Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti en hos Bonde-ståndet, med stöd af 56 § riksdags-ordningen, väckt och till Utskotlet remilLerad motion, har Andreas Bengtsson från Jönköpings län, med hvilken A nders Gunnarsson från Elfsborgs län och Sone Pehrsson från Malmöhus län sig förenat, föreslagit, alt Rikets Ständer måtte för Kongl, patriotiska sällskapet anvisa 1,000 r:dr b:ko, alt användas lill gratifikationer, dels åt mindre bemedlade odlare och nybyggare, sorn ensamme verkställt betydligare odlingar af oduglig och oländig mark, och dels åt de tjenare, som i tolf år oafbrutet med trohet, flit och arbetsamhet förLlifvit i en husbondes tjenst; oell borde, efter motionärens förslag, patriotiska sällskapet till Rikets Ständers revisorer aflemna redogörelse öfver utdelningen af medlen, på det Rikets Ständer måtte sättas i tillfälle alt bedöma, huruvida desamma blifvit för det åsyftade ändamålet använde. Under åberopande af de skäl, hvarpå Utskotlet enligt utlåtandet N:o 54, funnit sig böra afstyrka bifall lill en af Andreas Bengtsson väckt motion af enahanda syftning med nu ifrågavarande, hemställes, att denna sednare motion icke heller må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 20 April 1848. Bih. till RSt. Jtl I3T Alik. till Exp.-Ulsk. den 21 April, kl. 10 f. m. Utlåtande, i ai ledning af väckt mo ion, om an visande af nödige medel till beredande af ersät ning ät de nori ske undersater, suni under iSi4 års krig lidit skada af svenska trupper. (U. A.)
Dem visom är deras rikedom en krona; men de dårars galenskap blifver galenskap. Ett troget vittne friar lifvet; men ett falskt vittne bedrager. Den som Herran fruktar, han hafver ett tryggt fäste, och hans barn varda också beskärmad. Herrans fruktan är lifsens källa, att man må undfly dödsens snaro. Der en Konung mycket folk hafver, det är hans härlighet; men der litet folk är, det gör en herra blödig. Den som tålig är, han är vis; men den som otålig är, han uppenbarar sin galenskap. Ett blidt hjerta är kroppsens lif; men afund är var i benen. Den som försmäder den fattiga, han lastar hans skapare; men den som förbarmar sig öfver den fattiga, han ärar Gud. Den ogudaktige består icke uti sine olycko; men den rättfärdige är ock i dödenom frimodig. Uti dens förståndigas hjerta hvilar visheten, och varder uppenbar ibland dårar. Rättfärdighet upphöjer ett folk; men synd är folkets förderf. En klok tjenare behagar Konungenom väl; men en skamlig tjenare lider han icke. Ett mjukt svar stillar vrede; men ett hårdt ord kommer harm åstad. De visas tunga gör lärdomen ljuflig; de dårars mun utsputar alltid galenskap. Herrans ögon skåda i all rum, både onda och goda. En helsosam tunga är lifsens trä; men en lögnaktig gör hjertans sorg. En dåre lastar sins faders tuktan; men den som tager vid straff, han varder klok. Uti dens rättfärdigas hus äro ägodelar nog; men uti dens ogudaktigas tilldrägt är förderf. De visas mun utströr god råd; men de dårars hjerta är icke så. Dens ogudaktigas offer är Herranom en styggelse; men de frommas bön är honom behagelig. Dens ogudaktigas väg är Herranom en styggelse; men den der far efter rättfärdighet, han varder älskad. Det är en ond tuktan, öfvergifva vägen; och den der straff hatar, han måste dö.
Fastän kommissionen icke anser mäskebeskattningen böra anbefallas, måste hon likväl, till följe af sitt uppdrag, utarbeta ett specielt förslag i denna rigtning, hvarjemte hon tillika vill afhandla beskattningen å pannerymden samt å produkten, och deröfver framlägga förslag, liksom kommissionen vid den sista af dessa punkter äfvenväl vill vidröra beskattningen å materialet. I. Mäskebeskattning. Med mäskebeskattning förstår man beskattningen af det kar-rum (»mäskekaren»), hvaruti det till bränvinsbränning bestämda material undergår jäsningsprocessen. Denna beskattning tillämpas antingen så, som t. ex. i Preussen och i de Danska städerna, att afgiften beräknas för hvarje gång ett mäskekar fylles och afjäses, eller också beräknas afgiften för en viss gifven tidsrymd efter det antal gånger ett mäskekar under densamma antages hafva kunnat begagnas till afjäsning, såsom det tillgår i de Danska brännerierna på landet. Utom dessa 2:he beskattningssätt, begagnar man, efter hvad kommissionen Bil. till Särskilda Utsk. Mern. N:o 4. \ 2 Norska Kommiss. Betänk, ang. Bränvinsbränningen. har sig bekant, ännu ett tredje i England, hvilket äfven kan kallas mäskebeskattning, fastän afgiften stundom beräknas efter den erhållna produkten, nemligen när denna utkommer med en större qvantitet alkohol, än den mäsk, hvaraf den är vunnen, kan antagas hafva innehållit, oberäknad den förlust af alkohol, som man räknar ega rum under destillationen. Kommissionen saknar emellertid nödig kännedom om de närmare detaljerna af detta beskattningssätt och den kontroll, som dermed måste vara förenad, och kan derföre icke yttra sig deröfver; — emellertid förmodar hon, efter hvad hon derom fått sig bekant, att detsamma ej kan hafva något väsendtligt företräde framför beskattningen å produkten, sådan kommissionen aktar föreslå densamma. Af de 2:ne andra anförda beskattningssätten torde beskattningen af karet för hvarje gång det fylles med mäsk till afjäsning otvifvelaktig! vara att föredraga framför beskattningen af kar-rummet efter det antal gånger, detsamma antages under en viss tidsrymd hafva kunnat begagnas dertill.
För endast några få år sedan hände det, att den af en politisk motståndare utkastades mot nämnda kammares nu varande vice talman, som deraf kände sig så djupt kränkt, att han skyndade sig begagna första lägliga tillfälle för att med den sårade oskuldens hela förtrytelse slunga den tillbaka i ansigtet på angriparen. Detta kan nu må hända tyckas vitna om en något öfver-drifven finkänslighet på ett håll, der man eljest i allmänhet gjort sig känd för att gerna vilja hylla realiteten på de allmänna idéernas bekostnad, men i hvarje fall är det dock kännetecknande för det åskådningssätt, som, under ett annat regeringssystem än det nu varande, var rådande ännu, om vi ej allt för mycket missminna oss, vid 1877 års riksdag. Men tiderna förändras och åskådningssätten med dem. Nu för tiden tyckes man icke längre i vårt offentliga lif anse de realpolitiska tendenserna vara något att blygas öfver, och det lika litet på det ena hållet som på det andra. Det är nämligen icke blott den maktegande majoriteten, som så fattar lagstiftningens uppgift, utan mer än en bland denna majoritets mest afgjorde motståndare ses lika ogeneradt falla undan för de tillfälliga intressenas kraf och proklamera ohållbarheten af allt hvad allmänna grundsatser heter. Detta sätt att se sakerna tyckes för närvarande lika som ligga i luften, och med en öppenhjertighet, som ofta icke saknar sin lilla tillsats af cynism, försäkrar man, att principerna endast äro till hinders i lagstiftningen. Det är med tillfälliga hugskott man nu skall försöka att leda samhällsutvecklingen. En löneförbättring för lärarne vid rikets allmänna läroverk hade befunnits vara af behofvet påkallad, och i afsigtatt för denna lönereglering vinna ett i förhållande till vår öfriga statsbudget så futtigt bidrag som det af chefen för ecklesiastik-departementet sjelf till endast 400,000 kr. beräknade, tvekade man nu icke att utan vidare frångå den kostnadsfria jindervisningens princip i vårt land, ehuru denna princip hittills icke blott varit en vår hela samhällsordnings skönaste prydnad, utan väl också en gång skall komma att visa sig hafva varit g ett af denna ordnings säkraste värn.
(Siffer lifta 3(rt . ♦ » 2:bra bito » Sibje bita @wnma (35) $Wf)ot SeroiCtningS^Btotbtiingcn 1858. ^ortecf ntng öfwer be titt äBS8 årö Semttititigé^ötorbiiiiig fyötanbe Silagot-. 1. Xarif öfwer 3Sarbet a Remman, forn innebafwaé unber eganbe*rått, famt be i 2 ?trt. 20 § af Sewt’Uningé*©tabgau omförmälba Remman, bwilfet wärbe bwarje ar, intill nafla 9?ifébag, icfe får, för något San, uppffattaé lägre, än bär utfätteé. 2. X a r t f till torbein ing af ©al u*9lccié*erfätt ningen utaf ©tåberna, 3. formulär. Uppgift till 9Jlantalé* ocf) ©fa ttffrifn ingen i 91. 9J. ©ocfcn, för år 18 4. gormulår. SKantalé* o c t) ©f a ttffrifn in gé*Sångb uti 9J. 9J. ©ocfen (Stab), för år 18 5. gormn lår. Sa mm an brag öfwer 9J. 91. gögberteé SWaittalé# o cl) ©f'att> ffrifntugé Uppgift till SOlantalé* ocb ©fattffrifningen uti ©tabén 9?. 9?., för år 18 7. gorm ulär. Sän för år IS 9. gormulår.
Man h ar ju ingen vrå för sig sj älf i si tt eget hus, engång! EMMY. Nu är det färdigt. BARON. (fram emot generalen) Hör nu farbro r! Hvarifrån kommer farbrors dåliga lynne i dag? GENERALEN. Är det f asoner af dig att ställa till dylika scener med min hushållersk as dotter? Tänk på att du är i mitt hus! Det märker j ag nog, utan att tänka på det. Men säg, får man värkligen inte mera vara artig mot damer h är i huset? GENERALEN. BARON. Det där nyss med steg en var redan opassande. Men att du knyter h ennes skoband kallar j ag minst sagdt ... ( s ö k e r o r d osnyggt! Tänk om Elise eller fru Segers tedt fått se dig i den där ställningen! BARON. Elise hade sk rattat sig till döds, och fru Segerstedt hade inte svimmat häller. GENERALEN. Men med dylikt förlorar du din respekt i huset. BARON. (ler) Hvad ska jag med den och göra? GENERALEN. Den kan komma dig ti ll pass engång ! BARON. Huru s a farbror? Hörde jag rätt? När då? GENERALEN. (kort) När du blir fideikommissarie här med tiden. BARON. (tviflande) Åh f an! GENERALEN. (bortvänd) Det är min julklapp til l dig. J ag adopterar di g. BARON. (står handfallen) Ja, hv ad i helvete kan jag göra till det? Är det bara ett sätt och göra mig riktig t flat? GENERALEN. Det är fulla allvaret. Det är inte din förtj änst, det är fideikommiss-stadg arnas samma stadgar, som medg e att alt kan göras om intet igen. Sätra kan gå till Elise, eller till den jag vill adoptera i di tt ställe... BARON. (öfvertalande) Nå, men det vill farbror natu rligtvis inte. Jag är inte död än! Du är ju ännu värre än far din med di tt lättsi nne...! BARON. Åh! det är mitt goda lynne, farbror.
Och som, enligt 6g §. i RegeringsFormen, saken, genom 3:ne Stånds sammanstämmande Beslut, är afgjord, så kan någon ytterligare åtgärd, i anledning af Anmärkningarne, icke ega rum; hvilket till svar Utskottet får Vällofl. BorgareStåndet tillkännagifva. Berättelse om den af Utskottet förrättade granskning af R:g:sContoiret, General AssistanceContoiret samt f. d. FilialDiscontlnrättningarne. (R:g:s-A.) Enligt 53 §. i Re geringsFormen, åligger det StntsUtskottet, att hos R. H. St.v uppgifva R:g:sVerkets till - Betänkande n, N:o g5. 5 stånd, förvaltning och behof. —■ Då desse sistnämnde hufvudsakligen komma att bero af de Beslut, hvilka, i afseende på den allmänna Stats-regleringen, varda vidtagne, har Utskottet, som nu hunnit fullända granskningen af, så väl R:g:sContoirets, sorn de derunder lydande Inrättningars förvaltning och Räkenskaper, ansett sig icke böra uppskjuta, att berättelse och utlåtande härom till R. H. St:r afgifva. För att inhemta kännedom af sjelfva förvaltningen, har Utskottet låtit sig föreläsas alla hos Hrr Fullmäktige, Commissarierne i RiksgäldsContoiret och ÖfverCommissarierne i GeneralAssistanceContoiret,inom den 3i December sistlidet år 1828, förde Prolocoll, hvilka, vid Revisionerne, icke granskning undergått; äfvensom , i afseende på ett och annat ämne , Utskottet tagit kännedom af de hos Hrr Revisorerne förfallne öfverläggriingar; hvarförutan de af Hrr Fullmäktige samt vederbörande till Utskottet afgifne Berättelser blifvit med all uppmärksamhet granskade och med Protocoll och Räkenskaper samt andre Handlingar jemnförde. Med tillfredsställelse har Utskottet erfarit, att R.
Det är på grund deraf, som jag hoppas, alt R. o. Ad., med fästadt afseende på den begränsning , som för exlra-statsreglerln blifvit fastställd, och som blifvit iakttagen vid de redan beslutade extra-anslagen, icke, genom en förändring ifrån fyra till fem år, alltför mycket frånträder StatsUlskls förslag, hvarigenom skiljaktigbeter skulle uppkomma emellan RiksStm, hvilka kunde blifva ganska svåra alt reda och som måhända skulle komma alt leda lill ett alldeles motsatt resultat emot hvad de herrar afselt, som yrkat regleringens fastställande för fem år. Det är i min tanke icke heller någon svårighet för Regeringen, att af de för fyra år till gevärsfabrikationen anslagna medel reservera medel äfven för det femte året, i händelse Regeringen skulle anse sig föranlåten att vidtaga en sådan åtgärd till följe af R. Sils fördröjda återkomst; men då jag alldeles icke betvifla:-, att Regeringen kommer i behof af R. Stis sammankallande inom fem år, så finner jag, äfven för den händelsen att Regeringen ej skulle vilja reservera medel för det femte året, intet hinder att bifalla hela regleringens fastställande till fyra år. Likasom jag bade önskat för detta fall, så anhåller jag äfven för alla efterföljande, att StatsUtskis förslag i denna del af R. o. Ad. vidhålles. Gr. von Platen. Det är gifvet, att en ledamot, så litet bevandrad i dessa ämnen, sorn jag, bör med tacksamhet emottaga de tillrättavisningar, de upplysningar, som kunna erhållas af ledamöter, hvilka längre sysselsatt sig med dessa ärenden; men jag skulle derföre stanna uti så mycket större förbindelse bos Frih. Cederström, om han ville upplysa mig, hvilken § i grundlagen, som talar om extra-statsregleringen.
Slutligen är entreprenören icke belåten, der verklig entreprenad finnes. Ilan har icke kunnat så noga beräkna den kostnad, som drabbar honom, och lian är ångerköpt, såsom bär blifvit omförmäldl. Följden bl ifver väl den, att när ny entreprenad skall inrättas, så får man betala mer än hittills eller ock återgår man lill den gamla ordningen. Alla dessa förhållanden synas mig bevisa att det i vårt land är fruktlöst vilja söka införa en sådan inrättning, som den man påbörjat, hvarföre man slutligen måste återgå till dea gamla skjutsinrättningen såsom öfverensstämmande med landets beskaffenhet. Man får likväl något höja skjutslegan, ty jag erkänner det vara obilligt att fordra, det landtbruket skall gälda en del af den resandes skjulskostnad. Således mäste skjutslegan bär, såsom i andra länder, böjas intilldess man finnér sig föranledd att pä enskild väg komma emellan oell fortskaffa de resande, som icke sjelfve hafva utväg att fortskaffa sig. Under sådane förhållanden, oell då man bör betänka att en mängd civila och militära tjenstemän komma att genom den förhöjda skjutslegan, ulan ökad ersättning för resekostnaden, påläggas förhöjda utgifter mot hvad de hittills haft, samt att deras löner och resereglemente! borde höjas om rättvisa skulle iakttagas, sä tror jag för min del, alt II. o. Ad. gjorde rättast att återremittera della betänk, lill Utsk. på det att Utsk. mätte kunna taga alla dessa omständigheter i närmare öfvervägande, än sorn hittills liar skeft, och inkomma med ett sådant utlåt., som då kan närmare pröfvas. Om R. o. Ad. ville vidtaga denna åtgärd, så skulle vi nu slippa all tvista om propos;r och kontrapropostr. Frill. Palmstjerna: Då R. o, Ad:S uppmärksamhet säkert 310 Den 18 Mars. är tröttad af den lansa diskussionen i detta triviala ämne, så vill o O jag icke uppehålla mig vid Hr Åkermans yttrande, som skulle leda oss in på en mängd frågor, hvarom icke här är någon annan framställning gjord, såsom i afseende på vägning af vagnar till bestämmande af hästantalet, utan jag vill endast vända mig till Frih.
Sedan jag till Större delen är förekommen af Herr Anckarsvärd och Herr von Wahrendorff, får jag endast vördsamt hemställa, om icke Riksens Ständer skulle finna anledning, att till Kongl. Majit underdånigst öfverlemna deras önskan, att de i anseende till främlingar nu gällande Pass-författningar måtte varda återkallade , på det de hädanefter må emottagas och behandlas med samma välvilja och gäst - Den 3 J-unii e. m. 5 frihet, hvarföre Svenska Nationen fordom alltid gjort sig känd och som vi hos andra bildade Nationer ständigt röna. Jag tillstyrker således återremiss af OcconomieUtskottets Betänkande. Herr Munck af Rosenskjöld, Eberhard: Jag tror för min del, att Utskottet helt och hållit misstagit sig i den princip, på hvilket Betänkandet är grundad!, att nemligen Riksens Ständer icke borde hos Konungen anhålla om ändring af en åtgärd, som ensamt beror af hans godtycke. Just för det att denna åtgärd, betraktad icke från den Constitutionela sidan, titan från den Commerciela, beror af Konungens godtycke, är och måste den vara ett föremål för Riksens Ständers anhållan och önskan. I annat fall och om Rikseos Ständer kunde sjelfve besluta, att den öfverklagade åtgärden skulle upphöra, så behöfde ej Riksens Ständer derom anhålla, utan blott besluta. Jag förenar mig således med de värde Ledamöter, sorn begärt återremiss af Betänkandet, och serdeles på den grund, att Utskottet icke ansett behörigt, att Riksens Ständer framkomma med någon underdånig önskan i ämnet. Skulle Utskottet if några serskildta för oss obekanta och knappast gissbara politiska skäl, hafva kommit på det resultat, Betänkandet innefattar , så äger ock Styrelsen i sin makt att icke göra afseende å Riksens Ständers underdåniga önskningar, men dessa kunna i alla fall obehindradt framställas.
R:dr för hvartdera af åren 1864, 1865 och 1866 beviljade anslagsmedel hunnit användas, ännu 40,586 Riksdaler vore behöfliga till fyllande af den summa, som i ofvanberörda kostnadsförslag blifvit för kyrkans iståndsättande beräknad, Eders Kongl. Majit täcktes hos Rikets Ständer göra nådig framställning om ytterligare anslag till fortsättande och fullbordande af domkyrkans reparation, att, utan återbetalningsskyldighet, antingen till hela det återstående beloppet 40,586 Riksdaler utfalla på en gång eller, genom beloppets fördelning på flera år, utgå med minst en tredjedel årligen; — Öch enär de delar af ifrågavarande reparationsarbete, som med användande af tillgängliga anslagsmedel redan fullbordats, på sätt ÖfverintendentsEmbetet uti infordradt underdånigt utlåtande vitsordat, blifvit med omsorg och skicklighet utförda, samt det redan verkställda arbetet skulle icke obetydligt förlora i värde, om byggnadens öfriga bristfälligheter lemnades oafhjelpta, har jag såväl häraf som af det förhållande, att kyrkan, efter hvad handlingarna utvisa, fortfarande är i saknad af medel till reparationskostnadernas bestridande, funnit mig föranlåten i underdånighet tillstyrka, det Eders Kongl. Majit i nåder täcktes föreslå Rikets Ständer att af det återstående, för kyrkans fullständiga iståndsättande erforderliga kostnadsbeloppet för år 1867 anvisa omkring en tredjedel, eller 13,500 Riksdaler för att dermed enligt med fastställd plan må utföras de bland ännu återstående reparationsarbeten å ifrågavarande både i arkitektoniskt och i konsthistoriskt hänseende så dyrbara kyrkobyggnad, som för den närmarste framtiden kunna finnas mest angelägna. 25:o. Behofvet af en ny lokal för Kongl. Bibliotheket har länge varit erkändt och år efter år visat sig allt mera oundgängligt. Detta bibliothek, inrymdt år 1768 i den då färdigblifna, för dess räkning byggda flygel af Stockholms slott, der det nu befinnes, hade Bil. N:o 7 till Kongl. Maj:ts Nåd.
För att i sammanhang med Skiftesverkets fortgång befordra ett så beskaffadt förbättradt brukningssätt, meddelas understöd dertill af allmänna medel efter lika beräkning, som för utflyttningen efter laga skifte och verkningarne häraf hafva visat sig ganska välgörande. Af det till understöd för Skiflesverket inom Länet fastställda anslaget hafva under de sistförflutne 5 åren utgått sammanräknade 36,3o3 R:dr 24 sk. 3 rst., deraf 9,327 R:dr 11 sk. 5 rst. för jordbrukets förbättringar. Brukliga sädesslagen äro nu som förr Hvete, Råg, Korn, Blandkorn, Hafre, Ärter, Bönor och Vicker, i olika proportioner efter jordmånens olika beskaffenhet och i olika delar af Länet. I LäckÖ fögderi är productionen af Hvete förökad, hvilket måste lillskrifvas vexelbruket med foderväxter, derigenom den styfva lerjorden blifver tjenlig för Hvetesådden. 9 Polatoesodling utgör ett väsendtligt bidrag till folkets lifsuppehälle, men kan på det hela icke anses vara utsträckt utöfver husbehof, ehuru vid en och annan större egendom den idkas för bränvinsbränning till afsalu. Trädgårdsväxter odlas föga utom på Herregårdar. Afsättningen deraf är icke uppmuntrande, emedan Städernas invånare i allmänhet utur egne trädgårdar hemta sina förnödenheter. Linproductionen är betydlig inom Wadsbo och Kåkinds härader, hvarifrån afsalu deraf sker, men i andra orter knappast motsvarande husbehofvet. Hampa 'planteras föga, dertill också jordmånen synes ej vara passande, om icke i en del af Gudhems härad, der djup och fet svartmylla mera allmänt träffas. Humla odlas nästan endast inom Wadsbo och någon del af Kåkinds härad, men der äfven till försäljning, fastän icke till stora belopp.
– Då vet jag mer än du, tänkte Baruk. – Men, sade han högt, – jag förstår dig icke. Karmides, säger du, friar icke till någon, och likväl förespeglar du mig ett rikt giftermål, som han skulle ingå. – Han kommer inom år och dag att gifta sig med den rikaste mannens dotter i Athen. – Den rikaste mannens dotter i Athen? upprepade Baruk förvånad. – Du måste då mena Krysanteus och hans dotter Hermione? – Ja. – Huru vet du detta? – Jag kan endast upprepa hvad jag säger. – Det måtte då vara genom spådomskonsten du kommit till denna blick in i framtiden, sade Baruk allvarligt, ty han var öfvertygad, att den kristne biskopen, som kunnat uppväcka en död menniska, stod i förtroligaste förbindelse med onda demoniska magter. Baruk delade sina landsmäns vidskepelse, som vid denna tid var om möjligt större än vidskepelsen bland Kristianer och hedningar. – Emellertid, fortfor Baruk, – bär din förutsägelse alla tecken af osannolikhet. Jag vet, att Karmides och Hermione varit trolofvade, men hans lättsinniga lefnadssätt har gjort denna förbindelse om intet. Ryktet har länge berättat, att Krysanteus förbjudit honom sitt hus, och dertill kommer hvad jag nyligen hört sägas, att Krysanteus vill hafva honom utvisad från Athen, emedan han föregår ungdomen med dåliga exempel. – Allt detta uppväges af den enda visshet, att Hermione älskar honom. – Är det verkligen så? Nog vet jag bäst, att unga qvinnor låta dåra sig af en vacker yta, men jag trodde dock, att Hermione utgjorde ett undantag från sitt kön ... – Du skall erinra dig, att Hermione och Karmides uppvext tillsammans, att de voro bestämda för hvarandra från de första ungdomsåren. Du bör vidare ihågkomma, att Hermione, sedan trolofningen blef upphäfd, tillbakavisat alla friareanbud. Antyder ej sådant, att hon älskar honom ännu, ehuru han visat sig ovärdig hennes kärlek?