Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Under denna lifvande förtröstan börja vi nu med gladt mod våra värf, fullt öfvertygade att i det Högvördige PresteSt. ega medbroder i våra mödor, som aldrig skola uphöra att lemna värdiga föredömen af försonlighet, lugn och varm fosterlandskärlek. Tillönskande det Högv. Ståndet all lycka och välsignelse under det nu började Riksmöte, innesluter sig R. o. Ad. i det Högv. Ståndets fortfarande vänskap och tillgifvenhet. Till Välluf!. Borgare-Ståndet! R. o. Ad. har åt oss, i egenskap af dess Deputerade, updragit att till Välloff. BorgareSt. framföra så väl dess förbindliga tacksamhet för den välvilliga helsning R. o. Ad. nyss fått emottaga, som en upriktig tillönskan af all möjlig lycka under det nu började Riksmöte. — R. o. Ad. återser med glädje det Ständ, hvars vigtiga kall är att till mognade frukter bringa de frön, som af industriens idoga händer utsås i det borgerliga lifvet. De otaliga strömmar, i hvilka de menskliga sträfvanderna dela sig, hafva dock med hvarandra oräkneliga beröringspunkter och skynda i sitt lopp mot samma mål. Hvad som för den ytliga betraktelsen tyckes vara af en blott lägre art, skall, för den djupare blicken, finnas stå i det innerligaste sammanhang med mensklighetens högsta intressen. Industrien följer vetenskapen i spåren och vid skenet af dess fackla upsamlar hon skatter, med hvilka hon i sin mån bidrager alt friköpa menniskan ur en mägtig naturs bojor. Den 23 No v ernber. 29 Den lagbundna friheten och freden, så väl den inre sora yttre, äro de makter, under hvilkas hägn lion arbetar, och hvilkas bevarande utgör vilkoret för hennes lif. Det är derföre, som R. o. Ad. med förtroende helsar det Vällofl. BorgareSt., öfvertygad att, under det gemensamma arbete för ett älskadt fosterlands väl, återfinna samma nit och uplysta omdöme, hvarigenom detta Stånd städse sig utmärkt. Förnyande sina lyckönskningar, ber R. o. Ad.
Utaf anslaget, 150,000 R:dr, för häradshäktenas ombyggande och förseende med celler 69.685: —- » dito, 195,000 R:dr, för fängelsebyggnader i städerna, utom Stockholm 142,927: 95. Utaf anslaget, 105,000 R:dr, för boskapsskötselns uppmuntran och befrämjande genom bildande af stamholländeriér och införskrifning af racedjur m. m. 27,645: 21. Beviljade under 1847 och 1848 års riksdag: Utaf anslaget, 4,000 R:dr, för reparationer och uppsättande af bokhyllor samt ytterligare inredningskost nader i några rum af Riksarkivets hus » dito, 1,500 R:dr, till befrämjande af goda läseböckers författande och utgifvande för allmogen - Utaf anslaget, 126,937 R:dr 50 öre, för Wisby hamnbyggnads fullbordande » dito, 53,079 R:dr, för hamnbyggnaden vid Kalmar » dito, 12.000 R:dr, för en kanal genom Tjufholms sundet vid farleden till Luleå » 1851—1853 årens anslag, 250,000 R:dr årligen, för väganläggningar och våg förbättringar samt mindre strömrensningsoch hamnbyggnads-arbeten » samma års anslag, 30,000 R:dr, till sanka trakters och sjöars utdikning och aftappning » anslaget, 112,500 R:dr, för jernvägsanläggningen mellan staden Nora och Ervalla Utaf anslaget, 130,500 R:dr, för ridoch anspannsm. fl. persedlar åt nya fältartilleriet » 1856 års anslag, 5,000
Leijonmarck, eldigt Kongl. Maj:ts Nådiga beslut, eger uppbära emot skyldighet att inom Statistiska Central-byrån förrätta emot hans förra åliggande såsom Revisor i f. d. Kommissionen öfver Tabellverket svarande göromål; i hvilket fall det hittills å stat uppförda reservations-anslaget »till arfvoden åt tillfälliga biträden» kan med samma belopp minskas, och således till 4,250 R:dr nedsättas; samt j) att anslaget till Vaktbetjeningen må, för att kunna godtgöra i sådant afseende erforderligt extra biträde, ökas från 500 till 700 R:dr, eller med 200: — Summa R:dr 700: — I händelse Rikets Ständer bifalla hvad Kongl. Maj:t sålunda föreslår, skulle anslags-summau för Statistiska Tabell-kommissionen, i nu gällande stat upptagen lill 27,000 R:dr, komma att nedsättas till 26,700 R:dr, men deremot, under iakttagande af ofvanberörde öfverflyttning, Sjette^Hufvudtitelns anslag »till skrifmaterialier och expenser, ved m. m.», ökas med ett belopp af 4,000 R:dr. 3:o. Landtmäteri-Staten: Med afseende å den betydande och hastiga tillvexten i ärendernas antal inom General-Landtmäteri-kontoret finnér Kongl. Majit Sig föranlåten äska: a) att anslaget till skrifvarebiträde vid Kontoret», nu upptaget till 600 R:dr, må ökas till 1,000 R:dr, eller med 400: — och h) att anslaget »till gratifikationer åt e. o. tjenstemän och vaktbetjente» derstädes, nu utgörande endast 75
En hamn med 3:ne utlopp, och en fästning sådan som Carlsten, omgifven af klippor och skär på alla håll, är icke lätt att Moquera; dertill fordras i sanning stora stridskrafter och stora uppoff - 90 Den 12 Januari. lingar, ty ilen liloquerande flottan är i ilen farliga skärgården utsatt för stora vådor, synnerligen då elen är i lää eller, som här är detsamma, å svenska kusten icke äger någon tillflyktsort. Men huru ser det väl ut vid nya varfvet? finnes iler någon befästning för alt bevara elablissementct? Nej! är det anledn. alten sådan befästning någonsin der skall komma till stånd? Jag svarar härpå, sådant är föga troligt, emedan kostnaderne blifva högst betydliga oell svara icke emot ändamålet. Det är af den sakkunnige nian, som länge innehade högsta belalsplalsen inom Ingenieur-corpsen, uppgifvet, alt en slik befästning skulle kosta omkring 1^ million ntlr b:co. En summa öfverstigande värdet af hela etablissemcntet med alla der upplagde fartyg. Nej, erkännom det, nya varfvets belägenhet kan beklagligtvis just gifva en djerf fiende anledn. att göra ett angrepp, först för att detsamma förstöra, och, om detta lyckas, hvartill nog anledn. finnes, sedan gå högre upp i floden, för alt förstöra eller brandskatta rikets 2:dra stad. Man bör ej genom en sådan lockmat ägga fienderna att göra besök, der de måhända eljest nteblefve. Det skall hafva blifvit sagdt, att den stora kostnad som är nedlagd på nya varfvet för landet går förlorad om stationen upphör. Om nya varfvet kostat staten lika många millioner, sorn tunnor guld, icke kan detta blifva något skäl för dess bibehållande om stället bevisas vara olämpligt; man må dä endast beklaga, alt det rälta ej förr gjort sig gällande. Om emellertid 11.
Då eldsvåda yppar sig på Riddarholmen, eller i staden inom broarne, böra Fullmägtige genast i Contoret sig infinna. § 14. {Lika $dande med 152 § i 1841 års Reglemente.) Åstundar Fullmägtig att, under längre eller kortare lid., från staden afresa, bör han sådant förut, vid sammankomst eller hos Ordföranden, anmäla och då tillika uppgifva tiden för sin frånvaro samt derom öfverenskomma med öfrige Fullmägtige för det Riks-Stånd, han tillhörer, så att något hinder för göromålens behöriga gång härigenom icke förorsakas. Skulle från staden Bortrest Fullmägtig icke låta höra af sig inom Irenne veckor efter upphörandet af hans erhållna tjenstledighet, anmäles ett sådant förhållande i Fullmägtiges protocoll; och skulle samma Fullmägtig, utan anmäldt laga förfall, uteblifva mer än tYå månader, att räkna från Bör till Statt-Utskollets Memorial, N:o 313. 5 deri dag, tjeristledigheten tilländagå», Bör anmälan, enligt 2 härom göras hos vederbörande Riks-Stånds Canzli-Direction. § 15. (Lika lydande med 153 § i 1841 års Reglemente.} Är Fullmägtig, som icke, på sätt näst förestående $ föreskrifver, till erhållande af ledighet sig anmält, genom opasslighet eller enskilda angelägenheter, hindrad att sammankomst bivista, hör harn sitt förfall hvarje gång tillkännagifva. § 16. [Lika lydande med 154 § i 1841 års Reglemente.) Då, vid sammankomst, samtlige Fullmägtige för någotdera af Riksstånden saknas, må, derest uppskof kan ega rum, icke något ärende till afgörande företagas eller beslut fattas.
I England t. ex. göras afhandlingar ej i Banco-noter, utan i £ Sterling. Här äro vi i den förvillelse, att sedlar med vacklande värde kunna gälla såsom mynt. Transactioner borde ovilkorligen ske i reelt mynt, och ej såsom nu, i Bancosedlar. Genom den nuvarande ställningen har Bankens förhållande fått infly - 222 Den 6 Julii e. m. tande i alla enskildtes, och detta Isan ej hjelpas utan att metalliskt mynt sättes i omlopp. Om lagen föreskref, att alla förbindelser skulle göras i silfver, så skulle det enskildta och allmänna trasslet försvinna. Det blir sedan en omsorg för efterkommande, att ej kasta sig i samma oreda. Om säkerhet i myntet gifves, skola främmande capitaler invandra, och afhandlingar kunna göras, som äga något bestånd; nu kunna de på sin höjd äga bestånd från Riksdag till Riksdag. Öfvertygad sålunda om realisationens nytta och nödvändighet har jag tillstyrkt densamma, och väntar stora fördelar deraf för mitt fädernesland. Äfven har här blifvit anmärkt, att för lån" tiel är utsatt emellan beslutet och verk o ställigheten. Denna tid är likväl ej annat, än den, som fordras för att sätta beslutet i verkställighet. Alla menskliga handlingar äro af den beskaffenhet, att det måste uppkomma en tid, innan man hinner verkställa sitt beslut. Här är dock ej annan tid föreslagen, än den, som fordras för att verkställa myntning &c., hvilket allt borde kunna vara gjort 1831. Man har sagt, att hinder är lagdt mot myntets förbättring, men ej emot försämring. Jag frågar, är ej utvexlingen ett hinder mot myntets försämring, och det enda verkligen säkra hinder, sorn deremot kan läggas? Någon annan säkerhet behöfves ej. Hvad garantierne för realisa - Den 6 Jul i i e. ra. aa3 tionens bestånd beträffa, så tror jag, att de bästa ligga i sjelfva sakens beskaffenhet. Om myntbestämning och realisation komma att för sig gå, så är det ej möjligt att kommande Ständer, så länge de minnas våra olyckor, skola återfalla deri.
Jag vill antaga, att om på spillrorna af den Ryska colossen en universal-monarki hade uppstått, så hade likväl Sverige, till följe af sitt insulära läge, kunnat länge försvara sig, och dels skulle denna universal-monarki, till följe af dess ele - a6a Den 3 Juli e. ra. menter, oundvikligen hafva sammanfallit efter stiftarens död och hvarje särskild nation då återtagit sin sjelfständighet; men derigenom att en annan politik följdes, har kanske för seklet tillfallet förfelats att förstöra en coloss, som i materielt och intellectuelt afseende nu är vida farligare för det civiliserade Europa. Nu återstår att nämna något om stipulationerna. Här uppstå tvänne frågor, nemi. om vi borde återtaga Finland och om vi kunde återtaga det. — Hr Frih. o. Landtm, afbröt här talaren med klubban samt yttrade, att han ansåg sig böra fästa Frih. Klingspors uppmärksamhet derpå, att det ämne, som nu blifvit för R. o. Ad. föredraget, icke tycktes äga någon gemenskap med det ämne, som Frih. Klingspor i sitt yttrande sist afhandlat. 5o §:n Riksd.Ordn. tilläde hvarje stånds-ledamot rätt att i plenum till prot. fritt tala och utlåta sig i alla frågor, som under öfverläggande komma; men frågan om 1812 års politik hade icke kommit under öfverläggning. Det vore visserligen långt ifrån Hr Landtm, att i någon mån bjuda till eller önska att inskränka någons yttranderätt, men å andra sidan vore Hr Landtm, skyldig Ståndets alla ledamöter i allmänhet den uppmärksamhet att icke med tystnad låta discussionen fortgå utöfver de gränser, som de föredragna ämnena sjelfmant erbjuda. Hr Landtm, hemställde således till Frih. Klingspor, huruvida han icke skulle finna skäligt att, om icke afbryta det yttrande han begynnt, dock inskränka det lill det nödvändigaste, som kan anses äga sammanhang med det ämne, hvilket nu blifvit föredraget, och som sysselsatt R. o. Ad. i snart tvänne dagar. Frih. Klingspor:
Prct 18/fo och 1841 4 Sami. 1 J/J. 3 B ,nd. 5i Haft. 1 2 Stats-Utskottets Memorial, N:o 5cp. rum i morgon lördag kl. 4 em*> vida icke hinder af plenum uti något af Riks-Stånden då inträffar, men annars första söknedag på den lid, som tillfälle dertill gifves. Hvilket Utskottet skolat till Rikets Ständer anmäla. Slockholm d“n ii Juni 1841. Reservationer: af Herr Grefve Horn: ”Jag protesterar mot Stats-Utskottels fattade heslut, det votering i Föislärkt Stats-Utskott skall ega rum emot Ridderskapets och Adelns samt PresLe-Ståndets förklarande, att ifrågavarande votering icke må verkställas och får derjemte, i egenskap af Utskottets Ordförande, hos de respective Riks-Stånden anmäla, det jag inställer all vei kställighetsåtgärd af ifrågavarande Utskottets genom framtvingad votering fattade beslut, intilldess antingen Ridderskapet och Adeln eller Preste-Ståndet försnar sig med Borgare-Ståndet att, enligt Bonde-Ståndets inbjudning, den omtvistade voteringen medgifva.” Af Herr Friherre Sprengtporten: ”Ehuru jag äfven för min del alltid ansett tvifvelagtigt, huruvida behandlingen inom Riks-Stånden af de voteringspiopositioner, som tili omröstning i Förstärkt Stats-Utskott af Utskottet framställas, må kunna hänföras till sådane frågor, som, enligt 78 §. Riksdags-Ordningen, böra pröfvas och afgöras, anser jag likväl Stats-Utskottet numera icke skäligen kunna afvika från den mening, som Utskottet i delta afseende under hela Riksdagen vidhållit och på grund hvaraf Utskottet dels ansett sig inga åtgärder kunna vidtaga, då två Stånd afslagit Utskottets föreslagna volei ings-propositioner, dels ansett de anmärkningar, som af ett Stånd blifvit mot dylika propositioner framställde, böra förfalla, på den grund, att 3:ne Stånd godkändt propositionerne.
Stånd, jag har äran tillhöra, så värdigt och af varm fosterlandskärlek dikteradt, uttalats, förklarat sig vilja, efter bästa förmåga, ej mindre söka att undanrödja hvad sorn, efter deras förmening, uti den nya grundlagen förefunnes mindre godt och för ett älskadt fäderneslands sannskyldiga bästa icke öfverensstämmande, än ock medverka att å deli uppgifna nylagda grunden: medborgerligt förtroende, uppföra en byggnad, inom hvilken det »nu mera till eli. bittna» Svenska folkets samtliga innebyggare må finna sig fullt, icke blott betryggade, utan älven belåtna; uti hvilket sednare hänseende i sanning hörer, att rättigheter och skyldigheter blifva för alla Svenska medborgare, så mycket som möjligt iir, lika och behörigen afpassade, föreslås vördsammast följande förändringar till dess anda och syfte, ehuru till Höglo!]. Konst.-lJtsk:ts upplysta bedömande och afgörande öfverlemnas, att åt ordställningen gifva den fulländning och tydlighet, som är behöflig, eller att uti 28:de §:ii R. F. det tillägg vid 5:te monut göres: Till civila tjenster inom Riket och till l)omare-embeten, som i bägge fallen al Konungen tillsättas, må sådana män endast nämnas, sorn äro af den rena evangeliska läran; härifrån dock trmiantagne etc.: eller ock, med bibehållande af början utaf mom:t, efter orden »härifrån dock undantagna»: Civila tjenster och juridiska förordnanden, som al Konungen icke tillsättas eller meddelas, lärare-beställningar och öfriga tjenster vid inrättningar för slöjd och skön konst, äfvensom läkare-befattningar, till hvilka jemväl andra, än bekännare af den rena evangeliska läran, kunna utnämnas.
Då likväl delta redan förut står i gamla reglementet och icke kan leda till annan påföljd, än att, om Riksg.cont, på sidan om riktig ordning, skulle meddela sådana directa föreskrifter, räntrnästarne då kunde få hos K. M. sådant anmäla; så må det, för alt ej uppehåll må förorsakas i riksdagens gång, få passera, men oanmärkt hosR.o. Ad. bör icke ett sådant stadgande få qvarstå. Gr. Horn, Claes Fredr.: Det är möjligt alt Frih. Cederström har rätt deruti, att den af honom anmärkta § icke är ovillkorligen öfverensstämmande med hvad reglementet förut innehåller. Jag erkänner alt jag icke baft tillfälle att så noga jemföra dem, men är förhållandet sådant som Frih. Cederström nämner, så har linn fullkomligen rätt i sin anmärka.; likväl tror jag också att han liar rätt deruti, att det nu icke är skäl alt derföre återremittera memorialet. Gr. von Platen, Baltzar: Jag tror mig', då icke någon bestämdt yrkat ändring eller rättelse i denna § och i följe deraf återremiss, endast behöfva upplysa, att så vidt jag påminner mig, är denna §:s lydelse i fullkomlig enlighet med hvad som förut varit stadgadt, och det har visserligen icke varit hvarken meningen eller praxis att några sådana åtgärder skulle vidtagas, utan att ansökning] derom skulle kunna göras hos Konungen. 48 Den 3 Juni. Hr von Hn r t m a nsd or f f, Aug.: Det förhaller sig alldeles så, sorn Gr. von Platen säger, att i det gamla reglementet eller det nu gällande stå införda några ordalag 0111 de af styrelsen för Riksg.cont. land träntmnstarne gifna föreskrifter ang;de hvad de vid uppbörden böra iakttaga. Det kan möjligen bända, att en sådan föreskrift är afsa ringa vigt, att bon jemväl må kunna af Riksg.cont. meddelas; men det skulle ock kunna bända, alt man begagnade dessa ordalag för att gifva sådana föreskrifter, som kunde blifva ingripande i konungamaktens rätt alt härom förordna. Jag skulle likväl med Frill.
Den sålunda uppkomna värderings-summan borde derpå divideras med något visst tal, såsom tex. minsta Hemmansvärdet, då hela Statens Bevillning, sedan skydds-afgiften först blifvit afdragen, skulle jemnt fördelas på den uppkommande qvoten af ett antal lika delar; varande ett Bihang med upplysningar i afseende på förslagets verkställighet, samt tillhörande tabeller, skriften vidfogadt. c) X afseende på Capitationseller tersonliga afgiften, hafva Eric Svensson ifrån Bohus !Län, och Casper Wijkman, inom Hedervärda jBonde-Ståndet motionerat, den förre, att denna afgift borde utgöras efter de rättvisa och billi* ga grunder derföre, som 1789 års BevillningsFörordning uppställer, och hvilka skola kommit i förgätenhet, samt den senare, att ifrågavarande afgift, såsom mest tryckande Allmogen och den fattigare delen af Nationen, borde alldeles upphöra, och derest sådant skulle behöfvas, er sättning sökas genom åtskillige uppgifne utvä* Bevilln.»Utsköttets Betänkande N‘o j. 5, gar till beskattning, öfver hvilka senare Ut» skottet serskildt sig utlåter. d) Den nu i Bevillnings-Förordningen på» bjudne Rusttjenst-skatten och Rotefrihets-afgiften. liar Herr Grefve Spens, C. G., uti ett Memorial, hvilket innefattar flera Bevillningen rörande ämnen, ansett böra förvandlas till ett slags grundränta, hvilken natur dessa afgifier egentligen skola hafva, samt sålunda föreslagit, ätt de ej mera såsom Bevillning matte anses och debiteras. e) Nyssbemälte Herr Grefve har, i samma Memorial, äfven gjort framställning om olärnpligheten af den så kallade Minimi - Tariff eri, hvilken, såsom inskränkande Taxeringsmäns rättighet och skyldighet, att uppskatta efter öfvertygelse, och medförande flere olägenheter, Hére Grefven önskat måtte alldeles försvinna ur Ben villnings-F örfattningen. f) I fråga om Capitalers beskattning har blifvit påstådt: af Eric Norberg, inom Hedervärda Bonde-Ståndet, att
Varan kommer på tullkammarn, blir värderad, och köparen får plikta kanske tvådubbla värdet, utom det att han mister godset eller får köpa det tillbaka. Frågas nu billigt, om detta är att befrämja välståndet inom den fattigare klassen? Hvad som är för dyrt att köpa hemma, afhemta de öfver gränsen, och förlora alltsamman.” ”Detta kan visserligen anses hårdt,” svarade Birger; ”men icke desto mindre måste vi erkänna att saken kan betraktas från flera sidor. Den, som ej är i tillfälle att bara en förlust, bör ej blottställa sig för den. En tulltjensteman är tvungen att göra sin skyldighet och bör göra det. Och skulle jag uppställa ett klagomål, blefve det öfver dem – de äro många – hvilka låta muta sig för en spottstyfver, ja till och med för en toddi, att se igenom fingrarne med både större och mindre former. När straff en gång är stadgadt för tullförsnillning, så bör tjenstemannen drifva ordningen dermed till yttersta stränghet; ty det är enda medlet att förekomma olatet med lurendrejerierna.” ”Jag tadlar icke tullstyrelsen, men jag hatar dess sporrhundar,” inföll Rosenberg; ”och af hela mitt hjerta hatar jag systemet att icke få införa fritt allting. Vore motsatsen tillåten, finge vi väl se, om ej följderna ...” Här tystnade kaptenen och for med handen öfver pannan. ”Jag ber om förlåtelse,” sade han och reste sig till hälften, ”jag blir för varm, mitt hufvud käns ej bra.” Gabriella och Erika hade begge märkt huru han redan länge blifvit allt mera blek och under det lifvade samtalets fortgång sökt qväfva någon våldsam kroppslig smärta. I en hast kom sällskapet från bordet; och stödd på Birgers arm, vacklade kapten Rosenberg till det rum, Gabriella redan ordnat, och der han genast måste intaga sängen. ”Jag kunde min själ tänka att det skulle ändas på det sättet!” sade Haraldson till fruntimren. ”Han pratade inte så litet; men en dugtig karl är det, en satans dugtig karl – tänkesätt, som en sjöman bör ha, och lif se’n! Skada att han skulle förlora skutan.”
St:r stadgade för det åt Gefle-Dala-bolaget redan beviljade lån, och de grunder, som nu skola upställas för det lån, som samma bolag ytterligare begärt. Dervid har Utsk. funnit, att B. St:r gjort en upoffring till förmån för GefleDala-bolaget vid det förra lånets beviljande, bestående deruti, att Ständerna fastställt en särdeles låg ränta, nemi. 2 proc., jemte 1 proc. årlig amortering. Nu säger Utsk., att en dylik upoffring ieke bör vid detta tillfälle ifrågakomma, utan att det vilkor för lånets beviljande bör stadgas, att bolaget skall för detsamma gälda lika hög ränta, som Ständerna sjelfva få betala för det utländska lån, som man hoppas erhålla, och hvilken ränta förmodas blifva 5| proc, på grund hvaraf Utsk. hemställer, att räntefoten för det nya lånet till Gefle-Dala-bolaget bör bestämmas till proc. Bolagets ytterligare begäran om statsbidrag har tydligen icke tillkommit af någon annan orsak, än den oväntade penninge krisen, hvarigenom en så total brist å kontanta medel inträffat, att det för bolaget blifvit en omöjlighet, att utan Statens biträde anskaffa penningar till jernvägens fullbordande inom den tid, som blifvit bestämd. När man således uppenbarligen finner af Utsk:s Betänk., att den upoffring, hvarom Gr. Mörner talat, icke afser något annat, än en lägre ränta emot hvad som i allmänhet är gällande, så kan jag sannerligen icke fatta, hvarföre motiver af dylik beskaffenhet skola qvarstå i Ständernas skrifvelse till K. M. Icke lärer Gr. Mörner kunna anse sig göra någon upoffring, om han utlånar penningar emot samma ränta, som han sjelf erlägger. Deruti ligger måhända en välvilja, men ingen upoffring. Det är på sådant sätt, som Utsk. resonnerat, och då följer det af sig sjelft, att detta resonnemang icke rör någon annan än Ständerna sjelfva, samt att det tillkommit såsom grund för det tillstyrkande, som Utsk. gjort.
Hvad nu angår de föreskrifter, sorn kyrkolagen meddelar och hvilka en värd ledamot har ansett hinderliga för klockaren alt äfven vara skollärare, så är detta hinder undanröjdt i i moni., som innehåller följande: ”Den person, hvilken kommer att bestrida dessa förenade befattningar, må i första rummet egna sin tid och sina omsorger åt skollärarekallet, samt således, under handläggningen deraf, låta, genom särskild persons biträde, uträtta förefallande till klockarehefattningen hörande göromål.” Jag är öfvertygad derom, att när skolläraren har en sådan medhjelpare; så blir hans klockarebefattning ej hinderlig för honom att väl sköta sin skolmästare! jenst; men förmodligen befara de ledamöter, som här ej vilja medgifva Den iB Februari e. m. a53 föreningen, att den blifvande klockaren och skolläraren ej •vill gå miste om calaset vid de tillfällen, då han skall åtfölja presten på förrättningar; och alt han af sådant skal skalle öfvergifva skolan. Troligen håller han likväl mera uf att hafva sin måttliga utkomst, sitt dagliga bröd, genom begge tjensterna, än alt ibland deltaga i gästabud. Frågan, i hvad mån de personer i Skåne, hvilka hafva klockarelön men verkligen äro prester och göra tjenst såsom adjuncter, nu skulle kunna derjemte vara skollärare, linge kyrkoherden och församlingen bestämma, enligt den §, som It. o. Ad. redan på förmiddagen antagit. Om föreningen ej låter sig göra, så får denne klockare, likasom alla öfriga, underkasta sig de afgifter, hvilka kunde behöfvas, för att aflöna den, som förrättade hvad klockaren egentligen åligga borde; ty det är gifvet, att då den lön, som sålunda af adjuncten uppbäres, egentligen tillhör klockaren, så måste hon också företrädesvis användas för de skyldigheter, som dermed äro eller blifva förknippade. Jag finner således ej, att de gjorda anmärkningarne innebära något, som kan vara hinderligt för det i momts antagande. Hr von Hohenhausen: