Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förordningen, huru laggild stängsel bör vara beskaffad, af den 3i Januarii ,815, och deri blifvit meddeladt, som orden lyda, af det skäl, attdenna slaws stängsel svårligen kan göras nog tät, att den utestänger kreatur, åtminstone - Kongl. Maj.-ts Nådiga Skrifvelse N.o 38. 9 minstone ej utan en möda, kostnad och skogsöda, som öfverstiger den af annan stängsel.’’ Emot detta stadgande hafva från många Län, serdeles de Norra, anmärkning blifvit gjord, och yrkats, a!t rishag och brottgård borde för laggild stängsel anses, dels i allmänhet, dels blott i utegarna, dels endast i skogstrakterna. I anseende till de ofvan anförda skälen, förekommer det tvätydigt, huruvida ändring i nuvarande stadgande i denna omständighet bör medgifvas, helst, när ömsesides delegare öfverenskomma om stängsel sig emelian af rishag eller brottgård, sådant icke kan dem förvägras; men om detta stängselsätt skall för laga stängsel godkännas, lärer det icke böra ske för annat än skogselier betesmark, och med vilkor, att stängseln göres lika hög, som stängsel af träd, och så fast och tät, att fullkomlig fred derigenom vinnes. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och ynnest välbevågen. Datum ut supra. CARL JOHAN, M. G. Danckwardt. Utdrag af Protocollet öfver Kammar-Ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Rådet ä Stockholms Slott den 22 Februarii i83f • Närvarande: Hans Excellence Justitiae Stats-Ministern Herr Grefve Rosenblad, Hans Excellence Stats-Ministern för Utrikes Ärendena Herr Gref ve af Wetterstedt, Stats-Råden: Hans Excellence Herr Grefve Mörner, Hans Excellence Herr Grefve Lagerbjelke, Hans Excellence Herr Grefve Löwenhielm, Herr Grefve Adelsvärd, Friherre Åkerhjelm, Poppius, Stats-Secreteraren Danckwardt. Bihang till R. St.
Exc. Ur Gr. o. Landtm., att Utsk:t uti den förev.de § uttryckt den åsigt, att det vore för tidigt att till hufvudsaklig pröfning företaga väckt fråga om eftergift å ränta och provision till vissa låntagare i Statslåne-fonden; att Hr Åkerman yrkat bifall till denna Utslc:ts framställning, men att deremot de öfrige Ledaméterne, som yttrat sig i ämnet, anhållit om bifall till Fullmäktiges förslag, att de personer, som erhållit lån från låne-fonden före den 31 Mars 1858, må af räntan och provisionen för den lånetid, som öfverskjuter 6 månader, eftergifvas skillnaden mellan 9 och 8 proc. Härefter framställde H. Exc. propos. å bifall till Utsk;ts yttrande, och då dertill svarades nej, gjordes propos. å bifall till Fullmäktiges ofvanomnämnde förslag och besvarades med många ja, jemte ett och annat nej, hvaruppå II. Exc. förklarade sig hafva funnit denna propos. vara med öfvervägande ja besvarad. 5 §■ Hr Ehrenhoff, Gustaf Herman: Som BankoUtsk:t för behållit sig rättighet att återkomma till detta ämne och således enl. all sannolikhet kommer att ännu en gång behandla detsamma, anser jag mig böra vid detta tillfälle yttra några ord. Då BankoStyrelsen beslöt framflyttning af expeditionstiden, var det sannolikt dess mening att dermed göra allmänheten en tjenst. BankoStyrelsens sammansättning år sådan, att den, mera än andra Styrelser, fordrar ärliga up-, lysningar, för att kunna med full säkerhet fatta sina beslut; men är dock den, som minst i alla kan påräkna sådana. — Allmänhetens bästa och beqvämlighet är den käpphäst, hvarpå egennyttan rider upp, då hon vill hafva fram sina enskilda angelägenheter, och jag fruktar att Fullm. hållit i grimman, då ryttaren — Enskilda Banken — inom RiksBanken ordnat sina angelägenheter.
En sådan lag, påmin. ner den ej om de tider, då en medborgare IJ2 Äng. upph. af 103 §. Reg. F. m. m. röstade för den andres förvisning, blott af missnöjs öfver att höra honom kallas den rättvise? Påtagligt är åtminstone, att den undergräfver grundvalen för en god organisation af Domaremagten, och endast derigenom vacker en g-undad farhåga för den enskilda säkerheten. 2:o Föreskrifterne i 103 §. äro dessutom i uppenbar motsägelse med sjelfva den Grundlags bokstaf och anda, hvaraf denna §. utgör en del. För att ställa denna motsägelse i öppn dag> behöfver man endast göra en jemnförelse med 16 §., hvarest ordagrant stadgas, att’’Ko”nungen bör rätt och sanning styrka och befordra, vrång visa och orätt hindra och förbjuda, ingen förderfva eller förderfva låta till ”lif, ära, personlig frihet och välfärd, utan ”han lagligen förvunnen och dömd är, och in”gen afhända eller afhända låta något gods, ■”löst eller fast, utan ransakning och dom;” samt med 36 §. af samma Grundlag, som tydligen innehåller, att de, som bekläda DomareÄmbeten, så högre, som lägre, kunna ”icke, ’5utan medelst ransakning och dom, ifrån sine ”innehafvande sysslor af Konungen afsättas, ej '"eller utan efter egna ansökningar, till andra ”tjenster befordras eller flyttas;” och likväl måste Konungen, enligt 103 §. från Ämbetet skilja en Ledamot af Högsta Domstolen, blott i stöd af en på hemliga skäl grundad förklaring af 32 Medlemmar af den utaf Riksens Ständer utsedde Nämnd, utan att denne Ämbetsman blifvit inför Lagen tilltalad och dömd, An g. upph. af 103 §. Reg. F. m. m. 1^3 ja, ”utan bevisligen begångna fel och brott,” såsom orden i §:n lyda.
Enligt 170 § af Banko-reglementet hafva till kassa-krediliv åt enskilde personer blifvit använde: Ordinarie fond 1,000,000: 20 procent derutöfver 200,000: j 200 000- samt under åren 1855 och 1856 öfverflyttade medel, nemligen: Irån fonden till diskontering och utlåning för handel och näringar 165,000: samt » uppoch afskrifnings-räkningen 43,600: <>Qg qqq. S:gr 1,406,600: af hvilken summa likväl blifvit under nästlidet år återflyttade : 6 Banko-Utskottets Berättelse Jtä 63. till fonden för diskontering och utlåning för handel och näringar 43,000: samt » uppoch afskrifnings-räkningen 43,600: gg ggg. hvadan det till kassa-kreditiv begagnade förlag, ofvannämnde 20 procent utöfver ordinarie anslaget inberäknade, vid 1856 års slut utgjorde R:dr 1,320,000: Under revisions-året hafva kassa-kreditiv blifvit beviljade, att begagnas högst 12 månader, från och med nedannämnde tider, nemligen: Januari månad lill 159 personer för R:dr 570,000 Februari » » 25 » » 101,000 Mars » » 24 » » 95,000 April » » 50 » » 197,000 Maj » 23 » » » 109,500 Juni » 8 » » » 44,000 Juli » 28 » » » 96,700 Augusti » 5 » » » 15,000 September » » 6 » » » 19,000 Oktober » » 24 » » » 114,000 December » » 5 » » » 24,000 Tillsammans 357 personer för R:dr 1,385,200 Inkomsterne å kassa-kreditiv-rörelsen under året hafva utgjort:
R:dr R:mt. Vedåtgång Kastved. i famnar. Långved. Det olika tillverkningsvärdet kärleder sig från vexlande priser å ved och rudimaterier under de särskilda åren. Skaraborgs län. Jagt. Bränvinstillverkning. 33 dels fastställt en emellan de länets innevånare, hvilka idka fiske i sjön Wettern, vid sammanträde i Hjo den 15 och i Rödesund den 18 Augusti 1859 träffad öfverenskommelse om användandet af endast sådan till grofleken bestämd redskap, att fiskynglet derigenom fredas, dels ock, efter vederbörandes hörande, genom utslag den 6 februari 1860, som likväl är vordet hos Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-Kollegium öfverklagadt, och för närvarande på Kongl. Kammar-Kollegii pröfning beror, meddelat föreskrifter örn beskaffenheten af den redskap, som vid bedrifvandet af fiske i de till länet hörande delar af sjön Wenern finge begagnas, dervid Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande sökt att genom afskafifande af tättbundne notar, nät och håfvar förebygga ynglets uppfångande och utödande, hvilket allmänneligen ansetts utgöra orsaken till fiskens minskning i denna tillförene fiskrika sjö. Någon reglering af fiskerihandteringen i öfriga större sjöar inom länet, såsom Hornborgasjön, Örlén, Viken m. fi., äfvensom småsjöarne i Walle härad, hade vid periodens slut icke ägt rum, hufvudsakligen i afvaktan på laga kraftvunnet utslag angående fisket i Wenern. Tillgången på nyttigt villebråd har betydligt minskats, utom på kronoparkerne och vid sådane större egendomar, der jagten vårdas. Roffoglar och lösa gående hundar hafva å sådant villebråd gjort betydlig skada. Skogsoch jägeribetjeningen kan föga bidraga till jagtens skyddande utom kronoskogarne, hvarest de hafva tillräcklig sysselsättning, och någon egentlig inkomst af jagt kan icke någorstädes inom länet beräknas. Elgar uppehålla sig endast kortare tider al året i de skogrikare trakterna. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970
St:s afförande, som ofvan sagdt är”; del vill säga, att så framt omröstning kommer att äga rum, så skall ett utlät, också deraf följa, och blifva hvilande till nästa riksdag. Frågan om vara lill, eller icke, kunde alltså ej förekomma i denna omröstning, ty deraf kunde följa, att intet förslag klefve hvilande. Denna slutsats skulle vara ovedersäglig, om ingen obestämdhet funnes i de föregående ordalagen; men der står: ”göras åter i RiksSt:ns plena emot Utsk:s yttrande anmärkn:r, blifva de, hvilka hvarje RiksSt. särskildt förklarar utgöra dess gemensamma tankar, till Coust.Utsk. hänvisade.” Hvarföre, säger man, kunna dessa gemensamma tankar icke angå så väl frågan om vara tilt, sora frågan om bisakerna? Kunna anmärknune angå hufvudsaken eller frågan om ett förslags tillvaro; så skall äfven den gemensamma lankan, att det är onödigt, blifva föremål för omröstning i förstärkt Utsk. Länge, till och med 1834, vidhöll Const.Utsk. den meningen, att ett af detsamma framlagdt förslag ej kunde förfalla, och yrkade det i ett då afgifvet betänk. Följdep af den satsen var, att endast bisaker kunde, blifva föremål för omröstning i förstärkt Const.- Utsk. Men vid den påföljande eller sisth riksdag förklarade Const.Utsk. motsatsen i sitt betänk. N:o 34, eller att frågan om ett förslags tillvaro kunde underkastas omröstning i förstärkt Utsk. Stånden antogo att så var, och följden var, att åtskilliga förslag alldeles förföllo, under att andra åter gingo igenom. För egen del har jag då deltagit i sådana beslut, emedan jag trott, att hufvud frågor äfven kunde förfalla. Det är möjligt, att Frih. Cederströms påstående, det ett af Const.Utsk. väckt förslag aldrig kan alldeles förfalla, varit den ursprungliga och riktiga. Men R. St. hafva under sednare tider handlat i motsatt mening.
Utskottet tror sig derföre med säkerhet kunna antaga, att den sammanbindnings-bana, hvars anläggning genom statens Bih. till B. St. Prat. 1866 & 1857. 4 Sami. 1 A/d. 28 Höft. 7 50 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 62, försorg Utskottet nu förordar, skall blifva rn bland landets nyttigaste och mest begagnade jernvägar. Efter alt hafva angifvil de hufvudsakligaste grunderna för Utskottets ofvan uttalade åsigter angående de stambanor, som Sveriges framlida jernvägs-system bör omfatta, och dessa stambanors sträckningar inom landets särskilda delar, får Utskottet, som för ölrigt till stöd för sina yttrade åsigtcr åberopar hvad Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition och Öfverste Ericsons afgifna underdåniga betänkande innehålla, tillstyrka, 3:o att Rikets Ständer mätte såsom slameller statsbanor antaga och bestämma följande jernvägar, hvilka således böra genom Statens försorg och på allmän bekostnad anläggas och fullbordas, nemligen: l:o Vestra stambanan, sorn, utgående från Stockholm, skall genomlöpa inre delarne af Södermanland och sträcka sig förbi Hallsberg och sjön Toften i Nerike lill gränsen af Skaraborgs län i närheten af sjön Skagern, samt derefter ingå i den för denna banas fortsättning genom Westergötland redan fastställda riktningen öfver Sköfde och Alingsås till Göteborg; 2:o Norra stambanan, som likaledes skall utgå från Stockholm och anläggas öster om Sigtuna-ljärden af Mälaren till Upsala och derifrån ledas till Sala eller trakten omkring denna stad samt vidare till någon i granskapel af Storvik belägen lämplig punkt på Gelle-Dala-jernvägen ; 3:o Nordvestra stambanan, hvilken i närheten af sjön Toften inom vestra delen äf Nerike bör utgå från den vestra stambanan och sedermera ledas genom Wermland öfver Christinehamn och Arvika lili Norrska gränsen; 4:o
Deremot har jag anfört missväxten och omtanka» att förse Norrige och Armeen med spannmål såsomskäl, dels till låra un vins-införseln, dels till den inställda Bran v in s-bränningen, Det är förhållandet härmed jag redan uti mitt föregående vördsamma anförande utvecklat, och den sorn påminner sig att under loppet af år 1813 gällde en kanna bränvin i Hufvudstaden 2 å 3 R:d. R:gds, lär också finna att då tillverkning ej kunde medgifvas, måste införseln tillåtas. Jag kan icke heljer medgifva att några fnonopoliska tillåtelser till Bränvins-införseln blifvit lemnade. Uti November månad 1812 blef allmän tillåtelse gifven till Bränvins-införseln. Den fortsattes till Juli månad 1813. Sedan blef den för dem förlängd, som igenom det i Ryssland utkomna utförsels-förbudet hade blifvit med sina laster der uppehållna och hade under den tillåtna tiden gjort upphandlingarna; verkligheten af uppgifterna i dessa fall bestyrktes med bref och facturer som vid sådana tillfällen uppvisades och inför Tullstyrelsen beedigades. När sedermera skälig tid var gifven, så att fartygen bort hinna ankomma, och då bränvins-branningen kunde på några veckor tillåtas, blef afven allt ytterligare tillstånd till Bränvinsinförsel instäldt. Man har härstädes vid ett annat tillfälle nämnt att vinsten vid bränvins» Ben 7 Juli e. m. 477 införseln måtte varit betydlig, efter en man kunde förlidet år ge 5000 R:d. till Barnhuset härstädes för att få införa en last bränvin. 1 anledning deraf får jag äran upplvsa att förhållandet var följande. Én Possessionat ifrån Ön Oesel, okunnig om förbudet emot införseln sedan den året förut varit tillåten, hade kommit till Dalarört med en laddning bränvin och blef vid ankomsten underrättad , att han risquerade confiscation och varans förlust, om han gick längre dermed. Han for då sjelf i land och erbjöd sig att gifva till Barnhuset 5000 Rd. om han feck införa lasten.
Fiskarens båt och redskap äro oftast hans enda egendom, och förlusten deraf är för ägaren sa mycket mer olycksbringande, som han dermed beröfvas äfven det förnämsta medlet till sin framtida bergning. Medvetandet om osäkerheten i hans ekonomiska ställning till följd af de med hans näringsfång förenade olyckor och förluster gör, att fiskaren i den goda tiden i allmänhet ej sparar för en kommande sämre; men vissheten att genom inträdet i en sådan förening hafva förekommit det ekonomiska obestånd, som eljest vid inträffande förluster skulle drabbat honom, lifvar den i bolaget ingångne fiskaren till sparsamhet, omtanka och ordning samt utöfvar sålunda ett särdeles fördelaktigt inflytande på hans ställning. Dessa föreningar äro derför af yttersta vigt och skulle i större utsträckning utan tvifvel medföra de mest helsosamma verkningar. Så väl Länsstyrelsen, som Hushållnings-sällskapet och enskilde personer hafva i denna öfvertygelse sökt bringa flere sådane föreningar till stånd, men alla bemödanden hafva hittills strandat emot svårigheten att bland fiskarebefolkningen finna personer med tillräcklig insigt att handhafva den ganska besvärliga förvaltningen, samt emot fiskrarnes olyckliga, af deras äfventyrliga yrke alstrade, vana att ej tänka på framtida behof. Inom länet finnes en filialajdelning af Jönköpings läns Pensionsförening eller ränteförsäkrings-anstalt. Denna afdelning bildades ar 1854 och ägde vid 1860 års slut 36 delägare med ett sainmanräknadt insättningsbelopp af 2,729 R:dr 32 öre, derå upplupne räntor och årsvinster vid samma tid uppgått till 517 R:dr 56 öre, så att behållningen i så kallade besparingsklassen (den enda, hvaruti inom länet insättningar skett) utgjorde, efter afdrag af behållningen för en afliden delägare, 3,241 R:dr 55 öre. Insättningar: o Årsvinst: Behållning: hvilka vid 1855 års slut utgjorde R:dr R:mt 454,50. R:dr R:mt 2,729,32 )) » 517,56 » » 3,246,88. o Aterbetalde för en död delägare 5,33. Summa R:dr Runt 3,241,55.
Det torde ti ätas mig, att dä denna för landt» hushållningen sä wigtiga sak nu företages till sinteligt afgörande, fä anföra nägra ord. Jag hade ben äran dä frägan sist här ventilerades att nämna, det jag trodde städernas jord »vara dem donerad i ändamäl att derpå »verkställa för Riket nyttiga planteringar, men ätt detta ändamäl nu more förfelat, dä den anwandes till producerande af säd hwarigenom ett inträng-Fer i landtmannens yrke, sä mycket onllbörligarc, ffom de för wart yplysta tidehwarf mindre paflande stkrä inrättningar och förbud emot landthandel, hwilka ännu fortfara, fjettra landtmannens idoghet. Huru obilligt, jag will ej säga orimligt^ är det icke, att stadsbon skall äga rättighet att inga i landt, manna rörelse, men landtmannen icke i stadsbons? Hwad nu särskildt beträffar städernas jord, sä kan den i de fläste fall icke producera nog säd til! bröd, föda är sine ägare, i anseende till sin mindre betydeliga widd. Sä mycket obilligare synes der wara, alt stadsbon sär bränna eller förädla säd, dä han i alla fall nödgas, antingen af landtmannen eller som wärre är, af utlänningen köpa sin säd, hwarigenom penningar utgå ur landet. Da härtill kommer, att landtmannen, med den af Uiffot, M nu föreflagne inffränkta parmerymd, aldrig kan med» Den lZ Iunil - 573 medhinna, atk bränna annak än stö säd, sä är ändamäler med sädes besoaringcn wunnir, om blo!t staderna aldeles förbjudas den, Lein werkeligen enligt sakens natnr icke tillkommande rättigheten, akt tillverka bränwin, hwilken ensamt bör tillhöra landek; och dä della steg wore af Riksens Höglosi.
Likväl har jag sjelf varit utsatt för lidande, i anseende lill nuvar. ofullkomliga stadganden i detta hänseende. Jag kan icke förklara dessa Hrr landslnrs ovilja emot saken, om icke möjligen derutaf, att dessa Hrr, hvilka äro öfverhopade med många göromål, samt hafva en vidlyftig instruktion att följa, ogerna se hvarje rubbning i de former, hvarvid de en gång blifvit vande. Jag instämmer med dem som yrkat äterremiss af betänk. Hr Akerman, Fredr.: Den rättighet, som motionärerne föreslagit, skulle visserligen medföra mycken lättnad och vighet för affärsmän och jag undrar derföre alldeles icke på att förslaget derom lyckats tillvinna sig många anhängare. Men jag anser att R. o. Ad. såsom lagstiftningscorps bör betrakta saken ur en högre synpunkt, och således se lill huruvida den ifrågavar. rättigheten kan stå tillsammans med de i lag härutinnan gällande grundsat - Den 5 Februari. 327 ser, ifråga om utsökningsmål. Numera är, såsom bekant, K. bef:de viii behandlingen af lagsökningsmål att betrakta icke blott såsom exsekutor, på sätt meningen ursprungligen var, utan äfven såsom domare, och de misstag, liau möjligen kan begå, bedömas efter de grunder som för domare i allmänhet äro gällande. Jag hemställer då, om det skulle vara lämpligt att ålägga t. ex. en ledamot i en hofrätt, eller hvilken annan domare, som helst, alt ombesörja allt hvad som hittills ålegal kärande parten, men deremot icke göra det ringaste till förmån för vederparten. Jag hemställer om icke ett sådant förfarande skulle hos den ena parten väcka förmodan om väld hos domaren och om sådant vore hälsosamt för lagskipniugeu i allmänhet. Frih. Raab har sagt, att han uti sin åsigt af saken funnit sig ytterligare styrkt utaf hvad Utsk. i sitt betänk, anfört. Så vidt jag kunde fatta, fästade han sig dervid, att Utsk. erkänt de fördelar, som promotorialrälten skulle kunna medföra, men ali Utsk. likväl tvekat alt tillstyrka den. Det är detta ordet ”tveka”, som tyckts hafva utgjort förnämsta stödet i Frihrns argumentation för detta påstående.
Prvt, Ut dr: d. g Decéthlr, igi'3 S, DL Då nu å nyo föredrogs StatsLagoch Ekonomi-Utskottens förnyade Utlåtande N:o 636 i fråga om grunderna för Militiae-Boställens och' annan Kronojords utarrendering, beslöt Borgare Stån# det, med förkastande af Utlåtandet, att vid de härom nu gällande Författningar bör förblifva. S, D. Expeditions-Utskottets "Memorial af den 28 sisth October, om Dag till nästa Riksdags början, föredrogs å nyo; Och beslöt Borgare Ståndet för sin del, att dertill bestämma den Fjerde No vember §r 1828. S, D. Biföllos nedarmämnde, nu å nyo föredrag# ne, Utlåtanden: N-.o 642» Statsoch Ekonomi»Utskottens i fråga om] Rustningsskyldighetens utgörande under krigstid* N:o 245, Trot.) Ut dr. d 8. Dcetmbr, 1S23 333 N:o 245, JLag-Utskottets angående Stgärd act betryg. ga Bankens och enskildes säkerhet, i afseende på de Assignationer, som söm komma att utfärdas från Vestra och Södra X,åne-Contoiren.
N» Militia Da de äldre Militice-Boställs-Författningarna i flere delar funL^dmng^it-nits för nuwarande tid olämplige och således erfordra förändring, har en ny Militi-8-BostäIIs-Ordning till afhjelpande af behofwet härutinnan blifwit fastställd. Truppers Till beredande af wana wid truppers underhall under actift krig, uM/möten. har Kongl. Majit warit betänkt art införa ett truppernes underhållssätt under mören, i det närmaste lika med dec som under krig iakttages. Föregående försök, som widare komma att fortsättas, hafwa i detta hänseende ägt rum, och lemnat tillfredsställande resultat, äfwen hwad beträffar besparing i underhallskostnaderne. Ect 57 Elr nytt Salut-Reglemente har Kongl. Maj:t i Nader fastställt Nm Salutoch latit utfärda, derwid besparing i kostnaden blifwit, jemte annat, jemwäl afsedt Till beredande af ökade tillgångar för invalid-inrättningen har utlåning af ett betydligt belopp af dest disponibla fond blifwit emot behörig säkerhet mlant. Flottan har blifwit underhallen och i mon af tillgängarne förkof-Flottans,n>- rad. Ett gammalt bristfälligt linieskepp är alldeles ombygdt och förErfara, änbradt till en kopparförhydd 46 Canon-Fregatt, kallad Götheborg; 84 Canon-Skeppet Stockholm är fullt förtimradt och kopparbestagna Fregatten Desirée fullbordad; 40 Canon-Fregatten Eugenie, Corverten Carlscrona, Skonttterne Activ och Puke äro alla fullt förtimrade. I stället för Ångfartyget Odin, som för Flottan gatt förloradt, har Kongl. Maj:t anbefallt nybyggnad af ett större ångfartyg af 200 hästars kraft, som kommer att bestyckas, och är nära färdigbygdr. Twänne smärre ångfartyg, nödiga för communicationerna inom Sralionerna, äro färdigbygda och med machiner försedda, nemligen ett wid Carlskrona och ett wid Stockholms Station.
Dessutom winner en Leda mot af Stats-Rädet mycket mer ivid att hans förhällandc pä detta sätt pröswas, än tvid att med misstankar höljas: det är en rcn förmän för en rättskaffens Medborgare att fä wisa sin oskuld: och dä ett säd. it mäl en gäng anmält, utan widare pröfning remi S till Justitiä - Ombudsmannens lagliga ätgärd, ser j j hwaruki mädan af en obehörig anklagelse kan ii^ a. Män - Den 19 October. 4407 Mänge hördes härtill yttra sitt bifall, och proposition begärdes. Friherre Legerström: LZngt ifrän att kunna tro en Embetsman brottslig derföre att han är anklagad, är det min bfwertygelse att den som emot honom nägon ting anmält, bör genom uppgifna skäl bewisa sin talan. Mlifwcr den angsine frikänd, sä bör den som missbrukat sin anklagelse och derigenom tillfogat honom ett orättwist lidande ärminstone till sitt ryckte sjelf derföre siällas till answar: annars kunde hwilken som hälst af ensidiga afsigter ostraffad angripa en Embetsman Jag har sjelf wid detta Riksmöte ansett mig twungcn att inför mitt Ständ föra talan emot personer, men jag har ock ätagit mig det answar som derä kunde föllja, i fall jag c) fbrmädde med bewis styrka den samma. Jag tror att man bör wara wäl säker innan man angriper nägon, och att rättwisan fordrar answarS-jkyldighet om man uti bewiSningcn brister. Grefwe körner: