Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till stör och gärdsel får endast tagas ett visst antal vuxna granar och gårtallar, samt sådana träd som inte kan bli nyttiga till timmer. Eneträd och gamla grenar av mogna granar. Om skogen är mycket tät får gallring av unga träd förekomma. Den som får hugga träd får också ta nedfallande katar och grenar, men några kvistar skall kvarlämnas till skogens återväxt. Inget får avföras ostämplat eller i skogsbetjänternas frånvaro. Ingen får sälja det han fått utsynat och stämplat för egen del eller avföra det till någon annan gård än det är ansökt för. Vill någon från allmänningen hämta till bränsle nedfallna lågor, skatar och grenar skall han söka lov hos befallningsman. Avhämtningen skall ske på en bestämd dag i skogsbetjäntens närvaro. Mulbete är liksom förr tillåtet. Om inte landseller häradsallmänningen är avgränsad från intilliggande ägor bör befallningsmannen draga försorg att det blir gjort. Finns eller uppstår tvist om råskillnad skall förordnas en Auktor Publicus som bevakar och till laga slut befordrar. Vid de allmänningsrannsakningar som Vår befallningshavare anställer skall man undersöka om hemman, gårdar, torp och backstugor som finns där har besittningsrätt. Finns hemman eller torp som indelta eller skattlagda är, skall de bibehållas som de var då de skattades och avhändes. Besitter någon på allmänningen hemman eller torp som inte är skattlagda eller indelta eller med urminnes hävd försvarade skall de erlägga skatt till kronan om inte frihetsår är beviljat. Finns någon, som har frihetsår, men som försummat att göra de årliga uppodlingarna, kan han avskiljas och en trevnare åbo antas. För att ingen osäkerhet i framtiden skall uppstå, skall skogen skyndsamt bli uppmätt och kartlagd. Då Vi fått veta att allmänningarna blivit på de flesta ställen medtagna, skall landshövdingen i fortsättningen alldeles förbjuda någon att bosätta sig där eller bygga sågkvarn. Endast skogvaktarboställen och röjning för skogsplantering tillåts. Mossar och kärr som kan anses lämpliga till uppodling kan få röjas. Sockenallmänning skall de som bo i socknen njuta och dessa allmänningar skall obehindrat lagligen delas mellan de sockenbor som anhåller därom.
Stats-Utskottet till Götha Canals biträdande så mycket heldre begagna, sorn det önskade ändamålet, att till nästa Riksdag hålla Riksgälds-Sedelstocken vid samma belopp, som den utgjorde uti December 1814, icke lättare kan uppfyllas, och derjemte den fördel vinnas, att få de nya Sedlarne till Åkerbruk och Näringar spridde. Öfvertygatl, att Riksgälds-Sedlarnes hastiga indragning skulle medföra alltför skadliga följder, synnerligen igenom dagsverks-löners och vissa varors uppstegring, kan jag ej annat än högeligen tillstyrka, att det fastställande anslaget till Götha Canals fullbordan måtte utgöras af Riksgäljis*Gontoii'et, till det belopp, sorn Riksgälds* - Den 17 Juli> gäldssedel-massan blifvit och blifver mindskad emot densarnmas storlek vid sisil. års slut, saint att endast den brist, sorn derefter uppstår, måtte ifrån Banken utgå. Ex Protocollo G. Helsinsius. Yttrande till Håglöf1. Banco Utskottets Protocoll den 15 Juli 1815 af Hr Lectorn och Prosten Fruberg. Med Herr Landshöfdingen Grefve Liiljencrantz förenar jag mig till alla delar i den önskan, att medlen till Canal-arbetets fortsättning heldre måtte tagas fran elen nu mera , som jag hörer, rika Stats Cassan, än ifrån den utpumpade Bankens knappa tillgångar, och det så mycket mer , som jag derigenom ser ett fägnande hopp, att Staten , och icke Banken, sorn man i alla fall gerna afundas hvarje vunnen inkomst, en dag, när transport-handeln genom Canalens, gifve Gud , snart fullbordade 57 slussar, blifvit rätt liflig, måtte få dela deri stora vinst, som man med säkerhet kan lofva sig i vår lyckliga framtid af detta Mästerverk; och möjligtvis skulle finna en öppnad utväg, att, utan att anlita Banken, kunna sjelf realisera sina Biksgälds* Sedlar. Ex Protocollo G. Htlsingius.
Är å den afstådda andelen och frakten tagen försäkring, gällande för tiden efter deras afträdande, vare öfrige delegare förbundne att samma försäkring, emot gäldande af en motsvarande andel af premien, öfvertaga. § 9. Vill någon sin andel i fartyg under hand sälja till annan än medredare, hembjude den förut vid allmänt sammanträde eller eljest öfrige delegare mot samma vilkor, annan bjudit. Lösa de ej, en eller flere, inom tre dagar sedan hembud skett eller de uppgifna vilkoren blifvit, der medredare det äskar, af säljaren inför närmaste domstol med ed fästade, vare lösningsrätten, efter det hembud, förlustige. Vilja, inom den tid nu sagd är, flere delegare den hembjudna andelen lösa, ege dertill rätt i förhållande till den andel, hvardera i fartyget eger. 4 § 10. Ar andel i fartyg såld, utan att vara, såsom förut sägs, medredare hembjuden, ege de, en eller flere, sedan försäljningen dem kunnig blef, mot köparen den rätt, som enligt % 9 i afseende å säljaren dem tillkommer. Säljes andel genom offentligt utrop, ege hembud och lösen ej rum. Har befälhafvare del i det fartyg, från hvars förande han blifvit mot sin vilja entledigad, och vill han sin andel sälja, vare medredarne skyldige att densamma lösa, der annorlunda ej öfverenskommas kan, efter uppskattning af skiljomän, om hvilkas väljande och beslutanderätt vare lag sorn i § 321 sägs. § 11- Vid delegarnes sammankomst skall hållas protokoll, deri besluten införas. Protokollet skall af närvarande delegare underskrifvas och förvaras af hufvudredaren. Hvarje delegare stånde fritt att af protokollet taga utdrag eller afskrift. § 12.
Detta är det enda skäl, tJlsL haft att stödja sig på, och jag anhåller, lika med Frih, Cederstidrtr, om propos. till bifall af detta betänk., enär det icke innefattar något vådligt praejudicat, synnerligen som jag förmodar, att sjelfva författningen, i anledn. af den nu väckta motiom fl kommer att upphäfvas eller åtminstone betydligen modifieräs Hr Anckarsvärd, A11 g.: Jag har icke något syn nerligt alt tillägga, sedan Frih. Sprengtporten yttrat sig, D c ii 3 J u 11 i c. ni. 7» utan förenar jag mig i alla delar med honom. Jag vill blott i anleda, af en föregående talares yttrande, att möjligtvis .Stats Utskts yttrande skulle varit att med denna lilla summa inleda nå en våg, hvilken sedermera skulle såsom praejudieat kunna åberopas i fråga om större summor, göra den anmärkn., att det verkligen ur oförväntadt, att denne talare, Hr von Hartmansdorff, skall söka så besynnerliga motiver hos andra, så ofta något tillfälle dertill kan yppa sig. Jag för min del kan icke finna, att något svek bär kan vara begånget, eiler att anleda, företer sig till någon afsigt att inleda R. St. på en afväg, då nästföljande betänk, innehåller ett sådant inål, att säkerligen hvar och en, sorn last det första af dessa betänktn, äfven i ett sammanhang tagit kännedom om det andra, som angår en fordran afenkan Alm. Således måtte åtminstone StatsUtsk. blifva frikändt från en förmodan, att Utsk. skulle uppsåtligen velat inleda Ständerna på en oriktig väg. Jag kan för min del icke inse h varl ill en återremiss skulle tjena. Må då R. o. Ad. hellre afslå hela saken; ty på grund af några rättsförhållanden kan jag icke bestrida, att ju Staten kan behålla dessa 43 rtdr, som af några rotehållare i Calix socken med slöd af billighet återfordras. Huruvida det kan lända det allmänna till någon båtnad, leranar jag derhän. Utsk. har likväl icke trott sig tillständigt att tillstyrka R.
Detta borde våra Theologer och Prester väl betänka och lägga på hjertat, om de ej vilja ådraga sig tänkande personers ogillande och missaktning. Det, som har legat till grund för denna lära och gifvit henne sin hållning, har varit menniskans djupa och oafvisliga, om än ej alltid så klara, medvetande 1) deraf att hennes lif i sitt sanna väsende och i Gud — hennes verkliga sedlighet och religiositet — är hennes absolut sanna goda, hennes rätta och högsta ändamål; 2) deraf att hennes försummande eller motverkande af detta ändamål — hennes verkliga osedlighet och syndighet — derföre ock är hennes absolut högsta onda, hennes egentliga och verkliga osalighet; 3) deraf att detta onda icke blott är ett ondt i sig sjelf, utan nödvändigt ock är det till sina följder, så att det aldrig kan leda till någonting godt; samt 4) deraf att icke blott hennes eget förnuft, utan ock Gud och alla andra förnuftiga väsenden måste vara verksamma hos henne till det ondas upphäfvande, d. v. s. till hennes bestraffande eller rättande. Men det falska och superstitiösa i läran är 1) att man i följd af bristande bildning har föreställt sig Gudomligheten efter analogien af en verldslig monarch eller en representant för det menskliga samhället; 2) att man af samma orsak har föreställt sig den förre såsom straffande fullkomligt på samma sätt, som den sednare, d. v. s. begagnande sig af physiskt ondt eller af sinnliga lidanden såsom straffmedel; och 3) att man i följd af egen råhet har ansett bägge vid straffandet endast utöfva en hämd eller blott vedergälla ett ondt med ondt, hvilket man funnit naturligt och rättvist, då man ej kunnat inse att det är förnuftsstridigt. På menniskans lägre utvecklingsgrader är nemligen hämden ett slags barbarisk rättsskipning, hvilken för hennes då ännu uppgrumlade rättskänsla är fullkomligt behörig och tillfredsställande. Vi beröre här endast i förbigående ett ämne, som annars ganska väl förtjente en egen och vida utförligare behandling, men med hvilken vi likväl för tillfället ej kunne befatta oss.
Dom, med mindre densamma, jemte alla de handlingar som till Compromissarierne inlemnades, fingo genom trycket allmänne göras, i händelse någon i detta ändamål till deras utfående sig hos Compromissarierne anmälte; men derefter, uppå af H:r RevisionsSecreteraren framställd fråga, hvar för sig förklarat, att, i händelse Parterne dermed åtnöjdes, Compromissarierne icke ville undandraga sig att öfver de tvistiga puncterne gemensamt af - Betänka lideng N:o iof4 > 87 afgifva ett pä Lag och bästa öfvertygelse grundadt utlåtande, utan alt dervid anse sig äga anledning att behandla målet under samma publicitet som vid Domstolar i allmänhet äger rum; att Handelshuset Michaelson & Benedicks, efter delfåendet häraf, ytträt sig icke hafva något dervid att erinra, under yrkande, att den under den 5:te fÖrutgångne Julii emellan dem och ITtr RevisionsSecreteraren, såsom Kronans Ombud, afslutade öfverenskommelse måtte få tjena till efterlefnad; att Handelshuset förmenade denna öfverenskommelse icke vara rubbad genom den förändrade form Compromissarierne förklarat sig vilja gifva åt deras yttrande, ulan ansåg sig äga en uppå öfverenskommelsen grundad rättighet, att genom de redan valda Compromissariernes utlåtande finna de uppkomne stridigheterne bestämdt afgjorde och sålunda snart blifva till sin tillständiga rätt förhulpet; med underd. anmälan af hvilket förhållande H:r Rev.Secreteraren i lika underd:het anhållit om K. M:ts Nådiga föreskrift om hvad vidare borde af honom i målet tillgöras. Varande den a8:de derpåföljde Octobel-, emellan H:r RevisionsSecreteraren, enligt dertill åberopad Nådig automation, genom K, M:ts Bref af d. i3 i samma månad, samt H:rr Michaelson &
Den redlige medborgaren drabbas icke af strafflagen, men samhällets stora intressen fordra dock, att en sådan skall finnas till; och visst är att så länge i alla andra länder den stränga personal-arresten för förfallna vexelskulder bibehålies 3åsom ett nödvändigt medel för vexlars fulla användbarhet i affärsförhållandena emellan länder och folk, den i Sverige ej, utan skada för dess kredit kan afskaffas. På alla dessa skäl och med afseende på den likhet, som finnes emellan en insolvent gäldenär i konkurstillstånd och utom konkurs, föreslår jag vördsamt, att uti ämnet mätte stadgas så som följer: Har gäldenär, vid utmätning, ej något att gälda med; låte Konungens Befallningshafvande, der borgenär det äskat, honom förbjuda att från orten resa till dess domaren pröfvat, huru hans fattigdom tillkommit. Reser han ändå, innan han redo eller rätt för sig gjort, eller fullmäktig och borgen för sig ställt; då må han, om borgenär det yrkar, bysättas till dess den pröfning afslutad är. Borgenär åligge den pröfning, som ofvan är sagd, vid nästa rättegångsdag hos domaren begära. Gör han det ej; vare reseförbudet utan verkan. Domaren skall genast gäldenären inför sig kalla låta och om orsaken till hans fattigdom ransaka. Finnes det, att gäldenären genom oförvållade omständigheter oförmögen blifvit att sin gäld betala, eller att han ej sjelf sig den åsamkat, och att ej svek derunder är, eller att han under osanna föregifvanden förledt sina borgenärer att sig gods eller penningar försträcka; vare han då för ansvar fri, och behålle borgenären sin rätt till betalning efter lag, der tillgång hos gäldenären framdeles yppas. Finnes det deremot, att gäldonärens obestånd tillkommit af slöseri, spel eller annan uppenbar vårdslöshet, eller att han dolt eller ur vägen skaffat något af sina tillgångar, eller på annat sätt brukat list eller svek mot sina borgenärer varde till ansvar fäld efter thy, som i konkurslagen stadgas om vårdslös eller bedräglig gäldenär, hvars tillgångar blifvit till konkurs upplåtna: dock vårdslös gäldenär endast i det fall, att borgenären det äskar.
Jag anhåller endast att på förhand få till prot. anmäla min reservation emot Betänk., enär jag förutser att detsamma kommer att utaf Ståndet bifallas. Hr Hjärne, Harald: Afven jag ämnar icke yrka någon förändring uti Utsk:s förslag, emedan tiden nu är alldeles för långt framskriden för att man skulle kunna vänta att Regeringnn nu mera skulle utfärda någon sådan förklaring utaf Kungörelsen af d. 13 Juli sistl. år, som här varit föreslagen, men jag nödgas likväl förklara, att jag anser det serskildta Utsk. hafva behandlat denna fråga på ett sätt, som jag nästan ville kalla oförsvarligt; ty om Utsk. hade afgifvit sitt yttrande om Hr Dalmans motion på samma gång som det yttrade sig öfver Doctor Sandbergs, så hade det ännu varit möjligt att komma till det lyckliga resultat, hvartill jag åtminstone hade hoppats att den skulle leda; men då Utsk. afgaf sitt Den 1 Mars f. m. 35 lielänk. i anledn. af Doctor Sandbergs motion förbehöll det sig att framdeles få inkomma med yttrande öfver Hr Dalmans motion. Hade jag sutit uti Kisk., skulle jag icke hafva sett något hinder för att på en gång behandla dessa båda motioner, ty det var tydligt och klart för en och hvar, som tänkte på saken och önskade komma till något resultat, att det var nödvändigt att i denna fråga hastigt fatta sitt beslut. Jag vågar påstå, att det ligger temligen nära till hands att Utsk. hade bordt säga, att om än R. St. icke vilja bevilja Doctor Sandbergs motion, hvilken vi tillstyrka, så hafva vi likväl ansett oss böra förklara att vi icke gilla Hr Dalmans motion. R. St. hade då varit i tillfälle att genast fatta sitt beslut, ang:de Hr Dalmans motion, men sedan Betänk, genom Utsk:s sätt att handlägga denna fråga kommit 2 månader eller åtminstone 6 veckor sednare än jag hade förmodat, så linner jag i likhet med den siste värde talaren och de öfriga RiksSt:n, som redan afgjort denna fråga, att det icke vidare lönar mödan alt uptaga tiden med att discutera denna fråga, emedan den föreslagna åtgärden numera omöjligen kunde med något sken af rättvisa företagas.
Du som under mina mörka dagar varit den, i hvilkens famn jag utgjutit min smärta och som alltid haft ett ord till tröst eller varning för den olyckliga, vilsekomna Heléne, du skall nu också vara den, som näst min mor och min moster skall mottaga budskapet om min nyvunna lycka. På mina kuän har jag tackat Gud för den, och han skall nu också ge mig krafter att bättre än förr uppfylla mina plikter. Redigeras af Sophie Linge. Bidrag mottaga * med tacksamhet. Logogryf " Medlem utaf öfverhuset Kan med rätta man mig kalla; Också reser jag ur gruset Stolt milt hufvud öfver alla. Underbyggnad har jag mycken, Lyckligtvis i flera stycken, Och nar uti underhu et Mörkret rår, står jag i ljuset. ' Flax ' jag har, som h var man känner, Jamt då firning är i fråga; Jag ock då för mina vänner, TJpplågsfull, en dust vill våga, T y då jjRller, just den fången, Att dem modigt hålla slangen, Om ock s o l n min hjässa bränner. då, Berta — hör och jubla med mig. Christian har återkommit — kommit åter till mig! Han, liksom jag, har funnit sig otillfredsställd och olycklig under vår skilsmässa, han, liksom jag, känner sig luttrad af striden. När han sände mig den röda rosen, ville han därmed säga, att hans kärlek, trots allt, blommade lika rikt och kraftigt som förr, och han ville därmed förbereda mig på sin återkomst. Vi äro nu som tvänne lyckliga barn. Hand i hand gä vi genom de nylöfvade skogarne, där vårsolen strör ljusa reflexer pä den gröna mossan, binda buketter af vårblommorna, för att därmed pryda hvarandra, och dröja långt in i den ljumma vårnatten, för att tillsamman lyssna till vågskvalpet vid stranden och till talltrastens mjuka, trolska toner. Vi upplefva en ny förlofningstid, vida skönare än vår första, och se mot framtiden med förhoppningsfulla blickar. En del af sommaren skola vi tillbringa här på Sjövik, men på höstsidan reda vi äter ett litet hem. Hem! Hvad det lilla ordet klingar skönt, och hvilken ljuf betydelse det nu fått för mig.
DomkyrkoRådet ansåg sig således för närvarande skiljd från all befattning med delta mål, och öfverlemnade det åt Domkyrko-Inspectoren Herr Kamereraren Mengeis lagliga åtgärd. Ex Protocoliö N. Norlin. Herr Crusenstolpe, Magnus Jacob: Bland denria Riksdags sällsamheter, som den siste Värde Talaren anmärkt, synes mig det icke vara den minsta, att bevisen för en motion* som väcktes i början af året, afgifvas först sedan två Stånd redan påmint om Riksdagens skyndsamma afsllitande. Hvad de bittra invectiverna beträffar, så tror jag, att vi kunna qvitta med hvarandra; men då vi nyss af PresleStåndet blifvit påmintej alt icke befatta oss med saker utan vigt, och jag skulle blottställa mig för en billig förebråelse att hafva felat häremot, örn jag nu till besvarande upptog Herr Munck af Rosenschölds anförande, vill jag icke der - De u 28 O c to lier f. 111. med uppehålla Ridderskapet och Adeln* utan öfverlemriar det helt enkelt till Utskottens pröfning. Herr Munck af Rosenschöld: Min motion väcktes icke i början af året, utan först sedan flera må nåd ef deraf passerat. Delar för öfrigt, icke mitt fel, att svårigheter mött för erhållandet af de handlingar, sorn erfordrades för den bevisning jag velat åstadkomma. Hans Excéltence Herr Grefven och LandtMarskalken föreslog, att Herr Munck af Rosenschölds anförande, som innefattade svar å Herr Crusenstolpes anmärkningar vid Herr Munck af Rosenschölds den r6 sistlidne Mars f. m. lii!
Det öfverskjulande antal, som mäste beräknas hafva fyllt nya platser, har således minskats fran 6/3 under de 3 nästföregående åren till endast 152, eller 521 mindre än Under de 3 föregående aren. Man torde häraf kunna sluta, att den första uppsättningen af folkskolor inom landet nu är att anse såsom nära fulländad, och att, derest, i mån af behof, småningom nya skolor i en eller annan ort tillkomma, antalet af lärare, erforderlig/! för dessa nya platser, ingalunda kan anses jemförlig! med det betydliga antal, sorn vid folkskolornas bildande på en gång öfver hela landet först måst blifva behöfhgt. Om således ett sa stort antal folkskole-lärare icke lärer hädanefter kunna komma i fraga att anställas, som tinder de näslförllutna åren, och i sammanhang dermed antalet lärjungar i seminarierne så högst betydligen sjunkit, torde något hinder för folkskoleväsendets vidare ordnande och behöflige folkskolors förseende med examinerade lärare icke kunna uppslå deraf, att seminariernas antal förminskas, hvarigenom deremot tillgångar kunna vinnas, att' bereda utvidgning och fullständigare organisation af de återstående seminarierna och sålunda sörja för folkskole-lärarnes förbättrade bildning. Vid Uppgörande af förslag till underdånig skrifvelse uti ifrågavarande ämne, har Utskottet funnit frågan derom, hvilka seminarier böra företrädesvis indragas, i anseende till brist på nödiga upplysningar, icke kunna lämpligen göras lill föremål för Rikets Ständers framställning, utan böra helt och hållet öfverlemnas till Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning; hvaremot Utskottet trott det ej böra lemnäs utan afseende att, såsom inom Riks-Stånden jemväl blifvit anmärkt, större resekostnad kan i följd af ifrågavarande åtgärd möjligen uppkomma för en del af de personer, som skola begagna undervisningen i seminarierna.
Det är med ledsnad och djupt sårad känsla, som jag här, ty värr, alltför ofta hört argumenteras till försvar för detta sjelfsvåld, att R. o. Ad. ej äro betalade för deras deltagande i Representationen, ty enligt min uppfattning af riksdagsmannakallet och den sjelfskrifna rättigheten att detsamma utöfva är en sådan rättighet af högre värde, än att kunna mätas eller jemnföras med penningar; hvarjemte jag anser, att ingen bör kunna utöfva en så vigtig rättighet, med mindre än att ovilkorligen vara förbunden uppfylla dermed oskiljaktiga skyldigheter. Jag tilltror mig ej att här föreslå något correctiv emot de omnämnda missbruken; men jag tror, att något annat correctiv deremot ej behöfves, än att R. o. Ad. vid hvarje förekommande sådan casus allvarligt uttryc - 4 iö Den 13 O c t o b c r e. ra. ler sitt ogillande deröfver. Jag vill blott tillägga, att den bär o ft£t~~öf verk lagade liknöjdhet inom .Ståndet synes mig vara frukten af de tilldragelser, hvilka ägde rum under sisth riksdag, då en högt aktad och ansedd representant, dels genom afsägelse af en invald plats i BancoUtsk. och dels genom ett oförmodadt inlernnande af polletten, med sitt exempel visade, huru rättigheten att representera kan utöfvas endast med afseende på enskilda åsigter och personliga förhållanden, men med åsidosättande af skyldigheterna emot det allmänna. I öfverensstämmelse med hvad jag här haft äran framställa får jag vördsamt föreslå, att it. o. Ad. ville gilla och antaga Conslit.Utsk:s förslag, med endast följande anmärkntr vid återrem issen, såsom utgörande Ståndets gemensamma tankar, nemi. att ofrälse possessionaten, äfven såväl som ofrälse fabriksoch manufacturi-ägare på landet, böra erhålla inträde i BorgareSt., i likhet med hvad bruksägare redan erhållit, men att civila embetsoch tjenstemän samt domare, äfvensom lärare vid elementarläroverken, ej anses böra lemnäs inträde i PresteSt.
Uppehålles fartyget i afgängshamn eller under resa, ege den besättning, som är förhyrd för resa, att, under uppehället, erhålla gångbar månadshyra och för den, som är förhyrd för månad, löper hyran fortfarande. Befälhafvaren vare dock berättigad att, der uppehället härleder sig frän krig, embargo, blokad, uteller införselförbud, is eller skada, som drabbat fartyget, efter samråd med rederiets ombud eller Svensk konsul, besättningen afskeda, i hvilket fall den uppbär hyra endast till och med den dag, tjenstgöringen upphör. § 60. Gär fartyg i sjönöd förloradt, eller uppbringas och prisdömes det, eller förklaras det ej värdt alt iståndsättas; utbetalas till den besättning, som är förhyrd för månad, betingad hyra till och med den dag, tjenstgöringen ombord upphörde, till den, som är förhyrd för resa, halfva hyran, om resan inställdes på borlvägen, men hela hyran, om den inställdes på hemvägen. Visar någon försumlighet eller motvilja vid olyckstillfället eller vid bergningen, vare han förlustig innestående hyra, till en del eller helt och hållet, allt efter omständigheterna. § 61. I de fall §§ 57, 58, 59 och 60 omförmäla, är rederiet förbundet att bekosta Svenskt sjöfolks underhåll och resa till förhyringsorten, der ej tjenst å annat, till Sverige bestämdt, fartyg erhållas kan; i hvilket fall det åligger rederiet att 67 bekosta sjöfolkets resa från detta fartygs bestämmelseort och till förhyringsorten. Ingen af besättningen vare dock skyldig att å annat fartyg emottaga tjenst i annan egenskap eller på andra vilkor, än dem, under hvilka han blifvit förhyrd. Å Svenska fartyg skall, till sådant antal och emot sådan betalning, som af Konungen bestämmes, emottagas sjöfolk, hvars bemsändande det åligger konsulerna att besörja. Samma förbindelse ege ock rum i anseende till Norskt sjöfolk, så länge en motsvarande bestämmelse är i Norge gällande. § 62.