på inbjudningen må kunna fattas, utan några långa och onyttiga discussioner. Hr von Troil: Det var icke för att fortsätta någon tvist om grundlagarnas tolkning med Gr.
Krågare od; Ktågerffot m. fl, fe frågare m. fl, i ©tdterne, §. 17. Hotfnr 0$ fLotobrdngat på Sante!, i Sein ©löfer: ghrfia Slaten -— £K:tr 4: 5tntra tito .• 2: Xretje tito — ~ 1: gjerte tito —- — 32. gemte tito 24. Kyttare odj labufogbar wib Santtegentomat — 1: 24. fe anmdrfningen fbr grdlfe«infpectorer. Saltpeterfjubare, kronans —, frie från afgift efter tenna Strtifel. sprioate, lifa meb 2ttdtfare wit gabriferne od) antra inrdttningar, ©feppsrebare od) ,Sflrl‘ySfl<lgare, å hmab ort eder fldde fomhedff, faye# ras lifa met tern i ©tdterne, famt minjl ffir ada tdefate eder obdefa* te gartpg af gern fwåra SdfferS trdgt, od) berfifwer, a 4 jf.perSdf?. Stut* od; £4t»SFeppare, lifa met tern i ©tdterne. Sfdrtarlar eder Stranb{tttaee, utan iortbruf, lifa met SlrbefSfolf på Santet, forn ej dro i lagffatt fjenff. ©ocfne.L4fare met practique, i £wå £lafer: gbrfla Slaten ^:br 5:
FÖRSLAG TILL REGLEMENTE FÖR RIKETS STÄNDERS RIKSGÄLDSKONTOR. (Fortsätlning). Angående Riksgdlds-kontorets fordringar för de af dess medel utbetalda eller godtgjorda län. § 21. Det, Upsala akademi, för fullbordandet af akademiens nya bibliotheksbyggnad, vid 1823 års riksdag beviljade lån af femtio tusen riksdaler, återbetalas med två Slals-Ulskollels Memorial, N:o 276. procent årligen å samma låns belopp, hvarjemte för den, efter hvarje kapitalafbetalning, återstående lånesumma tre procents årlig ränta erlägges. § 22. Återbetalningen af det lån af åttatusen riksdaler, som af Rikets, åren 1840 och 1841 församlade, Ständer beviljades, för utvidgandet af läroverken i Carlstad, verkställes af Carlstads stifts domkapitel med tre procent årligen å lånets ursprungliga belopp; hvarförutan tre procents årlig ränta erlägges för det återstående lånekapitalet. § 23. Å det, för skolhusets i Nyköping utvidgning och reparation vid sednast förflutna riksdag, beviljade och utaf Strengnäs stifts domkapitel år 1843 utbekomna lån af tretusen riksdaler, skall, efter fem års förlopp frän länesummans lyftning, årligen afbetalas en femtedel af denna summa och derjemte såsom ränta erläggas tre procent å kapitalåterstoden. § 24. För det, till fullbordande af nya stiftskyrkan i Hernösand, nämnde stad samt Hernö landsförsamling, vid sist förlidna riksdag beviljade, och år 1843 jemväl utanordnade lån af fyratiotusen riksdaler, hvilket under fem års tid får utan ränta innehafvas, skall derefter, före slutet af hvarje år, inbetalas fem procent å lånets ursprungliga belopp, af hvilka fem procent beräknas tre procents årlig ränta för det återstående lånekapitalet; kommande således det utöfver denna ränta erlagde belopp att såsom kapitalafbetalning afgå å lånesumman, intill dess denna är till fullo godtgjord. § 23.
Då jag har satt mig till orubblig princip att skall jag skrifva om teater skall jag göra det som jag sjelf verkligen tänker och känner, utan att bekymra mig om, huruvida jag dervid kommer eller icke kommer att sjunga i hop i kör med flertalet af recensenter eller åskådare, eller icke kan under idel komplimanger stryka på foten för erkända namn, äfven de med fog mest uppburna och sympatiska, så får jag i detta fall bekänna en viss tveksamhet, fastän jag naturligtvis är medveten om, att all tveksamhet illa öfverensstämmer med den tvärsäkerhetens mundering, som ingalunda sällan tyckes vara en tidningsmans och recensents favoritdrägt. Min tveksamhet omfattar dock icke sannolikheten deraf, att under nuvarande förhållanden här i Sverige denna Ellida var den allra bästa tillgängliga eller att, för att döma af hvad som uppgifvits, hvad som här åstadkoms var bättre än hvad som annorstädes i Skandinavien effektivt presterats. Men med skyldigt erkännande af detta såväl som af en hel mäugd talangfulla detaljer i fru Fåhneus ' spel och först och sist af den oförlikneligt vackra stämman, så lemnade dock hennes Ellida mig snart sagd t alldeles oberörd och jag har icke häller sedermera hvarken på känslans eller tankens väg kunnat försätta mig in i den stämning, som erfordrades för att tillräckligt väcka mitt intresse för pjesen. Det kan nog vara en sanning, att till en stor del måste detta bero icke på återgifvandet, utan på sjelfva pjesen i dess helhet trots flera genialiska detaljer deri (exempelvis tecknandet af den naiva konstnärsegoismen, af Hilde etc.), men i allt fall kom det välnog mycket deraf, att hufvudrollen — for öfrigt ytterst svår att hålla i styr inom mensklighetens gränser — mindre väl lämpade sig for fru Fåhrseus ' naturell och utseende. Vid premieren var det i hennes spel alldeles for mycket af hvad jag skulle vilja benämna den tragiska gymnastiken med armar och ansigte, hvartill den uppenbara orsaken var att till-skrifva dagens helt naturligt upprörda och nervösa stämning. Till ett förnyadt återseende hade spelet vunnit i lugn och förflyttat sig ned från den högtragiska nivån och sökt bege sig mera in på det relativa hvardagslifvets område.
Men då rättvisan af Statsbördornas fördelning alltid måste fordra, att för begagnandet af utländska industriers producter, någon afgift såsom tull koni att erläggas, hvilken motsvarade de bördor in - 464 Den 22 April f. ml hemska productionen drager till Staten; och då äfven Tullinedlen höra till Bevillningsartiklarne, så måste den farhågan försvinna, sorn man yttrat i afseende på den egentliga bevillningens eviga fortfarande, såsom en följd af den nya redactionen, äfven om lyckliga förhållanden skulle göra den öfverflödig för Statsverket. Herr Rothlieb, Axel: Det år visserligen icke någon skillnad i ordalydelsen emellan den gamla och nya redactionen af ifrågavarande Det senare momentet i den förra har, efter min tanka, tillkommit, hufvudsakligen i det ändamål, att Riksens Ständer måtte kunna så vål under Urtima som Lagtima Riksdag fastställa den bevillning, de finna skäligt sig åtaga. Herr Cederfchjolä, Pehr Guftaf; Jag kan för min del ej annat än tillstyrka antagandet af den nya redactionen och detta just på den grund att jag icke rätt begriper den gamla §:ns innehåll, och jag år alltid rådd för en lag, som jag ej förstår. Det heter nemligen i §:ns i:sta Moment, att bevillningen skall råcka intill slutet af det år då den nya bevillningen faststålles; och i 2;dra Mom. ’varda Riksens Ständer dessförinnan ” det vill såga, innan det årets slut, då bevillningen blifvit fastställd, ”sammankallade, upphör bevillningen med det årets utgång, dd en sådan Riksdag börjarDet år likväl redan förut sagdt, att den gamla bevillningen skall upphöra först med slutet af det år, då den nya bevillningen bestämmes. Jag finner så* ledes Den 22 April f. ml ledes en motsägelse emellan de båda momenten, oell tillstyrker derföre bifall till den föreslagne redactionsföråndringen, som utesluter nyssberörde senare moment. Herr Grefven och LandtMarjkalken gjorde proposition till bifall af den föreslagna nya redactionen. Ropades starka Ja, jemte några Nej. §. 102.
Jag har likväl ansett mig skyldig att emot denna § framställa några erinringar. I en tiri, då lagskipningen allt mera och mera tyckes frångå den gamla regien »ruan skall mera hålla sig till lagens anda och mening, än till dess bokstaf», synes det mig vara skäl att använda största omsorg på redaktionen af hvarje lagparagraf. I den nu föredragna läses likväl »ej nödiga gångoch sängkläder för den sakfällde, hans hustru och oförsörjda barn», ett stadgande, som tydligt visar, att man icke tänkt sig det fall, hvilket, enligt hvad våra brottmålstabeller gifva vid handen, ingalunda är så sällsynt, att det just är hustrun, som blifvit sakfälld. Jag hemställer derföre, huruvida det icke vore lämpligt, att orden »hans hustru» utbyttes emot »dennes make». Likaledes får jag hemställa, oin icke, när man så tillgodosett de lekamliga beholven, det vore skäl att äfven något behjerta de andliga och således bland det, som enligt denna § skall vid utmätning undantagas, upptaga de mest brukliga andaktsböcker. På grund häraf anhåller jag att §:n måtte erhålla följande förändrade lydelse: »Ej må i mät för böter tagas den sakfälldes enda fasta egendom, hvaraf han sin nödiga bergning häfver; ej nödig bostad; ej till jordbruket nödiga lösören eller hvad den sakfällda eljest till sin närings bedrifvande behöfver; ej böcker, som för andaktsöfning nyttjas; ej nödiga gångoch sängkläder för den sakfällda, för dennes make och oförsörjda barn; ej Den 11 Jnli e. m. 389 heller af det förråd, som i huset finnes, hvad till hans och hans husfolks underhåll i en månads tid erfordras». Gr. Sparre, Erik: Det är R. o. Ad. utan tvifvel väl bekant, att man inom kriminal-lagstiftningen mycket ordat om bibehållandet af böter såsom straff.
Pyramus har utsändt sin tjenare Syrus att sälja båge och spjut och i stället köpa syskrin, nålar, tråd och lärft; denne möter sin herres vän, Felix, och omtalar för honom Pyrami tillstånd. Felix går till Pyramus och spörjer honom, om han är redo till den öfverenskomna jagten; men Pyramus vill ej veta af någon jagt, han vill bli en jungfrukneckt, uppreda fröknars och jungfrurs säng samt öfva sig i sömnad. Nu uppstår emellan vännerna ett långt samtal, hvari Pyramus bekänner, att alla hans tankar stå till qvinnor och han skyllar på gudarna, som vändt hans sinne; Felix deremot förebrår honom hans löshet i grundsatser och förlöjligar kärleken. De komma att tala om märkliga mäns exempel, och Pyramus anför som auktoriteter Cæsar, Alexander och Hannibal, men Felix invänder, att de äro krigsmän och dessa ”följa sådan sed;” då anföres Virgilius, som lät en qvinna narra sig att i en korg upphissas på muren, hvarpå hon lät honom der blifva hängande255; men deremot invändes, att poeter vilja alltid föra ett lustigt lefverne. Aristoteles, som skrifvit Ethiken, framdrages då, ty han lät en qvinna lägga betsel på sig; Felix anmärker, att Aristoteles var ingen adelsman, utan filosof, lättjan förde honom till älskog, hade han öfvat sig i kamp och jagt, hade ej kärleken fått magt öfver honom. Ändtligen anföres då Herkulis exempel, och slutet blir ”Summa, thet är ingen i werlden till, ware så stålt, som han will, Som icke weet, huadh älskogh ähr.” Omsider bekänner Pyramus sin kärlek till Tisbe. Väl tycker Felix, att ”det är högh krubba åt lågan häst,” men lofvar sitt biträde och råder att skrifva till henne ett bref, som Felix’ slägtinge, pagen Amatus, skall frambära. Fjerde akten.
En dylik förändring skulle medföra en serdeles betydlig lättnad, och då Rikets Ständer jemväl serskildt begärt, att, derest Statsverket komme alf öfvertaga åtskilliga verks inkomster, en reglering af de titlar, hvarunder desamma utgöras, måtte blifva vidtagen till befrämjande deraf, att de på eli mera ändamålsenligt sätt kunna varda debiterade, anser jag mig derföre böra underdånigst tillstyrka, att Eders Kongl. Majit ville i nåder föreslå vidtagandet deiaf; hvarvid jag, i afseende å beräkningen af den tillökning i -charla-sigillala-iukomslen, som deraf skulle blifva en följd, får underdånigst upplysa, att uppbörden under förutnämnde titlar utgjort af rusthållsoch permille-afgiften, beräknade i medeltal för fem år, på sätt i del föregående är omförmäldt, 68,338 ruff 13 sk. och af öfrige afgifler 4-,282 r:dr 31 sk. 10 rst eller tillhopa 72,620 ruff 4-4- sk. 10 rst. Hvad beträffar öfrige lill Wadstena krigsmanshus ingående, här förut icke om för mål de, inkomster, så loide vid derom nu gällande föreskrifter få förblifva. Bi/i. till II. St. drot. lil50 §- ISSI. G IId/l 3 34 Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 27. 7\o. Invalidhus-fondens medel. De lill denna fond nu anslagne inkomster, beslående lili f. d. Adelsfaneregementets indelningar och bostålls-arrenden, synas mig jemväl lämpligen böra ingå till Statsverket, emot det att motsvarande anslag till fonden anvisas.
För att tillintetgöra egenskapen af blott karakter erfordras således blott ettdera alternativet, tjenstgörtsskyldighet eller lön på stat, förenadt med den benämning, en person innehafver. Jag tror, att uttrycket: t jens tgörrssk y 1 d i g h et här influtit icke blott i den inskränktare bemärkelsen, såsom afseende en närvar. skyldighet att tjenstgöra, utan äfven såsom innefattande ett åliggande att tjenstgöra, när så påfordras. För öfrigt Den 21 O c toli er. vill jag minnas, att uti endera punkten, nemi. den a:dra, finnes ett särskildt undantag. Denna punkt innehåller nemi.: ’’att då den, sorn erhållit högre karakter, an sotri åtföljer innehafvande tjenstegrad, efter behörigt förordnande minst ett år förrättar den tjenst, som motsvarar den högre karakteren och sådant vederbörligen styrker, under samma tid icke erlägger någon karaktersbevilln.” Man presupponerade inom Utsk., att en person, som erhållit en högre karakter än den, som åtföljer den lön, lian uppbär på stat, skulle komma att användas i den tjenstegrad, hvars karakter lian bär, och i följd deraf fann man, att under den tid, han förrättade den tjenst, som motsvarade hans titel, han borde vara befriad från karaktersbevilln., som han deremot borde åter utgöra, när han återginge till sin inferieura befattning. För min del anser jag visserligen, att hela detta betänk, icke är fullt motsvarande, hvad sunda förnuftet säger, att det bör vara i afseende på bevillning; men sedan förstärkta StatsUisk. anbefallt denna beskattning, ulan att betrakta svårigheten, ja, nästan orimligheten deraf, kan jag icke se, huru man skall uppställa beskattningen på annat sätt, än Utsk. föreslagit.
Dernäst bar jag ansett mig åligga, att icke ingå i en bestämmelse för hvilken jag saknade nödiga grunder. Mitt yttrande är visserligen af föga betydenhet, men då jag skall yttra mig, sä måste det väl ske på några grunder, och jag saknar för min del de grunder, som fordras för att jag skulle kunna fatta något bestämdt omdöme i denna för riket så vigtiga fråga. Denna omständighet har föranledt mig lill den åsigten, att Ständerna icke borde taga första steget i denna fråga, och under sådant föhållande skulle naturligtvis följden blifva att K. M. borde yttra Sig på ett bestämdt sätt, i fall K. M. icke redan gjort det. Men jag respekterar andras åsigter, och då många ledamöter anse att K. M. har på ett bestämdt sätt yttrat Sig, så måste i sådant full StatsUtsk. äfven yttra sig bestämdt. För mig åter, som finner att K. M. icke bestämdt yttrat Sig, är det nödvändigt alt icke heller bestämma mig. Detta har varit den hufvudsakliga grunden hvarföre jag trott att ett annat sätt för StatsUtsk. alt yttra sig bade varit rättare än delta. Då Ulsk. säger: ”anser Utsk. sig icke kunna tillstyrka Linie-skeppens förändring till Fregatter”, etc. anser jag det vara så mycket som hvar och en kan intränga i förhållandena på grund af de upgifter, som blifvit meddelade; derföre är jag i den 8 H. 13 194 Den 26 Juni f. m. delen bestämd. Men jag har under flera på hvarandra följande riksdagar varit af den öfvertygelse att Ständerna icke borde ingå i de s. k. organisations-frågorua, ehuru del är klart alt Sländerna måste göra det, när K. M:s framställningar i sådane frågor äro bestämda, och således återkommer jag till min första upfattning af detta ämne, så nemi., att den, som anser k. M. redan hafva sagt ut Sin tanke, måste ovilkorligen tillstyrka hvad StalsUtsk. yttrat, men den, som anser att K. M. icke uttalat Sin bestämda tanke, den handlar konsequent om han icke antager de ordalag, som här af Utsk. äro begagnade.
Den siste talaren har redan erkänt, att sparbankerna gå förträffligt i vårt land; de halva redan ett kapital af 30 millioner, och inga förluster hafva drabbat insättarne. Hvad kan man då vidare önska? Hr von Koch säger, att det finnes 24 olika reglementen, ett särskildt för hvarje län; men delta bevisar ju endast, att i olika län önskar man hafva sina sparbanker inrättade på olika sätt, och det måtte väl också vara en obestridlig rättighet för dem, som stifta en sådan inrättning, att göra den huru de behaga. Det bästa beviset derpå är just England, der det alls icke finnes något af staten utfärdadt reglemente för sparbankerna; och jag tror vi böra följa detta exempel. Jag vill icke längre uppehålla R. o. Ad. med att tala om ett ärende, som redan är afgjordt; utan anhåller blott om bifall till Utskits Betänk. Hr von Troil, Samuel Gustaf: Jag är för min del en stor vän af sparbanker, och de hafva äfven, såsom Hr von Koch upplyst, inom Malmöhus län fortgått med stor framgång; men jag hyser vissa betänkligheter vid att betaga dem någon del af deras frihet i utveckling. Skulle emedlertid R. o. Ad. vilja uttala sitt intresse för dessa inrättningar, anhåller jag att det måtte ske genom biträdande af Hr Isbergs reservation, som är hållen i temligen allmänna ordalag, ty Hr Lallerstedts motion anser jag icke böra vinna bifall. Hr von Knorring, Oscar: Här har blifvit sagdt, att insäftarne i sparbanker icke lidit några förluster. Jag kan dock nämna ett exempel på en sådan inrättning, som gick öfver ända; direktionen var oansvarig och de fattiga personer, som der insatt sina besparingar, förlorade dem. — Då ett så vigtigt ärende Den 14 Mare e. m. är under öfverläggning, synes mig också underligt, att man vill klandra att Ståndets ledamöter deröfver uttala sina åsigter. och får jag derföre på det högsta motsätta mig alla försök till ett sådant afklippande af den fria yttranderätten. Frih. Sprengtporten: Då det, enligt min öfvertygelse, vore lämpligt att R. St:r till K.