Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning underställa uti den allmänna framställning rörande Sjöförsvaret och dess behof, han utbad sig att här efteråt få afgifva; 2:o) Förvaltningens af Sjöärendena underdåniga betiinkanden och förslag: a) angående behofven för Sjöförsvaret under nästa Stats regleringsperiod i allmänhet; b) angående nödig befunnen reglering af ordinarie anslagen till Båtsmännens samt till Mariners, Kanonierers, Matrosers och Skeppsgossars beklädnad; och c) i fråga om reservntions-anslagets till Lotserioch Fyrings-Staterna ökande enligt af Stats-Kontoret framstäldt förslag; hvarefter Departements-Chefen afgaf nedan intagna skriftligen författade anförande: »Sällan, om någonsin under den långa tidiymd, Sverige egt en flotta eller ett Sjöförsvar, hafva frågorna, om hvad för dess vidmagthållande vore att åtgöra, visat sig mera svårlösta, än i närvarande tidpunkt. De väsendtliga förändringar i Sjökrigsmaterielen, som af de stora Sjömagterna i sednare tider vidtagits och ej kunnat undgå att mana äfven mindre Sjöstater till efterföljd, hafva ej heller i Sverige förfelat sin verkan; och om Rikets Ständers vid slutet af sista Riksdagen framställda begäran om undersökning rörande de seglande linieskeppens vidare krigsduglighet med fog kan anses såsom ett uttryck af Folkets farhåga, att landets nuvarande Sjökrigsmateriel ej längre motsvarar tidens fordringar, är Regeringens öfvertygelse derom lika otvetydigt ådagalagd genom ej mindre Eders Kongl. Maj:ts af berörda framställning föranledda beslut att nedsätta en särskild
Herr Smitts antagna princip var den: att ¯Staten¯ och ¯Staden¯ voro tvenne herrar, och sjelfva Bibeln säger: «ingen kan tjena tvenne herrar tillika,» utan att den ena blir försummad. Lönen befanns utomdess ej vara så tillräcklig, att icke sportlar väl kunde behöfvas; men han var en fredälskande man, och lefde gerna i sämja med stadsboarne; derföre ansåg han det vara bäst, att blunda eller se igenom fingren med sådant, som enligt hans tanke lände till ¯stadens bästa¯. Betalning tog han likväl aldrig för sin svagsynthet. — Det stred mot pligt och embetsed. — Men hvem tager ej gerna emot presenter? Utomdess ägde han god kredit hos alla trafikerande, utan att frukta björnar — dessa plågoandar för mången annan syndare. Under alla dessa tjugu åren hade hans lefnadsvanor ej undergått någon förändring, i händelse ej något utomordentligt störde dagens ordning. Förmiddagen bestred han sina göromål, och var i jemn rörelse. Vid middagen, hemma eller borta, tog han sig alltid en liten nattmössa, på det att eftermiddagsluren skulle smaka bättre; efter pipan och kaffekoppen, var han åter tillgänglig på tjenstens vägnar, men efter klockan sex, var ingen synnerligen välkommen. Han vandrade då ut för att med vänner och bekanta, tillbringa aftonen under muntert glam. När läsaren gör hans bekantskap, var han ungefär sextio år; enkling sedan femton. När hustrun dog, var Hedda åtta, Maria endast fyra år gammal. En piga, som redan tjenade i huset under fruns tid, förestod sedan hushållningen, till dess hon för tre år sedan gifte sig med en snickaregesäll, och i eget bo, kunde lefva af besparingar under sin långvariga tjenst. Men ännu företogs ingenting i Smittska huset, utan att hon hade ett ord med i laget; så stort var husbondens förtroende till den «trogna Brita Caisa.» Hade han, så väl som döttrarna, isynnerhet som Hedda, vetat huru litet hon förtjenade namnet ¯trogen¯, så hade väl förtroendet upphört. Många andra kände det äfven, men hvem ville säga honom det?
M. med den rätt, 80 § Reg.F. Konungen tillägger, icke fann skäl all bifalla, det officersboställen jemväl skulle till skatte försäljas, på sätt föreslaget blifvit.” Jag ber få anmärka, att bär är fråga om ett belt annat förslag till både försäljning och förvaltning, sedan man fatt boställsdirectlr och en mynlbestämning är för banden. Jag vill ej tro, att K. M. icke skulle fästa afseende på dessa förändrade omständigheter. Jag yrkar återremiss på betänk. StatsUtsk:s utlåt. N:o 225 återremitterades. Företogs till pröfning StatsUtsk:s d. 25 sisth Äng. e. m. på bordet lagda utlåt. W:o 229 i anledn. af Ilr von Troils, Emil, motion, att åt Riksg.cont. må uppdragas att årligen upptaga lån emot ouppsagbara obligationer lör att åter utlånas emot inteckning i jordegendom. Ilr Gunther, Carl Gust.: Sedan detta betänk, redan blifvit af tre Stånd bifallet, vore det ändamålslöst att begära återremiss på detsamma; dock kan man ej undgå göra den anmärkning, att Utsk. för litel motiverat sitt afslag. Jag tror, att Utsk. bort fästa mera afseende på motionen i en tid, då det är angeläget, att Ständerna vidtaga åtgärder för att bispringa den skuldsatte jordbrukaren. Statens mellankomst är oumbärlig, så framt dessa statens nyttigaste medlemmar skola skyddas för undergång. Jag kan ej gilla Utsk:s skäl till afslag å motionen, dels emedan Utsk. ordar om hypotheksinrättningar som ej finnas och måhända aldrig allmänt uppslå, dels emedan Utsk. påslår, alt statens mellankomst för liqviderande af enskildas skulder sällan leder till något ändamål, ehuru det är gifvet, att detta ändamål bättre skulle vinnas genom Riksg.cont:s åtgärd, på sätt Hr v. Troil föreslagit, än genom anlitande af flera små inrättningar, då med len alltid blifva otillräckliga. Jag vill nu ej ingå i någon vidlyftigare utveckling af sjelfva principen, utan hoppas, att framdeles tillfälle skall •yppas, då densamma kan göra sig bättre gällande.
Ridderskapet och Adeln, väckte och till Stals-Utskottet remitterade motion om ersättning till de Jordegare och Boställsinnehafvare, sorn genom Trollhätte Slussverks anläggning lidit vattenskada, icke påkallar särskildt utlåtande, utan genom hvad ofvan är anfördt, blifvit besvarad, SI ock bolm den 18 Julii iSaö, Ankom den 28 Julii 1828. N:o 537, Utlåtande, i anledning af Pastor-Primani Doctor Wallins motion, om Spannmåls-anslag till Lön fyllnad för Stockholms Scholas-Lärare. Inom Ilögvördige Préste-Ståndet har Herr O O Pastor Primarius Doctor Wallin anfört, huruledes genom den totala förändring Stockholms Undervisnings-Verk nyligen undergått, så att i stället för en Stor-Scholae och 7 Kyrko-Scliolor, blifvit inrättade ett Gymnasium, aine Trivial-, 6 Kyrkooch 3:ne nva Allmänna Barn-Scholor, det utan all tillökning fortfarande Stats-bidraget af g/[0 Tun - kStat s-Ui skottets nor Spannmål blifvit otillräckligt, egentligen derigenom att 375 Tunnor må'st användas tili Löner för de Lärare, sorn vid den nja organisationen antingen ej erhållit någon beställning, elier, i anseende till ålderdom och sjuklighet, sökt och erhållit afsked; Och då häraf uppkommit den följd, att flere af de nu antagne Lärarne mäste tjena med vida mindre Löner, än som för deras befattningar finnas i Stat bestämde, bar Herr Doctorn föreslagit, att nämnde qvantum Spanmål 375 Tunnor, måtte af indragen Behagligtids för-. länings Spannmål anslås för Läroverken i Stockholm, för att tilldelas de yngre Lärare, som nu äro i mistning af full Lön, samt detta anslag få fortfara i 5 år eller heldre på behaglig tid; uti hvilken framställning och begäran Herrar Dpctorer Hedren och Lilljen» wälldh sig förenat. Stats-Utskottet, som härå emottagit remiss till vederbörlig åtgärd, får, till fullgörande deraf, anmäla, att Riksens Ständer vid sistl.
Högloflige Ridd. och Adeln åtskiljdes klockan ett qvart till 2 eftermiddagen. In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim. Onsdagen d. 1 n Februarii r83o. Plenum klockan half till 6 Eftermiddagen, Justerades 5 PyotocollsUtdrag, innefattande Ridderskapets och Adelns den 15 dennes förmiddagen fattade beslut. Till justering upplästes och godkändes ExpeditionsUtskoltets följande Förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse!- till Kongl. Maj:t, N:o 38i. Angående Stenkolsverket vid Höganäs, Den 17 Februarii e. m. 169 N:o 386, Med öfverlemnande af förslag Lill TullTaxa. Fortsattes den i förmiddags-plenum Lörjade pröfning af ConstitutionsUtskottets den 26 sistlidne November, under N:o 56 aflåtne och den 7 derpåföljde December eftermiddegen på bordet lagda Memorial med förslag lill ändrad redaction af 72 § RegeringsFormen. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken yttrade, att, bland de mot Utskottets förslag på förmiddagen gjorde anmärkningar, följde nu i ordningen att pröfvas den, som innefattas i Herr Rosenblads, Bernhard, då framställda förslag till förändrad redaction af 72 §:n RegeringsFormen; hvarföre Haris Excellence Herr Grefven och JLandtMarskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg denna anmärkning böra, såsom Ståndets gemensamma tanka, tili ConstitutionsUtskoltet hänvisas? Ropades Ja och Nej. Ilerr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Jag utbeder mig få till Ridderskapet och Adeln hemställa, om ej tillräcklig garanti för realisationen kan vinnas, utan att Rikets Ständer helt och hållet till Kongl Maj:t öfverlemna den lagstiftande magt, de hittills baft i fråga örn Banken.
Enligt några inom öster - Stalt-tAtkotleli Utlåtande, JS:o SS. 3 göthland anställde försök med hvitbets-odlingen och denna rotfrukts beredning lill siruj), för hvilka försök redogjorts vid Länets Hushålls-Sällskaps sammanträde i början af nästlidet år, hade en afkastning af 100 ända till 160 tunnor hvitbetor erhållits å tunnlandet samt af hvarje sådan tunna vunnits 3 kannor sirup, hvars sötma varit 42-gradig och fullt jemförlig med rörsocker-sirupcn. Efter beräkning af blott 6 sk. skålpundet eller 1 R:dr kannan, skulle således värdet å den sirup, som af hvarje tunna kunde beredas, uppgå till 3 R:dr, ehuru härvid blott det inre af hvitbetan utpressades och allt det öfriga lemnades till begagnande såsom foder ät boskapen, hvilket foder fullt ersatte arbetet och kostnaden vid sirupskokningen. De med hvitbets-odlingen förenade fördelar skulle blifva ändå större samt en jenmare och säkrare afsättning af produkten kunna påräknas, om denna förvandlades i socker och för sådant ändamål mindre sockersjuderier inrättades. Till följd af ifrågavarande näringsgrens allmänna utveckling inom andra länder, skulle redan för några år tillbaka halfva sockeriörbrukningen derstädes utgöras af hvitbets-socker; och denna näring hade sedermera inom samma länder ytterligare tilltagit, så att tre fjerdedelar af hela sockerbehofvet för närvarande kunde anses härigenom fyllas.
Uti ett till Bonde-Ståndet afgifvet memorial, hvarå Stats-Utskottet erhållit remiss, har Riksdagsfullmägtigen Olof Nilsson från Westerbottens Län anfört, hurusom, i anledning af en emellan Norrforss byamän i berörde Län, å ena, samt Kongl. Majrt och Kronan, å andra sidan, yppad tvist, angående egande-rätten till de vid bemälde byamäns land och strand uti Umeå eif belägne laxfisken, Konungens Högste Domstol, medelst Dom af den 24 Mars 183 r, med fastställande af Svea Hof-Rätts och UnderDomstolarnes sammanstämmande beslut, förklarat samma egande-rätt icke bunna Kronan fråndömas. Enligt Kongl. Kammar-Collegii den 5 October i63i på Kongl. Maj:ts Nådiga befallning utfärdade Resolution, deraf en af - Stats-U(skottets Utlåtande, N:0 226. $ skrift blifvit memorialet bilagd, hade likväl Norrforss byamän fått sig tillförsäkrad rättighet att framför alla andra på arrende innehafva och begagna de under deras by belägna laxfisken, så länge de kunde och ville samma fisken vidmagthålla, och i afgift derför erlägga fem tunnor saltad lax och 20 stycken rökta laxar; hvarjemte Konung Adolf Fredrik, uti Nådig Resolution den 12 April 1769, med åberopande af Sin den 4 Juli 1766 Westerbottens allmoge gifne försäkran att vid sina fiskerier lå orubbadt bibehållas, så länge de icke i laglig ordning derifrån blifvit vunne, förklarat byamännen berättigade att bruka, nyttja och vidmagthålla sina innehafvande krono-laxfisken, emot betalande al taxa, såsom af ålder skett, efter deras hemmans storlek och lotter i deras byar. Då nu härtill komme, att, efter hvad ett af motionären företedt utdrag af den för Westerbottens
FIr Aminoff, Joli. Fredr.: Då denna § gifvit anledn. till en så vidlyftig discussion, som redan föregått, torde det äfven tillåtas mig att få öka den med några ord. Jag finner den föreslagna §-ns lydelse, med undantag af ett enda moment, vara alldeles öfverensstämmande med hvad som nu gäller. Efter min öfvertygelse bör man icke frångå gamla bruk, hvarvid folket är vant, med mindre det af nödvändigheten oundgängligen påkallas; men af hvad som blifvit yltradt, har jag åtminstone icke kunnat öfvertygas , alt någon förändring behöfs i denna §, hvilken dessutom är antagen af BondeSt., sorn den egentligen angår. Att, såsom någre talare föreslagit, borttaga orden ”och minst en vecka” kan jag icke finna riktigt, då, på sätt Frih. Hamilton redan visat, förhållanden kunna inträffa, som påkalla skyndsam öfverläggning vid sockenstämma. De som yrkal borttagande af förenämnda ord, synas hafva fästat sig uteslutande vid sockennämndens rättighet att begära sockenstämma, och hafva således förbisett, att Konungens Bef:h:de jemväl skulle betagas rättigheten att få sockenstämma sammankallad inom kortare tid än (4 dagar efter kungörandet. Jag hemställer till närvar, landshöfdingar, om de icke ofta utfärda kungörelser, som inom åtta dagar måste sättas i verkställighet. — Nog blifva församlingens ledamöter underrättade om den inträffande sockenstämman, emedan de fleste hvarje Söndag bevista gudstjensten, och de som tillfälligtvis varit frånvar, underrättas derom af någon, som varit i kyrkan tillstädes. Lika med Frih. Hamilton beklagar jag, att de nu gjorda an - Den S Mats f. m. i65 märkn:na icke blifvit framställda vid Utsk:ns första betänk, i ämnet, emedan det då varit lättare för Utsk:n att sammanjemka de olika meningarna, än det nu kommer att blifva. Skola vi, på sätt som man synes hafva för afsigt, omredigera hvarje §, så torde vi dermed (å hålla på i långliga tider, och Utsktn icke destomindre nödgas föreslå jemkningspropostr.
Alla dessa motionärer hafva emedlertid, enligt hvad anmärkt blifvit, ett gemensamt syftemål: befordrandet aj skyndsamhet i lagsltipningen eller förekommande af den långsamhet deri, som länge varit öfverklagad, och som hufvudsakligen gaf anledning till Lagmansoch Kämners-rätternes indragning, inen genom den deraf orsakade tillökning i Hofrätternes göromål, snarare synes komma att tilltaga, så framt icke man i tid deremot vidtager lämpliga åtgärder. Det är derför som man uteslutande påkallat dels Hofrätternes förstärkning, dels förbättringar i rättegångsoch arbetssättet i berörde domstolar; ty' lika med Justitie-ombudsmannen synes man anse hufvudsakliga anledningen till den öfverklagad,e långsamheten vara alt söka icke hos underdomstoiarne utan i öfverrätterne. Sedan Svea Hofrätt år 1614 blifvit inrättad med åliggande, att i rättegången ställa sig Tingmålaoch Rådstugu-balkarne till efterrättelse, utkom den 23 Juni äret derefter den så kallade rättegångs.processen eller den ordning, som ”aktas skulle uti Hofrätten.” Den fanns nödig ”på det att de, som domare-embetet bekläda och med rättegångar hafva att beställa, måge undfly all oordning, desslikes att med alla saker så måtte förhandlas, att de, som komma för rätta, icke skola länge uppehållas.” Man finner ock deri föreskrifter och stadganden, dels om ledamöternes och betjeningens skyldigheter, dels om domstolens kompetens, dels om hvad parter borde iakttaga vid måls utförande, dels om sältet för deras föredragning och beredning till pröfning, dels ock om omröstning till dom. Den var, efter tiden, alTattad med en serdeles omsigt och fullständighet, men deri sammanblandades ämnen, som hörde^ till allmän lagstiftning och sådana, hvilka ligga derutom, eller reglementariska föreskrifter i afseende på arbetets fördelning och bedrifvande inom verket. 4734 års lagstiftare sökte deremot skilja härpå och upptogo följaktligen i allmänna lagen endast hvad de ansågo derföre utgöra föremål. Att emedlertid uppdraga en bestämd gränslinea i denna del har sina svårigheter.
Till afhjelpande, så vidt möjligt är, af berörda anmärkta oegentlighet i räkenskaperna och den sammas förekommande i framliden, hafva Rikets Ständer ansett sig böra hos E. K. M. i underdånighet begära, det vederbörande måtte få sig i Nåder anbefaldt, dels att rörande ifrågavarande uti Landsböckerna balancerade förskott anställa behör ig undersökning och desamma, efter deras beskaffenhet, till liqvid eller afskrifning befordra, dels ock att Expeditions-Vtskoltets Förslag till uncL Skr ifveisej
Boije ej vill afstå från dess begäran om återremiss, medger jag visserligen, att han dertill har rätt; men jag kan icke medgifva, att, ifall Ridderskapets och Adelns pluralité skulle vara af motsatt mening, Friherre Boijes likväl skulle blifva den afgörande. — Jag tror det vara så godt, att votera nu, som framdeles, och ehuru Riksdagsordningen föreskrifver, alt, då anmärkningar vid ett Betänkande göras, som förhindra dess antagande, detsamma då till Utskottet jemte anmärkningarne bör återgå, tror jag dock, att det är Ståndet och icke den enskifte Ledamoten, som äger pröfva huruvida dessa anmärkningar äro nog vigtiga, för att föranleda till återremiss. Om jag skulle sluta af discussionen, så måste jag nödvändigt falla på den tanken, att pluraliteten vill afgöra frågan, på sätt Friherre Anckarsvärd föreslagit, hvadan jag yrkar, att Betänkandet måtte vinna den behandling Friherren och flere med honom begärt, och icke den en enda Ledamot Den 27 Maji. 365 fiåstått; men om denna min begäran ej bifales, kan jag ej undgå att, för min del, anhålla om votering. Herr Cederskjöld, Pehr Gustaf: Jag utbeder mig att få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att förevarande mål icke kan afgöras, på sätt Friherre Anckarsvärd föreslagit, så snart votering blifvit begärd. Den enda möjlighet att undvika votering, vore att bifalla Betänkandet; men då af alla de värde Ledamöter, hvilka talat i ämnet, icke någon enda synes hafva tillstyrkt bifall af Betänkandet i hela dess vidd; så vågar jag för min del föreslå, att Betänkandet måtte i anledning af de dervid gjorda anmärkningar till Utskottet återremitteras. Friherre Anckarsvärd: Jag anser mig så mycket mindre böra bestrida Friherre Boije den af honom begärda återremiss, som detta bestridande skulle innefatta en motsägelse emot hvad under Riksdagen förut varit vanligt; men jag anhåller att få underställa, hvad verkan en återremiss skall kunna medföra.
Rdr till Jernvägarne, och när dertill kommer att, efter hvad Utsk. inhemtat, RiksgisKunt., utan hinder för verkställigheten af de detta verk förut ålagde utgifter, d. ! April hade en opåräknad eller, rättare sagdt, kalkylen överskjutande behållning af 330.000 Rdr, så lärer det väl vara otvetydigt att StatsLRsk. haft skäl för sin framställning, hvilken ej omfattar någon längre tidsperiod än den, som slutar med d. 1 Juni, och jag vågar påstå att, om någon oförmodad förändring inom Kont. inträffat mellan d. 1 och 15 April, hade det ålegat Fullmäktige i RiksgisKont. att gifva dessa uplysningar vid frågans behandling inom detta Stånd och icke komma med dem efteråt, såsom ett slags anmärkn. mot Utsk., hvartill som skäl ytterligare kan anföras, att StatsUtskis förslag var tryckt d. 9 April, och den beräkning, som ligger till grund för Hr Geiierstams motion, är upgjord d. 15 i samma månad. Hvad den nu föreslagna motionen i öfrigt beträffar, så anser jag den till sin syftning högst vådlig. Vi hafva nyligen läst i de offentliga bladen, huru man framkastat möjligheten af att genom förökad papperstillverkning vid Tumba förskaffa penningar. Ett sådant förslag skulle man icke hafva vågat att framkomma med för en 20 år tillbaka, med samma frihet af 1830 års realisation. Men månne det nu, mer än förr, blifver lätt att sammanblanda Stats-, Bankooch Riksgälds-verken med hvarandra? Svårt blifver alltid att hålla Bankooch Riksgälds-verken, såsom R. Stirs egna och lydande verk, åtskiljda, och derföre bör man, just med afseende på deras nu utstakade verksamhetsgränsers orubblighet, vara särdeles nog - D e n 22 Åp r il. 365 grann. Mig förefaller det derföre högst betänkligt att, på föreslaget sätt, taga 1 million från hanken och lemna till Riksg:sKont. Man invänder måhända, att här endast är fråga om ett fortfarande kreditiv, och detta är sannt, men stående kreditiver brukar R.
Jag kan derföre ej med tystnad förbigå och gilla Utskrs yttrande, att jordbruksnäringen endast genom egen flit och sparsamhet bör förvärfva de capitaler, den behöfver till förlager; ty om denna mening under närvar, conjunctur antages, skall deraf förorsakas, att landets hufvudnäring nedtryckes i stället för att framskrida, emedan mångenstädes inga öfverskott erhållas, så framt ej förlagstillgångar mot låg ränta och förmånliga vilkor anskaffas. Det tvifvel, Utsk. yttrar, huruvida statens credit kan frambringa någon bestående välmåga, bör lätt höfvas af hvad erfarenheten inom Sverige lärer, utan att åberopa andra länders erfarenhet, om man nemi. undersöker, huru förhållandet var emellan åren 1734 och iy56, då statens credit genom Banken användes till näringarnas understödjande. Man skall då finna att orsaken till de förvånande framsteg. Sveriges industri och välmåga på den tiden framvisade, just låg uti det förökade rörelsecapital, som Banken på den liden satte i omlopp, utan att rubba dess inre värde. Det omvända för hållande, sorn efter 1756 inträdde, tvekar jag ej att tillräkna, Ständernas misstag och ombytliga system vid reglerandet af statens financer och deras egna penningeverk, hvilket vacklande alltjemt sedermera ägt rum, oaktadt de olyckliga följder, som deraf visat sig; och jag har derföre vid ett tillfälle tillförne yrkat, alt Ständernas envälde i denna vigtiga del af lagstiftningen borde inskränkas. — Derjemte får jag, i anledn. af hvad CJtsk. vidare anför, erinra, att den enskilda crediten hos oss, äfven under det lyckliga förhållandet af ett stadgadt och ordnadt myntväsende, dock är för vanmägtig för att kunna åstadkomma något stort resultat i jemnförelse med tidens kraf och förhållandet i andra länder, och att missbruken af ökade creditoch förlagstillgån gar bestraffa sig sjelfva, likaså väl då dessa tillgångar anskaffas genom statens credit, som då det sker genom enskilda crediten.
Stad införes, emedan, enligt flere Författningar och Resolutioner, ett serskildt förhållande varit med Kronans Spanmål och Mätarepenningar derföre icke fått, åtminstone i flere Städer , uppbäras till så högt belopp, som för annan Spanmål, hvarom Kongl. Resolutionen och Brefvet till Kommerse-Collegium den 5 Maj 1792 , angående Carlshamn, samt Kongl. Brefvet d. 12 Februarii 1746, angående Carlskrona Stad, lemna vitsord: — Och, till förekommande att Eandtmannen ej alltför mycket xnå betungas genom afgifter och Böter, dem han Underdåniga Skrifvelsen 46^ ofta endast af okunnighet om Författningens innehåll kan få vidkännas, utbedja sig Riksens Stan» der jemväl i underdånighet, att Vitén för Säljarens försummelse att erlägga Vågoch Mätarepenningar icke må ega rum i andra fall, än då genom lagliga bevis kan intygas, att han, om denna Skyldighet behörigen erinrad, likväl den» damma underlåtit. Riksens Ständer framhärda lie. TIpl. och godk, hos Samtl. Riks-Stånden den i3 Juni 181R. Riksens Stunders underdåniga Skrifvelse om föreskrifter då Förf vade Krigsmän permitteras, Pe flere olägenheter, ett alltför vidsträckt begagnande af permittprings-rättigheten vid d® Varfvade Regirrienten medfört för dem, som bott på Landet och isynnerhet uti Garnigons-Orterné eller vid Stora Landsvägen, och hvilka olägenheter uppkotnmit isynnerhet derutaf, att pennitterade Soldater icke ära förbundne under Permissionstiden hafva något serskildt försvar utan eg» frihet uppehålla sig hvar sorn hälst å den ort, dit permissionen blifvit ställd, samt jemväl medtaga sina hustrur och barn, hvaraf ofta följt, att alla dessa personer omsider legat den Stadens eller Församlingens fattigvård till last, der de någon tid fått vistas, hafva gifvit Riksens Ständer anledning hos Eder Kongl, Majit i underdånighet föreslå; 1.