Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Cederström ansåge det stridande mot 90 § Reg.F., skulle jag vidröra en händelse, som inträffat, då tvist uppstod, huruvida den som köpte boktryckeriet skulle vara skyldig att anmäla detta på samma sätt, som om han hade anlagt ett nytt. Det är en ofullständighet i detta Tryckfrihetslagens stadgande, hvilket Const.Utsk. vid sista riksdagen ansett sig böra fylla genom ett mera bestämdt, som ej skulle kunna föranleda till missförstånd; och jag för min del tror icke, eller kan icke anse, att det förslag, som Const.Utsk. i detta afseende gjort och R. St. vid sista riksdagen antagit att såsom hvilande beslutas öfver vid denna, innebär någon tvetydighet. Hvad sorn blifvit sagdt i afseende på ordet ”omgående,” kan man visserligen icke under vissa synpunkter bestrida, men meningen deraf kan icke eller misstydas. 262 Den 7 September. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde härefter propos. till antagande af det i 12 punkten af Const.Utsk:s mern. intagna förslag. Ropades starka ja, blandade med nej, hvarefter H. Ex. förklarade, att propos. blifvit med öfvervägande ja besvarad. Förslag till förtydligande af stadgandet rörande anonyma skrifters införande i tidningar eller periodiska skrifter. Hvarje skrift ägarens ensak. Lag samma skrift utgifva. Utgifvare af dagblad oell periodiska skrifter häfver ej brutit emot författares ägande rätt, då han i dem insända anonyma skrifter utgifver, så framt ej styrkas kan,att han med vetskap åtkommit dem emot författarens vilja. Hvilken, som —•. Detta förslag var af Presteoch BorgareStm antaget. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller att få uppläsa en anmärkn. som nr Lagerhjelm gjorde vid detta förslag, när det förlidne riksdagen hos R. o. Ad. föredrogs.
– Ni har sett min dotter, upprepade Ingrid och ställde sig vid dörren, likasom för att spärra utgången för sin gäst; – hon är mitt enda barn; men jag egde fordom äfven en son ... – Som således är död? Gud vare hans själ nådig! – Jag vet icke, om han är död eller lefver, men hvad jag vet är, att ni beröfvat mig honom ... – Jag! utbrast Drake förvånad. – Är ni vansinnig, gamla qvinna? I sjelfva verket lyste Ingrids ögon i detta ögonblick af en besynnerlig glans, icke olik den lågas, som i de sinnesrubbades blick visar sig som det sista flämtandet af förståndets ljus. – Vill ni lugnt höra mig? frågade hon i fast ton, som likväl tillkännagaf, att hon väl visste, hvad hon ämnade säga. – Jag skall höra er, svarade Drake, eftergifvande för sin egen nyfikenhet. – men om ni ej förmår att på tillfredsställande sätt förklara edra ord, så var öfvertygad, att jag i morgon låter föra er till dårkistan. – Erinrar ni er, att ni i edra första ynglingaår ofta vistades hos er fars vapenkamrat, er aflidne svärfar? Vid gränsen af hans egendom låg ett hemman, som egdes af mina barns fader, en man, som blott var bonde, men hvars ättetal står ristadt på åldriga runstenar, och under hvars fäder måhända edra tjenat som trälar. Främlingen, er svärfar, fann med vänners tillhjelp några papper, som lära bevisat hans eganderätt till detta hemman, och min man dog i rättan tid, för att ej se det ryckt ur sina händer. Men han efterlemnade en enka med tvenne barn, det ena en uppvext yngling, det andra en liten flicka, som jag då ännu bar vid mitt bröst. Innan ännu hans stoft hunnit kallna, och innan jag hunnit lemna ett ställe, der, om jag qvarstannat, jag skulle hemfallit som inhyseshjon åt en röfvare, inträngde ni en dag i vårt hus och ... – Ha, inföll Drake, – ni kan bespara er fortsättningen. Jag minnes dender historien.
Ståndet beslöt, att Rikets Ständer för reseoch undersöknings-kostnader samt expenser, i följd af ifrågavarande arbeten, må ställa till Kongl. Maj:ts disposition en summa af 6,000 Ridr årligen under 4 år, eller tillsammans 24,000 R:dr. och 3:o Utskottets tillstyrkande, att det af Kongl. Majit för en vid Malmbergs Läroverk anställd ytterligare Lärare i de kunskaps-ämnen, som spe cielt tillhöra Ingeniörer för allmänna arbeten, äskade arfvode, 1,000 R:dr årligen, må af Rikets Ständer, intill nästa Riksdag, eller med beräkning för lyra ur, beviljas. Bifölls. Föredragning af detta ärende fortsattes uti näst inträffande Plenum. O ö Från Hedervärda Bonde-Ståndet. S. D. Till förnyad handläggning förekomrno Stats-UIskottets Utlåtande N:o 354 och N:o 435, angående anslag å extra Slals-regleringen; och fann Ståndet härvid skiiligt godkänna de af Utskottet i Utlåtandet N:o 435 pag. 14 under punkterna l:o, 2:o, 3:o och 4:o föreslagna allmänna vilkor för de anvisande extra Stuls-anslagen, hvaremot Ståndet ansåg sig böra uppskjuta med beslut, angående hvad Utskottet, pag. 15, i sistnämnde Utlåtande hemställt, tilldess samtliga anslags-summome blifvit af Ståndet bestämde. Och skulle Stats-Utskottets förevarande Utlåtande i näslintraffande plenum ytterligare förekomma. S. D. e. m. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets Utlåtanden Is iris 354 och 435, angående anslag å extra Stats-regleringen, luttade Ståndet följande beslut: Litt. A. Försvarsverket till lands. Ilo Angående hegardt anslag till complettering af redskaps-, rid-, anspannsoch stall-persedlar för 10 batterier af nya Fält-Artilleriet.
A ena sidan kan väl härvid anmärkas, att den sakfällde, genom underlåtenheten att klaga, sjelf vållat sitt missöde; men å den andra bör det dock erinras, dels att den vanliga slutmeningen i dylika Utslag gifver anledning till den förmodan, att målet varder i hela dess vidd af ÖfverDomaren granskadt, ehvad besvär anföras eller icke , och dels att de flesta bland dem, hvilka för svårare brott tilltalas, äro sådane, som hvarken sjelfva förstå att urskilja, i hvad måtto de kunna ega fog till klagan, eller hafva tillfälle att förskaffa sig pålitligt biträde. io LagUttkotlets Betänkande N:u 13. För öfrigt torde det vara ovedersägligt, att OfverDomarens oinskränkta pröfningsratt ej leder till någon vada eller olägenhet, A% deremot inskränkningen lätteligen kan åstadkomma oreda och äfventyr. Utskottet, som på dessa skäl finner sig befogadt, att med sitt tillstyrkande understödja Herr fV^esterstrancls Motion, anser likväl det af honom yrkade tillägg i 25 Cap. 5 §. RättegångsBalken böra erhålla en kortare och enklare redaction; i hvilket afseende Utskottet föreslår, att i nyssnämnde Lagrum, näst före sista punkten och efter orden: ”så ock delaktighet i thessa missgerningar,” må införas följande mening: JAr den, som för sådant brott, eller delaktighet deruti, tilltalas, jemväl för annan förbrytelse till ansvar fälld; varder Utslaget i hela dess vidd HofRätten underställdt.” Detta, tillika med en Ledamots skiljaktiga mening, varder likväl till Rikets Högloflige Ständers vidare bepröfvande vördsamligen hemstäldt. Stockholm den 14 Jajnuatii 1889. Bil. till LagUtskottets Betänkande N:o 13. 11 Transsumt af Rikets Höglofl.
I detta afseende torde jag till en början få underdånigst åberopa följande delar af det yttrande, som jag nyligen afgifvit till den af Eders Kongl. Maj:t i nåder tillförordnade Skogs-Komité, »Hafvet skiljer detta Län i två hufvuddelar, fasta landet och ön Öland, hvilka, »i afseende på jordmån, klimat och öfriga naturförhållanden, äro så väsendtligen olika, »att de i en fråga af närvarande beskaffenhet måste hvar för sig betraktas.» »Öland är ett långt, flackt kalkberg med tunn jordbetäckning öfver sin yta, »men omgifvet på sidorna af låga landsträckor, bildade genom upplandning. Naturen »synes icke hafva ämnat denna ö till något skogsbärande land; ty det jordlager, som »betäcker största delen af dess yta, är allt för grundt, för att gifva tillräckligt ut »rymme åt större träds rötter. Fordom har likväl ön på vissa trakter icke saknat »skog. Ända intill nästförflutne århundrade var en stor del af vestra kustlandet be - 33 »täckt med vacker löfskog, hufvudsakligen af ek och hassel, äfvensom lundar af dessa »och andra slags löfträd voro spridda pä vissa ställen af öns högslätt, der undan»tagsvis något djupare jordbetäckning fanns öfver kalkllisan. I Högsrums socken »och i trakten af Borgholm funnos äfven någi*a kronoskogar af furuträd och största »delen af öns nordligaste socken, Böda, som består af lågt slättland med sandig jord»mån, var beväxt med en ganska tät furuskog. — Men förhållandet har småningom »betydligen förändrats. Den starka tillväxten af folkmängden, som nu, ehuru hälften »af ön består af sä kallade Allvaren eller till odling odugliga betesmarker, uppgår »till omkring 3,000 menniskor på hvarje qvadratmil, har nödgat till uppodling af »nästan all dertill tjenlig jord och, då den omförmälda löfskogen i allmänhet växt i »god och bördig jordmån, så blef den ilppoffrad för att utvidga åkerjorden.
Ståhl . Jo, åt soldaten Lind, Han, den Soldaten der, som s tår der ned vid grind, Med sönderskjutit ben, och sjunger vid sin lyra Sin dyre Konungs lof De förra jemte M:elle Löf. M:elle Löf . Vet herrskapet, hvad hände? Just som ni trätte mest, jag mig f rån l aget vände, Att lyssna på ett spel, en zittra, hvad det är! Scen. 21 Nu o m det roar er; så har jag s pelman här. Alla . Låt honom komma in och , ej h ans spel förvilla! Scen. Ordning smannen. Stig fram du , hederman! Alla . God afton, gubbe lilla! Soldaten med zittran. Hans dotter. De öfriga lyssna på spelet och skrifva stundom sina coupletter , som accompagneras af Soldaten , sedan han sjungit en inpromptu. Soldatens dotter (ledande sin far). Ännu ett s teg ! se s å tag nu min hand, min far! Ännu ett enda steg, det ingen f ara har! Men hvad det grämer mig, att mig naturen nekar En stridsmans ärolön i k rigets bardalekar! 22 Dock, utaf hjertat nöjd min far, tag mej i hand, Att du har väpnat dig för Kung och Fosterland, På dina f äders vis, med trohet och med ära. Ack! om jag kunde dig på mina armar bära! (Sedan sjunger Soldaten en inpromptu, accompagnerad af sin zittra). Hjortsberg. Min lilla v ers är gjord, som herrsk apet befallt! Ordning smannen. Nå var så god och sjung; varen tys te öf ver allt! Hjortsberg. Ned vid Haga, vid grind, Står en soldat, båd' krympling och blind, Som trumman hört i fäl t, (alla trumma på bordet) Som har stått, nät det smällt, Och kysst hv art fjät till Konungens tält; Alltid rask, när det gällt, (Trum.) Han, som j ag, är honnette, Och intet någon kri gs-marionette. Klang, Gustafvernas ätt! ( Trum.) 23
där en hafsvind drar förbi, se ' n där fanns en flicka, heats namn kan hon hette Annabel Lee. Tion lefde blott, att vi skulle, vi få älska hvaranära, Och jag var ett du fä: trä, vi. barn, och hon barn, där en hafsvind drar förbi, rar ett jet är en sak, som ofta förundrat mig: i^Mi att man i allmänhet lägger så liten vikt uppå att barn skola uppfostras. Så som det nu går till, skulle jag vilja säga, att de uppfödas, ty det tillses nog, att de skötas väl till sina kroppar, men att barnen ock äro lefvande själar, som skola danas både för denna tiden och för evigheten, det förbiser man ofta. Det betonas alltid som en af kvinnans plikter, att hon skall förstå att göra mannens hem ordentligt och prydligt, så att han må väl trifvas där; men månne det ej finns an 1890 dra, högre plikter, gemensamma för både man och kvinna: att göra hemmet till en värdig plantskola för barnen, som där skola fostras för all framtid! Ingen tänker nog därpå, att det är den första riktningen, som är den bestämmande för barnens framtida utveckling. Se därför till, att den riktningen blir god, och att du själf får bestämma den, och öfverlåt den ej åt andra, som slumpen gör till barnens ledare. Ty barnen äro som svampar, de taga åt sig allting, ondt som godt. Man sätter ett blomskott för att skaffa sig en prydnad i sitt hem. Hur mycken omsorg slösar man icke på detta, hur vattnar man ej, skyddar för den ofta brännande solen, stöder och uppbinder den svaga plantan, och detta för ett lif som blommar en tid och sedan förvissnar; men sin evighetsblomma, den öfverlåter man till en ofta — i bästa fall — okunnig jungfru samt till kamraters lockelser, och äfven om man själf sysselsätter sig med barnen, d. v. s. låter dem leka omkring sig, söker man ej göra sig reda för bästa sättet att dana deras karaktärer. Ty glöm ej, att de små barnens hjärtan äro att likna vid en osådd åker, och om du ej själf besår den, så göra andra det. Ja, beså den!
Alla förestående silfvermynt, med undantag af det minsta, eller 25 styfverstycket, skola, på sätt i nu gällande mynt-ordning finnes stadgadt, innehålla 3 delar fint silfver emot en del koppar, och sålunda vara tolflödiga, under förbehåll likväl af de, jemlikt samma förordning, tillåtne re media, nemligen: på 1 R:dr silfverstycket, deraf 25 " 2 3/iooo öfver eller under, på lJi R:dr silfverstycket, deraf 50 — 2 %, kfi000 öfver eller under, på 1/4 R:dr silfverstycket, deraf 100 — 2 W, lfl0oo öfver eller under, på lfs R:dr silfverstycket, deraf 200 — 2 W, lfl0oo öfver eller under, på '/jo R:dr silfverstycket, deraf 400 — 2 W, I0/I000 öfver eller under. Det minsta silfvermyntet, eller 25 styfverstycket, skall innehålla 2 delar fint silfver mot 2 delar koppar, och således vara åttalödigt; såsom remedium på dessa myntstycken deraf 800 Med afslag å Utskottets förslag om kopparmyntsorterne, beslöts, att dessa myntsorter borde blifva a) Ett om 10 styfver, b) Ett om 5 styfver, c) Ett om 2 styfver, d) Ett om 1 styfver. liro.
Hon betraktade honom med stora, lysande ögon; det var, som såg hon en ny sida af hans natur rulla upp, rik på skiftande bilder och med svårtydd text. » Jag förstår dig endast till hälften, » smög öfver hennes läppar, » men ack, om du ville tala om allt, allt. » » Allt, allt, » sade han med ett kort skratt; » för den, som endast ser efter det yttre, efter de bjärta konturerna, och inte fattar själslifvets fina mystik, skulle det vara idel blå dunster och dårskaper. Med ett ord — ingenting. Att bikta sig för en sådan en, skulle heller aldrig falla mig in. Men eftersom ditt väsen tycks mig danadt af samma stoff som mitt, så kan jag j u gärna babbla. » » Ja, jag skall nog förstå dig, » sade hon, småleende åt hans pojkaktiga lust att blanda in det själfsvåldigaste hvardagsspråk midt i sina poetiska utgjutelser; » babbla nu bara! » » Det är grufligt längese ' n, » började han, » mer än tjugo år se ' n, tror jag. Det var året, när fransk-tyska kriget stod, 1870. Jag var tjugusju år då, docent i historia, het entusiast och medlem af en nybildad skarpskytteförening, där jag höll flammande tal och sjöng marseljäsen. Ja, hade inte mor min varit och ett hälft dussin tanter därtill, så hade jag kanske gått ut som frivillig och stupat som hjälte vid Sedan i stället för att nu sitta bär som » trähök » i Klara. » » Gud ske lof, att de rådde på dig — mamma och tanterna, » inflikade hon. Och han fortfor lifligt: » Ja, det var en bra mycket trefligare tid än den här. Landet sargades inte invärtes såsom nu, Björnson hade ej begynnt grubbla vare sig på politiken eller handskmoralen; han skref bara idyller. Man lefde, led och hoppades med » la France », och hördes där än litet gurgel om den » rene norske Flag », fick det gå in genom det ena örat och ut genom det andra. Dessutom, Norge » » Ack, Bertil, » af bröt hon, » kom nu inte in på politiken; du skulle j u tala om henne. »
Ämbetsmän fingo befallning efterse, buruwida de stogsören, som för desta stegar erlades, swarade emot skogarnes widd, och til följe hwaraf deste stegar derefter undergingo nye resningar och uträkningar, som skogv sä ut, at afgiften för nägre blef ökt för andre äter befanns den redan wara högre än som swarade emot den innebafwande skogen, men hwilkas ägare utan afseende derä förklarade sig nöjde at utgöra de fordna stogsören o - Den 15 Augustt999 förändrade. Uti den ivid il 00 ärs Riksdag utgifne Förordning om Förmögenhets afgiten äf. wensom uti samma ärs Bewittnings-Förordning äro de bruk som begagna recognitionö - stogar, i wärde ansedde lika nied de bruk, som hafwa egne skogar. Utaf hwad jag säledes i korthet haft den äran uplysa, behagade Herr Grefwen och Landtmarstalken samt Högloft. Nidderstapet och Adeln benägit finna, at deste stogar, ehuru til sjelfwa grunden Kronans, aro de i anseende til nyttjande rätten för städse uplätne til de werk, hwilka de blifwit tiljiagne, och hwarifrän de ntan kränkning af laglig ägande rätt nu mera icke kunna skiljas, sedan innehafwarne i stöd af erbällne försäkringar om deras orubbade bibehällande i framtiden, upbyqdt betydeliga och kostsamma Werk, hwilka lil fullt wärde gatt i köp och arf, utan äro deste Skogar i innehafwarnes händer af enab nda beskaffenhet som annan Krono-Jord, bwilken ej blifwit til Skatte köpt, men hwartil Aboen äger en ostridig förmons rätt; Af denna Lagliga grund och anledning, är det, som jag täger mig den friheten föreftä > at de Bruksägare, som begagna til sina Bruk reeognitions - stogar, mä fä köpa dem til Skatte, af samma skäl, som Kronohemman fä lösas til Skatte af Aboen, dä jag föreflär
Jag kände honom ju icke. Men nu vet jag, hur högt han står öfver de flesta kavaljerer jag träffat. Hur helt annorlunda är icke hans sätt? Fritt men ändå höfviskt, alltid inom gränserna för det passande och likväl icke slafbundet af etiketten. Alla andra i min omgifning likna vaxdockor – de göra alla samma rörelse och frågar jag dem om något, ge de samma svar. Men han har alltid något nytt att lära mig och för hvar gång, jag talar med honom, blir jag mer och mer intagen af hans klokhet, hans goda hjärta och den sinnets fördomsfrihet, som tycks sträcka sig till allt och alla. – Ack ja – säger Elisabeth Eyben sakta – han är verkligen en kavaljer med många naturliga företräden – af det slag vi damer uppskatta mest. Också lär det vara farligt att komma in under trollmakten af hans vackra, blåa ögon. – Farligt? – Drottningen reser sig upp och rynkar ögonbrynen. Hennes kinder äro högröda, hållningen stolt och den blick hon sänder sin hofdam, är förkrossande som en ljungeld från skyarna. – Farligt, för hvem? – För enhvar, som icke står så högt, att hans lidelse aldrig kan nå henne! svarar Elisabeth Eyben med en djup reverens. I detsamma slås dubbeldörrarna upp, och Struensee stannar, bugande, innanför tröskeln. – Se där är ni ju! Drottningen nickar nådigt och vinkar honom närmare. Han rör sig utan hast fram öfver det bonade golfvet, böjer sig öfver hennes hand, som hon räcker fram, och för den till sina läppar. Sedan ser han henne, småleende, in i ögonen och frågar, som vanligt, efter hennes befinnande. Det är godt och väl – och hon afskedar med en nådig nick sin hofdam, som drager sig tillbaka. – I dag har jag en diplomatisk mission till E. M:t! säger han i lekande ton, sedan drottningen återtagit sin plats i bergèren och anvisat honom den taburett, som Elisabeth Eyben nyss lämnat. – Nå, låt höra! nickar hon uppmuntrande. – H. M:t konungen har fått lust att göra en utflykt i dag – till häst – och har befallt mig fråga, om E. M:t behagar vara följaktig? – Gärna!
N:o 189, öfver anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 159, öfver väckt fråga, om befrielse för Rikets Ständers Bank, från skyldigheten att i Concourser och vid Ars-Proclamata bevaka sine, emot lös pant egande fordringar. N:o 192, angående Expedilions-sättet af Kongl. Majrts Nådiga Resolution i Besvärsmål; samt Statsoch Banco-Utskottens: N:o 5a6, i anledning af väckt fråga, om förändrade vilkor för det af Rikets Ständer, vid sisth Riksdag beviljade Låneanslag till Consistorium i Calmar, för uppbyggande af ett Gymnasiioch Scholae!)us 9 Sami. "8 11 42 Prot. "P”teir. cl. 17 October 1823. derstädes, äfvensom om tillökning af detta anslag, hvilke 3:ne Betlinkanden af de öfrige Resp. Riks-Stånden blifvit bifallne. S. D. Vid förnyad föredragning af Constitutions-Utskottets Memorial / / '' N:o 64, i anledning af remitterad Motion och ett tillägg i Ansvarighets-Lagen för Riksgälds-Contoirets Fullmägtige, samt N:o 58, med Utlåtande öfver Herr C. G. Treffenbergs från Ridderskapet och Adeln remitterade anledning lill anmärkning mot Konungens Rådgifvare i Commandomål för Armeen, blefvo desse Memorial lagde till liandlingarne. S. D. Föredrogos och lades till handlingarne L a g -U t s k o 11 e t s Utlåtanden : N:o iqo, angående Förklaring öfver 5 §. 25 Cäp. Rättegångs-Balken, samt 4 §. 3 Gap. 3 §. Missgernings-Balken. N:o 191, om mildring i straffet för Vaktkarl sorn af försummelse eiler vangömmo släpper fånge lös. Pro t. Utdr. d. 17 Octobor i8a3. E co norn i-Utskottets:
I Vingåkers socken i Södermanland på gtänsen af Nerike, der det måste inträffa i följd af belägenheten, att om rymning eller stöld sker i Vingåker, kan efterlysning af Rymmare eller Tjufvar icke ske i nästgränsande Socken i Nerike, ifrån Landshöfdinge-sätet i Örebro, förr än stundom tolf dagar derefter, emedan Postgång är endast en gång i veckan ifrån Nyköping till Örebro och alla vestra Provincer i ' Riket, hvaraf följer, att en Rymmare, en Tjuf och bortstulna saker, kunna hinna anlända till Utländsk ort, innan någon efterlysning hinner verkställas, och får jag, med afseende å hvad anfördt är, vördsamligen föreslå, ej allenast att Postgång inrättas två dagar i veckan alla Landshöfdinge-säten emellan, den största och kortaste vägen, utan äfven, att när så tarfvade, dessemellan Communication kunde beredas Länen emellan genom vanlige Brefbärare. Hvad nu dernäst angår Post-inrättningens lämpande till den enskilta nyttan och beqvämligheten, så, emedan Posten är inrättad på allmän bekostnad, är det hvar Medborgares rättmätiga fordran 26 Den 2 Januarii. att, så vidt ske kan, utan afseende på besvär och kostnad, kunna denna Inrättning få begagna, men detta inträffar likväl icke vid nu varande förhållanden, utan sjnes mig det böra medgifvas, dels ett vidsträcktare begagnande deraf, dels att någon serskild Inrättning i sammanhang dermed bör beredas. I det förra afseende tillstyrkes att hvar och en borde äga rätt att till alla Embetsverk, Collegier, HofRätter, Landshöfdingar, Consistorier, Domare med flere, der PostContor finnas, directe med Posten insända sådane handlingar, som endast fordra deras inlemnande, äfven med reconimendation, då säk rheten ansågs fordra densamma, som borde i EmbetsVerkens
Utskotten icke tveka att yttra den öfvertygelse, att, om Svenska Kyrkan i London korame att afyltras, sådant skulle hos andra Nationer, men i synnerhet den Engelska, gifva anledning till ett mindre fördelaktigt omdöme om Svenska Nationen; och som, för ett sådant förhållande, de af Motionairen i nyssberörde måtto anförde skäl synas böra vika, samt Utskotten så mycket mindre kunnat fästa sig vid Motionairens anmärkning, att Kyrkan ej skall kunna med de till densamma anslagne inkomster underhållas, som Kongl. Maj:t icke för Rikets Ständer i Nåder lillkännagifvit något behof att öka de medel, som redan äro Kyrkan behviljade; hemställa Utskotten, att Herr TVijks motion om försäljning af Svenska Kyrkan i London icke måtte bifallas. Såsom en följd häraf och med tillämpning af hvad Ulskotlen, i fråga om Hamnpenningarnes upphörande, här ofvan yttrat, torde den härom väckta motion böra förfalla. Hvilket dock till Rikets Höglofl. Ständers egen pröfning vördsamt öfverlemnas._ Stockholm den 3 Julii i834* N:o 8. Ankom till Exp.-Utsk. den t3 Julii. Utlåtande, i anledning af väckte motioner om behof vet utaf nya Provincial-Läkares tillsättande i åtskillige delar af Riket. Till Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeeonomie-Ulskotten hafva blifvit öfverlemnade följande med hvarannan gemenskap egande motioner, nemligen: a) Från Statssamt Allm. Bcsv.- och Oeconomie-Utslottens Utlåtande N:o 8. f) a^) Från Högvörilige Preste-Ståndet: 1:0 Af Herr Contracts-Prosten Hallström, sora anfört, att, sedan Rikets senast församlade Ständer, inseende angelägenheten af en förbättrad läkarevård på landet, till delta ändamål å 2-.dra Hufvud-Titeln afsatt 3ooo