Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är som knöte den som en gammal hederlig onkel trofast samman alla de skilda viljorna och intresserna i en familjekrets genom alla de minnen, vi hafva gemensamt från barndomens eldoradotid, minnen om julglädje och julfröjder, dem ej åratal kunnat plåna ur våra sinnen, minnen, hvilka uppfordra oss att också i vår tur söka ordna alt så, att de uppväxande som vi förr en gång redan tidigt under glada förväntningar kunna börja tala om dan före dan, före dopparedan. Vi lyckliga vi känna derföre också till punkt och pricka, hur en sådan julafton gestaltar sig inom hemmets ombonade kamrar, eller hafva vi icke alla den dagen vaknat i samma spänning, hafva vi icke alla försatt stora bror eller stora syster under en inqvisitorisk störtdusch frågor, och alla aldrig tyckt oss få slut på den mörka, smällkalla vinterdagen. Litet hvar hafva vi varit med om, att förgylla valnötter, klippa pappersstjernor och binda julgranskonfekt kring de gröna grenarne, litet hvar hafva vi bränt våra fingrar på lackstänger, brytt våra hjernor med rim med eller utan reson och slutligen ryckt af de otaliga papperen kring våra julklappar med något af verldsupptäckarnes nyfikenhet. Alla hafva vi upprepade gånger dansat kring gran, förätit oss på gröt under forskningar efter den pythiska orakelbönan och slutligen somnat in med en otålig lust att vakna upp igen till alla de härligheter, vi hade uppradade på julborden. Alt det der känna vi, känna vi i de minsta detaljer, men mycket mindre veta vi, hur det ser ut på gatorna en julafton, ty om vi också gå ut, gå vi merändels med tankarne bundna hos de våra, slutna kring vår egen lilla verld – och låta de andra göra sammaledes, och dock är Stockholms utsida icke ointressant en sådan qväll, långt derifrån. Klockan är sju slagen, gasen har varit tänd sedan klockan tre på middagen och tindrar nu trött och apathiskt i den råa, däfna qvällsluften. Vagnar börjar stanna utanför husen på Regeringsgatan. Skrattande pojkar komma nedkånkande med klädkorgar, fulla med julklappar, och pratande familjer stufva i all gemytlighet in sig i hyrkuskvagnarnes innandömen.
Till behandling af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet hafva blifvit öfverlemnade tvä motioner, väckte i omförrnälda afseende inom Yällofl. Borgareståndet af Herr Gr. O. Sundblad och Herr L. J. Hierta, hvilka anfört: Herr Sundblad, hurusom på landsbygden en hvar egde frihet att genom antaget ombud hälla auktionsförrättning, men i stad deremot denna rättighet vore mera inskränkt och endast tillkom Magistraten eller af densamma förordnad Auktionskammarc-föreståndare. Detta förhållande hade ofta varit föremål lör klander, helst det innebure ett tvång och inskränkte den hvar och en tillkommande ej mindre naturliga än lagliga rättigheten att pä bästa sätt och efter eget godtfinilande vid förefallande behof realisera sina tillhörigheter. Om en tvingande nödvändighet föranledde en handlande, handtverkare, fabriksidkare eller annan samhällsmedlem att på en gång och i hast föryttra sina tillhörigheter, mäste han således vända sig till den offentliga auktoriteten, på hvars behag ankomme, huruvida försäljningen kunde försiggå inom en eller liera veckor, äfvensom huruvida redovisningen komme att mer eller mindre fördröjas. Att sådant måste menligt inverka icke blott på affärslifvet i allmänhet, utan äfven pä den enskildes ställning vore klart: ty om en hvar egde rättighet att under hand eller j smärre partier afsätta sine tillhörigheter, så borde han ej heller, utan afseende derpå om han är boende i stad, förmenas rättigheten att, när han funne för godt, genom auktion verkställa en sådan afsättning i stort och på en gång. Dä hvar och en vore skyldig att på utsatt tid infria sina förbindelser, borde han också vara oförhindrad att bereda sig utväg dertill och, i händelse af en oförmodad förlust eller misslyckad spekulation, kunna genom den person, som egde hans förtroende, medelst offentligt utrop få föryttra hvad han till betäckande af sin skuld kunde vilja försälja. För öfrigt vore tvifvelaktigt, huruvida icke rättigheten att förrätta auktioner, som nu uteslutande utöfvades af Bih. till R. St.
Jan. II. 7. April I. 151, ig5, 3io, 396. — om Ecclesiastik samt Militiae Boställshemmans lösande till Skatte, Maji I. 25q, 367. Junii I. 318. — om försäljning af Officers-; se Kungsgårdar. om befrielse för Comministrar från Skjutsningsskyldigheten för deras; se Skjutsnings-skyldigheten; se vidare Prestebohl. Brahe, Hans Exc. Grefve Magnus Fredric, yttrande, Dec. 76. Brandförsäkringsverket, Allmänna, om dess ställande under tillsyn äf Riksens Ständers Fullmägtige i Banken och RiksgäldsKon - 40 toret, Jan. II. 141» 427> 454- Febr. 43;), 445, 465. Brandstod, om ändring uti 24 Gap. 5 §. Byggn. Jan. II. 170. Mars I. 126,241. April I. 432. Konungens Svar, Junii II. 82. — om erläggande efter förmedladt hemmantal af, Mars I. 123, igg, 261, 264, 266. Exp. Mars II. 461 • Breda, Carl Fredric von, yttrande, Jan. II. 324. April II. 204. Brefbäring, om brefs och orders fortskaffande inom Regemcnterne under den lid en del af Regementet är bortcommenderad, Febr. 3o3, 370, 47b. Exp. 537. Mars I. i3a. Brinkman, Gustaf af, yttranden, Dec. 121. Jan. Julii 213, a5o. 41 Brottmål, om Böters erläggande efter den brottsliges förmögenhet; se Böter, Riken. Bruk, om deras EfFecters högre beläningsrätt i Banken; se BahcoLån. — om undanrödjande af de olägenheter, som uppkomma genom den obestämda gränsen för Personers Skattskrifning vid Bruk såsom arbetare, April I. 3o4, 4°3.
Men det var det värsta Vår Herre skickade alltid så mycket regn just när höet skulle in annars skulle det aldrig behöfva bli foderbrist i gamla Sverige, som har tillräckligt jord för att föda sina söner — så att ingen egentligen behöfde resa till Amerika »Se dig omkring, Casimir!» Han förstod icke, hvad meningen kunde vara, men lydde mekaniskt, vände sig rundt på klacken, stirrande. »Ser du ingenting?» Han skrattade till — ett själfbelåtet skratt. »Jo, jag ser mycket. Bland annat ser jag dig.» / Det mjuka tonfallet, när han nämnde det enda ordet: »dig», försonade henne med hela den öfriga repliken; hon hörde icke, att rösten eljes var oböjligt hård och skrattet nästan rått. »Ser du verkligen ingenting? Ingen förändring?» Återigen lät han sina ögon göra en rond omkring rummet, och nu fäste de sig vid piedestalen, på hvilken den hvita marmorängeln stod. »Jo visst,» utropade han triumferande. »Det är ju en ny möbel!» Eric hade svårt att behärska sin munterhet; den ton, med hvilken Casimir uttalade ordet »möbel», var oefterhärmlig. Det var tydligt, att han ansåg konstverket endast som ett mindre viktigt bihang till möbeln. Maria trädde fram till statyetten och vinkade Casimir till sin sida. »Hvad tycker du om ängeln?» frågade hon. »Jag tycker bättre om dig.» Hon smålog; men så upprepade hon frågan: »Allvarsamt! Hvad tycker du?» Han mönstrade marmorbilden, men kände synbarligen ingen glädje därvid. Uttrycket i hans ansikte var likgiltigt som förr. »Jo, den är vacker,» sade han. Vacker! Det var just ordet, som Maria användt, och Eric kände sig slagen af skillnaden i detta samma ords innebörd, uttaladt af den ene eller den andra. I hennes mun hade det rymt så mycket; i hans lät det själlöst och platt. — Men för Maria var det synbarligen icke så; för henne blef det innehållsrikt, när han nämnde det. Hon försjönk i drömmar; hvarje hennes drag kom att andas beundran och hänförelse.
Palmstjerna framställt, mätte ånyo upläsas. I anledn. häraf tillkännagaf Fl. Ex. Hr Frih. o. Landtm., att Frih. Palmstjernas förslag, såvida de af H. Ex. blifvit rätt upfattade, Den 12 Juli. 389 innehöllo, alt R. o. Ad. malte såsom sin gemensamma tanke förklara, att Const.Ulsk. bör taga redakltn af första mom. af dess ifrägavande förslag i närmare öfvervägande och sammanfatta den med mera korthet, samt att den i 2:dra mom. föreslagna förändringen skulle medföra så många olägenheter att den icke kunde anses hvarken nödig eller nyttig. Gr. Lagerbjelke: Då Frih. Pahnstjernas förslag till gemensam tanke, icke serskildt nämner någon ting angrde de anmärkta orden: ”efter vederbör:des hörande eller uppå deras framställning,” så kunde jag visserligen nu underlåta att besvara Frihms vederläggning emot mig, men jag anser dessa ord nyttiga och vill derföre uptaga anmärkum. Frih:n har visserligen sagt, att i alla fall, enl. 28 § R.F. förslag skola afgifvas der sådana förut egt rum. Nu var detta likvisst icke Ulsk. bekant och jag tror det icke heller vara förhållandet. Det skulle således ganska väl kunna hända, alt vid flera af dessa befattningars tillsättande, Ulländningar inkallades utan att förslag voro afgifna, men om äfven så vore att anslag till alla dessa tjenster uprältas och framställas och framdeles komma att göras, så kan det ju ganska väl låta tänka sig att vederbönde på förslaget upfört 3 inländske män, men att K. M. ville inkalla en utländning. Derifrån vore K. M. alldeles oförhindrad och K. M. skulle då till en sådan lärareplats inkalla en person, öfver hvars inkallande vederbör:de icke voro hörde. Sådant har man, genom delta stadgande, velat förekomma och således föreställer jag mig ännu alt Const.Utsk. i sak verkligen gjort en vigtig framställning. Hr Printzensköld, Carl:
Och äfven om Betänk. ang:de vexelhandeln för framtiden inkommer långt senare, så är doek gifvet, att opinionen om hvad som hittills derutinnan förefallit och hvad som med ani. deraf bör för framtiden H. I. 30 466 Den 30 November f. m. göras, borde blifva stadgad genom ifrågavide föreg:de gemensamma öfverläggningar. Gr. af Ugglas, Carl Ludvig: Jag tror för min del att Hr Flach missförstått hvad Gr. Lagerbjelke ytlrat. Hans anförande gick nemi. icke derpå ut, att Hr Flaehs mening skulle vara, att öfverlåggningarne borde ega rum förr än BankoUtsk:ts Utlåtm inkommit, men väl att det icke vore lämpligt, att fatta beslut om dessa sammankomster förr än Utl&t.-ne inkommit. Jag hemställer till motionären, huruvida lian icke sjelf inser, att R. o. Ad. icke kan fatta sitt beslut i denna fråga förr än Ståndet kan af de inkomna Betäukme bedöma, huruvida skäl förefinnas till ett sådant beslut. Skulle i BankoUtskrts Betänk, något skäl icke finnas till klander, så faller ju vårt beslut då till intet. Icke kan viii Hr Flach föreställa sig att inom en så stor församling, som lt. St:r utgör, en utredning af frågan der skulle kunna ske. Het skäl åter Hr Flach anfört för vigten utaf att nu fatta beslut om gemensamma öfverläggningars hållande, det nemi. att R. o. Ad. nu är till större antal församladt än möjligen förhållandet blefve vid den tid Utsk:ts Betänk, inkommer, torde äfven förlora af sin vigt, då man besinnar att det slutresultat, Hr Flach afser, icke kan vara de flera gånger nämnda öfverläggningarne, utan det beslut, som derefter af Stånden fattas.
Likväl torde jag få tillägga, alt jag icke anser, alt något hinder af uppskattningen vid ränteberäkningen kan uppkomma för förminskning af räntepersedlarnes antal. 1 allmänhet äro de icke så mänga, och jag skulle tro, alt de måhända inom hvarje län kunna förvandlas lill 3, 4 å 5, om också icke till dc persedlar, sorn förslaget omnämner. Man kan efterse i de föregående arens markcgångstaxor, hvilka persedlar, som hafva bibehållit de jemnaste priserne, och hvilka hafva betydligt förändrat sitt pris, samt deraf beräkna, huru det skulle hafva förhållit sig, om löuen eller anslaget hade utgått i några fä andra persedlar, och slutligen jemka delta så tillsammans, altman får en viss jemnhet, och icke någon sä betydlig skillnad, som Frih. Cederström nämnt kan uppkomma emellan värdet å de gamla och de genom förvandling påförde räntepersedlarne. Det torde vara påtagligt, att en sådan beräkning kan äga rum, om man genomser markegångstaxorne för flera är och derefter lämpar persedlarne; ty dä mäste man slutligen finna ett något så när jcrnnt resultat, och det exempel, som Frih. Cederström här har omnämnt, visar blott, att de persedlar, som då voro valda att utgöra räntorne, voro illa valda, enär de kunde medföra sådant resultat, som de visade. Att jordeböckerne icke äro bragle till en fullkomlig riktighet, anser jag icke i ringaste män inverka på detta förslag; ty man uträknar löner och anslag efter hvad de hittills hafva utgjort. Sedan behåller Kronan för sig alla räntorna och kronotionde!) och låter sedermera sina tjenstemän tillse, att jordeböckerne blifva riktiga. Delta förändrar icke förhållandet med de anslag, som efter detta förslag skulle bestämmas för lönerne, ty dessa anslag skulle i allmänhet blifva lika med de belopp, som lönerne under de sista 10 åren utgjort, utan afseende på annat än det belopp, hvarmed lönerne utgått. Att PresteStis föriäningsspanmål skulle inbegripas under detta förslag, är gifvet genom ordalydelsen i lista punkten.
Med Hr Valley förenade sig Hrr Norin, Winge och Wahlgren. STOCKHOLM, Lundborg <fc C:o.. i848. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 64. 1 N:o 64. Ank. till Utlåtande, i anledning af återremiss å Utskottens betänkande N:o 31, angående roteringsverkel för den tillökade ordinarie båtsmans-roteringen. Omförmälda betänkande, som blifvit af hederv. Bonde-ståndet afslaget, har deremot, enligt till Utskotten ankomne protokolls-utdrag, blifvit återremitteradt af öfriga Riksstånden, på den grund, att 2:a punkten af betänkandet vore beroende af den utgång, som frågan om utsockne frälsehemmanens i Halland ifrågasatta skyldighet att utgöra ordinarie rotering kunde hos Rikets Ständer erhålla, samt Utskottens utlåtande N:o 22, angående samma fråga, blifvit till Utskotten återremitterad. Och som Utskotten uti sitt utlåtande N:o 63 förklarat sin åsigt vara, att de utsockne frälsehemmanen i Halland ej böra åläggas ordinarie rotering, så få Utskotten förklara, att Utskotten vidblifva sitt förut uti ofvannämnde betänkande N:o 31 afgifna tillstyrkande. Stockholm den 2 Aug. 1848. Reservationer : af herr von Troil, som, under åberopande af sin vid utlåtandet N:o 63 fogade reservation, ansåg Utskotten böra tillstyrka Rikets Ständer att, för sin del, fastställa de af Kongl. Maj:t uti nådig skrifvelse den 8 Oktober sisth år till Rikets Ständer öfverlemnade roteringsverk för båtsmanshållet i riket. Med herr Troil förenade sig herr Lind af Hageby, herr af Sillén, herr Ridderborg, herr af Georgii, herr von Hohenhausen, herr biskop Hedrén, herr doktor Björkman, herr doktor Wallin, herr doktor Gumaelius, herr Valley, herr Norin, herr E. G. Lindström, herr Winge, herr Wahlgren och herr Sjöqvist. Bih. till R.
— Men, jag vill icke blifva alltför vidlyftig, och inskränker mig till den summariska försäkran, att allt livad i denna väg blifvit bos oss föreslaget, stannar långt bakom hvad i dessa och andra fria lander sker, utan alt blifva ämne för den upplyst liberala opinionens ringaste klander. Må jag äfven förmäla, att hos dessa länders befolkningar har upplysningen utrotat den crassa obevågenhet emot tulloch sakerhets-polis och den der absurda förhäfvenheten öfver de tjenstemän, som i de lägre graderna af dessa befattningar vaka för allmänna ordningen; af hvilket allt i andra land, och beklagligen äfven hos oss, mycket finnes qvar. — I Amerika stå tullbetjente i utmärkt anseende. — l Frankrike blänker hederslegionens stjerna på mången tullbesökares bröst, och att med dessa tjenstemän bruka spottska maner anser ingen rådligt I London anses bland de bättre classerna såsom en eflegance att ila tillen beträngd polismans bistånd. — Det beröm, som inom flera Stand blifvit våra tulloch polispersonaler tillerkändt, vittnar att de icke äro mindre förtjente af aktning och välvilja bland oss. — Den motsatta här anmärkta fallenheten, (som styrker min nyss framställda psychologiska observation,) kan tryggt användas såsom en bland gradmätarne af obscurnntismen i de orter, delden herrskar. — Visst är den förklarlig, ja naturlig hos de 320 Den 24 April f. m. sol ter folk, för hvilkas yrken desse tjenstemän äro besvärliga. Men när man återfinner den högre upp, rinner i minnet Kellgrens uppgift, ”att det finnes en pöbel som går, och en annan sorn åker.” — Jag anförde äfven denna förvillelse, ty ofullkomlig förblifver båtnaden af räthet i författningar, så länge opinionen är skef. Beträffande Utsk:s utlåt, vidblifver jag mina äldre yrkanden. Hr von Hohenhausen, Michael Silvius, begärde att erhålla underrättelse om de öfriga Ståndens beslut i delta ämne. Undert. Ridd.Secret. tillkännagaf, att StatsUtsk:s utlåt.
Tillverkningen af linneväfnader motsvarar icke ortens behof; men erhöll en icke obetydlig tillväxt och uppmuntran genom de af UndsättningsRommittéen, enligt hvad ofvan är förmäldt, åren 1849 och 1850 vidtagne åtgärder att anskaffa och tillhandahålla lin och blånor till bearbetning emot en viss utfast godtgörelse. Undervisning i dubbelspinning blef ock under nämnde år meddelad; hvartill, på min derom gjorda underdåniga framställning, Eders Kongl. Maj:t täcktes anvisa nytt bidrag af allmänna medel. 23 Åttatio så kallade distrikts-magasiner finnas inom Länet inrättade med en fond af 18,784 tunnor 21|cé kappar och förvaltas efter de regletnentariska grunder, Eders Kongl. Majit i nåder fastställt. Vid inträffad missväxt får liela fonden anlitas; men under vanliga förhållanden endast hälften utlånas, med förbindelse af återbetalning före det löpande årets utgång. Från äldre tider är sagdt, att ortens allmoge mera sysselsatte sig med handelsoch bytes-spekulationer, än med sjelfva modernäringen, jordbruk och boskapsskötsel. Så har ock förhållandet i verkligheten varit; men handelsresorne hafva under sednare åren betydligen aftagit, helst sedan, genom myrutdikningar och andra odlingsföretag, samt ett mera sorgfälligt åkerbruk, jordens afkastning visat sig erbjuda en både större och säkrare utkomst, än derförinnan varit fallet. Såsom jemväl verkande orsak till ett slikt gagneligt aftagande höra ej heller förbises vidtagne mera ändamålsenliga åtgärder till hämmande af ett länge bedrifvet smuggleri från Norrige; hvartill kommer en numera inom orten, på olika händer befintlig, ordnad handel, så att i allmänhet en hvar har tillfälle att hos köpmannen få sina behof fyllda, utan att behöfva höra sig om på annat håll. En och annan af allmogen har det visserligen lyckats att genom handelsoch bytesförelag förvärfva verklig förmögenhet; men flertalet har derpå förlorat och ej få blifvit ruinerade.
Bonde Ståndets Eedamöters Ståndets Eedamöters vägnar vägnar And, Bredin. Nils Mänsson. M. M. Rosbeck.- Uppläst Den 1i Juli. lisi Uppläst hos Högloft. Ridd. och Ad. den n Juli. Högvörd. Prest-Ständet den 14 Vällofl, Borgare-Ståndet den 11 Hederv. Bonde - Ståndet cen n Vördsamt Memorial! AF enskilt Riksdagsman har hos Constitutions-Utskottet fråga blifvit väckt om den förändring i 4 §• Regeringsformen , att i stället för ordet eller mellan frälse och ofrälse, ordet och måtte införas; och får Utskottet nu för Riksens Ständer föreslå denna förändring, genom en så lydande redaction af sista meningen i berörda 4 ”Konungen utvälje dertill kunnige, erfarjie, redlige och allmänt aktade infödde Svenske frälse och ofrälse män af den rena Evangeliska läran.” Hvilket fölslag Utskottet till Riksens Ständer öfverlemnar för att behandlas enligt den 56 § Regeringsformen. Stockholm den lo Juli 1815* På Högh Riddersk. och Ad. Ledamöters vägnar Rudolf Cederström. På Vällofl. BorgareStåndets Ledamöters vägnar J. Wegelin« På Högv. Prest-Ståndets Ledamöters vägnar C. v. Rosenstein. På Hederv BondeStåndets Ledamöters vägnar A. J.son Hyckert. §.e Bandet, G. A. Silverstolpe. 141. 34g, Vörd - naa Den xi Juli, Uppläst hos Högi. Ridd. och Ad. dsn il Juli. Högvörd. Prest-Ståndet den 14 Vällofi. Borgare-Ståndet den ;i Hederv. Bonde - Ståndet den II Vprdsamt Memorial!
Sådana bar jag sett många, och de hafva åstadkommits så, alt då någon med andliga gåfvor utrustad person kommit till en ort, hafva personer, som älska Guds ord, samlats bos grannarne, der han framhållit detta ord, dels i tal, dels i sång. Skulle då konventikeln blifvit upskjuten, skulle man då hafva upskjutit den heliga sången, intilldess man till konventikelns hållande, erhållit tillstånd af Pastor, som bor stundom 4 mil aflägse derifrån, ty, som man vet, är det mångenstädes församlingarnes innevånare hafva denna yäglängd till Pastor, så påslår jag, alt den Ilel. Andes lif kunnat hinna afsvalna, innan 8 II. 25 386 Den 21 Ju ni e. m. budet från Pastor återkommit. Jag tror icke, att detta är nyttigt, utan att det tvertom skulle utsläcka andan i församlingen. Jag är nu ganska nära slutet, och vill anföra K. M:s eget yttrande i denna fråga, hvilket jag anser så fullkomligt rikligt, att vi icke kunna nog behjerta det. ”Dessa stadganden (våldsstadganden nemi.), anser K. M. föga förenliga med religionens höghet och andliga natur, eller med förnuftets och hjertats fordran på frihet, att äfven genom hus-andakt söka upbyggelse i sann Kristendom. Det är genom uplysning och försonande åtgärder, som andliga villfarelser böra förekommas och undanrödjas. Mången söndring inom Kyrkan har fått betydenhet och stadga genom ett ovist yttre motstånd, och all slags religionsförföljelse, har förr eller sednare uppenbarat sin egen svaghet, om den icke rent af motverkat sitt ändamål. På grund af alla dessa skäl, förenar jag mig med Hr Tersmeden, P. R., och anhåller om propos., på det af honom fram ställda förslag. Gr. Liljencrantz, Gust. Fredr.: Jag är ledsen, att af en värd talare, som för en stund sedan upträdde, icke kunna göra mig bättre förstådd, än som varit händelsen.
Slutligen och med anledning af Instruktionens 21 §, får jag vördsamligen anmäla, att, efter sistförlidna Riksdag, Kongl. Resolutioner uppå de under Riksdagen ingångna besvär och ansökningar icke blifvit mig meddelade förr än denna dag, då jag emottagit följande: l:o af den 17 Mars 1841, uppå Riksdagsfullmäktigen Nils Magnussons från Calmar län underdåniga ansökning om ytterligare en frimarknads hållande i Södra Wi kyrkoby; 2:o af den 5 Maj 1841, uppå Riksdagsfullmäktige Petter Pehrssons från Jönköpings län och Nils Magnussons från Calmar län underdåniga ansökning om tvenne årliga marknaders hållande vid torpet Kongsbro; 3:o af den 24 Maj 1841, uppå Riksdagsfullmäktigen David Anderssons underdåniga ansökning om tvenne årliga marknaders hållande vid Quibille gästgifvaregård i Halland; 4:o af den 30 Juni 1841, uppå Riksdagsfullmäktigen Håkan Nilssons från Christianstads län underdåniga ansökning om tvenne årliga kreaturs marknaders hållande inom Vestra Göinge Härad; 5:o af den 7 Juli 1841, uppå Riksdagsfullmäktigen Måns Månssons från Calmar län underdåniga ansökning om ytterligare en marknads hållande i Fagerhults socken eller förändrad termin för den redan derstädes tillåtna marknad; B. St. Just. Ombudsm.
Ingenieur-eorpsen samt, i köljd deraf, oeb 4 Wc?/:-!.? Wc/c^cr , A.'o r 09. 6» Ilibctg 8t»n6er »N86tt ej Minclrs 8jslsv» K^r68ru6(llen8, än 8crvicen8keLo8t»n6s t'or 6e88» kezementen oek eorp8er bör» »k 5t»tea öfverts^ss» L Diir8-8t»tea8 3:6js I6ul'vu6-titel, 8ä8orn tors!sZ8-»o8!»A, riksort ea 8irnam» »f 12.000 k-clr ärligen, ungefär motsvsranöe kv»6, 80m erfor6r»3 för ks8trir!»ncic »f ifr»Lj»v»r»n6e livstnacler, kerälinsöe elter 6en tax», en!i»t kvilben incjvarterin^ »k förenämnde ke^ementen ock corkr86r nu »tnjut68.; äfvensom Il>bet8 8t»nder slutligen i underd»ni»ket »umält, det kilrets 8t»n6sr sunni!: meranämndc försl»A til! n^c In^v»rterin»s-0! dning för 8tocbkolm8 8tscl i öfring delar för det närvarönds ej föranled» n»»on »l^ärd. IIv»d Dikets 8t»nder sä lunda i undsrdäniAket ^ttrst ock kemställt, kar lion»!.