Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Astronom, Professoren och Riddaren Simon Anders Cronstrands efterlemnade enka och omyndiga barn, hafva, då aflidne Professoren Cronstrand intager ett högt aktadt rum bland de män, hvilka på utmärkt sätt gagnat vetenskapen och fäderneslandet, och han, i anseende till långvarig sjukdom, icke kunnat förvärfva någon förmögenhet alt lemna sin enka, som nu med talrik familj befinner sig i ekonomiskt betryck, Rikets Ständer beslutat, att hans bemälda enka må uppföras å Allmänna Indragningsstaten till åtnjutande af en årlig pension af 300 R:dr. 32:o. Hos Rikets Ständer har blifvit yrkadt,.att som Brigadläkaren, Re gements-läkaren vid Skaraborgs regemente Nils Fredrik Freese, hvilken år 1848 åtföljt de å Fyen förlagda Svenska trupperna och derstädes samma år vid 65 års ålder allidit, efterlemna! enka och tolf barn, deraf sex omyndiga, i ganska svårt ekonomiskt betryck, samt Freese under sin långa tjcnstcmannabana gjort sig väl förtjent af fäderneslandet, enär han, utom många mödosamma befattningar inom riket, såsom Regements-läkare åtföljt Svenska arméen till Tyskland år 1813 och bevistat fältslagen vid Grossbeeren, Dennewitz, Rosslau och Leipzig samt år 1814 deltagit i fälttåget till Norrige och der öfvervarit affären vid Ingedahl, Rikets Ständer måtte åt bemälde enka, Sofia Maria Freese, född Unge, å Allmänna Indragningsstaten anvisa en pension af 200 R:dr, att under hennes lifstid årligen utgå; och hafva Rikets Ständer, då upplyst blifvit, alt enkan Freese, född d. 18 Juni 1793, är i saknad af alla tillgångar till eget och sina sex oförsörjda barns Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N:o 174. 459 underhåll, samt att den pension, hon utaf Arméens pensions-kassa kommer att undfå, endast uppgår till det ringa beloppet af 36
Grefve von Schwerin har anfört, huru det förhåller sig med Fonden, att nemligen anslaget för Götheborgs Låne-Contoir redan är till det mästa uttaget. Något när samma förhållande lär äfven inträffa med Stockholm. Då nu hälften återstår för Malmö, tyckes detta Contoir i proportion få för mycket. Utskottet har tillstyrkt att jernbelåning äfven må ske i Götheborg. Den 7 November f m. Grefve von Schwerin har äfven anfört, att invisningsrätten skulle blifvit inskränkt. Efter den reservation dea värde Talaren i dag i detta ämne gjort, lärer den saken ej vara så alldeles omintetgjord, och frukten få vi framdeles skörda. Jag anser jemnkningsrätten af DiscontFonderne böra uppdragas åt Revisorerne, ej åt Fullmäktige, hvilka annars dagligen skulle anlitas om jemnkningar och försträckningar. Om deremot sådant öfverlemnas åt Revisorerne, äro Fullmäktige häst i tillfälle att discutera förhållandet, och låta de ojäfvige Revisorerne såsom domare afgöra. Jag kan ej instämma deruti, att lånehehofvet i Discontväg redan skulle vara inättadt. Den lättade utvägen i provinserne att erhålla lån i förening med den nedsatta räntan, uppmanar en hvar att låna, somför öfrigt hörer till ordningen för dagen. Jag tillstyrker bifall å Betänkandet. Friherrre Cederström: Jag liar svårt att inse fördelen deraf, alt i stället för BancoFullmäktige, Revisorerne skulle bestämma summans fördelning. Jag förmodar, att sedan Riksens Ständer utsett sine Fullmäktige, desse ock må äga förtroende att förvalta Verket; och när deras förvaltning i alla fall är underkastad revision, så torde det rätta vara, att som hitintills lemna Revisorerne IÄ2 Den 7 November f. m. den granskande rätten, och Banco-Fullmäktige den styrande; ty annars blifva de förre administerande, hvilket är oförenligt med deras bestämmelse. Herr Munck af Rosenskjöld: Grefve von Schwerin har yttrat sorn säkert, att en half Million återstår af anslaget för Malmö Låne-Contoir.
Ack, hvad jag väl minnes från barndomen denna kolsvarta tillflyktsort! Hur mången dag öppnade jag ej luckan och stack ned hufvudet för att njuta af mörkret! Men minnet af de der suckarne, som min mor hört, och minnet af det, som följande natt tilldrog sig i nya kammaren, eller, såsom den sedan benämdes, ”Oxenstjernas kammare”, afhöll mig alltid att undersöka gången från denna sidan. Den ledde utåt sjelfva gården, och från det hållet trängde jag modigt in, undrande hvarför den egentligen kommit till. Men det fanns många hemligheter i det gamla köpmanshuset, som jag först längre fram trodde mig fatta Jag återvänder till min mor, som slutligen öfvertygade sig att suckarne icke voro någon villa, för så vidt de kommo från grefve Oxenstjernas rum. Men nu suckade det bestämdt äfven från luckan, ett återljud, som satte min mors starka hjerta i en icke så svag dallring. ”Hvad”, tänkte hon, ”kan hålla honom vaken i så våndfull oro – han, som eljest är så lugn och trygg och i sitt sinne gudfruktigare än kanske alla de andre officerarne tillsammans? Det märkes nog att det är något maktpåliggande!” Och så flögo hennes tankar hän till minnet af en dag, då hon vid talet om den närvarande tröstlösa ställningen i landet uppmuntrande erinrat honom om den lager, han skurit vid Rackestad och huru det väl ännu kunde finnas några flera qvar. Han hade då svarat: ”Min goda värdinna, hjertligt tack för den förhoppningen! Men de lagrar, som i detta krig skäras, ville en ärlig svensk man gerna efterskänka, om något dermed vunnes – och det, som kommer, vore bäst att slippa se!” Vid erinringen af dessa ord var det just som om en aning sade henne att han måhända skulle slippa att se allt det, som vore att vänta. Hon smög sakta tillbaka, men hörde, under det hon aflägsnade sig, att han steg upp och började gå fram och åter i kammaren.
Som Hemmanen äro KronoSkatteRusthåll, och ingen fråga uppstått örn en högre uppskattning, i händelse Kronan varit fordringsägaren, hemställer Hr Tham hvarföre ej lika behandling må äga rum , der Kronan vore Gäldenär, och det endast vore Hemmanens Jordeboks-ränta, som kunde läggas till grund för deras motsvarighet mot fordringarne, i hvilken ränta ingen förhöjning lärer kunna äga ruin. Den nya undersökning Utskottet föreslaget ledde således endast till nya förluster för Sökanderhe, i stället för hvilket förslag Hr Tham tror Utskottet hafva handlat rättast, om det hemställt, att Sökanderne må äga rätt att ur de uppgifne Hemmanen få sine fordringar genast godtgjordej i den mohn de svarade mot Hemma - Betänka nden, N:o 344- 143 nens Jordeboksränta, enligt den liquid, som deröfver i KammårCollegium kan uppgöras, serdeles som i nämnde Verk alla nödiga upplysningar för liquiden redan måste finnas och den föreslagne värderingen icke kunde föranleda till någon förhöjning i Jordeboksränta n och lika litet ny skattrefning kunde komina i fråga vid desse som andre ordenteiigen skattlagde Hemman. Af Hr Danckwardt, Magnus Georg, som, i anledning af Utskottets ofvananförde hemställan, äskat upplysning, huruvida ersättningen skall meddelas på det i Författa i ngarne stadgade och hittills iakttagne sätt i dylika fall eller om någon annan grund derföre skall följas. Då, efter Författningarne nu så tillginge, att om, såsom i Jönköpings
Stånd ansett denna tillökning blott för Justitiae-Revisionen, men ej för JustitiaeCanzlers Expeditionen böra åga rum. Under den för handen varande utarbptni.og af en ny reglering för alla Statens Embetsverk, kan jag ej tillstyrka oformligheten, att under tiden nya tjenster tillskapas, hvilka vid den nya Stats-regleringen kunde komina att, uti ånim betydligare roon öka IndragningsStaten, och att såmedelst motarbeta ett godt och nyttigt ändamål. Jag hemställer derföre, om icke StatsUt - 33 Den £ Julii f m< skottPt borde tills vidare afstyrka alla dylika partiella regleringar. Uti andra punkten tillstyrkes, att de arf voden, sorn till HofCanzlers-Embetets ombud, til! Tryckfrihetens vårdande i Landsorterne utgått af 5o tili 60 R;dr för hvarje sådant ombud, borde å Stat uppföras. Jag kan för min dei icke finna att något sådant arfvode år lämpligt, då jag föreställer mig, att Tryckfrihetens vårdande i en Landsort, bör innebära ett medborgerligt förtroende, som hår bör förutsätta högsta grad af bildning; och tillika oberoende, särdeles af ett så inskränkt arfvode, som 5o R:dr Banco; jag anser det således böra utur Staten alldeles försvinna. Uti 3:dje punkten förekommer ett tillstyrkt anslag af 1,112 R:drs tillökning på MedicinalStaten för Ba,rnmorskors bildande; härvid framställer sig för mig, huru som MedicinalStaten efter 1820 års RiksStat redan upptager nära 65,ooo R:dr; det skulle synas mig, sorn detta anslag borde kunna så fördelas, att derinom funnes tillgång för de nu begärte 1,112 R:dr, och att något mindre vigtigt föremål, som nu tilläfventyrs medtager tillgångarne borde gifva vika för det större; jag kan ej föreställa mig gränsen för dessa beständigt begärte, och snart sagdt lika lätt beviljade Statsutgifter, hvarigenom anslagssummorne ifrån Riksdag till Riksdag ökas uti en så förskräcklig progression.
Hr Lefre'n har yttrat sig hysa fruktan för StatsUtsk., och såsom skäl derföre åberopat ett par strofer i betänk., der StatsUtsk., som mig synes, ganska fromt neli oskyldigt hänvisat på den naturliga följden, att i händelse Statens embetsman lönas med contant från stats-cassan, så kan för ett sådant aflöningssält icke föreskrifvas andra grundlags-stadganden, än som för löntagare i öfrigt nro gällande. Det är ingenting annat, som StatsUtsk. yttrat; och skulle det anses alltför afskräckande, så förmodar jag, att ett kommande StatsUtsk. vet att rätta sig derefter och att nyttja ordasätt, som kunna vara mindre afskräckande. Men den som går till botten af frågan och icke vill se spöken, der inga sådana finnas, för honom förmodar jag, att dessa skräckbilder skola försvinna, och att han icke ser hos StatsUtsk. något begär att inlägga hos kommande Ständer någon slags förmåga att handla oberoende af andra Statsmakten elier att handla så, att samhället skulle gå sin upplösning till mötes. Ungefär sådana voro de förespeglingar Hr Lefren framkastade såsom skäl för att tillstyrka afsing å denna punkt i betänkandet. Jag vågar vördsamt hos R. o. Ad. erinra derom, att en stor och för framtiden vigtig fråga icke hör göras beroende af de nu rådande tankarna om grunden för StatsUlsk:s handlingssätt. Dess förhandlingar må gerna klandras. Jag skall med glädje underkasta mig delta klander i dess största ytterlighet, blott jag ser att, sådant oansedt, något godt för fram - U e ii 4 November c. m. tiden kan beredas. Såsom jag hoppas, ligger uti delta betänk. ett godt frö iilsådt. Hr Ribbing: Det har handt nu, såsom vanligen sker när man ej bar några bestämda och verkliga skal alt åberopa; man tillgriper likt och olikt hvad man kan få tag nli. Sålunda har flr Printzensköld talat om den förlägenhet, hvaruti räntegifvare skulle råka, om de vore tvungne alt betala sin ränta med penningar i stället för spanmål.
I öfriga frå gor gälle enkel pluralitet. Emellan hvarje sådan Kamrarnes och Riksförsamlingens öfverläggning må alltid minst tre dagar förflyta. § 14. Alla val skola ske med slutna sedlar. Annan omröstning må ske öppet efter upprop. Har öppen omröstning fallit så ut, att frågan genom likhet i röstetal är oafgjord, vare ogild; sluten omröstning blifve då företagen, hvarvid, innan sedlarne öppnas, en af dem undantages och förseglas, och befinnes röstetalet lika, skall den öppnas och inräknas; eljest förstöres den. Dessa äro de hufvudgrunder, hvarpå i min tanka Representationens sambildning borde hvila. Om de af något bland Riksstånden skulle, såsom dess gemensamma tankar, antagas, får jag, i allt hvad ett derpå grundadt nytt lagförslags utarbetande angår, för de delar, som icke i och genom dessa grunder förändras, vördsamt åberopa det af mig vid 1843 års riksdag afgifna förslag, som af Rondeståndet i plenum den 12 Mars sistnämnde år förklarades vara Bondeståndets gemensamma tankar, och som finnes intaget vid Konstitutions-utskottets memorial N:o 36 (se 3 bandet af Bihang till Riksståndens protokoller vid riksdagen 1844— 1845), der äfven den föreslagna fördelningslängden finnes intagen. Jag anhåller, att denna min reservation må Utskottets utlåtande öfver Kongl. Maj:ts nådiga förslag till ny Riksdagsordning m. m. åtfölja.» 56 Konstitution s-Ulskottets Memorial, N:o 12. 4:0 Herr Biskopen Nibelius ville halva antecknadt, att herr Biskopen, sorn för angelägna embetsgöromål varit bortrest de dagar, då ofvanstående betänkande beslöts, alitsa icke varit i tillfälle alt uti detsamma taga del. Herr Sundler ville likaledes hafva anmäldt, att han, frånvarande på grund af laga förfall, icke heller deltagit uti öfverläggningarne och besluten rörande detta ärende STOCKHOLM, tryckt hos joh. b b c k i» an, 1848. Ank. till Exp. Utsk. d. 2G Maj, kl. Ii f. m.
Örn remiss till LagUtsk. af denna min motion, jemte det af mig förut i ämnet afgifna muntliga yttrande, får jag vördsamligen anhålla. Remitterades till Lagutskottet. Upplästes och remitterades till StatsUtsk. K. M:s nedannämnda nyss ankomna nåd. proposir: 1:o ang:de förhöjning af årliga anslagen af allmänna medel till folkundervisningens befrämjande; gifven Stockholms Slott d. 10 dennes; 2:o ang:de Hofstats-pensioneringen efter Högstsalig H.M. Konung Carl XIV Johan; gifven Stockholms Slott d. 9 dennes; 3:o ang:de pension för f. d. Statsrådet Grubbe; gifven Stockholms Slott d. 2 dennes; 4:o ang:de pension för f. d. Just.Statsministern m. m. Törnebladhs efterlemnade enka; gifven Stockholms Slott d. 2 dennes; och 5:o ang:de pension å allmänna indragningsstaten för aflidne Statsrådet Gr. Hårds enka; gifven Stockholms Slott d. 2 dennes. Likaledes upplästes och remitterades till Bevilln.Utsk. K. M:s denna dag ankomna nåd. skrifvelse, i fråga om ytterligare controllföreskrifter för betryggande af stämplade pappersafgiftens behöriga erläggande; gifven Stockholms Slott d. 30 sisth Aug. Efter uppläsning af K. M:s jemväl denne dag ankomna nåd. propos. af d. 5 dennes, ang:de borgenärs rätt att, efter anstäldt utmätningsförsök, använda bysättning, blef denna nåd. propos. till LagUtsk. remitterad, H. R. o. Ad. åtskildes kl. £ till 12 f. m. In fidem protooolli, Albert Munck. Onsdagen den 18 September 1844. Plenum kl. 10 f. m. Upplästes till justering Exp.Utskis förslag N:o 4 till R. St:s underd. skrifvelse till K. M. om förändradt sätt för kröningspenningars utdelande. Hr von Hartmansdorff, Aug.:
Hrr, att möta alla de inkast, som blifvit gjorda och helt säkert skola ytterligare göras, i akt och mening' att förhindra prygelstraffets afskaffande, dertill erfordras stilistens tålamod och lättingens öfverflöd på tid, och ingendera har blifvit min lott. Men då de flesta argumentationer, som utgått på detta straffs bibehållande, egt enahanda karakter af envist fastblifvande vid det gamla, för öfrigt vittnande om föga styrka i bevisningskonst, men väl ett då och då understucket begär att nedsabla en rättmätig fordran — torde vara fullt tillräckligt att genomgå en af dem, för att ådagalägga halten hos hela denna opposition. Jag vänder mig då till den af mina motståndare, som på detta rum först behagade egna min motion en granskning eller, kanske rättare sagdt, ansåg sig af mitt anförande uppmanad att yttra sig i frågan. Eget att detta anförande skulle, hvad antalet af rader angår, upptaga det förargliga siffertalet »fem och tjugo» — ett i sanning passande emblem åt innehållet. Låtom oss nu, Mine Hrr, taga reda på sjelfva kärnan i denna produkt af erfarenhetsrön och närmare kännedom om egna och andra länders militära förhållanden. Han yttrar: »Borttaga vi det, som numera i sjelfva verket blott Annes till namnet (nemi. prygel), så måste vi sätta något annat i stället.» Lämpligaste svaret på detta, om den mest otyglade fantasi vittnande påstående, vore visserligen att tillråda författaren att något grundligare, än som skett, genomgå arméens afstraffningstabeller för de tvenne sista åren. Han skulle då få erfara, att det »numera», för att nyttja hans eget ord, pryglas ganska mycket inom arméen, särdeles den värfvade. Vidare: »Alla främmande nationer, som borttagit detta straff (prygel), hafva likväl måst införa andra. Så hafva Norrmän och Danskar» o. s. v. Orden »så hafva» synas uttrycka en förmodan att prygelstraffet i Norge och Danmark är borttaget, men detta är ett fullkomligt misstag.
Om detta ärende, såsom jag förmenar, är och måste vara af beskattnings-egenskap, så bör det ingalunda af Riksens Ständer i önskningsväg framställas. Dessutom står det i ett visst sammanhang med den befattning serskildta Utskott Ridd, o. Ad, Prot. V, Band. 3 1)cn f) Junii <*, m. tet fått sig uppdragen, i afseende på StyrelseVerken, så vida den omfattar frågan om aflöningseättet för Embetsoch Tjenstemän i allmänhet. Delta synes mig, hvad UnderDomare vidkommer, vara ganska otjenligt, emedan deras inkomst nästan ensamt beror på inängden af de tvister som dragas för rätta. Utkomsten eller den dagliga fördelen för de Domare hos hvilka tvister föist göras anhängiga, är således stridande mot biläggandet deraf. Så länge detta förhållande fortfar, och Domaren finner sin räkning vid, att öka och utdraga både tvister och handlingar, så torde det vara förgäfves att, enligt åtskilliga Riksdagsmän» mening, skärpa ellernärmare bestämma , huru många rader som skola skrifvas på sidan, och huru mångå stafvelser på raden; ty den enskildta vinningslystnaden skall ändock motverka ändamålets vinnande. Men om man funne för godt att, j stället för papperslösen, sorn förmodaligen icke lärer kunna afskaffas utan alltför dryg känning för StatsVerket, öka Chartan med papperslösens belopp för hvarje ark, och till verbörande Domare såsom till andra Embetsmäa eller Officerare, ur StatsCassan betala en skälig lön, så skulle de öfverklagade olägenheterne af vidlyftiga handlingar och utdragen stil säkrast afhjelpas, emedan Domareo icke finge ökad inkomst, utan blott större besvär dtraf. Jag tager mig således friheten underställa Högled Ridderskapet och Adeln, om ej frågan, få vidt den beträlfir en underdånig skrifvelse, angående jemkning af Expeditions-Taxan , må hvila, till dess SerskildtaUtskottet inkommit jjen 5 Junii <\ rn.
Icke snillet, icke dygden hos min fiende, utan hans vildhet och hans vanart, gör honom till min fiende. Undrar ni derpå? Ser ni ej, huru ofta man förer de vackraste sötungar till tukthuset, – icke derför att de äro så vackra, utan derför att de äro så odygdiga? –Det är lätt, att lefva i sin milda ro. Men den, som Naturen gifvit en känsla för Menskligheten, en gnista af gudomlig eld för sitt Fädernesland, den kan icke njuta de personliga ljufligheter en feg ro bjuder; han måste lyda – Snillets lag och Ärans röst. Slut-betraktelse. Detta är Thorilds ästhetiska lära. Man skall troligtvis märka och anmärka, att hon på dessa blad framstår klarare och bestämdare, än hon (för en vanlig läsning) företer sig i hans egna skrifter. Men orsaken är ingen annan, än att allt möter läsaren här såsom – concentreradt; och derföre såsom ordnadt så, att hvart och ett Särskildt genast visar sig på det behöriga stället i sitt Hela. Kortast är synpunkten af Thorilds Ästhetik betecknad i en af hans dissertationer 273 med följande ord: Natura haec alma tota nil nisi viva Poёsis; et Universum concinit intelligenti divinum Poёma. Mundus est melos: per suos metri altioris et harmoniae numeros. — Ita verò quis miretur, a nobis contemtos esse omnes pseudopoëtas, fabulatores vulgi, joculatores! Och med dessa rader är äfven, såsom man ser, både hans kritik antydd och hans polemik förklarad. Sannolikt skulle Thorild, om han lefde i våra dagar, nu jemväl hos den större allmänheten finna den theoretiska insigten något mera skärpt och den litterär-historiska betydligt vidgad.
Vidare tror jag, det man icke torde kunna förneka, att det ligger i tryckfrihetens eget välförstådda intresse, att den nu påpekade skandalen och styggelsen uphör. Det finnes, i min tanke, ingen annan fara för tryckfriheten i vårt land, än den, som från detta håll densamma hotar. Tryckfriheten har redan slagit så djupa rötter i våra seder och tänkesätt, att hvarje angrepp emot densamma vore förgäfves. Den enda tänkbara fara, som numera kunde komma att hota densamma, skulle, såsom jag nyss antydde, framkallas deraf, att tryckfrihetens bruk nedsmutsades af sådana orenheter, som ansvariugs-systemet. Jag tror derföre, att man gör tryckfrihetens sak en verklig tjenst genom att bortskära denna vämjeliga utvext på densamma. Man har, såsom ett skäl emot förslaget, framdragit exempel från utlandet, från Frankrike, der borgens-systemet icke medfört åsyftad verkan. Men häremot vill jag erinra, att man i Frankrike med borgens-systemet afsåg något helt annat, än det som Const.Utsk. här åsyftat. Utsk. har nemi. med förslaget icke afsett något annat, än att de böter, som kunde blifva för i tidningar begångna tryckfrihetsbrott ådömda, verkligen skulle komma att erläggas af de verliga brottslingarna, och icke medelst fängelsestraff aftjenas utaf oskyldiga stackare. Något sådant har man i Frankrike icke afsett, utan der har man, genom att föreskrifva kautioner å ganska betydliga penningesummor, velat förhindra sjelfva upkomsten af tidningar, och sålunda i födseln qväfva de befarade tryckfrihets missbruken. Något sådant är, som jag redan yttrat, icke här i fråga, och den förste värde talaren har t. o. m. sjelf erkänt, att detta förslag icke innebure något egentligt hinder för tidningars utgifvande. Då således, mine Hrr, någon större svårighet för tidningars utgifvande icke skulle genom förslagets antagande upstå, så har ju icke något hinder blifvit upställdt emot tryckfriheten. Men hvad är det, som verkligen blifvit förhindradt?
Gitter ej, i desse fall, Gäldenär, då han hörd varder, som i 5 Cap. 3 §. sägs, genast visa, att han Borgenärerne förnöja kan, eller ställer han ej borgen eller annan säkerhet för deras fordringar; Beslute Rät» ten, att hans Egendom afträdas skall. 7- §• Har Gäldenär rymt eller hållit sig undan och ställer han sig ej in, inom två månader ifrån det han rymde, eller holt sig undan, efter ty i 16 Cap. 6 och 7. Handels-Balken sägs; då skall hans egendom afträdas, der någon Borgenär det hos Rätten söker. 8- §. Concurs skall anses börjad när Gäldenärs Afträdes-ansökning upptagen är, eller, om Borgenärerne sjelfve sökt, att hans Egendom afträdas må, å den dag, då Rätten dertill bifall gifvit. 9- §■ Sedan Concurs börjad är, må ej utsökningsmål emot Gäldenär upptagas; Är sådant mål vid Concursens början hos Konungens Befallnings - 58i Konungens Kati. Propositioner. hafvande anhängig): 5 upphöre dess befattning dermed. 10. §. Om offentlig Stämning å Borgenärer och anslagstid derföre, sä ock huru med Baltegäng å Concursrnål i öfrigt förfares, sk i 11 s i 5 Cap. 2. Cap. O/n afträdd egendoms förvaltning, a. §. Borgenärer, sorn tillstädes kommit efter de kallelser af Rätten eller Domhafvanden, sorn i 5 Cap. 1, 2 och 3 §. §. sägas, skola genast in» för Bätten utse, eller ock sig emellan välja och för Rätten nämna tvänne eller flere gode Män, hajst bofaste och detri som sjelfve sak-ägare äro, ptt den afträdda egendomen lill förvaltning emoltaga; agen pck Borgenäierne att meddela gode Männen föreskrift om förvaltningen, der sådant nödigt anses. Förordnande för gode Männen §kall af Rätten ntfärdag. 2.
H) Bevillning af Testamenten, Gåfvor, Fideikommisser, A rf och Fynd. § 36. 4:o. För Testamente, Gåfva och Fideikommiss af lös och fast egendom, kapital och fordringar, skall, då det gifna uppgår i värde till Trehundrade R:dr B:ko och deröfver, bevillning erläggas med Sex för hundradet; från hvilken afgift likväl befrias maka och skyldeman i rätt uppoch nedstigande led, syskon och deras afkomlingar samt allmänna Undervisningsoch Skole-inrättningar, Kyrkor, Stipendiifonder, Pensions-inrältningar, Arbetshus, Hospital och Fattigförsörjnings—anstalt er och i allmänhet fromma Stiftelser, äfvensom konstoch vetenskapliga samlingar. 2:o. Arfvingar i fjermare led, än ofvan sagdt är, betala lika bevillning af det Testamentseller Gåfvo-värde, som öfverstiger deras egen arfsdel, så vida det Öfverstigande beloppet uppgår till Trehundrade R:dr B:ko. 3:o. För Testamente eller Gåfva af årlig ränta eller afkomst, utan egande rätt till sjelfva egendomen, vare bevillning Två procent af kapitalsumman, utan afseende på, till hvilken kapitalet anslaget är, med undantag, som 1 mom. af denna § omförmäler, samt för arfvingars laga arfslotter, äfvensom för en hvar, då afkomsten icke svarar emot Fem procents ränta af Trehundrade Riksdaler banko kapital.