Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under öfverläggningarne, rörande det ifrågavarande vigtiga ärendet har Utskottet ock vunnit allt lastare öfvertygelse om det oafvisliga behofvet deraf, att lagstiftningen rörande allmänna bevillningens utgörande nu ordnas på sådant sätt, att alla giltiga anledningar till klagomål öfver ojemnhet i beskattningen må undanrödjas samt att rättvisa, billighet och jemlikhet i detta hänseende icke blott såsom grundsatser åberopas, utan ock i författningens alla delar igenfinnas. Såsom Kommitterade anmärkt, äro dessa grundsatser visserligen på flera ställen i nu gällande Bevillnings förordning uttalade, ehuru det icke torde kunna förnekas, att desamma med högst ringa följdriktighet blifvit tillämpade. Jemlik beskattning af all inkomst anser Utskottet, lika med Kommitterade, vara det mål, lagstiftningen uti ifrågavarande ärende bör söka uppnå. Men för att vinna detta mål är det nödvändigt, att alla afvikelser från den antagna grundsatsen, hvilka för närvarande ega rum, rättas samt de talrika undantagen i möjligaste måtto inskränkas; att bevillnings-procenten bestämmes lika för alla och så låg som möjligt; att beskattningen i allmänhet göres beroende af taxering samt att följaktligen nu stadgade fixa och minimi-afgifter borttagas; äfvensom ock i synnerhet att förändrade föreskrifter meddelas angående dels beskaffenheten af de uppgifter, som skola tjena till grund och ledning för taxeringarna, dels ock de åtgärder, som för dessa sednares noggranna och behöriga verkställande äro af behofvet påkallade. Efter dessa åsigter och i hufvudsaklig öfverensstämmelse med de af Kommitterade afgifna förslag äro ock de förslag till Bevillnings-stadga äfvensom till instruktion för Taxeringsförrättningarne upprättade, hvilka härhos af Utskottet till Rikets Ständers pröfning öfverlemnas. På sätt här ofvan är nämndt, hafva motioner blifvit väckta dels af Hans Excellens Herr Grefve Löwenhjelm om befrielse från bevillning för Statens embetsoch tjenstemäns löner och pensioner, dels af Riksdags—fullmägtigen C. A. Larsson att
Denna elaka gamla qvinna skall icke längre triumfera öfver dig, icke råda öfver din lycka och förbittra ditt lif — så hviskade denna anderöst i mitt lyssnande öra, och med händer, som skälfde af vreden och det förtärande hämdbegäret, slet jag i en sekund upp förseglingen och korken. På bordet framför soffan, der lady Hawerfield nyss suttit, stod hennes snusdosa; hon hade i häftigheten af sin förbittring och sinnesrörelse glömt den qvar, och utan att besinna mig ett ögonblick, ledd liksom af en osynlig mäktig varelse, tömde jag hastigt hälften af giftet i den lilla emaljerade gulddosan. Detta pulver var grått som falaska och hade samma stoftlika finhet. Merton hade sagt, att en knifsudd deraf kunde döda en häst, jag hade tömt flaskan mer än till hälften, men då jag omskakade det med snuset, skulle knappt den skarpaste granskning kunnat upptäcka det deri, så fullkomligt försvann det, sammanblandadt med snuset i dosan. Knappt hade jag slagit igen locket, stält dosan på sin plats, gömt flaskan och vändt mig om för att lemna rummet, innan jag hörde sängkammardörren öppnas och kammarpigans trippande steg öfver golfvet i matsalen; hon kom troligen för att hemta sin matmors oskiljaktiga klenod. Jag vet icke huru jag kom uppför trappan till mitt rum eller hvad jag sedan gjorde, jag vet endast att jag var i ett slags vansinne, en öfverretning, som icke lät mig uppfatta någon redig känsla, och jag tror, att jag tillbragte natten snarare i ett sanslöst än sofvande tillstånd. Jag vaknade genom en häftig skakning af köld och fann mig liggande på golfvet. Fönstret stod öppet, och den fuktiga nattkylan i rummet genomisade mig. Det var ännu icke fullt dager, och allt var tyst i huset. Jag kände mig matt och stel och hade en mycket oredig föreställning om aftonens stormiga uppträden, hvaraf, besynnerligt nog, det sista helt och hållet sjunkit i bakgrunden af mitt minne, liksom en oredig dröm utan betydelse. Smärtan och harmen öfver Percys otrohet och glömska framstodo deremot med en dödande plåga.
Då vidare den för gårdfari-handlande, som resa utom landet, -stadgade afgift torde vara en behöflig motvigt mot dessa personers befarade benägenhet att bidraga till oloflig införsel af främmande varor, samt Utskottets, i öfverensstämmelse med föregående Bevillnings-förordningar, afgifna förslag i anmärkt* delen är af tre Stånd godkämlt, får Utskottet samma förslag vidblifva; Och som den för lotsar och lots-drängar i lägsta klassen bestämda bevillning endast utgör 24 sk., samt taxeringsmännen hafva-sig rättighet tillerkänd att sätta beivillningen än lägre, anser Utskottet Bevillnings-Utskottets Utlåtande, N:o 21. 15 sig böra vidhålla sitt äfven i detta afseende af tre Stånd gillade förslag. § 28. Denna § är återremitterad af högv. Preste-ståndet, på framställning derom af herr prosten C. D. Arosenius, som förmenat, att den i §:n förekommande' rubriken: Disponenter, Grafve-, vore för inskränkt, enär äfven vid bruks-egendomar disponenter ofta vore af egarne antagne; hvadan herr prosten ock föreslagit, att ordet »Grufve* måtte utgå. Då emellertid de vid bruken antagne disponenter öfverhufvud endast till benämningen skilja sig från inspektörer derstädes, för hvilka i 27 § en vida högre beskattning är stadgad, än den som är bestämd för grufve-disponenter, har Utskottet ingen anledning att frånträda sitt i denna del afgifna och af tre Stånd gillade förslag. § 35. 1 mom. af denna § har blifvit återremitteradt af vällofl. Borgareståndet^ hvarest herr // allenberg föreslagit ett så lydande tillägg till berörde moment: »A hvad som afsättes till reserv-fond må ingen bevillning debiteras, förr än reserv-fonden fördelas mellan aktie-egarne.» Utskottets förslag, att uti 2 mom. af förevarande g, äfvensom i 146 g, 1 mom. ordet »utdelningen» måtte utbytas mot artiga behållningen, hvilket förslag
Jag tackar eder, mine Ilrr, för det tålamod och den upmärksamhet, hvarmed J afhört mig, och resumerar mig, då jag till eder hemställer, att såsom gemensam tanke uttrycka och förklara följande: »att med godkännande af hufvud-idéen af Konst.Utsk:s förslag, R. o. Ad. dock icke anser någon förändring i Riksd-.sOrdmn vara behöflig, innan R. o. Ad, jemlikt sin befogenhet, hunnit att sjelf ordna sin representation så att den upfyller de andra Ståndens rättvisa fordringar och kan vinna K. M:s Nåd. sanktion, dock alltid de öfriga Stånden deras rätt förbehållen, atf, om, vid genomförandet af en dylik förändring, frågor skulle förekomma, hvilka enligt nu gällande Riksd:sOrdn. tillkomma Stånden att gemensamt afgöra, de äfven må ega full rätt att i pröfningen och beslutandet deraf deltaga.» Om propos. härå vågar jag hos Hr Gr. o. Landtm, vörd sammast anhålla. ■lag slutar med att för tredje gången tacka R. o. Ad. för dess godhet att vilja afhöra mig, och jag bekänner, att jag hyser en varm oell djup öfvertygelse om sanningen af mina ord och om vådan af att här helt cavalierement kasta detta förslag under bord, i en stund, då sådant möjligen skulle väcka mycken ovilja. Men jag har redan talat för länge, och lemnar rummet åt mera öfvade talare, hvilka måhända med otålighet väntat, att jag skulle sluta. Hr Cederschiöld, Gust.; I motsats till den siste värde talaren, är det just sjelfva hufvudprincipen, som ligger till grund för detta Betänk., hvilken jag ogillar. Genast då jag hörde detta Dan 16 Januari. 67 förslag omtalas och att det härledde sig från de ledamöter inom tJtsk., h vilka vilja anses för vänner till en representationsreform, frågade jag mig huru sådant vore möjligt. Den föreslagna förändringen vore, långt ifrån en förbättring, vida snarare ett verkligt tillbakaskridande.
BancoUtskottet: Af Herr Hembergs motion, att sedan Rikets Ständer afslagit hans, å Uddevalla Stads Borgerskaps vägnar, gjorde anhållan, att Banken skulle eftergifva sin inteckningsrätt uti åtskillige byggnader och fastigheter, som blifvit intecknade för ett Borgerskapets lån af 25,ooo R:dr, berörde eftergift måtte beviljas åtminstone i afseende på den å Stadens utmark varande ståndskog. Lagutskottet: Af Kongl. Maj:ts Nådiga Propositioner till Rikets Ständer, angående ordningen och sältet för öfverklagande af UnderRätts beslut uti tvister om husesyn och fardag å Kronohemman; angående rättighet för patrouille, post, vaktkarl eller fångförare, att genom bruk af skjutgevär, söka förekomma fånges flykt; och om ansvar för den, som bortförer och undanhåller annans minderårige barn. 2:0 Jterremisser af följande Utskotts Memorial och Utlåtanden: Den 7 September e. m. StatsUtskottets : Angående anslåendet af ett Kronan tillfallet Pana-arf till en Skole-fond i Wahlö församling af Upsala Stift; rörande Majoren von Steijerns underdåniga anhållan om evärdelig skattemanna-rätt å tvenne under Starby Kungsgård lydande lägenheter Wallaslätten och Herrsjö-ängen; och angående inköp för allmänna medel af hemmanet Mellby för Staden Strömstads räkning. Statsoch BancoUtskottens : Angående myntvärdets upprätthållande; angående nödige provisoriske åtgärder, innan silfverutvexlingen kan företagas; angående Bankens öfrige förhållanden till Staten, jemte hufvudgrunden för Bankens lånerörelse; angående nödvändigheten af ej mindre åtskillige Grundlags-förändringar, än ock en förbättrad lagstiftning för Banken; och om någre lämplige ansedde stadganden för framtiden, i afseende på så väl första enbeten, som under-afdelningarne af det metalliska myntet i silfver. BancoUtskottets:
Se vidare Stats-Utskotlets Betänkandeu N:ris 281, 282 och 307. — angående den år 1845 verkställde granskning af de under Kongl. Maj:ls och Rikets Commerce-Collegium ställde fonder och medel, jemte bemäldle Collegii deröfver till Kongl. Maj:t afgifna underdåniga utlåtande. I. R. 109. V. E. 116. VI. U. 164. A. 183. — angående den år 1845 verkställde granskning af Riksgälds Contorets förvaltning och räkenskaper samt Götha Canal-bolags och Malmö f. d. Discont-inrättningars utredning, jemte Herrar Fullmäktiges i Riksgälds-Contoret i anledning deraf gjorda framställningar (ill Rikets Ständer. I. B. 109. III. B. 109, 247. A. 248. E. 379. IV. U. 468. A. 507. — angående den år 1847 verkställda granskning af Riksgälds Contorels förvaltning och räkenskaper, samt Götha Carial-bo - ( 117 ) lags och Malmö f. d. Discont-inrältningars ^utredning. I. R. 237. III. B. 109, 247. A. 248. E. 379. IV. U. 468. A. 507. Revisorers, Rikets Höglofl. Ständers, berättelser: — angående den år 1847 verkställda granskning af de under Kongl. Maj:ts och Rikets Commerce-Collegium ställda fonder och medel. I. R. 237. V. E. 116. VI. II. 164. A. 183. — angående den år 1847 verkställda granskning af Statsverkets samt andra af allmänna medel beslående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning. II. R. 364. VI. B. 298, 357. A. 378. Se vidare Stats-Ulskottets Betånkanden N:ris 281, 282 och 307.
Memorialet lades till handlingarne med förklarande, att Ståndet ansåg ifrågavarande motion böra af Stats-Utskottet handläggas. Memorial JVs 29, i anledning af väckt motion om inrättande af en pensionsfond för handelsflottan. Memorialet lades till handlingarne, under förklarande, att Ståndet ansåg jemväl denna motion tillhöra Stats-Utskottets handläggning. Memorial JVs 30, i anledning af väckt motion, rörande manufaktur-diskontens upphörande. Ståndet, som saknade fullständig kännedom om innehållet af ifrågavarande, ännu icke tryckta motion, hvilken inom Borgare-Ståndet blifvit väckt af Herr Wallenberg, ansåg sig, vid sådant förhållande, böra instämma i det beslut af den 7 dennes, hvarigenom sistnämnda Stånd till Utskottets förnyade handläggning återvisat samma motion; och lades memorialet till handlingarne. S. D. Föredrogs ånyo och punktvis Stats-Utskottets den 3 innevarande månad bordlagda Utlåtande, JVs 22, angående Riksgälds-kontorets förvaltning under den tid, som förflutit sedan början af sistförflutna riksdag. Af detta Utlåtandes särskilda punkter blefvo Irsta, 3:dje, 4:de, 6:te och 7:de lagda till handlingarne, samt 2:dra, 5:te, 8:de och 9:de bifallna; dock ville, hvad särskildt beträffade 7:de punkten, Ståndet hafva uttryckt sitt ogillande af det sätt, hvarpå Fullmägtige tillvägagått vid upplåningen mot inhemska, fonderade statsobligationer. S. D. Vid nu förnyad föredragning biföllos Lag-Utskottets Betänkande»: JVs 14, i anledning af väckt motion om upphäfvande af 2 Kap. 5 och 6 §§ Giftermåls-Balken; och M 15, i anledning af väckta motioner om förändring i föreskrifterna, angående skyldighet för prest alt pröfva vilkoret) för lysning och vigsel. S. D.
Det var tydligt att Vadell ej kunde vara den som sändt penningarne, ty utom det att han hade en ganska måttlig förmögenhet, var han ingalunda den som sökte öfva välgörenhet i så stor skala, allra minst i tysthet. Hvem kunde det väl vara? Med undersökandet af denna fråga sysselsatte sig dock Sylvén ej särdeles länge. I stället skyndade han sig ut i staden, betalade sin mest trängande skuld och gjorde några andra nödvändiga utgifter. Vid hemkomsten väntades han af ett nytt bref, denna gång dock framlemnadt af en betjent. Det var af följande lydelse: »Min bästa kusin! Huru har ni kunnat vara nog oartig att så der alldeles förgäta mig? Icke måtte ni väl anse er hafva fullgjort allan rättfärdighet genom aflemnandet af tvänne visitkort, det vore verkligen alltför knapphändigt. Men jag väntar att ni med det snaraste infinner er sjelf för att personligen afbedja er oartighet mot er kusin Elise P.» Med en viss känsla af välbehag betraktade Sylvén den lilla biljetten, hvilken han dock tillskref endast en nyck af sin älskvärda kusin, enär han ingalunda kunde ana att hon var identisk med Vadells flamma. Nära ett år hade förflutit sedan Sylvén aflagt sin första visit hos fru Elise. Denna hade under tiden gjort sin slägting flera betydliga tjenster, utan att denne med säkerhet visste hvarifrån de förskrefvo sig. Men genom flera lönande uppdrag hade hans ekonomi märkbart förbättrat sig, och han behöfde ej vidare frukta att få sina frihetsånger afbrutna af förfärande bultningar på dörren. Han besökte ofta sin kusin, och ett förtroligt förhållande hade inträdt mellan dem, utan att dock några ord om ömmare känslor blifvit uttalade. Och ändå skulle en erfarnare menniskokännare än den unge poeten i fru Elise’s uppförande hafva märkt det hon ej hyste någon motvilja mot en förklaring. Blyg såsom Sylvén var, vågade han dock ej tro att den vackra och rika enkan besvarade hans känslor, och han åtnöjde sig anspråkslöst med sin egenskap af vän och – kusin. Så kom Elises födelsedag. De båda älskande sutto ensamma i hennes kabinett. Samtalet hade vändt sig på poesi.
Det vöre således R. o. Ad., som rättvist skulle få uppbära skulden, om K. M., i anseende till uppskofvet med detta måls behandling, funné sig föranlåten att förlänga riksdagen. Detta är motiverna för min begäran, och jag hemställer till R. o. Ad, huruvida det ej är grundlagsenligast att först besluta remiss till Lag-* Utsk. af K. M:s propos., innan Ståndets enskilda mål föredrages. För min del förstår jag icke, huru någon discussion om denna remiss kan uppstå, som kunde föranleda dröjsmål. Väl har den ledamot, som bordlagt den nåd. propostn, hotat R. o. Ad. med ett fullständigt och vidlyftigt anförande i ämnet; men då K. M:s propos. om inrikes vexlar har sammä redaction som det beslut, R. St. i ämnet fattat, inser jag ej, huru det kan finnas någon ledamot inom RiksStm, som kan Jemna några nya upplysningar åt det Utsk., hvars behandling frågan tillhör. Om Gr. Frölich, som är den ledamot, hvilken ämnat yttra sig, har några upplysningar alt lemna Utsk., så torde det vid närvar, förhållande vara lämpligare, att han enskildt aflemnar dem till Utsk:s ordförande eller någon af dess öfriga ledamöter, än att han uppehåller tiden så sent på riksdagen genom ett yttrande, som kan föranleda långvariga discussioner inom Ståndet. Jag anhåller om Hr Gr. o. Landtm:s propos. på min begäran. Underteckn. Ridd.Secret.: På Hr Gr. o. Landtnäs befallning får jag äran tillkännagifva, att de 3:ne öfriga Stånden redan till Lag.Utsk. remitterat K. M:s nåd. propos. om inrikes vexlar. Hr Oxehufvud, Göran Adolph: Jag hade icke väntat, att den siste värde talaren, som alltid så mycket yrkat på lielgden af fattade beslut, skulle vilja föreslå R. o. Ad. att upprifva ett i föregående plenum fattadt beslut.
Vid behandlingen af detta ärende bar Riddarh Direktm icke haft annat ögonmärke än att i möjligaste måtto upfylla R. o. Ad:ns önskningar och vilja, hvilka Riddarh.- Direktm pligtskyldigast ville ställa sig till efterrättelse; men då Direktm genom samtal med sina StändsBröder inhämtade i det hänseendet olika tankar, inträffade deraf inom Direktm en meningsskiljaktighet, som vi ej kunde lösa. Måhända hade Direktm dock icke behöft besvära R. o. Ad. med en förfrågan i det hänseendet, oeh jag tror också, att den icke kommit i fråga, om Direktms medlemmar sins emellan kunnat komma öfverens om hvad man ansåg vara R. o. Ad:ns Önskningar; men då så icke skett, utan Direktm delade sig i 2:ne nära lika starka halfvor, ville jag icke motsätta mig en förfrågan hos R. o. Ad. Likväl ansåg jag, att Direktm dervid bordt uttrycka en åsigt eller en förmodan, om hvad den ansåg vara det tjenIigaste. Sedermera har detta ärende, för att till Ståndet inkomma, genomgått städes erhållit en vändning, motsatt den, som inom Direktm gjort sig gällande. Direktm ansåg nemi, att det vöre angeläget, alt förändringen verkställes så, att nödig beqvämlighet vinnes för de ledamöter, som under Riksdagarnes hela längd verksamt deltaga i Ståndets öfverläggningar. Man ansåg detta ändamål icke vinnas derigenom, att endast stoppning anbringades å bänkarne och att dessa flyttades något mera från hvarandra. Utsk. deremot har ansett dessa åtgärder tillfyllestgörande, och jag medgifver, att på det sältet kan platser beredas åt ett större anlal ledamöter. Direktms pluralitet förestälde sig likväl, att vid de mera sällsynta tillfällen, då Ståndet är talrikare församladt, kunde ytterligare platser beredas genom några på gångarne i Riddarhus-salen inflyttade bän - Den 22 Febrn ari. 3B t kar, hvilka gångar nu uptagas endast af passager; och Direkt:n trodde äfven, lill en början, att de gångar, som nu löpa utefter ytterväggarna skulle kunna tillstängas genom utsträckning af bänkarne.
Jag skulle vilja hemställa lill den minoritet, som tappat i förmiddagsvoteringarne, om det icke , till bevarande af consequeqcen i Ständers beslut, vore lämpligt, att, angående lönetillökningeil för StatsRåderne votera emellan 6000 R:dr och intet; så att, om Ja vann, StatsRåds-lönen blef 6poo R:dr, och om Nej segrade, ingen förhöjning i i8a3 års Stat konnne alt äga rum. Derigenom kunde man äfven slippa med en votering i denna fråga. Hans Excel len ce Herr Grefven och Ean dt Mar skal ken yttrade, att det af Herr Cederschjöld föreslagne sätt visserligen vore det enklaste, men då en Ledamot yrkat StalsRåds-lönens bestämmande till 7000 R:dr, kunde detta belopp icke uti voterings-propositionen förbigås, derest icke bemälte Ledamot derifrån afstod, eller förenade sig med Herr von Hartmansdorff; Hans Excellence hemställde derföre till Friherre Ridderstolpe, huruvida Friherren yrkade, att dess mening hox-de uti yoterings-propositionen upptagas. Friherre RidderstolpeFredrik: De åsigter, som grundade mitt påstående om StatsRåds-lönens bestämmande till 7000 R:dr, hafva icke undergått någon förändring sedan i förmiddags. Jag önskade att kunga gö - Den 23 September e. m. i45 göra Konungens val lill dessa vigtiga platser oberoende af allt afseende, om en dertill skicklig person äger den enskilda förmögenhet, som, i saknad af tillräcklig lön, fordras, för att kunna lefva enligt Embetets värdighet. Kongl. Maj:t har visat benägenhet, att vid dessa val endast göra afseende på skicklighet, hvilket påminner mig om skyldigheten, att gifva en tacksamhetsgärd åt en bortgången landsman , jag menar StatsRådet Schwan, hvilken troligen icke i denna sin höga befattning gjorde lika förmånliga bokslut, som då han blott kallades Directeur. Jag anser alltså för en pligt, att ej afstå från mitt yrkande, att StatsRådslönen måtte blifva 7,000 R:dr.
Man har sagt, att obligationerna skulle göras på små valörer, för att kunna uppsamla äfven de mindre besparingarne; men detta är alldeles orätt, ty derigenom skulle man blott draga bort de medel, som nu gå till sparbankerna och som rätteligen böra vara tillgängliga inom de särskilda orterna. Neji må man låta obligationerna blifva af den beskaffenhet, att de noteras och få kurs på verldsmarknaden; då blifva de sälj - 332 Den 13 Mnj f. m. bara och då få de verkligen karakteren af värdepapper. Man har äfven här talat om att man borde gifva fullmäktige i Riksgäldskontoret noggranna föreskrifter, och jag har tili min förvåning hört en af dessa fullmäktige sjelf begära instruktioner, derföre att de eljest kunde blottställa sig för klander. Men för klander är man alltid blottställd, huru man än må bete sig, och man får då hålla till godo med den enda tröst, som ingen kan taga bort, nemi. medvetandet att hafva gjort sin pligt. Då R. St:r till Riksgäldskontorets förvaltning välja personer, till hvilka nian hyser det största förtroende, så bör man icke binda händerna på dem, utan lemna dem öppet att handla på bästa och klokaste sätt, och detta utan att någon viss ränta på förhand fixeras. — Man har här också velat dela banorna i vissa kategorier efter deras olika vigt och betydelse. Man skall väl då för första klassens stambanor låna penningar å tout prix, men för de öfriga betinga sig allt billigare vilkor. Huru skall detta tillgå? Skall man upptaga en mängd smålån på olika håll och olika tider? Allt detta synes mig omöjligt att verkställa och oredigt tänkt; och för öfrigt är väl den ena förbindelsen, som staten iklädt sig, lika helig som den andra. Om staten förbundit sig att under vissa vilkor lemna ett bolag understöd, så måste väl sådant också ske, då vilkoren blifva uppfyllda. — Gr. Mörner började sitt anförande med att lugna sitt samvete dermed att han icke varit med om beviljande af alla dessa anslag; jag deremot får säga, att jag räknar för en stolthet att hafva med min röst dertill bidragit, och jag är icke det ringaste förlägen deröfver, och den enda instruktion jag skulle vilja gifva
Af detta qvantum beräknas en afgift af 4 sk. per pott och det salunda uppkomna belopp utgör, med, det under litt. b. nämnde undantag, den summa, som för påföljande år skall fördelas såsom bränvinsafgift i staden, b) Det åligger magistraten att inom den 50 November hvarje år upprätta en förteckning öfver de till bränvins utskänkande eller försäljning, i mindre parti än 40 potter, berättigade personer, samt att inhemta dessas förklaring huruvida de vilja vidblifva näringen. Derefter eger magistraten att fördela afgiftens enligt litt. a bestämnda belopp å de personer, som skola behålla rättigheten, sålunda, att afgiften blir lika stor för alla, utan afseende på omfånget af deras rörelse, och på huruvida de allenast äro berättigade till försäljning (§ 5) eller både till försäljning och utskänkande. Blir afgiften för hvarje enskild vid denna fördelning mindre än 20 Spd, bör den dock höjas till denna summa, om ock afgiftens hela belopp derigenom blir större, än enligt litt. a är bestämdt. Norska lagen angående Bränvins försäljning och utskänkande. På landet skall hvar och en, sorn är berättigad att utskänba, eller i mindre parti än 40 potter afyttra bränvin, och som icke genom skrifvelse till fattigvårdsstyrelse afsagt sig denna rättighet, af denna styrelse debiteras i förhållande till huru stort qvantum bränvin, som kan antagas att han under följande år sålunda kan afsätta, till belopp af 4 sk. per pott, som han skall till fattigkassan erlägga; dock får denna afgift icke bestämmas till mindre belopp än det som i närmaste stad är bestämdt, såvida denne är närmare än 4/2 mil belägen. Från denna afgift får ingen befrielse äga rum. Finner kommunalstyrelse i staden eller på landet, att bränvinsafgiftens belopp öfverstiger ett passande bidrag till fattigkassan, så kunna de bestämma, att en del deraf tillfaller någon annan af kommunens kassor, eller användes till andra kommunala ändamål. § 40. Såväl i stad som på landet bör afgiftens fördelning för påföljande år vara färdig inom den 45 Dec., hvarefter en afskrift af den ^häröfver upprättade förteckning under 44 dagars tid skall på tjenligt ställe finnas för allmänheten tillgänglig. § 44.