Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vi ha på Natiolmuseum i Stockholm ett originalporträtt af henne, måladt af Wertmiiller, en svensk konstnär, som 1772 flyttade sitt staffli till Paris, der också en Hall och, ändå mera, en Roslin vunno ryktbarhet Madame Campan, Marie Antoinettes första kammarfru, som skrifvit hennes memoirer, skall hafva yttrat, att hon föredrog Wert-lnuller framför alla öfriga sina porträttörer. Ifrågavarande afbildning förskrifver sig från 1785, alltså en tid då Marie Antoinette stod i sin yppigaste skönhet och förde sitt yppigaste lif, då slösaren Calonne kastade millioner åt hennes gunstlingar, och intriganten La Motte Valois invecklade utgörande det sista porträttet af den olyckliga furstinnan, gifva en gripande bild af hennes aningar om det förestående olycksödet. I afceende på de öfriga porträtten, som alla graverat9 åt tDagens Krönika » af G. Forssell, må nämnas att de äro utförda efter fotografier af de b&amp;sta original i Kongl. Biblioteket. Körande Dantons karakteristiska bild, efter samtida kopparstick, behöfva vi väl knapt påpeka, att fläckarne utgöras af koppärr. — Konungens porträtt är iacsimile af ett kopparstick af J. Tamburine, efier originalmålning, 1787, af J. Boze. Charlotte Corday är återgifven efter en originalmålning från 1793 af Vestier. Mirabeaus ståtliga drag förakrifv * sig från ett kopparstick af Fiesinger efter originalteckning af J. Guérin. Mara 18 bödeluppsyn är förevigad 1793 i originalteckning af Boze o. t. v.henne och kardinal Rohan i den vidunderliga halsbands-historien. Lamar ti ne porträtterar henne i sin berömda Girondi-sternas historia sålunda. Hon var reslig, högväxt, smärt. Hennes hals, som fritt uppsteg från skuldrorna, antog alla de sköna böjningar, som gifva åtbörderna det egentliga uttrycket. Man anade qvinnan hos drottningen, hjertats ömhet under majestätet.
Vid öfvervägande häraf hafva Rikets Ständer funnit, alt, då boställsrum måste i laga ordning frånträdas, när Ijenslcinanncu lager afsked, ersättning för mistning deraf icke heller bör lör prejudikatets skull ifrågakomma; men, med afseende å Assessoren Grandinsons höga ålder och långa tjenstetid, äfvensom det icke särdeles betydliga pensions-beloppet, hafva deremot Rikets Ständer (roll sig böra medgifva, att, såsom fyllnad uti pensionen, å Allmänna Indragningsstalen må uppföras för Assessoren Grandinson 000 R.dr R:mt årligen från och med den tid E. K. M:t i nåder föreslagit. 52:o. Rikets Ständers uppmärksamhet har blifvit fästad derå, att Expeditionssekreteraren in. m. J. G. Richert, sorn vid 73 års ålder ensam qvarlefver af den år 1811 förordnade Lag-kommitéens ledamöter, icke uppbär högre pension än 833 R:dr 1(5 sk. Banko, hvilken vid 1834—1835 arens riksdag beviljades för den möda och det arbete, han under 20 års lid å lagförslaget nedlagt; att Expeditions-sekreteraren Richert sedermera i egenskap af ledamot i lagberedningen använilt fem år för revision af nämnde förslag, samt att berörde pension borde, med afseende å Richerts utmärkta förljenster, varda förhöjd. Rikets Ständer hafva tagit detta ärende i öfvervägande; och då Expeditions-sekreteraren Richert, genom det arbete han nedlagt å ifrågavarande lagförslag, gagnat fäderneslandet, samt den pension af 833 R:dr 10 sk.
Det förekom, och jag erkänner, att den förste talaren, som uppträdde deremot, har gjort allt hvad man kan göra, för att, genom att häckla, tillvägabringa ett resultat, som jag likväl tror har blifvit hos Husets fleste medlemmar tillin t etgjord t, genom det högst förtjenstfull sätt, på hvilket icke blott Hr Gripenstedt, ulan äfven Hr Gr. Cronhjelm försvarat detsamma. Man har äfven talat om att förslaget är otydligt, att det är vagt och ger anledn. till flerfaldig» tolkningar. Jag vill medgifva, alt skäl till denna anmärkn. möjligen kunna förefinnas emot cn eller annan fras. Likväl hemställer jag hvilket förslag, äfven del mest utarbetade, är sådant, alt man icke Den 1,2 Mais e. m. 213 skulle kunna göra anraärkn. emot någon del deraf, men om jag äfven erkänner, alt detta förslag kan på ett eller annat ställe gifva anlcdn. lill olika tolkningar, så inträffar detta likväl icke i så lrög grad, som här blifvit framstäldt; och hvarföre har redaclionen blifvit sådan? Jo, derföre att man önskat en försoning af tänkesätten. Just derföre har man icke velat så tydligen uttrycka sig, alt icke 2:ne personer, som sylla till samma mål, som icke vilja hålla emot så länge tills det brister, utan som vilja i tid gå de allmänna hilliga önskningarne lill mötes, att dessa personer, ehuru de hade olika åsigler i detaljerna, likväl kunde linna sina åsiglcr uti delta förslag förenade. Den siste värde talaren har yttrat, alt R. o. Ad. skulle blottställa sig för nationens löje, om Ståndet antog detta förslag. Jag kan icke tro, alt nationens löje skulle blifva en följd af antagande af ett förslag, som åsyftar att medla mellan de häda ytterliga intressena. Om man vill skärskåda karaktererna hos R. o. Ad., så torde man här linna kanske flera nyaneer af de olika opinionerna än till äfventyrs i något annat Stånd. Nä väl, mine
Att vilja inskränka en Konungens Rådgifvares rätt att här såsom Representant upträda, måste, på sätt Frih. Tersmeden erinrat, innebära ett ingrepp i yttranderätten. På detta rum upträder endast Representanten, en underordnad mot sin förman och tvertom, utan att man må opåtaldt angripa honom. Ordet angripa torde såra dens öron, hvilken sagt alt han endast och allenast för det rättas skull väckt denna motion. Jag vill icke tro något annat, men om motionen tillkommit af denna orsak, frågar jag hvad resultat bl i f ver af motionen. Jag tror att då Fullmäktige visat, att de efter instruktms bokstafliga ordalydelse upfyllt sina pligter, men man ändock påstår att de icke upfyllt andemeningen deraf, kan något resultat deraf icke följa, och icke heller tror jag att en värd ledamot, i sitt ridderliga anförande för sanningens afslöjande, kan finna något. Hvad han likväl fann är påtagligt, nemi. en strid emellan tvenne partier, och att R. och Åd. finge fylla sina prot:r med tvister, som icke böra förekomma pä detta rum. Att likväl meningen icke uteslutande är att få sanningen oskuldsfullt i dagen, slutar jag deraf, att man uptagit yttranden, som icke kunnat undgå att frappera oss alla. Man sade nemi. att den ene säger sig vara sjuk och den andre har afseglat. Detta bevisar att man bestämt har något annat än sanningens afslöjande i kikaren, som man säger. Jag tror att den såsom sjuk upgifne ledamoten verkligen är det, och jag anser äfven frågan sjuk, hvarföre jag anhåller att motionen icke må remitteras, utan läggas till handlingarne. Många ledamöter hördes ropa på propos. Hr Ribbing: Otvifvelaktig! är det grundlagens mening, att R. St:r icke skola draga inför sitt skrank sina delegerade i och för deras åtgärder. Jag bestrider icke att de hafva rätt dertill, men detta kan icke ske förr än frågan blifvit remitterad till Utsk. och der behandlad, och till stöd för denna min åsigt åberopar jag 90 § Reg:sF:n. Denna § visar bestämdt, att grundlagens mening ingalunda är att R.
Rid» derffapet 06) Adeln gjord anmärkning. 8:0 §. log Akt om nägon Högsta Domstolens Ledamot pä det i hm nämnde sätt af» skedas, borde Konungen Med Gtatv-Räders till» styrkan wäl äga atr lämna honom penston, Fjerde Bander N:o 92 men »442 Den 2i December men dock endast i händelse hans wik or scholm stckndigheter Set ounSwkkelrZcn tarfwade. Utom det att Embelsmän i allmänhet sällan äro r tillfälle att samla en förmögenhet tillräcklig för deras bergning utom tjenstcn, skulle ock den förestagne de« sti...tisncn emellan mer eller mindre förmögne werka «tt afseende som cj bör finnas, penstonen likna en almota och skicklige personer fiiuligen med största swaVighet finnas tilt beklädande af dctza wigkiga tjenster. y!ö §. An den föreslagne censuren tvckes kunna lika wäl forrattas af någon här« Lvararande Embetsman, som af drn nämnde Lomitäen, hwUken fäsom öfwerffödig ej sones bära äga rum, och minst komma Srars-^Verket till last. Dä trnckfriheten enligt Regeringsformen är en Grundlag synes Nationen sjelf böra genom stna Comrniterade halla wärd öfwer hwad den stislat. Ustkot» tet tror för stn del att denna skatt mäste bcwaras, öm än någon Utgift derwid tillskyndas
Mitt uppträdande föranledes deraf, att denna fråga rör våra välgörenhetsanstalter, hvilka man vill fråntaga en inkomst, som de under lång tid haft att påräkna, och som jag under min föreg:de tjenstemannabana gjort mig väl förtrogen med dessa anstalter och deras financiela tillstånd, anser jag mig pligtig att nu uppträda såsom deras målsman. Hvad betyda, Mi ne Hrr! dessa penningeinsamlingar vid bröllop och barndop, som man nu föreslagit att afskaffa? Af hvilket skäl hafva de blifvit påbjudna? Jo, att man vid glädjetillfällen icke skulle glömma de glädjelösa. Vi behöfva beklagligtvis en och hvar påminnelse om att utöfva välgörenhet, och en påminnelse derom kan väl icke gifvas oss vid lämpligare tillfällen, än då vårt sinne är uppfyldt af glädje; jag anser detta bruk vara så vackert, att det ingalunda bör afskaffas, samt att det ingalunda, såsom uti Utskits Betänk, angifves, kan kallas »opassande», att vid de nämnda glädjetillfällena hopsamla penningar för välgörande ändamål. Utsk:t uppgifver, att de medel, som kunnat erhållas vid ifrågav:de tillfällen, icke uppgått till något betydligare belopp. Jag har härom förskaffat mig uppgifter, hvilka utvisa att Utslct häruti haft mindre rätt. Jag har erhållit uppgifter å beloppen af denna inkomst från 22 lasaretter för år 1863. Under detta år är den högst lör Borås lasarett, 838 rdr, lägst för Carlskrona, 13 rdr; summan för alla 22 uppgick till 7,835 rdr. Utom dessa 22 lasaretter funnos detta år 18 andra länslasaretter, och om inkomsterna af ifrågavtde insamlingar för dessa antagas egt rum i lika förhållande, skulle inkomsten för alla uti riket år 1863 befintliga länslasaretter i detta hänseende uppgått till 14,248 rdr.
Och Stellas berättelse gjorde således på honom ett hemskt intryck, hennes slutsattser ännu mera och hennes späda fruktan gjorde, att Erik fruktade än mycket mera än Stella. Med ett ömt våld drog han henne närmare sig. Detta skedde på en gång häftigt men varsamt, så att Stellas fötter ändå behöllo sitt fäste, medan hufvudet och bröstet antogo en lutning emot Erik. Just i det ögonblick Erik sålunda förflyttade Stellas luftiga gestalt från dess luftiga plats i rymden, small ett skott och Stella föll än närmare Erik. – Ack här, här – hviskade Stella – ser du det, Erik? Steg hördes aflägsna sig hastigt, men hvad brydde Erik sig om dem nu? – Lägg handen här – bad Stella. Erik förde handen under hennes kappa och en varm blodström, ... Stellas blod värmde hans hand. Men då han var mån om att denna blod icke skulle spillas, höll han stadigt och med all kraft handen vid det veka lifvet och var nöjd, då blott en fläck af denna hand färgades och värmdes. Sedan försökte han att bära henne, och för att få veta, huruvida den ställning, i hvilken han bar henne, plågade henne mycket, frågade han henne derom. Men det svarade ingen, hvarföre Erik fortfor att bära henne så ... och det räckte icke länge, innan han med sina varsamma men hastiga steg uppnått hemmet och der nedlagt den dyrbara bördan på Stellas egen säng. Genast skickade han bud till klockaren, den enda fältskär orten hade att framvisa och åt hvars högst problematiska skicklighet han således var nödsakad att åtminstone tills vidare anförtro Stella. Under tiden sysslade han och den gamla Regina med att på allt det bästa sätt de kunde befria Stella ifrån den åtsittande drägten, att med vatten fukta hennes tinningar, och dylika husliga kurmethoder, hvilka vi hvar och en så väl känna, och hvilka i anseende till sin oskadlighet och enkelhet torde förefalla en hvar något rörande. Samma denna oskadlighet var nu i Eriks ögon icke stort bättre än onytta eller skadlighet, så ingenting tycktes han uträtta nu, då hvart ögonblick var så dyrbart.
Q ?,iirl&amp;a stc~wpfer. Eti nytt verksamhetsfalt för q&gt; * innor erbjuder stenografien. Fröknarne Alma 14dm och el fel^ Sundberg gro, sa vidt vi veta, de första svenskor, soni i någon vidstrticktare m h Stagit sig mera offentligt arbete p i detta omrade. De ha nemligen under vintern och raren refererat hland annat Helsovkdsföreningens mrhandlingar, diskussioner inom Laareföreningen m. m. samt utfört sin arbete vtil och billigt. @ in / &amp; sh~dcntmössa af ganska smakfull modell, nagot midt emellan vanlig studentmössa och barett, har varit utstäld i hrr Nordin &amp; Josephsons bokhandel. Den är utghgen f&amp; en mode-atelier i Upsala. FUnnitIgcl~ for pyt quinnas cgandtratt firade under Major R. v. Rocks ordförandeskap 8 arbetareföreningens lokal Mandagen den 31 183 Maj sitt årsmöte. Först anstaldes val af styrelseledamöter, i de afghndes ställe. hvarvid hrr S. A. Hedin, frih. B. O. Stackelberg samt Fru E. Lind af Hageby Stervaldes samt Fröken Cederschiöld och Prof. Curt IVallis nyvaldes. Till styrelsesuppleant i stället iör Fröken E. Key, som anhållit ej blifva Stervald. uts9gs FN S. Elworth. Sedan Srsberättelsen upplasts, vidtog diskussionen om den grifa qui~rrrrrns ställning i vzrt land. Den inleddes af Major v. Kock med en historisk öfversigt öfver qvinnans sochla och rättsliga stdining i Sverige f&amp; aldsta tider tills nu. Tal. omnimnde derelter, att tre hufvudriktningar gjort sig gällande bland de olika försöken att ordna egendomsförhiillandet mellan makar, nenni 1: o) upprättandet af äktenskapsförord (s. k. paktuni); 2: o) fullständig egendoinsskilnad; 3x3) boets delning med hvardera makans fridispositionsrätt öfver sin del.
Af det, vid Kongl. Maj:ts under innevarande riksdag aflåtne nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof, bilagde utdrag af Stats-Rådets protokoll öfver Finans-ärenden af den 14 sistlidne Oktober (bilagan 6, pag. 6 & 7) inhemtas, huru som Herr Finans-ministern, med anledning af Herrar Revisorers ofvannämnda framwställning, yttrat den åsigt, »att den af 1860 års Revisorer antydda väg, så vidt utan ((olägenhet kan ske, borde följas, och att således åtskilliga anslag, hvilka hittills varit ((uppförda på den s. k. ex ra statsregleringen, men som äro af mera permanent egen«skap, borde bland de ordinarie utgifterna upptagas för tre år i sender, hvarigenom «den omgång och oegentlighet undvekes, att medel, som af Stats-kontoret utbetalas, «måste reqvireras från Riksgälds-kontoret, dit de under namn af bidrag för bestridande af anvisade utgifter eljest skola aflemnas.» Ehuru Kongl. Stats-kontoret, enligt hvad Herr Finans-ministern till ofvannämnda Stats-Råds-protokoll anfört, för närvarande befinner sig i den lyckliga ställning, att detsamma icke allenast behörigen verkställt alla nämnde Kontor åliggande liqvider, utan ock till Riksgälds-kontoret förskottsvis utbetalt 1,000,000 R:dr af 1861 års ännu ej till siffran kända öfverskotts-medel, samt derjemte innehar en betydlig kassabehållning, har jag dock, vid det förhållande, att Herrar Revisorers förenämnda förslag icke blott af Kongl. Stats-kontoret ansetts kunna underlätta Kontorets penningerörelse, utan ock af Herr Finans-ministern betraktats såsom ett verksamt medel att befordra reda och Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. 523 enkelhet i förvaltningen, trott tiden vara inne att fasta Rikets Högloflig» Ständers uppmärksamhet på angelägenheten deraf, att
Föredrogos och biföllos Slats-Utskotlets nedannämnde den 25 dennes f. m. på bordet lagda Utlåtanden: N:o 84, i anledning af väckt fråga om vissa friheter och förmåner för de till Pesterskapets aflöning i sednare tider anslagne hemman och lägenheter; N:o 85, i anledning af väckt fråga om befrielse från Kronotiondes utgörande af de Komministers-boställen i Stockholms län, som efter 4850 års jordransakning blifvit med denna utskyld belagde; N:o 86, i anledning af väckt motion att de räntegifvare, hvilkas räntor äro till ^Sala silfververk anslagne, må komma i åtnjutande af de med skalteförenklingen åsyftade förmåner; , N:o 87, i anledning af väckt motion om rättighet för Gunnarskogs socken i Wermlands län, alt efter tio års medelmarkegångspris lösa den af socken utgående rotefrihets-afgift för oroterad jord; N:o 88, Prot.-Utdrag den 29 Juli 1857. 457 N:o 88, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående åtskilliga inom Götheborgs och Bohus län belägna kronoholmars afgiftsfria upplåtelse till allmänt begagnade; N:o 89, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående godtgörelse till indelningshafvare för sådana grundräntor, som till följd af qvarnars nedläggande afskrifvas; Sg N:o 90, i anledning af väckt motion om ändring i det genom Kongl. Kungörelsen den 11 Maj 1855 meddelta stadgande, att Landshöfdingarne skola föra ordet vid Riks-Ståndens
Deremot tror jag, att om man såsom definition vill tillägga något, så blir det derigenom ingalunda bättre, utan snarare sämre, ty definitioner äro alltid svåra alt upgöra, och för min del tror jag, att det är lika svårt att säga, hvad som menas med ”umgänges-vänner”, som att säga hvad ”hus-andakt” är. Vid den 2:dra §:n har Hr Tham anmärkt, att den vore förkastlig, derföre att icke Pastor har makt, att i första hand förbjuda en konventikel. Jag deremot finner, att just häruti ligger den 2:dra §:ns förträfflighet, ty har Pastor denna makt, så tjenar det till intet, att man medgifver rättigheten, att hålla konventiklar, emedan det då vore troiigt, att nästan alla dylika sammankomster^ eller åtminstone större delen af dem, skulle blifva förbjudna. Afven förstår jag icke, huru man i ett kristet land kan vilja påstå,' att man skall behöfva tillstånd, för att sammankomma med liktänkande, för att tala i andliga ämnen, och deri sig upbygga. Skall en fri menniska behöfva tillstånd till att upfylla sin ovilkorliga pligt såsom kristen, då Guds ord säger: ""Du skall inskärpa lagen när du sitter i ditt hus eller när du går på vägen, när du nederlägger dig eller upslär?” Ar nu detta menniskans ovilkorliga skyldighet, så måste hon väl icke behöfva serskildt tillstånd dertill, utan det är endast då det kan bevisas, att genom andliga sammankomster någon irrlära blifvit spridd, som den verldsliga öfverhelen har makt, att dem förbjuda. Jag frågar detta uplysta Stånd, om det icke äy löjligt, att man skall behöfva tillstånd att sammankomma, för att tala och läsa Guds ord, då man icke behöfver det, för att sammankomma, och tala om bränvinsbränning, jordbruk o. s. v. Man kan väl icke hafva mera rättighet, att i andligt hänseende begära, att man skall hafva ett dylikt tillstånd, som man icke i verldsligt hänseende fordrar. Då vår grundlag dessutom tillförsäkrar hvarje medborgare fri yttrande-rätt, så anser jag detta påbud om Pastors tillåtelse vara stridande emot Grundlagens föreskrifter.
Enär nu Kongl. Maj:t, uti Dess, vid 1815 års Riksdag, till Sta Is-Utskottet aflåtna skrifvelse, angående indragandet och inlösen af Rikets utländska räld, i Nåder åtagit Sig alt, jemte ■tillvägab.iingnndet häraf, ''till Riksgälds Contoir et aflemna alla de Rikets således inlösta skuldförbindelser, som då voro i utländsk mans ego/' får Utskottet alltså, till vinnande af nyssberörde ändamål, föreslå, , att Rikets Ständer malte hös Kongl. Maj:f * undeiNfär»v^tret anhålla, alt alla erforderliga och ändamåJj0n‘llna åtgärder varola vidtagna, på det att, så snart härvid förekommande omständigheter och förhål tåliden möjligen medgifva, antingen de för fordna Stats-lånen i Holland ulgifii': ntifvud-förbindelser, jemte dertill hörande handlingar, äfvensom de Ditintills icke återställda partial-ohligationcrne för enahanda lån i Drabant må återbekommas, eller åtminstone vederbörliga bevis 0111 dessa hufvudoch partial-förbindelsers fullkomliga dödande erhållas.
Försonad, som det tycktes, ledsagade mig Ryttmästerskan Pionfeldt till dörren, genom hvilken jag olyckligtvis inkommit, ömsom undervisande mig till No 4, ömsom upprepande miss, miss, Fillill och Megrit. Jag gladdes af hjertans grund, att jag ändteligen en gång hade fru Pionfeldt, Fillill och Megrit bakom min rygg, och gaf mig ett heligt löfte, att alldrig mer stöta tillsammans med den förstnämnda. Detta var alltså mitt första profstycke, tänkte jag vid mig sjelf, under det jag gick den långa korridoren framåt och noga observerade de numrerade dörrarne, mitt hjerta klappade ej mer så häftigt, febern hade gifvit sig. Ändteligen N:o 4; jag öppnade och inträdde uti en ljus renbonad tambur. En betjent, ej i livré, men i en fin blå (ett godt tecken, min liffärg) frack, kom emot mig. Här var jag ju säker på min sak. Hennes Nåd är väl hemma? sporde jag betjenten; jag vet ej hvarifrån det olycksaliga ordet återkom på mina läppar. Friherrinnan är ej hemma, men om det är Mamsell Sommer, hvilken Friherrinnan väntat, är jag befalld visa Mamsell hennes rum. O Emilia! längre kunde jag ej återhålla mina tårar, jag tackade Gud att jag utan vittnen kunde lemna dem fritt lopp, och kan ej ännu begripa, hvad som så mäktigt grep i mitt inre; var det glädje och tillfredsställelse, eller var det saknad, och den fullkomligaste visshet, att numera endast lefva ett tvångfullt, bundet lif. Jag ansåg mig sjelf som ett ting, hvilket ej fick äga känsla, hvarken för glädje eller smärta. Försjunken i dylika betraktelser lät jag tankfull mitt öga sväfva omkring i rummet, och varseblef, med obeskrillig glädje, en herrlig flygel, hvilken, jemte en större packé noter, lifligt började reta min nyfikenhet; jag närmade mig instrumentet, och Emilia! öfverst låg mitt älsklings-stycke, den välbekanta "Sonaten af Beethoven," af hvilken vi tillsammans så ofta tjusats.
hvilka Kongl. Majit, vid nådig pröfning, icke anser nödvändiga för befästningarne och försvaret, mätte till det pris, som kan pröfvas skäligt, med full eganderätt upplåtas och försäljas till staden Marstrand, eller lill enskilda personer, dels ock att å Kronans tomter i norra delen af staden en tjenlig plats af minst 2,500 qvadratalnar måtte, innan en sådan försäljning sker, undantagas samt kostnadsfritt och för all tid upplåtas lill tomt för elementar-läroverkets skolhus, med dertill hörande boställsbyggnader och gårdsutrymme; af Herr Widell, Nio 68, om anslag till inköp för Svenska Statens räkning af fyratio exemplar af artisten N. Mandelgrens ”Monuments Scandinaves du moyen åge”; vid hvilken remiss afgifna yttranden åtfölja; af Herr Rydin, Nio 72, om Borås stads befriande från skyldigheten att bidraga till aflöning åt lärarne vid derstädes varande Elementar-läroverk, utöfver hvad andra städer, enligt gällande skol-sladga, åligger; af Herr Dahm, Nio 75, om anslag till lärare i ångmaskin-lära vid Navigations-skolan i Calmar; och af Herr Dahm, Nio 74, om anslag för tillbyggnad vid elementar-skolans hus i Calmar. S. II. Till Bevillnings-Utskollet remitterades följande motioner, väckta: af Herr Kistner, Nio 56, om förbud emot utförsel af så kallade sparrar under sex tum i diameter; af Herr Boman, Nio 40, om beskattning å röktobak och cigarrer; och af Herr Ekelund, Nio 59, angående särskilda bestämmelser i tull-taxan. S. D. Till Banko-Utskottet remitterades en af Herr Hierta väckt motion, Nio 76, hvaruti föreslås: 1 :o att Bankens sedlar på en Riksdaler Riksmynt må indragas och ett tillräckligt förråd af motsvarande silfvermynt i stället hållas allmänheten tillhanda för vexling; och 2:o att Banken må förpligtas att till den, som sådant åstundar, héklla hela specier tillhanda i vexling.