Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Slutligen skall jag bjuda till att uppgifva medel, till att minska lurendrägeriet, hvilka böra stå i förening med en mindre kostnad för Staten, än som hittills skedt. Man kan utan tvifvel hoppas att nationalindustriens tillväxt, och den lindrigare Tullafgiften skola inskränka antalet' af Lurendrägare, genom den mindre vinst de kunde dråga derafj men som man ändå alltid måste förutsätta, att de komma att finnas så skall jag föreslå att hvarje enskilt, känd för ett oklanderligt uppförande kunde, om Regeringen funné för godt, erhålla en Fullmagt, som berättigade honom, att göra beslag på de va bror, för hvilka man villa undvika att betala tull, och hvilka han öfver* korn vid gränsen, på afvägar, och vid otillåtna landningsställen, men så snart Contrabandet Iftn 17 April j. m. vöre fordt ofver gränsen eller laddningen helt och hållit lossad, skulle ej rättigheten mera gälla, att confisquera det. Vid lörsta p.seendet torde principen till denna slags bevakning kunna anses omoralisk, emedan dea tyckes väp na medborgare mot hvarandra, och väcka miss troende, men endast derigenom anser jag möj ligt att hindra lurendrägeriet och den person, som häldre än att betala en billig tull, vill försnilla Statens inkomster, förtjenar att både misstänkas och bevakas. 12 §. Enskilta kustbevakningen skulle åläggas, mot ett ansenligt vite, att betala till tullen den vanliga afgiften för de gripne varorne, då Staten ej skulle erhålla något vidare, utan den som gjort beslaget få behålla allt. Detta vite borde vara mycket högt bestämt för att hindra all öfverenskommelse, som bevakningen i annat fall kunde finna sin fördel uti att göra med de lurendrägande Som dessa öfverenskommelser i alla fall blelvo kostsammare för de sednare, så är det att hoppas, att om de en gång, gått in derpå, de ej skulle finna sin vinning uti att förnya dera. 13 §• Den som kunde bevisligen angifva att enskilta kustbevakningen vore i hemligt förstånd Den n April f, ni. med lurendrägaren Och ej betalte afgiften till tullen, skulle i hans ställe erhålla rättigheten till att göra beslag.
En annan motsägelse ar, att fröken K. å ena sidan starkt betonar, att kvinnans egentliga verksainhetskrets &amp; r hemmet. och att hon; då hon måste söka sin lifsnppgift utom detsamma, bör göra det inom områden adar hennes moderliga instinkter kunna göra sig g g a n d e *, men å den andra säger sig icke betvifla, att » vid nästa sekelslut på alla rattsområden medborgarinna skall betyda detsamma som medborgare » l. Denna antydan om kvinnans framtids deltagande i det politiska lifvet, bekräftas därjämte af yttrandet, att kvinnan bör hafva, alldeles samma rätt (som mannen) att taga del i stiftandet af lagarnas. Huruvida detta blir till fördel för hennes moderliga och husmoderliga plikter, lämnas åt framtiden att ' bevisa. Med stor skärpa vinder, sig fröken K. mot » kvinnosaksoch försvars kvinnorna^, men stundom påminna hennes angrepp på dem om en viss notorisk riddares härnad mot väderkvarnar. Så t. ex. författarinnans Bnda till leda upprepade paståenden, att)) kvinnosalrskvin~rna, drifva satsen, att lcvinnan i afseende 135 intellelrtnell ' begfifning 5ir fullt likställd med mannen, och att do u p p stallt såsom sitt mal: &gt;kvinnans jämnhöjd med mannen iuom hnus l i f s s f e r ~ ~ m., m. m. in. af samma innebörd. Det 61. visst möjligt, att äfven svenska kvinnor upptriidt med dylika öfverspanda anspråk, men de hafva med. dl säkerhet ej tillhört antalet nf våra ledande kvinnor och kunna sålnnda ej tillerkannas någon auktoritet. Bland de många för sitt köns sanna intressec arbetande, med hvillra jag under en lång lefnad kominit .i beröring, vet jag mig ej hafva påträffat en enda sådan individ. För egen del erkänner jag gärna det manliga släktets öfvoi: - Iägsenhet i andlig begåfning, då man betraktar det i sin Itelhet.
Utskottet, som, i följd häraf, ej kunnat frångå den öfvertygelse, att å Svenska Bankens Sedlar behöfvas ökade garantier emot eftergöring, får dock, på grund af gjorda anmärkningar, så vida afvika från dess förra förslag i hvad de nya Sedlarna angår, att, på sätt den förändrade redactionen af Bdnco-Utskottets Utlåtande N.o 7/7. 7 nedanstående 3:dje punkt utvisar, garantien emot deras efterapning ansetts böra sökas i ett förenadt begagnande af bättre papper, tjenliga stilar> handskrift och sådan gravur, som z'| Boktryckare-press kan användas. Beträffande 4^de punkten, eller tiden för verkställigheten af de föreslagna sedelförändringarna, så torde anmärkningarnas, hvarandra alldeles motsatta, rigtning, i det att en del ansett, att de nja Sedlarna borde sältas i omlopp före , andra samtidigt med, och andra åter efter realisationens början, bäst bevisa, att berörde, för realisationen alldeles främmande åtgärd bör, utan afseende på dennas tidigare eller senare inträffande, endast göras beroende af de förberedelser, som för en ändamålsenlig verkställighet erfordras; och då Utskottet, genom närmare vunnen kännedom, inhemta t, att dessa förberedelser säkerligen fordra mera omgång och längre tid, än Utskottet förut förmodat, anser det sig böra, äfven i denna punkt, på sätt nedanföre inneliålles , förändra sitt förra förslag; — men Utskottet tror sig derjemte skyldigt, att vid detta tillfälle fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på vigten att nu fatta något afgörande beslut i ämnet, då, i annan händelse, de ytterligare vetenskapliga för - 8 Banco-Utskotlels Utlåtande N.o 11J. sök, som Banco-Styrelsen kunde få sig uppdragne, att intill nästa Riksdag anställa, komme att inskränka sig endast till prof i smått, så att, äfven under förutsatt antagande af de förslag, sorn på grund deraf blefve framställde till kommande Ständer, en ganska lång tidsutdrägt, för beredandet af verkställighet i stort, komme att häraf blifva en följd.
Fick barnet svår kroppsskada; dömes till straffarbete från och med sex månader till och med två år: ljöt det döden; dömes till straffarbete från och mod två till och med fyra år, § 35. Har någon, på sätt i 32 § sägs, utsatt eller från sig skilt sjuklig, bräcklig eller eljest hjelplös person, den han pligtig var att vårda, och skedde det å ställe eller under omständigheter, som i 32, 33 eller 34 § sägas; vare lag, som der för hvarje fall stadgadt är. § 36. Sätter någon ut eller öfvergifver den han sig åtagit eller eljest pligtig är att fortskaffa eller ledsaga, och sker det å sådant ställe eller under sådana omständigheter, som i 32, 33 eller 34 § sägas: vare ock lag, som der för hvarje fall stadgas. Om misshandel å föräldrar, maka eller förmän. § 37. Begår någon mord å skyldeman i rätt uppstigande led; miste lifvet. GÖr man dråp, som i 3 eller 4 § sägs, å sådan skyldeman: håfve ock förverkat lifvet: är dråpet sådant, som i 5 § sägs; dömes La g-Utekottets Betänkande N:o 20. till straffarbete pä lifstid; dock må, der omständigheterna är o synnerligen mildrande, straffet kanna nedsättas i förra fallet till straffarbete pä lifstid och i sednare fallet till sådant arbete från och med åtta till och med tio år. Sker dråp å maka, stjuf eller svärföräldrar, fosterföräldrar, förmyndare, husbonde eller annan, under hvars lydnad man står; varde den omständighet såsom synnerligen försvårande ansedd. § 38. Gör någon uppsåtligen annan misshandel å skyldeman i rätt uppstigande led; då må straffet ej sättas lägre än två månaders straffarbete: åro omständigheterna försvårande; då må straffarbetet förhöjas till sådant arbete pä lifstid, om högsta strafftiden är i allmänhet bestämd till tio år, och i annat fall till två ar utöfver den i allmänhet bestämda högsta strafftiden. Sker sådan misshandel å annan af de personer, som i 37 § äro nämnda, varde den omständighet såsom synnerlig en försvårande ansedd, och må ej till lindrigare straff än fängelse dömas. § 39.
Herr Grefwen occh Landrmarfkalken, gjorde därefter proposition till älrrremiss af detta Lag» UrffottelS Betänkande, hwtikeri V-löllS. FökZ - 454 Den 9 Ia-urartt. Företogs ä nyo LagUlstottets ben 27 Decem, ber pa bordet lögda Brtänkande rörande Forpantningar as fast Egendom, sä ock om Frälse räntas forwärfwande. Herr klmtekc-rg': sann LagUlstottets Betänkande öfwer d-tza bägge srägvr sä wäl utarbetadt och förfatkadi ait han sör sin del dertill wille tillstyrka bifall. Herr Landrmarfkalken gjorde propvsiiion kill bifall af del nu föredragna LagUtstottelS Betänkande, hwilken med ett allmänt Ja beswarades. Föredrogs ä nyo LagUtstottets den Li December pä bordet lagda Betänkande, angående inskränkning i friheten alt göra FidelCommister. Herr kimtcberZ, uppläste till Protokollet följande: Hwarje wälstnnad Medborgare äligger att. enligt stn werknings-förmäga, bidraga till det allmänna och enstilra bästa Att förändring i wista Lagar och Författningar dertill kan föranleda, täler wäl icke någon allmän motsägelse.
Mom. måste vara qvar, såsom ett åliggande för fattigvårdsstyrelsen, att tillse altför arbetsföra personer arbete ej må saknas till afhjelpande af deras behof af fattigunderstöd. Det är det vigtigaste åliggande för fattigvårdsstyrelsen, att genom öfverenskommelse!’ besörja att arbetsfört folk icke saknar arbetstillfälle inom socknen, och det följer af sig sjelft, att om en arbetsför person ej äger tillfälle lill arbetsförtjenst, så kommer det fattigförsörjningen till last. Hr Gripenstedt: Afsigten med denna § är påtagligen Den i3 M ars e. m. 479 ilen, sorn deri siste värde talaren anfört, nemi. att förekomma nöd ; men det är, såsom jag tog mig friheten yttra då jag förra gången hade ordet, ett eget intresse för fattigvården inom landet att förekomma nöden, för alt slippa föda så många fattighjon som eljest. Sålunda ligger redan i fattigvårdsstyrelsens eget intresse en försäkran, att den skall ströfva åt detta håll, och derföre tyckes det vara öfverflödigt att i lagen göra den uppmärksam derpå. Den nödställdes bemödande att skaffa sig arbete blir ej heller , om detta stadgande antages, så ifrigt, som om han visste, att han vore Öfverlemnad åt sig sjelf och först i yttersta nöd kunde anlita fattigförsörjningen. Hvad beträffar skilnaden emellan Utsktns förslag och den siste talarens mening, tror jag att den är ganska obetydlig. Utsk:ns yttrade mening om skälen till ifrågavar. personers nöd kunde visserligen vara borta, men jag ser ej heller att den kan skada. Det Ur sjelfva tendensen, som jag anser vådlig, emedan följden af ett sådant stadgande måste blifva alt minska den enskildes omtanka, och ju oftare fattigvårdsstyrelsen skulle åläggas att anskaffa ett sådant arbetstillfälle, destomera skulle man vid förekommande fall påräkna något dylikt, och den egentliga kraften, som skall drifva dem lill omtanka för sin bergning, blir derigenom förlamad. Jag tror att detta blir ännu mera påtagligt i nästa mom. och önskar att begge måtte utgå. Hr von Hohenhausen:
Herr Hjerta har föreslagit, att slagtade Foglar, som nu äro åsatte 6 sk. införsels-tull per stycke, måtte förtullas efter vigt; och då det icke är lämpligt att stadga samma afgift för större och mindre foglar, till värdet sinsemellan högst olika, samt icke heller, såsom gällande taxa vidare innehåller, hafva en rubrik för foglar och en annan för gäss, förnyar Utskottet det af Bevillnings-Utskottet vid sistlidne riksdag gjorda förslag, att artikeln Foglar, slagtade må indelas i två rubriker: råa, med 1 sk. 6 rst., och insyltade eller rökta, med 3 sk. införsels-tull pr äfvensom att den, under särskild rubrik i taxan upptagne artikeln ’’Gäss’’, derifrån uteslutes och i noten hänvisas till Foglar, slagtade. I enlighet med Kongl. Maj:ts förslag, har Utskottet för Folier, tenneller Stanniol, såsom för vissa näringar behöfligt material, ansett införsels-tullen böra nedsättas från 8 till 4 sk. skålp. Till undvikande af den för Tryckoch Pappersformar i nu gällande taxa stadgade värde-förtullningen, föreslår Utskottet, att å denna artikel må stadgas en införsels-tull af 1 sk. skjilp. Af nyssnämnde skäl förnyar ock Utskottet det vid sistlidne riksdag gjorda förFyrverkerislag, arbeten. att värde-förtullningen å Fyrverkeri-arbeten må utbytas mot vigtförlullning, och införsels-tullen bestämmas till 6 sk. skålp. Jemte det förslag till nedsättning af nu stadgade införsels-afgifter å Färger och Färger och Färgnings-ämnen, som innefattas i Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, har Utskottet taFärgningsgit i öfvervägande Herr Sckwans yrkande af tullfrihet för de flesta Färger och Färgamnen ning s-ämnen; Herr
Den i E. K. Mits nådiga Proposition angående Stats-verkets tillstånd och behof gjorda framställning, att lindring uti beskattningen å stångjerns-smidet och jernmanufakturverken borde beredas genom förminskning i den bevillning, som för närvarande är denna näringsgren ålagd, hafva Rikets Ständer, enär jernhandteringen i sednare tider fått tillgodonjuta flere skatte-nedsättningar, hvarigenom dess allmänna bördor blifvit betydligt lättade, funnit sig icke böra bifalla i vidsträcktare mån, än som skett genom den af Rikets Ständer nu beslutade nedsättning i afgifts-procenten för rörelse och näring samt fast egendom. Med anmälan om hvad Rikets Ständer sålunda i afseende å den allmänna bevillningen beslutat, få Rikets Ständer underdånigst anhålla, att E. K. M:t, efter öfvervägande af hvad i den nu upprättade Bevillnings-Stadgan förekommer, i fråga om så val bölesbestämmelser, som öfriga föreskrifter af den beskaffenhet, att de grundlagsenlig! fordra E. K. Mits nådiga godkännande, täcktes låta allmän författning i ämnet utfärda. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 2 December 1854. Expeditions-Utskottets Förslag lill underd. Skrifvelse, N:o 2 IS. Uppläst och godkändi hos Ridd. och Adeln den 1 Dec. 1854. Preste-Slåndet den 1 Borgare-Ståndet den l Bonde-Ståndet den 2 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående beräkningen af Stats-verkets inkomster. (Stats-Utsk:s Uthden m. m. N:ris 13, 19 och 31.) S. A. K. Vid beräkningen af Stats-verkets inkomster för år 1855 och följande år, intill - ess ny statsreglering blifver gällande, hafva Rikets Ständer, efter tagen kännedom af hvad É. K. Mits nådiga Proposition om Stats-verkets tillstånd och behof samt
dalkarlarne åtminstone få smaka på laxen. » Hvart den för öfrigt tar vägen, det ser m a n på de långa smala trälådorna, hvilka ligga uppstaplade på stranden, o c h s o m äro märkta m e d orden » Salmon » o c h » This side up&gt;. Det är England, s o m frossar på vår svenska lax. Stora isupplag finnas äfven, o c h friskt granris skaffas dagligen för inpackningen. Ja, här är ett lif, s o m alldelas skiljer sig från hufvudstadens, u t o m o m lördagar o c h söndagar, då kring trädgårdens många serveringsbord en egendomligt blandad o c h munter publik intager sina förfriskningar o c h njuter af sommaraftonens skönhet o c h fallens ståtliga anblick. M e n o m man k o m - mer hit en lördag, så bör man ej försumma att på söndagsmorgonen åka eller gå till den en half fjärdings väg från hotellet belägna kyrkan. Först o c h främst får man se en landsförsamling samlas på kyrkogården. Det är något verkligt stärkande för den, s o m hela vintern skådat vår jäktande, visserligen arbetande, m e n hufvudsakligen nöjeslystna hufvudstadsbefolkning, att se vår betänksamma, lugna allmoge. Verkligt arbete har tryckt sin stämpel på alla dessa män o c h kvinnor, o c h det tycks i deras stilla väsen, s o m o m de v o r e n ö j d a m e d sin lott. Det är något hvilande för ö g o n o c h sinne IDUN 1899. att slippa se flärden i klädedräkt o c h tillgjordheten i låter. Här såg man väl klädda människor m e d dräkter, s o m hvarken tydde på fattigdom eller öfver - flödig l y x. Därnäst fick man se en ovanligt vacker kyrka, hvilken nyligen blifvit restaurerad. Alfrescomålningarna på tak o c h väggar v o r o verkligt tilltalande, utan att ha förlorat något af from naivitet, o c h de m o d e r n a tilläggen i dekorativ anordning i målade fönster o c h vackra bänkar v o r o alltigenom af harmonisk färgverkan o c h smakfulla former.
Inträffar ej delta fall, då är åter förhållandet annorlunda, och då synes ej eller oäkta barn, så vidt de icke blifvit afiade i hordom eller förbudna leder, böra uteslutas från rätt i afliden moders qvarlåtenskap. Vid bestämmande af vidslräcklheten utaf denna rätt hafva emedlertid Rikets Ständer funnit sig ej kunna sträcka den till arfvejord å landet. Sådan jord är egentligen slägtens och kan derföre, då den säljes utom slägten, vinnas åter i börd. Nu må dock, efter Rikets Ständers redan yttrade åsigt, det oäkta barnet icke inför lag betraktas såsom en slägtmedlem eller arfvinge i sådan betydelse; och rättighet till moders arfvejord skulle ej kunna i annan bemärkelse beviljas. Men hvad modren i öfrigt eger och hvaröfver hon, genom testamente, kan förordna, bör deremot hennes oäkta barn vid hennes frånfälle erhålla, så framt hon icke i laga ordning annorledes stadgat. Det är således icke någon ovilkorlig rätt eller så beskaffad laglott, som ej kan af modren tillintetgöras; men barnets rätt göres derigenom blott beroende af den, som, efter naturens lagar, står barnet närmast och i detsamma bör finna främsta föremålet för sin ömhet och välvilja. Ej eller utesluter nu gällande testamentsfribet behofvet af en sådan lagstiftning, enär omständigheterna mången gång kunna vara så beskaffade, att de hindra modren att till sitt barns’ förmån göra bruk af denna frihet, hvarförutan barnet skulle derigenom, å ena sidan, komma att i sin rätt alltför mycket bero af formers iakttagande och, å den andra, blottställas för tvister med arfvingar. Vill moder ej tillintetgöra barnets rätt i detta fall, bör den skyddas af lagen, hvars erkännande deraf innefattar en gärd åt mensklighet och rättvisa. För att tydligen utmärka sin åsigt att oäkta barn ej kunna erkännas såsom arf vingar, och af hvilken tydlighet flera förhållanden, rörande så väl barnen som de lagliga arfvingarne, bero, anse Rikets Ständer, att hvad oäkta barn i förevarande hänseende skola bekomma, bör betraktas såsom det vöre gifvet genom laga kraft egande testamente.
Men deraf följer icke, att Riksens Ständer, efter summans storlek, skola bestämma sine åtgärder. Är svek föröfvadt, så bör stratf följa, summan må vara liten eller stor. Man har den tron, att tillgångar i framtiden kunna finnaa och att de, genom personernes hållande i häckte, kunna framlockas. Det är likväl att begagna torturen, hvilket ej är Riksens Ständer värdigt. Jag tillstyrker icke fullkomlig eftergift, ej eller att man med dem ingår uti något accord; men jag önskade att sedan Utskotten nu uppfyllt sin pligt att göra Riksens Ständer uppmärksamme på saken, Utskotten, när Betänkandet blifver återremitteradt, måtte tiga ämnet i närmare öfvervägande, och föreslå att Ständerne måtte öfverlemna åt RiksgäldsContoirets Fullmägtige att, i afseende på desse gäldenärer, förfara lika som med andre. Herr RofmbladJag kan ej finna, huru det kan vara tortur, hvad som lagarne tillåta. Jag tror ej eller att det varit summans storlek, 60m bestämt Utskottens handlingssätt, utan blott det farliga exemplet, att desse personer, efter utsläppandet skulle kunna äga den förmögenhet, att de trotsade det allmänna medli - Ridd. 0. Ad, Prot. V, Band, 4S2 Den 18 Juni i f. m, dandet. Jag förnyar, att det ej är användande af någon tortur, och att ingen öfverenskommelse med dessa personer kan vara svarande mot Riksens Ständers värdighet. I afseende på hvad Herr Cederschjöld anfört, att ett contract, som de genom en underordnad Embetsman, blifvit förbudne aft begagna, skall varit orsaken till deras obestånd; får jag erinra, att i händelse sådant är fallet, hvartill lärer fordras säkrare bevis än deras tryckta eller otryckta uppgifter, så lemnar lagarne tillfälle för dem att söka ersättning. Grefve Spens, Cart Guflaf: Herr Rosenblad har i det väsendtligaste förekommit mig. Det var egenteligen emot den tanka, att det skulle vara för summsns storlek , som saken här förekom, jag tänkte anföra några ord.
När man nu dessutom medger, att saken är likgiltig, så kunde den åtminstone få stå qvar, för att fylla rummet. I / Grefve Löwenhjelm , Gustaf: Jag före slår, att ordet Collegier må utgå ur denna §., emedan den föreslagne redactionen annars kunde åstadkomma hinder, om dessa Embets-verk en gång skola afskaffas. Angående den siste värde Talarens anmärkning, om nödvändigheten att bibehålla i o §. för nummerföljdens skuld, så tycker jag, att man kunde göra med den, som med utdöda Adeliga slägter, nemligen bibehålla nummern, fast den icke mer linnes , då ingen förvillelse kan uppkomma. Herr Manner stam: Det är icke saknaden af Archiv och Betjening, sorn gör Allmänna Beredningen öfverflödig; dess mindre betydenhet härleder sig hufvudsakligen deraf, att den icke har beslutande rätt i något mål, och att dess Ledamöter icke äro för sina råd och tillstyrkanden ansvarige. Hvad den omständigheten beträffar, att Föredraganden skall till Beredningens Protocoll yttra 6in tanka, och att 20Ö Den 3 December c. m. detta Protocoll kan tryckas , så vitsordar erfarenheten obetydligheten af denna controli , emedan man sällan eller aldrig sett Föredragandens till Beredningens Protocoll afgifne mening tryckt. Föredraganden , såsom varande contrasigoent, och för de beslut han tillstyrkt ansvarig, blir i alla fall mest utställd för allmänna opinionen. Jag instämmer således med Constitutions-Utskottet i det tillstyrkande , att Rikets Allmänna Arenders Beredning må upphöra. Den omständighet, som rörer 10 §:s uteslutande , är än mindre vigtig. Utskottet skulle väl nödgas förändra paragraferingen 3 men detta kan lätt hjelpas , om en af de föregående §. §, i det stället blir delad i tvenne.
Förordningen af den 28 Augusti 1834- Till Bevillnings-Utskottets Utlåtande 2\T:o 5o. 3 slod för denna åsigt, får Utskottet vördsamt fästa uppmärksamheten på ordalydelsen af i momentet uti nämnde Författning, lydande som följer: ”Att Landtman, till följd af gällande Författningar , ej må förmenas _, hvarlielst pä landet och i städerne äfven vid tillfällen , då frimarknad ej hålles, föryttra deras och grannars afvel och af dem åstadkomna tillverkningar af hvad slag som helst j mer eller mindre fulländade; dock ulan rättighet för Landtmän alt för egen räkning idka handel med andra inköpta landtmann a-var or och tillverkningar, änsådane^ med hvilka j genom serskilde Författningar, fri handel är medgifven.” Svårligen lärer delta stadgande kunna antagas innefatta något annat bestämmande, än det af ett förklarande om den Landtmän från äldre lider medgifne rättighet att obehindradt försälja egen och grannars afvel och tillverkningar, hvilket, enligt hvad Utskottet har sig serskildt bekant, blifvit föranled t af ålskillige städers försök att vilja hindra Allmogen att i städerna försälja vissa på landet åstadkomne fullfärdige slöjdealsler. Något nytl Lagstadgande, egande gemenskap med den på fri försäljning af kött, bröd oell dricka beroende salu-accisafgiften, genom medgifven utsträckning af handelsrättigheten med ifrågavarande artiklar, synes den så mycket mindre kunna ega, som just, genom rättighetens hänförande lill hvad gällande Författningar innehålla, tydligen ultryckes, alt någon större tillåtelse, utöfver hvad i-edan gällande Författningar bestämma, icke genom ifrågavarande Kongl. Förordning af den 38 Augusti i834 är medgifven. Vid det återremitterade Betänkandets, N:o 3q , afgifvande, ansåg Utskoltet sig således ej, för ett bestämdt bedömande af sanna förhållandet, kunna hemta ledning från annat än de uti oftanämnde Författning af den 38 Augusti i834 åberopade gällande Författningar; och då den af den 33