Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hermiones ömhet och kärleksfulla väsen gjorde ett allt märkbarare intryck på brodern och vann slutligen hans tillgivenhet. Hon lyckades förmå honom övergiva sin enslighet, lämna sin kammare och tillbringa någon av dagens timmar i hennes sällskap på den vackra platsen, där vi en gång sågo henne med sina väninnor där springbrunnen sorlade, fåglarne sjöngo, pelargångarne bjödo svalka och himmelen välvde sig klar och ren över dem. Klemens besegrade de fördomar, som ville stöta henne tillbaka, men han skulle icke hava förmått detta, om icke hastigt en tanke hos honom uppstigit att omvända henne till kristendomen. Detta beslut uppfriskade hans själ; det gav honom ett värdigt mål att eftersträva och avvände hans tankar från honom själv. Han skyndade till Petros för att underrätta denne om sin avsikt och vinna hans uppmuntran till företaget. Petros kunde naturligtvis icke annat än gilla hans beslut, ehuru han ingalunda tilltrodde sin fosterson tillräckliga krafter till det värv han pålade sig. Från denna stund sökte Klemens sin systers umgänge i stället för att undvika det. Han började tala till henne om den kristna religionen, och Hermione lyssnade gärna till hans ord. Med förundran upptäckte han, att det, som han berättade, icke för henne var något nytt. Hon hade läst de kristnes heliga skrifter, hon kände Jesu levnad och kunde upprepa hans muntliga läror; det var endast utläggningen och den kristna metafysiken, varmed hon röjde någon obekantskap. Hermione såg, att Klemens talade med värme och kärlek om dessa ämnen; hon lånade honom därför gärna sitt öra och aktade sig att framställa andra motsägelser än sådana, som voro ägnade att sporra hans nit, emedan han kunde övervinna dem. Tyvärr var Klemens' ihärdighet ingalunda så stor som hans iver. Samtalen stördes som oftast av någon tredje persons ankomst. Än visade sig Karmides, än Ismene och Berenike, än Teodoros, och för denne siste hyste Klemens samma fruktan som för den lede frestaren själv. Det var för Hermione omöjligt att förjaga denna rädsla. Då Teodoros närmade sig, avlägsnade sig den unge föreläsaren utan att svara på hans hälsning. Petros hade emellan dem båda upprest en oöverstiglig mur.
Ehuru Utskottet för sin del icke anser att fabriksoch handtverks-idkare i allmänhet för närvarande taga sina arbetares krafter i anspråk utöfver billigheten, be farar dock Utskottet att, i anséende till tidens riktning åt industriel verksamhet, hvilken säkerligen genom den lättnad i kommunikationerna, som numera nästan allmänt såväl inom som utom landet beredes, efter hand blifver mer och mer vidt omfattande, högst vådliga följder kunna uppkomma, derest de barn eller yngre personer, hvilkas krafter egnas åt arbete vid på helsans och kroppens utveckling in verkande fabriker och inrättningar, genom uppkommande konkurrens emellan industriidkarne. eiler förespeglingen om stor arbets-förtjenst, eller ock af tryckande behof skulle bringas derhän, att deras fysiska utbildning genom ett för länge ihållande arbete blefve helt och hållet förbisedd. Val föreskrifves uti 36 § af Fabriksoch Handtverks-ordningen den 22 December 1846, att fabriksoch handtverks-idkare skall vid de hos honom anställde arbetares behandling och sysselsättning fästa behörigt afseende å deras helsa och arbetsförmåga, men efterlefnaden af denna föreskrift torde svårligen kunna kontrolleras. Utskottet har derföre ansett nödigt, att, till förekommande deraf att ifrågavarande fabriksoch handtverks-arbetare ej måtte i en framtid blifva bragte i den af Utskot tet här ofvan antydda belägenhet, viss arbetstid bör föreskrifvas för barn och yngre personer, anställde vid spinnerier, väfverier, samt cigarroch tändsticks-fabnker jemte andra i afseende å inverkan på arbetarnes helsa med dem jemforlige fabriker och inrättningar, och att, derest arbetstiden för personer emellan \2 till och med 15 år bestämdes till 8 timmar om dagen samt från 15 till och med 18 år till 10 timmar dagligen, tillräcklig tid för kroppens och helsans vårdande skulle återstå; men att begränsa arbetstiden för personer utöfver sistnämnde ålder, finner Utskottet så mycket mera olämpligt, som en hvar då vanligen eger förmåga att inse huru länge ett fortsatt arbete kan vara nyttigt eller skadligt.
Och så tröttnade min hustru naturligtvis med tiden på att säga elakheter åt honom. Henck hade ännu några ärenden att uträtta före middagen. Klockan var redan half sex, då han kom hem fulllastad med paket. Han kände sig mycket öm i vänstra skuldran; eljes var det ingenting som erinrade honom om hans missöde på förmiddagen, utom pelsen. »Det skall bli roligt att se hvilken min min hustru kommer att göra, när hon får se mig klädd i pels,» sade doktor Henck till sig själf. Tamburen var alldeles mörk; lampan var aldrig tänd annat än under mottagningstiden. »Nu hör jag henne i salongen,» tänkte doktor Henck. »Hon går så lätt som en liten fågel. Det är eget, att jag ännu blir varm om hjärtat hvar gång jag hör hennes steg i ett angränsande rum.» Doktor Henck fick rätt i sin förmodan, att hans hustru skulle ge honom ett älskvärdare mottagande, då han var klädd i pels, än hon eljes brukade göra. Hon smög sig tätt intill honom i tamburens mörkaste vrå, lindade armarna om hans hals och kysste honom varmt och innerligt. Därefter borrade hon hufvudet i hans pelskrage och hviskade: »Gustaf är inte hemma ännu.» »Jo,» svarade doktor Henck med en något sväfvande röst, medan han med båda händerna smekte hennes hår, »jo, han är hemma.» I doktor Hencks arbetsrum flammade en stor brasa. På bordet stod whisky och vatten. Häradshöfding Richardt låg utsträckt i en stor skinnklädd länstol och rökte en cigarr. Doktor Henck satt hopsjunken i ett soffhörn. Dörren stod öppen till salen, där fru Henck och barnen höllo på att tända julgranen. Middagen hade varit mycket tyst. Endast barnen hade kvittrat och pratat i munnen på hvarandra och varit glada. »Du säger ingenting, gamle gosse,» sade Richardt. »Sitter du kanske och grubblar öfver din trasiga öfverrock?» »Nej,» svarade Henck. »Snarare öfver pelsen.» Det var tyst några minuter, innan han fortsatte: »Jag tänker också på någonting annat. Jag sitter och tänker på att detta är den sista jul vi fira tillsamman. Jag är läkare och vet att jag icke har många dagar kvar. Jag vet det nu med fullkomlig visshet.
Om tiden för deras hållande på landet 37. Auktionsverk: Om förändring af gällande reglemente för städernas 80. B. Banker: Se enskilda Banker. Beldädnaspersedlar: Se försäljning af. Beväringsskyldige: Om tillstånd för sådane ifrån Listers och Bräkne härader att undergå vapenöfning vid Asarum 4. Biskopsemhelen: Om indragning af 60. Biskopsskrud: Om afskaffande af den brukliga 13. Blinda: Se Dö/stumma. Blockhusudden: Om indragning af sjötullen derstädes 42. Bih. till R. St. Om utländska lotterikollektörers samt inoch utländska Försäkringsbolags verksamhet i riket Boställen: rörande vissa åt tjenstemän anslagna kronohemman och rätt för arfvingar efter fordna åboer å desamma att dem till skatte lösa Boslälls-ordning: Om utarbetande af ecklesiastik Bruksegare: Om skyldighet för dem att, i mån af rösträtt, bidraga till Klockares och Orgelnisters aflöning Bräkne härads beväring: Se Beväringsskyldige. Carolinska Medico Chirurgiska Institutet: Om ändring i sednast utfärdade stadgar för D. Diligenser: Se Postdiligenser. Dispositionsrätt: Om anställande af undersökning till utrönande deraf, huruvida dispositionsrätten till åtskilliga jordlotter på Gotland, hvilka förmodas vara kyrkornas tillhörighet, rätteligen tillkommer Kyrkoherdarne eller icke Domare: Se Syn. Drycker icke sprithalliga: Om utfärdande af en författning angående försäljning af Döfstumma: Om inrättande af ytterligare ett Institut för E. Ecklesiastik Boställsordning: Om utarbetande af en sådan . Ekesjö: Om befrielse från framtida underhållsoch byggnadsskyldighet för dervarande elementar-läroverks hus Elemenlar-läroverken: Om förändrade vilkor för lärares uppflyttning till — högre lönegrad, deras pensionering m. m — Rörande undervisningen i desamma 1 Embels-examen: 3 Nummer å Betänkandet. Enskilda Banker:
Att, med Ståndets begifvande, ledamöter äga rättighet alt ur prot. få taga sina yttranden, lärer svårligen kunna förnekas hvarföre jag äfven förenar mig i den anhållan, atl propos. måtte göras om utgående nr prot., så väl af Hr Cedercronas gjorda framställning, som af de yttranden, hvilka deraf föranledts, men hvartill ingalunda den af Hr Rosenschöld afgifna reservation kan räknas, och hvilken således alltför gerna kan i prot. för hans räkning likafullt qvarstå. Hr Munck af Rosenschöld: Lika med Frih. Cederström är jag öfvertygad, att Hr Frih. o. Landtm, vidblifver sitt en gång gifna gi undlagsenliga förklarande, och lika öfvertygad är jag, alt Hr Cedercrona icke yttrat annat, än hvad han för sin räkning kan låta qvarstå. Hr Lefre'n, Joh. Pehr: 58 §:n Riksd.Ordn. säger: ’’Vid justering af prot. eller prot.utdr., kan ett beslut ingalunda ändras, men väl sådana tillägg göras, hvarigenom ingen ändring i beslutet uppkommer. Utur ett prot. må vid justeringen, med Ståndets bifall och på den talandes eget begifvande, uteslutas dess egna uttryck och äfven deliberationer, som deraf följt; dock kunna ej sådana uttryck uteslutas, på hvilka beslutet tydligen sig grundar.” Jag anhåller att denna fråga må hvila till dess justeringen af delta D’e n i Juni. 43 prot. äger rum, då tillfälle blir att lala om grundlagsenligheten eller icke grundlagsenligheten att ur prot. borttaga den discussion, soin förefallit med anledn. af StatsUtsk:s betänk. Ilr Frih. o. Landtm, ytlrade, alt H. o. Ad. måhända behagade fiona, då Hr Lefre'n begärt alt denna fråga skall behandlas på säll 58 §:n Riksd.Ordn. föreskrifter, och olika meningar uppstått huruvida utur prot. skall utgå några yttranden, som här ägt rum, att delta mål borde hvila tills prot. ju st eri ugen förekommer. Ropades ja.
(Dito dito med 67,541: 65). » dito dito, 46,000 R:dr årligen, till folkskole-lårare serninarierna och understöd för dervarande elever 35,451: 66. (Dito dito med 31,044: 16). » dito dito, 12,000 R:dr årligen, till undervisningsmateriel samt böcker och kartor för folkskolorna 9,139: 85. (Dito dito med 7,704: 85). Utaf 1858—1860 års anslag, 68,000 R:dr årligen, för folkundervisningens befrämjande i allmänhet 195,565: 3. —• (Dito dito med 193,045: 6.) 1861 års anslag till högre folkskolor — 12,000: — Dito till seminarierna — 45,000: — Utaf samma års anslag, 20,000 R:dr, till understöd för seminarie-elever — 12,187: 92. 1861 års anslag till förbättrande och tillhandahållande af undervisnings-rnateriel samt till utgifning af lämpliga läroböcker och kartor m. m. för folkskolorna 10,000: — Dito till arfvoden och resekostnader för S kol-inspektör er v—. Dito till löneförbättring för de vid folkskolorna anställde lärare _ 80,000: Deponerade eller afsalia mede!: För utbekommen ränta å 3:ne Trollhätte slussverks lottsedlar, som för längre tid tillbaka blifvit från innehafvaren bortstulna, 202: 50. 202: 50. » behöfvandes undsättning i missväxtår anvisade och, intilldess de för afsedt ändamål behöfva användas, till Riksgälds-kontoret öfverlemnade medel 1,293,731: 66. 1,353,731: 66.
Oct. 2 A. P. 235. — i anledning af ytterligare fråga om Stadernes inqvarterings-besvär. Aug. 2 A. P. 125. Sept. P. 204) 3i 1. 557 StatsUtskotlets Betänkanden, Memorial och ProtocöllsUtdrag: om anstånd med betalningens erläggande för erhållen undsättnings-söd från Allmänna Magazinslnrättningens förråd. Au g. 2 A. P. 125. Nov. 2 A. P. 3a 1. ■— angående den vid innevarande Riksdag verkslälde granskning af Allmänna Magazinslnrättningens förvaltning. Aug. 2 A. P„ 126. Oct. 2 A. P. 236. ■— om eftergift och afskrifning för åtskillige äldre ännu obetalte undsättnings-spannemåls-skulder i Wermlands Län. Aug. 2 A. P. 126. Sept. P. 80, 108. — öfver anmärkningar vid Utskottets Betänkande, angående pension för Directeuren Löfving. Oct. P. 427- — i anledning af RiksStåndens särskilta beslut rörande pension för Friherrinnan Tornerhjelm. Oct. P. 98, 111, i3a, 427. — angående Götha CanalBolags, Götheborgs och Malmö f. d. Discontlnrättningars tillstånd och förvaltning. Sept. P. 202, 297, 314. — om tillökning i det af ManufaeturDiscontFondcn bestämde anslag för Glasbruken. Sept. P. 202. Sept. 2 A. P. 43, 85. —- angående Revision af Läst-afgifts-Fondens förvaltning. Oct. P. 43i.
Jag föreslår, att heia denna skillnad emellan eget och köpt ämnesjern måtte försvinna och ägarens behållna vinst anses till högst 1lff och minst ?'0- af örtens hammarskattspris. Hvarken ger manufacturen någon vinst, ej eller har man skäl att emotse någon betydande förändring härutinnan. Tillverkaren vore lycklig, om han utan förlust kunde bibehålla sitt folk, och R. St. komma snart åter tillsammans, då tillståndet Den 25 Augusti. 487 med denna gren af nationalindustricn kan a nyo skärskadas. Jag anhäller om remiss till Bevilln.Utsk. Remitterades till Bevilln.Utsk. Hr Aminoff, Joli. Fredr., anförde skriftligen: Genom de motioner, som riksdag efter riksdag blifvit väckte under vårt nuvar. nya statsskick, om en förändring af rikets mått, mål och vigt, hade man hoppats, att denna af behofvet högt påkallade förändring långt för detta bort antagas, helst Regering och Ständer samverkat till vinnande af ändamålet. På sådan grund har K. M. för längre tider tillbaka anbefallt Vetenskapsacademien uppgöra ett förslag härutinnan, hvilket gillades af R. St. vid 1823 års riksdag, som fann förslaget godt och antagligt, och i följd deraf hegärde K. M:s stadfästelse. Detta förslag har blifvit infördt uti 1825 och 1826 årens almanackor, samt genom kungörelse öfver hela riket år 1827 allmänt kunnigt. K. M. beslöt vid riksdagen 1828, att genom nåd. propos. till R. St. öfverlemna förnyad granskning af förslaget, med tillkännagifvande, att tillämpningen deraf ännu borde fördröjas uti 10 år. R. St. instämde uti denna nåd. propos., samt tillstyrkte i und. den nya stadgans utfärdande lill efterlefnad från och med år 1840. Vid 1840 års riksdag var författningen icke utkommen, hvarföre nya motioner i ämnet väcktes. R.
Frih. Tersmeden: För närvande äro alla sådane vä gar, (äfven de som icke ligga i städer) der tackjern väges, försedde med Vågmästare, al den orsak, alt vid dem skall finnas en ansvarig person, sora afgifver attest öfver tackjernet, samt efterser, att icke något för Bankens räkning pantsatt tackjern, blifvit ifrån vågen bortförda Då vågar, som stå under vederbör-.de Magistrats värjo, understundom äro belägne på flere mils afstånd från städerne, så kunna Magistraterne icke hafva tillsyn öfver dem på annat sätt än genom Vågmästare, och jag tror derföre, att de under uärvar:de förhållanden böra bibehållas, samt att ingen förändring uti ifrågavarule mom. bör ega rum. Frih. Cederström, Rud.: Jag anhåller endast att, i afse ende på den väckta frågan om det rättaste begagnandet af ordet bergslag, huruvida det bör antagas vara ett neutrum eller ej, fä erinra, att i Allmänna Lagen, HandelsBm. 5 kap. 3 § och Rätteg:sB:n, 10 kap. 17 §, står detta ord i pluralis användt på ett sätt, som tillkäunagifver, att man ansett ordet icke vara neutralt. Hr D e n .17 Juni f. m. 249 von Harlinansdorffs anmärka, saknar dock icke all grund, ty t. ex. på åtskilliga äldre kartor ser man ordet bergslag begagnas såsom neutrum; men denna ordställning torde numera sällan förekomma. I likhet med Frih. Tersmeden, anser jag således, att det bör stå såsom Otsk. skrifvit: ”den bergslag”, och icke ”det bergslag”, såsom en värd anmärkare föreslagit. IIr von Hartmansdorff: Det lärer förhålla sig med det ordet, hvilket jag ansett vara det rätta, såsom med den i går ilrågavar:de författnm, att det är föråldradt; och jag häller icke derpå. Beträffande Hr Hjertås anmärka., tror jag, att de af honom föreslagna orden ”hvilka äro försedde med Vågmästare” icke böra utgå, emedan de oundgängligen behöfvas.
För öfrigt betviflar jag visserligen icke att i allt hvad som hör lill bepvämlighetsanstaltcr dessa Hrr, under sin lefnadsbana, ehuru vida kortare än min, inhemtal långt vidsträcktare erfarenhet än den jag haft tillfälle all härutinnan förvärfva; också har jag icke, vid sakens bedömande, fästat mig uteslutande vid den beqvämlighet som här skulle vinnas, enär den för mig är ganska likgiltig; men jag har, kanske olyckligtvis, erhållit en liten smula skönhetssinne, och detta säger mig, att om en sådan förändring, som nu är i fråga, skulle ske uti Riddarhussalen, delta blefve i hög grad vanprydligt, jemförelsevis mot den inredning, som här finnes f. n. Man har talat om huru illa man sitter på bäckarne, hufvudsakligen derföre att de å ena sidan sakna ryggstöd och å den andra äro för hårda, men det går ju an att stoppa bänkarne, hvarigenom dessas hårdhet försvinner. Sedan kunna ju de unga Hrr:ne föreställa sig, att de sitta på taburetten, då kanske denna föreställning i någon mån torde afhjelpa eller hindra det obehag, som saknaden af ryggstöd möjligen förorsakar. Från hvilken sida man således betraktar saken bar man icke lyckats öfvertyga mig alt den föreslagna förändringen är behöflig eller ens med Ståndets värdighet öfverensstämmande. Att, på sätt en af Ståndets ledamöter yttrat, den i beqvämlighetshänseende föreslagna förändringen ulgått från några äldre män, ligger visst inom möjligheten, men märkligt är det likväl att ingen enda af de äldre bland R. o. Ad:s medlemmar nu har instämt i de unga ledamöternes yrkanden. Gr. Lagerbjelke: En värd talare har på det för honom egna sätt här höjt sin röst lill försvar för den gamla kämpakraften som icke vill veta af några beqvämligheter. Jag kan endast be - D«n 11 Februari. 393 Haga alt denne talare icke var bekant med den Skottske böfdingen, sorn. då hans son vid en bivuak i snön rullade hop en snöklump och lade lill hufvudgärd, förebrådde honom hans veklighet, emedan han icke kunde hvila utan hufvudkudde.
Härtill måste säkerligen svaras; att dermed förstås förmågan att utan något bindande vilkor, eller i förväg lågt hinder, kunna oberoende af allt, göra sina bud och befallningar gällande, När nu 38 §. bokstafligen bjuder att, 55alla ijrån Konungen utgående Expeditioner och befallningar, utom i Kommandomål, flola, för att blifva gällande, contra/igneras af den föredragande, som vare anfvmig att de in flämma med deröfver förda protocoll,; så synes det ju tydligen för hvar och en, som blott IO Den 5 Maji e. ml vill se, att Konungen efter Grundlagens bok-: stafbga tolkning, icke silene förmår göra sina, bud och befallningar gällande, utan att dertill fordras en föredragandes contrasignation, då denna föredragande är ansvarig för den sålunda anbefaldta åtgärdens laglighet, äfvensom för dess öfverensstämmelse med Rikets rätt och bästa} då Lagstiftaren så omisskänneligt franasfalt en sådan garantie emot en enväldig allrådighet; då Regeringsformens 7 §. bjuder att Konungen läte uti Stats Rådet jig föredragas, och af gore der alla Regerings å render, utom de Minijferiella &c. &c. — då Rege ringsFormens 8 §• bjuder, att Konungen ej må, fatta något beslut i de mål hvaröfver StatsRådet höras bor, dereft icke 3 af StatsRdden, jemte vederbörande StatsSecreterare, eller dea han tjenst förrattar, tillftådes åro.
Bet änkan den. språken, har jag den säkra tillförsigt till de Järda Herrar, detta vigtiga arbete kan anförtros, att öfversättningen ej skall blifva så länge fördröjd, att icke nya EvangeliiboJren hinner utvänta Bibelversionen, på det undvikas må en dubbel kostnad, för mången känbar och i det hela icke obetydlig, i synnerhet enär mycken koscnad skett genom nya Psalmbokens så nyliga antagande på fleste ställen, änskönt ännu de församlingar linnas, hvilka, förmodligen för åtföljande omkostnad, icke densamma antagit.” Af Ri ks dags F ull mägti gen från Skaraborgs län Anders Andersson: ”Då Riksens Höglofl. Ständers Allmänna Besvärsoch ElsonomiUtskottet nu fattat sitt beslut, uti frågan om antagandet af en ny Evangeliibok, under villkor, att alla emot densamma rigtade anmärkningar skola efter ett år från kungörandet deraf till comitéen för den nya Bibelöfversättningen insändas, för att derefter underdånigst underställas Kongl. Majrts Nådiga pröfning och gillande, kan af mig, oaktadt jag visserligen medgifver nödvändigheten af den gamla Evangeliibokens förbättrande och åt Herrar Ledamöter i nämnde comitéa Iemnar min fulla vördnad för det osparda nit de visat, så vid Bibelns förbättrade öfversättning, som uppställningen af förslaget till den nya Evangeliiboken, icke underlåtas anse utgifvandet af ifrågaställds Evangeliibok för tidigt, sä Besv. och Eko>t. Utsk, Betänkanden.
Jag har således endast uppgjort mitt förslag på de underrättelser jag af andra personer kunnat erhålla, och dem jag för sakens skull sjelf sökt förskaffa mig. Jag anhåller nu att få uppgifva skälen för den 5 §:n, sådan den befinnes, utan att bestrida det Frih. Hamiltons förslag kan vara riktigare. Man har sagt, att genom den beskattning jag föreslagit, vore det lättare alt eludera författningen: detta kan ej bestridas; men jag tror, att, huru man än gör en författning i detta hänseende, så kan den eluderas. Visserligen är beskattningens beräknande efter mäskekar erkänd vara bättre än efter panneryrad ; men denna metod är ej tillämplig för de mindre pannorna, och beträffande större, torde äfven stora afsteg från författningen kunna äga rum genom kransars åsättande på karen och användande af lösa bottnar, hvilka knappast kunna upptäckas. Jag har hört sägas, attoni beskattningen sker efter mäskekar, så blir brännvinsbrännaren angelägen att söka åstadkomma en så tjock mäsk som möjligt; men dertill skulle jag tro alt en god vara behöfves, och att för nämnda ändamåls vinnande en förskämd säd ej får användas, utan för att få mäsken tjock och god, måste de bästa sädesslagen användas. I afseende på fördelarna af ifrågavar. tvänne Den 9 November f. m. a45 beskattningssätt, har jag rådfrågat en man, på hvars omdöme jag trott mig böra lita, nemi. Öfver-direct.‘n Schwartz vid Technoiogiska institutet. Det är på hans yttrande jag stödt mitt omdöme; jag förstår icke saken, men har rättat mig efter honom och andra sakkunniges upplysningar. Frih. Hamilton: Sedan Gr. Horn så fullständigt utvecklat alla de skäl, som tala för antagande af mitt förslag, har jag föga eller intet alt tillägga. Jag anhåller blott att få med några ord redogöra för den inconseqvens, man velat förebrå mig, då jag föreslagit tvänne olika grunder för beskattningen, nemi efter mäskekaren för de större oell efter pannerymden för de mindre verken.
Konungen! har ock sedermera uppä BondeStändets underdäniga hemställan Nädigst förklarat, att Han icke ärnade detta proponera. Dä nu mig wetteligt icke Rikets ställning med sine grannar blifwit ftdrrmera försämrad t men wäl genom - Den 2 Äpvil. 4Z nom de slutne frcds-tractater förbättrad; och da Konungens i dag upplasta Nädiga swar om Wargering n icke efter min tanka innefattar nägon sä stor förstärkning af Armeen, som nu af någre Ledamöter synes äsyftas, anser jag gansta tillräckeligt, om Wargcringen uppsätter? och orotcrad jord ätagcr sig nägon billig rotering, da Riket med härsmagt anfalles. Herr dlorllenstvlpe afbröts af ett allmänt rop att det ej more fräga om ersättning för Wargeringen, utan om medel att förswara ost. Friherre rdillckerstolp-, llsrl. När jag nu för andra gängen hör nämnas, att Konungen skulle hafwa samtyckt till Wargeringens upplösande, tror jag mig böra anmärka, att detta wäl icke kan wara rätta sättet alt Sanctionera ett beslut. Konungen har t.wärtom begärt nya medel till förswar. För min del ingär jag gerna deri, att den som ej har barn att erbjuda till Rikets tjenst, gerna mefill förmögenhet mä ersätta denna brist. Grefwe lAörncr, 6öisn. Dä det ej är min tanke akt widare uppehälla denna discurston, will jag endast söka att äterföra den till sitt egenteliga ändamäl, och anhällcr derföre hoS Herr Grefwcn och Landtmarstalksn om proposition till remiss. Herr Grefwen och Landtmarskalken gjorde derefter följande proposition: bifaller Högloft. Nidderstapet och Adeln, att Konungens Nädiga swar rörande Wargering ens upplösning samt de sä wäl munteliga, som striftcliga yttranden, hwilka här nu blifwit afgifna, mätte till Allmänna Berswars - och Oecvnomic-Utstottet remitteras.