Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St. i afseende på de Halländska kyrkohemmanen, hade blifvit beslutadt redan innan jag hade äran att inträda i Konungens Rådkammare; men jag har tilt alla delar instämt i dess innehåll och blifver derföre ansvarig såsom vore det mitt eget. Förslaget har utgått från den grund, att alla skulle förblifva vid de rättigheter, de nu innehafva. Den liknelse, som här blifvit gjord emellan kyrkorna och enskilda innehafvare, häller ej streck, när man jemför föreg:de i ämriet utgifne författningar. Det finnes deribland en sådan, som inskränker de blifvande afgiflerna vid arrendena emellan ett visst minimum och ett visst maximum. Denna författning afser redan, att här är ett annat förhållande, än det som råder emellan en enskild ägare af ett hemman och hans arrendator. En läng besittning af hemman medför å ena sidan för åboen en billighet alt kunna beräkna en säker besittning för framtiden, mot vissa bestämda afgifter; ä andra sidan fordrar kyrkornas rätt, att de oförminskadt måtte få vidblifva de inkomster, de nu innehafva. I båda dessa afseenden skulle jag tro, att K. M:s nåd. propos. har sökt att trygga hvars och ens rätt. Jag instämmer för öfrigt helt och hållet med Hr Rosenblad uti den anhållan, hvilken jag likväl tror vara öfverflödig, att det Utsk., till hvilket detta mål öfverlemnas, måtte handla med all noggrannhet och kännedom af de handlingar, som förut blifvit i målet afgifua. K. 51. har ock vid slutet af sin propos. gifvit R. St. tillkänna, att alla dessa handlingar skola blifva till Utsk. öfverlemnade, för att tjena till upplysning i ämnet. Att vidare upptaga de anmärkn:r, som blifvit gjorde, skulle för det närvar, icke tjena till något. Det torde fä bero på den behandling, sorn ämnet kommer att röna hos Utsk., hvad svar dessa anmärkmr kunna fordra vid återkomsten. Hr von Hartmansdorff: Frih. Hamilton åberopade, till stöd för sin mening, bland annat, K.
Hvad det första beträffar, så stadgas i denna §, att förteckningarne böra afgifvas ”[>å sätt om mantalsoch skaltskrifningar stadgadt är”, och stadgandet om mantalsoch skattskrifuingar i 42 § innehåller, att förteckningarne skola tvefuldt författas. Det är således onödigt att i denna § upprepa, att de skola in duplo författas. Frih. Ridderstolpe: Den siste värde talaren har så till vida rätt, alt om man genomgår alla författningar, som blifvit utfärdade i Sverige, sa kan man slutligen få reda på förhållandet; men då 11. St. hafva ingått till K. M. med en anhållan, att i en författning icke en annan må citeras, utan att dithörande stadganden ordagrant intagas, så hemställer jag, om det är R. St. värdigt att sjelfva bryta emot denna föreskrift. Jag fortfar alt yrka införande af de tillägg, jag haft äran föreslå. Gr. Cronhjelm: Om R. St. till Konungen ingått med und. anhållan, att i en författning andra författningar icke skola endast åberopas, utan mera nldragsvis citeras, så kan det icke här tillämpas. Ilär citeras nemi. icke någon annan författning, utan det är blott fråga om man skall behöfva i en § upprepa hvad som i en annan § af samma författning är sagdt, och det torde icke vara hehölligt. — Hvad jag sagt om det första af Frih. Ridderstolpe yrkade tillägg, gäller äfven om del andra.
Vagnsbullret hördes tydligt borta på gärdet. Hon stack båda händerna i fickorna på klädningen, som hon brukat när hon var barn, och något ledsamt hade händt, och gick med korta steg fram och tillbaka utanför stentrappan. Hufvudet höll hon en smula nedböjdt. Vagnen rullade in på gården och med en äkta herskapsknyck höll kusken in hästarna precis framför trappan. Elsa sprang fram till fotsteget: »Välkommen! Välkommen!» Gamla hennes nåd, en liten fet, gladlynt dam på några och femtio år, steg med en viss svårighet ur vagnen: »Ja, kära barn, här har du mig nu.» Elsa följde modern till hennes rum. De talade om hettan i kupéerna och dammet på landsvägen. Orden stockade sig i halsen på den unga frun. Att mor och dotter skulle kunna mötas så! Att de ej skulle hafva mer att säga hvarandra! Det var något som rent af hämmade talet, tyckte Elsa, hvad det nu var. Och det gick ju dessutom för sig. Man kan i sådana fall oftast mer, än man tror. Middagen blef serverad, en liten god middag på tre man hand med viner och stek. Modern var lik Elsa, endast kortare och mera fet. Elsa öfverraskade sig själf med att se på sin mor, och hon fick en plågsam känsla af, att denna genomgått detsamma. Det var nog vanligt. Men man tog det ej så hårdt, och därför fick man också ett trefligt hull på gamla da’r. Man förlät, och man var lycklig. Elsa rodnade och såg ned i talriken. Hon var tyst under måltiden, och omkring hennes kuvert var duken fullströdd med sönderkramade brödsmulor. Det hade varit mulet hela dagen. Under middagen började det rägna. Blåsten viftade trädgrenarna upp och ner öfver fönstren, rägnet smattrade mot rutorna, och inomhus var det kvaft och tungt, som när man fruktar åska om sommaren, och fönstren äro stängda. När kaffet var drucket gick herrn i huset ned till sig, och mor och dotter blefvo ensamma. »Kära du», sade hennes nåd, »tag fram korten, så får jag mig en liten patience.» Elsa lydde mekaniskt, och den gamla frun började »envisa damerna. Hon pratade under det hon placerade korten.
Detta var anledningen lill mitt sista uttryck, hvilket jag hoppas icke måtte missförstås. Hvad sjelfva saken beträffar, tror jag det hade varit bättre om StatsUtsk. hade gjort den utredning, som Hr Bildt förmenat motionären borde hafva gjort. Ulaf Belänk:s första sida, der det slår: ”Riksdagsfullmäktige!! Johannes Nilsson från Malmöhus län föreslagit, dels att den ryttare eller soldat, som oförvitligen tjeut i 20 år, måtte i ärlig pension undfå 20 R:dr, och delta belopp höjas lill 25 U:dr, derest iian 25 år varit uti Kronans tjenst”, synes det, att motionären nämnt om summor, samt att således äfven jag haft skäl att tala deronr. i afseende på fördelningen af de utaf Hr von Hartmansdorff omnämnde medel, hvilka efter Frih. Palmstjernas uträkning, skulle göra 24 sk. b:ko person, torde man böra ihågkomma alt för en usling, jag säger usling i den mening att han är utfattig, utgör likväl 24 sk. penningar. Beträffande de kalkyler, om hvilka jag skulle hafva talat i vädret, skulle jag tro, att hvad jag hade äran nämna äfven håller streck, nemi. att om pensioner tilldelades för kortare tjenstgöringstid, än som nu är händelsen, skulle soldaterna längre qvarblifva i tjenslen och icke taga så snart afsked, som nu är fallet. Hr von Hartmansdorff: Efter det motstånd, min mening rönt, förutser jag visserligen ingen framgåg, utan vill blott rättfärdiga min framställning. Jag har icke anhållit, om uphäfvande af det beslut, R. St:r fattat, utan endast begärt att man till Wadstena Krigsmanshus-kassa måtte gifva lika stor summa som man henne betagit. Hr Bildt har sagt, att Utsk. egde endast besvara motionen och ej sträcka sig längre. Ja när StatsUtsk. icke vill befrämja en sak, så är det fåordigt och har inga medel; hvaremot förhållandet är omvändt, när Utsk. vill genomdrifva någonting.
Majit, en författning i ifrågavarande syfte vara af behofvet påkallad, enär de fördelar, som genom omförmälda med Danmark öfverenskomna internationefa lagstiftning varit för Svenska medborgare åsyftad, eljest i vissa läll skulle gå förlorade. Danmark är nemligen sedan lång tid tillbaka den grundsats i lagstiftningen fastställd, att en dom, hvarigenom någon blifvit förpligtad att utbetala penningar, icke bibehåller sin exsekutiva kraft längre än ett år och sex veckor efter afkunnandet, utan måste förnyas, för att efter nämnde tid kunna vinna verkställighet, en regel, hvilken äfven gäller för en dom, meddelad af Hoieste Ret. Någon rubbning i denna grundsats till förmån för svenska domar, hvarå verkställighet blefve sökt i Danmark, kunde ej genom konventionen angående omförmälda internationela lagstiftning vinnas i vidsträcktare mån, än att ett undanlag gjordes till förmån för de svenska domar, som stadgade förpligtelse att lemna bidrag till frånskiljda eller öfvergilna hustrur eller lill äkta eller oäkta barn. 1 allt öfrigt äro, enligt 3 § i den Danska lagen af den 13 Juni 1861. “domar och utslag, afsagda i Sverige, med hänsyn till exsekution i konungariket Danmark, underkastade samma reglor om forwldelse, som domar afsagda derstädes.“ Nu innebär visserligen det sätt, som Kongl. Maj:t föreslagit för förnyelse af dom, eller att gäldenären skulle genom nytt beslut ånyo åläggas tilt utgifva hvad genom förra beslutet blifvit honom ådömdt, en i vår lagstiftning hittills okänd princip; men något annat sätt att vinna målet, eller alt till försäkra ifrågavarande svenska domar exekution i Danmark, torde näppeligen gifvas. Den Danska lagstiftningen innehåller nemligen, i afseende å förnyelsedom, hufvudsakligen, att målet skall instämmas antingen efter förutgången behandling vid förlikningskommission till gäldenärens “Vaerneting“, då ny dom gifves, eller ock till den Rätt, som är närmaste instans öfver den, som fäll t domen, i afsigt att å domen måtte meddelas fastställelse.
. för skattläggning eller för markegångssättning, eller om anmärkningar emot Stats-Råds-Ledamot eller någon för tillfället förordnad Föredragande i Stats-Rådet eller den Embetsman, som i Commandomål Konungen råd gifvit, eller Hör till Constitutions-Ulskottets Memorial, N.o 85, 21 emot Riksförsamlingens Fullmågtig i Riks-Banken eller Riksgålds-Contoret åge Första Kammaren första rösten. / mål, sorn hår ofvan icke år nåmndt, men af Utskott blifvit beredt, tillkommer första rösten den Kammare, hvilken sådan röst åger i de mål, hvilka närmast likna det förevarande. Kill Utskott afgifva sådant utlåtande, som 77 § omförmaler , lande ock hår ofvan stadgade grunder till efterrättelse. § 71. Njr §. Deri Kammare, som forsta rösten åger, skall, sedan Utskotts utlåtande dit inkommit, sitt beslut fatta och Medkammaren tillsända. 1:0. Angår ett sålunda till Medkammaren såndt beslut ändring af Civil-, Criminal-, Krigseller Kyrkolag, af de forna Riks-Ståndens privilegier, af den Riks-Act, som i45 § omförmåler, af den i 73 § omförtnålda Arbetsordning, i den del, sorn angar Kamrarnes gemensamma sammanträden eller de af Ledamöter från båda Kamrarna bestående Utskottens öfver lägg rån gar och beslut, eller af Rikets mynt, till skrot och korn; eller ock Rikets belastande med gäld, Iirigsmagteris rotering och indelning, användande af Kronans fasta egendom, ökning eller minskning af Kronans ordinarie inkomster , sådan anmälansom 1 a5 § säger, eller grunderna för Riks-Bankens förvaltning, för tiondesättning, för skattläggning eller för markegångssättning, må Medkammaren det antaga eller ock med ändring eller afslag återsända. Återsändes beslutet, kan den Kammare, som f örsta rösten åger, nedlägga målet, eller efter Medkcimmarens förslag rätta sitt beslut, i hvilken händelse det rättade beslutet anses vara af båda Kamrarna antaget, eller ock ånyo sända det till Medkammaren, i ett frän dennas mening af vikande skick.
Jag anser för öfrigt att det ej åt ConstitutionsUtskottet hör uppdragas, att uppställa skrifvelsen till Kongl. Maj:t, utan att det är ExpeditionsUtskottet, som hör författa densamma. Grefve Posse: Äfven mig anade det, att dessa anmälanden voro en minoritetens minnesvård, och jag har dervid icke att anmärka annat, än att, då det är ConstitutionsUtskottet, öfver hvilket den blifvit upprest, den hade bordt vittna om iakttagande af Grundlagens föreskrifter. Jag har yttrat, att jag ej kan begripa, huru 60 §. kan tillämpas; men jag har sagt, att jag underkastar mig ConstitutionsUtskoltels omdöme i detta fall. Deremot kan jag ej instämma med Herr Cederschjöld deruti, alt det blott är sednare delen af 8y §. hvarpå afseende bör fästas, ty ostridigt lärer vara, att i 89 §. står, att sådane mål böra af Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet behandlas. Jag förnyar min anhållan, att denna delaf Memorialet måtte läggas till Handlingarne, och, om man icke det vill, att den remitteras till Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet. Herr Rosenqvist, Fredrik Leonhard: Jag kan ej linna, alt de af Constilutions 34 H. 12* j8o Den 24 Jill ii e. m. Utskottet anrnäldte ifrågavarande vigtigare omständigheter innefatta några så kallade principfrågor, utan helt enkelt verkeliga anmärkningar. En Talare har yttrat, att minoriteten i Utskottet tillvägabragt dem. Jag anser Rikets Ständer böra understödja denna minoritet; och får i sådant afseende anhålla, att denna delaf Betänkandet må varda återremitterad. Herr Cederschjöld: En värd Ledamot bar, såsom jag fattat, anmärkt, att dessa anmälningar äro minnesvårdar öfver Grundlagars och formers öfverträdelser. Jag medger det och förmodar, att icke endast samtiden, utan också efterverlden skall gilla denna mening; men blott med den anmärkning, att det icke är ConstitutionsUtskottet, som gjort sig skyldigt dertill.
Is böra beräknas till 105,000 R:dr samma mvnl; och har, i öfverensstämmelse med Direktionens tillika gjorda underd. framställning, Eders Kongl. Maj:l. begärt, all, utom förenämnde vid sisllörflutne Riksdag beviljade, ehuru sedermera ej begagnade anslag, 25,000 R:dr till nybyggnad och 5,000 R-.dr h:ko lill inventarier, ytterligare 80,000 R:dr samma mynt eller 120,000 R:dr R:mt måtte anvisas till den för Institutet nödig befunna större nybyggnad, efter drt framställda förslaget, alt uppföras på den plats, hvilken derför kunde af Eders Kongl. Maj:l i nåder pröfvas vara mest lämplig. Beträffande först den nybyggnad vid ifrågavarande Institut, för hvars uppförande Rikets Ständer vid seduaste Riksdag anvisat ett anslag af 25,000 R:dr, hafva Rikets 78 ExpeditionsUtskottets Förslag' lill anderd. Siri freise, N:o 222. Ständer, efter hvad upplyst blifvit, och dä äfven Rikets Ständers är 1855 församlade Revisorer, som tagit lokalen i ögonsigte, förklarat sig instämma uti de af Institutets Direktion yttrade åsigter om platsens olämplighet, funnit frägan om nämnda anslags utgående för byggnadens uppförande ä den vid medlens beviljande bestämda plats hafva förfallit. Hvad äter angår det af Eders Kongl. Majit i nädcr väckta förslag att, efter förändrad plan, låta uppföra en nödig befunnen större nvbvggnad vid ifrågavarande Institut, så hafva Rikets Ständer insett nödvändigheten al ökadl utrymme för denna inrältnin K, så framt den skall kunna uppfylla sitt gagneliga och välgörande ändamål. En förändring eller utvidgning af de nu befintliga byggnaderna föreskrifves ej mindre af dessas egen beskaffenhet, hvilken icke kan anses fullt förenlig med en nödig omsorg om elevernas helsa och trefnad, än äfven af del alltmer vexande antalet af personer, sorn önska plats vid Institutet.
I öfriga delar är jag ense med Utskottet.’ Af Riksdags-fullmäktigen Lekberg från Nerike, med förklarande att Utskottets förslag, efter hans åsigt, innefattar både för myckel och för litet. På begäran antecknas derjemte, att Herr Uppling ej deltagit i den fråga, som i Betänkandets första punkt blifvit behandlad. Bih. till R. St. Uttalande, i anledning aj framställda anmärkningar emot Utskottets Betänkande N:o 47, Öfver vackt motion om stiftande af lag angående allmänt kyrkomöte. Nämnde anmärkningar äro framställde inom Vällofliga Borgare-ståndet, som, på grund deraf, lill Lag-Ulskoltets ytterligare behandling visat åter den i omförmälda Betänkande behandlade fråga ; Och då densamma icke blifvit afgjord genom de beslut öfrige Riks-stånd, vid pröfning deraf, faltat, enär, efter hvad de till Utskottet aflåtna protokolls-utdrag visa, Betänkandet, hvilket Höglofliga Ridderskapet och Adeln samt Högvördiga Preste-ståndet bifallit, är vordet af Hedervärda Bonde-ståndet afslaget, tillhör det Utskottet att till besvarande upptaga de gjorda antnärkningarne. Af dessa anmärkningar förekommer lill en början en, som, ehuru ej egentligen angående saken, likväl ej kan lemnäs å sido. Den är uttalad af Herr Lallerstedt, hvilken klandrat alt Utskottet ej, i sammanhang med Herr Biskop Thomanders motion, till pröfning upptagit en af Herr Friherren Itaah, C., inom Ridderskapet och Adeln, i förevarande ämne äfven väckt motion, med tillägg att della förhållande vittnade om ”mindre reda på de ärenden, hvilka det tillkommer Utskottet alt behandla, än man kunnat föreställa sig”, samt med yrkande att saken måtte återremitteras och Utskottet föreläggas att i ett sammanhang meddela yttrande öfver omförmälda motioner. Ett sådant föreläggande har emellertid utehlifvit; men obefogenheten af klandret qvarstår dock; och det måste derföre tillbakavisas.
Den 19 Martii, Mes aflåtne 2:ne Memoria], innefattande 2:n« anledningar till anmärkningar mot föredraganden af Krigs-Ärender, hvarom remiss begärdes till Constitutions-Utskottet, inför hvilket anledningarne uppgifvas skulle, och blefvo berörde tvenne anledningar till anmärkningar jern. likt 2q §. i Riksdags-Ordningen, till Constitutions-Utskottet remitterade. Ut Supra. Si D. Föredrogs å nyo och gillades Stats-^ Utskottets den 6 dennes afgifne, samt den i5 derpå löljde, på bordet lagde Utlåtanden: 1:0 Angående tryckning af Kongl. Maj ts Nådiga proposition om StatsVerkets tillstånd och behof. 2:0 Om befrielse för Magistraterne från all befattning med Landt-Ränterierne. Ut Supra, Högloflig© Ridderskapet oell Adeln åtskilj$•8 klockan en qvart till 10 om aftonen. In fidem Protocolli O, /. Lagerheim. * ben 21 Martti. Fredagen den 21 Martil. Plenum klockan ■§ till 6 eftermiddagen. Öppnades Herrar Electorers lista till val af Ledamöter i Serskildta Utskottet och befunno# följande Herrar dertill hafva blifvit utsedde: Friherre von Döbeln, Fullmågtig Herr Franc Sparre, Bengt Erland; N:o i4i8. Herr Ädelberg, Fullmågtig Herr Danckvardt, Gustaf Magnus; N:o 1861. Herr von Hartmansdorff, August; N:o 2275, Herr Lefrén, Johan Pehr. Friherre Boije, Ludvig: Jag torde icke fela i det begrepp att våra Electorer åra våra Ombud, och att följaktligen Ståndet innehar en principalsrått att deras handlingar ogilla, då skål dertill förefinnes.
Och lyckas hon ej häri, så skall hon likväl för alltid krossa hvarje min förhoppning på Annie. Jag vet ej, om ni anser mig värd att hjelpas; men jag tror att ni gör det. Den vänskap, som efter blott ett enda vigtigt, afgörande samtal bundit mig vid er, skulle i motsatt fall vara mig oförklarlig. Men skall ni också anse mig värdig att efter en botgöring, låt vara aldrig så besvärlig och förödmjukande, få återse Annie? Jag vet ju ej hur nära ni är bekant med henne och hennes familj, jag vet ej heller huru strängt ni dömer mig och hvilka försonande punkter ni kan finna hos mig ... Er tid är sparsamt tillmätt det vet jag; men likväl, låt mig få några rader från er. Jag behöfver dem så väl. Kan jag skaffa er några vidare upplysningar härifrån, så besvära mig så mycket ni någonsin vill och jag skall göra allt för att kunna lemna er dem. Och nu slutligen: Öfverse med att jag i mitt bref till er inblandat så mycket, som för er är af föga eller intet intresse! Eder varmt tillgifne vän Ivar Granberg. Hvar är qvinnan? – Präktiga pojke! utropade Fridolf Hammar, då han läst det långa brefvet. – Han är värd sin belöning, fast han till straff för sina synder skall få vänta på den en liten tid. En så’n obetänksam slyngel! Att gå och lemna skriftliga äktenskapslöften åt lättfotade, svartögda teaterskönheter! Det kan vara en ganska kinkig sak; men jag skall väl hitta på något sätt att hjelpa honom ur klämman. Visst är han värd att hjelpas, det är icke tu tal om den saken, och en bra karl kan han nog blifva med tiden, en lika bra man åt lilla Annie som mången annan. Vore inte flicksnärtan så kär i honom, så kanske jag rådde henne att se sig om på något annat håll; men nu får det väl vara som det är, fast det inte skadar, om de få vänta en tid på hvarandra. Men den dumma pojken måste tala om för mig hvem den der sirenen är, som lockat honom på villovägar, annars kan jag ju ingenting göra.
R:dr~10,728,560: 32. ^t åberopade beräkning, skulle således skillnaden mellan tillgångarne och skulderna vid slutet af detta års förra hälft utgöra 36,799,682: 21. Summa R:dr 47,528,242: 53. — 59 — I sammanhang med nu meddelade upplysningar angående de för jernvägslånen sedan 1861. års början influtna och utbetalda summor, hafva Revisorerne ansett sig böra uppgifva antalet och kapitalbeloppet af de för samma lån utfärdade obligationer, äfvensom ej mindre de hittills utlottade samt till betalning förfallna och, sä vidt de blifvit till inlösen företedda, infriade, än de ännu räntebärande obligationernas belopp. För 1858 års jernrågslån, hvilket utgjorde 7,600,000 Thaler Preuss. Courant, utfärdades 24,381 stycken fonderade 4j-procents obligationer å ett sammanräknadt belopp af — , .' Utaf dessa obligationer hafva, efter verkställda utlottningar, till betalning förfallit 1,094 stycken, lydande å tillsammans » 368,300: De återstående, ännu räntebärande, obligationerna utgöra följaktligen ett antal af 23,287 stycken och lyda å Th:r 7,822,200: Häraf innehar Riksgälds-kontoret 1,356 stycken å » 289,600: hvadan de utrikes utelöpande obligationernas kapitalbelopp, utom de förfallna obligationer, som hittills icke blifvit till inlösen företedda, uppgår till Th:r 7,532,600: De för 1860 års lån utfärdade 41-procents obligationernas antal var 24,000 stycken, och deras sammanlagda kapitalbelopp Th:r 8,000,000: hvaraf 496 stycken utlottade obligationer å tillsamman* » 165,400: redan förfallit till betalning.
I afseende på enskilda Banker, som ej utgifva egna kreditsedlar, gäfle hvad om bolag i allmänhet uti lag och författningar nu är eller framdeles varder stadgadt. Der dylik Bank, på sätt i lagen om aktiebolag säges, sökt och vunnit Kongl. Maj:ts tillstånd till sin rörelses bedrifvande, må de i 4:de § af denna lag bestämda förmåner samma Bank tillgodokomma. Kongl. Maj:ts Nåd. Förslag till Förordning om hvad iakttagas bör vid bedrifvande af Bankrörelse af enskilde personer, med rättighet att utgifva tryckta eller graverade kreditsedlar. §. 1. Enskilde, som förena sig till bolag, för att bedrifva bankrörelse med egna, tryckta eller graverade, kreditsedlar, skola om Vårt nådiga tillstånd dertill sig anmäla, samt vid ansökningen bifoga uppgjorda reglor och utlånings-regiemente, efter granskning hvaraf och pröfning tillika, huruvida den sökta bankinrättningen kan vara för landet nyttig, Vi vilje fatta nådigt beslut i fråga om tillstånd dertill, i öfverensstämmelse med lagen för enskilda banker och hvad i denna förordning stadgas. §. 2. Till enskildt bankbolags stiftande erfordras en teckningssumma af minst 666,666 R:dr 32 sk. B:ko, motsvarande 250,000 R:dr Silfverspecie, tillskjutna i reda penningar eller säkerhetshandlingar, på sätt här nedan stadgas. §. 3. E nskild Bank eller dess afdelning får endast i stad inrättas. §. 4. Delegarne i bolaget böra inom sig utse en ansvarig och, efter bolagets godtfinnande, ! afsättlig direktion, för att, enligt af bolaget gifven instruktion och under sådan kontroll af offentlig myndighet, som i denna förordning stadgas, Banken förvalta och i alla mål för bolaget tala och svara. §. 5.