Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj föredragen och vederbörande om det beviljade anslaget underrättade; hvarjemte, med bifall till det af Rikets Ständer vid detta anslag fästade vilkor, hvilket af Arméens Fullmäktige jemväl antagits, såsom tillägg i gällande föreskrifter om vilkoren för pensions åtnjutande i Arméens Pensionskassa i nåder stadgades: att delegare i Arméens Pensions-kassa, som hädanefter erhåller civil eller annan tjenst med aflöning på Rikets Stat, eller uppföres på Allmänna fndragnings-staten eller på annat sätt af Staten pensioneras, icke är berättigad att, så länge han innehar sådana aflöningseller pensions-förmåner, som årligen uppgå till 3,000 R:dr R:mt, åtnjuta den honom i Arméens Pensionskassa tillkommande pension, deras rätt likväl oförkränkt, hvilka redan innehafva pension i nämnda kassa och, såsom nu anställda i civil tjenst, framdeles kunna tillträda pension å Allmänna lndragnings-staten. 60:o af den 6 Juli 1857, angående afsöndring af jord från Rvttmästare-bostället Sandby att användas till ny kyrkogård för Sandby församling (82). 1857 den 24 Juli föredragen och Krigsoch Kammar-kollegierna förständigade att om verkställigheten i behörig ordning gå i författning. 61:o af den 6 Juli 1857, angående afsöndring af jord från f. d. sergeantsbostället Lerdals Stom, för utvidgande af Lerdals församlings kyrkogård (83.) 1857 den 24 Juli föredragen och Krigsoch Kammarkollegierna förständigade att verk ställigheten i behörig ordning ombesörja. 62:o af den 6 Juli 1857, angånde utbetalning af innehållen och till
Enl. hvad jag tyckte mig fatta, gick Hr von Hartmansdorffs yrkande egentligen ut på två saker, nemi. i främsta rummet återremiss, eller, om R. o. Ad. icke. fann sådant lämpligt, ätt hans anmärkn:r skulle de öfriga Stånden meddelas. Hvad nu först återremisken beträffar, skulle jag tro att då R. o. Ad. varit af olika tanke med de öfriga Stånden, så borde R. o. Ad. icke befatta sig med motiveringen af den underd. skrifvelse]], i hvilket afseende jag vill påminna Hr von Hartmansdorff om åtskilliga praejudikater. Vid 1840 års Riksdag inträffade nemi. många gånger, att besluten fattades i strid med R. o. Ad:s mening, och många svårigheter upstodo äfven då rörande Exped.Ulsk:s skrifvelse-förslag, hvilka R. o. Ad., som i sjelfva hufvudåsigten var emot saken, sökte att göra så knapphändiga som möjligt. Detta gillades likväl icke i allmänhet, utan R. Stms skrifvelser blefvo upsatte i enlighet med de Stånds tankar som hade fattat besluten. Hvad åter det andra alternativet beträffar, eller att Hr von Hartmansdorffs anmärknrr skulle de andra Stånden delgifvas pä det att de, om de så för godt finna, måtte kunna vidtaga förändringar i skrifvelsen, så har jag deremot ingenting att invända; men att här vilja göra om skrifvelsen, då den icke är grundad på motiver som blifvit af R. o. Ad. godkända, det kan jag för min del ingalunda finna lämpligt. Hr von Hartmansdorff: Jag har icke föreslagit några skäls borttagande, utan endast en sådan ändring i uttrycken, att både skäl och beslut blifva desamma som 3 Stånd godkänt. Under flere föreg:de Riksdagar har jag vid Exped.Utsk:s skrifvelser gjort anmärkn:r, hvaraf åtskilliga blifvit gillade. Häruti ligger således ingenting ovanligt.
Dufed och på ilerä ställen : att, <efter 1815 års Stat, utgår till aflöning och pensioner, för den dervid anstälda TullBetjénitig, 5,303 R:dr 20 sk. årligen! ätt, enligt de Utskottet meddelta Uppgifter, GränseTull-medlen , Tullförhojningen, Confistatiönsrnedlen och Bötörna, Vid alla Gränsö Tullarna tillsammans, utgjort 17,119 R:dr 2 sk. 8 r:st. för de lern sistförflutha åren, och således öfvet hufvud taget något mindre äh årliga aflönirtgen och pensionerna; nien Ijtskottet har likväl haft tillfälle göra den anmärkning, att vid Vertnelands Gränse-Tnl Ikammare, utom Tullförhöjningert 6 R:dr 9 r:st., under samma tid Tullmédlen utgjort 5,294 R:dr 4G sk. 2 rist. deli Confiscations-medel samt Böter icke mindre ärt 2,278 R:dr 5 sk. 9 rist., tillsammans 7,602 R:dr 8 sk. 8 r:st, Och således vida mera än 5,303 R:dr 20 sk., hvartill Betjeningöns aflöning och pensioner för 5 år uppgår: att till hushyror3 Tullhus-reparationer, bommar, ljus, olja och tran, d« Den 5 Julli de under Vermelands och Fahlu Tullkamrar lydande Gränse - Tullar från och med år 1810 intill sistlidet års slut, kostat Staten 29$ R:dr 22 sk.; men de öfriga 3:ne Tullarne icke ett öre. Häraf synes val, att Staten af dessa Tullar tillsammanstagna icke kan påräkna någon direct vinst, hvilket icke eller lärer varit egentliga afsigten med deras inrättande; men då med dem, likasom med den i Ilandet bibehållna Tullbevakning, ett större och betydligare ändamål lärer vara åsyftadt, synes frågan orri deras indragande förtjena all uppmärksamhet.
Statsmannen at glömma möjligheten af framgena rubbningar, genom öfwerwsgt af endera af de twänne krafter, som enligt sin natur äro ställda mot h waran dra, och i b marje wälbildad Stat, just genom en lika anwänd motwerkan och deraf ur-kommande jemnwigt, upräthälla Statens beständ At pä en gäng fullständigt gifwa at ägaren af grnnd-iräring och ( apital hwad han länge saknat, och framför anDra bör äga; bildom et femte Ständ af Städernas tjenstfrie Lapimlister, landets Egendoms herrar, rgo ' Den 19 Maj. herrar, kabrlkantsr och Bruksägare. Weman wid Ständslikar, esprit so corps, i wista samfund oförenlighet med främlingar stola kanske ställa sig i wägen för rssucrionsr eller insticktningar, alla stola likwäl öfwerensstämma, at den nämnda ciass af medborgare, hwilken utgör en sä aktninaswärd af Statens bildade medlemmar, som til ansenlig guoc bara desi tunga, är berättigad til rösträttighet wid afgörandet af Statens angelägenheter; alla stola med full insikt af denna Nationsdels befogenbet til anspråk, tilläta den alt bredwid de andra Ständen bilda et nytt oafhangiqt, och detta sä mycket haldre, som intet Ständs rättighet inom sig genom denna asjunctiou förnärmades. Man stall ock winna genom bildandet af et afstilt Ständ af oberoende medborgare, den afsigt som i synnerhet nu icke bör lemnäs ur syfte, dä omständigheter icke tilläta formandet af den bästa möjliga representation; at dä denna, af omständigheterna betingade represen^ tion genom 5 Ständ inom sig innebar fröet til sin egen uplösning, men genom denna, äfwen til uphofwet af en bättre, Swensta Folket i en niä hända icke sä aflägsen framtid skulle repre, sentera sig genom et enda lagstiftande Samfund, eller genom twänne hwarannan concroiwraulle.
Jag har således, i sjelfva verket (ingen redlig och fördomsfri man skall kunna neka det,) fallit ett oskyldigt offer för of ullständiga 3 felaktiga och tvetydiga la55 IL 4* 5a Den 28 December e. m. gar. Mitt lika oförtjenta, som oerhörda, lidande är ibland hela Nationen kändt; det har öfverallt väckt en allmän förtrytelse, och det har jemväl, ehvad Utskottet än må säga, i betydlig mohn bidragit så väl till den vid denna Riksdag väckta fråga om de felaktiga BancoFörfattningarnes uppliäfvande, som till det derpå grundade sjelfva upphäfvandet. Det har visserligen varit en stor hugnad för mig, att uti det allmänna deltagandet finna ett rättfärdigande af mitt handlingssätt; men denna moraliska tröst har dock icke kunnat minska mitt verkliga lidande, icke kunnat mildra min sorgliga, och år ifrån år, svårare blifna belägenhet. Då alla andra utvägar för mig blifvit stängda, återstod mig blott hoppet på Rikets Ständers ädelmod, hvilka, sjelfve stiftare af de felaktiga befundna författmngarne, jag ansåg äga en stor moralisk förbindelse sig ålagd, att, så vidt sig göra låter, ersätta de förluster en medborgare, genom samma författningars tillämpning, så oskyldigt lidit. Detta hopp har icke eller slagit mig fel, och det är i dag jag af Rikets första Stånd förväntar början af dess lyckliga uppfyllelse. Redan för ett år sedan väcktes på detta rum en formlig Motion om ersättning för mitt lidande, och i arne andra Riks - Den 28 December e, jn. 53 Stånd blef jemväl vid Riksdagens början frågan vidrörd; och till Rikets Ständers BancoUtskott remitterades den mig egentligen angående Motionen. Uti häröfver afgifvit Betänkande af den 5 Augusti detta år blef af Utskottet anfördt, att som sjelfva rättsfrågan redan vore af Högsta
Så väl uti Låntagarens som Löftesmännens Concurser har för öfrigt Bankens rätt blifvit bevakad oeh fastställd; men, enligt infordrade underrättelser, finnes ej ringaste tillgång att påräkna. Sedan ändtligen, i Julii månad 1826, på sätt Rikets Ständers Revisorers Berättelse af år 1827 (pag. 42) omförmäler, Kongl. Götha Hof-Rätt befriat så väl Herr Lagmannen Flack som Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Elfsborgs Län från allt ansvar, i följd af Rikets Ständers JustitifeOmbudsmans, efter Banco-Styrelsens anmälan, mot dem anställda talan för meddeldte betyg om Låntagarens och Löftesmännens vederhäftighet, företer sig, i likhet med hvad Herrar Revisorer uppgifvit, Banco-Utskottets Memorial N.o 41- ej vidare den ringaste utsigt att för Bankens ifrågavarande fordran vinna någon ersättning. I anledning häraf får Banco-Utskottet alltså hos Rikets Ständer vördsamt tillstyrka: att Bankens fordran för det till Bonden Anders Andersson ('Dahlin) på Åttingsberg utgångne Odlings-Lån, utgörande i Capital R:dr 2000, i upplupen obetald ränta tili och med den 3i December 1828 R:dr 24 sk. 4 •'•'st* ocb * Låue-påkostnader R:dr 299: 41 s^* 9 r:stfår med tillhopa Tvåtusende Sjuhundrade Femtio R:dr 18 sk. i r:st. i Bankens Räkenskaper afskrifvas; hvilket till Rikets Ständers bepröfvande vördsamt öfverlemnas. Stockholm den 25 April 1829. STOCKHOLM, tryckt i Ecksteinsra Tryckeriet, 1829. b.r cn. skonsts V>ettfnkaiide NL 42- .5 N:o 42. Ånkom till Exped.
Denna urgamla regel, sådan den öfvergått från förfäderna genom deras lag, utan tvifvel förberedd genom deras förfäders tänkesätt; förty att domaren äger heldre fria, än fälla, förekommer mig såsom införlifvad med nationaläran, såsom ett historiskt vittnesbörd, att icke våld och godtycke, utan ett fritt och rättsinnadt folks vilja, skrifvit våra lagar. Och på det man åtminstone icke af glömska må öfverträda denna regel, när man en gång måhända frestas att ändra de stadganden, som från densamma härflyta, hör den fortfara att i lagboken stå med fulla bokstäfver utskrifven. 83 I tvistemål är det endast i afseende på bevisningen, som nämnde grundsats (inner tillämpning enligt gällande lag, hvilken åter vid röstberäkningen i dessa mål, i händelse af paria vota, låter äldsta ledamotens röst afgöra så väl till kärandens, som till svarandens fördel. I brottmål skall deremot svaranden endast genom öfvervägande antal af röster kunna fällas; och äfven när han enhälligt fälles, men halfva antalet stadgar lindrigare straff, än de öfrige, skall det lindrigare straffet ådömas, änskönt det strängare voteras af äldsta ledamoten. Denna regel måste bibehållas i en rättegångsordning, som skall ålägga domaren att heldre fria än fälla. Men fråga är, huruvida icke äfven med denna regel skulle kunna förenas de föreskrifter i öfrigt om röstberäkningen, som tillhöra tvistemål och redan blifvit här afhandlade. — (Vid undersökning häraf är ännu icke fråga om sådana mål. i hvilka enhällighet eller större öfvervigt af röster kan komma att finnas nödig). Skola rösternes grunder i brottmål, så väl som tvister, kunna tagas i beräkning? Och skola de kunna afses likaså väl till den tilltalades skada, som till hans fördel? Om ibland sju ledamöter tre befria på en gemensam grund, — godkänna t. ex. en framställd motbevisning — men två fälla på grund af en bevisning, som af de två öfriga ogillas, och desse åter fälla på grund af en annan bevisning, som de förre två förkasta; bör då den tillta lade anses friad eller fälld?
[f l L L VÅR ÄRADE LÄSEKRETS rikta vi en vördsam uppmaning att ihågkomma Idun med insändande af fotografier och teckningar, som kunna vara af intresse för vår illustrationsafdelning. Alla hafda kostnader ersätta vi naturligtvis tacksammast. VALDEMARSSKATTEN: TECKNING 1899. FÖRSTA AKTEN. AF TYCHO ÖDBERG. Det utförande, som kom operan till del, var alltigenom förträffligt. Priset togs dock utan gensä- gelse af hr Forsell, som, såväl lyriskt som dramatiskt, presterade någonting helt enkelt mönstergillt i Valdemar Atterdags roll; därnäst utmärkte sig fröken Thulin i Avas roll och hrr Ödmann, Lundqvist, Södermann, Bergström _ och Sellergren i sina respektive mindre partier. Äfven representanterna för Ägirs döttrar, fröknarna Hulting, Hallgren, Lindegren och Edström förtjäna att nämnas. Uppsättningen var lysande och tidstrogen och hedrar både regissör och dekorationsmålare och ej minst — k. teaterkassan, hvilken frikostigt låtit slantarna springa. Diktaren, komponisten och de medverkande artisterna hyllades af den förtjusta publiken med ett tjugutal inropningar. » Valdemarsskatten » äger så- lunda alla förutsättningar att bli en repertoaropera. Vi äro i vårt dagsnummer i tillfälle att meddela våra läsarinnor några liffulla af bildningar af de märkligaste scenerierna. — Å första teckningen återgifves första aktens kustparti, i det ögonblick, då Ägirs döttrar varseblifva den bland klipporna uppslungade danakungen. Den större bilden framställer midsommarfesten hos Ung-Hans, med UngHans ' boning till höger och Visbys krenelerade murar och torn i fonden. » Valdemarsdansen » pågår som bäst och den förklädde konungen har just genombrutit de dansandes ring och gripit Avas hand. Den tredje teckningen återger den dramatiska brandskattningsscenen å Visby torg; följda af Valdemar Atterdags skarpa blick och af krigsknektarnes hotelser, kasta borgarena sina skatter i de tre vinfaten.
Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, att Utskottets ifrågavarande Memorial måtte af Ridderskapet och Adeln gillas, samt Herr Lagerhjelms Anförande, i afseende pä uppsåt, tandet af Riksens Ständers Underdåniga Expedition till Kongl. Majit i detta ämne till Expeditions-Utskottet öfverlennäs^ hvilket biiölls. Föredrogs å nyo och gillades följande 224 Den g Februarii. Stats-Utskottets dea 23 sistledne Januarii afgifne, samt den 27 i samma månad eftermiddagen pä bordet Lagdc Utlåtanden, nemligen: 1:0 I anledning af Riksdags-Fulimägtiges för Götheborgs Stad, Herrar Sam. Arfvidsons, Zach. Widebergs och E. M. Lefflers Memorial, om Police-Inrättningens derstädes underhållande af Statens Medel m. m. 2:0 I anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss, angående Häradsskrifvaren Rydströms Pension. 3:0 I anledning af f. d. Vice-Talemannen Jon Jonssons Motion, om Tullgarns Kungsgårds öfverlemnande till Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsen Oscar. 4:0 I anledning af Herr Biskoppen Doctor Almqvists Memorial, om understöd af Allmänna Medel för Kyrkooch Prestegårds-Byggnad i Neder-Torneå Församling. f:o I anledning af Riksdags-Fullmägtigen J. J. Rutbergs Motion, om utbetalning af innestående Pension för Krono-Fogden Westberg. 6:0 I anledning af Riksdagsoch Banco. Fullmägtigen Anders Danielssons från Elfsborgs Län Memorial, om förbättring i Aflönings-villkoren för Krigs-Revisions-Betjeningen i Kongl.
Såfvesund samt genom Sodertelje Canal till Stockholm, når Lots ej behöfver begagnas, heldst de i Målaren seglande Fartyg aldrig betalt ej eller nu betala någon dylik afgift”. Då denna Motion, sorn till Ekonomi-Utskottets enskilda handläggning blifvit remitterad, åsyftar minskning uti StatsVerkets inkomster, och följakteligen äfven bor tillhora Stats-Utskottets profning, så hafva begge desse Utskott gemensamt tagit frågan i öfvervägande. Hvad nu först angår Herr Lennings klagan öfver Lotsoch Båk-afgifterne för Fartyg, som gå emellan Nyköping och Såfvesund , samt öfver den förmenta origtiga tillämpningen af 1820 års Kongl. Förordning om Lotsoch Båk-Inråttningen, hvarigenom denna afgift skall blifva obilligen förhöjd för Seglare inomskärs i allmånnhet, så val som för Seglare inom Södertelje Canal till Stockholm; så anse Utskotten desse frågor vara af så enskild och administrativ beskaffenhet, att de ej må af Riksens Stander upptagas, utan böra, derest rättelse derutinnan vill vinnas, hos vederbörlig Autoritet anmälas.
Af dessa och flera skäl vore icke något närmare samband och ännu mindre någon gemensamhet i styrelse och förvaltning för de olika arbetena numera nyttig och ländande till deras fortgång. Med afseende härå och hvad de i ämnet afgifna underdåniga utlåtandena för öfrigt innehålla torde Revisorernes anmärkning få anses vara nöjaktigt förklarad, hvadan Utskottet hemställer, att densamma icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Statens Jernväg sbyggnader. § u (1863 års Rev.-ber. pag. 131.) Med anledning af den betydliga utsträckning trafiken å Statens jernvägar numera erhållit och enär öfriga förvaltande verks och inrättningars räkenskaper i allmänhet uti rikshufvudboken inginge, hemställde 1863 års Revisorer om icke den del af jernvägsräkenskaperna, som innefattade redovisning för trafiken, hädanefter borde i rikshufvudboken intagas. Sedan Kongl. Stats-kontoret, enligt hvad till Utskottets kännedom kommit, vidtagit åtgärder för berörda redovisnings intagande i rikshufvudboken och det med Revisorernes framställning åsyftade ändamål sålunda torde vinnas, lärer densamma ej till någon Rikets Ständers åtgärd böra föranleda. 14 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 21. Kongl. Fångvårdsstyrelsen. § 15. (1863 års Rev.-ber. pag. 135. — Uti. pag. 332; 1864 års Eev.-ber. pag. 116. — \Jtl. pag. 318.)
I öfrigt och som det ostridigt medförde allmän nytta, att Province - Läkare inom närmare afständ än nu finnas antoges, tiltror jag mig skäligen kunna fbrefiä, att Boställen för dem ä Landet inrättades» och att detze Läkare derjemte löntcs pä ett sätt som nägot nära sivarade mot wärbet af deras fbr menniskors lif och hälsa Välgörande befattning. Mea för att komma till ämnet äterstär. 988 Den 26 September. z:o Att i korthet widröra nägot om tilspn dfrver sä kallade Mäste, och Stvrwerks»trän, samt Ekar, der sädana finnas ftr Skepps-Byggeri tjenliga, samt vm odjurens utrotande, äberopar jag mig hwad Cconomie-Utskottet i dctza delar yttrat och fdrcflagit, wäl fdrstäende, att ber Allmänningarne kommo i priv»toruni ägo skulle helt naturligt sölja, att fägeri»Staten med tiden förswunne. Stockholm ben 21 September 1309. Ltjernstestt. RemitteradeZ till Allmänna BcswärS - och Eeonomie - Utskottet. Anmälteoch infördes en Deputation ifrän bet Htgwörbige Preste-Ständct, under anförande af Ordens Biskoppen Herr Doctor IVIurrsij, hwilken tilkännagaf, att Preste-Ständet bifallit utlemnandet af de i Danquen deponerade Packlärar, äfwensom fiäendet af en Mevaille till firande af deras Majestäters Kröning. Friherre 1° lemming, Lisas, som anfört ben till de andra Ständen afsända Drputationen äterkom» och redogjorde för sin beskickning.
Nej, det var mer än en fantasi! Hans utrunna timglas hade döden vändt om igen, och nu rann lifvet på nytt i hans ådror. Det var mer än en märkvärdig vision – det var verklighet! Klercken gömmer ansiktet i sina händer och faller i grubbel. Det är stora, höga tankar om lifvets ansvar, vedergällningen och om människans oförmåga att bestämma om sin egen lifslängd. När han vaknar upp ur dem, vill han se platsen där hans afgörande samtal med döden stått. Hans blick flyger uppåt en ofantlig våg af ljus grönska, som hotar rulla ner och begrafva honom under sin väldighet. Han ser till höger kuggjärnvägen draga sitt smala, svarta streck ett stycke uppåt branten och försvinna bakom en upphöjning i det gröna. Rätt framför honom når grönskan himmeln, och där är ingenting att se. Längst till vänster stupar berget brant ner med kala, rödaktiga raviner af vittradt grus, mellan hvilka grundens svartvioletta dolomit står på stup i väldiga, delvis mosstäckta väggar. Af vallfartskyrkan och krönet ser han ej ett spår. Hans blick återvänder som i svindel från sin snabba bergsbestigning, letar sig utför branterna, finner en afsats och en mörkare skuggning i grönskan – det är där stigen går fram mellan snåren. Längre nere börjar den ljusa vågen af grönska och rullar fram så godt som öfver hans hufvud. Hufvudvågen stannar på andra sidan landsvägen, hindrad af dess breda, dammiga fåra och tuktade stenbalustrad mot sjösidan. Nedanför den bara stänk af grönska, och tätt öfver honom de vajande mjuka almlöfven. Då hans blick passerar landsvägen, som ligger osynlig bakom stenbalustraden, ett tjugutal alnar ifrån honom, ger han akt på att någon stannat däruppe, lutar sig mot barrièren och stirrar ut öfver sjön. Ett par lummiga grenar hindra honom från att se personen, men när han flyttar sig några alnar åt sidan och blir varse den stirrande, stockas hans andedräkt för ett ögonblick och hans rörelser dämpas för att han skall kunna förbli obemärkt.
Nej, man skulle lefva för sig sjelf bara. Endast en kan man göra till nöjes; må då denne ende vara man sjelf! Herr Tobiasson kände sig snillrik. Det var ju en aforism, han hittat på, — en sannskyldig aforism, — och med nästan cynisk aptit förtärde han sin biff, som efterträdt soppan. När han hunnit till katrinplommonen, var han nöjd med sig sjelf, utan ringaste förbehåll. Men det var qvaft der nere, och det kändes godt att komma upp på gatan igen. Det låg snö på marken, lyktorna voro tända. Slädar pinglade fram och tillbaka, sjelfva klangen hade något af friluft och frost. Han stack händerna i öfverrockens fickor och började gå. Der låg Humlegården, aftecknande sina lyktor och trän mot ett genomskinligt töcken, der låg biblioteket så mörkt och tungt, borta från Esplanaden andades det elektriska ljuset i långsamma drag och med blåaktigt sken. Detta var annat än Lund! Det var så stort och ödsligt att gå ensam i denna främmande stad. Han tyckte om det och han söp in luften i djupa drag, som vidgade bröstet. Det är ändå märkvärdigt med julafton, luften är en annan, ljusen ha ett annat sken, och minnen komma tågande, sorgsna stämningar, barnsliga tankar och en underlig saknad af — lycka. Aha, var han nu der igen! Nej, julafton var en dum inrättning. Hvad hindrade honom, att ignorera den? Att trotsa den rentaf? Han vände sig hastigt om och började gå nedåt Stureplan till. Han ville gå en tur i Kungsträdgården. Hvad rörde det honom, att andra hade brådtom eller att andra voro väntade dit de gingo! Han dref sakta framåt trottoaren, förbi de upplysta bodfönstren. På Stureplan var det skumt. Hvilken massa granar! De liksom sögo mörkret till sig, gömde det emellan sig. De stodo på träfötter, de lågo på marken, stora granar, små granar; granar till både fattiga och rika. En sträf lukt af barr och nyskuren en kom med hvarje andetag; det låg jul i sjelfva luften. Värdfolket skulle inte ha gran; de hade inte råd till det.
Disconts Direction skulle ställas till ansvar, för det från Disconten beviljade lån, af nära ',ioo,ooo R:dr till canalens arbetscassa, och bland flere Ledamöter, sorn talade i detta ämne, Herr Majoren Strussenfelt äfven yttrad® sig; anförde han ibland andra förmente skäl till Directionens befrielse, att Riksens Ständers Revisorer varit vållande till Götha Canal Disconts obestånd, derigenom att de, förmedelst deras åtgärd, beredt Malmö Disconts fall, hvilket åter medfördt CanalDiscontens olycka. Såsom en af Riksens Ständers Revisorer, hade jag kanske genast bordt vederlägga denna Hr Ridd. o. 4d. Prat. VII. B. 4 5 o Den 4 Juliu Majorens beskyllning; men sorn jag ansåg ho-' rom ensam kunna hysa en så felaktig öfvertygelse, trodde jag mig icke böra upptaga Höglofiige Ridderskapets och Adelns tid med dess vederläggning. Sedan har jag likväl bordt, att en och annan delar Herr Majorens villfarelse ; och jag anser mig derföre pligtig att upplysa förhållandet härmed, och den del Revisorerne haft i hvad med dessa Disconter blifvit vidtagit. Vid början af Revisionen i Banken fördelte Revisorerne sig på tvänne afdelningar, under benämning af Cancellieoch Räkenskaps-afdelningen. Då denne sednare d. 27 September förmiddagen hade session, begärde Och erhöll tillförordnade Herr StatsSecreteraren Klintberg företräde, hvarvid han androg ungefärligen: ”att sedan de betydliga uttag af i Malmö DiscontVerk insatte 3-procents medel, sorn r.ästlidne dag ägt rum, gifvit anledning befara, att berörde Disconts felaktiga administration, och dess derigenom iråkade obestånd, kommit till någon allmännare kännedom, hade Kongl. Maj:t beslutat understödja samma Verk; men väntade att Revisorerne skulle inkomma med underdånigt yttrande angående bemälte DiscontVerks förvalt; ning, och huruvida någon förändring af Styr reisen kunde anses nödig.” Herr StatsSecreteraren tilläde, att Konungen väntade svar här-, om innan hl. 8 om aftonen.