Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
H.näer8son A.ber§, Efter upläsandet hwaraf, Bonde-Skärrdel uppL derom framstäld proposition, enhälligt förenade sig uti bifall till AlikwZs ifrägawarande billiga begäran, sä att Ständet icke allenast med sitt underdäniga föremäle härigenom will understödja hans underdäniga anhäls kan om lämpcligr understöd af allmänna medel till krc« atubs inköpande för det olyckliga Westerbotten; utan ock kika underdänigt förcsiä, att genom en öfwer hela Riket utgäendc Stambok wederbbrande mätte upmanaS, att widare biträda till nägon hjelp för de n-bdstälde inwänare i berörde ort, som hittils warit et,k förcmäk för LiendenS wäkö och förtryck! hwarjemte Lolrbe-Stäns det Z90 Den 19 Septeinbek. det ansäg sig böra genom Protocolls-Utdrag wbrdsamk och wänljgcn inbjuda sine Rcspcctive Med-Ständcr, att uki enahanda förord för desse olycklige LandSmän in» stämma. IIc supra. Lx krotvcollo 8. L. Tiagsrsik. Utdrag af Protoeolket. HZllet hoS Monde» Stänbet wid Riksdagen i Slockholm ben II September iZoy. S. D Monde-Stcindrt besiök att till Neduti» »emnde Utffokt remitterar Till Stats-Utffottekr 1:0 Kongl. Ma):ts nädiga proposition ben 7'dt bennes, rörande vispositionen af dett till MarrqueNL fäs kerhet pantförffrifne hälft af Tull»inkomstcrne. Lro Kongl. Ma):ts Nädiga proposition Undek samma dag angäende ätstillige af allmänna Magazins» Direttion upgifne behof, och omständigheter m. m. Till Banco - Utstottet. Kongl.
Starka och ihållande bifallsrop samt häftiga rop på propos. följde på detta anförande, så att Hr Gr. o. Landtm, måste äska tystnad medelst klubbslag. Frih. Hamilton, Hugo: Om Hrrme ropade mindre högt, så hade de längesedan fått ett bevis på, att litet tålamod ej kan skada, äfven då sinnena af politiska känslor äro som mest upprörda. Ehuru jag under den långa debatten antecknat åtskilligt, hvarpå jag tänkt att svara, har jag dock trott mig böra afstå derifrån, helst jag anser mig kunna med lugn göra det, då föreg:de talare redan på ett så lysande sätt bemött de emot förslaget gjorda anmärkningar. Ropen på propos. visa äfven, hvad ingen kan undra på, att församlingens tålamod är uttömdt, sedan debatten nu snart räckt i 24 timmar, och att R. o. Ad. längtar efter den afgörande voteringen. Af detta skäl är jag nu färdig att afstå ifrån min af grundlagen bevarade rätt att yttra mig, dock endast med det vilkor, att samtlige de talare, som ännu anmält sig, äfven göra det. — Jag får derföre hos Hr Gr. o. Landtm, vördsamt anhålla, det Hr Gr. täcktes framställa den fråga, h uruvida dessa Hrr behagade hvar och en för sin del afstå från att vidare tala i ämnet. Skulle de ej alla dertill finnas beredvilliga, anhåller att åter få ordet. I ani. häraf yttrade Hr Gr. o. Landtm., att af det vilkor, som Frih. Hamilton förmält sig vilja fästa vid afståendet från ordet, blefve en gifven följd att han fortfarande komme att deraf sig begagna, ty någon framställning från Hr Gr. o. Landtm, till de ledamöter, som begärt ordet, att derifrån afstå, komme ej att ega rum, enär Hr Gr. o. Landtm, ansåge sig vara dertill alldeles oberättigad. Det måste bero på hvar och en ledamot att sjelf afgöra, huruvida han vill begagna sin grundlagsenliga rätt att yttra sig eller icke. Frih. Hamilton:
Herr BråkenhjelmPehr Reinhold: I fall Betänkandet afslås, torde det vara nödvändigt, alt Herr Grefven och LandtMarskalken först framställer proposition å första afdelningen af Utskottets Betänkande, som afstyrker Motionerna, och derefter på den sednare delen, der Utskottet tillstyrker Rikets Ständer, att någon del af ersättningsmedlen för utflyttningar må användas till en ÅkerhrnksSkola. Herr von Hartmansdorff; August: Jag har håde i Comiteen till Läroverkens Organisation, och inom detta Stånd ifrat för inrättandet af en Landtbruksskola dock utan framgång. Men jag hoppas att detta, om medel finnas, ändå sker genom Kongl. Majrts försorg, utan alt Rikets Ständer sådant serskildt begära. Skulle de likväl yrka en sådan inrättning, utan att på samma gång anvisa medel dertill, så lärer det föga hjelpa saken. Några medel, att serskildt dertill anslå , vet jag icke för närvarande; och att gifva anvisning på sådane, hvilka förut äro anslagna till andra ändamål, måste jag, äfvensom Herr Danckwardt, afstyrka. Herr Danckwardt: Det är väl Rint, att Betänkandet på så sätt innefattar två serskildta delar; att deri afslyrkes bifall å Grefve Barks motion, och tillstyrkes antagandet af ett serskildt af Utskottet uppgjordt Förslag i ämnet; men Ridderskapet och Adeln I Den 2 November f. m. har flere gånger förut afslagit dylika Betänkanden genom ett beslut, hvilket då ansetts innefatta afslag på alltsammans; och jag tror således att detta äfven nu kan ske, utan att återremiss är behöflig. Friherre Sprengtportenj Jacob Wilhelm: Den sednare delen af Betänkandet innefattar blott en jemkning af motionen. Jag skulle icke tro det vara med Grundlagen enligt, att första gången ett Betänkande är före, med förändring antaga detsamma, hvarföre jag förenar mig uti anhållan om afslag på det hela. Herr Lefren, Johan Pehr:
Företogos de tvänne 2 hvilande af Beredningen anmälda frågor om införande i Grundlagen af et stadgande mot Iudars inträde i landet, samt mot utdelande af titlar, utan deremot svarande sysslor; hvaröfver Lffskottet förut slädnät två stånd emot [två].3 Sedan utskottet öfverenskommit at derest samma händelse åter skulle inträffa hela frågan skulle förfalla voterades öfver följande proposition Den som bifaller at de förevarande frågorna, sedan två stånd stadnat mot två, anses såsom förfallna, skrifver Ia. Den det ej vill skrifver Nej. Vinner Nej skola alternativema til Riksens Ständer anmälas. Sedan sedlarna voro öpnade befunnos rösterne så hafva utfallit : Ridd: och Ad. Preste St: Borg. Ia hvarföre enskildt svar genom Protocolls Utdrag öfver dessa förslag skulle af gifvas.4 Herr Biskopen D :r Faxe anmälte sin protest deremot til protocollet, anseendes detta förfarande stridigt mot 38 §. R. O. sedan Riksens Ständer vid denna Riksdag afslagit det gjorda förslaget til ändring deri. Frih. Cederström, Iacob förklarade sin mening at alternativerna bordt anmälas, och ansåg ej rätt af Utskottet, at på sådant sätt förklara Grundlagen. 1 Memorialet är tryckt i C. U. M. 1810—1815, sid. 1090.
— Frånträder det Stånd, sorn förenat sig med oss, d. v. s. BondeSt., sitt beslut, då blir förhållandet annorlunda, nemi. 3:ne RiksSt:s bifall till Utskins förslag; men intilldess, och om så ej sker, anser jag det vara ett Utsktns åliggande, att i denna § uppsätta och afgifva voterrs-propos., i hvilket ändamål, sade jag, återremiss af mig begäres. Frih. Cederström: Lika med den sista talaren får jag yrka att voter:s-propos. måtte uppsättas i anledn. af de skiljaktigheter, som förefinnas emellan de fyra Ståndens beslut i denna §. Alla fyra Stånden hafva beslutat, alt den 8- §:tis i mom. skall finnas, och frågan derom kan således ej förfalla, hvadan Utsk:n förbisett stadgandet i y5 §:n Riksd.- Ordn., som i slutet lyder så här — ”är åter frågan af sådan beskaffenhet, att den ej kan förfalla, gånge såsom i 173 §:n stadgadt är.” Det faller af sig sjelft, att när en § skall finnas, men två Ständ stannat emot två i afseende på texten, så måste votering anställas emelian de begge alternativen, hvarför det ej heller går an att säga, att, emedan en af tvänne Stånd i §:n gjord förändring eller tillägg icke blifvit af tvänne Slånd godkänd, men §:n i öfrigt blifvit af alla fyra Stånden antagen, frågan om förändi ingen eller lil - Den 8 Maj e. ra. 73 tillagget skall förfalla. Men jag tror ej att återremiss kan vara af behofvet påkallad, utan att man bara helt simpelt kan ålägga Utsktn att uppsätta och till Stånden afgifva förslag lill voler:s-propos. i öfverensstämmelse nied de olika besluten. Hr Palmcrantz: Man bar sagt, att Utsk:n orätt förfarit, då de icke uppställt voterts-proposUi ang:de redactionen af 8 §:n i morn., enär två
Det är denna växelverkan mellan kärlek och lidande, som på den kristliga filantropiens område framkallar män och kvinnor, hvilka i kärlek utgifva sig i den lidande mänsklighetens .tjänst. D e t är en sådan kvinna, hvars lifsgärning vi i dag vilja framhålla. Muns heigfri fredag. För » Platssökande » o. » Lediga platser » 25 öre för hvarje päbörjadt tiotal stafv. 70 öre pr n o n p. - r a d. Modig. hade han såsom helt ung deltagit i kriget mot Hyssland år 1788, u t m ä r k t sig för mod och tapperhet, men råkat i rysk fångenskap, hvarur han dock efter ett år blifvii frigifven vid fredsslutet i Värelä 1790. Sedermera hade han varit stationerad på Sveaborg, men blifvit förflyttad därifrån, innan den stolta fästningen föll i fiendens härrder. Om denna ödesdigra katastrof talade han än i sena ålderdomen med sorg och grämelse. Efter förflyttningen från Sveaborg hade han tjänstgjort vid Karlbergs krigsakademi, där han utnämnts först till major och sedermera, till öfverste, samt under krigsåren 1808 — 1809 deltagit i skärgårdsflottans försvar af inloppet till Stockholm. Slutligen hade han ock varit med om 1814 års krigståg till Norge. A t t alla dessa minnen skulle gifva åldringen ämnen för ett aldrig uttömdt förråd af berättelser är lätt att förstå, och den lilla slukade med begärlighet orden från hans läppar, under det hon med barnasinnets varma hängifvenhet fäste sig vid farfadern. Från farföräldrarnes F. v. Schiller. hem återvände emellertid den lilla Marie Charlotte till föräldrahemmet i hufvudstaden, då hon hunnit den ålder, att hennes egentliga undervisning borde begynna. Ä t denna ägnades ock af enskilda lärare den största omsorg. Isynnerhet hängaf hon sig med förkärlek och framgång åt musikaliska studier, hvilka hade sin särskilda betydelse äfven för utvecklingen af hennes af naturen blyga och tillbakadragna skaplynne. Den första djupa sorg hon genomgick, vid ende broderns död i unga år, hade oek en fostrande inverkan på hennes karaktär.
Tack] erns-tillverkningen har från och med 1827 till och med sistli - det år, efter medelberäkningen uppgått: i Nora Bergslag till ...28,781 Skep:d. i Lindes och Ramsbergs ..24.013 — i Lekebergs samt en del af Carlskoga Bergs Fögderi 16,429 — i Lerbäcks Bergs Fögderi . 7,181 — i den till Wermlands Bergmästardöme hörande del af Carlskoga Bergslag ..16,707 •— samt i Nya Kopparbergs, Hjulsjö,' Grythytte och Helleforss Bergslager, till ..3p,583 — eller örn året tillhopa 132,664 Skep:d, och sålunda till icke mindre, än i3,6o5 Skeppund utöfver de föregående fem årens jemväl betydliga tillverkningar, ehuru äfven denna production, i värde, efter 7 R:dr Skeppundet, uppgående till 928,648 R:dr B:co, lika med den i 1822 och 1828 årens Berättelser uppgifne, endast är beräknad efter det qvantum Tackjern, hvartill hvarje hytta i afseende på det Kongl. Majrts och Kronan tillfallande Tiondejern är taxerad, derifrån således det under värmningsdygnen tillverkade jernet blifvit afdraget. Till någon del torde den förökade productionen kunna tillskrifvas de flere i Bergslags-orterne företagna Skiftes-förrättningar, hvarunder förut sparade Skogar mer än vanligt blifvit för Bergsbruket tillitade, af anledning, att Ägarne funnits i ovisshet om de vid den sparade skogen blefvo bibehållne, eller icke; en omständighet, som likväl vida öfverväges af den nytta desse Förrättningar medföra; men såsom härtill hufvudsakligen bidragande måste man dock anse sednare tiders förbättringar vid smältningarne, hvarigenom, med besparing af kol, malmens jernhall säkrare än förr uttages.
I anseende till foderbrist blefvo under förstnämnde året en stor del kreatur undanslagtade eller lill vanpris afytlrade och då foderbristen påföljde året blef ännu större, kunde allmänheten, i synnerhet i skogslrakterne, knappast lifnära så många kreatur, som erfordrades lill jordbruket och hushållet. Å slättbygden, der tillgången på spannemål och halmfoder samt grönfoder om sommaren varit större, har man sökt, alt i det närmaste bibehålla kreaturen vid deras förut ganska ringa antal. Vid ålskillige större egendomar bar man från Utrikes orter inforskrifvit kreatur af utsökte raner, hvilka jemväl blifvit kringspridde och när mera gynnande år inträffa samt odling af foderväxter blir mera allmän, har man skäl hoppas framsteg i boskapsskötseln, icke allenast till qvanliteter af kreatur, utan äfven till qvaliteten; äfvensom att den, under mindre gynsamma år, någorlunda skall bibehålla sig. Hästafveln. Denna har mera än Boskapsskötseln bibehållit sig, isynnerhet i trakterna vid och omkring Flyinge Stuteri, der Allmogen dels har större tillgång på goda Hingstar, och dels bebor en bördig ort, passande för Hästa fveln. Genom den vidtagne förändring med Stuteriet lill Plingst-Depöt, blifva väl Hingstarne mera kringspridda i landet, men fördelen af deras begagnande icke vid sjelfva Depöten ådagalagd. Under senare femårs-perioden hafva fullblodsså väl Ston som Hingstar blifvit införskrifne till Länet, och redan finnas många heloch ännu flera half-blodshästar af Svensk födsel. Ett bolag har bildat sig för inköp af tvenne dyrbara fullblodshingstar och efter den ene af dem hafva redan flera föl fallit, men den andre är ej förr än i höst från England öfverkommen. Årliga kapplöpningarne vid Helsingborg bevistas äfven af Allmogen, som dels för seger vid kapplöpning och dels för uppviste vackraste och bästa Unghästar erhållit belöning, hvilken uppmuntran tyckes hafva medfört god verkan.
— Förhatlig, såsom Hr von Geijer säger, kan ej denna institution blifva under något förhållande, dertill ligger den Svenska folket för nära — men det förhåller sig med indelningsverket — som jag har sett anförts, att en Romersk kejsare under ett anfall af raseri befallde sin proconsul att afhugga hufvudet på Jupiters bildstod, hvilken stod utanför hans palats. Proconsuln gick, men kom förskräckt tillbaka, sägande att för hvarje hugg skakade tempelhvalfven. — Så är det också här, för hvarje hugg på indelningsverket, skakar samhället, och ett sådant hugg är den fråga i sina konseqvenser, som nu är föremål för R. o. Adms pröfning. En förnyad uppskattning af indelta arméns boställen är visserligen i sig sjell en ganska enkel sak men står i allt för nära beröring med hela institutionen, för att icke vara nödvändigt att i främsta rummet taga i öfvervägande hvad inflytande en sådan genomgripande åtgärd kan äga på inningsverkels bestånd, hvarpå första frågan blir, om man vill bibehålla eller upphäfva detsamma. Vi veta alla, att det består H. lil. 6 8? Den 3 Mars f. 'm. af 3:ne särskilda elementer, Boställsverket, Rustningen och Roteringen. Af dessa äro rustningen och roteringen till sina hufvudsakligaste delar alldeles oförändrade. Så är det likväl icke med boställsverket. Då Gustaf II Adolf år 1621 utfärdade den första förordning inom denna organisation, hvilken är tillkommen på Svenska allmogens egen begäran, att i stället för utskrifningen få hålla ständigt krigsfolk, gjorde han till vilkor att befälet skulle erhålla bostäder inom kompagnierna, och detta vilkor ligger till grund för det indelta armébefälets aflöningssätt genom boställen. Att ett så inveckladt och i många afseenden oegentligt system vid vissa perioder af vår historia i kritiska ögonblick varit underkastadt svåra pröfningar är naturligt, men Sveriges R. o. Ad. har alltid med den största omsorg vårdat denna beundransvärda institution, som infördes eller rättare af envåldsmakten fick sin fulländning, och då denna vid 1720 års riksdag afskaflädes, intogs i R.
Språket var mera danskt-skånskt än ordentligt riksspråk. Från de spelandes sida gjordes, kan man väl säga, gerna allt som var att göra. Fru Littmarck var drastisk och rolig, något som hon i sin genre svårligen kan undgå vara. Den enda rollen, som dessutom kan sägas vara en roll, innehades af fru Lundberg, som nog inte gjorde den illa, men hennes uppsluppenhet och glädtighet är nästan alltid liksom klädd i snörlif och organen är alltid hvasst affilad, utan fyllighet och värme. Hr Borgström, en god komiker inom den simpelt burleska genren, gjorde i pjesen sitt återinträde på hufvudstads-scen, likaså hr Rvdgren, men de hade ingenting att göra. HrRydgren tyckes hemfallen till den för en något rutinerad skådespelare oförlåtliga synden mot konstens heliga anda: att i bog grad imitera. I gång och satt är hr Fredrikson förebilden, i tal likaså, fastän hr Personne såsom Fredriksonsimitatör synes vara öfverförelsemedlet. Denna svaghet borde ju förstås hr R. lägga bort, fastän det behöfver sant nog inte hindra, att bara han håller på några år, så går det väl med honom liksom med det lefvande konglomerat af imitationer, som benämnes premieraktören herr Nils Personne, eller att han nöter sig in hos publiken och af välvilliga recensenter får intyg att han ar en teaterns pelare, hunnit mästerskapet (1) etc. Hr R. tyckes i alla händelser ha en vida bättre organ och ett vidsträcktare område än den andra och synes ha goda anlag för karaktäreskåde-spelarefacket. Teaterns andra nyhet var en dramatisering af hr Fristrup. hvilken antagligen som fotograf mycket hedervärde, men som literatör i sitt hemland föga uppskattade person synes kunna i hög grad fröjda sig öfver hr Hjertstedts bevågenhet, då han till på köpet går öfver ån efter vatten och hos en dansk be ställer en dramatisering af en svensk roman. Den nu ifrågavarande dramatiseringen hade med Dickens ’ gudomligt roliga Pickwick-klubben föga annat gemensamt än personernas namn och några situationer. Från Pickwickklubbens rika fond af humor och komik borde väl alltid något mera kunnat utan större kraftansträngning eller genialitet hämtas.
En dag hade Aina ändtligen lyckats tigga sig till ett par timmars lof, för att gå dit på » stor s u p é ». Det är en påfallande kontrast att k o m m a direkt från en sjuksal in i en upplyst salong, full af ifrigt talande människor, o c h A i n a kände sig nästan förlägen, när hon ensam trädde in bland dessa okända skaror. M e n alla v o r o så vänliga, o c h sin vänlighet visade de genom att omtala sin beundran för unga flickor, s o m arbeta hårdt utan att behöfva. Och de äldre fruarna skakade på hufvudet o c h försäkrade, att de skulle gifvetvis svimma, o m de såge någon riktigt, riktigt sjuk, o c h att vara m e d på operationer. det kunde bestämdt ingen, s o m hade ett spår till hjärta. Aina talade gärna o m sitt arbete, när hon kände, att den frågande hade intresse, m e n iKtincberd-Siden — e n d a s t äkta, när d e t införskrifves från m i n a fabriker — direkt att använda sjukvården som hjälpmedel att hålla u p p e en tynande salongskonversation, det föll henne ej i smaken. H o n använde första lämpliga tillfälle att k o m m a bort till ett par halfvuxna flickor, s o m stodo i ett hörn o c h sågo förlägna ut, o c h snart var hon i full gång m e d att afhandla lärarinnor och böcker o c h skridskobana o c h velocipeder m e d dem. Samtalet hade blifvit riktigt glad t, när Aina i en grupp af nyss anlända herrar upptäckte en ifrigt gestikulerande ung man m e d rödt skägg; det var doktor Garlén, underläkaren. Upptäckten var ingalunda angenäm; de hade aldrig förr träffats i » sällskap » o c h Aina visste inte alls, hur h o n skulle behandla sin höge förman i en sådan situation. Hon lugnade sig m e d att han naturligtvis ej skulle känna igen h e n n e här bland så många, o c h h o n roade sig med en liten stunds studium af hans gestalt under dessa nya förhållanden.
Men i det betänkande om national-represenlationens ombildning, som samma Utskott sedermera, tid följd af Biks-Ståndens beslut, den 24 Mars 1810 afgaf, deruti Utskottet endast framställde allmänna grunder, men icke något lagförslag, yttrades, all Preste-Ståndel hade önskat, att ibland sig upptaga och till delaktighet i valen befordra dem, sorn hitintills stått under Prest-privilegierna, ulan att ega en sådan rättighet. Represenlalions-frågan lemnades sedan, lill följd af bristande statistiska upplysningar, under de Irenne följande riksdagarne ultin åtgärd. Den upptogs åter vid 1817 och 1818 årens riksdag, oell föranledde då i del hänseende, hvarom nu är fråga, till det förslag af Konstiiulions-Utskollet till ändring uti 13 § Biksdags-Ordningen (Mern. N:o 35), att jemväl Gymnasii-Lektorer, antingen desse innehafva prebenden elter ej, och arn preslvigde eller lekmän, må lill riksdagsmän kunna väljas på del salt, att de inbegripas under det bestämda antalet kyrkoherdar frän stiften. Förslå - Konstitv tions-Vts kottets Memorial N:o 31. 3 get, som blef hvilande, godkändes icke vid följande riksdag, och frågan om skollärarnes representations rätt återupptogs icke förr, än vid 1834 och 1835 arens riksdag, då Konstitutions-Utskottet i sill memorial (N:o 35) om national-representationen föreslog della tillägg uti 13 § 2 mom. Riksdags-Ordningen: ”Ordinarie. till annat Riksstånd ej hörande, Lärare vid Elem en larläroverken i Stockholm och i hvarje stift, skola ock till Preste-Sländet kunna, inom sig, välja en riksdagsman.”
Förordningen den 8 Febr. 1681 nämnde Torpare, hvilka skola till Capellanen erlägga tidels tunna säd årligen, icke borde begripas andre, än de sorn bebodde någon till visst hemmantal ansedd och skattlagd lägenhet, dels ock, genom Nådig Skrifvelse lill Kammar-Collegium den 1 Mars tj5g, yttrat, att 5 §. uti berörde Förordning rätteligen borde så förstås, att hvar och en åbo skulle, i proportion af den hemmansdel han besute, utgöra i spanmål årligen så mycket, som derföre kunde bestiga, hvaraf den slutsats blifvit dragen, att hemmantalet borde vara grunden till Capellanernes rättighet; så hade, i anledning af Presterskapets vid Biksdagen derefter häremot gjorda framställning, Rikets Ständer, genom underdånig skrifvelse den 21 Junii 1762, som Kongl. Majit, medelst Nådigt Bref till Kammar-Collegium af den 23 Augusti samma år, gillat, sig utlåtit: att alldenstund 1681 års Förordning i 5 §. stadgade, det allmogen borde till Capellanen gifva en halfspann säd af hvarje half eller hel gård , men af fjerdedels, eller mindre Torpare, allenast fidels lunna om året; fördenskull ansåge Rikets Ständer meranämnde Förordning, vid utsättande af Capellanernes rättighet, i synnerhet hafva ”haft afseende på matlagen, och ej endast på mantalen , i anseende till den storlek , som för matlaget, i anledning deraf, borde utgifvas"; och som dessutom genom hemmansklyfning folkhopen blefve förökad, och i samma mon äfven besvär och omvårdnad för Capellanerne tilltoge, samt med rättvisa och billighet enligt vore, att en tilltagande möda åtnjöte motsvarande frukt och rättighet; alltså, och i anledning så väl deraf, som af den mening, hvilken rätteligen borde ledas af 1681 års Förordning, funno Rikets Ständer, att det vid ofvannämnde Kongl.
Dylik utlånings-rörelse lämpar sig ej för Banken och låneunderstöd i denna väg utlemnas numera från Riksgälds-kontoret. Utskottet finner sig således böra 22:0 afstyrka bifall till Nils Peterssons ifrågavarande förslag. Med någon förändring i redaktionen, torde 145 § få bibehållas af denna lydelse: 23:o I afseende på återbetalningen af ännu qvarstående lån till skiften och odlingar, gäller till efterrättelse hvad derom är stadgadt. Lån till skiften och odlingar beviljas icke från Banken. I afseende på återbetalningen af utgilna dylika lån gäller till efterrättelse hvad derom är stadgadt^ Diskontoch Låne-kontorens rörelse. Den förändrade uppställning af §§ 149 och 150 i Reglementet, som genom punkterne här nedan föreslagits i de dem motsvarande föreskrifter, torde icke erfordra annan redogörelse, än att då den sednare endast har till föremål att angifva den af Diskontoch Låne-kontoren bedrifvande w<-lånings-rörelse, moment litt. E, innefattande wpp-låningsrörelsen, blifvit förflyttadt till en följande §, samt Banko-Utskottets Betänkande N:o 35. 31 att i moment litt. I) införts kreditiv till Riksgälds-kontoret, under förutsättning att framställningen i punkten 8:0 här ofvan vinner Rikets Ständers godkännande. Utskottet tillstyrker fördenskull att omförmälde §§ må erhålla denna lydelse: - 24:0 Diskont-rörelsen bedrifves genom Låne-koutoret. i Göteborg för provinserna Westergötland, Dahlsland, Bohus län och Halland; Låne-kontoret i Malmö för provinserna Skåne och Blekinge; Låne-kontoret i Wisby för Gotlands län samt Diskontkontoret i Stockholm för Rikets alla öfriga delar. 25:o Denna rörelse omfattar: A. Diskontering af vexlar; B. Utlåning mot hypothek af löpande förskrifning, aktier, obligationer eller annan säkerhet; C. Utlåning mot pant af vågförda effekter; D. Beviljande af kreditivrätt åt Riksgälds-kontoret, Sparbanker samt enskilde, och E. Utlåning med omsättningsrätt.