Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Alt en sådan förklaring öfver K. Förordn. d. 19 Maj 1845, rörnle brandstod, mätte meddelas, att den ägare eller innehafvare af hemman deruti lein naile tillåtelse, att frånträda i lag stadgad brandstods-förening inom häradet, för att ingå lili sådana hrandstods-bolag, som för orien äro af Konungen sladfäslade, icke må leda till den följd, att de ägare eller innehafvare af hemman som uti brandslods-föreningen qvarstå, skola hel ungas med brandstodsafgift efter annan grund eller i större män, än som förut enl. lag ägt rum. 2:o Alt K. Förordn. d. 2t5 Oel.1743 mätte i fråga om slämningssältct i brandslodsinäl sålunda ändras, att derest antalet af de ägare eller innehafvare af hemman inom en socken, hvilka uli den i lagstadgade brandstodsförening qvarstår, skulle, när brandstod hos Häradsrätten sökes linnas, enl. upgifl sorn af Härads-skrifvaren meddelas och hvilket brandstods-sökamlen är skyldig vid flärads-rätten förete, vara sä ringa, att de såsom menighet cj böra anses; skall det åligga i)omhafvanden alf förständiga den brandslodssökande att derest han frågan fullfölja vill. han sjelf hör föranstalta om delegarnes lägliga inkallande lill Tinget, för att öfver den gjorda ansökningen sig vilia. Den ii December. 199 Om remiss af (telina motion till sammast. Remitterades lill Lagutskottet. Uplästes en af (ir. Mörner, Carl Göran Dellof, inlemnad motion af följande innehåll:
Men deremot finnas andra, StatsSecreteraren biträdande, Föredragande, med ringa, eller ibland alldeles ingen lön; och de åro högeligen att beklaga, emedan de få draga arbetets tunga, utan någon motsvarande vedergällning. Så långe detta missförhållande icke råttas, synes det icke vara billigt att anslå pensioner 'åt medlemmarne af StatsRådet, sorn blott åro Bisittare vid Föredragningen. Allraminst behöfva de milit aira frugta en resignation från detta embete, då de dessutom åga beställningar i Arméen och Vlottorna, med löner, som både förr och nu 9,nsyfts; stora nog, för att allena kunna föda sitt Den J Martil\ *9 man. Jag skulle således tro, att Herr Grefve Cederströrns motion ej annorlunda bör behandlas, ån i sammanhang med regleringen af pensioner för civile Embetsoch Tjenstemän i allmänhet, hvaribland de ringare icke åro i mindre behof af en sådan förmån än de högre* Detta ämne står i förbindelse med regleringen af Styrelseverken; och om Kongl. Majit afgifver någon proposition i detta ämne, så bör man hoppas att äfven denna del af Embetsmanna-: corpsens angelägenheter kommer i behörigt Öfvervägande. Grefve Posse, Carl Hendric: Hans Ex cellence Herr Grefve Cederström har genom sin motion öppnat ett vidsträckt fält för våra granskningar. Sedan flera lika utmärkta sorn upplyste talare intrådt derpå, för att vederlägga den ädle Grefven, torde det tillåtas mig dervid endast tillägga några få anmärkningar. Herr Grefve Cederström påstår att hår ej finnes någon förlägenhet som förtjenar namn af nöd. Sorn jag förut haft åran inför Högloflige Ridderskapet och Adeln utveckla mina åsigter i detta fall, inskränker jag mig nu blott lill den förklaring, att allt hvad jag sedermera hört och låst, endast lemnat nya bevis till stöd för den öfvertygelse jag vågat underställa Ridderskapets och Adelns upplysta pröfning. Jag skall blott anhålla att få anföra några facta. Kongl.
Sandstedt från Jönköpings Län, anfört, att, efter hvad erfarenheten visat, den Kammar-Rätten tillagda rättigheten att göra anmärkningar vid Taxeringsoch Pröfnings-Comiteernes åtgärder att från all debitering befria utfattiga personer, endast har ledt till en hård och orättvis tillämpning af Bevillnings-Förordningens föreskrifter och derföre föreslagit, att, till förekommande så väl häraf, som af de kostnader och besvär, denna anmärkningsrätt förorsakar både allmogen och krouobetjeningen, ”nämnde rättighet måtte alldeles upphöra.” Utskottet, som tagit motionen i öfvervägande, finnér icke motionären hafva anfört så väl beskaffade skäl, att Utskottet deraf kunnat hemta anledning att tillstyrka, hvad han i förrberörde afseende föreslagit, utan anser deremot Kammar-Rättens nu ifrågasatte rättighet böra, såsom en nödvändig controll, bibehållas. Då dessutom erfarenheten icke visat, att Kammar-Rätten i detta fall gjort andra, än behöriga anmärkningar, samt följ-^ aktligen hvarken allmoge eiler krono-beljening kunnat genom desamma ådragas några synnerliga kostnader eller besvär, så hemställer Utskottet, aLt denna motion må förfalla. Stockholm den 20 September 1844- Bih. till R. St. Besv. och Ekon. Utsk. Betänkande, N:o 18. Ank. till Exp. Utsk. d. 24 Sept., kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om befrielse för rotehållare från skyldigheten att för Regements-Officerare förevisa recryterj innan de antagas, samt om vidtagande af åtgärder emot Befälets olagliga inblandning vid uppgörande af contract emellan rotehållare och Knektar. Från Hederv.
Denna föreskrift ansåge motionären vara behöflig, enär, i hans hemort, ordförande i egodelnings-rätt utlyst besigtning öfver förrättadt skifte, änskönt besvär af delegarne i skifteslaget inom den i skiftes-stadgan bestämda tid icke blifvit anförde, hvilken åtgärd föranledts deraf, att skiftet blifvit utlagdt i flere än sex lotter. Med afseende å den vidt utsträckta egoblandning, som å Gottland i allmänhet eger rum, har genom Kongl, brefvet den 9 Juni 1832 blifvit stadgadt, att, hvad nämnde ö serskildt angår, den uti 12 Kap. 11 §. skiftes-stadgan föreskrif na underställning till egodelnings-rätt först då skal! ske, när egorna icke kunna i sex skiften läggas. En frigörelse från hvad skiftes-stadgan i detta fall stadgar, har således redan blifvit delegare i skifteslag å nämnde ö medgifven. Att, på sätt motionären hemställt, utsträcka denna frihet ända derhän, att, utan föregången pröfning af egodelningsrätt, vederbörande skulle tillåtas utlägga egorna i ett större antal skiften, än nyssberördt är, synes Utskotten helt och hållet stridande emot skiftes-stadgans syftemål, att på ett ändamålsenligt sätt sammandraga de spridda egolotterne.
Då en låntagare vänder sig till Banken, erhåller han genom ränleafdraget i stället för 100 r:dr, 95, som utgör den valuta, han har att röra sig med för att betala samma 100 r:dr, utom det ofta dryga kommissions-arfvode och postporto, m. m., som med låne-transaktionen äro förenade, hvadan, efter mitt förmenande, den, som söker och erhåller ett diskont-lån, måste betala minst 7 procent för hundrade och hvilka således blir honom ett afdrag af den behållning, som medlen genom dess användande lemnar. Känslan hos lagstiftaren för den i ekonomiskt hänseende mindre lottade medborgaren har äfven stadgat förbud för den förmögne att genom en hög ränta allt för myckel göra sig till herre öfver sin like, och bestämt, att 6 procent är det högsta, som någon långifvare får betinga sig, som dock genom det bevillningsafdrag, som derå eger rum, icke fullt kommer långifvaren till godo. Hvad Banken och dess lånerörelse vidkommer, anser jag, att, då dess valuta är en hela rikets tillhörighet, hvarom Ständerna sjelfva besluta, samhällets medlemmar, och i synnerhet den mindre bemedlade eller lånebehöfvande med all rätt kunna göra anspråk på moralisk känsla och billighet, och som äfven med sina beslut böra lemna exempel åt den enskilde, som intager den lyckliga ställning i samhället, att han med sitt kapital kan undsätta sin behöfvande like, hvilket på så sätt stöde tillsammans med Bankens fördel, att lånefonderna blefve hädanefter mera än hittills anlitade. Hvadan jag föranlåtes föreslå, att 20,2 § i Banko-reglementet må erhålla följande förändrade lydelse: Ordinarie räntan för lifgifvande lån förblifver fyra och en half procent, efter år räknadt, etc.” Riksdagsfullmäktige Joh. Petter Andersson från Elfsborgs län , samt Liss Lars Olsson från Stora Kopparbergs län hafva uti sist upptagne reservation sig förenat.
Härvid förekommo: 109:de punkten, angille anslag för tillbyggnad af VelenskapsAkad. ns hus; 110:de punkten, any:de anslag för Veterinärinrättningen i Slockholm; 111:te punkten, ang:de ersättning ål skollärare för minskade inkomster, i följd af förändrade sladganden rörande utgörandet af deni anslagen kronotionde-spanmål; och 112:te punkten, ner till gymnasier och skolor. ^ Dessa punkter biföllos. 113:de punkten, ang:de väckt motion om anslag lill resestipendier för språklärare vid Elementar-läroverken. Frih. Cederström, Rudolf: Redan vid behandlingen af den föreg:de punkten hade jag äran framlägga mina åsigter öfver den frågan huruvida för de lefvande språkens kännedom och spridande vore tillräckligen sörjdt, genom inrättande af lärostolar vid Universiteten i dessa ämnen. Jag har ej kunnat annat än nekande besvara denna fråga, ehuru jag at andra skäl ansett besagda lärostolar böra inrättas. Nu finner man Utsk., på det i min tanke oriktiga antagandet, hafva byggt så stora förhoppningar, att det an - Den 24 No Tein Ber e. m. Tift ser sig kunna afstyrka det i denna punkt begärda anslag af 12,000 lldr, och dock är det här upgifna sättet, snart sagdt det enda, som kan i fullständigare mån kinda till det önskade ändamålets vinnande. Till all lycka erkänner likväl Utsk. nyttan och fördelarna af de lefvande språken, samt af möjligheten för lärarne att kunna vistas i de länder, der desamma talas; men jag måste beklaga, att Utsk. inskränkt sig till detta erkännande. Det sista skälet, som Utsk. anför, nemi. att alla befintliga tillgångar redan äro så starkt anlitade, är af den beskaffenhet, att Utsk. visserligen borde kunna bättre än den enskilde .Riksdagsmannen bedöma dess vigt; men der god vilja saknas, ser man gerna omöjligheter. Mig synes, vid betraktande af summans ringhet, i jemförelse med Hufvudtitelns anslag på det hela, hindret ej böra för högt upskattas..
Apothekare, som nyttjar distilleringspannor till större rymd eller antal, än tillåtet är, eller för andra än pharmaceutiska behof, skall vara sitt privilegium förlustig, och för hvarje olofligen nyttjad panna böta såsom för oloflig bränvinsbränning. 42. §. Den innehafvare af brän vinsredskap, som öfverlräder hvad i i3 och J9 §§■ är föreskrifvet, med undantag, på grund af 16 §., af hvad om baltens rymd bestämmes, bote, hvarje gång han dermed beträdes, Sexton R:dr trettiotvå sk. B:co. Lag samma vare för öfverträdelse af hvad i a4 §. stadgadt är; men sker sistnämnde förbrytelse under den tid af året, då bränvinsbränning förbjuden eller inställd är, böle dubbelt. Vare ock i alla ©fvanberörde fall bränvinsredskapen förbruten. 43. §. När åtal sker för olofligt innehafvande af bränvinsredskap, eller för oloflig bränvinstillverkning eller försäljning, ansvare mannen för hustruns åtgärd, änskönt hon förebära skulle, att iörbrytelsen utan hans vilja och vetskap tillkommit; husbonde vare ock ansvarig för förbrytelser emot Bil. till Expeclitions-Ulskottets Forsing till und. Skrijveise N.-o 338. 199 denna Författning-, med undantag af förseglings biytande å bränvinsredskap eller oloflig bränvinsförsäljning, så vida visas kan, att sådant skett å den tid, då han vistats å annan ort. Är i slikt fall husbonde oskyldig, behålle han den honom tillhöriga redskap, hvars värde förbrytaren betala bör. Femte Artikeln. Om bran vi n s-försälja ing. 44- §• Försäljning af bränvin å landet vare i allmänhet icke lofgifven under en kannas belopp å andra ställen, än gästgifvaregårdarne, och, om gästgifverihållningen är emellan flere åboer fördelad, endast hos den åbo, hvilken efter tour densamma besörjer.
Äro, efter inträffad sjöolycka, försäkringsgilvare och försäkringstagare ense om den ersättning, som utgå bör, gälde försäkringsgifvare den inom en månad. Kunna de ej om ersättningen sämjas, vare dispacheur eller deh annars dertill förordnad är, skyldig att förhållandet utreda. Om fullständiga handlingars ingifvande till dispacheuren, så ock om tid för dispachens kungörande och utfärdande, med underrättelse om hvad till ändrings vinnande iakttagas må, vare lag som i §§ 170 och 171 sägs. För den tid betalning uteblifver öfver en månad från öfverenskommel sen eller dispachens utgifvande, håfve försäkringstagare rätt att laga ränta tillgodonjuta. 119 § 277. Nu är fartyg eller gods rätteligen afträdt, då skall försäkringsgifvare, sist en månad efter afträdande!, sin betalningsskyldighet fullgöra. Har försäkringsgifvare, innan tiden för afträdande af uppbringadt fartyg eller gods ute är, fått bevislig del af laga kraftvunnet utslag, hvarigenom de blifvit förbrutna dömda; vare skyldig att, inom en månad efter delfåendet af det utslag, försäkringssumman utgifva. S«®8. _ . aHJäKio) miila Har försäkradt föremål gått förloradt eller lidit så stor skada, att till dess utredande längre tid erfordras, och kan förlustens eller skadans ungefärliga belopp bestämmas, vare försäkringsgifvaren skyldig att, inom en månad från erhållet tillkännagifvande om förlusten eller skadan, gälda så stor del af försäkringssumman, som motsvarar hvad försäkringstagaren medelst sjöförklaring eller andra bevis styrker hafva af det försäkrade föremålet gått förloradt eller tagit skada. Försäkringsgifvaren vare derjemte förbunden att vid anfordran förskjuta: 1. vid haveritillfällen, i afdrag på hvad han framdeles kan kännas skyldig att betala, så mycket som kan antagas motsvara två tredjedelar af den på honom fallande andel af nödiga utgifter för det försäkrade föremålets bergning och vård; 2. vid uppbringning af fartyg eller gods den på honom fallande andel af reklamationskostnaderna. § 279.
Men donna Micaela log och menade, att hon väl visste hvad San Pasquale tänkte på. »Han ringer sorgringning öfver de sköna mandelblommorna, som förstöras af regnet,» sade hon till Giannita. Hon lät ingen skrämma sig, ty hon trodde, att klockorna ringde endast för henne. De vaggade in henne i drömmar. Hon satt helt stilla i musiksalen och lät glädjen råda inom sig. Men hela världen omkring henne var fruktan och oro och ängslan. Nu kunde man ej vidare sitta stilla vid sitt arbete. Man kunde ej tänka på annat än den stora förskräckelsen, som San Pasquale bådade. Man började ge tiggarna så många gåfvor, att de aldrig fått flera; men tiggarna gladde sig ej, emedan de ej trodde, att de skulle få upplefva en morgondag. Och prästerna kunde ingalunda glädja sig, fastän de hade så många biktbarn, att de måste sitta i biktstolen hela dagen, och fastän gåfva vid gåfva uppradades framför helgonens altaren. Icke ens Vicenzo da Lozzo, brefskrifvaren, fröjdade sig åt dagen, fastän man belägrade hans skrifbord under rådhusloggian och gärna ville betala honom en soldo ordet, om man blott på denna yttersta dag fick skrifvet ett afskedsord till de älskade frånvarande. Det var ingen möjlighet att hålla skola denna dag, ty barnen gräto hela tiden. Men vid middagstiden kommo mödrarna med ansikten, som voro stela af skräck, och togo de små hem med sig, för att man ändå skulle vara tillsammans, om det hände något. Likaså hade alla lärlingar hos skräddare och skomakare en fridag. Men de stackars gossarne vågade ej njuta af den, utan sutto hellre kvar på verkstaden och väntade. Och det fortgick med ringandet ännu på eftermiddagen. Då gick den gamle portvakten i palazzo Geraci, där det numera ej bor andra än tiggare, som själf är en tiggare och går klädd i de fattigaste lumpor, och påtog det ljusgröna sammetslivréet, som han endast begagnar vid helgonfesterna och på kungens födelsedag.
Läkarens arfode utgör nu endast 150 r:dr, men då någon förhöjning häruti synts Styrelsen hillig, har detsamma blifvit uppfördt till 200 r:dr. Likaledes har Styrelsen, vid det förhållande, att den vid fängelset anställde Klockare nu, sedan en i Norrköping inrättad FruntimmersSkyddsförening till fängelsets kyrka skänkt ett orgelverk, tillika tjenstgör som orgelnist, föreslagit en förhöjning i arfoaet för orgelnistoch klockare-befattningen af 33 r:dr 16 sk. På sätt förut är antydt, skulle löne-förmånerne för Arbetsförestånderskan komma att ökas med en procent af fängelsets arbetsinkomst. Kongl. Maj.ts Nåd. Prop. om Statsverk. 1850. Korrektions-lnrättningen i Götheborg. 29 Direktören, sora vid detta fängelse tillika är redogörare, åtnjuter, enligt nu gälla»de stat, 500 r:drs lön och 100 r:dr såsom personelt arfode, äfvensom likaledes persorielt 10 procent af arbets-inkomsten, enligt Kongl, brefvet den 15 Maj 1838. Då vid delta mindre fängelse skäl icke är att besätta nämnde befattningar med serskilda personer, har Styrelsen, på det jemväl arbets-procenten måtte knnna bestämmas till likhet med hvad vid öfrige fängelser är förhållandet, trott sig böra underdånigst föreslå, att lönen för berörde förenade be fattningar måtte uppföras till 606 r:dr 32 sk. jemte två procent å arbets-inkomsten, samt att en procent deraf måtte få tilläggas Arbetsförestånderska». Fästnings-fäng elser ne i Carlskrona, Carlsten, Christianstad, Landskrona och Ny-Elfsborg. Enligt gällande stat utgör äflöningen för förenade Direktörsoch Redogörare-befattnin gen vid fästningsfängelset i Carlskrona, inberäknadt Skrifvare-arfode 333: 16. å Carlsten 500: — i Christianstad 333: 16. i Landskrona 466: 32. och i Ny-Elfshorg 416: 32.
Med anledn. af hvad den siste värde talaren anfört, får jag blott fråga honom om han icke anser, att lika mycket som skogens aflägsna läge förhindrat dess rätta tillsyn, lika mycket och ändå mer hafva de skogsägandes egen vårdslöshet vid averkningen och vården af densamma bidragit till dess förödelse; ty om de velat förekomma denna förstöring, hade det väl varit deras skyldighet, eller åtminstone ekonomiskt riktigt mot dem sjelfva, att de föranstaltat, det en tillräcklig upsigt öfver deras allmänning kunnat åstadkommas, och då sådant ej skett, lärer det .väl icke desto mindre vara helt oell hållet deras egen skuld, att de förlorat hvad de haft. Den 11 Mars /. m. 171 För öfrigt är det visst icke med mina åsigter förenligt att vilja motsätta mig något, som i afseende på skogsvård i allmänhet kan göras. Jag är sjelf i Nyköpings läns SkogsKomité, och har sökt i detta updrag verka hvad jag förmått, och inser således ganska väl behöfligheten af förändrade föreskrifter rörande skogsvården i allmänhet. Men jag tror, att man icke bör förblanda detta enskilda fall med den allmänna vården om skogarne i riket, emedan om man bifaller denna enskilda motion, skola otvifvelaktigt den stora mängd af ägare, till på dylikt sätt afverkad skogsmark, som finnes i vårt vidsträckta land, upkallas att inkommma med dylika ansökningar, och vet man på förhand hvad följden deraf kan blifva? Genom ett otidigt nit att sålunda vilja allt för hastigt genom tilllämpning i detalj taga ett initiativ i en af dagens vigtigaste frågor, skall man enl. min tanke störa den sanna och riktiga gången af denna vigtiga frågas rätta -utveckling. Må man komma öfverens om och söka åstadkomma en på sunda och statsekonomiskt riktiga principer grundad skogslagstift ning; men innan en sådan hunnit komma till stånd, anser jag sådana småförsök som det närvarande, ieke vara annat än otjenliga, och jag kan för min del, om jag också blir ensam i denna åsigt, icke gå in på hvad de fleste talare här söka att åstadkomma. Jag fortfar att yrka på bifall af Betänk:t. Gr. Sparre: Den siste värde talaren har sagt, att det borde bero på den enskilda, att sjelf rätta de fel han begått.
I anledning häraf hafva Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-Collegium och Statskontor blifvit hörde och, sedan vederbörande kronofogde och häradsskrifvare samt Landshöfdinge-Embetet i Östergötlands län afgifvit yttranden i ämnet, uti gemensamt underdånigt utlåtande den 15 nästlidne Augusti anfört, att Jonsbergs och Rönö inom Wikbolands fögderi belägna kapellförsamlingar, hvilka i jordeboken utmärkas såsom särskilda socknar, uti 1860 års kronotionde-extrakt för nyssnämnda fögderi icke upptagas med särskilda belopp af kronotionde, utan förekomma med en tiondesumma för Häradshammar jemte Jonsbergs kapell, och med en tiondesumma för Östra Ny jemte Rönö kapell, hvaraf utföres för Östra Ny med Rönö en prostetunna och 3 tunnor 12l7/24 kappar kronan behållet, och för Häradshammar med Jonsberg en prostetunna och 5 tunnor 217/8 kappar kronan behållet, allt hälften råg och hälften korn, samt att, enär, enligt hvad kronofogden och häradsskrifvaren upplyst, prostetunnan för Häradshammars och Jonsbergs församlingars pastorat utgår af ett hemman inom den sistnämnda församlingen, det rätteligen är för Häradshammars församling som en prostetunna fattas; hvadan, och då genom Nådiga brefvet den 10 Juli 1861 blifvit förklaradt, att Häradsham - Bil. N:o 7 d) till Kongl. Maj:ts Nåd.
R:dr eller hälften af SaltpeterFonden utgå, hvilket Förslag lemnaf anledning till den fråga, hvilka stadganden, i Grundlagen, meddela Utskottet rättighet att ingå i bestämmande af huru en beskattning bör utgöras och fördelas, hvilket jag, trodt tillkomma BevillningsUtskottet att föreslå, äfvensom den fråga jemlikt hvilka rättsgrunder, en, af jordbruket, allena, sammanskjuten Cassa, SaltpetersFonden. annorlunda kan tillgripas än såsom lån, då i öfvervägande koinmeratt densamma icke tillkommit genom alla medborgareClassers gemensamma sammanskott, utan blott af hemmanen i Riket, efter deras mantals beräkning, allena i ändamål att befordra Saltpeterstillverkningens förkofran, samt att, i följd deraf, desse medel icke böra användas för bestridande af utgifter, som till Nationens gemensamma deltagande höra, och vid alla förut Ben i i April e. in. förut inträffande enahanda förhållanden söm nu förevarande, blifvit, sorn sådane , ansedde Och beräknade. Det ar svårt att inse skälen hvarföre StatsUtskottet, som förmodats följa den grundsats, att, efter föregångne Ståtsinkomstberäknirtgar, i ett sammanhang pröfva och bedömma, de föreslagne Statsutgifter, nu, iso*? leradt, och utan allt sammanhang med till* gångar och behof, företagit afgörande af detta ganska betydeliga ärende, halst ett tidigare afgörande deraf ändock icke kart för Nationen dölja tyngden af tillökad utgift, .till närmare beloppet af en fjerdedel af nu Varande bevillning , som till rätta förhållandet framställer sig vid granskningen af RiksgaldsContöireta tillgångar och deras användande, äfven sorti vid StatsUtskottets profning af Konungen Nådiga proposition och flere Riksdagsmäns motioner i ändamål af nedsättning af Saltpeterskatten, då möjéligeii hinder torde mota för rättvist bifall till nedsättningen, genom det fö* reslagne tillgripandet af Saltpetersfondens halfva belopp.
Revisorerne hafva likväl, i anledning af Rikets Ständers berörde underdåniga Skrifvelse, ansett sig böra fästa uppmärksamhet vid den omständighet, att den olikhet, hvarpå Rikets Ständer hade afseende, icke eger rum uti Contractet om Skeppet Tapperheten och Fregatten af Chapman, utan förefinnes uti de om senare handeln, eller rörande Linieskeppet Försigtigheten samt Fregatterne Camilla och Euridice uppgjorde Contract, i det orden ”i och för Fartygens utrustande”som stått i Säljarens exemplar, blifvit i Köparens uteslutne. Jemlikt hvad Stats-Utskoltet i dess öfver berörde Berättelse linder N:o 22 afgifne Utlåtande anmält, har Utskottet, med stöd af §. Riksdags-Ordningen, hos Herr Hof-Cancelleren skriftligen begärt upplysning om den handläggning, som blifvit vidtagen i följd af Rikets Ständers 1 ämnet fattade Beslut, jemte deraf uppkommet resultat, och Utskottet får nu, sedan svar jemte handlingar i ämnet under den 2 i denne månad ingått, i ett sammanhang anmäla hvad i denna fråga förekommit. Sedan, i följd af Kongl. Maj:ts Nådiga Beslut, Linieskeppet Tapperheten och Fregatten af Chapman blifvit år 1825, på sätt de derom emel - 4 Stat s-Ut slottets Utlåtande N:o gt. lan framlidne En af Rikets Herrar, General-Amiralen m. m. Grefve Rudolph Cederström och Handelshuset Michaelsson & Benedicks upprättade Contract innehålla, till det sistnämnde försålde, uppdrog Kongl. Maj:t ytterligare i Nåder åt bémälde Herr General-Amiral, alt med samma Handelshus afsluta Conlract om försäljning af Linieskeppet Försigtigheten samt Fregatterne Camilla och Euridice, hvilken senare handel, derom Conlract den i Junii i8a5 upprättades, likväl sedermera, enligt Kongl. Maj:ts Nådiga Beslut af den 2g October samma år, återgått.