Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den, som ej hos Skiftesmännen vid förrättningen missnöje anmält, äge mot taxeringen icke tala. Men har någon delägare ej tillstädes varit, och vill han visa laga förfall; anmäle det hos Domstolen inom en vecka efter det förfallet upphört. Pröfvas det giltigt; varde hans talan emot taxeringen upptagen. Lag samma vare om förfall i de frågor, som enligt 2, 24 och 26 §§ böra särskildt pröfvas, innan skiftet fortsättes. § 28. När delningsmassans bestämmande och jordtaxeringen äro af delägarne godkände, eller tvisten derom genom dom afgjord; då skola utbrytningar, der de äga rum, företagas, enligt hvad 2 § innehåller. § 29. Skall skifte ske, såsom i 5 § säges; inhämten då Skiftesmännen delägarnes yttranden om sättet lör det skifte; och gången Skiftesmännen delägarne härvid tillhanda med upplysningar och råd, så att de, om möjligt är, må enhälligt åsämjas. Kan ej sådant åsämjande vinnas; då skall omröstning imellan delägarne ske, och Skiftesmännen derefter förfara, såsom i nämnde § stadgas. § 30. Ägodelningar, sådane de på kartan äro uppgjorde, skola i delägarnes närvaro på marken utstakas. När denna utstakning fulländad är; vare förrättningen slutad. Derefter åligge det Landtmätaren att hägnadsskyldigheten imellan de utbrutna områden, eller ock inom skiftad by, fördela, der jordägarne sådant äska. § 31. När tvist om rågång uppstår; skall tvisteparken af Landtmätare på karta läggas och de råmärken beskrifvas, som de tvistande å Ömse sidor uppgifva. Kan förlikning då träffas; varde den i Landtmätarens berättelse upptagen, med beskrifning öfver de råmärken, som af parterna gillade äro; och ingifve Landtmätaren så val kartan som berättelsen lill Domstolen vid det sammanträde, som börjas näst efter en månad från förrättningens slut.
I anledn. häraf förklarade Hr Gr. o. Landtm., att då Utsk:s nu ifrågavande förslag innehölle endast närmare bestämmande af de Banker, som i §:n afsågos, intet hinder kunde upstå att framdeles, då sjelfva §:n förekomme, uptaga frågan om de Enskilde Bankernes beskattning. Hr von Hartmansdorff: Jag förstod icke rigtigt Frih. Tersmedens mening. Men om den var, att den preliminära frågan, om jag så får kalla henne, måtte få hvila, intilldess frågan om dessa Banker blifvit afgjord, så instämmer jag med bonom deruti. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Uti 35:te §:n ifrågakomrner beskattning af den vinst eller årliga behållning, som enskilda Banker kunna ega af sin rörelse, men R. Stms Bank finnes icke i §:n omnämd. Då nu Utsk. anser, att endast de enskilda Banker, ”sorn ega sedel-utgifningsrätt”, böra beskattas, så skulle derigenom Filial-Bankerne blifva fria från skatt, men jag kan icke finna något skäl, hvarföre dessa sednare skola vara befriade, om icke derföre att man derigenom vill ytterligare nedtrycka och såsom ett ogräs utrota Privat-Bankerne, mot hvilkas tillvarelse man på allt möjligt sätt söker uttrycka sin afvoghet och sitt missnöje, ty eljest böra väl de Banker, hvilka ega lika vinstbelopp, vara underkastade samma beskattning. I likhet med Gr. Ugglas och Frih. Tersmeden anser jag, att orden: ”sora ega sedel-utgifningsrätt” böra utgå, emedan jag icke Den 26 M aj. 317 är af den fanken, att Banker böra bibehållas på annat sätt än andra bolag. Ulsk:s förevar:de förslag blef härefter, sedan propos. till bifall derå först blifvit framställd, men besvarad med Nej, af R. o. Ad. afslaget. Härefter förekom och bifölls 2:dra mom. af förevaride punkt.
Nu visa emedlertid handlingarne, att inför GeneralTullstyrelsens ögon dröjsmålen i uppbördslevereringarne så enormt fingo tilltaga, att de slego: Dessa dröjsmål måste likväl vara mera märkbara för de högre än de lägre "tjenstemännen i verket, enär de förras pligt egenlligen var, att noga vaka öfver leverering ar ne, och den underlåtna uppmärksamheten härå ligger således i främsta rummet moralitet' de högre till last. Icke eller kan jag erkänna, att de högre embetsmännen må kunna anses snart sagdt befriade från egen ”vaksamhet” eller ursäktas, emedan de ”förlitat sig” på de lägre tjenstemännen. De förra äro af Staten utmärkta och rikt aflönade; de synas böra således af moralisk och hederspligt finna sig destomera manade åtminstone lill vaksamhet, än de lägre, som för svett och möda ofia blott njuta dagligt bröd. är 1832 till . Den 11, September. 3i a Efter dessa allmänna reflexioner, finnér jag mig af rättskänsla uppkallad yttra den tanka, det jag skulle anse en orättvisa blifva af R. St. begången, om de af nåd efterskänkte Statens fordringsanspråk hos Hrr af Billbergh och Valerius, ulan att tillika efterskänka samma anspråk hos de lägre tjenstemännen, hvilka äro lika, om ej mer oförmögne att betala, än de som njutit, eller enligt Regeringens propos. nu skulle komma alt njuta befrielse i delta mål.
Detta bifölls; — ett sådant hörande afser icke nu föreslagna skrifvelse, utan angår att K:s Bef:h:de måtte erhålla rättighet att i frågan besluta. Enl. nuvar. förhållande eger denna myndighet intet annat att i en sådan sak vidgöra, än att, sedan församlingarne blifvit hörde, efterse om något laga hinder för ansökningens bifallande möter, och om icke något dylikt står i vägen, mäste K:s Bef:h:de äfven om församlingarne på än aldrig så goda skäl afslyrkt ansökningen om handelsrättigheten, densamma bifalla. Nu afser åter denna skrifvelse att K:s Bef:h:de skall erhålla rättighet att, på grund så väl af inkomna uplysningar från vederbör, församling, som möjligen på grund äfven af andra, kunna i en sådan fråga beslut meddela. Detta anser jag vara högst nödvändigt och stå en i konseqvent följd med R. St:s vid förra riksdagen gjorda begäran, ty hvartill skulle församlingarnes hörande eljest tjena om ej K:s Befdmle derå finge fästa behörigt afseende. Jag anser följaktligen nu föreslagna skrifvelse vara ganska nödvändig, såsom ett corolarium till den som under förra riksdagen i ämnet afgafs, hvarföre jag anhåller om propos. till bifall å detta förslag likväl med det förtydligande, så att ordställningen: ”eger att i ämnet beslut meddela”, förändras lill: eger alt i ämnet efter omständigheterna beslut meddela IIr Printzensköld, Carl: I afseende på motiverne för bifall till Utsk:s betänk, är jag förekommen i hvad jag ämnade yttra af Gr. Lagerbjelke med hvilken jag således förenar mig.
Snälla tant! MONIKA. Se så tar nu Sally till lipen igen? Nå, det får vara då som det är... Men guldklocka ska' han ha, det ska' jag bli moster för. SALLY. Då ger jag honom en kedja... MONIKA. Ja men du har inte råd till guld. Ge honom en af mitt hår. MONIKA. Sally omfamnar henne. Så der är det nu formlig sammansvärjning emot mig? Men lugna Er. Det var bara ett skämt i förargelsen. Fred nu och är allt i ordning? Hvem knackar på fönstret? SALLY. Öppna inte! Han vill bara göra narr af dig. MONIKA. Det få vi väl se! Öppnar. Hvad vill herrn? EN RÖST. Ska' vi inte byta fotografier, frun lilla? MONIKA. Laga sig i väg, han, vettvilling eljest ska' jag lära honom! Hör nu, herrn! Herrn har kanske varit uppe vid examen i dag. Vet herrn hur det har gått för herr Axel Falck hvasa? RÖSTEN. Kuggad, kära mormor, kuggad! MONIKA. Å vet han inte skäms att ljuga. Bort med sig! Stänger igen. Det der sätter man sig öfver. »Mormor» till på köpet. Se så der ja! Äro vi klädda? SALLY och MALIN. Ja. Är bordet klart? MALIN. Ja. MONIKA. Och kaffet? SALLY. Också klart. MONIKA. Och presenterna? SALLY. Presentabla. MONIKA. Nå gudskelof, nu felas bara... SALLY. Det ringer! Det är han. MONIKA. Jag går och öppnar. SALLY. Nej jag... MALIN. Nej får jag? Det är kanhända bara pappa. MONIKA. Det var så sannt det! Nå, barn, skynda dig då. Han ringer om igen. Malin öppnar och kommer in med sin far. MONIKA. Nå allraödmjukast välkommen, patron Holm. Det var bra vänligt att helsa på oss i dag. Tjenarinna. PATRONEN. Tjenare, tjenare mitt herrskap. Skulle tro det.
2: o Inga utskott, med undantag av Konstitutions och Banko, är berättigat att väcka frågor till avgörande i Ständernas plena. § 38 Alla omröstningar i utskotten skall ske per kapita mellan utskottets samtliga medlemmar, utan avseende på stånd. Då votering med slutna sedlar sker, skall alltid en sedel tas undan och förseglas och endast öppnas om röstningen utfallit lika. Är övervikt för någon redan klar, skall sedeln genast förstöras. § 39 I alla utskotten för den ordet av Riddarhuset och Adeln som enligt Riddarhus Ordningen är berättigad. § 40 Lantmarskalken och talmännen har tillträde till utskotten, dock utan rösträtt. I Hemliga och Bankoutskotten där tystnadsed fordras, avlägger de den. § 41 Statsministrarna, Statsråden, Justitieråden, Hovkanslern, Justitiekanslern, Justitieombudsmannen och Statssekreterarna kan inte nekas säte och stämma i sitt stånds plena om inte stånden har särskilda stadgar om det. Ej må någon väljas i något utskott, som har till uppgift att redovisa sina egna göromål och ämbetsåtgärder. Rör något ärende en ledamot, må han delta i överläggningarna men inte i besluten § 42 Behöver något utskott upplysningar av något verk eller Konungens ämbetsman begär det genom sin ordförande, ges tillstånd hos Hovkanslern. § 43 Skulle ett utskott vilja överlägga med ett annat är det tillåtet. § 44 1: o Konungens propositioner skall alltid upptas i utskotten till prövning och överläggning. 2: o Varje Statsråd har rätt att utan de övrigas hörande till vederbörande utskott hänvisa ett i plenum framställt förslag, dock skall Medstånden underrättas. 3: o Vill utskott återlämna något remitterat mål, skall samtliga Riksstånden yttra sig om till vilket utskott målet hör. § 45 Lantmarskalk och talmän är berättigade att kalla till plenum, delta i beredning av ärendet, föredraga det i Stånden, gör propositioner och vidmakthålla ordningen vid sammankomsterna. De äger dock själv ingen röst vid voteringarna. § 46 Ståndens plena, då det gäller allmänna Riksdagsmål, skall så ofta som möjligt hållas på samma tid hos alla Stånden.
Kurhusafgift för året för hvarje mantalsskrifven person. E:dr Ernt. Inkomster. R:dr R:mt. Utgifter. R:dr R:mt. På Kurhuset. På Lasarettet. Högsta antalet. Minsta antalet. Medeltal. Influtne kurhusafgifter. Influtne legosängsafgifter. Andra ersättningar. Ränteoch arrendemedel. Kollektmedel. Summa. FölKurhuset. För Lasarettet. Summa. Sjukoch fattigvård. För arbetarne vid Sala silfververk finnes en särskild mindre sjukvårdsinrättning, och under brunnstiden finnes äfven en sådan vid Sätra brunn för dervarande fattiga patienter. I alla trakter af länet finnas mineralkällor. De som mest begagnas såsom helsobrunnar äro: Sätra, upptäckt år 1700, med 5 källor; Johannisdal vid Köping, upptagen år 1760; Emaus vid Westerås, upptagen år 1746; Sösta i Romfartuna socken och Ombäcken vid Arboga, mycket gammal, men åter upptäckt år 1732 och upptagen år 1739. I öfrigt finnas Svana källa i Harakers socken, Grufferts i Rytterne, Ullvi i Munktorps-,. Thuna i Svedvi, Brinks i Sura, Bruks i Ramnäs, Wista i Björskogs, Prestgårds i Skinnskattebergs, Boijmosse i Norbergs, Sala invid Sala stad, Lakbäcke i Nora, Prestgårds i Huddunge, Hedbo i Möklinta, m. fl., hvilka väl årligen begagnas, men vanligen endast af få i närheten boende personer. Någon egentlig badort finnes deremot icke inom länet. Inom länet finnas anställde följande Läkare: 1 Provinsial-Läkare, 1 Lasaretts-Läkare, 4 Stads-Läkare, 1 Stads-Kirurg, 1 Stuteri-Läkare, 2 Bergslagsoch Grufve-Läkare, hvaraf en tillika är Distrikts-Läkare, 2 Distrikts-Läkare, 2 enskildt praktiserande Läkare, och 1 oexaminerad Bruks-Läkare; summa 15 Läkare. Af dessa äro 3 tillika Bataljons-Läkare, nemligen en vid Lif-Regementets Husar-Korps, och två vid Westmanlands Regemente.
Beträdes den, som icke vunnit burskap å handel, andra resan med oloflig: införsel eller utförsel af varor; straffes, jemte ansvar enligt 2 §., med förlust af all rätt till sådant burskaps erhållande. §• 9- Utländsk enan det förbrutna godsets värde uppgår till Tvåhundrade Riksdaler eller deröfver, för alltid förvisas Riket, efter alt hafva, på sätt 2 §. stadgar, sin förbrytelse umgällt. Beträdes han med oloflig införsel eller utförsel af varor andra gången, vare lag samma, utan afseende å godsets värde. §. i5. §• i5. Medhafver den, som till Riket Medhafver den, som till Riket Bev.- Lag samt Allm. Besv.- och Eken Dm nu gällande Kongl. Förordningen. inkommer eller inrikes orter emelina färdas, förbjudna eller tullbara utländska persedlar, hvilka Lill hans egen beklädnad eller eljest till bans eget bruk böra, och öfverstiga de ej sä hans behof och vilkor, att ljusligen pröfvas kan, det de i annan afsigi,än för hans egel nyttjande, medförde äro; vare lian berättigad att dem utan Stal elier afgiiler disponera. §• lö. Gods, som i beslag taget är, skall genast ställas under beslagarens och egarens försegling, och till Tullkammarens eller Tull-Inspectionens i närmaste stad värd a Hemnäs, emot bevis till egaren, om han det äskar.
Hon är värre än vanligt i dag. LISEN. VALBORG (afsides). Ack, den som hade några smörbakelser! Moster Lisen ska' få så många smörbakelser VALBORG. moster Lisen vill i afton bara moster Lisen uppfyller min begäran. Får jag? LISEN (frestad). VALBORG. tamburdörren. (Gör så). Ja ja. Tyst! (Lyssnar). Jag måste läsa upp LISEN (ropar). tjust i maränger; det är hans riktiga favoritmat, det. Får Dady maränger också? Han är så för Så många han vill. VALBORG (kommer tillbaka). LISEN (stiger långsamt upp). jag bra gerna velat se honom. (Hviskar:) Vet Jaha, jag ska' väl gå då, fast nog hade Valborg, jag tar Dady med mig; han riktigt förstår att titta i reflektionsspegeln ja, det gör han. VALBORG. Ja, ja gå bara. (Skjuter ut Lisen till höger 1). Söta, tala inte om att Dady har varit i saVALBORG. LISEN (sticker in hufvudet). longen, för då... Det var hög tid. Nej nej... (Drager igen dörren om Lisen). _________ Elfte scenen. VALBORG. BJÖRNKLO. LISEN. LISEN (sticker försigtigt in hufvu Husch! (Drar sig skyndsamt tillbaka). BJÖRNKLO. det, när Björnklo kommer). att vi två stämma möte här, i min fästmös familj. Man får medge, att det är särdeles pikant, familj för tillfället äfven är min. Ni glömmer, kapten Björnklo, att er fästmös BJÖRNKLO. VALBORG. det troligen är er önskan, så är det ingenting att säga om den saken. VALBORG. Vi bli naturligtvis öfverraskade, men som visste jag, att vi kunde vara ostörda vid denna tid. Och jag måste tala med er! BJÖRNKLO. När jag i morse skickade er min biljett, men det är jag inte i dag det händer mig i öfrigt mycket sällan och jag får be er rätta er derefter...
49 malde målto emot Fullmäktiges pluralitet förekommit icke böra till någon anmärkning föranleda. Angående utmyntningen af Bankens silfver. §• 12. (Banco-Fullmäkliges Berättelse pag. 29—3o.) Uppå de skäl, som uti den till Utskottet af Banco-Fullmäktige afgifna Berättelse pag. 29—3o blilvit anförde, i fråga om sättet för tillgodogörande af Bankens förråd af Specier efter äldre myntfot, får Utskottet hos Rikets Ständer hemställa, att de uti Bankens förråd redan varande och genom vexling dit inkommande Specier af äldre prägel måtte, till dem, sådant åstunda, få utlemnas efter stycketal, emot ett pris, icke understigande 129 sk. Banco för hvarje Specie, dock ej mindre parti hvarje gång, än som innehålles uti en påse eller 5oo stycken. Angående Bankens sedlar. §• *3. (iS43 års Rev. Berätt. pag. 21—22.) Beträffande den af Rikets Ständers sednast församlade Revisorer gjorda framställning om upphörande, med innevarande Riksdag, af all tillverkning och utgifning ifrån Banken af sedlar å 16, 12 och 8 sk. samt • 4 och 10 sk. kopparmynt, får Utskottet åberopa dess under N:o 16 i nämnde fråga till Rikets Ständer serskildt afgifna Utlåtande, hvilket jemväl blifvit af Rikets Ständer bifallet. Depositions-rörelsen. §• Rev. Ber. pag. 19—20. *843 års Rev. Ber. pag. 23—24 och Banco-Fullmäktiges Berättelse §. 38. Sedan Rikets Ständers år 184* församlade Revisorer, af anledning, alt i Bankens Hufvudbok för år 1840 funnits utbalancerad obetald foliiBih. till R. St.
Törs Du lemna mig ensam qvar? Ar Du beredd? Affärer Till minnet af Hjalmar Neiglick, min vän, egnas boken. Saknad dock mäst bland oss, där du din bana började djärft med pennan i din hand, och där du sen med hastigt öfvad vana ledde din krets i vetenskapens land. Tom är din plats i tidningens spalter, scenens gestalter söka dig fåfängt öfver rampens rand. Helsingfors, Nov. 1889. Förf. Händelsen försiggår på Sätra fideikommiss i Finland i början af 1880 talet. PERSONER: General, baron v. Brinck. Elise, hans dotter. Baron Fredrik von Brinck. Fru Segerstedt, hushållsföreståndarinna. Doktor Segerstedt, hennes son. Emmy Stjernfelt, hennes dotter. Häradshöfding Vahrman. Alma, hans dotter. Karl, hans son. Karlsson, brännmästare. Kronofogden. En Possessionat. Länsmannen. Pastorn. En tjänsteflicka. En dräng. Första akten. (På Sätra gård kvällen innan julaftonen. En landtlig sal med enkla, gammaldags möbler, pärlfärgade karmstolar, en lång soffa, ett piano, en stor gungstol. Till höger tamburdörr och ett fönster. Det är halfskumt, endast ett ljus brinner i kronan och diskuterande röster höras bakom den stängda fonden. Fru Segerstedt kommer in från dörren till vänster med en krontändare, skall till och tända flera ljus, men smyger sig vid ljudet af rösterna närmare fonddörren och lyss tils en hand på den andra sidan tager i dörrvredet, då hon hastigt retirerar ut samma väg hon kommit. Nästa ögonblick slås fonddörrarna upp af General von Brinck, som häftigt kommer in i salen följd af Häradshöfding Vahrman med en penna i handen. Dörren blir på gafvel till generalens arbetsrum, hvilket är starkt upplyst af en lampa på skrifbordet och ljus på den öppnade byråklaffen. En mängd papper spridda öfveralt på golf och stolar. Lådor med handlingar utdragna i byrån). GENERALEN. (slår upp sin korta militärrock) Uff då, – det blir för varmt därinne! VAHRMAN. (fortsätter diskussionen)
Om häremot invändes, att Lagen fordrar ordentlig bokföring och således vill, att motsatsen skall beifras, så svaras, att då den ej utsatt något slags minimum för rörelseidkares bokföringsskyldighet, och då den till och med borttagit den jemförelsevis noggrannare bestämmelse, som fanns uti 1798 års Stadga, är det uppenbart, att Lagen velat i Domarens hand lemna eu prof, La'-Utskottets BetänkandeJ IV.-o SJ. 21 pröfnings-latitud, hvilken varit och bevisat sig vara vådlig i samma mån den saknat all begränsning genom analoga bud i andra lagens ruin. Alt det som angående handlandes böcker säges uti 17 Cap. 2 §, Rättegångs.Balken icke kan hit hänföras, faller sig vid genomläsningen klart, enär denna § endast handlar om boks bevisningskraft vid utkräfvande af betalning för varor, som borgats på räkning, och deruti hvarken fordras eller tillätes någon vidare forskning om bokföringens beskaffenhet i andra delar, än i afseende på svarandens personliga räkning. — Svårigheter kunna visserligen möta vid bestämmande af ett minimum för bokföringen, hvilket kunde gälla och tillämpas för näringsidkare af olika classer; och jag vill ej påstå, att motionärens förslag, ehuru öfverensstämmande med de flesta andra länders lagar i detta fall, varit i vårt land helt och hållet antagligt. Men Utskottet har likväl allLför högt uppskattat dessa svårigheter, då Utskottet deraf låtit afhålla sig från hvarje förbättring i ett såsom bristfälligt allmänneligen öfverklagadt lagstadgande. På dessa skäl har jag grundat den mening, att om ock motionärens förslag till bestämmelser angående hvad med ordentlig bokföring bör förstås, icke kunnat i allo antagas, åtminstone den förändring i Concurslagens 42 § bordt tillstyrkas, att bokföringen, för att anses ordentlig, skall grunda sig på de föregående årens behöriga bokslut och Lilhka vara så fullständig, att den kan tjena till utredande och bestyrkande af gäldenärens uppgift om orsakerne och utvecklingen af hans obestånd. 3:o i afseende på utredning och förvaltning aj till borgenärer af trädt bo. ... in
Vid denna tidpunkt af vår resa togo vi alltid med uppsåt och öfverläggning så mycket kött och skinka till oss som vi kunde, ty det anade oss, att vi på sätrarne endast skulle få njuta af lefvande djurs närvaro. Men den grundliga frukosten jemte aftonvarden och logi kostade oss dock ej mera än 1,33 kr. per qvinna. (Jag har ju lofvat att aflägga noggrann räkenskap.) Vid femtiden denna heta, soliga eftermiddag lemnade vi Vonheim, följda en bit på vägen af vår värd, och minnet af hans gästfrihet och hjertlighet mot oss följer oss ännu. Solen stod icke mycket högt öfver fjellryggarne när vi efter en temligen rask marsch, »på det jævne», stodo vid foten af det fjell, som vi skulle bestiga för att träffa våra kamrater. Till fjells! »Ska ni till fjells, ni?» sporde oss mötande landtfolk i en ton, som om de ej förmådde tänka sig, att fria, förnuftiga varelser kunde stanna i dalarne under den norska sommartiden, då sjelfva nötkreaturen säges rymma upp till »vidderna», om der ej passas väl på dem. »Ha vi långt upp till sätrarne», frågade vi en mötande qvinna, just som vi stodo vid foten af fjellet. »Nej da! Tre timmars väg; kunde ha lust följa er, jag», lydde hennes ord i öfversättning. För första gången blef det mig klart, att sjelfva klangen, rytmen och utropen i norska språket ljuder starkt nekande, ja rent af opponerande mot det man anför. Kanske det bara är denna egenhet man har att tacka för de små missförstånden brödralanden emellan, ty, som bekant, lyder högsvenskan mest jakande, äfven i nekande satser. »Undrer os just hvad vi få at se över de höje fjelde!» tänkte vi och klefvo tappert uppåt på sätervägen, som här var bred och tydlig, men brant, så att vi snart flämtade, som efter den vildaste galoppad; dock kände vi oss betydligt höjda öfver dylika flacka ansträngningar, ty då vi sågo oss tillbaka, reste der sig en ny fjelldekoration öfver den som vi beundrat nere i dalen.
Men når erfarenheten bekräftat ett motsatt förhållande och daglig erfarenhet beklagligtvis vitsordar, alt der ett större antal styresmän finnas, der råder icke alltid det syftemål, som bordt ega rum, utan tvertom lagas åtskilliga andra omständigheter i betraktande, hvilka hos något hvar icke kunna annat än ogillas, och så länge denna styrelses antal är så stort, all man icke kan tili mängden af dem lenina det förtroende, som man eger och bör ega till en hvar af det mindre antalet bland dem, så länge måste man söka bibehålla sådana former, i hvilka den största garanti ligger för all oväld och rättrådighet skola utgöra det rådande elementet i den styrelse man vill sammansätta. Jag är visserligen icke bland dem, som på något sätt vill nedsätta affärsmännens anseende; men när man erinrar sig, huruledes t. ex. för några år tillbaka en person, tillhörande affärsslåudet, som ansågs vara en man af utmärkta egenskaper och i åtnjutande af allmänt förtroende, midt under brinnande Riksdag skjöt sig för pannan, och det efter hans död befanns, att det allmänna omdömet om honom var oriktigt, då må man förlåta, alt, då man icke är affärsman, utan endast en vanlig tjensteman, den der har något lärt känna både affärsoch andra förhållanden, man icke egnar så serdeles stort förtroende till det lämpliga uti, att lemna den öfvervägande myndigheten i en styrelse åt dessa s. k. affärsmän. Egennyt tan är en häfstång, sorn är ganska mäktig, och inom affärslifvet kunna förhållanden upslå, då styrelsen öfver diskontverket finnér sin uträkning vid alt lemna lån åt en person, hvilken, ingalunda under en annan styrelse skulle erhålla den sökta förslräckningen. Det är sådane omständigheter, som man bör söka förekomma. De finnas icke nu, just derföre, att Gr. Gyldenstolpe jemte flere delegerade af Bankens Fullm:ge sitta såsom styresmän der. Men de kunna inträffa, om dessa Hrr träda derifrån och affärsmän i stället intaga deras platser. Jag fortfar i min anhållan om afslag å detta icke väl betänkta förslag. Hr Aminoff, Joli. Fredr.: