Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det kan dock icke nekas, att ju majorater, obilliga arfslagar, samt arbetskrafternas reglementering, och industriens fortsäLlningsmässiga ligtning till vissa afsedda föremål, kan åstadkomma oförtjenta lidanden bland mängden, lill förmon för några få, och såmedelst uppväcka missnöjen och allmän obelåtenhet, som icke dämpas i längden genom palliativer; men vansklig! om icke vanvettigt blir det alltid, att vilja skyndsamt eller på en gång Upphäfva allt beståndande, och ej låta tiden i bredd med verksamma lagar, rigtade till ett bättre, verka hvad den kan och otvifvelaktigt gör, så vida denna mägliga kraft med uppmärksamhet följes, äfvensom händelserne den föranleder. Icke var det endast skatternes belopp eller deras ejennia fördelning, som vållade Franska revolutionen, niell det, att jord icke kunde klyfvas mellan arftagare och besittas med äganderätt eller förvärfvas af alla som derå trodde sig kunna filina födan, jemte allmänt förtryck i näringsomsorgerne bidrog i synnerhet till denna vår tids inägtigaste catnstroph. Sedermera timade händelser visar delta bestämdt, och alt följderne i dessa delar af revolutionen, oagtadt reactioner uti olika ligtningar just consoliderat densamma, samt skyddat vår tids Frankrike från lättig-taxor, i bredd med tilltagande industri-anläggningar, hvilka, jemte arfslagar åsyftade jordens bibehållande i få händer, skall förr elier sednare göra Englands olycka. Ulalitarierne må der, med mera sans än S:t Simonister annorstädes, söka genom allmännare upplysning och på reformernes väg successive leda samhället till ett sundafe tillstånd, än det radicalismens fruktade läror antyder; faran okas dock, °msorgerna till trots, genom tillväxten af de sednare principernas bekännare, bland en befolkning, som icke äger något annat alt disponera 3n sysslolösa armar. Det vill visserligen s}rnas som, då frågan endast är om födan eller lifsu ppehället, alla hade lika rätt uti begagnandet af den gemensamma jorden, hvilken en folkstam kallar sitt Fädernesland.
Hela beloppet af dessa skuldposter, utgör således i närvarande stund 199,560, eller i rund summa tagit 200,000 Riksdaler Banco. Stora uppoffringar till känbart lidande, för det närvarande Bolaget, böra dock icke lemnäs utan det afseende, som billighet och rättvisa fordra, och om detta Bolag icke förmått att at rörelsen gifva den utsträckning, som ensam förmår att göra densamma varaktig och lönande, är det just derföre, som man ännu mera bör anse dess ställning beklagansvärd. Någon ersättning bör således Bolaget erhålla, i synnerhet som för någon inskränkt tid eller några få år, brytninrgen med fördel ännu kan fortsättas i den öfra delen af Grufvan, och denna ersättning kan icke annorlunda äga ruin, än om Riksens Ständer anse Stenkolsverkets uppkomst, förkofran och framtida bestånd af sådan vigt, att en uppoffring å Statens sida bör äga rum, och bör anses ersatt genom de allmänna och enskilta fördelar, hvilka derigenom uppkomma. Jag vågar likväl icke föreslå hela summans afskrifning, ehuru vid jemförelse af den nedlagde hufvudsuinman och skulden, en förlust af 261,000 Riksdaler ändock uppkommer, och det således synes hårdt tryckande att lemna hela ägande-rätten till Verket med dertill hörande inventarier, och ändock nödgas betala en del af denna skuld.
Samtidigt lättade äfven Lena, hvilken fått order att, så vidt möjligt var, följa Vega och att, i fall skilsmessa ej kunde undvikas, styra kurs på det ställe, Chabarowa i Jugor Schar, som jag bestämt till mötesplats för expeditionens fyra fartyg. Första natten förlorades också under den då rådande dimman Lena ur sigte, och vi återsågo henne först vid mötesplatsen. Vegas kurs stäldes på Södra Gåskap. Oaktadt jag redan i Tromsö hade bestämt mig för att gå in i Karahafvet genom det sydligaste af de dit ledande sunden, Jugor Schar, stäldes kursen så nordligt, emedan erfarenheten visat, att i början af sommaren ofta så mycket is drifver af och an i bugten mellan Waigatsch-öns vestkust och fastlandet, att seglatsen i dessa farvatten betydligt försvåras. Detta undvikes, i fall man ungefär vid Gåslandet angör Novaja Semlja samt derifrån följer vestra stranden af denna ö och Kustlandskap från Matotschkin Schar. Efter Svenske. Waigatsch till Jvigör Schar. Nu var denna försigtighet dock onödig. Isförhållandena visade sig nämligen synnerligen gynsamma, och Jugor Schar nåddes, utan att vi sågo spår af is. Öfverresan från Norge till Gåslandet gynnades i början af god vind, som dock närmare Novaja Semlja blef svag och knapp. Det oaktadt gick färden med ångans tillhjelp hastigt och utan andra äfventyr, än att fartygets starka rullning åstadkom rammel bland åtskilliga instrumentoch boklådor, lyckligtvis utan någon betydligare skada. Den 28 juli kl. 10 t. 30 min. e. m. fick man land i sigte. Det var den udde, som i söder utskjuter från Gåslandet vid 70° 33′ n. br. och 51° 54′ ostl. längd från Greenwich. Gåslandet är en låg, af grässlätter och otaliga små sjöar upptagen kuststräcka, som utskjuter från Novaja Semljas hufvudland mellan 72° 10′ och 71° 30′ nordl. bredd.
Då detta emedlertid kunde gifva anledning till olika tydningar om hvad med dylikt embete förstås; och då dessutom den, som icke förbrutit sig i högre grad, än att han fortfarande må brukas i statens tjenst, synes utan fara kunna bibehållas vid de embelen han oklanderligen förrättat, anser Utskottet denna straffart eller mistning af embete, blott böra medföra förlust af det embete, hvari den förbrytelse skett, som föranleder straffartens tillämpning. Men i öfrigt finner Utskottet dessa straffarter böra till beskaffenheten förblifva oförändrade, sådana de, i öfverensstämmelse med Lagförslaget, bär ofvan blifvit beskrifna. Härmed har Utskottet lemnat en öfversigt af det föreslagna straffsystemet eller, med andra ord, angifvit karakteren, sådan den i Lagen blifvit utmål kt, af de straffarter, som skulle komma att tillämpas, och i sammanhang dermed tillkännagifvit sina åsigter i ämnet. Utskottet öfvergår nu till det så kallade 29 Lag-Vtskoltets Betänkande, N:o 93. L åt it uds -sy st emet, hvartill grunddragen finnas i Strafflagens 6 Kap. — Då Utskottet hur ofvan yttrade, alt emellan detta system och straffsystemet, sådant det i Lagen hlifvil uppsläldt, råder ett inre sammanhang, antydde Utskottet jemväl dermed till en del beskaffenheten af den fråga, som nu bör komma under Utskottets bedömande. Det är nemligen hufvudsakligen den, huruvida för hvarje brott i lagen bör utsättas ett till qvantitet och qvalitet bestämdt straff, eller om, på sätt i förevarande Lagförslag skett, åt domaren må öfverlemnas, att inom vissa bestämda gränsor utsätta det straff, som å brottet bör följa.
Då Utsk. här fåll en fråga till sig remitterad för att sammanjemka de i densamma fattade skiljaktiga besluten, så måste en sådan sarnmanjemkning ega rum. Huruvida Utsk. lyckats härutinnan eller icke, blir en annan fråga. Men att påstå, det Utsk. gått grundlagsvidrigt tillväga, tror jag icke vara rätt. Hvad sjelfva saken beträffar, är jag af samma tanke, som Frih. Alströmer och Hr Carleson. Jag kan nemi. icke finna annat, än alt de beslut R. o. Ad. samt BorgareSt. fattat, innehålla alldeles detsamma som BondeShs, ehuru ett ord deruti är tillagdt. Ty det är klart, alt då del på ena stället står ”på de af K. M. och R. St. gillade grunder”, kan detta icke vara annat än ”på de af K. M. och R. St. gemensamt gillade grunder.” Således förefinnes i sak ingen förändring. Men jag tror, att man genom amagaodet af detta sednare förslag kan undvika en votering i Förstärkt Utsk., enär BondeSt. redan bifallit detsamma, och jag tror alt äfven BorgareSt. skall göra del. Skulle jemväl R. o. Ad. nu bifalla Ulsk:s hemställan, så vore saken afgjord. Att för ett ord, som icke det allra ringaste förändrar meningen, vilja så sent på Riksdagen en votering i Förstärkt Utsk., tyckes mig icke vara skål, och jag får fördenskull tillstyrka R. o. Ad. all antaga ifrågavande förslag. Frih. Cederström, Rud.: Jag skall icke ingå i formfrågan, hvilken redan är tillräckligt behandlad på detta rum utaf ledamöter af skilda åsigter; jag vet för öfrigt ingenting ofrnklbarare än dylika tvister. Men jag ber att få fästa upmärksamheten derå, att del nu inflickade ordet ingalunda är af så ringa betydelse, som man tror. Genom detta ords införande, har man sökt förebygga, alt K.
Ständet för sin del nägsn underdånig anmälan hos Kongl. Maj:t i derta ämne ej wara af nöden , hälst Ständet hyste den lyckliga wisihet att Kongl. Maj:t utan att derom i underdånighet erinras, alltid lika ömt och kraftigt wakäde öfwer LagarneS helgd, och den Allmänna trygghetens bibehållande. Af den 1Z October: Bifall till Lag-Utskottets Memorial, rörande Afhandlingar om Jordafång. Beslut att enligt Regcrings-Formen oest Riksdags - Ordningen Constitutions - Utskottets Memorial om föreflagne förändringar uti Grundlagarne skulle till nästa Riksdag blifwa hwilande. Gillande af Lag-Utskottets Memorial om arbetsmetyod för Lag-Committäen. Godkännande af Lag-Utkottets Memorial vm Borgmästaren förflag till upphäf wande af Riksens Ständers benådningsrätt utr Balanceoch Ersättnings-mål. Af den 16 Oetober: Ogillande af Statsoch Banco-Utskottens Memorial om förökade arfwoden för Fullmägtige uti Bangucn och Riksgäkds-Contoiret. Gillande af Stats-Utskottets Memorial om arfwoden för Utskottens Secreterare och Canzlister. Godkännande af Statsoch OeconoinissUtskottens Memorial örn Allmänna MagazinSinrättningen. Ridd. och Ad. pr. kIw 6g, 66. Gillan - 514 Den 18 October. Gillande af Stats-Utskottets Memorial om mede! till tryckningen af Constitutions-Utffottets förslag till förändringar uti Grundiagarne samt till Bihanget. Af den 17 October: Instämmande uti Preste-Ständets beslut om tilläggande af orden bade Berednings och framför ordet Taxerings-Committäerne uti skrifivelsen till Kongl. Maj:t om Bewillningen. Ogillande af Oeconomi^-Utskottets Memorial om afhjelpande af de läga Spannmålspriserna.
Och hindren derför ligga ej allenast uti fördomen, utan äfven ännu, till dryg del. uti några gamla bestående censorsstadganden, sorn torde vara mindre välbetänkta. Väl har omsider, men blott för 7 år sedan, upphört den religiösa akt, hvarigenom det kristligt medborgerliga samhället i sitt sköte åter upptog brottslingen efter utståndet straff, ehuru detta upptagande i verkligheten blef ett brottslingens fullständiga uteslutande frän den medborgerliga samfärdselns och den kristliga menniskokärlekens flesta välsignelser. Sådana voro hjrkopligtens verkliga följder: det var mera densamma, än det medborgerliga straffet, som ställde den sålunda bestraffade brottslingen föraktad, hjelplös och förtviflad i det samhälle, sou* pä detta sätt förlåtit hans fel och återupptagit honom i sitt sköte. Men ännu qvarstå i vår lagstiftning en gammal sed, en bestämning, hvilken man, förmodlingen för den allmänna säkerhetens skull, icke ansett rådlig! att upphäfva, men hvilken eger fullt lika bedröfliga följder som den gamla kyrkopligten. Den trycker fastmera vanärans prägel på den straffade brottslingen för hela Sifvet och inför alla medmenniskor, med hvilka han kan komma i beröring, samt ökar sålunda de eljest nog stora svårigheterna eller alldeles omintetgör för en straffad usling möjligheten att, äfven med de största ansträngningar och den allvarligaste föresats till bättring, kunna föra en oafbrutet ärlig vandel. Denna lagbestämning verkar sålunda vidsträcktare och skadligare, än kyrkopligten, samt utgör, såsom varande ett för hela lifvet bestående brännmärke efter bestraffningen, den mest skärande motsägelse af förlåtelse och försoning. Detta legala hinder för brottslingens fullständiga förbättring och återgång till det medborgerligt sedliga samhället är — prcstbetxjget eller, närmare bestämdt, det ständiga bibehållandet i prestbetyget af undergångna bestraffningar.
Jag är alldeles förekommen af Hr Dalman i hvad jag hade ämnat säga, i afseende på skilanden emellan Konungens enskilla och offentliga gerningar, sä vidt det äger gemenskap med ifrågavar, lagrum. Jag vill blott tillägga, att del begrepp, tvänne f. d. Konungens rådgifvare hafva 0111 våra s. k. constil utionella institutioner förundra 111ig; men det torde kanske förundra mången annan att jag vågar hafva ett motsatt. Jag vill derföre till skydd för så val min egen som de värde ledamöternas öfvertygelse anföra det ganska välkända ordspråket: ultra posse nemo obligalur. Hr Jjefren, Joli. Pehr: Här har blifvit yltradt, att det vore likgiltigt, om betänk, återremitterades eller ej. Jag är af den tanken, att bifall lill återremissen icke är likgiltigt, och derföre vågar jag vördsamt påkalla R. o. Adts beslut till bifall på betänkandet. Det är, etter hvad vi här hafva hört, skäligen klart, hvarföre man vill hafva en återremiss; det är skäligen klart, hvarföre man ej synes vara nöjd med Presteoch BorgareStms beslut. För min del har jag den öfvertygelse!!, att Presteoch BorgareStm i denna fråga hafva väl betänkt, hvad de gjort, och anhåller vördsamt, att R. o. Ad, måtte sig med dem förena. Skälen dertill lig - Den 4 November f. m. 93 ga klara för en livar, och jag är öfvertyga^, alt de skola djupt kännas af pluralitelcn inom detta Hus. H. Ex. Hr Gr. Posse; Det är Hr Dalmans sednare yltrande, som nödsakat mig alt ånyo begära ordett Hr Dalman bar velat göra troligt, att jag bar mindre lydligt, såsom Hr Dalman ullrycker sig, velat förstå med straffbestämmelser emot lasteligt tal om Konungens person och gerningar äfven klander af de beslut, som Konungen i sitt Statsråd fattar. Jag förmodar, att Hr
Det är endast af högst vigtiga skäl, som en förändring i för handen varande förhållanden, hvaraf menniskors industriella företag äro beroende, bör vidtagas. Innan man går att i en fråga, af sådan beskaffenhet som denna, fatta sitt beslut, bör man således taga i nogsamt öfvervägande, huruvida omständigheterna verkligen äro så tvingande, att de rättfärdiga en sådan åtgärd, som den nu ifrågasatta. Jag för min del tror ej detta f. n. vara fallet och anser således det vara mindre lämpligt, att R. St:r inginge lill K. M. med begäran om förändring uti ett af Honom redan meddeladt beslut, hvarpå en mängd personers ekonomiska beräkningar med förtroende grundats. Jag föreställer mig dessutom att, derest omständigheternas kraf i sjelfva verket vore så tvingande, att följden af bränvinsbrännings tillåtande under April månad kunde blifva verklig hungersnöd, K. AI., som är i tillfälle att genom vederbönde embetsmyndigheter, inhemta fullständig kännedom om verkliga förhållandet i alla delar af landet, icke lärer underlåta, att vidtaga de mått och steg, som deraf kunna påkallas, samt att således R. St:r kunna fullkomligt trygga sig dervid, att K. AT., i sådant fall, skall handla i full öfverensstämmelse med den landsfaderliga omtanka, som uppenbarade sig vid utfärdandet af Kungörelsen d. 13 Juli sistlidet år. På alla dessa skäl yrkar jag afslag å Utsk:s hemställan i nu föredragne Betänk., och då Utsk., vid den utgång saken derstädes fått, ej meddelat något hufvudsakligt yttrande öfver Hr Dalmans motion, så hemställer jag att Betänk., i hvad det rörer samma motion, måtte till Utsk:s ytterligare handläggning återremitteras. Detta anförande hade blifvit afbrutet genom ankomsten af Stats-Rådet m. m. Nils Fredrik Wallenstéen, som å K. AI:s vägnar aflemnade 16 Dess Nådiga Propos:r och en Dess Nådiga skrifvelse till R. St:r.
\;id besvarande af frågan om sättet för förändringen blifver det emellertid i första rummel nödigt alt afgöra om det antal ledamöter, som må halva säte och stämma i Domkapitlet 1 denna del, hvarom för närvarande all bestämmelse saknas, enär sådant i hvarje stift, der Gymnasium är, beror på Leklorernes antal, biträda Rikets Ständer den framställda åsigten, alt Domkapitlet bör utgöras af Biskop och fem ledamöter, men kunna åter icke instämma deri, alt alla dessa ledamöter skola genom val utses. Ky rkolags-kommittéens i sistnämnda omständighet likartade förslag sammanhänger åter med andra i lagförslaget väckta frågor, serdeles hvad angår föremålen för Domkapitlets verksamhet, hvarförutan Rikets Ständer ej kunnat lemna utan uppmärksamhet de anmärkningar, som emot förslaget i denna del blifvit af Domkapitlen i Riket framställda. Af dessa myndigheter äro likväl skiljaktiga meningar uttalade blott i fråga derom, huruvida ens någon ledamot bör utses genom val, hvaremot samtliga hafva instämt deri, ali åtminstone tvenne af ledamots-platserna böra, såsom hittills, vara förenade med vissa embeten, hvilken åsigt ej heller saknar skäl. Det synes nemligen, sorn skulle endast på detta sätt nödig enhet och följdriktighet i Domkapitlets åtgärder med säkerhet kunna bibehållas, samt visshet vinnas att den special-kännedom och erfarenhet, som ej kan undvaras i eli verk, hvilket liar så olikartade åligganden, som Domkapitlet, ej komma att saknas. Den examens-skyldighet, sorn tillhör kapitlet, gör det älven till en nödvändighet att der bevaras ett lärdt element; och derom skulle samtlige ledamöternes väljande ej innebära tillförlitlig garanti. 1 följd häraf hafva Rikets Ständer ansett det böra stadgas, att
Det kan icke gerna på för hand bestämmas, att alla boställsskogar utan undantag skola ställas under SkogsStyrelsens omedelbara vård och förvaltning. Att den medelbarligen må taga befattning dermed, deruti är jag öfverens med den värde talaren; men att, det skall ske omedelbart, tror jag icke vara görligt. Ty, mine Hrr, det finnes en mängd boställen med så små skogar, att de blott utgöra 20 å 30 tunnland; och det vore väl icke skid, alt jägeri-betjeningen skulle med dessa lappar, belägna här och der inom landet, taga omedelbar befattning. Det är omöjligt, och skulle medföra stora kostnader samt svälja all afkomst. Det kan således, enl. min öfvertygelse, icke vara annat än till bo ställets nytta, som Utsk. föreslagit, att det må bero på pröfning i hvarje särskildt fall, om och på hvad vilkor boställs-inneliafvaren må nyttja skogen. Utsk. har hemställt, att »derest boställets skog, vid densammas indelning, befinnes i betydligare mån öfverstiga boställets behof af skogsfång, det i sådant fall bör ankomma pä K. M:s pröfning och afgörande, puder hvad vilkor skogen må af boställs-innehafvaren bibehållas och nyttjas» etc. Utsk. har valt dessa ord, derföre att det finnes boställen, hvilkas innehafvare till stor del hafva sm inkomst af skogen; och att nu på en gång beröfva dessa boställs innehafvare denna inkomst, vore viii icke rimligt. Jag kan således icke för min del finna annat, än att Utsk. gått på en gång försigtigt och ändamålsenligt till väga i sitt förslag; och 11. St:r hafva också vid sednaste Riksdagen uttalat samma åsigt. Det skulle i sanning se högst inkonseqvent ut, att, efter det R. St:r uttalat en sådan allmän grundsats, och K. M. funnit sig böra följa den, Ständerna nu skulle säga: »vi vilja icke att någon ringaste del af skogen skall tilläggas boställs-inneliafvaren. Frih.
Då jag således icke ser någon annan utväg att bringa saken till verkställighet, an genom statens mellankomst, så mäste jag på det varmaste för - Dan 25 Juli f. m. 327 orda det. Man säger, att det icke varit rätta sättet att gä tillväga och att man blott begär anslag, utan att ingå i detaljer. Motionären har dock visat, och han bör vara trodd på sina ord, att dessa siffror icke äro tagna på höft. Det kan äfven kontrolleras genom jemförelse med hvad sjukhus i allmänhet kosta. Professor Scholanders namn och sakkännedom synas äfven i detta hänseende vara i viss mån tryggande. Utsk:t har vid alla de riksdagar, jag bevistat, på grund af enskilda motionärers framställningar beviljat ganska betydliga anslag, och E. St:r hafva äfven bifallit dem. Jag ber att blott få nämna två: nemligen då R. St:r beviljade 500,000 rdr bko för national-museum, och då de anslogo mer än 3 millioner för fängelsebyggnaders förbättrande. Jag föreställer mig, att de obotligen sjukas belägenhet bör vara lika behjertansvärd som fångarnes, hvilka dock sjelfva ådragit sig sina lidanden. Jag har förordat det begiirda anslaget, och jag anser som en af de största välgerningar, sora samhället kan visa sig sjelft, om denna sak vinner tramgång, öfvertvgad att, om också staten icke skall hafva någon direkt vinst deraf, skola åtminstone de olyckliga, som blifva föremål för välgerningarne, både i tid och evighet derföre vara tacksamma. I afs:de på statsverkets anlitade tillgångar, ber jag att få nämna, att, efter en nu i hast gjord uträkning, R. o. Ad. på denna hufvudtitel afslagit 52,000 rdr och återremitterat 416,000 rdr, hvadan således mer än fyra gånger den utgift, som här är i fråga, är disponibel, och om R. o. Ad. icke nu vill bifalla motionen, så anhåller jag om återremiss, på det Utsk:t må kunna tillse, när utgifterna blifvit kända, om icke medel finnas att för ändamålet tillgå.
Jag tillstyrker derföre, om den förelagda planen antages, alt Riksens Ständer i underdånighet hos Konungen anhålla, det måtte Konungen tillsätta ett sitt Ombud, som utan Den i5 St pr il. 559 beslutande rätt äger förpligtelsen att lill BancoSlyrelsens Protocoll låta anteckna sin protest mot sådana Styrelsens åtgärder, som lian anser stridande mot allmänt väl. Regeringens organer stå under ansvarighetslag — och alltid kommer man sams om p0 — Riksens Ständers Ombud väljas af bekanta och vänner, och skulle möjligen af bekanta och vänner blifva dömde, enär de fela. Åt kommande Ständer öfverlemnas att bestämma efter hvilken grund Sedlarne skola mot Silfver utbytas. Utskotten synas tänka sig denna grund efter 96 sk. Cours. Men nästa Lagtima Ständer skulle kunna vilja realisera efter 144 eller 72 s:rs Cours. Under tiden kunna således inga Penningetransactioner göras; och orsaken till förlägenheten, hvilken, såsom Utskotten densamma ganska rigtigt uppgifvit, består i osäkerheten om Sedlens värde, skulle under hela Fem åren fortvara. 2:0 Jag tadlar den förelagde planen för det att i den samma råder samma, Näringarnes tillväxt inskränkande, åsigt af Banquens Medlareoch Förmyndare-makt, som alltifrån Cari. den XII:s död varit orsak till de så tätt växlande skiften af Näringarnes flor och fall, och som hafvit till följd Folkets fattigdom och Statens vanmakt. Efter denna plan skulle 560 Den i5 April. Banquen fortfara att vara depositaire af Nationens reela Silfverfond, och ensam förvaltare af den Creditrörelsen som på Silfverfonden. kan grundas. Ofvanföre tror jag mig hafva visat, att inom en Nation, som sent ujipträdt på idoghetens hana, och af detta skäl är Silfverfattigt, den växande Productionen ovilkorligen fordrar växande Creditrörelse. Annars skulle sjelfva förökningen i Productionen föda förlägenhet och förstöra sig sjelf.