Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majrts Nådiga Remiss af den 12 Februari innevarande år å de vid sista Stats-Revisionen gjorda anmärkningar, i anledning af de under sednare åren uppgjorda Kyrkräkningarne inom detta Län, infordrat Kyrkoherdarnes underdåniga förklaringar i detta ämne; och ehuru jag först förlidet år tillträdde härvarande Kyrhoherde-beslällliing, och således icke i något hänseende kan finna mig af anmärkning garne träffad, eller för mina företrädares åtgärder ansvarig, känner jag mig likväl förbunden alt lill besvarande upplaga de förra och meddela underdånig förklaring öfver de sednare, 1:0 Under de sednare åren har endast en högst obetydlig behållning varit oförräntad i härvarande Kyrkokassa. Anledningen hvarför denna behållning ofta kan vara störst just vid räkenskapsårets slut är den, alt inkomsten af Kyrkans tionde och jordar inflyter kort tid dessförinnan, då det ofta är svårt att genast finna någon låntagare, som vill öfvertaga penningebeloppet och derför kan ställa nöjaktig säkerhet. Kyrkans Föreståndare äga, mig velterligen, icke rättighet att utlåna några penningar mot lägre ränta än sex för hundrade!, då likväl den säkerhet, sorn vid sådana lån bör presteras, skall vara lika med den som fordras vid sådana Låneyerk, der endast fem procents ränta erlägges. Den tidepunkt torde af denna anledning icke vara mycket aflägsen, då någon annan föreskrift härom kommer att äga rum, och Kyrkans Föreståndare måhända, i likhet med förmyndare, åläggas, att mot en nedsatt procent ansvara för de behållna medlens ovillkorliga förräntande. Dessförinnan lära anmärkningar, sådana som de i första 387 — punkten förekommande, endast vara att anse som villkorliga, och således ulan någon allmännare påföljd. 2:0 De i härvarande Kyrkostol införda exemplar af Kyrkoräkningarne för de tvenne sista åren, lyckas antyda , att något Inventarieconto öfver Kyrkans tillhörigheter af höcker m. m. icke åtföljt de exemplar af Kyrkoräkningarne, som härifrån afgått.
Båda måste de, hvar på sitt sätt, bidraga till deras gemensamma bästa; och att dotter ej får lika stort ai f, som son, syntes desto orättvisare, som mannen alltid hade lättare alt taga sig fram än qv in nan, hvilken derföre behöfde så mycket större hjelp; af Niklas Nilsson fiån Calmar Län, att någon rättsprincip ej läge till grund för lagens ifrågaställda stadganden, enär icke nagotdera könet födes till större företräden, än det andra; af Anders Persson från Örebro Län, hufvudsakligen lika med Johannes Andersson och Ephraim Larsson, med tillägg, att som enka ej kunde anses hafva mindre behof än enkling, så vore det ej eller rättvist, att hon erhölle mindre lott, än enklingen; och har motionären, som ansåge morgongåfva böra försvinna i den händelse giftorätten blefve lika, derförutan serskildt hemställt, om icke makars giftorätt måtte utsträckas till deras, under hvad tid som helst, för värf da fasta gods tl landet, för undvikande af den orättvisan, bland annat, att hustru, hvars i boet införda penningar af mannen användas till godtgörande af en utaf honom föie äktenskapet inköpt fastighet å landet, derigenom varder beröfvad hvad hon egt, till fördel för mannens arfviagar, som mången gång kunna vara aflägsnare anförvandter; af Anders JoliSSOYi från Östergöthland: att han ansåge ifrågavarande af rättvisan påkallade förändring desto angelägnare, som behandlingen af det på Kongl. Maj:ts Nådiga befallning upprättade förslag till ny Civil-Lag, hvilket bestämmer lika a risoch giftorätt, derigenom underlättades, när det en gång blifver till Rikets Ständers pröfning öfverlemnadt; men enär morgongåfva och fördel af bo oskifto ej borde vidare komma ifråga, så framt giftorätten blefve lika, har motionären yrkat, hvad lagen derom stadgar i g och 1J Capitlen Giftermä/s-Balken, samt 12 Capitlet Arfda-Balken, måtte upphäfvas, samt af Petter Persson från Jönköpings
F-nonce project nu eller framdeles under kommande Riksdag r kan uvgSras och antagas, allenast att wcrkstalligheten bliiwer Nationen wärdig och mer till hela » crer ireus stärkande, än iZoo ärs as Ständer anbefalde och af Enwaldsniqgfen sedan förhöjde realisations plan, hwilken aiklädde ken som hake penninqelön eller leske blott pa penningar ^rkel af sine inkomster och förmögenhet, hwarförman' 1788 ars öswerflödiga se» delstock, och sedan ket infallande kriget sä grufligt ökat alla priier, atr ke fleste af dcsie ifra» att äga en tarflig bergning nu mäste nästan srvälM, dä deremot fastighets ägaren och de som haft något att försälja möjligen riktat sig nästan skamligt pä »ysinämiide Miga Medborgares bekostnad. Men, mine Herrar! förläten mig att jag jankil något ifrån huswudämnet och anhäller ytterligare om ekert tålamod samt pastar att förmodligen ingen förklarar fordne esler bljfwande Konungar tunnar eller kunna aga wik sträcklare dispositions rätt öfwer Rikets domainer »n. m. än hwad jag framställt i afseende pä förmyndare och disponent af omyndigs eller annor mans egendom, uran lärer det bliswa en okisr putabel rättighet för R-ksenS Ständer akt pä enahanda sätt förfara med Rikets tillhörigheter, såsom en fullmyndig med si» egendom, näml. att om, under desi omyndighets är, eller den tid någon ägare tili disposition - Dcu 28
Bland de unga herrarne äro de flesta blaserade och sjelfsvåldiga till tal och sätt, och de unga flickorna äro ofta koketta, ytliga och anspråksfulla samt hafva en sådan ton och sådana fasoner, att de unga männen alls icke anse sig behöfva genera sig för dem, utan karaktärisera dem med uttrycken » lifvade », » skojfriska » e t c; och så- dan ungdom finner ej nöje i oskyldiga lekar. Men om också ungdomen vore så menlös och oskuldsfull, som Ebba Larsson tänkt sig den, så undrar jag, om den vore tillfredsstäld med att i timtal » leka lekar », och om detta just är någon bildande sysselsättning. Författarinnan måtte anse samtal och resonnement såsom ieke passande för ungdom, ty hon säger uttryckligen: » de unga konversera ej om vädret, sista balen, premieren på teatern eller den nyutgifna romanen, det låta de de äldre göra. » Hm, hm, nyss tycktes det, som om fruarna hade andra ämnen att sysselsätta sig med — och nog vore det litet malplaceradt, om de företrädesvis skulle tala om » sista balen »; då må de hellre tala om tvätt och matlagning. Men hos de unga skulle det således H u s h å l l e t. Mitt hushållssystem. Som jag tror, att mina skafferiafiärer öfverensstämma med ett flertal af Stockholms måttligt bemedlade husmödrars, kunde det vara af intresse att få systemet bedömdt af någon auktoritet. Jag har två tjenare — en till hjelp med mina fyra småttingar och en köksa. Till frukost ha vi, stora, sill och potatis. Sillen köpes af bästa storsill, ett £ hvarje gång och den, tillika med potatislåren, hvetemjölsäcken och den låsta låren innehållande sylter, safter, konserver m. m., som allt för mycket fresta gommen, ha sin plats på vindskontor (källare finnes ej). En sill urvattnad och stekt är lagom till frukosten — således är sillkaggen lätt kontrollerad. Till middagen tages steken (eller hvad det nu är) hel in på bordet. Från bordet skickas maten portionerad in till barnjungfrun, och ät köksan skär jag af, hvad jag anser hon behöfver — resten vet hon jag har reda på.
241 fyllningsämnen mäste användas, de sistnämnde påkörde höstetiden, då vägen vanligen är af regn uppblötad, göra den mera djup oell svår till begagnande; att vägen, som denna tid icke eger fasthet, nersjunker på särskilda ställen mer och mindre för de tyngre lass, som derå framföras, hvarigenom, uppkomma ojämnheter och gropar, dem vägelottsegarne måste bättra och fylla på följande våren, tillika med de under tiden inträffade utskärningar; att således dubbelt arbete måste nedläggas vid väglagniDgen så väl hostsom vårtiden, hvilket ännu mera försvårar väghållningsbesväret; att detta besvär äfven biifver betungande, genom dett Vid hösten oftast regnaktiga väderlek och de korta dagarne, hvarmedelst flere dagsverken åtgå för arbetet; att, om den allmänna väglagningen verkställes våren, undvikes den eljest blifvande nödvändigheten och det dubbla arbetet, att då åter förbättra den sedan hösten å väglotterne tillkomne skada, samtatt vid vårtiden vägen är mera tjenlig till emottagande af i synnerhet de finare fyllningsämnen, och dagarnelängre,så att betydligare arbete hvarje dag kan åstadkommas m. m. Hvaraf bör med skäl kunna slutas, att den bästa tiden för väglagning, i de flesta orter af Riket, är om våren, emedan den eljest ej af Riksens Ständer kunnat blifvit antagen för den mest passande, och, hvad beträffat1 Bihang till RiksSt. Prot, jö23i Q'.de Sand. JNir 16» 242 Besv. och Ekon. XJtsh. Betänkanden. Skåne, så lärer ej kunna nekas, att våreä är den bästa tiden, ty om sommaren sam* inantorkar vägen och håller sig derefter så fort hela vintern, att få utskärningar ega rum, då deremot, om grusningen sker om hösten, då vägarne nppblöttnat, blifva de ännu mer djupa, om ej omöjliga att färdas om vintertiden.
Olyckligtvis förmiiddes hon af föraldrars och vänners, af drottningens och kardinal Mazarins förböner att skanka sin hand At herr de Montausier, som under tretton Ar dagligen bringat henne det ödmjukaste hyllningsoffer, och som för henne gjort den största uppofrring den ena människan kan göra för den andra - han hade afsvurit den protestantiska läran och blifvit katolik för hennes skull. Madame de Montausier förlorade snart icke blott det poetiska skimmer, soni omgifvit Julie de Ranibouillet, utan iifven den iira och det anseende, som hon i s % hög grad atnjutit i Ziôtel de Ramhoiiillet. Som " dame d ' honneuru hos Ludvig den 2W: s gemdl, underliittar horni konungens förbindelse, först med madame de la Yallike, sedan incd madame de Montespan, en svaghet som bedömdes med sii mycket störrc stranghet, som inan icke tilltrott heiinc den. Hon blef kungligt l~elö- nad - hennes man blef guvernör för Dauphin, strlthilllare i Normandie, hertig och pär af Frankrike - hon " ouvernante ' för de kunglip har' nen. Men ' livad hon vann i rang, förlorade hon i anseende; viirldcn som eljest i siidana fall ar sil öfverseende, kunde aldrig förlita deii högsinnade madame de Rambouillet ' s dotter denna Iigliet. Utom värdinnan sjiilf och hennes dotter Julie utgjordes striintruppen i hôtel de Ranibouillet af nagra personer tillhörande den högre socikten, bland dem Condé och ett par af hans intima viinner, blifvande marskalkar af Frankrike, samt hans qster, madame de Longiievillc - och inadailie de Sabl&amp;; senare tillkommo madame de Shvigné och madanie de la Fayette.
Utssvttct har trott att möjligheten att undwika Vesta olägenheter och att ändock bibehälla Högsta Domstolens Ledamöter uti ett skäligt oberoende, gäswes endast uti en inrättning som satte dem blott i farhåga för allmänna omdömet; Att denna inrättning more sä mycket nödwändigare för en Domstol, hwars Utstag af chgen annan kunde vfwerses eller ändras och att da emellan Niksdagarne det wore omöjligt att förese hwem som en framtida pröfningsrätt kunde tillkomma, skulle det för Högste Domstolens Ledamöter icke gifwas något säkrare medel, att bewara sig för omröstningens följder, an att göra alla rätt och att således Lagen skulle finna det kraftigaste stöd uti en Inrättning som icke skulle medgifwa en ssildta - Den 14 Aulii. iSstz skildra orättwisor. Utffottet har wifferligen icke undgått inse att afwen denna skulle möjligswis kunna mistbrukas, att för den enskildle som wore föremal för en sadan stags omröstning den ofta skulle kunna wara farande; Men Utskottet har trott, att wid frägan om walet emellan möjliga olägenheter torde Le som rörde cnskildte, mindre fästa uppmärksamheten an de som angä det allmänna, enär ingendera wore af en öswerwägande beskaffenhet och att när inga menskliga inrättningar kunna wara utan mistbruk, wore ej möjligheten af desta i anseende till cnskildle ett skäl att mähända bereda ännu större för det allmänna. — Allmänt har man lckwäl önskat att kunna minska det obehagliga i sakens framställning och »verkställighet, och ätskillige förslag hafwa i afseende derpå blifwit inom Utffottet framställdte; Men efter granskning af deras antaglighet, har det ftin förenat de siesta sinnena warit det som uti hosföljande'rcdaction af roz §:n finnes föreslagit. Med anledning af de utaf Konungen föreslagna förändringar och af det nya sältet för Arendernes behandling, får Utffottet stuteligen tillkännagifwa att det ansett ett par tilläggningar nödige i den s:dra och i2:te §- §:ne Regerings - Formen.
RidderskapetS och Adelns Protocoll, wid Urtima Riksdagen i Orebro, den iZ October 1810. S. D. Beslöt Högloflige Ridderskapet och Adeln för sin lx?, att ca Madaille till uttryckande af Nationens saknad, wid förlusten af Hans Kongl. Höghet Kron Prinsen L-irl />ugu8t, skulle pä Riksens Ständers Banks bekostnad präglas, af lika storlek med den sorn präglades öfwer Hans Kongl. Höghets utwäljande till Thronföljare, och skulle de öfrige Respeotive Ständen manligen inbjudas att uti detta beslut med Ridderskapet och Adeln sig förena, vt 8upia. S. D. Biföll Ridderskapet och Adeln Bewillningö-Utskottets, uti Memorial af den 11 den - 46o Den iz October. dennes afgifne tillstyrkande, angäende utsättande af ett pris för det fullständigaste Förslag till utgörande af Bewilln ng. Ur sapr». S D Allmänna Be walsoch Oeconomin Utffottets utlåtande af den 11 Let ber, öfwer ätfflllige Riksdagsmäns gjorde motioner, rörande Spannmåls-Magazins-Directionens styrelse och förwaltning, samt angäende utwägar till Spannmålens hällande i pris, blef wid förnyad föredragning, af Ridderffapet och Adeln gilladt och bifallit. Ur 8npra. S. D. Föredrogs ä nyo och bifölls Allmänna Beswärsoch Oeconomi^-Utskottets Memorial af den 11 dennes, innefattande utlätande öfwer Riksdagsmännen lutve Unrssons och I-tans k-l-rn880N8 i afseende pä det sä kallade Förstärknings-manskapets utgörande gjorde motioner. Ut supra. Högl, stige Ridderffapet och Adeln ätffiljdes klockan en qwart till 9- In lläem krotocolli, 6. 8ilvLr8tolpT. Söndagen den 14 October. klenum kl. half 12 förmiddagen.
Härifrån! PER. Du tror så! Men du skall snart se, att allt godt FÉEN. som hjelp på färden en gåfva, af hvilken du kan Du skall få gå! Men först vill jag gifva dig FÉEN. hafva nytta. Men när du fått den, har du fått mer dra mer af dig en gång! Låt se då! än andra menniskor och derför skall man också forPER. FÉEN. dina önskningar, till din fromma, men ingens onda! Det var en bra ring. Men hvad skall den gamle FÉEN. PER. Denna ring eger förmågan att skaffa dig alla säga? straffet för sin sjelfviskhet. Han går endast sitt rättvisa straff till mötes, PER. nom ändå. Ja, det är rätt! Men det gör mig ondt om hoFÉEN. sorg. Sörj icke för honom, jag skall vaka öfver hans lifvets enda njutning! Låt honom sitta och njuta då, jag skall nog skaffa honom tillfällen. FÉEN. Sorg! Ingenting annat! Sorgen, säger han, är PER. vise! Till sist, yngling, vill du hafva reskost af den PER. Hvad skulle det vara? Goda råd? Ja! FÉEN. PER. Ack, det har jag så fullt af. väl då! Må lifvet lära dig att lefva, och när du slutat din vandring, då skall du vara antingen du Jag vet det! Och jag känner deras öde! Far FÉEN. är stor eller liten, lyckad eller misslyckad, rik eller och en mensklig menniska! Farväl! fattig, lärd eller olärd framför allt en menniska (Hon försvinner i pelaren.) flere gjort före dig! Men är det då så qvistigt der Jaså, Per, du skall gå ut i lifvet. Det har väl PER ensam. ute. Jag har visserligen stått på kyrktaket och sett ner på gatan hur menniskorna kräla der nere om hvar andra; den ena kommer härifrån och går faller mig gå så lugnt och stilla till, och aldrig ser jag, att de gå på hvar andra fast det är tätt som dit, den andra kommer derifrån och går hit, det före mygg. Att hundar och skomakarpojkar slåss ibland, det har jag sett, men gammalt folk aldrig! Aldrig har den gamle och jag slagits fast vi gå om
Ett sådaiit utlåt, har äfven inkommit och för några dagar sedan blifvit af R. o. Ad. återremitteradt. Jag hemställer derföre, om det icke vore nödigt att nu förbigå den ifrågavar. punkten, enär man icke kan bestämma afgiften, förrän frågan återkommit från StatsUtsk. och blifvit ånyo pröfvad. Dervid förekom äfven, 0111 jag icke bedrager mig, att åtskilliga nummer vid Bohus läns reg:te ville uppsätta bäst, och att således hästvacance-afgiften för dem skulle upphöra, i följd hvaraf denna inkomst-titels belopp blefve annat än Utsk. upptagit. Hr Rosenblad: Förhållandet är visserligen sådant, som Hr von Hartmansdorff anfört; men då frågans afgörande verkar så högst obetydligt på beräkningen, enär skilnaden endast kan blifva några hundra tunnor, i händelse contraeten icke blifva prolongerade med alla rusthållarne, samt det alltid medför olägenhet att lemna en och annan punkt oafgjord uti sådana vidlyftiga betänk:n som det ifrågavar.; så hemställer jag, 0111 icke R. o. Ad. skulle vilja lemna bifall till Utsk:s förslag alt upplaga spanmåls-qvantileten under förevar, inkomst-titel oförändrad till 24,200 tunnor, efter det pris, som R. o. Ad. redan antagit. Gr. Horn: Jag anhåller att få veta, örn StalsUtsk:s betänk. N:o 227 verkligen är återremitteradt. Undert. Ridd.Secret. tillkännagaf, att StatsUtsk:s utlåt. N:o 227, i anledn. af K. M:s nåd. skrifvelse rör:de förlängning af de med rusthållarne vid åtskilliga afsuttna reg:ten och eorpser afslutade contract om häst-vacance-afgifts utgörande, jemte flera i ämnet väckta motioner, ännu icke vore afgjordt, utan för det närvar, livilade på R. o. Ad:s bord. Den 8 Augusti e. m. Gr. Horn:
R:dr årligen under nästa anslagsperiod; hvarjemte till målskjutningspremier, ammunition och aflöning af instruktörer likaledes under samma tid årligen 50,000 R:dr böra utgå; samt att dessa årliga anslag måtte utgå, äfven om den föreslagna indragningen af andra årets beväringsexercis ej komme att bifallas. Af Johan Magnus Lundahl från Skaraborgs län, hvilken (i motion N:o 26), jemte det han framlagt förslag till åtskilliga stadganden för förändradt ordnande af skarpskytteväsendet, i enlighet med de i en från trycket utkommen afhandling “om landtförsvaret med afseende å skarpskytteinrättningarne“ angifna grunder, i fråga om hvilken framställning Utskottet, till undvikande af vidlyftighet, nödgas hänvisa till motionen, tillika hemställt: att Statsverket, för att användas till målskjutningspremier, för hvarje kompani (100) skarpskyttar måtte årligen anslå 42 Specier (168 R:dr) att fördelas i 15 premier, en å 12 Specier, två å 5, fyra å 3 och åtta å 1 Specie. Derjemte en premie på hvarje bataljon, betående af en bättre minie-sludsare, att tillställas den af bataljonens samtlige premie-erhållare, som skjutit bäst vid den med dem särskildt verkställda målskjutning. Hvar och en, sorn vid kompaniets målskjutningar erhållit högsta premium, äfvensom bataljonspremiet, finge derefter icke tilldelas högre premium än en Specie; att Staten till hvarje skarpskyttekompani, tillhörande fullt organiserad korps, måtte utlemna på bestyrelsens reqvisition till kostnadsfritt begagnande emot ansvarsskyldighet sex stycken till målskjutnings öfvande lämpliga gevär, samt tillhandahålla nödig ammunition, emot ersättning af anskaffningskostnaden, 2 öre per skarp patron.
Endast i den mohn har denna wilja lyckats at winna sit ändamäl,som den förenat uplysnmg och stadga, äterhällsamhet och kraft. Endast i följd af en sadan den allmänna wiljans riktning, har den gräns blifwit rigtigt utstakad, som ätstiljt Samhällets olika myndigheter, och endast i den mohn som allmänna öfwertygelsen bibehöll och stadgade denna gränslinea, hafwa Samhällen njutit lugn, och deras Författningar et langwarigt bestånd. En djupsinnig Tänkare och Statsman har ansett garantien af all Samhälls - Inrättning hwila pä uplösningen af detta Problem: At förena enhet i werkan med delning i Magt. Dä han anför at til undwikande af Despotism borDe Magten delas, til undwikande af Anarki borde den hafwa gemensam föreningspunct, har han tillika erkänt at delning blott är Anarki, at Enhet blott är Depotism. Ibland 65o Den 3 Augusti. Ibland osi är redan den frägan igenom Constitution afgjord, huru denna delning stall inrättas, huru olägenheterne stola undwikas, men mä det tillätas mig erindra, at hwarje afwikande derifrån, hwarje inkräktning af den Lagstiftande eller Verkställande Magten är et steg närmare til Anarkien eller Despotismen. Dä enligt Constitutions 4 § Konungen äger at allena styra Riket, pä det sätt Regerings-Formen förestrifwer, dä enligt 47 Z Ämbetsmän äro underkastade Konungens
Härpå kan svaras, dels att silfvermynt i någon mängd icke torde kunna gå helt och hållet förloradt på annat sätt, än att det faller i sjön, dels ock att så väl slitnings-förlusten som präglings-kostnaden af silfvermyntet är så ojemförligt mycket ringare, än kostnaden för den stora sedel-tillverkningen, att detta skäl helt och hållet talar lill fördel för silfvermynts begagnande, helst då detta erhållit den hårdhet och hållbarhet, sora nuvarande 12-lödiga blandning innehar; dels ock slutligen, hvad beträffar den vinst, som skulle tillskyndas Banken genom förlorade sedlar, och hvilka på mångfaldigt sätt och i stor mängd kunna förstöras, så borde detta skäl aldrig omnämnas, enär detsamma frammanar ett än kraftigare motskäl, nemligen det genom Banko-Utskottets Memorial Jf? 11. 9 genom sedlars mer än vid silfvermynts begagnande ökade äfventyret för den enskilde att förlora sina penningar, hvilket det bör vara lagstiftningens omsorg att försöka sä mycket som möjligt förekomma, medelst utgifvande af verkligt mynt, hvilket icke är, säsom myntsedlarne, underkastadt så mänga sätt och tillfällen att förstöras. 4:o Att genom l-R:drs-sedels-indragningen det skulle lemnäs större tillfälle för enskilda banker att få sina sedlar i omlopp. Om denna farhåga egde verklig grund, skulle jag visserligen icke vilja förorda något, som kunde innebära en sådan påföljd, men jag tror, att om, såsom hittills, de enskilda bankerna icke lå utgifva sedlar å lägre värden än Riksbanken, eller 3 R:dr, så skall ju härefter älven finnas samma tillfälle att ur Riksbanken få tillvexla sig samma slags sedlar, o o 7 som från de enskilda bankerna. 5:o Såsom det förnämsta skälet åberopas, att Bankens metalliska kassa nu icke befunne sig i det tillstånd, att den ifrågavarande sedel-indragningen för närvarande lämpligen skulle kunna försiggå.
ExHr Grefven och LandtMarskalken nu behagat yttra, torde jag först få äran anmärka: att hvarken tredje HufvudTiteln eller någon annan skulle, genom det förslag jag uppgifvit, blifva till det allraringaste förminskade. Det vore endast Statens utgift till Banque a ,1 sorn kommer att minskas, så att afbetajningen på StatsVerkets skuld förlängdes till tiden i samma förhållande, som den årliga summan nedsattes. Hvad för öfrigt sjelfva hufvudsaken beträffar, kan jag ännu ej medgifva , att den 69 §. nödvändigt skall binda Riksens Ständer vid det bifall, de gifvit till Stats-Utskottets förslag om Bevillningens förökning. Det står nemligen i denna §. att Bevillningens belopp skall vara låmpadt efter Statens reglerande Emedan dedore Staten ännu ej blifvit af Riksens Ständer fastställd och således ej kan såsom reglerad anses, synes också följa, att det förslag Utskottet på förhand afgifvit, ingalunda kan betragtas för annat än ett slags underrättelse om utsigten för den blifvande Bevillningens belopp, för att derjemte inhämta, huruvida Riksens Ständer skulle sig densamma vilja åtaga , i händelse nödigt så kunde blifva. Grefve Spens: Lika med Herr Cederskjöld förklarar jag, att jag visst ej vill rubb3 något beslut, aldraminst något om anslag till för Den 19 Maji. 11 Fäderneslandets behof nödiga utgifter. Det är endast emedan behofvet af en ökad Bevillningssuauna icke ensamt uppkommit af ökade anslag på Hufvudtitlarne, utan äfven deraf, att man det oagtadl bibehållit AmortissementsSum-; man lika stor som förut; det är af denna orsak jag yttrat mig emot den föresiagna ökningen.