Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den s. k. kungen hade alldeles tappat hufvudet, var rädd och obeslutsam; och när han gifviten ordre om anfall, såsom t. ex. vid Tistedalen, så reste hans generaler långa vägar från och till hvarandra för att rådpläga, hvilket slutade med att man bad kungen återtaga en ordre, som, efter hvad Sörensen sjelf säger, kunnat med lätthet utföras. Fälttågsplanen var af Seyerstedt uppgjord efter böcker och grundad på förutsättningar, som slogo fel. Från det att svenskarne bröto in blef Chr. Fredrik ängslig och önskade sig lång väg, hvarför han också städse var benägen för reträtt. Dessutom voro magasinerna nästan tömda och ammunition började tryta. Vi våga ej upptaga utrymmet med flera bevis på den norska krigföringens verkliga beskaffenhet och omöjligheten för armén och landet att försvara sig. Man behöfver, för att förstå detta allt, blott läsa Chr. Fredriks afsked till folket. Hvarför har hvarken hr Sörensen eller hr Winter-Hjelm upptagit detta? Må man försöka att bestrida sanningen deraf, då han säger: » Enhvar som opartiskt vill väga fiendens stridskrafter mot våra, skall inse att norska armén snart nödvändigt måste inskränkas till försvarskriget; och med förråd för få veckor (! ), blef dess ställning dubbelt beroende af fiendens företag. Det stod i hans makt antingen att lemna oss oangripne — då skulle armén omsider af sig sjelf ha upplöst sig — eller ock med öfvermakt forcera Glommen, norr om Christiania, och att tillika genom landsatta trupper .afskära oss från våra magasiner. Kringgången hade armén då måst bana sig väg till fjellen, men största delen deraf skulle oundgängligen ha varit uppoffrad. Kunniga krigare skola icke kunna neka att denna ställning bjöd att icke lättsinnigt afstå de anbud om vapenstillestånd som gjordes; detta var för ögonblicket arméns räddning (! ), och som sådan må dess i sig sjelf hårda vilkor betraktas ».
Sverige har nu, det intet Land förr haft, på en gång en för stor Sedel-stock, ur Banquen och Disconter utsluppen, och en för litet inom Landet circulerande, samt derföre icke de vanligen goda följder af ett inskränkt Rörelse-Capi* tal i Sedelmynt, som äro: ett ökadt Sedelvärde och nedsatta Varu-priser. Jag anhåller att dessa mina Anmärkningar må åtfölja mitt till Bancooch Stats-Utskottsn remitterade Yttrande, Den 27 December. Vid förnyad föredragning af Grefve Gyllenborgs, Johan Henning, den 23 dennes på bordet lagde Memorial, angående yrkad ändring i Kongl. Förordningen af den 4 Februarii 1812, rörande Indelta Infanteri - Regementernas Beklädnad, blef samma Memorial, i anledning af Grefve Gyllenborgs derom giorde begäran samt uppå af Herr Grefven och LandtMarskalken framstäld och af Ridderskapet och Adeln bifallen Proposition, till Stats-Utskottet Remitteradt. Föredrogs och Remitterades till Allmänna Besvärsoch Oeconorriie Uiskottet Herr Bergenstråles, Johan, den 23 dennes på bordet lagde Memorial, angående hämmande af yppighet och öfverflöd. Herr Hertzenhjelrn, Carl Johan, uppläste följande : Den af en värd Ledamot i Ridderskapets och Adelns Pieno den 23 sistledne väckte Motion, om hämmande af denföfverhanden tagna Öfverflöd och Yppigheten, är af så mycken vigt och allmänt Interesse, att det uppmanar hvarje Fosterlandets vän, att efter sin förmåga medverka till det goda ändamålets vinnande. Ehuru jag känner min ofullkomi ghef, att Hunna utveckla ett så vigtigt och grannlaga 508 Den 2 7 December. ämne, vågar jag dock underställa mina tankar Högloft. Ridderskapets och Adelns benägna bedömmande , då jag går att meddela de Reflectioner deröfver, som ej kunna undfalla den derå fästade uppmärksamheten.
Utsk. Betankanden. Samma ej få uppbäras i de Städer, hvilka dertill ingen rättighet äga, sorn äfven, det Allmogen, der en sådan afgift lagligen äger rum, med dess uppbärande icke allt för mycket betungas. Vid öfvervägande häraf anser val Utskottet detta mål htifvudsakeligen böra bero vid hvad af Riksens Höglofl. Ständer redan deruti är tillgjordt, heldst Kongl. Maj:ts förnyade förordning angående Mått, Mål och Vigt, af den 29 Maj 1759, i 7 §. uttryckeligen stadfäster, att uti de Städer, hvarest Matar pp enning arne, Stadsens Stat till aflöning, likmätigt Kongl. Fiesoliitioner> anslagne äro, böra Mätarepenningarne efter vanligheten betalas, men i the öfriga Städerna ankommer thet på then, att betala mätarepenningar, som mätning hafva vill; men finner sig likväl i afseende på de, af Wessing öfvei'- klagade, sig företeende omständigheter, vid Kronospannemålens levererande böra föreslå hos Riksens Ständer tilläggandet af den underdåniga hemställan, att, i sistnämnde Städer, inga Mätare-penningar hädanefter må erläggas för Kronooch Lönings-Spannemål, som till Stad införes, på den grund, att, enligt flere Författningar och Kongl. Resolutioner, det synes hafva varit ett serskildt förhållande med Kronans Spannemål, och mätarepenningar derföre icke fått, åtminstone 1 Bera städer, uppbäras till så högt belopp, sorn för annan Spannemål. I hvilket afseende kan åberopas Kongl Maj:ts Nådiga Resolution och Bref tilli CommerceCoIlegium, den 34° Besv. och Kkon. Utsk. Betånkanden.
Desse förhållanden synas vara af beskaffenhet att i hög grad påkalla det allmännas deltagande och bistånd; i anledning hvaraf Kongl. JVIaj:t, med öfverlem - Kongl. Maj:ts Md. Skrifvelse, K:o TO 3 nande af den underdåniga ansökningen, vill i nåder föreslå, att Rikets Ständer, som icke sällan visat sig behjerta enskilda menigheters behof af understöd, må åt Knäreds församling, för of%7an uppgifna ändamål, bevilja ett räntefritt lån af sexton tusende riksdaler banko, med skyldighet för församlingen att fem år efter lånets erhållande börja återbetalning deraf med så stort belopp årligen, som Rikets Ständer, i betraktande af de i ansökningen åberopade omständigheter, kunna finna skäligt att bestämma; hvarvid som vilkor dessutom torde böra ingå, att den ersättning, församlingen för den gjorda förlusten möjligen kan i laglig väg erhålla, uteslutande må till afbetalning af länet användas; varande af Kongl. Maj:t nådig befallning meddelad åt Dess Justitie-kansler att tillse, om och i hvad mån någon felaktighet vid den fastställde ritningens och dertill hörande kostnads-förslags uppgörande vållat den timade olyckan, samt att, i sådant fall, vidtaga den laga åtgärd, hvartill omständigheterna föranleda. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständers Stats-utskott med all Kongl, nåd oeh ynnest välbevågen. Datum ut supra. OSCAR. P. Genberg. Maj-.ts Nåd. Skrifvelse, N.o 10. Utdrag af Protokollet öfver Ecklesiastik-är enden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stat s-rådet å Stockholms Slott den 7 Maj i85u. Närvarande:: Hans Excellens, Justitie-Statsministern Herr Grefve Sparre, Hans Excellens, Statsministern för Utrikes Ärendena, Herr Friherre Stjerneld^ Stats-Råden: Fåhreeus•, von Hohenhausen, Wallensteen> Gunther, Genberg, Gripenstedt och Grefve von Platen.
Jag har redan hyllat den åsigt, att om åklagaremakten med behörig grannlagenhet utöfvas, så kan det innehåll, som l:sta §:n genom E. o. Ad:s beslut skulle ega, vara mindre vådligt; men om deremot denna rättighet skall bero af 13 myndigheter, som ganska ofta hafva en viss benägenhet att använda den verldsliga makten, så fruktar jag att det skall gifva anledning till processer, som man sedan önskade icke blifvit väckte. Dessa processer medföra det onda, att de åt predikanten ådrager en uppmärksamhet, som annars aldrig ifrågakommit. Jag hade icke varit särdeles skiljaktig från den mening, som Frih. Posse framställt, om han vidhåller den, men Den 19 Maj e. m. 33ö jag antar för gifvet att Just.-Kanslem i alla fall hör sig före med Domkapitlen, innan han anställer åtal; då dessutom ett Stånd, redan antagit §:n, sådan som TJtsk:t föreslagit den, så hemställer jag, om icke lämpligt vöre att K. o. Ad. godkände densamma. Gr. Hamilton, Henning: Jag har från början icke vid denna § fästat den stora vigt som åtskillige ledamöter inom Ståndet synes anse den ega, och jag måste erkänna att icke ens Gr. Sparres värma har i det fallet kunnat förändra min åsigt om saken. Det väsendtliga i denna § skulle naturligtvis vara, om genom densamma i Domkapitlets hand blefve lagd en makt att anställa åtal vid förbrytelser mot lista §:n, och man skulle kunna ega anledning befara, att dels denna rättighet af Domkapitlet med begärlighet begagnades, dels att inom de olika Domkapitlen olika grundsatser gjorde sig gällande, och således förbrytelser i den ena orten ostraffadt kunde begås, under det de i den andra åtalades; men frågan är då i första hand, om det verkligen är fråga om att lägga en sådan makt i Domkapitlets händer och i det häns:det har jag förut yttrat att frågan är i sjelfva verket icke något annat i K. Mits Propos. än hvad Prih. Posse och Gr. Sparre velat bibehålla, nemi. att Domkapitlet skulle yttra sig öfver saken.
Landskanslisten i Gefleborgs län Johan August Hansson, efter er68,825 16 hållet afsked, en årlig pension af Förste Landtmätaren i Södermanlands län Gustaf Johan Leatz’s 500 enka, Mathilda Charlotta Bergnehr, en årlig pension af F. d. Kronolänsmannen på Aland Erik Arens enka, Fredrika Sofia 400 Lindström, en årlig pension af Häradsskrilvaren i Oppunda och Willåttinge häraders fögderi af Södermanlands län, Landskamereraren Jonas Fröbergs enka, Ul300 rika Henrika Carell, en årlig pension af Föreståndaren för Teknologiska Institutets verkstäder, Konduktö- ren Per Christofer Recin, sedan han, efter fyllda 65 år, erhållit afsked från sin befallning vid nämnde Institut, en årlig pen200 . sion af Sekreteraren vid General-landtmäteri-kontoret Carl Erik Sandströms 1,000 enka, Anna Erika Hallström, en årlig pension af 400 Notarien i Kongl. Stals-kontoret Johan Adam Jcedrén uppföres å allmänna Indragnings-staten med sin nuvarande aflöning af.
Kammar-rätten har. i underdånigt utlåtande den 18 sistlidne Augusti, anfört, att. dä Kammarrätts-rädet Lindberg, enligt egen uppgift, vid nu framskriden ålder befunne sig, med familj, i mycket torftiga omständigheter, hvilken uppgift vunnit stöd deraf, att han är 1853 saknat lös egendom till gäldande af Kronans fordran, samt Lindberg uti Statens tjenst tillbragt en lång tid, hvarunder han, enligt ofvan anförda vitsord, i allmänhet med nit och skicklighet fullgjort siira åligganden, syntes, vid betraktande äfven deraf, alt, vid innevarande Riksdag, andra tjenstemän vid Läns-stvrelse beviljats eftergift af ersättning, likaledes ådömd i följd af underlåtenhet att tillse Kronans rätt. Lindbergs underdåniga ansökning vara förtjent af behjertande; likväl sålunda, att all fråga om eftergift al de 1,000 Ridr, som Stats-rådet af Wingård betalt och hemmanen Eifvetorps nuvarande arrendator i busröte-ersättning redan uppburit, skulle förfalla, och Lindbergs befrielse från belalnings-ansvar följaktligen, om den medgäfves, afse blott återstoden. På de af Kammar-rätten anförda skäl, och med afseende på hvad i målet för öfrigt förekommit, bland annat derom, att husröte-ersättning för hemmanen Elfvetorp blifvit Kammarrätts-rädet Lindberg till last förd till högre belopp, än hvartill deras fullständiga bebyggande med nya hus, enligt numera förändrade föreskrifter, är vid sednare syn upptaget, finner Kongl. Majit väl skäligt ali Lindberg befrias från någon del af del honom ädömda ersättningsansvar, men denna efteigift af Statens fordran må icke skäligen omfatta mera än hvad sorn skulle utgöra en behållen inkomst för Stats-kassan, eller sträckas derhän, att nuvarande boställs-arrendalorns genom laga kraftvunnen dom belastade rätt derigenom komme att lida intrång eller ådraga Kronan rättegång och möjligen en kontant utgift, från hvars godtgörande Lindberg da vore pä förhand Inkallad. Kongl.
Dessa Herrar, alla litteratörer och lärde, yrkade Theatrarnes frihet, såsom ett vilkor för konstens stigande. Skådespelare-konsten bör utan tvifvel vara lika fri, som all annan industriutveckling. Denna slags förmåga bör, ej mindre till följe af förnuftets än af Lagens positiva stadgande i 60 §. RegeringsFormen, intaga det rum inom samhällsordningen, hvartill den är berättigad, och det bör utan tvifvel vara hvar och en tillåtit, att utöfva den under iakttagande gf de stadganden för allmänna ordningens bibehållande, som äro oskiljaktiga ifrån all Statsorganisntion. Det är den fria täflan, det är friheten man har att tacka för Theater-fullkomligheten, der den finnes; och Utskottet har mycket väl uppfattat följderna af det motsatta förhållandet. Och hvarföre då stanna vid ett med tiden och med vår samhällsställning så litet förenligt resultat, att konstsinnet, den fria täflan, allmänhetens behof, allt bör upp - i BB Den 3o J ani i e. m. offras för vådan att genom de ädlare grundsatsernas hyllning en paradbyggnad möjligen kunde falla genom tyngden af sin egen oduglighet och genom allmänhetens offer åt ett altare, som visste att mera tillfredsställa dess fordringar, och uppbringa dess smak. Jag ber att i minnet få återföra, huru den Franska Lagstiftande Församlingens beredande Utskott i samma ämne yttrade, att följden af de Kongl. Theatrarnes monopolium hade blifvit, att Skådespelarne slutligen icke varit annat än underordnade Hofman, sora mera sysselsatt sig med sträfvande! efter de mägtiges gunst, än efter allmänhetens bifall; att författare såsom evinnerliga mål för eouliss-intrigen, hade, oaktadt förtrytelsen öfver sina organers högmod och ej sällan näsvisa oförskämdhet, likväl oupphörligt varit blottställde förden; att de verkliga talenterne deraf blifvit förtryckte, och att författareskapet modfällts genom denna inqvisiloriska censur, som uti livarenda af deras vers efterspanade en förnuftseller frihets-sats, för alt utplåna den, och för att ofta angifva den inför dem , som lefde af träldomen.
Regeringsformen anfört, ansåg Beredningen hafva varit vigtigt att vid Grund lagens stiftande taga i öfvervägande, men Beredningen trodde sig ej böra någon förändring i afseende derpå föreslå, då det dels ännu icke lärer vara utrönt, hvad som mest kunde befordra den nödiga grannlagenheten i ett så vigtigt omdöme, och dels under de omständigheter som föranledt detta Grundlagens stadgande man ej lärer kunnat förutse hvarthän ett Förslag till förändring kunde leda. I anledning af den vid 65. §. Riksdags Ordningen gjorde anmärkning, erinrade sig Beredningen att ett Förslag till förändring i denna §. vid sistlidne Riksdag blifvit från Constitutions Utskottet till Riksens Ständer öfverlemnadt, hvilket hufvudsakligen hade samma syftning. Således ansåg Beredningen öfverflödigt att något ytterligare härutinnan föreslå, men trodde att rätta tiden till föreslående af en bättre redaction af denna §. vore den, då Riksens Ständer besluta huruvida icke en Ledamot i Commitéen altid bör väljas bland Presterskapet. Hvad angår Anmärkarens önskan att uti Riksdags Ordningens 41, 66. och 67. §.§. måtte stadgas huruvida Banco och Riksgälds Contoirs fullmägtige kunde till Riksdagsmän väljas, då Riksdag hålles å annan ort än i Hufvudstaden, fann Beredningen sig böra åberopa det Beslut Höglofl. Utskottet under den 31. Augusti rörande samma fråga fattat. Såsom en välgrundad anmärkning ansåg Beredningen den rörande 34. och 36 §.§. af Riksdags Ordningen, att nemligen stadgandet om Allmänna Besvärsoch Oeconomie Utskottets befattning tyckes äga en alt för stor utsträckning och att då den 36. §. berättigar Riksens Ständer att för speciella måls utarbetning tillsätta särskildta Utskott, vore det till denna sistnämnde §. som de orden: Såsom till uptagande af frågor om grunderna för allmänna inrättningar af alla slag, ehvad de röra upfostringsoch undervisningsWerken, Allmänna fattigvården, Landt hushållningen, Berg verken m: m: bo-rde öfverflyttas. Till förändrande af 110. §.
Utom detta understöd hade 585 af sistnämnda soldat-rotar, nemligen 165 i Kungsörs fögderi, 163 i Salbergs fögderi, 160 i Strömsholms fögderi, 42 i Wester Fernebo socken af Bergslags fögderi, alla i Westerås län, samt 55 i Fellingsbro, Näsby och Ervalla socknar af Öster Nerikes fögderi, i Örebro län, äfven förunnats en tunna kronotiondespanmål hvardera, rotehållarne i Kungsörs och Strömsholms län för de dagsverken, de årligen utgjort till kungsgårdarna derstädes, de i Salbergs län för den grufveved och de dagsverken, de utgjort till Sala grufva, de i Wester Fernebo socken för det de vid indelningstiden åtogo sig underhållande af ett fördubbladt antal soldater, samt rotehållarne i Fellingsbro härad för den stora skjutsning, de måste vidkännas, och de dagsverken, de utgjorde till afbergande af några Kungsörs kungsgård tillhöriga ängar. Af dessa 585 tunnor spanmål, som, till åtskillnad från knektetunnorna, kallats dagsverkstunnor, hafva, enligt Kongl. Resolutionen på allmogens besvär den 17 Augusti 1762, § 82, 458 tunnor tilldelats rotarne in natura eller i penningar efter markegångspris, men för bristen hafva rotehållarne fått åtnöja sig med enahanda ersättning, som för knektetunnorna, nemligen 3 daler silfvermynt eller 24 skillingar banko för hvarje tunna, så att för något mer än £ tunna hvarje rote undfått ersättning efter värdet, men för återstoden, nära 8 kappar, endast med sistnämnda pen ningebelopp.
Län sig förenat, att, då under en mängd af förflutna år, en del Norrlands individer, som gått i författning om försäljning ej mindre af sina egne än sina hemmavarande grannars produeter, fram»Istrade å deras egen jord, blifvit för en dylik försäljuingsåtgärd ansedde och beskattade såsom handlande i städer, ej mindre till minimi-afgiflen, än ock vida derutöfver, ända till 16, 20 å 25 R:dr J3:co, Bevillnings-förordningens 28 § mätte sålunda rättas och erhålla der» bestämda ordalydelsen, att hvarje person", som å landet sökt och vunnit tillstånd att äret om drifva handel med alla sorter varor, i likhet med handlande i städer, idka sjöfart &c., må jemföras med 5:te classens städer,; hvaröfver Nils Strindlund och Maurits Sahlen från Wester-Norrlands Län, samt Lars Larsson och Olof 1larsson frän Gefleborgs Län sig yttrat, och ansett en ordentlig classilication i nämnde afseende nödig, så att en landtman, som en och annan gång hehöfde i Stockholm försälja sin hemorts alster, icke blefve beskattad som en verklig handlande. Då landtmän, till följd af gällande Författningar, äro berättigade att att på landet och i städerne föryttra deras och grannars afvel och af deni åstadkomna tillverkningar, af hvad slag som helst, men Bevillnings-Stadgan icke innehåller någon bestämd föreskrift om befrielse från bevillning för en sådan, landtmän medgifven, fri handel; så har, till förekommande af en så beskattad origtig tillämpning af nämnde Stadga, som motionärerne antydt, Utskottet ansett sig böra föreslå, att, vid slutet af l:sta momentet uti 28 <§., må införas ett sådant tillägg, som Utskottets förslag uti nyssnämnde § närmare utvisar.
Aflöning och rationsersättning Till Skrifmaterialier, ved och ljus, möblers och inventariers underhållande, m. m Rations-ersältning för 3 hästar å 270 R:dr Ersättning för stallhyra m. m., för 3 hästar ä 100 R:dr Summa R:dr Runt Stals Utskotlet föreslår - Aflöning. Tillökningen i Expeditionens anslag hlifver således 12,550 . 5,275 R:dr, Hör till StatsUtsk., år 1857, Uti. N:o 74. 9 Tab. N:o 6. Stabs-Che/er och Adjutanter, tillhörande Generalitets-Staten. Nuvarande : Aflöning. Kongl. Majit fiircslagit Aflö- ning. StalsUtskotlet föreslår. 900 1,200 1 Stabs—Chef lios Gcneral-Befälliafvare Enär härtill finnas å Generalitels-Slaten anvisade endast hör följaktligen samma Stat ökas med / . R;dr 7,050: — 3,050: — Bi/i. till R. St. Tab. N:o 7. Topografiska Korpsen. Nuvarande Aflöning'. Hulr II:mt. Kongl. Maj:t Töres lagi t aflöning. R:dr Ruut. Tillökningen i Korpsens anslag blifver således 14,001 R:dr R:int. « Hör till StatsUtsk., år 1857, Uti. N:o 71. 11 Tab. N:o 8. Lif-Gardcl till Häst. Nuvara lide Kor gl.M«:jt Sttls-Ulsk. lii •tislogit. 1 iroslar. X X 5 Aflöning CA Aflöning v. A fl ii ning 3 i» Kant. K: in t R:mt. I Andre Sergeant II d:o . 1 Trumpetare . , 7 d:o Tillökningen i Regementets kontanta anslag Olifver således 21,632 R:dr. lior till Stats-Utsk., år 1857, Uti. Kronprinsens llussar-Rcgemente.
Fördelen blefve alltid öfning för flottans manskap samt mindre djerfhet eller större försigtighet, ledande till större kostnader hos smuglaren, hvaraf åter blefve följden, att mindre smuglerier blefve begångna, emedan de handlande, som idka detta handtverk, funne sin räkning bättre vid att erlägga tull. livad gagn kustbevakningen till sjös gjort, kan således bedömas mindre af antalet utaf genom densamma angifna beslag, än af de olofliga företag, den förekommit, blott emedan den fanns såsom controll. Detta åter syntes af den ökade tullintraden under den tid, bevakningen mot choieran med kraft handhades. Jag vidblifver således min förra mening, att en väpnad kustbevakning till sjös bör finnas, och förnyar min anhållan om propos. derå. Hr Hjärne: Hr af Billbergh fortfar att åberopa en erfarenhet, som likväl icke finnes hos oss. Jag tror nemi., att den kustbevakning, som hittills funnits hos oss, icke varit så organiserad, som den bort vara, och således icke kan åberopas såsom bevisande hvarken för eller emot. Men Frih. Rantzou har redan besvarat Hr af Billberghs anmärkn. vid denna punkt, och visat, att tullinkomsterna hos oss stigit betydligt, oaktadt den mindre ändamålsenliga organiseringen. Vi hafva icke mer än ett års erfarenhet, som lämpligen kan åberopas, nemi. i83i års erfarenhet om förhållandet på vestra kusten. Då man icke kan bestrida, att kustbevakningen der icke utfördes med större fartyg, utan var organiserad med smärre båtar, men att tullinkomsterna stego ^dubbelt högre än förut, så har man likväl den utvägen att skylla på choieran. Jag tror visserligen, att farsoten till en del förorsakade det goda resultatet; men något får man val tillskrifva dessa ökade tullinkomster bevakningens ändamålsenliga inrättande. Att flottan icke skulle få någon öfning, om bevakningen organiserades med små båtar, kan jag icke inse; ty den öfning, som flottans befäl får genom att biträda vid en sådan kustbevakning, är vida nyttigare än sjömannaöfningen på stora fartyg.
Efter en bastant mibltid och ett godt glas vin kärade jag nu Ater mina lifsandar i jiimnvigt, och fru Torborg, alltid verksam, slöt sin dag med att tillse den medlfbrds Iiexens insaltning for brodrens ungkarlsliush&amp;ll. r:: SA l h g t hade jag hunnit i mitt bref, d&amp; rullandet af vagnshjul ibtföljdt af lifligt hundskall kom mig att se ut, och först nu efter 14 dagar, sitter jag här och sprAkar med dig igen. Hvad som villade afbrottet var, att in p&amp; gArden körde ett stlllskap jagare, Atföljdt af sitt hundkoppel. Bland herrarne igenkande. jag var van, jagmastaren, den korpulente major M * * * samt gamle korporal Flinta, traktens viildigaste Nimrod, lika ryktbar för sin hunddressyr och sina tokiga jagthistorier, som för sina masterliga skott. Min första tanke var. : " hvad i all varlden skall Torborg taga sig till med alla dessa milnniskor midt i middagsstunden, upptagna som hon och hennes jungfrur aro af " storbakn. Till all lycka gjorde herrarne ej min of att stiga ur, bAde hundarne och de tycktes otaliga a t t fortsatta farden. Sedan de enleverat herrn pii-Granhult med sig bar det af i stor fart ned genom björkhagen, der vagen kröker sig mot stranden. Inom kort förkunnade skott pil skott, att vassens fredliga innebyggare, vildiinderna, fingo bita i gräset. Srniifunderande &amp; n öfver manniskornas grymhet och iln hur godt stekta andungar med persilja och gr8ddsAs smaka, fick jag plötsligt för mitt. minne en af de första aftnarna jag tillbringade pA Granhult. Det var vid solnedgangen, jag hade rott ensam ut langs stranden och njöt af den vackra aftonen. Det var ngstan vindstilla. SmA skilra och violetta moln summo vid horisonten; björkarne strackte sina hangen anda ned i vattenbrynet för att kunna spegla sitt fina Iöfverk och sina hvita stammar i djupet.