Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag berättade att du var här ute, och att det skulle glädja dig mycket att få se honom.» Cecilia blef alldeles ponsoröd. Det var särdeles tacksamt att retas med henne, ty hon var eldfängd och lättantändlig som krut. »Hur kan farbror säga någonting sådant?» utropade hon. »Liksom jag skulle bry mig om en sådan der ...» »Ja, kära, lilla Cissan, jag trodde du var kär i honom», svarade hofrättsrådet oskyldigt, »du rodnar alltid, om man blott nämner hans namn.» »Det vet farbror mycket väl att jag gör för ingenting», svarade Cecilia, som blossade, så att det rigtigt brände i öronspetsarne. Herr Vigert betraktade henne halft satiriskt, medan han stod lutad mot väggen och åt en stor knäckebrödsmörgås med ost. Ja, det var märkvärdigt hvad en del flickor har lätt att rodna för ingenting – eller för herrar, som äro ungefär det samma som ingenting. Man satte sig nu till bords och fortfor att prata i samma stil. Vigert talade ej så mycket som för en stund sedan, han hörde mest på de andra, skrattade och gjorde sina iakttagelser. Efter middagen slog man sig ned på verandan och drack kaffe och likörer, och sedan sjöngo Cecilia och fru Hedenstam duetter och Agnes ackompagnerade. Herr Vigert var icke det minsta road af musik, fastän han var nog artig att försäkra motsatsen; han var omusikalisk som en kråka, och medan de begge damerna sjöngo en duett ur Figaros bröllop, satte han sig i soffan midt emot pianot och roade sig med att granska deras figurer och ansigtsuttryck. Fröken Cecilia hade en lång, smärt, elegant figur och ett litet hufvud, som hon uppbar på ett mycket stolt, något högdraget sätt. Eljest såg hon just ingenting ut, men hennes ansigte var ovanligt uttrycksfullt och återspeglade den minsta skiftning i hennes själslif. Agnes var mindre än Cecilia, men mycket vackrare. Hon hade ett blekt, regelbundet ansigte och mörkgrå, ljufva, strålande ögon. Herr Vigert tyckte mera om Agnes, men Cecilia roade honom mera. »Fröken Agnes behöfver någonting som piggar upp henne», tänkte han, »hon ser ibland så otäckt salig och gudsnådelig ut. Annars vore hon förtjusande.»
Uti 1841 års räkenskap, för ifrågavarande tvänne Kongl. Lustslott uthalanseras, såsom behållning till påföljande året, 1,460 R:dr 47 sk. 10 rst. Banko, då deremot enahanda slags räkning för år 1842 upptager såsom balans från år 1841 ett högre belopp, eller 1,467 R:dr 43 sk. 8 rst.; hvilket förhållande, ehuru icke förorsakande Staten någon förlust, Revisorerne, såsom en felaktighet i räkenskaperna, velat omförmäla. §- 2- Under loppet af år 1842 äro, i afräkning å 1843 års anslag, anordnade till kanalernas uppmuddring 666 R:dr 32 sk., samt år 1843 till samma föremål 1,000 R:dr af det påföljde årets stats-anslag; emot hvilka anticipationer Revisorerne ansett sig böra framställa anmärkning. §. 3. Revisorerne få anmäla, att ytterligare afbetalningar ägt rum å de under åren 1834, 1837, 1838, 1840 och 1841, för fullbordandet af en quaibyggnad härstädes, upptagna lån, hvilkas gemensamma belopp vid 1843 års slut alltså nedgått till 7,400 R:dr Banko, samt att, till följd af Rikets Ständers sist församlade Revisorers anmärkning, en särskild — 208 — räkning öfver de för quaibyggnaden vid Drottningholm upptagna lån upprättats och blifvit 1843 års räkenskap för ifrågavarande Kongl. Lustslott bilagd. Haga Hongl. Lustslott. Räkenskaperna äro för åren 1842 och 1843 granskade i Kongl. Kammar-Rätten utan anmärkning samt utvisa följande förhållande: Debet. år 184*. år 1*43. Balans från föregående året: Inkomst: Af Kongl. Stats-Kontoret anordnad! 3,000: — Bidrag från Ulriksdals Slottskassa 2,02/: 8. Dito från Haga köksträdgård 500: Credit. Utgift: — Balans till påföljande året:
Då här icke är fråga om något anslag, utan endast om ett lån med återbetalnings-skyldighet, synes mig icke denna puukt stå i något sammanhang med de förut återremitterade. Ett sådant lån kan ganska val, i händelse beslut kommer att fattas om förhöjde termins-afgifter, med dem betalas, och ett bifall dertill lägger således icke något hinder i vägen för en dylik reglering i framtiden. Jag finner det således vara skäl att bifalla hvad Utsk:t i detta hänseende föreslagit. Gr. Mörner: Den omständigheten att detta anslag blifvit hegardt under form af lån bör dock icke ingifva allt för stor förhoppning att det verkligen skall komma att återgäldas. Det är nemligen alldeles icke ovanligt, att sedan ett understöd blifvit lernnadt under denna form, anhållan sedermera framstiilles och bifalles om beloppets afskrifning; och då, hvad förevarande lån angår, af Betänk:t inhemtas, att domkapitlet förklarat att byggnadskassan icke har någon tillgång och att motionärerue upgifvit förhållandet vara enahanda med staden, så är utsigten ganska mörk för en framtida återbetalning af lånet. Jag tror derföre att försigtigheten bjuder, det man något närmare skaffar sig reda på hvilken säkerhet, man kan få för återbekoramande af ifrågavide lån. Det torde äfven vara riktigt att sjelfva beloppet, som kan behöfvas till byggnaden, blir något närmare kontrolleradt, än som hittills skett. Betänk:t uplyser icke att någon ritning blifvit upgjord, ännu mindre att den är granskad och att kostnads-förslag är upgjordt och behörigen godkändt. Motionärerne tyckas på fri hand hafva föreslagit en summa, och med samma hand synes den hafva blifvit af Utsk:t jemkad. Motionärerne hafva begärt 150,000 rdr och Utsk:t föreslagit 120,000 rdr, men hvilken grund för kostnads-beräkningen, som härvid blifvit följd, derom har jag åtminstone icke fått någon tillförlitlig upplysning. Vid sådant förhållande anser jag att frågan icke kan vid denna riksdag bifallas, och jag skulle lör min del vilja yrka afslag å punkten. Hr Bildt: Jag är till alla delar förekommen af Gr.
Med förutsättning att Riksens Ständers bifall till StatsUtskottets Betänkande icke lägger hinder i vägen för de förändringar i benämning och beräkning af InkomstTillar, hvartill vid Riksdagen gjorde Motioner kunna föranleda, inskränker jag mig till några få Anmärkningar vid Betänkandet, som jag vördsammeligen anhåller att få framställa: Att StatsUtskottet, i Beräkning till Statsinkomst, upptager Spannmålen blott till Fyra och en half Riksdaler Tunnan, kan väl, i anseende till Kronotionde ochRänteSpannmålen, anses likgiltigt; enär densamma, efter samma beräkning, till Indelningshafvare och Löntagande Embetsoch Tjenstemän åter utgår; men som jag förmodar att andra betydligare Inkomster i Spannmål, såsom HästVacance-, Militiaeoch BoställsRäntor, samt Arrenden af Kongsgårdar, icke utgå i löner, efter enahanda lägre beräkningsgrund utan med Penningar liqvideras efter Spannmålens värde, synes jnig, att, om sig så förhåller, en icke obetydlig förhöjning i Statsinkomsten å dessa Titlar borde uppkomma, då Statspriset så betydligen under - Den 2 Martil. 71 stiger nuvarande och sannolikt blifvande Sädespris: Äfven förekommer det mig, att det föreslagne värde å Tackjern och Stångjern, jag tror mera än Femtio procent under det gångbara, äfven kunde tåla någon förhöjning; men deremot får jag isynnerhet föreslå nedsättning af en annan InkomstTitel, nemligen beräkning af Kronans andel i Sakören, samt Konungens Ensaksoch Vitesböter. Denna InkomstTitel, grundad på Medborgares Brott och Öfverträdelse!* emot Samhällsordningen och Lagarnes föreskrift, skulle jag önska, såsom påräknad Inkomst, kunna försvinna; men då den samma förmodligen kommer att bibehållas, hemställer jag att denna Inkomst åtminstone icke må högre beräknas.
Stora hemmantal som wis somlige Kungsgårdar öfwcrstiga io till 12 mantal, kunna uaturligkwis cj sa wäl skötas eller, bliswa sa pro. December. prsduekive som mättelige fördelningar til! ro 2 rr Tunnors ärligt utsäde samc i wista Landsorrer ä'wen derimmder. De större Kunqsgäröarne kunna hädaneff ter sä mycket nuudre behörigen höfvas, dä alle kronodagswerke», till sä wal Kronans winst svin kill skette» bönders lättnad, uppå goda grunder derifrån dragas. Ark wid fortfarande arrendeprincipe sönderklyswa de större Kungsgärdarne, och att sedan förse lclkerne med erforderlige byggnader, blcfwc säkerligen ett illa urtänkt försök, men som af private ägare förmonligare »verkställas kan. Dä efter hand, hwarje Kungsgård äret söre arrendets uphörande behörigen reftvades och äker-jorden till dest beskaffenhet graderades samt olie öfrige egenskaper omständelrgen upgäfmss, >ä>nte förflag til! lämpelig hemmans klyfning, sa finga hägade köpa» re, uppå erhäilen offsntelig kungörelse, tillräcklig! rådrum alt sig om egendomens beskaffenhet och rätta »värde underrätta. Som Kongl. Maj:t nadrättwisiigen äkwen itp, lätik till Riksens Högloft. Ständers fria disposition, all den wid Kongl. Lnst Slotten Drottningholm, Ulriksdahl, Carlberg m. fl. nu warande Land-egendom, sä lärer det ankomma pä ytterligare pröfning huruwida densamma bör till ständig skatte besittning emot ärlig ränka up» latas, ester heldre Kongl. Kammar »Collegw updragas mä, att sädane Lust Slottens ttllhörigheker under arrende ester 1799 wilkor ailäta. De till wista Landshösdingar tillerkände KungSgärdar, torde ock till bestå EmbetSmäns löneförbättring kunna pä stadgad arrendetid uplätas.
Jag anser det vara skadligt i det fall, att Bancofullm. kunna på annat sätt använda de inflytande medlen, än till uppköp af obligationer, såsom att köpa vexlar eller silfver. Man talar om den minskning, som ägt rum uti det circulerande rörelsecapitalet, men jag har icke hört någon tala om den minskning, som ägt rum i Bankens metalliska cassa under de sednare åren. Om jag ej minnes orätt, så har Bancofullm. under innevarande års vinter utgifvit icke mindre än 4,800,000 r:dr för depositionsbevis å inköpt silfver, för alt dermed öka den minskade metalliska cassan. Jag tillstyrker således afslag ä Frih. Raabs förslag, såsom dels obehöfligt och dels skadligt. Frih. Stjernstedt: Lika med de föreg:de talarne får jag på det högsta afstyrka bifall till Frih. Raabs förslag. Den värde Frihm yttrade, att det vore önskvärdt, att man kunde på sådant sätt förekomma en minskning i sedelstocken, samt att man borde få behålla i rörelsen de arma slyfrar, som der nu äro i omlopp. Jag får till svar derå nämna, att Utsk. föreslagit en tillökning uti sedelstocken i låneväg af 2,148,000 rdr. Jag inser icke nödvändigheten deraf, att ifrågavar. medel utlemnas i rörelsen; de kunna ganska väl förvaras i Banken till dess de till Riksg.cont. öfverlemnas. Dessutom finnas ännu icke i vårt land några räntebärande papper, som hafva sådane egenskaper, alt de äro lämpliga för ett sådant ändamål, nemi. att vara lätt realisabla och äga ett bestämdt värde uti penningemarknaden; det finnes ingen curs, hvarefter dessa papper kunna noteras. Deras värde komme visserligen att i början bestämmas efter det pris Banken för dem gifvit, men osäkert vore om de länge kunde behålla detsamma, samt huruvida de icke skulle sjunka i värde efter kort tids förlopp, just derföre, alt Banken ville göra sig af med desamma. Jag får således, på dessa och förut anförda skäl, afstyrka Frih. Raabs förslag. 376 Den 12 April e. m. Hr von Hohenhausen:
Hon trasslade in sig och tycktes hafva förlorat tråden samt fortfor att vara mycket tankspridd, kastade då och då en blick mot salsdörren, reste sig slutligen ur kanapén och ämnade, såsom det tycktes, gå ut i salen, men stannade och såg på F. Denne fann situationen mindre behaglig, helst som de öfriga personerna i rummet också började betrakta honom, sannolikt för att se hvad som i hans anlete tilldrog sig värdinnans uppmärksamhet. Slutligen dolde hon för ett par sekunder sitt ansigte i näsduken och blickade derefter med sitt vanliga älskvärda uttryck på sin omgifning, bad om ursäkt för ett hastigt illamående, som dock åter gått öfver, och satte sig vid sitt clavecin, i hvars trakterande hon var mästarinna. Efter att hafva spelat en stund och just som hennes gäster beredde sig till de applåder som hon så väl meriterade, af bröt fru X. plötsligt sitt spel, stod upp och förklarade, att hon ej förmådde längre förställa sig fÖr.sina käravänner samt omtalade, att hon måste ännu denna afton uppsöka drottningen och for henne yppa en sak af yttersta vigt. Baron v. Bensheim, hvilken med mycken uppmärksamhet följt hela denna scen, förklarade, att det olyckligtvis vore omöjligt för fru X. att samma afton fa företräde hos drottningen, hvilken fortfarande bodde på Haga, der hon vistats under hela vintern och icke varit utom dörren, hvar-ken åkande eller gående. Hennes majestät var sjuk. Fru X. sade sig veta allt detta, men det vore af högsta vigt, förklarade hon, att hon genast finge tala vid drottningen. Man hade blott en dag qvar af Februari månad, och så snart Mars gått in, kunde de förskräckligaste olyckor inträffa, om man ej prevenerat det. Hon ringde för att höra efter om hennes man kommit hem, men betjeningen svarade, att han ej väntades forr än sent, och då bad fru X. sina vänner ursäkta, att hon jagade dem på dörren samt frågade, om - någon af herrarne ville vara så obligeant och följa henne till Haga. Hennes vagn skulle snart vara förspänd. Baron v. Bensheim och F. erbjödo sig samtidigt att fara med henne, men då F. steg fram för att gifva detta erbjudande, ryggade fru X. ' tillbaka och vände sig bort med en rysning.
Detta skolpojkförsök får endast derigenom någon betydelse, att det visar med hvilket intresse dramatiska öfningar varit omfattade vid Linköpings gymnasium. Att sådana varit derstädes länge i bruk, är mycket troligt, om än man derom saknar några bestämda underrättelser. En gammal anekdot torde dock kunna något bevisa. Den meddelas af Hammarsköld. Fyra Linköpings gymnasister begåfvo sig till Norrköping för att förbättra sina klena finnanser. Vid ankomsten tillkännagåfvo de, att de ämnade uppföra: ”Det stora fiskafänget.” En stor mängd åskådare infann sig på den utstakade teatren, och då förhänget uppdrogs, såg man trenne ynglingar inkomma med ett stort nät emellan sig, sägande: ”vi gå att fiska. Den fjerde, som emottagit penningarne för inträdet, trädde då fram och sade: ”Jag går ock med.” Derpå lemnade alla fyra i största hast både teatren och staden; och efter en lång fåfäng väntan funno åskådarna att de blifvit narrade samt åtskiljdes478. Bland förkomna stycken från denna tid upptager Klemming tvenne i Palmsköldska samlingarna antecknade: ”Comoedia om drinkare och Gudz ordz förachtare” samt ”Een Comoedia om Samaritanen och den, som föll i röffwarehänder.” Stjernman omnämner en af Carl Joh. Lundius författad ”Hercules Christianus redivivus eller christtrognas Dygdespegel, uti en lustig comoedia författat;” den var bestämd till tryckning och privilegium begärdt hos kgl. maj:t; något exemplar af handskriften är icke kändt. Det återstår oss, att innan vi lemna den svenska skolkomedien, redogöra för några öfversättningar, hvilka ytterligare bestyrka vårt påstående, att skoldramat, hänvisadt på sig sjelft, återvände till de älsta och ursprungliga mönstren. Två af dessa äro nemligen rena medeltidsmoraliteter, de tvenne andra humanistdramer från 16:de seklet.
Lill allmänna arbeten, Banken och Riksgälds-Contoiret kunde få till de menigheter eller bolag, åt hvilka utförandet komme att uppdragas, på en gång utgifva förbindelser å hela beloppet, att inlösas på vissa föreskrifna tider, hvarigenom vederbörande, som arbetena besörja, skulle sättas i tillfälle att medelst belåning af dessa förbindelser, fortare fullborda företagen och ali 'våda för möjlig brist vid anslagens utgående förekommas. Hvad betsäffar anmärkningarne deremot, att Utskottet, uti den uppgjorda beiäkningen öfver de föf extra stats-regleringen disponible tillgångarne, icke upptagit hvarken Bancovinsten eller öfverskottet af 1841 års bevillning; så har Utskottet, för dess berörde förfarande i afseende å Banco-vinsten, redan i förra Utlåtandet framställt det, efter Utskottets förmenande, obestridliga skäl, att frågan, om och i hvad mon densamma skulle för allmänna Statsutgifter få användas, då ännu icke var afgjord; och enär Utskottets Utlåtande afgå fs uti sistlidne October månad, samt det således var ovisst, huruvida icke den nya bevillr.ingen kunde inom årets slut blifva bestämd, lärer det äfven vara uppenbart, att Utskottet då icke kunde taga i beräkning den tillgång, som den vid sistlidne Riksdag fastställde Bevillnings fortfarande äfven för innevarande år kan medföra. Numera hafva dock förhållandena i berörde hänseenden förändrats; och då det dels är bestämdt, alt af Bancovinsten 2,311,216 R:dr 41 sk. 5 rist. skola för allmänt nyttiga föremål användas, dels afgjordt, att 1835 års Bevillnings-Förordning för innevarande år skall tillämpas, har Utskottet funnit de sålunda uppkommande ytterligare tillgångar bora tagas i betraktande, hvadan och sedan Riksgälds-Contoirets förut calculationsvis upptagne behållning vid sistlidet års slut numera blifvit till beloppet bestämd, Utskottet öfver tillgångarne för extra Stats-regleringen, enligt nu kända förhållanden, uppgjort följande beräkning: 8 Slats-Utskottets Utlåtande IV:o 435.
Hvad den andra frågan angår3 så utvecklade Grefve von Schwerin samt Friherrarne Staél von Holstein och Anckarsvärd, uti Plenum den 19 sistledne Martii, de skäl, hvil-; ka dessa Herrar Ledamöter ansågo böra grun-, da ett afslag å den föreslagna ändringen i Befordringssärtet innom Banquen. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Protocoll, hållna H ö g 1 o f 1 i g e Riddcrskapet och Adeln, Urtima Riksdagen i Stockholm, År 1854. Första Häftet. STOCKHOL M. Tryck la hos Johan Hörberg, i S34- Sedan K. M:t genom öppet Bref af d. 23 sistl. November i Nåder kallat samtlige Sveriges Rikes Ständer att till ett allmänt Urtima Riksmöte d. i5 Januarii 1834 sig i Stockholm infinna, blef Riksdagen å sistnämnde dag med vanliga ceremonier utblåst; och täcktes K. M. i Nåder förordna till Landtmarskalk En af Rikets Herrar, ÖfversteMarskalken hos H. M. Drottningen, Generalen, Capitaine-Lieutenanten vid K. LifDrabant-Corpsen, R. och C. af K. M:ts Orden, Ordens Öfverste Ombudsman, R. af Konung Carl XIILs Orden, Herr Grefve Jacob Gustaf De la Gardie, hvilken, efter det han inför K. M. aflagt Landtmarskalkseden och blifvit öfverlemnad till de tvenne äldste närvarande Grefvar, En af Rikets Herrar, tjenstf. Riksmarskalken, ÖfverHofstallmästaren, General-Lieutenanten, Konungens GeneralAdjutant för Armeen, Chefen för Generalstaben, Förste Adjutanten hos H. M. Konungen och Chefen för Konungens Adjutantsoch Ordonnance-OfficersCorps, Second-Chefen för K. LifGardet till Häst, R. och C. af K. M:ts Orden, R. af Konung Carl XIILs Orden, R. af K.
Tacksamt erkännande det välvilliga afseende Ulsk. i föreg:de mom. af denna punkt fästat vid behofvet af förbättrade lönevilkor för Bataillonsläkarne, hvarigenom jag hoppas att den väsendtligaste bristen inom denna korps kan undanrödjas, hade jag icke ämnat att i afseeende på mom:t c) yrka återremiss, såvida jag icke funnit att sannolikt förevar, betänk, i flere andra delar torde komma att till Utsk:s förnyade behandling återlemnas, hvarvid jag icke bör underlåta att lill det afseende Utsk. dervid kan fästa, lemna några upiysningar i afseende på förhållandet med de i detta mom. omnämnde regtsläkareoch särdeles den vid Kronprinsens Husar-reg:te. Utom det att denne läkare, som nu åtnjuter 430 R:dr lön, skulle lill en början komma att åtnjuta endast 30 r:dr högre lön årligen än hans Bataillonsläkare, så skulle derigenom inträffa om några år det serdeles stora missförhållandet att regtsläkaren fortfarande vore lönad med 430 r:dr då Bataillonsläkaren, med 50 proc. förhöjning på sin lön, skulle komma att åtnjuta 000 r:dr. Jag tror visserligen icke att Utsk. har aldeles förbisett detta förhållande, emedan Utsk. i sitt betänk, reciterat ordställningen i den K. proposm ; men Utsk. har förmodligen icke känt hvad i proposm ej heller fanns uptaget, ehuru Sundhets-colbm i sin underd. framställning i ämnet derom erinrat, nemi. att, serskilda anlednuöro förhanden att om också ingen annan läkare fått löneförhöjning, bevilja en sådan för denna Begtsläkare. Han har nemi. 3 bataillons-läkare under sig, och sålunda med endast ett undantag flera underlydande än någon annan regtsläkare, men är, det oaktadt, förbunden att utan biträde utöfva en icke obetydlig sjukvård vid den del af regtet, som är förlagd vid hans egen station, der, om jag icke misstager mig, 3:ne Sqvadroner af reg:tct äro förlagda, men ingen Bataillons-läkare, och lian har således en trägnare tjenstgöring än någon annan Reg:ts-läkare.
Majit anhålla , att Rikets Hof-Rätter, Collcgier och, öfrige förvaltande Verk må åläggas till hvarje Riksdag inkomma mecl utlåtanden öfver dun gällande Lagslifningens verkningar, 8:0 Friherre Cederströms, Jacob, motion, rörande näringsfriheten, 9:0 Friherre Cederströms, Jacob, motion, om upphäfvande af nu gällande Författningar, rörande förhud emot försäljning af foder från hole, 10:0 Herr Rosenqvists, Fredrik Leonard, motion, om ändring i Författningarne angående bysättning, 11:0 Herr Montgomeries , Gustaf, motion, om förändrad organisation af Krigs-Hof-Rätten samt öfre och nedre BorgRätterne , 12:0 Friherre Kantzows, Johan Albert, .motion, om ändring i Lagens stadgande om h.ysättning, i3:o Herr Rothliebs , Carl Fredrik, motion, om ändringar i nu gällande Utsökningsoch Bysäitnings-Lagar , 14:o Herr Cederchjölds, Pehr Gustaf, motion, om utsträckningar af arfsrätt för sidoarfvingar‘i fjerde och fjermare led, i5:o Friherre Börjes, Ludvig, motion, med förslag till en lag, angående utlänningars frösättning i Riket , 16:0 Grefve Horns, Clas Fredrik, motion, örn upphäfvande af; de så kallade tjrsta förmonsrätlerne, 17:0 Herr Dalmans, Vilhelm Fredrik, motion, om borttagande af den i 5 Gap. 1 §.
Hr von Hartmansdorff: 1 sammanhang med hvad jag förut yttrat, önskar jag, att till 72:dra §:n måtte fogas tillägg af samma lydelse, som finnes i 1848 års Bevillms-Förordn. Detta yttrande blef härvid af Hr Gr. o. Landtm, afbrutet, med erinran att då, enl. den af R. o. Ad. antagna föredragningsordn. de i Utskis Betänk, icke omnämnde §§, borde, efter Betänkis genomgående, blifva föremål för pröfning, det endast skulle leda till oordning, att nu uptaga frågor om ändring i dessa §§. Härvid förekom först Utsk:s yttrande, ang:de en af Hr Flach väckt motion. Flr Flach: Derest förhållandet verkligen vore sådant, alt de öfrige ledamöterne i Taxerings-Komitéerna, som icke äro medlemmar af BorgareSt., endast representerade de klasser, hvilka de tillhöra, så skulle Ulsk:s Utlåt, i detta fall hafva åtminstone ett skenskäl för sig, men så är i min lanke icke förhållandet. Det har nemi. vid städernas taxering ofta visat Sig, hurusom Borgerskapets intresse oftast är vida skiljdt ifrån och alldeles motsatt, icke allenast de öfriga stads-innevånarnes, utan äfven det allmännas. Då för en stund sedan fråga upstod om förändring af de Akademiska taxeringarne, ådagalade Gr. af Ugglas på ett ganska riktigt sätt, att de trafikerande ledamöternas sträfvande i Taxerings-Komiléerna egentligen går derpå ut, att ifrån sig vältra bördorne på städernas öfrige innevånare. Detta gäller icke allenast de afgifter, sora gå till Staten, ulan äfven dem, som gå lill kommunen, hvilka ofia på ett nog godtyckligt sätt genom Magistrals-personerna debiteras.