Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bror Malm hade han varit samman med ett par gånger, hvarvid de «gjort runden» enligt traditionerna från gardet; men vännen läste mycket och hade sin krets bland studiekamraterna. Och så hade han Anna. Truls hade en dag kommit rakt emot henne och Bror i Kungsträdgården; Anna såg helt fin och strålande ut, nätt som en lycklig ung fru. Men med ens såg Truls sin vän göra en bråd vändning, och i nästa ögonblick var paret försvunnet bakom ett gathörn. Malm nämde för ingen hennes namn, låtsade som om hon icke funnes till i staden som hans älskarinna; och ingen blef rätt klok på, hvar han installerat henne, – i hans egen prydliga dublett sågs hon aldrig till. Truls ströfvade ensam omkring. Våren hade omsider kommit. Skåningen gjorde långa exkursioner i skogarne vid den utkant, der han bodde, till Ugglevik och Lill-Jans, emellanåt ända ut till Haga och Solna. Ännu oftare strök han kring bortåt på andra sidan Brunnsviken och Djurgården. Men den vackra naturen förmådde icke lösa skåningens tunga. Långa månaders tomhet, stämningar matade af ensamheten, saknad utrufvad i sjelffördjupandets värme, – alltsammans välde upp till ytan och ut öfver den, till gestaltning; men det främmande, fientliga miliöet trängde det våldsamt tillbaka. Naturen såg på honom med samma främmande blick som menniskorna; han förstod icke henne, hon icke honom; hon kunde icke göra honom produktiv, och han kunde icke besjäla henne. Kall som menniska, steril som diktare, gick han husvill rundt i all härligheten. Han längtade tillbaka hem, hem till Skåne. Blotta åsynen af en hemortlig poststämpel, af ett tidningsnummer nere från Malmö med de kända personoch bya-namnen å utsidornas annonser, satte hans väsen i den varma skälfning, hvari hans hela menniska lefde upp och som resulterade i produktion. Men så snart han åter kom ut ur stämningen, såg gatorna, hörde dialekten, slocknade allt och stank rök, som om vatten slagits på elden. Han behöfde emellertid blott åter komma in i sitt eget rum igen och lukta det skånska bladet, för att med ens ånyo försjunka in i den produktiva värmen.
Om, enligt detta förslag, de Kronofogdar, hvilka i den af Statskontoret upprättade stat icke finnas uppförde lill minst 2,500 R:dr, erhålla skillnaden i detta belopp, erfordrar detta tillökning å stat med • 60,882: — vederlag åt 29 bland dem för bristande boställe utgör tillsammans 4,350: — 65,232: Lemnäs derjemte, såsom jag tillstyrker, bifall till Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes i Stockholms län hemställan, att den till 750 R:dr nu bestämda lönen för Expeditions-kronofogden i Färentuna härad måtte ökas till 1,000 R:dr, uppkommer en förhöjning med 250: — Uäradsskrifvärne ansågos vid förra regleringen böra såsom aflönings-minimum, extra inkomster inberäknade, åtnjuta 1,500 R:dr Riksmynt. Lika med Kammar-kollegium och Statskontoret hemställer jag, att detta mininum nu måtte höjas till 2,000, — och att följaktligen lönerna för de Häradsskrifvare, hvilka i Statskontorets lönestats-förslag icke finnas för Landskansiisterne och för Landskontoristerne 4,800: 1,200: R:dr Riksm. S:ma It:dr Riksmynt 65,482: — 54 Bil. M 5 till Kongl. Maj.ts Nåd. Prop. M 1, om Statsverket 1856. upptagne till minst detta belopp, måt'te med skillnaden förhöjas; föranledande detta en tillökning å stat med 47 059: och föreslår jag derjemte, att de 30 bland desse Häradsskrifvare, som ej äro med boställen försedde, måtte förunnas särskildt vederlag å 150 R:dr, belöpande till 4,500: Suna Runt 51,559: — Aflönings-minimum för Länsmännen antogs vid sednaste lönereglering böra blifva 450 R:dr Riksmynt. Ehuru jag icke vågar tillstyrka förhöjning af detta minimum i vidsträcktare mån än till G00
Till winnandc äter af förbättring för de redan med Venerisk smitta behäftade böra Curhus inrättas pä sädane ställen, där de finnas nödige; Och böra Landshöfdingarnc med Deputerade frän hwarje Socken dfwerlägga om bästa och tjenligaste sättet för dcftcs in» rättning, samt hos Kongl. Majtt i undcrdänighet anhälla, att Collegium Medicum mätte anbefallas utse ffickelige ämnen, som tvid de i Landsortcrne inrättade Curhus komma att säsom Läkare anwändas. Hwilket allt jemte »ägra Ledamöters serskildte tankar som härwid bifogas till Riksens Högloft. Ständers eget ompröfwcmde wördsammcligen LfwerlcmnaS. Stockholm den 22 Iulii 1809. Pä Högl. Ridd. och Adelns wägnar, sjok. 6. Oxenstierna. Pä Loft. Borgarc-Stän» dcts wägnar, (^. sf. Lckönlrerr. Pä Högkv. Prcste-Stän» dels wägnar, Nsgn. LtsAnelius. Pä Hederwärda Bonde» Ständets wägnar, sfofi. I^arason VVik.1un6. k. is. d>let2el. Derefter uplastes följande kill detta Betänkande hörande Bilaga: Ut - Den i September. 75 Utdrag af Riksens Högloft. Ständers Allmänna Beswärsoch Economie-UtstottS Protocoll hället d. 7 Augusti 1809. S. D. Utskottets ena Ledamot af Högwörd. Preste - Ständct Herr Profehorcn Doctor ksxs tilkännagaf, i likhet med hwad han hos Herr Ordföranden anmält, att Herr Profcsjorcn, som af andra förrättningar warit hindrad biwista Utskottets sammanträde den 22 ststl. Julli, dä Herr Capitaine!!
Kroppen böjes så långt framåt, K. dramatiska teatern har efter fru Hennings afresa återupptagit » Frun från hafvet » med fru Olga Fåhrajus som Ellida. På fredag i denna vecka gifves » Vildanden » med fru Backström (f. Sandell) för första gången som Hedvig. Nästa måndag gifves för första gången » Den vilda jagten », lustspel i i akter af Ludvig Fulda, fri öfvers. från tyskan af Oscar Wijkander. Detta stycke lär å en stor del af Tysklands scener gjort mycken lycka. Fig. 4 a. att dess midtlinie bildar en half rät vinkel med den lodräta linien, oyh under fortsatt rullning föres kroppen till venster — bakåt — till höger — framåt och åter upp (fig. 4 a och b). &lt;j » v * Svenska teaterns senaste program upptager 3-aktsIuslspelet - » Nervösa fruntimmer », en fransk produkt, för hvilken hrr Blum o c h Toché bära hedern, och som onekligen är rolig. Att den nu på denna teater, så när sagdt, fallit, beror uteslutande på teaterentreprenörens kritiklöst öfverdrifna puffande i förhand, hvilket uppjagat förväntningar, som ej rimligen kunde fyllas. Sant är, att ej denna scen för närvarande eger krafter att gifva en slik fransk fars med nödig fart och elan. Men af de mera betydande rollinnehafvarne gjorde dock flere ett godt arbete. Främst ställa vi hr Warberg som den hederlige sockerbagaren, hvilken öfver sitt parti lyckades breda en verkligt naturlig och saftig komik. Fru Stenfelt sekunderade honom ypperligt, och fru Lundberg gjorde en elegant hurtig typ af sin unga » nervösa » grefvinna. Som fyllnad under de gångna aftnarne ha tvänne skilda småpjeser stått pä programmet, båda bagateller, som äro gjorda endast att glömmas. Vasateatern afslutar o m söndag sin sejour med » Biddar Blåskägg », hvarefter fröken Anna Pettersson, hrr Kloed, Grunder och Hirscli samt teaterns kapellmästare Halldén företaga en kort turné i landsorten. Fig. 1. långsamt så djupt ned i knäen, som man kan (fig. 2).
Härom tillkommer det den Höglofl. RiksRätten att döma, och då vi äro lika öfvertygade, som Hr Justitieombudsmannen, att dervid ”skall tagas i noga öfvervägande hvad parterne å ömse si - 377 elor andragit,” må vi endast förklara, att vi icke, såsom ett obestämdt och tvetydigt yttrande af Hr Justitieombudsmannen kunde synas oss förevita, velat eller trott oss kunna hos vara oväldiga domare väcka ”någon farhåga för den af oss förespeglade vådan att pröfva andra omständigheter, än de å vår sida anförda.” Yi hafva sannerligen icke i detta mål varit de, som yrkat någon ensidighet i pröfningen af anförda skäl, eller som förespeglat andra vådor, än dem, som antagandet af de å Hr JustitieOmbudsmannens sida försökta grundlagstydningar kunde, för den nuvarande Statsförfattningens bestånd, medföra. Men icke heller hafva de faror, hvarmed Hr JustitieOmbudsmannens åklagarenit botat oss, förmått skaka vår förtröstan på den Höglofl. RiksRättens samvetsgranna och fasta rättrådighet. Med det lugn, som denna förtröstan oss ingifver, hafva vi ock afhört och läst de förvånande ersättningspåståeiiden, som Hr Justitieombudsmannen ytterst framställt emot oss. Dessa nya påståenden äro accessorier till de hufvudsakliga, dem vi redan besvarat och vederlagt. Gemensamt med dessa förutsätta de en tydning af åtskilliga paragrafer i Regeringsformen, hvilken, såsom vi förut visat, ej är förenlig med deras ordalydelse, ej med den anda, som genomgår hela denna Grundlag, ej med flerfalldiga föregående beslut och åtgärder af Hr JustitieOmbudsmannens principaler, Rikets Ständer. Men äfven om berörde grundlagstydning icke vore så oriktig, som den är, och om Hr Justitieombudsmannen hade haft något fastare stöd än densamma för sina hufvudsakliga ansvarspåståenden, så företer dock hans nu utvecklade supplement till dem, i och för sjelft betraktadt, en uppenbar stridighet mot ordalag och mening i den till grund derför åberopade 5 § af Ansvarighetslagen.
I en del af mjölken upplöses 10 lod stärkelse, hvilket tillsammans med 6 ägghvitor, vispas uti den kokande mjölken. Agghvitorna vispas sist. Upphälles genast i hålform att kallna i några timmar. Serveras med sylt eller saftsås. Herta. Ä g g c r é m e. | ffi katrinplommon kokas i vatten. Spadet, som ej bör vara mera än ett qvarter, afsilas och ställes att kallna, hvarefter dertill hälles | qvarter franskt vin och socker efter smak. Tillsammans med 8 äggulor sättes alltsammans på frisk eld att koka under flitig vispning. Man fortfar att vispa creinen tills den är kall, då den slås öfver de i en skål upplagda plommonen. Herta. Smörgåspudding med s v i s k o n. 1 S katrinplommon kokas, hvarefter kärnorna uttagas. Hvetebrödsskifvor, på båda sidor påbredda med urtvättadt smör, läggas i en form, hvarftals med plommonnen, hvarefter 1 stop söt mjölk och 5 hela, väl vispade ägg påhällas. Gräddas i ej för stark värme. Serveras med vaniljsås. Herta. Husdjuren. Hönsskötsel. I Iduns uppsats » att anlägga en hönsgård » säges: » Men de äro icke goda slagshöns och visa nästan aldrig någon lust till ruggning. Derför bör den, som håller italienska höns, skaffa sig ett par höns, som rugga bra, så- som Bramaputra eller Kochinkinahöns, hvilka äro oöfverträffliga som rugghöns. » Med anledning häraf bör anmärkas, att italienska höns rugga lika som Brahmaputra-, Kochinkinaoch alla andra höns årligen göra, men rufva det göra de icke gerna och icke heller pålitligt, när de någon gång göra det. Hönsens ruggning (d. v. s. fjäderfällning och fjäderombyte) bör icke förvexlas med deras rufning (utläggande af ägg).
Jag erkänner visserligen, äfven för min del, villigt, att det skulle leda till en betydlig förstärkning af vårt försvar, om en fjerdedel af beväringen komme att erhålla en sådan öfning, som den Kongl. Proposm för densamma afser, och att det skulle vara ganska nyttigt att sålunda få den fullt stridsfärdiga stamhären uppbringad enligt förslaget till 50,000 man. Men då enligt min tanke frågan om vi skola kunna försvara oss, icke beror på att ega en armée af blott nyssnämnda antal, ja icke ens af 70,000 eller 100,000 man, utan derpå att hela den manliga befolkningen är öfvad och färdig och villig till strid, så anser jag att man ej får offra hufvudsak för bisak, utan derföre i främsta rummet bör tillse att den allmänna vapenfärdigheten inom nationen utvecklas och underhålles, dernäst att den stamhär, det befäl man måste ega, utbildas till högsta grad af skicklighet, och om man sedan derutöfver har tillfälle att bibringa någon del af beväringen den vidsträcktare öfning, som enligt det Kongl. Förslaget varit den tillämnad, ser jag det gerna, blott det ej sker på bekostnad af det som är ändå vigtigare. Frågan synes mig emedlertid vara af den vigt, att ett särskildt Utskott hör tillsättas för att noga skärskåda densamma ifrån alla sidor, hvarföre jag för min del förordar det framställda förslaget härom. Innan jag slutar, önskar jag att få fästa uppmärksamheten på skarpskytteföreningarne och uttala min mening ang:de den betydelsen för vårt lands framtida försvar, som åt dem bör tillerkännas. Jag anser dem hittills hafva verkat mycket godt och gagneligt, både genom den vapenskicklighet, de visat sig genom frivilliga ansträngningar kunna framkalla, och derföre att de framstått såsom omisstydliga uttryck af folkets beredvillighet att sjelft med talrika skaror träda under vapen, öfver allt der fäderneslandet hotas. Men jag tror dock icke att de kunna påräknas såsom ett säkert och varaktigt bestående starkt element i försvaret, emedau öfningarne inom dessa föreningar fordra så mycken tidsspillan och kostnad, att det stora flertalet svårligen länge skall kunna hålla ut dermed.
utan med detsamma också den, om hvad som möjligen kan åstadkommas; så trqr. jag att denna ordning i arbetet, om den kunde bringas till verkställighet, förtjenar så mycket mer afseende, som derigenom vunnes ett ytterligare rådrum till utarbetandet af skatternas billigaste fördelning; ett ämne, lika vigtigt, som deras be-] stämmande; men hvilket, då det skolat stå tillbaka för den definitiva Statsoch FinanceRegleringen, I brist på tid, sällan erhållit det fullständiga öfvervägande, som dess magtpåliggand© egenskap påkallat. Min mening är således nu icke, att ens för.’ söka framställandet af ett fullständigt projeet till Financeplan, utan blott af sådana hufvudgrunder, sorn, egenteligen tjenande att bestämma den summa, hvilken genom Bevillning erfordras, ic. ke mera vidrörde de öfriga Financefrågornå, än görn till utvecklande af den förra vore oundgängligt, under förbehåll, att planen i de delar,' som Den 20 Juni!, s«tn ej kunna definitivt afgöras,' innan Stats - regleringen till fullo blifvit utarbetad oell af Riksens Ständer antagen, skulle innefatta rättelserna, i det hela till den fördelaktigaste verkställighet, Finance,'-planen torde kunna betraktas uti, tvanne lika vigtiga, val'sins imellan skiljaktigt, jnen dock af hvarandra beroende delar. Den ena delen rörande Siats-Regleringen t ined, ä ena sidan, de. oundgängligaste utgifterna för Statens vidmagt hällande, och å den andr q, Medlen att dem tillvägabringa, Den andra delen om Myntväsendets tillstånd och utvägarne sorn kunna vidtagas, att gifva Set rigtningen till den nyttigaste verkan pä Stats-hus^ hållningens särskilta grenar. Härvid förekommer då, i den första delen af ämnet, frågan om Stats Regleringen, tagen i fn mera generel omfattning, än hvad derunder vanligen förstås, eller omfattande nemligen Rikets samleliga utgifter och fonderna dertill.
Mitt ansigte har känt detta mjuka skägg, mitt ansigte har lutat sig in i den lugna vrån, dit en älskande qvinna alltid söker när hon vill gömma sitt bryderi, och mina händer ha glidit öfver detta gråsprängda hår, mina fingrar fördjupat sig i dess täta massor. Jag har hört honom göra en fråga, på hvilken jag af fri vilja kunde svara nej. Jag är nöjd. Jag har erfarit allt det som jag traktade efter. Min inre erotik har kunnat få ett yttre uttryck. Det är icke af tvång jag lefver i celibat, det är af egen fri vilja. När jag nu kan se hvar man i ansigtet, så är det icke emedan jag aldrig varit frestad. Den dygd jag kan berömma mig af är icke en ful qvinnas förödmjukande intyg på att ingen känt begär efter henne. Nu tycker jag att jag med lugn kan låta mitt hår gråna. Nu kan jag med glädje vara gamla erke-mamma. Jag behöfver aldrig känna mig försmådd eller tillbakasatt. Den man, som för mig är vackrast och störst och härligast, den man, som jag tycker alla andra qvinnor måste älska, han har klämt mig in mot sitt hjerta, han har sett mig in i ögonen och sagt ”du”, han har sagt mig att jag är vacker, god och duktig och söt, han har kysst mina ögon och smekt min panna. Jag är icke en af de stackars förkastade. Jag behöfver aldrig känna deras afund mot de unga, deras bitterhet mot det manliga slägtet. Jag har varit qvinna. För återstoden af mitt lif kan jag vara menniska. Jag är lycklig. Den man jag älskat har icke kastat mig bort. Jag har sjelf helt lugnt och mildt gjort mig lös ur hans armar. Vi skola aldrig hata hvarandra. Jag hoppas det. Han har gifvit mig mer, mycket mer än jag begärde. Det är en stor, lugn lycka, som fyller mitt bröst. Det är vissheten om att min person i sig sjelf icke är frånstötande och obehaglig, trots allt. Så kan jag då bli en god gammal gumma, – realistmamma. Den qvinna, som Georg Brandes kunde finna tilldragande, kan hoppas på en vacker och fridfull ålderdom. Glädjen öfver hvad han gaf skall göra henne till en älsklig gammal mormorstyp.
Ar du icke det minsta rädd om de böcker, du använder i och för pressandet, och papperet i dem är af lämplig beskaffenhet, går det för sig att pressa en hel del växter direkt mellan bladen — eljes kan du genom inlägg af lösa papper skydda bladen mot fläckar, men riskerar dock alltid, att de blifva liksom skrumpnade genom fukt, äfvensom att ryggarne lossna. Huru som helst skadar det icke, att du har till hands en hel del papper af olika kvaliteter. Välj så » don efter person »! Gröfre blommor samt blad, ljung, grässtrån och mossa få hålla till godo med hvad slags papper som helst. Blommor som äro saftiga och därtill ömtåliga, såsom konvaljen, bör du lägga i läskpapper, andra ömtåliga blomster kunna läggas i silkespapper mellan växtpapper. Jag råder dig att ej plocka in ett allt för stort förråd i en och samma bok, ty då kunna blommorna lätt taga skada. Mellan böckerna i växtpapper och gamla tidningar kan du också pressa en hel del saker. (Slut i nästa n:r.) * Kvinnorna på utställningen. I Nordiska museet. (Forts.) Stockholms stad och läns utställning är ovanligt rikhaltig och förtjänar att väl tagas i skärskådande. Redan i det första rummet mötes och frapperas vår blick af några utomordentligt vackra lapptäcken, tillverkade af ytterst små sidenlappar, men hopfogade så att de både till färgnyanser och mönster vittna om ett ganska ovanligt konstsinne. Jag skall äfven bedja att få påpeka fru Elise Nomells vackra utställning af småprydnader, särdeles händigt och konstnärligt hopfogade af hummeroch krabbskal samt snäckor. Här finnes en hel samling af pappersknifvar, penntorkare, halsoch armband. Det är en egendomlig fabrikation, som förtjänar uppmärksamhet. Fru N. har vunnit flere pris såväl i London som Edinburg. Af träslöjd ber jag att få omnämna J. M. Bergmans från Gustafsberg säregna arbeten af grofva trädrötter, hvarmed åstadkommits ovanligt vackra väggoch bordsprydnader. Bland konstbroderier är att märka fröken Anna Jansons charmanta altartafla i medeltidsstil, framställande madonnan. Bottnen är i guld och hvitt silke och bilden själf framställd i mjukt dämpade färger. Det hela är ett verkligt konstverk.
Län, angående indragning af Kongl. Krigs-Akademien vid Carlberg: 22:o Erik Erikssson från Gefleborgs Län. angående föreslagna ändringar i nu gällande Fabriksoch Handtverks-ordning; 23:o Densamme, om nedsättande af en kommité för reglering af tjenstemännens löner; 24:o Nils Persson från Calmar Län, om klockares befrielse från brefbäringsskvldighet åt Presterskapets. 25:o Olaus Eriksson från Götheborgs och Bohus Län, angående befrielse från afgifts erläggande för stenkol och upphörande af skyldigheten att samma vara uppmäta å landet; 26:o Bengt Gudmunsson från Hallands Län, angående föreslagen förändring i fråga om den så kallade helgonskyldens användande; och 27:o Jacob Lindby från Gottlands Län, angående reglering af båtsmännens på Gottland underhåll m. m.; Prot.-Utdrag den SO December 1850. 85 S. D. Ilemitteiades till Lag-Utskottet följande motioner: i:o Carl Tholssons från Skaraborgs Län, 0111 ändring af Kongl. Förordningen den 9 Februari 1802 och Kongl. Brefvet den 14 April 1806, rörande stängselskyldigheten; 2:o Lars Olssons från Stora Kopparbergs Län, om den ändring af 5 kap. 1 § Jorda-Balken, alt Privat-Banks-sedlar må godkännas vid bördeskillings nedsättande: 3:o Christen Anderssons från Malmöhus Län, om lyftning af deponerade medel: 4:o ./. Westermark» från Westerbottens
I Tyskland har väldig reklam och visan slutade med ett slag öfver alla strängjorts för detta verk af den möderne författaren, ej garne, som skulle ge känslan af att något brast. minst verkningsfullt var myndigheternas ingripande, Tony satt allt jämt med nedslagna ögon och hvilka till en början förbjödo det i Berlin. Naturfingrarne utbredda öfver strängarne. ligtvis gick det, när kontrabandet sedan frigafs, för Det var alldeles tyst i rummet. pukor och trumpeter. Spänningen hos stockholms» Mera! » sade grefven helt sakta, » ni sjunger salongen var jm därför också större än vanligt. Den som en ängel! » upplöste sig emellertid nog för de flesta i en missSkall jag sjunga: » Hopplöshetens kval » eller: räkning, i Sodoms Ende » är ett arbete af en duk» Sköna sommarnätter? » Eller kanske: » Gif mig tig dramatiker med skarp blick för det sceniskt verkditt band, du h u l d a »? frågade Tony allvarligt, meningsfulla; men så målar ock hr Sudermann riktigt dan hon knäppte på strängarne. i klatschmanér och därtill både brutalt och cyniskt. » Jag tror jag helst vill höra: » Hopplöshetens I litterärt värde går, enligt vårt förmenande, det kval », sade grefven. senare alstret ej på långt när upp mot författarens Han hade åter lagt sig tillbaka med händerna talangfulla: » Ära ». under hufvudet. Emellertid ger det ypperliga ' .spdroller, det kan Tony kände, huru han alltjämt såg på henne. ej nekas. Den moderna onda tidsandans förkvinnDå hon hade slutat med omkvädet: » alt evigt, iigade personifikation, en riktig teaterfigur i sin » tjuevigt längta blott, » såg hon upp. sande dämoniskhet »: fru Ada Barczinowski skulle i Deras ögon möttes, o c h båda sågo lika allvaren tekniskt öfverlägsen skådespelerskas händer kunna liga ut, men så pekade han plötsligt på hennes bli något extra effektfullt. En roll för Sarah Bernpanna o c h sade: hard, men ej, förlåt, för fröken Mayer, som nu gaf » Frökens ena ögonbryn är litet mörkare än det den.
Maj:t äfven anser lämpligt, namnkartor å orekommenderade bref ej vidare varda upprättade, och ankommande bref ordnas, icke såsom nu efter postkontoren, utan efter alfabet, i hvilket sednare fall de kunna utbekommas vid uppgift af adressatens namn, utan särskildt arfvode för afläggning. Postförvaltarnes inkomster äro, till följd af sportlerne, särdeles ojemnt fördelade: och då, under nuvarande förhållanden, flertalet af dessa tjenstemän äro ganska svagt aflönade, kan en ytterligare minskning af postförvaltarnes, till större delen redan nu för behofvcn otillräckliga, inkomster icke ega rum med mindre de för en dylik förlust erhålla skälig ersättning, hvilken Kongl. Maj:t, enligt General-poststyrelsens förslag samt i betraktande deraf, att de nu varande sportlerne rätta sig efter mängden af göromål, anser lämpligast kunna meddelas genom viss uppbörds-procent, som ökade postförvaltarnes inkomst i den mån korrespondensen och uppbörden stiga. Denna procent, hvilken General-poststyrelsen ansett böra utgå å ali uppbörd, sä väl inrikes som utrikes porto, rekommendationsoch assurans-afgift, kan dock icke lämpligen blifva lika för alla postkontor, enär den då skulle blifva alltför stor för några och alltför ringa för andra, hvilket ådagalägges af de för 1849 års löne-reglering infordrade uppgifter, utvisande, att, i förhållandet mellan hvarje kontors liela uppbörd och de sportler, som för hvarje kontor skulle, helt och hållet eller till större delen, gå förlorade, är en sådan olikhet, att de sednare utgöra emot uppbörden ifrån endast en till och med tio procent. Genom den ifråga,ställda förändringen i porto-bestämmelserna måste ock i viss män inträffa, att å samtlige postkontor, der portot för större delen af brefvexlingen blifver högre än det varit förr, uppbörden stiger, då den af motsatt skäl på andra kontor minskas.