Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
IV:o 27. 11 rån, hvars inbyggare deraf varit och äro i åtnjutande, så mycket mera, som det är obestridligt, att desse fördelar, om de i sjelfva verket finnas, likväl till hög grad öfvervägas af de allmänna förderfliga följderna utaf de missbruk vid Gårdfarihand dels-rättighetens utöfvande, som så länge gifvit anledning till grundade klagomål. Utskotten öfvergå derföre omedelbarligen till besvarande af hufvudfrågan: "Bör friheten att idka Gårdfarihandel upphöra eller fortfara 7" Och som de skäl hvilka tala för det förra alternativet, i Utskottens tanka, äro fullständigt utredda uti Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets vid förra Riksdagen i detta ämne afgifna, ofvan åberopade Betänkande; förhållandena sedermera icke blifvit förändrade och de, genom Kgl. Kungörelserna den 29 November 1826 och den 7 Julii 1828, förordnade ändringar och tillägg uti Kongl. Förordningen af den 5 Junii 1822 icke synas föra närmare till målet; så anse Utskotten, till undvikande af vidlyftighet, sig endast, med åberopande af dessa skäl, böra tillstyrka Rikets Högloft. Ständer, att nu förnya deras vid förra Riksdagen till Kongl. Maj:t framburna underdåniga anhållan: att ej mindre den Städerne Borås och i 2 Lagsami Allm. Besv. o. Oec. Ulsk. Bet. Ulricehamn än den Allmogen i Sju Härader af Elfsborgs Län från längre tid tillbaka förunnade rättighet, att utöfva Gårdfarihandel, malte helt och hållet upphäfvas. För öfrigt, och som de mer eller mindre utvecklade förslag, till hämmande och bestraffning af de öfverklagade missbruken af Gårdfarihandel!!, hvilka af åtskillige Motionairer blifvit framställde, komma, i händelse af Rikets Högiofl. Ständers bifall till Utskottens nu gjorda hemställan, alt förfalla, hafva Utskotten ansett något Utlåtande öfver samma förslag icke erfordras. Åtskillige Ledamöters olika meningar i ämnet bifogas. Stockholm den 5 Maji 1829.
RegementsChefer med bibehållande af deras Indelningar vid Regementerne; och halva flere instämt uti Herr v. Heynes, genom dess vid Utskottets Betänkande fogade Reservation, yttrade tanka , att, då Generaler på detta sätt tillsattes, de i stället till RegementsBefälets förande förordnade Öfverste Lieutenanterne kunde erhålla en Contant lönetillökning, hvardera af 2000 R:dr; hvarjemte Herr Prosten Forsslind ansett, alt, i stället för 6 FördelningsGeneraler, lika många GeneralAdjutantsbeställningar borde inrättas, hvartill de utmärktaste BataillonsCheferne kunde befordras, hvilka, ulan alt vara besvärade af FördelningsGeneralens höga rang och dermed förenade större representationskostnad, endast för tillfället åtnjöte det anseende, som hvarje serskildt uppdrag kräfver och vore med denne lika användbare go Stats-Utskottets vid Mönstringar, Inspectioner och större Öfningslager under freden, eller vid ett krigsutbrott lika förberedde att uppträda såsom Härförare; och vore de uti detta sednare fall så väl under det pågående kriget som efter den återstälda freden ovilkorligen berättigade till en mot deras vigtiga befattningar svarande högre aflöning; men de kunde uti det förra, under afvagtan och viss förhoppning om en Öfverste-Indelning, såsom deras yttersta belöning, under tiden möjligen åtnöjas med 2000 R:dr i lön och 1000 R:dr uti Reseoch Fouragepenningar; hvaremot af de 6 föreslagne Generalslönerne öfverblefve en tillgång af 18,000 R:dr, hvarmed en nödig förbättring uti BataillonsChefernes nog knappa lönevilkor kunde tillvägabringas.
För hvarje plenum bör, sedan tnlmans-öfverläggningen för sig gått, genast uppgöras en särskild föredragningslista, hvaraf en afskrift under påstående plenum bör vara uppsatt i Ridarhussalen, derå alla förändringar i föredragningsordningen, hvarom Ståndet, i enlighet med 47 $’n Riksd.- Ordn., kan öfverenskomma, skola genast anmärkas. 5. Väcker någon muntligen en Svarar mot §:n 29 fråga, som på bordet lägges, års Ridd.Ordn. 5 H. Svarar mot 16 §:n 1 i835 års Ridd.Ordn. Tillägg. Den i April. eller remitteras, eller med de öfriga RiksSttn communiceras, bör anförandet till prot. dicteras, och afskrift deraf till bordet a/lemnäs, innan nästa plenum. Gör någon muntligen sådana anmärkningar vid ett Utskts betänk., att de till detsamma* återremitterande föranleda, böra de inom atta dagar vara skriftligen uppsatta och inlemnade till Ridd.cancelliet, vid påföljd, att anmärkningarna i annor händelse, sådana de lill prot. blifvit uppfattade, lill Utsk. afsändas. Alla skriftliga anföranden skola genast efter deras uppläsande afgifvas till prot. R. o. Ad:s pleniprot. böra, inom fjorton dagar efter det de blifvit hållna, inför Ståndet justeras, -såvida R. o. Ad. icke för hvarje särskildt fall derom annorlunda förordnar. 6. Vid alla val och voteringar skall upprop ske efter anteckningslistan , och anmode Landtm., eller den hans ställe företräder, sex ledamöter af R. o. Ad. att jemte honom vid bordet sitta och öfver förrättningen föra prot. De, som till en och samma bänk höra, träde inom skranket, när deras bänknummer uppropas, och hvar och en framlägge, vid upprop af dess namn, sin valeiler voteringssedel på det pappersark , som hålles af en ledamot vid bordet. Utom ledamöterne på den bänk, som uppropas, må ej andre finnas på stora gången, än de, som tillhöra den föregående eller efterföljande bänken, vid det äfventyr, Svarar mot §.
M. af förslag rörande nya fartygs certer bör likaledes, af förutnämnde skäl, ske genom samma auktoritet direkte till Chefen för Sjöförsv:sDepart:t, som, om någon granskning finnes behöflig, dels äger tillfälle att låta den verkställa genom de redan på stationerna organiserade RegktsKomitéer, dels genom hvilken sakkunnig person han för godt finner. Enl. min öfvertygelse blifva dock dylika granskningar icke allenast öfverflödiga, utan äfven skadliga, om ledningen af Flottans skeppsbyggerier så organiseras, att den ansvarige Chefen äger dertill erforderliga egenskaper. h) Utsyning och fällning af ekar är äfven ett ämne, som af sislntde auktoritet bör uteslutande behandlas, synnerligast som den vigtigaste delen af åtgärder i detta afseende, eller utfärdandet af instrukt:n för så väl fällning som aptering, måste åt Chefen för skeppsbyggeriet öfverlåtas, såsom dertill bäst qvalificerad. Dessutom då de få ekar, som ännu tillhöra Kronan, om några år hunnit fällas, uphör naturligtvis all åtgärd från embetsmyndighets sida i detta afseende. Hvad åter »vården om skogarne» beträffar, så torde väl få tagas för alldeles afgjordt, att då den nu gällande SkogsOrdn:n af 1805, genom sednare författn:r, är betydligen förändrad, kommer att med en ny ersättas, något så högst oegentligt stadgande, som det att Förvaltn:n af Sjöärenderna skall med skogarnes vård hafva någon befattning, väl icke kommer att inflyta. Det bestyr detta Collrm nu dermed äger är, med undantag af förutnämnde utsyning af ekar, alldeles nominell. »') Utbetalning af de för sjöförsvaret anslagne medel. Detta har hittills skett på det sätt, att Förvaltnm för vecka utreqvirerat från Statslvont. en lika fördelad andel af 5:te HufvudTitelns anslag, som blifvit deponerade i Riksbanken, hvarur Förvaltn:n assignerat ett erforderligt belopp, för att dels i mån af behof remitteras till stationerne, dels direkte bestrida hvarjehanda utgifter för Flottans räkning.
När nu härtill kommer, att man föreslagit Bankens skiljande vid en stor del af sin lånrörelse; så synes mig tiden icke vara inne att nu göra förändringar i bokföringen. Snarare torde man, ifall öfvertlytlning till Riksg.cont. skulle ske, böra utsätta någon belöning för dem, som bringade Riksg.contis räkenskaper i det skick, att de kunde afslutas lika hastigt som Bankens, hvars bokslut är färdigt i Mars eller April månad året efter förvaltningsäret. Jag minnes icke inom hvilken tid Riksg cont. får sitt bokslut färdigt; men det förefaller mig, att redogörelsen för detta verk kommer ändock senare. Får nu Riksg.cont. hela den befattning, sorn är det tillämnad, så förmodar jag, alt hjelp behöfves för räkenskapernes afslutande. Jag hemställer derföre, att det ifrägavar. betänk, icke måtte af R. o. Ad, godkännas. Hr Bildt, Knut: Jag kan icke neka till, att det för mig är högst betänkligt att uppträda emot en person, som sä länge varit ledamot af Bancostyrelsen; men dä jag vid granskningen af Bankens räkenskaper, vid hvilken granskning jag såsom ledamot af räkenskapsafdelningen deltagit, funnit förhållandena sådane, att jag trott mig inom Utsk. böra tillstyrka bifall till det nu föredragna betänk.; så har jag ansett såsom min pligt, att yttra några ord till dess försvar. Dä depositionsafdelningens räkenskaper granskades, var det en af BancoUtsk:s ledamöter, som lät protocollsföranden för sig uppgifva, huru vid en deposition i Banken skulle tillgå. Detta var angeläget för de i Utsk. nyss tillkomne ledamöterne, bland hvilka äfven jag, som dä för första gängen satt i Utsk., tyckte det vara ganska intressant, att sålunda blifva bekant med mekanismen i denna del inom verket.
B(8v.~ och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o S. B brefvens fortställande, ocb att afgiften högt uppdrefves, på det provisionen måtte blifva så mycket högre, hvarpå exempel ej lärer saknas; Och då kronofogde och häradsskrifvare nu erhållit högst betydliga, mer än fördubblade löner, samt sådana afgifter, som den ifrågavarande dervid borde vara afsedde att upphöra, voro så mycket mindre skäl att de äfven egde uppbära denna provision till ytterligare tunga för brefbäringsskyldige hemmansegare. På dessa skäl har motionären hemställt att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t anhålla att hvad 1849 års Cirkulär i detta ämne innehåller måtte upphöra att vara gällande, och att med brefbärings-penningarnas uppbärande och utdelande finge förfaras i likhet med hvad angående snöplognings-penningarno i 1790 års Förordning är stadgadt. Hvad sålunda blifvit anfördt har Utskottet tagit i öfvervägande; nion då den uti Kongl. Cirkuläret den 90 November 1849 medgifna tillåtelse att don vissa hemman åliggande Kronobrefbärings-skyldighet må efter öfverenskommelse mot betalning ombesörjas af vissa personer eller hemman inom häradet, icke utesluter rättigheten för de brefbäringsskyldige att sjelfve bestrida detta besvär, om de så för godt finna, och öfverenskommelsen i omförmälde afseende, derest sådan träffas, sålunda är af helt och hållet enskild natur; i följd hvaraf ej heller kronofogde och häradsskrifvare synas kunna å tjenstens vägnar hafva åliggande att den i detta fall mellan vederbörande betingade betalning utan provision debitera och uppbära, helst det enligt ofvannämnde Kongl. Cirkulär år de brefbäringsskyldige obetaget att om afgiftens uppbärande och utbetalande på annat sätt öfverens' komma, så anser Utskottet sig böra hemställa att denna motion icke må till någon åtgärd föranleda. Stockholm den 22 December 1859. 6 Allm. B t en.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 6.
Lägst är detta värde utsatt i Elfsborgs samt Götheborgs och Bohus län, der det utgör 750 r:dr efter taxering och 1500 efter särskild uppskattning, samt högst i Calmar, Blekinge och Skaraborgs län, der det uppgår till 3000 r:dr efter taxering och 6000 efter uppskattning. Uti reglementet för Örebro läns hypotheks-förening finnes i detta afseende intet minimum stadgadt. Vid minimivärdets bestämmande har man i mer eller mindre mån afsett att utesluta de mindre jordegarne; men för dessa är behofvet af en reglerad fastighetskredit mest trängande; ty de måste betala högre ränta och vidkännas mycket större omkostnader, än de större jordegarne. Inteckningslån erhållas desto billigare, ju större de äro. I samma mån lånesumman minskas, ökas räntefoten. Kapitalisterna vilja icke sätta sina penningar på för många händer och sker det, låta de betala sig för de större besvär, de derigenom underkasta sig. Om man annorstädes haft skäl att utesluta de mindre jordegarne ur hypotheks-inrättningarne, så synes det icke vara lämpligt i Sverige, der en så betydlig del af jorden tillhör de mindre jordegarne, och aldraminst om den utväg, dessa nu ega, att i riksbanken få amorteringslån Lill låga belopp komme att upphöra. Vid de för - sta hypotheks-inrättningarnes stiftande var det politiska, men ieke finansiela skäl, sorn föranledde de mindre jordegarnes uteslutande. Fäster man sig vid den finansiela synpunkten, så kommer man till den åsigt, alt hypotheksföreningarne böra stå öppna för alla, som kunna erbjuda en tillräcklig säkerhet, oell minimum af det egendomsvärde, som lemnar tillträde till dem, endast bestämmas med hänseende till nödvändigheten att vara förvissad om de årliga afbetaIningarnes behöriga ingående.
Grundlagens ofvanåberopade föreskrifter blifvit vid alla uppgifna tillfällen åsidosatta eller öfverträdda, i det att de tilltalade Herrar StatsRådsLedamöter, i strid mot Rikets Ständers vid 1834 och 1835 årens Riksdag, angående StatsRegleringen i allmänhet eller i vissa delar deraf stadgade och i vanlig ordning tillkännagifna beslut, dels uti 222 StatsRådet tillstyrkt éller lemnat utan erinran, dels i Kongl. Regeringen biträdt de åtgärder och beslut, om hvilkas beskaffenhet samma memorial närmare förmäler; hafva deremot, uti den å svarande sidan afgifna förklaringen, sådana förhållanden blifvit framställda, hvilka skulle ådagalägga, att, i de fall, der Rikets Ständers serskilda beslut till stöd för anmärkningarne åberopas, dessa beslut voro oförenliga med eller sträckta utöfver Regeringsformen samt följaktligen ej behöfde tjena till efterrättelse, och att de anmärkta åtgärderna ej eller i öfrigt befunnos mot nämnde Grundlag i någon måtto stridande. För att kunna behörigen öfverväga dessa i förklaringen, ej mindre i allmänhet än i afseende å hvarje punkt i anmärkningsmemorialet, framställda förhållanden, så vidt de angå lista och nästföljande anmärkningspunkter till och med den 9:de, hvilka hufvudsakligen äro af enahanda beskaffenhet, torde vara nödigt att i minnet återkalla åtskilliga redan anförda omständigheter. Vid sistnämnda Riksdag hade Kongl. Majit, i Dess till Rikets Ständer aflåtna nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof, med bifall till hvad Dess StatsRåd, på sätt medföljande Protokoll utvisade, tillstyrkt, föreslagit Rikets Ständer, att uppå RiksStatens andra och tredje hufvudtitlar måtte uppföras dels löner för nya embeten och tjenster, hvilka ansågos nödvändiga, dels förhöjda löner för redan varande, och hvilka lönanslag till större delen blifvit tid efter annan, sedan förutgångna Riksdagen, af Kongl. Majit anvisade att till deras innehafvarare tills vidare utgå af nämnde hufvudtitlars så kallade besparingar.
Men allmänheten, som afhörer förloppet, visar sig öfvertygad, att den part, som i försvaret kom till korta, måste hafva orätt; och bland denna allmänhet finnas tilläfventyrs dels anhängare af motparten, de der icke spara åtbörder, utrop m. m., för alt imponera, dels ock tjenslvillige tidningredaktörer, som hinna att offentliggöra den allmänna meningens dom i saken, innan domstolen ännu fattat sitt beslut, hvilket derefter, i följd häraf, kommer att upptagas med ovilja. Det kan icke nekas, tror jag, att allt detta är för rättvisan mera menligt än fördelaktigt. Vältalighet inför rätta har troligen någon gång varit af god verkan, jag bör ej tvifla derpå; men jag tviflar, att det goda, den uträttat, kan komma i någon jemförelse med det onda, den gjort. Och jag tvcker mig kunna vara förvissad, att det endast är genom rättegångssättets fel, som vältalighetens fördelar kunna någonsin blifva för rättvisan behöfiiga. Jag räknar Sverige till lycka, att pläderingen här är främmande; och det synes mig uppenbart, att den skriftliga rättegången är rätta sättet att vinna alla de fördelar, pläderingen möjligen kan medföra, utan att äfventyra någon af hennes olägenheter. Våra rättegångsbruk må eljest tåla förbättring; men icke kan jag förmoda, att annat än försämring skulle uppkomma genom införande af den mest tvetydiga bland fördelarna i främmande länders rättegång. Det är pläderingens afskaflande, som skulle, om ej allt bedrager, förbättra de länders rättegångssätt, der den finnes, men icke dess införande, som här bör eftersträfvas. När man bestrider de vältaliga förvillelsernes möjligen menliga verkan på domaren; vet jag icke, om meningen är, att en god vältalighet likväl kan hafva fördelaktig verkan, eller att båda arterna äro lika kraftlösa. I 75 senare fallet vore ju ingenting vunnet med sakens antagande; och det förra synes ligga i strid med kunskapsförmågans egenskaper. På de grunder, jag anfört, förekommer mig deremot såsom afgjordt, att pläderingen måste vara öfvervägande skadlig, så framt den icke är alldeles overksam och likgiltig.
En Tysk Gonventions-Specie En Spansk Piaster eller enAmericansk Dollar •»«**•*•« Ett Franskt Femfrancs-stycke En Preussisk Thaler En Rysk Rubel (sedan 1807} Ett Liineburger eller Mechlenburger Zweidrittel-stycke Pieeens rätta bruttovigt i Ass. ■ Fullvigtiga styckets inköps-pris i BancoSedlar. Högsta tillåtna undervigt. Procent. Minsta antagliga vigt i Ass. Minskning i i priset föl l hvarje fe| lande Ass. 44) * 1 -^d* 4 i83o års Ranco-Regiem., med allenast de redactionsförändringar, som föranledas, dels af Bankens öppnande till silfverutvexling, dels ock af Rikets Ständers vid innevarande Riksdag fattade beslut, om en förändrad myntoch räkneenhet. 2".dra punkten igenfinnes under samma Afd:s 15 §. punkten 5 (pag. 55.) Den i 3:dje punkten gifna tillåtelse till utvexling af Svenskt silfvermynt vid Låne-Contoren är visserligen en naturlig följd af den nu mera medgifna fria silfverutvexlingen, men har likväl synts Utskottet böra bestämdt uttryckas, på det missförstånd i detta hänseende, till men för rörelsen, må förekommas. Det i 4:de punkten lemnade medgifvande till utvexling af utländsk! Banco-UtskotteU Memorial N.-o 1/2. TT silfvermynt, igenfinnes under §. i3 (pag. 52) af i83o års Banco-Reglem., och med det i samma punkt intagne förbud mot utlemnande af plantsar, har Utskottet haft för afsigt, ej mindre att försvåra silfrets utförsel, då sådant kan synas förmonligt, än ock att lägga ytterligare hinder för att i Banken uttaga silfver efter vexlingsgrunden och detsamma sedermera, mot förhöjdt pris, till Banken åter försälja, såsom då för tillfället från främmande länder infördt.
Helge å, redan flottbar sträckvis, kan, i ett i delta afseende förbätlradt skick, gifva så väl åt norra delen af Skånes skogsbyggd, som åt södra delen af Småland en stor lättnad för dessa orters varu-omsättningar, skapa och underhålla nya industrigrenar ibland invånarne, som ingalunda sakna håg och fallenhet för industriös verksamhet. Enär Christianstad för öfrigt är i alla afseenden den tjenligaste marknadsplatsen inom Länet för den större byteshandlen emellan skogstraktens och slättbyggdens alster och behof, förtjenar den ifrågavarande förbättringen å hamnen vid Åhus en vida större uppmärksamhet, än som hittills deråt varit gifven. Länets vestra kustland, utgörande Bjere härad, är i allmänhet brutet,- hvaremot östra kusten, beslående af Willands, Gerds och Albo samt Jerresta och Ingelsta härader är för det mesta slättland. Närmast håfven, synnerligast å östra kusten, äro vidsträckta fält, efter all anledning fordom fruktbara, men nu inkräktade af flygsand. Flygsandens förhållande inom Länet är väsendtligt lugnande mot fordom. Detta glädjande resultat är emedlertid frukten af mer än hundraåriga kostnader och bemödanden, och mycket återstår ännu, innan dessa förderfbringande fält kunna anses fullkomligt dämpade och lugnade. De fordra en särskild uppmärksamhet, men så länge de medel, som för flygsands-planleringnr kunna disponeras, förblifva så ringa, sorn de nu äro, få större resulta lery:; förväntas. Den tid synes derföre ännu vara aflägsen, då något väsendtligt i detta afseende kan vinnas, helst föga är att hoppas af ortens invånare sjelfva, så länge lynne och sedvana ej ens låta hvad sorn är vidgjordt och åtgöresnju - 5 ta den fred, som tarfvas för planteringars bestånd. För det' närvarande bar flygsanden å vestra kusten dock upphört att vara besvärande. Flere äldre planteringar på dessa fält lemna bevis, att de kunna lyckas medelst ihärdiga bemödanden* Å östra kusten är förhållandet ej så tillfredsställande.
* * * Bland de af konstakademien år 1879 belö- nade täflingsarbetena med motiv » Syndafloden » befann sig en tafla af ett ungt fruntimmer, som då i fyra år varit akademiens elev och ingaf stora förhoppningar. Hennes namn var Emma Löivstädt, dotter till en aktad stockholmsborgare, skräddarmästaren C. Ii. Löwstädt, och född 1856. Strax efter mottagandet af denna belöning begaf fröken Löwstädt sig till Paris och stannade där några månader for att studera målarkonsten. Efter återkomsten hit deltog hon åter i den af akademien då utlysta täflingen » Lokes fängslande » och vann 1880 andra priset. Denna uppmuntran gaf henne anledning att efter slutad kurs vid vår konstakademi å nyo begifva sig till Paris för att riktigt grundligt taga kännedom om det franska målningssättet. I Frankrike målar man på många olika sätt, och där gäller företrädesvis hvad vår store skald sjöng: » i många former trifs det sköna ». Det är dock ett uttryckssätt, som kanske mer än de öfriga får gå och gälla för fransk målarkonst, det som fått namn af det moderna och äfven gör anspråk på att vara framtidens och är mer eller mindre impressionistiskt, d. v. s. söker att på duken fästa det ögonblickliga intrycket, skall vara verklighetstroget och är vanligtvis ett uttryck af konstnärens subjektiva uppfattning. I det uttryckssättet ligger onekligen något frestande för ett ungt konstnärssinne, och Emma Löwstädt eller, som hon efter sitt giftermål 1882 kallar sig, Löwstädt-Chadwick, drogs allt mera åt det hållet. I de taflor hon, strax efter det hon för alltid slagit sig ned i Frankrike, då och då skickade hem, märktes denna böjelse icke mycket, men den har allt mera bemäktigat sig den talangfulla konstnärinnan, och på den utställning, som hon jämte fröken Jolin nu haft här, har den slagit ut i full blom.
Sedan af Rikets Ständers år 1851 församlade Revisorer blifvit anmärkt, att Akademiens räkenskaper för sä väl år 1848 som synnerligen år 1849 blifvit förde med mindre noggrannhet och ordning, halva jemväl 1853 års församlade Revisorer funnit samma förhållande fortfarande hafva egt rum under åren 1850 och 1851, hvilket för år 1850 äfven vitsordades af de i Kongl. Kammar-Rätten vid samma års räkenskaper gjorda talrika anmärkningar; bestående de felaktigheter, Revisorerne trott sig hafva anledning anmärka och hvarå i begge revisions-berättelserna tlerfaldiga exempel blifvit anförda, hufvudsakligen deri, att dels åtskilliga slutsQinmor icke befunnits riktige, dels flera special-poster varit uteglömde eller till beloppen icke utförda, och dels räkenskaperna icke till beloppet öfverensstämt med tillhörande verifikationer, äfvensom att i öfrigt siffrorna i hufvudböckerna varit på mångfaldiga ställen raderade och ändrade. Uti de af vederbörande redogörare häröfver afgifna underdåniga förklaringar hafva väl åtskilliga af de gjorda anmärkningarna blifvit nöjaktigt förklarade; men då sådant icke egt rum med en del andra, af hvilka några jemväl blifvit till riktigheten medgifna, få Rikets Ständer hos E. K. M:t i underdånighet anhålla om nådigt förstån - 248 Expeditions-Vtskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 117. digande för Upsala Akademis konsistorium att tillse, det Akademiens räkenskaper hädanefter blifva så förde, att icke skälig anmärkning må i afseende å dem kunna göras om mindre noggrannhet och ordning.