Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit ej måtte uteslutande föreslå Bikets Ständer Passevolanceafgiftens utgående, hädanefter som hitintills, ensamt af Bustoch Botehillare, utan att till Bikets Ständer måtte alternativt öfverlemnas att bestämma, antingen Passevolance-afgiften, till ett nedsatt belopp af 200,000 B:dr årligen, bör, jemte andra utgifter för försvarsverket i allmänhet, vid skeende Statsreglering, upptagas, och sålunda, lika ined annan Bevillning, af samtlige medborgare-classer vidkännas, helst om, såsom anledning är att förmoda, den vid senaste Riksdag åtagna Bevillning i alla fall ej behöfver ökas; eller ock, om afgiften bör, hädanefter som hittills, uteå endast af Bustoch Rotehållare, att ("på sätt i den Kongl. Propositionen innefattas och här ofvan finnes intaget) denna afgift då må till 7 R:dr för karlen varda nedsatt samt det hö, som till hästens utfodring af Rusthållare aflemnas, till endast so Skålpund för hvarje Lispund beräknas.
Sammanställer man nu så väl innehållet af Hr Stats-Rådet Gripenstedts ofvan anförda skrifvelse till ordföranden i Stats-Utsk:t vid 1856 och 1857 årens riksdag, som Hr Stats-Rådets äfvenledes anförda förklaring i R. o. Ad. plenum den 20 Februari 1858 med Hr Stats-Rådets yttrande till det Stats-Råds-protokoll, som finnes bifogadt den K. Proposm af den 6 sistl. Februari, hvaruti Hr Stats-Rådet såsom orsak till den ansenliga balans, som i H. M. Konungens Hofuållningsanslag uppstått, anser »den ansenliga brist (som det säges 700,000 rdr), som af lätt förklarliga skäl uppstod under den tid af nära 2:ne år, då H. M. såsom Regent förde Riksstyrelsen med särskildt statsanslag endast från Norge,» så måste man ovilkorligen komma till det antagande, att antingen Hr Stats-Rådets uppgift i skrifvelse!) till Stats-Utsk:ts ordförande, det H. M. Konung Oscar ordnat det anslag, som för då varande H. K. H. var nödigt, under den tid han som Regent skulle föra Riksstyrelsen, samt dess förklaring i R. o. Ad:s plenum den 20 Februari 1858, det H. M. Konung Oscar, vid Proposms framställande om regeringens öfvertagande af Kronprinsen, förklarat sig genom tillskott från sin civil - Den 25 Februari. lista vilja bestrida de med Regentskapet förenade utgifter, med verkliga förhållandet icke öfverensstämmer, eller ock har H. M. Konung Oscar icke infriat sitt, af billigheten föreskrifna, i StatsRådet gjorda åtagande, att af sin civil-lisla, som H. M., underdel Regentskapet afH. K. H. Kronprinsen i nära 2:ne år utöfvades, oförminskad uppbar, bestrida de för dåv:de H. K. H. Kronprinsen såsom Regent förorsakade utgifter.
Då gick Konungen in, att han skulle bese gästerna, och såg der en man, som var icke klädd i bröllopskläder; Och sade till honom: Min vän, huru kom du härin, och hafver icke bröllopskläder? Och han tigde. Då sade Konungen till tjenarena; Binder honom händer och fötter, och kaster honom i det yttersta mörkret; der skall vara gråt och tandagnisslan. Ty månge äro kallade, och få utkorade. Då gingo de Phariseer bort, och lade råd, huru de måtte beslå honom med orden; Och sände sina lärjungar till honom, med de Herodianer, och sade: Mästar, vi vete att du äst sannfärdig, och lärer Guds väg rätt, och du rädes för ingen; ty du ser icke efter menniskors person. Så säg oss: Huru synes dig? Är det rätt, att man gifver Kejsarenom skatt, eller ej? När Jesus märkte deras skalkhet, sade han: Hvi fresten I mig, I skrymtare? Låter mig se myntet på skattpenningen. Och de fingo honom penningen. Och han sade till dem: Hvars beläte och öfverskrift är detta? De sade till honom: Kejsarens. Då sade han till dem: Så gifver Kejsarenom det Kejsarenom tillhörer, och Gudi det Gudi tillhörer. När de det hörde, förundrade de sig; och öfvergåfvo honom, gångande ifrå honom. På den dagen gingo till honom de Sadduceer, som säga att ingen uppståndelse är; och frågade honom, Sägande: Mästar, Mose sade: Om någor blifver död barnlös, då skall hans broder taga hans hustru till ägta, och uppväcka sinom broder säd. När oss voro sju bröder; den förste tog sig hustru, och blef död; och efter han hade ingen säd, lefde han sina hustru sinom broder. Sammalunda ock den andre, och den tredje, allt intill den sjunde. Sist af allom blef ock qvinnan död. När nu uppståndelsen sker, hvilkens hustru af de sju blifver hon? Ty de hafva alle haft henne. Då svarade Jesus, och sade till dem: I faren ville, och veten icke Skriftena, ej heller Guds kraft.
I anledning af förevarande §. får jag beklaga, att 106 Protocoller vid i823 års Riksdags slut befunnos ouppsatta. Men om man jem för 1823 års Riksdag med den närvarande, , ,9 164 Den 3o Junii f. m. och betänker, huru ofta protocoller då justerades emot nu; så måste man frukta en betydligt större rest af ouppsatta protocoller efter denna riksdag, man kan derföre ej annat än på det högsta beklaga, att betjeningen ej med mera skyndsamhet nu uppsätter Protocollen. ConstitutionsUtskottet har sä väl vid förra Riksdagen gifvit förslag till Riksdagsarbetets förkortande, som äfven nu redan börjat vara omtänkt om detsamma; men så länge Rikets första Stånd omöjligt kan få sina Protocoller uppsatta förr, än som sker, samt 3 eller flera veckor åtgå, innan ett mål ankommer till Utskotten, måste jag verkligen misströsta om framgången af dessa förkortningsförslag. Jag nödgas alltså vördsammast anhålla, att Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes i möjligaste måtto påskynda uppsättningen och justeringen af våra Protocoller; förgäfves är annars hvarje försök att förkorta Riksdagarne. Jag tycker, alt t. ex. 8 dagar kunde bestämmas såsom den tid, inom hvilken hvarje Protocoll borde vara justeradt. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall af RiddarhusUtskottets uti förevarande §. afgifne ofvanberörde hemställan. Ropades Ja. In fidem Protocolli, Z. J. Hjerta. Plenum klockan 6 Eftermiddagen. Friherre Anckarsvärdj Carl Hennrik hade inlemnat följande som upplästes: Icke närvarande vid föredragningen af Statsoch EkonomiUtskottens Utlåtande angående Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, att Extra Roteringsskyldige skola medelst hästars uppsättande vid tillfälle af krig få fullgöra Extra Roteringsåliggandet, utbeder jag mig, att emot det fattade heslutet få till Protocollet anföra min reservation, emedan jag icke delar den åsigt Utskotten uti detta ämne framlagt.
Arb, och Cofrectionsh m.m. Ifrån denna sednare Class tillåtes fången , efter undergången tillräcklig pröfvotid , att arbeta utomhus, med skyldighet, att om aftonen inställa sig vid Inrättningen, och när hao äfven uthållit denna pröfning, har fången att vänta sig frihet, och samhället ingenting att befara af en, efter så säkra prof förbättrad varelse; och erfarenheten har äfven visat, att de största ogerningsman, (ty äfven sådane vederfares i America denna menskliga behandling) hafva sålunda utgått från Corrections-Inrättningen och blifvit nyttige Husfäder och Medborgare. Committérade skola nu undersöka, huruvida Sveriges Corrections-anstalter äio sådane, sorn ändamålet fordrar. 1 detta afseende torde, till en början, såsom en allmän anmärkning böra gälla, att vid inrättande af de hos oss nu befintlige anstalter för försvarslöse personers sysselsättning man mera haft till föremål , att bereda arbets-tillgång för fången, än användande af en nödig omvårdnad för hans moraliska bildning och återförande till förbättrade tänkesätt; och dä, enligt hvad Revisions-Secreteraren af Riselh't Berättelse upplyser, tillfälle till tjenlig och ständig sysselsättning, för fångaine pä de fleste Rikets fästningar och i Wadstena äfven saknas; kan man icke undgå, att finna, huru litet det hittills följda system för fångarnes behandling bidragit att förändra och iörbättra deras lynnen och böjelser, heidst, enligt hvad Committérade i det föregående anfört, ett tvunget arbete icke åstadkommer den förbättring man Ang. inr. af ett allm. Arb. oell Correctionsh.m.m. lif deraf velat hoppas; Committérade hafva dessutom funnit åt sk ill ige andra brister åtfölja den nuvarande fångvården, i afseende på försvarslöse och dömde fångar, såsom; i:o Att arrestanten icke genast vid inträdet uti Inrättningen sättes i ensligt rum, hvarigenom fångens sinnesförfattning lättare kan utrönas samt hans moraliska väsende, genom egen eftertanka och religionens upplysningar, förädlas till begrepp och grundsatser; 2:0
för att utvisa att kyrkor eller presterskap deraf hade viss ränta. Slutligen synes sjelfva den åtgärd, att Kongl. Maj:t ansett sig kunna anbefalla hemmanens bortarrenderande, på vissa föreskrifne vilkor, vara ett bevis, att de ej kunnat vara kyrkornas egendom, eller vissa presters löner ovilkorligt tillhörige; då väl ej en sådan inkräktning på egandeoch dispositionsrätten kunnat ifrågakomma. Det var på dessa och ännu flera skäl, hvilka i de ofvannämnde riksdagarnes handlingar ytterligare igenfinnas, som Rikets Ständer dels yrkat undersökningar, dels att genom krono-ombud stämning skulle till vederbörlig 8 Statt-Utskottete Utlåtande, N;o 327. domstol uttagas och talan utföras 0111 återvinnande af kronans jordegandeoch dispositionsrätt af dessa hemman; och om Kongl. Maj:t icke ansett sig böra anbefalla några sådana åtgärder, torde det dock med visshet få antagas, att det var på grund af dessa samma erkända skäl, som Kongl. Majrts proposition år 1844 åsyftade att förskaffa åboerna skatteköpsrätt; ehuru vilkoren för lösen voro så hårda för dem, som redan voro underkastade arrende, att Rikets Ständer icke då ansågo sig kunna antaga förslaget. Skulle nu alla dessa skäl och bevis vara af ingen betydelse? Skulle, oaktadt den erkända nyttan för det allmänna och den lika erkända vigten för den enskilta välfärden af en säker besittningsrätt till jorden, ingenting göras för att bereda ett slut på ovissheten om eganderätten till detta betydliga antal hemman, bebodde af omkring 8 till 900 åbo-familjer? Skola väl Rikets Ständer, utan något enda gilltigt bevis för motsatsen af hvad föregående riksdagar framvisat och erkänt, nu förklara allt detta ogrundadt och ogilltigt ? Jag kan ej föreställa mig möjligheten häraf och jag anser mig derföre böra ytterligare fästa uppmärksamheten på några förhållanden, som synas visa, att Rikets Ständer, om de på det sättet behandla irågan, skulle frångå de principer, som ligga till grund för vår lagskipning, i fråga om jordeganderätten, samt inträda på godtyckets område, i fråga om det allmännas och den enskiltes rätt.
Doktor Säve instämt: »Yid sistlidne Riksdag yttrade Lag-Utskottet i anledning af då väckt motion om arfsrätt för oäkta barn: »Då i betraktande tages att den hos folket djupt rotfästade grundsats, att laglig arfsrätt uppkommer endast genom lagligt äktenskap, står i nära samband med den i allmänna tänkesättet rådande religiösa och moraliska åsigt af äktenskapet; att lagstiftaren desto heldre måste vårda dessa tänkesätt, som famillelifvets renhet utgör ett oundgängligt vilkor för samhällets helsa och styrka; samt att, om lagstiftaren förblandade frukten af den lagliga föreningen med den som leder sitt upphof från olofliga förhållanden och såmedelst handlade i strid med omförmälde tänkesätt, desamma snart nog kunde gå under till våda för samhället; alltså och då dessutom ej kan lemnäs ur sigte, dels de menliga följderna af det split inom slägter, som skulle födas deraf, att en person, som förut ej varit erkänd, såsom hörande till en viss slägt kunde vid arffall der intränga sig, dels ock de tvister som skulle yppas om sjelfva härkomsten då den ej af föräldrarne godvilligt blifvit uppenbarad; anser Utskottet sådana betänkligheter mot införandet af ifrågavarande arfsrätt förekomma att Utskottet ej kan understödja förslaget derom.» Detta utlåtande blef af tre Stånd godkändl; och jag finner vid sådant förhållande ej skäl att frånträda min åsigt som dermed öfverensstämmer. 1734 års lagstiftare, trogen den grundsatsen han uttalade, att det endast vore genom äktenskap arfsrätt uppkomme, har likväl med mycken omsorg vårdat sig om, ej allenast den af kärlek fallna qvinnans upprättande, utan äfven om legitimerandet af de barn, som genom en sådan oloflig kärlek tillkommit. Deraf denna lags sannt liberala grundsatser i fråga om barnens förklarande för äkta och tilläggandet af laggift hustrus rätt åt qvinna, äfven om vigsel ej ägt rum.
3,000 „ skjutöfningar för Artilleri-befälet 5,000: „ traktaments-ersättningar, transportkostnader med flera utgifter lör Göta Artilleri-regementes exercis och skjutöfningar på Tånga hed 3,500: — 13,500: — 765,285: 05. S p a n m å 1. Indelt på förslag. Mått. Oindelt. Mått. Värde förslagsvis å 2 R:dr kubikfoten. Summa Riksmynt. Penningar: Tillkommer: För bildande af ytterligare ett kompani ingeniörtrupper 27,812: 94. Oindelt spanmål: Spanmål. Kavallerioch Artilleri-hästars remontering och skoning Lega för hästar till Artilleriets exercis: Penningar: Tillkommer: Till lega m. m. för ytterligare behöfliga exercishästar vid Pontonier-bataljonen 3,064: 06. 17,390: 74. Oindelt spanmål, såsom i 1864 års Riks-stat 36,099: — Fouragering af Artilleriets och Värf vade Kavalleriets hästar, Förslags-anslag. Mathållning för manskapet vid Gfarnisons-regementena Penningar. Indelta Eäntor, enligt markegång på förslag. Spanmål. Indelt på förslag. Mått. Lifbevärings-regementet Gotlands National-beväriug; Penningar: Tillkommer: Förhöjning i anslaget till lega af exercishästar w 750: — 137,803: 40. Försvarsverket till lands i allmänhet eller Armé-förvaltningens departementer, Reservations-anslag: Tillkommer: Förhöjning i anslaget till underhåll af Rikets fästningar och Landtförsvaret tillhörande hus och byggnader 10,000:
Hvad af dem tillhör enkom den qvädande särskildt, såsom utgånget från honom, kommer ej till framställning; och när det någongång antydes, sker sådant på ett sätt, som gör hvarken till eller från. Dessa qväden äro fördenskull med skäl namnlösa, eller till sina författare okända: och så till vida äro de i lika fall med de urgamla tempelqväden, från hvilka den nyss undanträngda konstpoesien hade utgått; men med den skillnad, att den presterliga omsorg, som vakat för dessas bevarande i en noggrannare eller alltifrån begynnelsen mera fixerad tradition, icke här kunde finnas. De sånger, om hvilka vi nu tala, hafva alltid varit lemnade åt sig sjelfva med oinskränktaste sorglöshet. Och derföre kan på frågan, hvilkas verk de äro? hardt nära svaras: hvars och ens, af hvilken de sjungas. Det följer nämligen just af deras på opersonligt vis personliga innehåll, att hvar och en, som emottager dem från grannen eller ärfver dem från fäderne, lätteligen, ja nästan oundvikligen tilllåter sig vid detta innehåll någon utvidgning eller ombildning. Han tillägger – eller inlägger – hvad han behagar af sitt eget sinnes uppfattning och författning, men med lika obeblandad hållning af samma slags allmängiltighet; med hvilken alltså visan öfvergår från honom till en annan, och från slägte till slägte, liksom ett instrument, hvarpå enhvar griper oförändradt lika toner, under det han i dem ändock finner tillräckligt utrymme för sitt qval och sina fröjder. Och sålunda vandrande från mun till mun, slutligen från blad till blad, äro de, i sanning, skaldestycken utan skalder; emedan de författats gemensamt af sjelfva sin allmänhet. För en sådan behandling, hvarigenom de fortplantades såsom städse omdiktade och likafullt ursprungliga, passade deras konstlösa rhythmer och stroph-byggnader förträffligt.
Naturligtvis måste det vara ett glädjande tecken för mig, som i så många år för döfva öron talat nykterhetens sak, alt se det nit, hvarmed man nu vill bedrifva företaget. Men jag fruktar hvarje öfverdrift, och det är derföre jag motsätter mig den nu föreslagna inskränkningen. Frih. von Kraemer har omförmält, huruledes en mängd menigheter, hushållningssällskap m. fl. genom underd. ansökningar begärt bränningstidens betydliga inskränkning. Ehuru mycket afseende stora menigheters tankeyltringar må förtjena, befarar jag dem likväl vara behäftade med åtskilliga fördomar och till följd deraf icke så sällan blottställda för misstag. En af våra utmärkte män har sagt om oss, att vi äro ett trögt folk, fullt af hetsigheten. Detta omdömes riktighet bekräftas nu af Den 26 April e. m. 455 sältet hvarpå denna fråga behandlas. Efter en långvarig liknöjdhet, har man nu, på en gång, blifvit häftig och går till öfverdrift. Det är klart, att äfven jag, å min sida, måste underkasta mig mina motståndares omdöme att vara .behäftad med fördom och misstag. Jag gör det gerna, blott jag får säga min mening och öfverlemna henne till det afseende hon kan förtjena. Tiden blifver naturligtvis skiljedomaren oss emellan. Om vi nu begå stora misstag, så lära de icke kunna räcka längre än till nästa Riksdag, då vi få rälla dem. Fördomen består enl. min åsigt, deruti, alt man tror sig kunna minska förbrukningen genom de svårigheter man upställer för tillverkningen. Om det vore möjligt att på detta sätt minska förbrukningen, så vore ju ingenting lättare än att förbjuda hela tillverkningen. Men efter förbrukningen rättar sig tillverkningen; ty der en köpare, sora betalar väl, befinner sig, der inställer sig äfven en säljare, och förbrukarens behof fylles trots alla hinder. Om vi lägga öfverdrifua band på tillverkningen, få vi lönnbränning. Skulle man än kunna förekomma benne, så finge vi varans olofliga införsel utifrån. I alla fall kommer tillgång å bränvin att finnas. När vi följaktligen icke kunna slippa den skadliga varan, så länge vi hafva dryckenskapsbegäret qvar; så återstår intet annat än alt så vidt görligt är, förringa det onda.
Att härdelsen verkligen kan vara sådan för många, måhända de flesta orter, om uppbörden börjas i Januari, måste medgilvas; ehuruväl för en dit orter, t. ex. dem, som hafva afsättning wid de stora Januari-marknaderna i Jönköping, Norrköping och Orebro m. fl., slutet af denna månad är just den lämpligaste att begynna uppbörden, medan influtne penningar äro i behåll. För de fleste orter är Februari och första delen af Mars lämpligast; ty dels hafva dä de stora marknaderne, t. ex. i Carlstad, Wexiö, Sala, Hedemora. Strengnäs: m. fl. samt i öfrigt vinterföret lemnat tillfälle till afsättning af landtmanna-produeter, dels hafva de orter, der allmogen uti kolning söker tillgång att afbörda sig sina skatter, då begynt köra sina kol och vid bruken derå erhållit förskott eller betalning. För det mindre antal orter, der penningarne skola hemtas af tackjerns-försäljning, är den merendels jemväl då gjord, med undantag nästan blott af trakterna kring Christinehamn och för hvilka meranämnde författning medger undantag allt intill den 15 April. Men det nya förslaget skulle inskränka uppbördstiden och i mänga orter förhindra dess början vid lämpligaste tiden. Det skulle göra det omöjligt att uti något Fögderi sluta uppbörden innan den 14 Mars, då afflyttande åboer frånträda sina hemmansbruk, och ofta försälja, hvad de hafva, samt begifva sig utom Fögderiet. Rådrum till förskingring af tillgångarne skulle lemnäs och handräckningsåtgärderne mångfalldigas. Jordegarne skulle, mera än hittills, utsättas för, att i stället för brukare, torpare och arrendatorer få erlägga utskylderne. På många orter skulle uppbördsstämmorne, i stället för att hållas under den årstid, då resor beqvämligast ske , inträffa i kål-lossningseller i såningstiden, och Kronofogdarne blefve af redovisningsarbetet i Maj hindrade att närvara vid Taxerings-Comitéerne.
Du kan aldrig bli en kokt kräfta, som ännu kraflar baklänges, såsom pojken der; dertill har du ett alltför klart förstånd och dertill är du för gammal och erfaren. Men du blir en politisk bondeledare. Det är din bestämmelse. Och det är, med förlof till sägandes, en satans skitbestämmelse. Hvad har vi gjort, hittills, vi bönder, – ja, jag kan också tala i första personen –, hvad har vi gjort hittills, vi bönder, i riksdagen, sedan vi der regera riket? Hvad har vi uträttat? Vi har käbblat i tio år om ett materiellt ståndsintresse; vi har käbblat i andra tio år om ett annat materiellt ståndsintresse; men det var och blef aldrig annat än ett materiellt ståndsintresse, – grundskatteafskrifning, eller indelningsverkssjajs, eller skyddstull, skit samma hvilket; derutöfver fans ingenting för oss. Vi inbillade oss ha gjort nog för det andliga och allmänna genom att skänka pengar till ett nytt universitetshus; och vi bevisade vår demokratiska tidsenlighet genom att göra ett stort nummer af den frågan, om våra pojkar skulle exercera i 45 eller 90 dar. Men det är samma välling, om våra pojkar exercera i 45 eller 90 dar; och det fins andra kulturfrågor än de par hundratusen riksdaler, som ett hus kostar; och det är icke på så och så många öre mer eller mindre pr. kilo i tull som en nation lefver eller dör. Men det förstod vi aldrig. Vi trodde oss uppfylla allan rättfärdighet genom att sofva med penningpungen under hufvudkudden. Så har det varit. Och så är det ännu. Och så kommer det också att bli. Äfven sedan du blifvit ledaren, Per.» Per Larsson hade sutit stilla och hört på. «Ja,» genmälte han efter en paus, lugnt och kort, «det är kanske bäst att låta morgondagen bära sin egen omsorg om sig och hålla oss till det som är gjordt, – sålänge. Och det var rätt, – det som är gjordt.» «Hvilket skulle bevisas,» högg Nisse i, innan den andre ännu hunnit till sista ordet. «Det veta vi alla. Kändt; och erkändt.
Ständers Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskotts Utlåtande, i anledning aj gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande, rörande väckt motion om Vestmanlands Regementes befrielse' frän ArbetsCommendering vid Götha Canal• Hö glöd. Ridderskapet och Adeln har till Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet å - 488 Best), oeh Ekon, TJtsk. B clank andeni terremitterat Utskottets Betänkande af den 17 sistiidne Januari, rörande den af Riksdagsfullmägtigen för Siende och Tuhundra Härader i Vestmanlands Län, Joli. Magn. Vessing, m. fl. gjorde begäran, att Vestmanlands Regemente måtte befrias från att blifva corn menderadt till arbete vid Götha Canal; vid hvilk £ Betänkande anmärkningar blifvit gjorde af: 1:0 Herr Grefve Johan Henning Gyllelborg, som ansett Utskottet hafva bort upptaga och vederlägga de Forfattningars föreskrift, hvilka tala för den yrkade befrielsen; beldst 70 §. uti Kongl. Resolutionen a£ är 1766 pä Allmogens Besvär innehåller, att ingen uppbndning af soldater får ske till enskildt arbete eller enskilda personer till nytta, hvilket ock i förra Resolutioner vore uttryckelig! förbudet, och Kongl. Reglementet af den 11 April 1810 för Götha Canal icke heller bestämdt föreskrifver arbetsskyldighet af Kronans indeldta manskap vid nämnde Canal; hvarförutan Herr Grefven såsom origtigt anmärkt, alt Utskottet yttrat sig, det denria fråga icke annorlunda än sorn connnando-mål vore att anse; hvaraf således skulle följa, att Utskottet funne en annan tillämpning af Grundlagen i detta afseende böra vara, än Konungen sjelf i Nåder funnit, enär Dess Nådiga Befallningar om indelda soldaters arbeten vid Götha Canal utfärdas genom vederbörande Expeditioner i vanlig Embetsväg, men icke såsom oommandomäl. Besv. och Ekon. Utsk.