Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu äro de svenske män, som genom sin kyrkliga bekännelse äro utestängda från vissa rättigheter, embeten och tjenster, endast sådane, som likväl genom medborgarerätt och fri religionsöfning vunnit förmåner, dem de förut ej egde, ega allt hvad de eller deras fäder vunnit. Men genom öfvergång från rena evangeliska läran komme att bildas en klass af medborgare, som för sin kyrkliga bekännelses skull förlora den fulla medborgarerätt, som de och deras fäder egt. Skäl torde icke saknas att befara, det derigenom skola framkallas missnöje och split äfven inom andra områden Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. M 104. 45 än kyrkans, och ett sträfvande att återvinna det förlorade, som, så länge det möter motstånd, kan blifva al vigtigt inflytande på de offentliga angelägenheternas gång, äfven om denna icke för öfrigt skulle, vid ett allmännare upplifvande af religiösa och kyrkliga intressen, lida ett för en mindre stat stundom ganska betänkligt inflytande af dessa intressens bemödanden att bestämma allmänna beslut och åtgärder efter sina olika åsigter och sympatier. Då det stundom vid offentlig undersökning af ifrågavarande ämne blifvit yttradt, att en förändrad lagstiftning inom Sverige, i afseende på afTall från den rena evangeliska läran, vore ett den moderna civilisationens oafvisliga kraf och vore af protestantismens egen beskaffenhet, såsom bekännelse af trosfrihet, ovilkorligen påkallad, torde det tillåtas mig anföra de skäl, som neka mig att med anledning af dessa yttranden förändra min öfvertygelse. Det sednare yttrandet innebär ett ogillande af den grundsats om kyrkans enhet, som inom Sverige varit lika länge hyllad, som den oförändrade Augsburgiska bekännelsen varit svenska folkets trosbekännelse.
Då snodde hon tjocka shawlen om hufvudet, och illskrek om någon vågade röra den, och det var med yttersta våld nästan, som jag i början fick uti henne någon föda, men sedan detta kom litet i gång, så gick det, och sedan vi lemnade henne att fritt få hafva sin shawl så att hon hvarken kunde höra eller se, sedan förblef hon stilla, och så snart vi fått sälja det lilla som fanns, skaffade unga grefven en hytt på ångbåten, och en qväll bars hon dit, tyst som en död, och der låg hon – då som nu, och nu som då, och sedan vet professorn ju att hon blef hitburen, och sedan har hon aldrig sett hvarken himmeln, Guds dager, eller professorn, eller unga grefven, eller mig: och inga andra hafva sett henne. Men nu – nu säger jag att hon börjar vilja åter lefva upp. Jag ser det, och jag känner det på mig. Jag drömmer ofta att .» »Jo jo! konst och bemödanden skola väl slutligen något uträtta och förmå!» inföll professorn, som ingen håg hade att höra Märthas drömmar. »Konst och bemödanden, nattvak och begrundanden,» öfverläste han halfhögt, ty det var just med dessa ord han ämnade börja tala om sin patient, ute i staden; såg han blott att Märthas ord i minsta mån bekräftade sig, ty endast till Märtha yttrade han sitt tvifvel, just för att Märtha allena kunde veta att hans åtgärder här verkat – mindre än intet. Men nu gick han sina färde, och när han kom till Excellencen F. hvars botare han äfven var, sade han: »Få se om ej slutligen min konst och mina bemödanden lyckas, med den der stackars frun från landet, som lefver af Hans Excellens’s och dess herr sons stora nåd. Få se om hon ej med ihärdiga bemödanden åter kan bringas till sans och förnuft. Det skulle vara interessant nog, och en triumf för konsten. Jag skulle sedan derom utgifva en afhandling, som » »Ja, det vore rätt godt och bra, det der – min bästa vän,» sade grefven med yttersta liknöjdhet, »men hvad skall jag göra med min högra stortå?
Den, sora bifaller Utskottets af två Stånd godkända förslag, att införsels-tullen å Ost, alla slag, skall utgöra 1 R:dr lispundet, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, bestämmes denna tull till 30 sk, lispundet. Som denna votering, hvarvid en sedel blifvit kasserad, utfallit med 70 Ja och 48 Nej, halva alltså Rikets Ständer beslutat enligt Ja-propositionens innehåll. (j7-.de Den som vill att, i öfverensstämmelse med Utskottets af två Stånd gillade förslag, införsels-tullen å oraffinerad och raffinerad Salpeter bestämmes till 1 R:dr lispundet, röstar Ja.; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, fastställes denna tull till 2 R:dr lispundet. Denna omröstning, hvarvid en sedel blifvit kasserad, har utfallit med 47 Ja ‘oell 71 Nej, hvadan Rikets Ständer beslutat i enlighet med Nej-propositionens, innehåll. 58-.de Den som vill att, i enlighet med Utskottets af tre Stånd godkända förslag, gällande tull-bestämmelse att Chiiisk Salpeter eller Salpetersyrad! Natron får för Skedvattensoch andra fabrikers behof, efter pröfning och tillstånd af Kommers-kollegium, införas mot tull af 6 sk. lispundet, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages Ridderskapet och Adelns beslut, att Chiiisk Salpeter eller Salpetersyradt Natron må, utan föregående pröfning af Kommers-kollegium, införas mot en lill 3 sk. per lispund nedsatt tull, dock endast till städerna Stockholm, Götheborg och Malmö. ' , Denna -votering har utfallit med 60 Ja och 59 Nej; hvadan Rikets Ständer beslutat i öfverensstämmelse med Ja-propositionéns innehåll. \ | 59:de voteringen (68:de punkten).
Dessa ställningar, der de kunna användas, hafva dessutom den fördelen, att de täcka både det hotade stället, och den landsträcka som befinnes bakom arméen. Jag hänvisar häruti till Montecucullis campagne emot Turenne, som bevisar hvad klokt valda ställningar kunna åstadkomma. I anledning af hvad jag nu haft äran anföra, anser jag försvaret af fäderneslandet och Stockholm vara försäkradt emot en fiende, landstigande norr om denna stad; det återstår nu att söka mota den söderut landande. Dertill tror jag fordras, att först och främst iståndsätta och utvidga Dalarö Citadell så, att ingen fiendtlig flotta kunde inlöpa i hamn derstädes, och för det an - Den 2 Mars f. m, 67 dra att, då så påfordras, hafva en armee emellan Södertelje och Nyköping, Det blefve denna artnees sak att emotgå en fiende, som landade i Södermanland eller Östergöthland. Dessa båda armeer, nemligen den sistnämnde och den norrom Stockholm posterade, kunna ganska lätt understödja hvarandra och i behofvets stund hasta till förening. Deras ställningar hafva dessutom den fördel, att en fiende, sorn möjligtvis skulle debarkera antingen vid Gefle eller Norrköping, måste nödvändigt först upsöka en af dem, och söka slå den, innan han vågade intränga i landet, emedan lian i annat fall lemnade en öppen och oförsvarad operationslinie, emot hvilken vi, i denna händelse, obehindrade kunna agera, och derigenom, innan kort, förstöra alla den liendtliga armeens tillgångar, Milla Herrar, hufvudprincipert för att lyckas i en invasion i hvilket land som helst, men i synnerhet der icke öfverllödiga tillgångar på förnödenheter finnas, är att förskaffa sig en säker operationslinie, utom hvilken eröfringen af ett land är omöjlig.
Januari! ingifwit, till Lag-Utskoktet remitteradt Memorial, hwari yrkas, att Lagens stadgande angäende ärverkan a ftog mätte ändras och skärpas; men som Urskottet, i anledning af Riksdagsmannen polian ZckaZnus ^Veslmzs förut i berörde ämne wäckte fräsa, genom Betänkande den 27 October nästledit ar, pä anförda stal, ansett nägon skärpning i answaret för äwerkan ä annars enskildta Skog icke bör äga rum, hwilket utlätande samtelige Refpective RiksSländen bifallit, sä kunde Lag«Utstottet nu i samma ämne icke afgifwa annat yttrande, än endast äberopa tzwad salunda blifwit' hemstäldt och gilladt; hwarom Utdrag af Protocollet skulle till Riksens Högloft. Ständer expedieras. In Lstem. Holmberxkov. Rid« Den 27 Zebruarii. iz8r Ridderflapet och Adeln uptog detta säsom endast aä nolittam afgifwit, emedan frägan redan före detta war afgjord. Uplästes följande: ' Riksens HSglofl. Ständers Allmänna Be. swärs. och Oeconomie-Utskotts Betänkande , angående Fängars förande 06) bewakande. I detta ämne har Utffotlels handläggning blifvit föranledd af följande frän Högloft. Ridderssapet sch Adeln samt Hederwärda Bonde - Ständer remitterade twanne Memorialer nemligen: i:o Af Herr Hof-RättsRådet Larl kreärie täeykenlkölä, hwaruti till afhjelpande af de olägenheter som de af Allmogen hwilka lill Fängfljuts blifwit anflagna, mäste widkännas, samc till förekommande deraf, att säsom genom nu warande
Jag är visserligen bland deras antal, som högligen ogilla, att man uttrycker sitt missnöje på ettsätt, att en Talare derigenom möjligen förhindras att yttra sig. Om detta sätt begagnades på båda sidor, ömsom med och ömsom emot de för ögonblicket rådande meningarne, kunde det hända, att sanningar ej fingo höras på detta till hennes fria yttrande egnade rum. Men jag tror ej, att LandtMarskalken kan framställa till Ridderskapet och Adeln en proposition i detta afseende. Hvarje framställning af Land tMarskalken bör vara sådan, att den kan besvaras med Ja och Nej. Om då någon skulle svara Nej och begära votering, kommo vi att votera öfver tillåtligheten af ett olagt förhållande. En annan utväg finnes, som går an att vidtaga, den nemligen, att livar och en inom sig sjelf, utan proposition, besluter, att icke afbryta någon Talare med stampning. Grefve Posse; Arvid: Då Riddcrskapets Den 3o Mars e. m. och Adelns Protocoller böra innehålla hvad här tilldrager sig, tror jag, att hvad som, blifvit af RiddarhusSecreteraren uppläst bör bibehållas oförändradt, ehuru oangenämt det är att höra uppläsas. Jag tror det så mycket mera, som jag, lika med Herr Hjerta, förmodar, att, sedan uppmärksamheten en gång deruppå blifvit fästad, det icke mera skall inträffa. Men då detta uttryck här kommer att stå qvar, vänder jag mig enskilt till Herr RiddarhusSecreteraren med anhållan, att det framdeles äfven måtte iakttagas vid alla de särskilta tillfällen, dådet ägt rum. Jag förenar mig med Herr von Hartmansdorff, att, om äfven Ståndet svarade Ja, det ej vore lämpligt att framställa en proposition, som innehölle, att man ej skulle handla orätt. Herr Lefren, Johan Pehr: Min tanka är att instämma uti hvad Grefve von Schwerin yrkat. Om det är obehagligt, att saken ägt rum, och att derom besluta, kan det ej heller vara behagligt, att den står qvar i våra Protocoller.
Slutligen instämmer jag i Herr Presidenten Skogmans förslag till föreskrifter för utlåningen genom Handelsoch JNärings-Diskonten och får jag, jemte åberopande af detsamma, reservera mig mot de i min tanke för långt sträckta formoner, Utskottet tillstyrkt för belåning af inrikes vexlar, löpande på 6 månader. Med kännedom om beskaffenheten af de dokumenter, som för närvarande vanligtvis belånas i Handelsoeh Närings-Diskonten, befarar jag att allt för stora formoner lemnade åt vexlar, som äro utställde på så lång betalningstid, som 6 månader, skulle kunna, oaktadt den större risk, som dermed vore förenad, framkalla enahanda missbruk, som de, hvilka derstädes, under närvarande utlåningssätt, emot pant af reverser ega rum, hvarigenom sålunda Utskottets afsigt, att, medelst den nedsatta räntan, framkalla bättre och således äfven kortare kredit-bruk, helt och hållet förfelas. På dessa skäl och äfven för den händelsen, att man skulle frukta det fonden för Handelsoch Närings-Diskonten skulle genom antagandet af Presidenten Skogmans förslag, blifva till betydlig del obegagnad, tillstyrker jag: alt inrikes vexlar och accepterade invisningar på 6 månader icke måtte erhålla annan förmon än företrädesrätt till
Riksdags-Ordningen föreskrifver, anmäld anledning till anmärkning mot Stats-Secreteraren för Handelsoch FinanceÄrenden, hvilken anledning uppgifvits vara liemlad från rådslagen i afseende på det, med Kongl. Majlis Nådiga Skrifvelse under den 3 i nyssnämnde månad, öfverlemnade Förslag till Banco-Lag; yrkandes Motionairen, att Hr Stats-Secreteraren Skogman, som tillstyrkt Konungen att föreslå och följaktligen äfven att, om Tre Riks-Stånd bifölle förslaget, sanctionera denna 4 Cors itutiotti-Vtiknttets Mern. Lag, ehuru stående i uppenbar sirid mot 72 $. Regerings-Formen, måtte , på grund af 3 §. Ansvarighets-Lagen, ställas under tilltal af Justiliae-Ombudsmannen inför Riks-Rätt, eller onk, derest ett dylikt åtal ej funnes böra ega rum, Utskottet hos Rikets Ständer tillkännagifva förhållandet, i det ändamål Regenngs-Formens 107 §. antyder. Vid föredragningen af denna anmärknings-anledning, har hos Constitutions-Utskoltet först i öfvervägande kommit, huruvida Utskottet vore befogadt att densamma, såsom riglad mot ett under Riksdagens lopp inträ (Fädt fall, till pröfning och besvarande upptaga. Grundlagarne stadga, i 53 och io5 §§me Regerings-Formen samt 29 §. Riksdags-Ordningen, endast Constitutions-Utskottels åliggande, alt ”äska de i Stats-Rådet förda Protocoller och dem granska,” utan att dervid någon tidsbestämmelse för granskningsrättens utöfning finnes tillagd. Riksdags-Ordningens 76 §., så vidt den här befinnes tillämplig, förbjuder oek allenast någon ny, till ansvarighet förbindande granskning af det sorn redan, vid en föregående Riksdag, blifvit granskadt.
F.; —■ deremot tror jag förhållandet ganska an märknings värdi elter § 107, emedan Staten här sjelf var monopolist, och således kunde afsäga sig nämnde rättigheter, hvilket jag ansett mycket nyttigare för Riket, än att de bibehöllos. Den andra af ofvanskrifne satser, eller den, alt ingen § i Ansvarighets-lagen kan föranleda något positivt beslut inom Conslitutions-Utskottet, har serdeles, blifvit bestridd, med hänvisning till Ansvarighets-lagens § 6, hvilken omtalar en Riksens; Ständers rättighet att göra anmälan efter § 1 o-j "för uraktlåtenhet af i Grundlagen uttryckligen föreskrifna pligleroch föreskrifter, hvilka i denna Aris v ar ig be ts-lä g ej äro serskildt uppräknade.’’ För mig har synts, att, då § 106 R. F. uttryckligen hänvisar ali Grundlägsöfverlrädelse till Riks-Rätt; då Ansvarighets-lagens straffbestämmelser för en del af de vid sådan domstol constaterade facla äro serskildt bestämda men för en annan del sjelfva hänvisa till ”sådan anmälan» hvartill § 107 R. F. berättigar,” och då slutligen denna ^ 107 omnämner helt andra förseelser» än Grundlagsöfverträdelse; kandelia allt ej annorlunda förstås, än att Riks-Rälten i dessa fall måste fälla det Utslag, att ”dea af Actor åberopade Grundlags pa ragra fen är öfver t rädd , men » då den ej finnes serskildt uppräknad i Ansvarighels-lagen,. ej eller någon annan del af denna lag» än § 6, är hit lämplig, ankommer det på Riksens Ständer,” o. s. v. Efter detta Riks-Rätlens Utslag, men icke förut, tror jag, att i dessa mål hvarje ledamot af Riks-Stånd ,. om Riksdagen då ännu är samlad, eger ostridig rätt väcka frågan om Rikets, väl kräfver den anmälan, hvartill § 107 berättigar.
hade jiist återvlndt Iiein fr8n en resa och intriidt i vestibulen, d i lieiilies lilla elflika dotter, festklädd att taga mot mamma, skyndar från öfre vhiiigen, hänger sig i brådskan ut öfver balustraden, förlorar jäinnvikten och faller till moderns fötter. Trappan var hög, stengolfvet l&amp;rdt. Intet Iiopp. om barnets räddiiing fanns; ett par timmars dödskamp och allt var slut. Moderiis sorg var outsäglig, och lidandet skärptes än mer genom itervandande tvifvel, tvifvel på allt, soin utgjort hennes lifs högsta lycka. I ångest suckade. hon:, min Gud, min Gud! hvi hafver du öfvergifvit mig&gt;. Men dessa själsmarter alstrade hos henne en förmåga af inedlidande, som framdeles förlänade henne en alldeles egendomlig gåfva att mildra andras sorg och lätta. deras börda samt kraft att arbeta, strafva och bedja för att radda sjunkna och lidande medsystrar. Dennh sorgens och förtviflans tid, som syntes mrs Butler oandlig, ' fick dock ett slut. E n dag, då, saknad och bitterhet drifvit henne bort fran tomheten i hemmet, och hon, uttröttad af att vandra gata upp och gata ned, längtade efter h v i l ~ bch frid, besökte hon en gammal from kvakerska, och sittande vid hennes fötter, utgöt hon sitt hjärtas bedröfvelse. Gumman lade sin hand på hennes nedböjda hufvud:, Gud .har tagit till sig din iilskliug~, sade hon,- ' winen många öfvergifiia unga hjärtan finnas, hvilka behöfva den moderskärlek, som flödar frkn ditt. J a g har ett hem för arm.a sjunkna @ innor, som jag tagit v&amp;.rd ' oin, men jag förmar ej mer se till dem, emedan %Ider och sjukdom medtagit mina krafter. Blif du en moder för dessa öfvergifna~. - Josephine Butler följde anvisningen och upptog arbetet. Nu började mörkret skingras.
Angående Plospitals och andre ad pios Usus anslague Hemman; Så äro Skatteköp dera Stats-Vtshiiteis Betänkanden: i465’ Icke tiilåtne, utan endast städjorätt, likmätigt Kongl. Förordningen af den 11 December 1766 och KonglFörklaringen deröfver af den 5 April 1770, samt Kong!. Brefven af den 7 December 1796 och den 16 December i 8 x sa? och Uti hvilka Författningar Stats-Utskottet icke ansett sig kunna tillstyrka hagön ändring, såsom ledande till rubbning Uti de för sådane Inrättningars bfcstånd vid deras fundation stadgade grunder. I afseende på Visingsborgs Skolegods-hem* han ; så emedan samma förhållande är med deni sorn Acadéinié-Hemman, ätt de grunda sig på serskildta förlän ingär 5 Ty anser Stats-D tskottet Sig icke heller derutinnan kunna tillstyrka Riksens Höglo!]. Ständer» att vidtaga någon serskild Författning. Rörande sluteligen Militie Boställs-Iiem^ haan; Så kan Skatteköp derå så mycket mindre tillstyrkas, sorn sådant skulle föranleda till ert total rubbning Uti hela Indelnings - Verket; Dessutom liigenom Kongl. Brefvet den 2 7 September ä f> 5 S, Kongl. Förordningen om Skatteköp af deri 19 September 1723. sarht Kongl. Resolutionerna på Krigs-Befälets Besvär af den 11 Februarii x 748 §• 8.) dén 11 Januari! 3 75 7 §. 36, saint den 12 November 1766 11, allt Skatteköp 3 sådahe hemman redan förbudit, Och. tillika förordnadt, att om något boställe eller någon dé! deraf skulle vara till Skatte förS.åldt, bolde Skntte-Brefvet Upphäfväs och återgå, samt i sådant fall Embetsmännen, som i något måtto dertill bidrdgit, ej undgå det ansvar, som Lag Bihang till Riks-Sl.
Han var sprättig och fin, hans halsduk var skinande blå och prålade med kråsnål af imiterad diamant, han hade stora breda händer, fina och hvita som om de aldrig känt solen, hans kläder voro af modernaste trikotväfnad och sutto som svarfvade åt hans vackra, något fetlagda figur. Men ändå hade det aldrig förr fallit Börje in att ätandet – trots silfvergaffel och finaste damast kan bli någonting vidrigt. Och helt otvunget instälde det sig i hans sinne en jemförelse. Han tänkte på sina grofva, otympliga arbetare derute. Hur föga granntyckta de än kunde vara och fastän de knappt visste hvad gaffel skulle vara till, brukade de ändå alltid sitta till bords med samma lugn och värdighet som far före dem, – långsamt skära af styckena med sin fällknif och betänksamt föra dem till munnen. Att icke äta med antagen likgiltighet, skulle hos dem anses som den fullständigaste brist på folkvett. Han hade ofta skrattat åt det der. Nu förstod han hvarför de antagit sin sed. Det fins olika sätt att anbringa sin fernissa. Den yngste af bröderna tycktes vara en upptågsmakare och odygdsfågel. Mer än en gång måste modern skicka en sträng blick ned till den bordsända, der han satt, en blick som emellertid icke hade annan påföljd än att han den ena gången nickade mycket ifrigt till henne och den andra skickade en liten oförmärkt slängkyss. Alla de andra pojkarnes hufvuden lutades fram emot honom och han tycktes ha ett outtömligt förråd af skolhistorier att servera dem till maten. Dessemellan klingade han med en myndig min på sitt glas, med vanan hos en gammal krogkund, och begärde mera öl. Och så såg han så lustig ut med sitt runda hufvud, sin smala hals och sina spelande ögon. Den pojken kunde Börje i alla fall tycka om. Han var oförlikneligt komisk med sin fogeluppsyn och sin skolpojksjargon. Den andre i ordningen af bröderna förde en städad konversation med sin granne, kontoristen. Hans hela lilla person var det mest vårdade man kunde tänka sig, men han bar icke som brodern berlocker, kråsnål eller lysande halsduk, och hans kläder voro i mörka färger.
Härvid har den utväg sjelfmant erbjudit sig att för behörigheten att erhålla ett Närings-Stipendium bestämma samma kunskapsmått, som erfordras för vinnande af inträde i de särskilda läroanstalter, hvilka blifvit inrättade för meddelande af undervisning 25 åt ynglingar, som vilja egna sig åt industriella yrken, såsom Teknologiska Institutet, Bergskolan i Fahlun, Chalmerska Slöjdskolan i Göteborg, Tekniska Elementar-skolorna m. fl.; och har Direktionen derföre uti det nya Reglementets 2:dra § föreslagit del stadgande, att Sökande till Närings-Stipendium skulle, jemte betyg öfver de kunskaper han vid något allmänt läroverk eller genom enskild lärares undervisning före inträdet i den särskilda läroanstalten sig förvärfvat, förete betyg öfver derstädes undergången inträdesexamen eller, derest sådan examen ej fordrades, intyg om derstädes skedd inskrifning. Direktionen får nu till Ridd. o. Adelns egen pröfning öfverlemna ifrågavarande förslag, med vördsam hemställan, att de nya Reglementena, sådana de blifva af Ståndet fastställda, måtte förklaras skola lända till efterlefnad från och med 1864 års början. § 9 1 afseende å Riddarhusets lånerörelse får Direktionen omnämna, att någon förlust derå, i följd af låntagares obestånd, icke trä flat Riddarhusets Fonder samt att, enligt bokslutet öfver samtlige Kassorna och Fonderne för sist lidet år, räntebärande beloppet af de under
Om våra lagstiftningsoch lagskipnings-sammankomster; om skolundervisningen, och så vidare, vore leinnade lill offentlighet, så skul - Den in Januari i f. tu. i5 le våra framsteg på civilisationens bana blifva vida hastigare och upplysningen bland nationen lättare utvecklas. För öfrigt sårar det känslan att bedömas af personer, sorn ej anföra något skäl för sitt beslut. Lika ined Hr Hjerta har äfven jag funnit, att denne tysthetsed ofta ej hålles af våra Jurymän. Då jag stundom varit Juryman, har jag, straxt efter Juryns upplösning, hört främmande personer hafva sig bekant, hvad som inom Juryn blifvit öfverlagdt och beslutadt, och huru hvarje Juryman sig yttrat. På detta sätt är den af Juryn fordrade hemlighet dubbelt skadlig, ty den skapar eds-förbrytelser och blottställer äfven den oskyldige Jurymannen för misstankar att hafva brutit sin tysthetsförbindelse. Då jag nämnt, att jag varit Juryman, bör jag tillägga något rörande den erfarenhet jag dervid vunnit om en ofullkomlighet i vår Jury. Det har nemligen flere gånger händt, att jag funnit åtalade skrifter hafva cn skadlig syftning, men vara uppställde och förklarade med en sådan advocatur, att jag, bunden af min Edsförpligtelse och föreskrifterne att fria i tvätydiga fall, ej kunnat följa min öfverygelse om skriftens brottslighet, utan nödsakats fria Författaren från ansvar. — Man har påstått, att ConstitutionsTJtskottet föreslagit inskränkningar i tryckfriheten. Om jag det trodde, skulle jag ej instämma i Utskottets förslag. Jag kan ej inse, att indragningsmaktens bortta - Den 27 Januari! f. m. gande innefattar någon sådan inskränkning; tvärtom är det en utsträckning deraf. Man håller sig vid Jurynrinrättningen, och vill anse den såsom Tryckfrihetens palladium. Men hvem ansvarar nu för, att icke i Juryn inträder en person, som ej är väl qualificerad.