Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mig veterligen har aldrig någon tvist uppstått emellan RiksSt:n ang:de beloppet af afgiften lill handelsoch sjöfartsfonden, och det har således icke behöft bestämmas af hvad natur frågan är; men vid detta tillfälle, då RiksSt:n stannat i olika meningar rörtde denna afgifls belopp, så torde det vara nödvändigt att undersöka frågans verkliga natur, så att den mätte afgöras i enlighet dermed. Frih. Cederström har sagt, att då bär endast är fråga att använda io proc. af tullen för ett statsbehof, så är det klart att förevarande ämne ej kan anses såsom en bevillningsfråga, utan att det måste helt enkelt anses såsom en anslagsfråga. Jag erkänner visserligen att saken skulle kunna så betraktas, om så vore förhållandet; men här är icke fråga om alt använda tullafgifterna till något statsbehof, titan om utgående af en afgift af loproc. af tullen och följaktligen om en ny afgifts beviljande. På alla dessa skäl måste jag antaga, att Utsk. träffat del rätta, då Utsk. framställt de voter:s-propos:r, som betänk, innehåller. Hr Dalman: Jag är till största delen förekommen af Frih. Sprengtporten uti hvad jag ämnat svara Hr Lefre'n. Jag tager mig friheten dertill lägga, att om man skulle antaga Hr Lefrens sats, att nemligen convojafgiften icke är en bevillning, så skulle icke heller R. St. deröfver hafva någon beslutande rätt, d. v. s. de skulle hvaiiven kunna minska eller föröka denna afgift lika litet som de kunna öka eller minska ruslhållarnes afgift till indelta armeens beklädnad , hvarmed den värde talaren närmast jemfört convojafgiften. JVu är det emedlertid icke de handlande, som sjelfve åtaga sig convojskatten; de betala denna lika litet som de betala den öfriga tullen; ty det blir alltid consumenten, som varuafgiften ytterst drabbar, den må nu kallas hvad som helst.
Skulle, under tidens lopp, värdet på säkerhetshandling af det ena eller andra slaget nedgå under hvad som fordras, så bör anmärkning derom göras vid den årliga revisionen, och annan säkerhet genast sättas i stället. 3 a Bancooch Lag-Utskollcns Utlåtande A’.o 4- De nu gjorda tillägg lill hvad 19 §. i förra förslaget innehåller förmoda Utskotten till rigtighelen icke bestridas. 20 §. Det har blifvit påmint, dels att den här stadgade nedsältningen möjligen icke skulle erfordras till så stort belopp, dels ock att inbetalningens verkställande med Bankens egna sedlar borde förbjudas; men för Bankens soliditet anse Utskotten åtminstone 25 proc. af leekningssumman böra inom viss kort tid ställas under Banco-slyrelsens disposition; och det omförmälde förbudet vore utan ändamål, enär påföljden endast blefve den, att man i den ena bancoluckan, för Bankens egna sedlar, vexlade till sig det mynt, hvarmed man straxt derpå gjorde insättningen vid den] andra. 21 §. Man har velat härigenom lemna Banken en lätt utväg att bereda sig rättighet till vidgad rörelse utöfver teckningssumman, med bibehållande af oförminskad säkerhet åt dess borgenärer. 22 §. Den åsigt, alt Actiebankerne hafva deras rätta sphere i en större rörelse, än de solidariska Bankerne, utgör motivet för skillnaden i den för hvardera utsatta minsta sedel valeur; 5 R:dr Courant, såsom minimum för Actiehanks creditsedel, innefattar en medelväg emellan de härom yttrade olika meningarne. 23 §.
Stats-Råds-ledamot, hvilken tillstyrker emot verkställigheten af den, af Konung och Ständer fastställda, Tryckfrihetslag, stridande steg, eller underlåter att deremot göra föreställning, miste embetet. §. 5. Underlåter Stats-Råds-ledamot att, på sätt 65 §. förmäler, till Protocollet göra föreställningar emot användandet af Rikets ordinarie Stats-medel, eller åtagen bevillning, annorlunda än Fastställd t blifvit, eller försummar han att i sådant fall till Protocollet anföra, hvad Rikets Ständer i den del förordnat, eller tillstyrker sådan embetsman något, som uppenbarligen är stridande emot Regerings-forraens bokstafliga föreskrift uti 1 mom. af 74 §., rörande gärds fordrande vid truppeis tåg och marcher, till utförande af ett uppkommet krig; uti 76 §., angående Rikets fördjupande i skuld och upptagande »f lån; ali 77 §., rörande disposition af Kronans domainer, så vidt sådant angår den Rikets Ständer i samma §. förbehållna rätt; uti 79 §. om myntväsendet; och uti 80 § om indelningsverket, eller underlåter han att emot sådant lagstridigt steg göra föreställning, eller det vållar eller befremjar genom uppsåtligt och bevisligt fördöljande af någon upplysning, eller tillstyrker Konungen att något beslut fatta i de mål, om hvilka 13 §. handlar, utan att Lill utomordentligt Siats-Råd kallelse blifvit utfärdad, miste embetet. Bih. till R. St. Prot. t&^i. to Sami. 1 dfd. 97 770 Expcditioiis-Utskoltels Förslag till tind. Skrifvelse, IV.o 352.
En föreskrift i det hänseendet är visserligen gifven i afseende på railitieboställenas skogar (i huru vidsträckt mån denna föreskrift kommit till verkställighet, känner jag icke); men angående de eklesiastika boställenas skogar är i detta hänseende ännu ingenting stadgadt.“ sf H:r Prosten Lagergren, sorn instämt uti H:r Prosten Arrhenii reservation. af Herr LektorD. Söderberg: “Jag instämmer så tillvida i Prosten Arrhenii reservation, som jag anser, att dg föie*knftj:r för skogafnes vård vid militieboställen, som förefinna* i Lagsami Allmänna Besvärsoch Ekon.-Utsk. Betänkande, N:o 36. 19 38 § af Kongl. Maj:ts förnyade nådiga Militie-Boställs-Ordning af den 23 Januari 1836, rnåtte, så fort sig göra låter, äfven i nåder blifva anbefallda till efterrättelse för ecklesiasti ke boställen.’' :f Riksdagsfullmäktigen Ola Persson från Blekinge län: “Emot det beslut, Utskotten fattat, (år jag härmed reservera mig, såvidt den ifrågavarande undersökningen icke uteslutande har afseende på inrättande af undervisningsanstalter för såväl skogsplantering, som skogarnes ändamålsenliga skötsel och vård. Denna del af frågan anser jag vara af mycken vigt och, rätteligen genomförd, möjligen kunna bereda stora fördelar åt fäderneslandet. Meri såvida jordegarens rätt att efter eget godtfinnande disponera och använda sina skogar i den minsta mohn förringas eller inskränkes, måste jag på det högsta protestera deremot. En sådan inskränkning i eganderätten vore vådlig, ty jordegarne hafva förvärfva! sig denna rättighet, såsom annan sin egendom och igenom båda statsmakternas gemensamma beslut har den genom bestående lagar och författningar blifvit dem tillförsäkrad. Rubbas nu denna rätt, hvar skall man då tinna förtroende till våra lagar? det är således påtagligt, att hvarje inskränkning i denna rättighet är, juridiskt betraktad, orättvis och ingalunda k3ii försvaras. Icke från moralisk synpunkt; ty hvad skulle vinsten deraf blifva?
af E. L * Den mer än 70-åriga period, som förflutit sedan Norge förenades med Sverige, har varit utmärkt genom en nästan oaf-låtlig strid emellan * de båda folken, så vidt deras skilda opinioner kunnat inhemtas af tidningarna, en strid som stundom fram-trädt - äfven emellan deras regeringar och representativa församlingar. Annat kunde icke heller vara att förvänta; ty lika mycket ett fast och väl ordnadt statsförbund skänker sina medlemmar frid och endrägt, lika mycket är ett löst och illa ordnadt förbund mellan tvänne folk egnadt att skapa missämja, afund och tvedrägt. Inom pressen har man ännu i dessa dagar erhållit talande bevis derpå i norska Dagbladets försök att, uti en artikel, betecknad ^Den Svenske ædelmodighed i 1814 », förvrida historiska fakta och nedsätta svenska arméns krigsära jemte svenska folkets mot Norge bevisade, uppoffrande välvilja. Och detta försök har, med några fU variationer, upprepats i en längre uppsats at hr K. Winter-Hjelm, hvilken han gifvit den hånfulla titeln » Norges så kallade eröfring » år 1814 », och hvilken fätt plats i januari-häftet af denna tidskrift. Vi hoppas att andra författare skola taga Dagbladets uppsats i skärskådande; men för vår del anse vi för en pligt att underkasta hr " VVinter-Hjelms artikel en alltför väl behöflig kritik, som icke heller kan förefalla oss mödosam, emedan vi sällan sett så stora och betydelsefulla påståenden grundade på så underhaltiga och delvis rent af komiska argumenter. 1 Naturligtvis hafva vi icke velat vägra införandet af .ett bemötande, från svensk sida, af den,i förra häftet införda uppsatsen. Men härmed anse vi ock diskussionen i ämnet i vår tidskrift afklippt. Bed.Såsom man redan af uppsatsens öfverskrift kan finna skall dess ändamål vara att visa, det svenska armén icke är 1814 er-öfrat eller, såsom förf.
Län, som derjemte dels bekommit formulär till låntagarues förbindelser, dels erhållit föreskrift derom, att dessa medel borde i Landt-Ränteriets räkenskaper, afskiljdt från Statsmedlen, upptagas och redovisas, så ansåg Kongl. Stats-Contoiret några vidare åtgärder för omförmälda byggnadslån icke sig tillkomma, utan förmodade, att Rikets Ständer skulle åt Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret uppdraga att med detta, likasom öfriga af samma Verks medel till brandskadade städers invånare ut - Stals-Utskottels Utlåtande, N.o 3So. 3 gångna lånebiträden, taga befattning och tillse, det de föreskrifna lånevilkoren varda iagttagna och uppfylhhi. Öfver denna Kongl. Stats-Contoirels framställning har väl Kongl. Maj:t, uli Dess Nådiga Proposition, icke meddelat något yttrande; men Utskottet har dock ansett sig, sådant oagtadt, icke böra underlåta alt serskildt underställa Rikets Ständers pröfning och afgörande, hvad åberopade berättelse sålunda innehåller. Till upplysning om de i detta hänseende förekommande förhållanden, har Utskottet derföre trott sig böra här nedan anföra de af Kongl. Majit genom högstberörde Nådiga Bref meddelade föreskrifter och för öfrigt stadgade vilkor för ifrågavarande byggnadslån, hvarmed företrädesvis borde understödjas de brandskadade, som ville uppföra steneller kalkbruks-byggnader, samt i allmänhet de tomtegare, hvilka ämnade uppbygga de vackraste och prydligaste husen, äfven utan inskränkning till endast stenoch kalkbruks-byggnader; ”1:0 Under de första fem åren, räknade från och med den 1 Juli i838, åtnjutes af låntagarne befrielse från såväl ränta som capital-afbetalning, men derefter erlägges å primitiva capitalet i 3:ne år, eller till den 1 Juli 1846, fyra procent årligen såsom ränta, och ifrån sistnämnde lid hvarje år, sex procent, intilldes hela lånet med ränts å 4 för hundradet om året blifvit tili lulle återbelaldt. 2:0
Jag tager mig vördsamt friheten hemställa, att de från Statsoch BancoUlsk:n nu inkomne och liordlagde förslag till ändringar i Riksg.- cont:s och Bankens reglementen, äfvensom de förslag, som innefatta voter.propos:r, och deribland de sammansatta Bancooch LagUtsk:ns förslag till sammanjemkning af Ståndens fattade beslut i anledn. af betänk. N:o 3, måtte föras främst på listan till nästa plenum, derföre att det är af stor vigt att dessa betänk, företrädesvis blifva afgjorda och Utsk:n få fullborda de arbeten, som sedan kunna påkomma. Uppå härefter af II. Ex. Hr Gr. o. Lnndtm. framställd propos. biföll R. o. Ad., att de af Hr von Hohenhausen omnämnde mål skulle uppföras främst å föredragningslistan till nästa plenum. Upplästes och lades till handlingarne ankomne prot.utdr. från de öfrige RiksSt:n, nemi. från PresteSt. af d. 5, 7, 9, 13 och 14, från BorgareSt. af samma dagar samt d. 15 dennes, och från BondeSt. af förenämnde dagar samt d. 3 dennes. Sedan R. o. Ad. härefter någon stund förgäfves afvaktat förslag till R. St:s underd. skrifvelser till K. M., hvilka enligt gjord anmälan från Exp.Utsk. införväntades, åtskildes H. R. o. Ad. kl. 1 e. m. In fidem protocolli, silbert Munck. - •♦<*»<& Plenum kl. 6 e. m. Justerades 8 prot.utdrag för gårdagen. Upplästes till justering och godkändes Exp.Utsk:s under N:o 210 afgifna förslag till förordnande för de af R. St. utsedde ledamöter i Comite'en för tryckfrihetens vård. Äfvenledes upplästes till justering samt godkändes Exp.- Utsk:s nedannämnde förslag till R. St:s und. skrifvelser lill K. M.:
Märklig är hans ridt. Ur marken spruta bäckar, och sippor spira upp, där han rider fram. Flyttfåglarna skria och jubla omkring den frigjorde fången. All naturen tar del i hans glädje. Härlig som en triumfator kommer han. Våren själf rider före på en sväfvande sky. Lätt och luftig är han, den ljuse anden. Han har krumhorn för munnen och spritter af lycka, där han far upp och ned i sadeln. Och rundt omkring kusin Kristoffer tumlar en stab af gamla vapenbröder sina hästar: där är lyckan, som står på tå i sadeln, och äran på sin ståtlige springare och kärleken på sin eldige arab. Märklig är ridten; märklig är ryttaren. Den språkkunnige taltrasten ropar honom an. »Kusin Kristoffer, kusin Kristoffer! Hvart skall du rida? Hvart skall du rida?» »Till Borg för att fria, till Borg för att fria,» svarar kusin Kristoffer. »Far inte till Borg, far inte till Borg! Ogift man har ingen sorg,» skriker taltrasten efter honom. Men han lyssnar icke till varningen. Uppför backe och utför backe rider han, tills han ändtligen är framme. Han springer ur sadeln och införes till grefvinnorna. Allt går väl. Grefvinnan Märta är nådig mot honom. Kusin Kristoffer ser nog, att hon ej skall neka att bära hans lysande namn eller att regera på hans slott. Han sitter och uppskjuter det hänryckningens ögonblick, då han skall visa henne kungabrefvet. Han njuter af denna väntan. Hon pratar och underhåller honom med tusen historier. Han skrattar åt allt, beundrar allt. Men som de sitta i ett af de rum, där grefvinnan Elisabet hängt upp mamsell Maries gardiner, börjar grefvinnan också berätta historien om dem. Och hon gör den så lustig hon kan. »Se,» säger hon till sist, »se så stygg jag är. Här hänga nu dessa gardiner, för att jag dagligen och stundligen skall tänka på min synd. Det är en botgöring utan like. Åh, denna fasansfulla fjällstickning!» Den store krigaren kusin Kristoffer ser på henne med brännande blickar. »Jag är också gammal och fattig,» säger han, »och jag har i tio år suttit i spiselvrån och längtat efter min käresta.
Och då Grefve von Rosen såmedelst gjort sig förtjent af fosterlandets erkänsla, samt, enligt hvad upplyst blifvit,' bemälde Grefve, vid numera framskriden ålder, 'befunne sig i mindre lyckliga ekonomiska omständigheter, hafva Rikets Ständer fördenskull velat medgifva, det Öfverste-löjtnanten, Grefve A. E. von Rosen må uppföras å Rikets Allmänna lndragnings-Stat, till åtnjutande, för sin återstående lifstid, af en årlig pension, stor Två Tusen Riksdaler Banko; dock att denna pension må utgöra ett honom personligen tillerkändt understöd, hvarå fordrings-egare icke hafva något anspråk. Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. M:t i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 1 December 1854. N:o 207. t . ' s Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 30 Nov. 1854. Preste-Slåndel den 30 Borgare-Ståndet den l Dec. — Bonde-Ståndet den i Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående ändring i nu gällande föreskrifter, rörande patenträtt. (Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:ns Bet:de N:o 34.) S. A. K. Enligt föreskriften i §. 11 af Kongl. Förordningen den 13 December 1834 om hvad iakttagas bör för erhållande af tillståndsbref å rättighet att, med andras uteslutande, under bestämd tid utöfva och begagna nya uppfinningar i slöjd och konst eller förbättringar å redan gjorda uppfinningar, bör den, som anser sig genom åt annan meddelad patenträtt förnärmad, sin klandertalan emot patentet hos Kommers-kollegium anmäla inom sex månader från den dag, detsamma finnes tredje gången i Postoch Inrikes Tidningar infördt.
Uti första punkten instämde Herr Helsingius. Af Petter Pehrsson från Jönköpings Län, Anders Nilsson från Östergöthlands, Sven Heurlin från Kronobergs Län, Gus af Apelqvist från Blekinge och Nils Strindlund från Vesternorrlands Län emot det för Slussanläggningarne vid Forsshaga och Deijefors tillstyrkte anslag. Af desamme, jemte Nils Pehrsson från Södermanland, emot Utskottets tillstyrkan af anslag till Wisby hamn. 1 - . STOCKHOLM, Elméns och Granbergs Tryckeri, 1840. Ank. till Eip. Utsk. den|27 Oct., kl. 2 e. n. Utlåtande, i anledning af väckta motioner om alla bevillning e~ medels samt öfriga contanla statsbidrags ingående till Riksgälds-Contoret. (R:gs Afd.) Det vid de Fyra sistförflutne Riksdagarne, Rikets Ständers pröfning underslanda förslag, att alla bevillningsmedel, jemte åtskillige andre allmänna skattebidrag, mätte lill Riksgälds-Contoret inlevereras, bar äfven under innevarande Riksmöte blifvit i grundlagsenlig ordning förnyadt, genom de härom af nedannämnde motionärer inom Hög lufi. Ridderskapel och Adeln, Vällofl. Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet väckte, samt till Slals-Utskotlets behandling och utlåtande öfverlemnade frågor, nemligen: i:o Af Herr Grefve C. II. Anckarsvärd, som ansett Riksgälds-Contoret böra erhålla en förändrad organisation, för att såmedelst bereda möjligheten af alla skal temedels framtida inlevererande i ett under Rikets Ständers garanti och vård stälblt Uppbörds-Contor, hvarifrån de af Rikets Ständer till Stats-utgifternes bestridande anslagna summor, i nion af behof, kunde lill Regeringen utbetalas.
Likaså, och under anmälandet af hvad i berörde hänseende förekommit samt vigten för Riksgälds-Kontoret, att bestämd och säker underrättelse om förhållandet med äganderätten till oltanämnde hus erhölles, innan den af Rikets Ständer beslutade kostsamma reparation derå företoges, hafva Herrar Fullmäktige, uti sin olvan uppgifna underd. skrifvelse, jemväl anhållit, alt Kongl. Maj:t i nåder täcktes förständiga vederbörande, att antingen till RiksgäldsKontoret öfve; lemna åtkomst-hand hogarne angående denna egendom, eller åtminstone meddela Herrar Fullmäktige upplysning, när och jiå hvad sätt Kongl. Maj:t och Kronan dertill erhållit äganderätt. Meia någon sådan upplysning bar ej heller ännu blifvit Herrar Fullmäktige meddelad. På sätt Herrar Fullmäktige ofvan upplyst, kan visserligen allt hvad på dem berott sålunda synas hafva blifvit i formelt hänseende iakttaget; men Revisorerne kunna, å andra sidan, ej annat än uttala deras öfvertygelse vara, att, derest Herrar Fullmäktige och RiksgäldsKonlorels tjenstemän med ali den drift, som varit möjlig och af behofvet påkallad, hade handhaft detta angelägna ärende, det utan tvifvel varit möjligt att på kortare tid, 5n ett halft år, både få kostnadsförslag af kunnig man uppgjordt och de nödigaste reparationerna verkställda, så att Rikets Ständers beslut vid slutet af innevarande år hade kunnat uppfyllas. Revisorerne måste beklaga, alt en så lång tid, sorn nära 3 år, skall hafva framflutit, utan att Rikets Ständers beslut i delta ämne kunnat verkställas; hvarigenom det dermed åsyftade dubbla ändamål, nämligen, så väl Riks-Arkivets som Historie-, "VVilterhetsoch Antiqvitels-Akademiens Samlingars vårdande och uppställande, hittills icke vunnits. Revisorerne tillförse sig derföre nied visshet, att Herrar Fullmäktige skola, i allt hvad på dem beror, påskynda den ifråga varande flyttningen, så att den må kunna ske sednast till medlet af nästa år.
Snoilsky, Gustaf: Som af Utsk:ts Betänk, synes, bar redan vid 1854 års riksdag en underd. skrifvelse af enahanda syftning, sora den nu ifrågav:de motionen, blifvit tdl K. M:t aflåten. nom Utsk:t har äfven blifvit uplyst, att vederbörande embetsmyndighets deröfver afgifna underd. uthde redan nu är inkommet och hvilar i Civil-Dep:t, för att underställas K. M:ts nåd. pröfning. Under sådane förhållanden är jag ännu af samma tanke, som jag sökte göra gällande inom Utsk:t, att en förnyad påminnelse i detta hänseende är helt och hållet opåkallad, och tager jag mig fördenskull äfven nu friheten att yrka afslag å motionärens uti ifrågav:de afseende gjorda framställning. Hr Printzensköld, Carl: På de af Gr. Snoilsky anförda skäl, instämmer jag med honom i det vördsamma yrkande, att ifrågav:de Betänk, måtte af E. o. Ad. afslås. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos., blef ifrågav:de Betänk, af R. o. Ad. afslaget. 120 Dan 8 Oktober. Föredrogs och bifölls Allm. Besv.- och Ekon.Utak:ts deli 2:dra dennes bordlagde Betänk. N:o 182, i ani. af viickt motion i fråga om förändring af städernas hamntaxor m. m. Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Sammans. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.Utskits den 3:dje dennes bordlagde Betänk. N:o 34, i ani. af väckt fråga om åtgärders vidtagande för att, under vissa vilkor, bereda åboerne å de s. k. kyrkohemmanen i Halland dispositionsoch besittningsrätt till samma hemman. Vidare föredrogs, men blef äfvenledes, på flere ledamöters anhållan, ånyo bordlagdt, samma Utskis den 4:de dennes bordlagde Mern.
Härvid förekom: 4:de punkten, ang:de väckt förslag dels om rättighet för Sockne-nämnd, att öfver ansökningar om handelsrättighet å landet få sig yttra, samt dels om föreskrift, alt de ansökningar, hvilka Sockne-nämnd enhälligt afstyrker, malle af K. Befhde afslås. Frih. Cederström, Rud.: Att tankarna rör. landthandelns skadlighet eller gagnelighet äro delade, det hade R. o. Ad. redan denna f. m. ymniga tillfällen att erfara. Sådant är också naturligt, då denna fråga berör några af statsekonomiens vig tigaste beståndsdelar, och ytterligare, enär erfarenheten i frågan om landthandelns införande i riket, är serdeles obetydlig, i thy att denna landthandel först för några år sedan inom riket tilläts. Jag anhåller alt få inför R. o. Ad. updraga en liten historik öfver frågans behandling från och med nästl. riksdag. Vid densamma föreslogs af en min hedervärde landsman och vän, Riksdagsfullmägtigen Jonas Christofferson från Wermlands län, några correcliver mot de olägenheter, som landthandeln enl. hans förmenande icke underlät att medföra. Hans motion i ämnet var mycket sträng. Han yttrade nemi. dervid: ”alt han insåg det olämpliga deri, alt åt K. Befhde blifvit öfverlemnad beslutande rätten, i frågor om handels-rältighets meddelande å landet, utan alt den församling, som spekulanten behagar välja för sina industriföretag, eger den ringaste rättighet att motverka eiler förhindra emottagande! af en sådan gäst hos sig, om han än vore aldrig så öfverflödig för kommunen, ja till och med skadlig för densamma. Den vinst, en dylik handlande, till en början åtminstone skördar, frammanar snart hos flera den lätt väckta vinningslystnaden, hvarigenom med liden måhända hvarje by, som är af någon betydenhet, skall blifva försedd med dylika etablissementer, då församlingen icke har någon utväg att sådant förhindra.
Det har slutligen kommit så långt, att man ej drar i betänkande att förklara hränvinet för en nödvändighetsvara och tillverkningen för ett nästan oumbärligt vilkor för jordbrukets vidmagthåliande. Häfden ar, i detta fall, vunnen, och mängden kallar den en opraclisk man, sorn.ej vill erkänna, att den grundar sig på en helig och omistlig rättighet, — förglömande, »ti Sverige beboddes af ett kraftfullt slägte och idkade boskapsskötsel, inna» det ännu gifvit bränvin åt menniskorna och drank åt kreaturen. Visheten lärer, att, då man ej kan upphäfva eller förekomma eli ontil, bör nian söka mildra dess verkan och deraf, om det är möjligt, hemta ett motsvarande godt. Vid tillämpningen af denna sats på brännerihandtermgen, har jag trott mig böra betrakta den såsom en ny industrigren —- en ny näring. Det .osedliga missbruket af bränvin måste upphäfvus genom moraliska medel, — och dessa har Herr Grefve Horn, i sin reservation till förra Betänkandet, utförligen antydt. Ätt genom ökade straffbestämmelses och lattad fiscal Isatioti inverka på osedlighelen, har jag alltid ansätt såsote falska correstiv. 11 B evilla,- samt Allm. Besv.- och Occon -Visit. Utlåtande IV: o 5. Det återstår således endast att se saketi ur en allmän ceconomisk synpunkt, och då måste bran vinsbränningen sättas i bredd med hvarje annan allmän industrigren eller näring. Sådan är min allmänna åsigt af detta ämne, och jag har, i följd deraf, trott, att, i en tid, då man med skäl j^rkar en utvidgad näringsfrihet, man ej borde behandla detta ämne skråmessigt. Sammansatta Utskotten hafva ansett bränvinsbränningen såsom en jordbrukets uteslutande rättighet. Detta är att stifta ett nytt skrå till förmon för jordegare. Jag har således ej kunnat gilla delta förklarande. Man har bestämt 3oo R:drs jordvärde såsom minimum för ratti gbeten alt bränna bränvin, och man har classificerat rättigheterna med afseende på olikheten i fastighetsvärde.