Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet har tagit i öfvervägande Anders Danielssons ifrågavarande förslag, och i sammanhang härmed det af Johannes Svensson serskildt af - gifue S-ats-XJtikottets Utlåtande N:o 366. '*7 Att taga sin lillfiygt lill ett utlänclkst lån inser jag icke vara afbehofvet påkalladt; det finnes capitalister nog i landet, sora vilja utlåna penningar, blott (le äro säkra om återbetalning i rätter lid, så viii af capital som ränta, utan alt uppehållas af långt utdiagne utsökningsåtgärder. Vi se, att Riksgälds-Contoret nu i denna stund kan emot 5 procent få upplåna penningar, ehuru den nu varande conjuncturen icke är den bästa för penninge-upplåningar; men den skall nödvändigt blifva bättre, när de nya arrangemeriterne vunnit full stadga. Om Riksgälds-Contoret upplånade emot 5 procent, utlånade emot 6, hvaraf en procent blef amorterad capital-afbetalning , så vore åtminstone en utsigt vunnen för jordbrukaren att inom en längre tids förlopp se sin skuld betald och blifva sjelf egare af sin jord, som han nu så godt som sköter åt en annan; och min öfvertygelse är, att en blott demonstration i denna väg skulle snart nog nedsätta räntefoten i. allmänhet och derigenom komma den skuldsatte iandtmannen till hjelp, så vida han äfven sjelf ville hjelpa sig utur sin iråkade förlägenhet;” samt af Riksdags-Fullmägtigen Nils Strindlund från Wesler-Norrlands Län: ”Jag har icke kunnat biträda den af Stats-Utskottet vidtagna pradiminoira åtgärd, att åtskilja samt behandla, hvar för sig, Kongl. Majrts Nådiga Skrifvelse, om upptagande af ett lån lill bildande af Hypotheks-Föreningar, och de till Siats-Utskottet äfven remitterade skriftliga anföranden i ämnet af Anders Danielsson ifrån Elfsborgs Län och Johannes Svensson ifrån Jönköpings Län. (jSe Utlåtandet N:o $6rj'). Dessa anföranden innefattade icke nya eller serskilda motioner i lånefrågan.
»Aldrig,» skref Elisabeth Barrett, »har jag kunnat fatta diktares klagan öfver sitt hårda öde, ty för mig har hänryckningen att – diktande – förlora mig själf och uttrycka mig själf varit verklig lycka! En diktare bör i skapandets glädje hafva nog för nuet och därtill har han ju vissheten att, om hans verk äga lifskraft, erhålla framtidens uppskattning.» Och ju mer hennes eget rykte nu gick ut öfver världen, dess mer insåg hon ryktbarhetens ringa värde för sig själf – liksom för andra kvinnor, hvilka som hon nödgades att sit alone On winter nights by solitary fires And hear the nations praising them far off Det finnes kanske så underligt danade kvinnor, att äran för dem kan vara en ersättning för lyckan. Men till dessa hörde åtminstone icke Elisabeth Barrett. Hon led af sin ofrivilliga själfkoncentration, emedan hon var skapad att älska och älskas. Och trots sitt snabbt vunna världsrykte var det således ej i någon segerglad stämning hon befann sig när hon – med anledning af sina nyutkomna dikter – mottog det första brefvet från Robert Browning. Robert Browning. I am made up of an intensest life R. Browning. Den 7 maj 1812 föddes Robert Browning i London. Men det fanns ej blott engelskt utan äfven skotskt, tyskt, kreolskt – somliga anse äfven judiskt – blod hos hans närmaste förfäder och detta bestämde honom redan af naturen till den kosmopolit han sedan blef. Både från fäderne och möderne ärfde han konstnärsanlagen. Fadern hade som helt ung – i afsky för slafveriet, en afsky, hvilken sedan fortlefde mot hvarje form af förtryck – lämnat Västindien. Han hade därigenom förstört goda framtidsutsikter och råkat i oenighet med sin familj. Detta gjorde att han, i stället för att kunna utbilda sina målaranlag, nödgades försörja sig genom att taga anställning vid Englands bank. Men på lediga stunder sysslade han – och med betydande begåfning – som tecknare, poet och konstkritiker och skaffade sig dessutom verklig lärdom på flera områden.
At den projeAerÄäe IO procentg Bewillnings - afgiften pa Testamenten ma äga rum, såsom et maximum/har äfwen jag allaredan medgifwit; men derhos yrkat, icke allenast obilligheren däraf, at Testaments-tagare stola betala lika procent, utan afseende pä större eller mindre Testaments-LummL, utan ock at det, ester min ranka, wore oförenligt med den för Bewilluingen anragne allmänna hufwud-grunden af Be willningens proZreMvL bestämmande, i man af större eller mindre behållen inkomst eller förmögenhet; likmätigt hwad jag förut haft äran nämna, ar det wisferligen känbarare, at af ioo R:d. förlora io R:d. än af iooo R:d. mista ioo R:d., ty den förre har dä endast i behäll 90, men den sednare 900 R:d.; och bland andre dermed jemnförlige händelser, är ju äfwen den möjlig, at et tjenstehjon, efter en mängärig tjenstetid, kanske med ringa 472 Den 9 Mars. e. m. ringa lött/ hos en och samma Husbonde, af denne fär säsom en walförtjenr belöning 120 R:d:S Testamente: manne det icke woxe gansta hardt, at minsta en dylik walförtjent belöning med 10 proct-ms Brwillnings-asdrag. Herr Hiam, ?ekr, önstade äfwen at af» gisten för Testamente mätte nedsättas. Han trodde för sin del at z N:d. för hundradet wore den ratta Summsn, hwarigenom alla befarade mitzbruk stuve undwikaS. Herr Ualmerkeit, 6ustklk, och Grefwe von I-,antin§sk LU86N, ^ 11) r L c II t, förenade sig med Friherre tckanneckwim. Herr Grefwen och Landtmarskalken gjorde proposition, at i 2:dra ^rticeln n iViomont. afgisten för
Efter skedd föredragning remitterades till Stats-Utshottet: l:o Pehr Bengtssons från Calmar län motion, i anledning af Rikets Ständers Revisorers berättelse, angående ansvar och ersättningskyidighet för den eiler dem, som genom försummelse eller förseelse förorsakat allmänna Barnhuset i Stockholm förlust; 2:o J.ars Rasmussons från Götheborgs och Bohus län motion om upphäfvande af 5:te § i Kongl. Förordningen den 9 Maj 1826, i fråga om afgiften vid försäljning af Rusthåll; 3:o Ails Jeppssons från Malmöhus län motion, angående förtydligande af Kongl, förordningen rörande brefbäringsskyldigheten; •l:o Pehr Nilssons från Christianstads län motion, angående Rusthäilares befrielse från mötes-passevolans för indelta Kavalleriets hästar, jemte ett af Daniel Danielsson från Jönköpings län i samma ämne ingifvet memorial: 5:o Tobias Linds från Götheborgs och Bohus län motion, om skrifvelse till Kongl. Maj:t angående kronans öfvertagande af de persedlar utaf Båtsmans-beklädnaden, hvilka, enligt Kongl. Förordningen den 22 December 181.8, af Rusthållarne in natura utgöras. 6:o Anders Anderssons från Östergöthlands län motion, angående öfverflyttning på Postverket af stadgad ersättning åt vederbörande, som å landet ombesörja kronobrefbäringen; 7:o A. W.
Jag önskar alt vi måtte få ett sådant; och om jag lefde när vi fått det , så skulle älven jag vara böjd alt göra ett försök med detta Spensiska förslag; men om Const.Utsk. skulle gifva oss detsamma såsom ett förslag att antaga, så anhåller jag också , att Utsk. ville hafva godheten och laga, att vi få den der communalandan, det der communalväsendet, som ännu icke finnes, och hvaremot i vårt land beklagligen alltmer och mer arbetas. Så länge communalväsendet , på ,hvilket detta projeet är bygdt, ännu ej finnes, är det temmeligen öfverflödigt alt tala emot projectet. Man har begärt ett femte Stånd. Äfven jag har uti det yttrande, som jag nyss hade äran uppläsa, framställt den oundvikliga nödvändigheten, ja, jag vågar säga, oundvikligheten af alt gifva representationsrätt åt de ännu orepresenterade classerna. De hafva redan länge nog väntat derpå; men jag förutser mycken svårighet dervid, och för att undanrödja denna svårighet, vågar jag framställa en tanke i detta afseende, den må sedermera befinnas oriktig. Jag öfverlemnar den åt eder, mine herrar! och åt framtiden. Hvarföre icke, med bibehållande af våra Stånd, hvarföre icke af dem formera ett öfverhus och ett underhus. På det. sättet skulle intet af de nuvar. Stånden komma att lida genom det 5:te Ståndets tillkomst. Den betänklighet, som för närvar., på sätt Hr Lefre'n framställt, verkligen existerar, nemi. att i den mån en 5: te dass uppstiger försvagas de fyra, som redan finnas,— denna betänklighet försvinner, när inom underhuset de 3:ne Stånden, BorgareSt. och BondeSt. och ståndspersonernas och embetsmännens Stånd inrymmas, så alt de voterade hvar för sig, men utgjorde blott en kammare. Dertill fordras likväl ovillkorligen, att öfverhuset erhölle en återhållande kraft, stark nog att vidmakthålla jemnvigten emellan de i underhuset varande olika elementer; jag menar jemnvigten emellan samhällets ideella och materiella intressen.
Enligt Utlåtandet, N:o 37 104,073 Summa j 4,130,240 N:o Stats-Uts kottets Utlåtande, N:o 71. 17 Reservation af Herr Ekströmer, vid 2:dra punkten tredje moraenlet, om avfvoden åt 20 Reserv-läkare vid Armeen: ”Ehuru samtlige Riksstånden återremitterat Utskottets, i utlåtandet N:o 37, afgifne yttrande i denna fråga, hade det icke bordt undfalla Utskottet, att endast tvenne Riksstånd vid återremissen uttryckt den tanka, att det af Kongl. Maj:t i Dess Nådiga Proposition för detta ändamål äskade anslag icke borde beviljas, hvaremot de tvenne öfrige (Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Högv. Preste-ståndet) blott gifvit Utskottet del af de mot utlåtandet gjotrda anmärkningar, till den kraft och verkan, Utskottet kunde finna desamma förtjena. Då nu Utskottet, dem oaktadt, ansett sig icke kunna frångå sin förut uttalade åsigt om nyttan af de ifrågavarande Läkare-befattningarne, ej mindre för Armeens sjukvård i fält, än för landets allmänna" helsovård i fredstid, låter det svårligen förklara sig, hvarföre Utskoltet frånträder sin, på grund af denna öfvertygelse, en gång gjorda hemställan om det erforderliga anslagets beviljande. Under sådane omständigheter synes det som Utskottet snarare haft anledning att i allo vidblifva hvad det tillstyrkt och att, genom en fullständigare framställning af ämnet, gifva ökadt stöd åt den åsigt om riktigheten, hvaraf Utskottet fortfarande säger sig vara öfvertygadt.
Den utsågs af Kongl. Maj:t, som genom nådigt bref af den 14 Februari 1811, i afseende på vidsträcktheten och beskaffenheten af det kommiltécn lemnade uppdrag, föreskref: “att 1734 års lagbok, i anseende till dess yttre form och indelning i vissa halkar och kapitel, skulle tjena till grund och efterföljd; att alla de påbud, sorn ser - Lag-Vtskotlets Betänkande, K:o 5. 3 skildt voro utfärdade och hörde till allmänna lagen, skulle sammandragas och der införas i den ordning, ämnenas natur fordrade; att ur lagen borde uteslutas allt hvad, som antingen der eller i gällande författningar icke stöde i förhållande till förändrade omständigheter; att der, hvarest fordrades ändring eller tillägg, sådant finge föreslås; samt att för mål och redan kände händelser, hvarpå beskrifven lag icke funnes, ny lag måtte föreslås.“ Sådan var den hufvudsakliga föreskriften för kommittéens arbete, hvilket nu företogs. Ständernas önskan att redan vid påföljde riksmöte få se den påräknade frukten af kommittéens verksamhet, blef emedlertid icke uppfylld. Då blef likväl ett af kommittéen utarbetadt betänkande angående domstolarnes och hofrätternas antal och organisation af Kongl. Majit öfvCrlemnadt till Ständerna, på det att de måtte yttra sig, huruvida de i samma betänkande uttryckta grunder i afseende på domstolsorganisationen finge vid lagverkets utarbetande tjena till rättelse. Kommittéen hade nemligen ansett lagstiftande maktens preliminära beslut i berörde afseende beliöfligt, emedan de nödiga föräudringarne i rättegångssättet icke kunde utstakas, innan antalet af instantier och tiden för domstolarnes verksamhet blifvit bestämda, samt för erhållande af ett dylikt beslut aflåtit omförmälta betänkande. Uti underdånig skrifvelse af den 27 Julii 1815 meddelade dock Ständerna det svar, att de då icke ville någon annan åtgärd i detta ämne vidtaga, än att låta frågan för det närvarande aldeles hvila, utan något i förväg fattadt beslut, som skulle kunna lägga hinder i vägen för ämnets vidare utveckling och pröfning.
Det flög som en stöt genom Malm, och i nästa ögonblick satt flickans smärta kropp sluten inom hans ena arm som i ett skrufstäd. Hon ormade sig för att slippa lös, föll med brösten mot hans axel, satte begge händerna mot hans bröst, spände och bände; men det var alltsammans slappa rörelser, som endast gåfvo en retelse mer, och de gråblå ögonen sågo ned i hans med samma uttryck, hvarmed de nyss betraktat Truls. Malm satt och höll henne fast, utan att säga ett ord eller skifta en min i sitt ansigte, hvilket hotande och sammanpressadt var rigtadt upp mot hennes. Så slängde han henne plötsligt handlöst från sig och röt: «Ut med sig! Marsch!» Flickan ordnade sin pannlugg, glättade på sin klädning, log mot honom, som om ingenting händt, och gick långsamt ut genom dörren. Libationen tog sin början, och det eldades häftigt på. Malm dref sjelf på och föregick med godt exempel, satt mestadels tyst, liksom frånvarande, skrek så upp, sjönk tillbaka igen i sitt mörka grubbel. Plötsligt reste han sig och gick ut. De andre fortsatte; tiden led; han kom icke. Truls gjorde sig ett ärende ut. Det var tomt i biljardsalen, lamporna voro icke tända, och det begynte redan skymma. Han hade blifvit stående vid dörren och såg sig omkring, – då hörde han halfhögt samtal inne från skänkrummet. Han tog sakta ett par steg framåt och blickade in genom dörröppningen. Malm satt i soffhörnet och höll flickan, hvilken stod framför honom med sina knän mot hans, i handen. Han tycktes ha bevekande och inträngande talat till henne; han satt ännu och höll hennes händer i sina och såg upp mot henne med ett spändt uttryck i sitt ansigte, som om han väntade svar. Den unga flickan vred på sig, höll ögonen sänkta, undvek hans blick; men sade ingenting. Slutligen höjde hon blicken, fick syn på Truls och drog händerna till sig. Malm följde rigtningen af hennes blick; och det flög en skugga öfver hans ansigte, när han varseblef vännen. Truls gick vidare, och låtsades, som om han ingenting sett; och när han kom tillbaka in, fann han Malm åter på sin plats vid bordet.
Jag stod bredvid, då man blottade hans rygg och band honom vid bänken, då prygelkäppen, svängd af ett bland edra starkaste legohjon, sargade hans kött, och ni, beherrskad af svartsjukans och hämdens andar, ropade: hårdare, hårdare! Jag såg hans blod rinna, jag hörde och räknade hans qväfda suckar ... men ni ropade ständigt: hårdare, hårdare! Er hämd blef lysande, herre. Ni blott sargade hans rygg, men ni krossade hans hjerta. Han var en bruten blomma, då han uppsteg från nesans och qvalets läger. Hans blick var skygg som en brottslings och vågade ej möta sin mors; hans stolta panna var sänkt, hans skuldror svigtade under bördan af skam och blygsel. Han vägrade att emottaga den tröst, som jag, sjelf förkrossad, sökte räcka honom, och lemnade mig med oro i sin själ följande morgon, för att aldrig mer återvända ... Säg nu, herre, att ni ej beröfvat mig min son! Dessa ord uttalades med en röst och beledsagades af åtbörder, hvars öfverväldigande kraft endast kunde flyta ur en af sina känslor genomglödgad själ. – Nu, herre, tillade hon efter en stunds tystnad med lugnare ton, – har ni gjort den bekantskap, ni önskade. Bäst hade måhända varit, att Odet icke fört er under mitt tak. – Ni är en besynnerlig qvinna, sade Drake, – och det märkes tydligt, att ni har svårt att taga ert förnuft tillfånga. Hvad er son beträffar, hade han väl förtjent sitt öde, och ni, som i honom inplantade begrepp och känslor opassande för hans stånd, ni kan anse er sjelf som den första orsaken till hans olycka. Dock nekar jag icke, att jag vid det nämnda tillfället handlade med en uppbrusande ynglings häftighet, och vill gerna på något sätt godtgöra detta. Är ni i saknad af något för ert torftiga uppehälle, så vänd er till mig ... I detta ögonblick öppnades dörren, och samma späda elfvelika gestalt, som Drake sett i skogsbrynet, uppenbarade sig ånyo.
Nå, ja, brefvet är allt till mig sjelf ... jag kunde nog tro det. (Afsides): Från Jergen kanske? Nej, det är sannt, han heter Hans och inte Anonymus ... då är det från Sektern... Nej, det är från Jergen; han heter visst Hans Anonymus Jergen. Hvad innehåller det? (Afsides): Det är kanske Olofs... Kors, att mor kan inbilla sig att det är till henne. (Hon går till dörren i fonden). Får man störa ensamheten, lilla madam? Hvem är det mor? MAJKEN. VÄRDINNAN. SVÄRD (i dörren). MAJKEN. VÄRDINNAN. MAJKEN. VÄRDINNAN. En af kunderna ser du väl... Han har en liten räkning att göra upp med mig. 26 Jaså, han skall göra upp med mor? Hvad har hon med det att göra! Sköt sig sjelf, jungfru näsperla! (Pekar åt sidodörren) Gå in dit och tag fram kläderna i skåpet, de ha lågat der så länge; vi ska' vädra dem i morgon. Ska' jag ta' fram allt som fins der? Jag sa' alla kläderna (Hon skuffar in henne och riglar dörren). TOLFTE SCENEN. VÄRDINNAN, sedan KORPORAL SVÄRD. Seså, Gud ske lof, att man blef af med den näsvisa ungen "Ska han göra upp med mor"... en sådan ton hon hade... Jaha ... det är just hvad han ska', och derföre blir det ingenting af med herr Musikanten, åtminstone inte på länge, för man skall aldrig komma och säga att jag stagit brud på samma gång som min dotter. Nog skall Svärd få be mig litet innan jag ger med mig ... men kär är han som en klockarkatt. SVÄRD (mycket utstyrd med stor VÄRDINNAN. VÄRDINNAN. MAJKEN. VÄRDINNAN. MAJKEN. Får man lof? Ja, jag stiger dristeliga på, efter som jag har ett ärende till madammen. Stig på han Svärd och var inte så blyg. VÄRDINNAN. bröstbukett).
Men jag tillåter det gerna, min tant! ERNEST. Hon tillåter det! CECILE. Och jag tvekar alls icke att upprepa, det herr Duplessis har alla de egenskaper som som ni nyss nämnde och vore det också inte så, så skulle ert val vara mig tillfyllest, min tant. FRUN. Men du säger mig inte CECILE. Att herr Ernest är det bästa parti som finns? Jo visst, jag säger det ju, min tant, för att göra er till viljes! Jag skall också säga efter som ni tvingar mig all hans språk är ädelt, hans uppförande värdigt, hans själ upphöjd och att det vore den största orättvisa man kunde begå att inte intressera sig för honom sedan man sett honom och att, sedan man lärt känna honom, inte älska honom! ERNEST. Min fröken! CECILE. Jag säger detta endast för att göra min tant till viljes! Och ni ser det, jag säger det utan ansträngning, utan saknad. Man kan inte vara mera förtjust, mera hänryckt! Ja min herre, ni kan inte förstå hvilken lycka hvilken glädje jag känner Också är jag stolt glad lycklig jag skrattar jag skrattar till och med så så att tårarne komma mig i ögonen! FRUN (med utbrott). Cecile! ERNEST (mycket upprörd). Mamsell! FRUN. Cecile! jag har begått för många dårskaper, för att inte en gång begå en förnuftig handling och efter det stod skrifvet i stjernorna att allt skulle sluta som en vanlig komedi, så (till Ernest) Er hand, min vän! (förenar dem) Seså, nu förenar jag er! Varen lyckliga! CECILE. Min goda tant! ERNEST. Min bästa tant (hejdar sig) Ah, förlåt! FRUN. Hvad fattas er? ERNEST (gladt). Efter er bekännelse här för en stund sedan, vågar jag inte mer FRUN. Var lugn, och försök blott! Ni har ingenting att frukta! Jag har aldrig älskat er men jag ansvarar inte för att jag inte kommer att göra det! Er hand, min nevö! Jag hade svurit att ni skulle bli min Ceciles make det var min plan! ERNEST. Och ni Cecile ni tiger? CECILE (räcker honom sin hand som han kysser). Jag, Ernest? jag gillar alltid min tants planer!
Om föräldrarne sålunda ej vilja lemna barnen ifrån sig, så inser jag ej huru inrättningen skulle kunna bemäktiga sig dem. Följden blefve troligen den, att de barn, som bäst behöfde omvårdnad, eller de, som hade förderfvade föräldrar, ej kommo i åtnjutande deraf. Jag vill således, till förekommande deraf, göra en motion, som kunde underställas Lagoch Ekon.Utsktn eller det sednare allena, hvilket Ståndet lämpligast finner. Den skulle lyda som följer. Hr von Hartmansdorff uppläste derefter följande: Barn, som beträdes med bettlande eller sysslolöst kringstrykande, och för hvilket erforderlig sedlig omvårdnad ej kari hos dess målsmän påräknas, må, antingen det blifvit för vanart strafFadt eller icke, kunna, uppå kyrkorådets anmälan, al fattigvården skiljas från sin målsman och till uppfostran insättas hos andra eller i dertill tjenlig anstalt. Fattigvårdens beslut i sådana rnål verkställes ulan binder af besvär, med hvilka förhålles såsom i fråga om stadernas fattigvård. Hr Ribbing, Arvid: Då jag har mig bekant, att ett betänk., ang:de folkskolorna, är under handläggning uti Ekon.Utsk., der den grundsats blifvit antagen, att, när föräldrarne lill den grad försumma och vanvårda sina barn, att de icke mera böra anses såsom föräldrar, tvångsåtgärder för barnens uppfostran få vidtagas, och hvilket sålunda öfverensstämmer med hvad i den förut i ämnet gjorda motionen blifvit framstäldt; så tror jag, att den af Hr von Hartmansdorff nu väckta motion kan lämpligen komma under gemensam handläggning med dylika frågor i Ekon.- Utsk., Hvilka dit förut blifvit remitterade. Frih. Cederström, Jacob: Jag anhåller, att den af Hr von Hartmansdorff väckta motion och det af Hr Ribbing i anledn. deraf afgifna yttrande måtte få hvila på bordet till nästa plenum. Ånyo föredrogs StalsUtsk:s den 25 och 2g April på G8G Don i5 Maj f. m. bordet lagda utlåt.
Dagblad och periodiska Skrifter, hvil’’ka i det fall, som i t §. 7 morn. hr stadgadt, aro underkastade Förfaltare ansvar, ■'vare framför andra erinrade örn ett rätt ”bruk af Tryckfriheten och umgälles Utgif’ varens förbrytelse, genom sådant blad, dub”belt i alla de fall, der med penningar 'pliktas. Att i 5 §, 9 momentet efter citationen af Förordningen den 20 Januari 1779, måtte tillaggas: "och Skriften confiskeras.” Den »4 Juli. f. m. 7ta Att i 4 §• 8 momentet, efter orden: allmän säkerhet, måtte tilläggas: ”anstötlig ”mot den Evangeliska Läran.” Att 1 och andra momenlerne i 5 §., sådan som den efter antagandet af Jury i Tryckfrihetsmål nu är redigerad, måtte erhålla följande nya Redaction: i:sta momentet. ”L3gligheten af Böckers och Skrifters ”innehåll skall hädanefter alltid pröfvas af "en Jury, eller Nämnd, bestående af Nio "Personer, hvilka sammanträda vid den Dom'•stol, der brott emot denna Lag åtalas, och "der, genom förhör med Parterna. Åklagarens slutpåstående och den tilltalades förklaring, ransakningen fullbordas bör.” 2:dra momentet. ”Den som kallad till Ledamot ”i Jury må ej utan Laga förfall uteblifva, och äge Domaren genom vite eller annan ”Laglig påföljd en uteblefven Jury Leda ”mot till inställelse förpligta. Parten gäll”do resekostnaden för de af honom tillkallade Ledamöter i Jury. Om förrättningen uppehälles genom någon Ledamots förfallolösa uteblifvande, ersatte han de tillstådeskomna Ledamöters resekostnad. Ej må part till Ledamot i Jury några utom Länet ”boende tillkalla. Domstolen må ej till Ledamot i Jury nämna annan person, än sorn bor inom den Jurisdiction, der målet är anhängigt.” 3:dje Momentet.
Såvida på det här bestämda ansvaret af 3 R:dr 16 sk. skola tillämpas samma fördelningsoch förvandlings-grunder, som på öfriga i författ - Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 92. i5 ningen förekommande ansvarsbestämmelser, blifver af förut anförde skäl nödigt, att beloppet icke såsom vite, utan såsom böter, varder ådömdt. Måhända skulle dock, med afseende på beskaffenheten af ifrågavarande stadgande, och då för ändamålets vinnande erfordras, att gruf-egare vid inträffad försummelse må kunna tillhållas att vid förhöjdt ansvar sin skyldighet fullgöra, det vara mera lämpligt, om författningen såsom vite bestämde en viss påföljd för skyldighetens uraktlåtna fullgörande inom den stadgade tiden, men derjemte tilläde Bergmästaren rättighet att, när denna tid blifvit försuten, genom utfärdad embets-resolution förelägga ny tid vid förhöjda vilen, af till exempel högst 50 R:dr, och att i sammanhang härmed 37 § undantages från dem som i 49 § åberopas, helst deraf utan vidare stadgande skulle följa att för dylik vitesbot, då den efter anstäldt åtal ådömes, komme att gälla enahanda fördelning och förvandling, som för vitén i allmänhet finnes i lag förut bestämd. Vid 38 §. För att bedömma rättmätigheten af de i hvarje gruf-innehafvares eganderätt djupt ingripande stadganden, som i denna § blifvit föreslagne, och om hvilka det vid jemförelse emellan de särskilda förslagen visar sig, att meningarne varit väsendtligen delade, är angeläget att uppmärksamheten fästes på de tvänne olika sätt, hvarpå egancle-rätten till en grufva kan öfvergå tili en ny inmutare.