Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I Stockholm: hos redaktionen, å Stadspostens hufVudkontor, i de större boklådorna samt å tidningskontoren. Rydberg. som hvit och dammig drog sig i en stor kurva ut från staden och försvann bakom en liten framskjuten husgrupp af hälft landtligt, hälft stadsaktigt utseende. Karin Olsson stod strax intill det temligen ' stora fönstret och med blicken så ihärdigt fästad vid denna husgrupp, som om hela hennes tankelif samlats omkring den samma. Hon tänkte dock på många andra ting, fast äfven husgruppen hade sin del i de vexlande skuggor, som drogo öfver del mycket regelbundna, men föga hjertevinnande ansigtet. Hon var klädd i en dyrbar supédrägt, sidenklädningen frasade vid hvarje rörelse af den starkt bygda gestalten, mot hvilken händerna föreföllo barnsligt små och veka, fast saknande synnerligen vacker form. Fingerspetsarne hade ett underligt uppstudsigt uttryck och de fina genomskinliga naglarne voro korta och tvära; handlofven var smal, men armen rundade sig ej, utan stack smal oeh knotig fram ur den sky af svarta silkesspetsar, som garnerade den halflånga klädningsärmen. Hufvudet var vackert och skulle hafva varit ännu vackrare, om ej den mattgula hårmassan i två tjocka flätor varit så besynnerligt, liksom till torkning upphängd på ett silfverspjut af vackert och dyrbart arbete. Ögonen, stora och blå, hade ett dystert, misstroget uttryck; ögonbrynen voro starka och betydligt mörkare än håret. Pannan var hög och fri, och öfver det hela låg något trotsigt och otillgängligt, som blott smälte bort, när den fylliga munnen log och lät se en skymt af de hvita jemna tandraderna. Men Karin Olson log sällan. I denna stund var det med en viss vällust, hon lät sina mest pinsamma minnen draga förbi. Hon visste ju, att de alltid lågo på lur någonstädes, färdiga att rusa fram och förstöra alla hennes förskansningar och plundra henne på hvarje nyfödd för Tidningen utkommer i hufvudstaden hvarje helgfri fredag och kostar for ett qvartal endast t krona, postarvodet inberäknadt. — Sista numret i hoppning om en smula lycka.
— Men är det väl rådligt, att gå från ytterlighet till ytterlighet och, med upphäfvande af fattade beslut, sönderslita sjelfva Lagbanden, dem vi, efter ett och annat år, torde finna oss nödsakade att återknyta ? Jag åtminstone tänker icke så: hoppas icke heller mycket för ändamålet vunnet, genom anstäld rättegång emot Tidningsskrifvare, som missbrukat Tryck friheten, eller genom rättigheten att enligt 9 mom. 4 §• indraga ett Tidningsblad, som är spridt förrän uppmärksamheten hunnit väckas på dess skadliga innehåll eller någon indragnings-åtgärd vidtagas. "Desse skäl hafva synts mig tillräcklige för stadgandet af min öfvertygelse; dock utbeder jag mig ännu få tillägga ett uttryck af min farhåga att, likasom eljest 8o ConstitutionsTJtskottets betänkanden. när man vill pä en gäng vinna allt, faran möter att allt förloras ; så torde äfven nu kunna inträffa, att TryckfrihetsLagens förenämnde stadgande förblifver i allo oförändradt, äfven derföre att man heldre velat aldeles utesluta detsamma, än deruti föreslå vissa af billigheten påkallade och till ändamälet troligen ledande förändringar. “ Häruti instämde till alla delar Herr Pastor Primarius m. m. Doctor Wallin. »••••»• •••«•»»* Ex Protocollo J. D. Valerius. Memorial till Riksens Ständer, med förslag till en ändring i 21 §. Riksdagsordningen. I första puncten af 21 §. Riksdags* Ordningen förekommer den motsägelse, att Riksdagsmän af alla Stånd finnes ålagdt uppvisandet af deras Fullmagter, oansedt der tillika, stadgas, att Ridderskapet och Adeln må legitimera sig enligt Riddarhusordningen, hvilk n åter innehåller, att sådant bör ske genom upprop och anteckning efter en öfver lefvande ätter författad Martrikel. För - Constitutions Utskottets betänkanden. 8i
Frågan står således nu på den gamla punkten, under det att det gamla och enda stödet för bördsrättens bibehållande, eller det gamla systemet, som efter någon persons död ensamt vid slägten bibehöll arfvejorden, blifvit genom den nya testamentslagen afskaffadt, och det s. k. politiska stödet för bördsrätten eller den förmenta kärleken till fortfarande besittning af fäders jord allt mer och mer bortfaller, likasom den gamla grundsatsen att fasthålla jorden inom slägterna visar sig allt mindre och mindre öfverensstämmande ej blott med de i statshushållningsläran antagna nya åsigter, hvilka med jättesteg fört Sveriges jordbruk framåt, utan ock med de respektive slägternas egen fördel, hvarföre också bördsrätten numera ur denna synpunkt omfattas med allt större och större likgiltighet. Således vitsordar en daglig erfarenhet, att t. ex. inom Ridderskapet och Adeln, den ena stora jordpossessionen efter den andra, som i sekler tillhört familjer, hvilka t. o. m. fordom fästat jordegendomens namn vid sitt egel, småningom öfvergått till andra personer, hvilka, Motioner hos Ridder skåpet och Adeln 1862. 59 öfter äldre föreställningar inom Adeln, knappast egt något namn, utan att, med ytterst få undantag, rättigheter) till börd af samma jord blifvit i sednare tider begagnad. Ja många slägter ha funnit sin enda ekonomiska räddning just uti försäljningen och sönderstyckningen af sina »fäders jord». Dessa faktiska förhållanden ådaga - lägga obestridligen, att den egentliga grunden och fördelen för slägten af bördsrätten icke mer finnas till. Hvad som qvarstår är fördenskull ingenting annat, än missbruken af bördsrätten d. v. s. möjligheten för säljarens skyldemän att, genom anställande af bördstalan, tillvinna sig en lumpen vinst eller afträdessumma af köparen. Och dessa missbruk och egennyttiga beräkningar äro, enligt hvad de många rättegångarne om börd otvetydigt gifva vid handen, både talrika och medföra en osäkerhet i egendomens besittning, som åter på jordbruksnäringen måste utöfva ett högst skadligt inllytande, på samma gårig, som de leda till demoraliserande split och väcka allmän förargelse.
Förhållandet är i korthet följande. K. M., som förklarade sig anse det vara af synnerlig vigt för påskyndandet, af afviltriugsärendernas afslutande i Rikets nordligare län, alt personer, som ådagalagt nit och skicklighet vid dylika ärenders behandling, blefve för någon tid förordnade att, emot erhållande af lämplige arfvoden, hos K. M:s Beflude i Westernorrlands, samt Westeroch Norrbottens län, äfvensom hos Kammar-Koll :m, handlägga, såsom föredragande, der förekommande afviitringsmål, häri Nåder, på grund häraf och med afseende å angelägenheten alt för afvittringarnes skyndsammare bedrifvande i nämnde län flere afvittringslandtmätare antoges, äskat att, jemte bibehållande af nuvar:de äldre anslag, ett serskildt tillökningsanslag af 8,000 R:dr årligen måtte, folden tid nästa Statsreglering blefve gällande, beviljas till fortskyndande af afvitlringarne i de nordligaste Irenne länen. Häröfver yttrade sig StatsUtsk. i dess Utlåt, M 71, punkten 14 sålunda: ”Enär, efter hvad kändt är, klagan länge varit förd öfver långsamhet vid afvittringsärendernes behandling och afslutande uti ifrågavar:de tre län, är det följaktligen af vigt att åtgärder vidtagas, hvarigenom mera skyndsamhet i detta afseende kan beredas. Den 25 Oktober. Af sådan anledn. har Utsk. ansett den begärda summan af 8,000 R:dr böra ställas till K. M:s disposition att under 3-år utgå lill afvittringsärendernes fortskyndande i Vester-Norrlands, samtVesteroeh Norrbottens län ; men som ifrågakomne anslag icke är till de ständiga behofven lian förligt, bör detsamma, efter Ulskts tanke, bland de till extra Statsregleringen hörande utgifter ttpiagas, hvarföre Utsk. får hänvisa till det utlåt., som deröfver framdeles kommer att afgifvas.” Orden läsas i hesagda Utlåt. pag. 14. Detta yttrande blef af R.
fattig eller sjuk, utan helt enkelt en bedraHon stod och hörde på människor, som om gare — sådant hade man hört förr, intet var hon lyddes till något helt annat än det de i själfva verket vanligare. sade, och när hon log, var det med en stilla Bkulle henne3 1894 och strålande ljuflighet, som upplyste och förvandlade hennes drag. Vid den tid, då hon kom ut på sina första baler, började en helt ny läkare att låta tala om sig i staden. Ä n n u hade han knappast varit synlig i sällskapslifvet, fast man påstod, att han sökte ett rikt gifte, men man hade mycket att berätta om hans skicklighet, och när L y d i a Lothigius för första gången såg doktor Ström i en af de familjer, där han utfört några af sina lyckade kurer, fäste sig hennes ögon länge och spörjande på hans ansikte. D e t var ljust och fylligt, med stora, blå ögon och en stor, leende mun, som g a f uttrycket ett visst käckt kynne. H a n talade muntert ocb högljudt, och förrän han ställde sina ord till henne själf, visste hon icke, om hon tyckte om honom, men då förstod hon, att man fann honom vinnande, och hon hade ingenting att invända, då fadern tog honom till husläkare. D e t blef henne snart en angenäm vana att vänta honom ett par gånger i veckan, och hon skulle haft svårt att göra sig reda för hvad hon kände, när han afbröt ett föredrag öfver konsulns diet för att skämtande spörja efter hennes hälsa. Det föreföll henne, som om han icke skulle kunna taga någonting i världen på allvar — åtminstone när han talade med henne — men hon tyckte om att tänka sig honom i utöfningen af sitt kall, sådan han i farans ögonblick måste stå vid sjuksängen, och en kväll, då hennes far fick ett anfall af sin gikt och man sände ett brådskande bud till doktorn, väntade hon i spänning på hans ankomst. L u g n och trygg trädde han in om dörren, lngnt gaf han sina order, men när han gick, förstod hon, att han var värd sitt läkarerykte, och hon kunde tackat honom, för att han icke lade märke till henne, där hon satt i sitt hörn.
Hr Gr:n har vidare, såsom skäl mot sjelfskrifvenheten, omtalat fullmaktsköpen och framhållit huruledes man skulle kunna tänka sig, alt en enda person kunde upköpa och utdela en sådan mängd fullmakter inom delta Stånd, atl han skulle kunna disponera öfver majoriteten. Möjligen kunde sådant blifva händelsen, ehuru jag icke tror atl man deruppå eger exempel, om icke måhända någon gång under frihetstiden, dä utländska penningar voro alt tillgå för dylika uphandlingar. Men jag hemställer till Hr Gr:n om, i händelse mutsystemet skulle göra sig gällande, det icke är lika lätt all på della sätt bereda sig majoritetens röster ibland 60 personer, som au a priori upköpa ett antal fullmakter för att vinna majoriteten på Riddarhus#!!, sådant det nu är sammansatt. Jag tror att lättheten blir vida större, emedan det är ett vida mer begränsad! antal, hvarpå man har att inverka, under det att nu det lyckliga förhållande eger rum, att i den stund Adeln formeras såsom RiksStånd, det är omöjligt alt kunna veta om Ståndet kommer att bestå af 100 eller 500 ledamöter. Vidare har Hr Gr:n såsom skäl mot sjelfskrifvenheten anfört, att understundom en eller annan person här upträdf, hvars närvaro man önskade aldrig skulle hafva inträffat. Jag erkänner delta och beklagligen har äfven jag varit vittne lill ett sådant förhållande, men Hr Gr:n måste dock medgifva, att detta lyckligtvis hörer till de ganska sällsynta undantagen. Af undanlag brukar man vanligen icke göra regel, och det ligger inora makten hos Adeln, i följd af de stadganden som i grundlagen äro för dess verksamhet föreskrifna, en rättighet alt kunna så reformera sig sjelf i det skick, hvari Adeln nu befinnes, atl dylika händelser som de på hvilka Hr Gr:n anspeglar, för framliden åtminstone i det närmaste skola uphöra. Slutligen har Hr Gr:n förklarat och försäkrat, att, om Adeln utbyter sin sjelfskrifvenhet
Till denna skillnad är svårt att finna någon giltig grund, da det synes öfverensstämmande med bade rättvisa och naturlig billighet, att deri som fästa: sin säkerhet vid något visst'af Låntagarens Egendom, det vare sig löst eller fast, också bör derutur, få njuta sin betalning. Och då Inteckning i fast egendom tillkommit just derföre, att fastigheter icke kunna, lika som lösören, .öfver* lemnäs i Långifvarens händer, tyckes den ock höra medföra enahanda säkerhet. Visserligen kan det invändas emot förändring af den stadgade förmånsrätten för Barnarf, upphörd och dylike i 17 Cap i 8 §• Handels-Bal ken örn nä mrida medel, att Lagen bör sörja för omyndige barns och publike Verks säkerhet, och således söka förekomma den möjliga händelse, att en Förmyndare eller Uppbördsman använder Barnarfvet eller de allmänna medel han har om händer, til! inköp af fastigheter, hvarå hon sedan emot inteckning kan upplaga penningelån , sorn då skulle vid inträffande concours, till de omyndigas eiler det allmännas skada, utgå med förmånsrätt; men deremot synes, med lika skäl, den erinran kunna ega runa , att säkerheten hos en Förmyndare eller Uppbördsman, för hvad lian Baneo-UtsAotutt ÉttHnhanden. 68 i i sådan egenskap får om händer, förnämligast be• ror af personens moraliska charakter, och att om han för anförtrodt Barnarf eller Uppbörd kan kö» pa fastighet, derå göra Län och förskingra penningarne, kan han utan en sådan omgång mycket lättare directe förslösa Barn arfvet eller LTppbörden, hvarigenom de omyndige eller det allmänna stapå samma punct samt föijakteligen i båda fallen kunna gå. miste om sine medel. Eger åter Förmyndaren eller Uppbördsmannen fast egendom , innan han einottager en sådan befattning, och sedan later inteckna, samma fastighc-t så saknas äfven i den händelsen skälig grund att
När BancoUtskottet ej funnit sig vid att bifalla mitt förslag om upplåningens början genast under Riksdagen, på det Ständerne sjelfve kunnat bedöma, hvilka föreskrifter voro af nöden, anser jag, att man nu endast bör göra början med en upplånings-rörelse, för att vid nästa Riksdag se, hvad raan vidare kan besluta, men icke för närvarande gifva denna rörelse någon särdeles stor utsträckning. Att tänka på PrivatBankers uppkomst före nästa Riksdag, är omöjligt, och då silfverutvexlingen ej kan börja före i832, är det ej heller möjligt, att dessförinnan, och så länge inga utländska capitaler kunna påräknas, vin-. Den 3o Hove m h e r f. in. •99 na säkerhet för åtgärdens bestånd. Utgående från den synpunkt, att här endast är fråga om att göra en början, lager jag mig således friheten fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på nödvändigheten deraf, att lemna BancoStyrelsen en sådan latitud i rättigheter, alt man icke fastställer några ovilkorliga föreskrifter för verkställigheten. Grefve Björnstjerna har rigtigt anmärkt, att man mäste rätta upplånings-yilkoren efter den olika naturen af de capitaler man söker erhålla. Man kan icke erhålla fluctuerande capitaler på lång uppsägningstid, eller stående capitaler mot allt för låg ränta; och jag finner det derföre otjenligt, att välja en ränta af 3 procent med 4 månaders uppsägning, emedan desse vilkor ej locka hvarken fluctuerande eller stående capitaler i vårt land. Det är icke tänkbart, att sådane Obligationer skulle blifva begärlige, då de aldrig kunde nyttjas som cassapapper. Så väl räntan, som uppsägningstiden, måste alltså förändras efter de olika capitaler, sorn kunna erhållas, och man finner häraf lätt, huru nödvändigt det är att öfverlemna dessa bestämmelser till BancoStyrelsen, åtminstone inom något visst maximum. Jag skulle i sådant afseende, hvad räntan beträffar, anse det vara lämpligast att bestämma högst 2 procent för lån på korrtare tid, och högst 4 procent för lån på längre uppsägning, Hv d äler betalningstiden angår, har jag, likasom 200
I frägan om Langens och Riksgälds-Loocorsts konäsrs updagande för Allmänheten är jag alldeles af samma tanka med Major kckollk och Friherre lckjerra. — Ilimgusn, det är sannt, har hirtils konorerrr sina förbindelser och är utan allt misstroende, dä deremot Riksgälds-Lommel sä mycket förlorat Lreäiren. Dä et ondt skall botas, mäste man-söka orsaken för at kunna finna och anwända medel til desi hjelp. Dä nu orsaken döljcs af hemligheten, blir hjclpen om intet alldeles omöjlig, atmindstons ganska sivar. Matte derföre RikSgalds-Lomorsrs tilstand blifwa allmänt kändt och jag hoppas utwägar til hjelp för framtiden skola finnas. Herr 8 c b 5 nlkrvm, ksbr. At til Hemliga Utskottets pröfning och betänkande öfwerlemna den fräga, huruivida Riksgälds-Loncorecs aäMlnistrsrion och föres . 1 7! haswande borde nu och framdeles wara hemlighet underkostad eller ej? wore det samina som pasta at uti något afseende, det wore nyttigt ak halla det hemligt, hwilket afseende omöjeligen kan upletas. Motsattsen deraf, nämligen nyttan af hemligheternas updagande uti sörell amnda sak, är tydeligcn och wäl bewist af Herr holsts och Friherre tjerrås ingifna Memorisler.
Rättegångsbalken, rättvist fälla Rådstufvurättens förrbemäite Ordförande och Ledamöter, Borgmästaren C. E. Wahrenberg samt Rådmännen J. Turdfjäll, J. Bomgren och E. D. Grape, att för det obehöriga dröjsmål med handläggningen af i fråga varande två mål, de således låtit komma sig till last, böta tillsammans ett hundrade R. St. Just. Ombudsm. St. Just. Ombudsm. Ernb.-Berättelse för år 1849. daler silfvermynt med trettiotre R:dr 16 sk. banko till treskiftes. Men i anledning af Advokatfiskalsembetets jemväl gjorda yrkande, att derest vederbörande sakägare fått vidkännas skada genom åtalade dröjsmålet oell ersättning derför fordrade, Rådstugurätten mätte förpligtas att samma skada ersätta, har Hofrätten, enär i detta mål det icke ens blifvit uppgifvet, att sakägarne genom Rådstufvurättens dröjsmål lidit skada, än mindre förekomme, att sakägarne för sådan skada fordrat ersättning, ansåge vidare yttrande, i anledning af berörde, vilkorligen framställde yrkande icke erfordras. Hvarken å min sida, eller, mig veterligen, å de tilltalades, är i detta utslag ändring sökt. Uppvidinge Häradsrätt hade genom utslag den 20 December 1S45, under åberopande af 40 kap. 1 och 6 §§. Missgerningsbalken, Kongl. Förordningen den 25 November 1762 och den 10 Juni 1841 samt Kongl.
N:o 5i, med föreslående af ett tillägg i 47 §:t) Reg.Fm. Uppå derefter framställd propos. blef förslaget godkändt till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. Då nu ånyo föredrogs Const.Utskrs den 7 dennes på bordet lagda mern. N:o 53, med utlåt, öfver K. M:s nåd. propos. ang:de upphörande af Konungens tvänne röster i Högsta Domstolen, blef samma mern. ånyo lagdt på bordet af Ii. Ex. Den iG No vem be r e. m. 5g Hr Gr. Löwenhjelm, Gust., och Frih. Hermelin, Äng. Söderling. Föredrogs ånyo Const.Utskts den 7 dennes på bordet lagda meni. N:o 54, med utlåt, öfver K. M:s nåd. propos. ang:de upphäfvande af hvad nu stadgadt år om lagförklaringars utfärdande af Högsta Domstolen. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag skulle tro, att Ståndets beslut i detta fall är beroende af det, sorn fattas öfver nästföreg:de betänkande. När det blifvit hegardt på bordet , lärer väl äfven detta böra hvila i sammanhang dermed. Frih. Hermelin, August Söderling, förenade sig med Hr von Hartmansdorff om detta måls bordläggande ånyo. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, alt ehuru han icke vore af samma tanke som Hr von Hartmansdorff sednast framställt, lomme målet, då det af tvänne ledamöter blifvit ånyo hegardt på bordet, att der förblifva till nästa föredragning. Då nu äfven ånyo föredrogs Const.Utsk:s den 7 dennes på bordet lagda mein.
I Fahlun och Sala skola Taxeringsmännen utgöra lika antal, som för andra och tredje classens städer stadgadt är, hvarvid Borgare-Ståndets ledamöter utgöras till hälften af Borgare och Bergsmän, dock så, att i Fahlun det ena året Fem Borgare och Fyra Bergsmän och det andra Fem Bergsmän och Fyra Borgare blifva stadens Taxeringsman. §. 90, Ej må till Taxeringsman af Borgare-Ståndet väljas annan person, än den, som idkar verklig Borgerlig rörelse. 52 Bil. till Bevillning iUtskottets Betänkande, N.o 12. §• 91. I de städer, der Gymnasium finnes, skall ibland Preste-StAndet en Lector väljas till taxeringsman. §. 92. Academiska taxeringar förrättas under Rectors ordförande och skola utgöras af Två ledamöter af Ridderskap och Adel, Två af Preste-StAndet, Två Borgare och Två Ståndspersoner samt Åtta af Academi-staten, helst sådane» som ega fastighet i staden; och skola Taxerings-längderne för Academien aflemnas till Rector, för att Pröfnings-Comiteen vidare tillställas. §. 93. De tvänne ledamöter af Academi-staterne i Upsala och Lund, som väljas att deltaga i dessa städers Taxerings-Comite^r och de tvänne Borgare, hvilka i samma städer utses att deltaga i Academiska taxeringarne, höra såsom ledamöter öfvervara håda dessa taxeringar, för att på håda dessa ställen kunna meddela nödiga upplysningar. §. 94. För städerne gäller, att, då fullt antal taxeringsman af någon class saknas, bristen må ifrån annan ersättas; hvarvid iagttages, att, om bristen uppkommer inom Ridderskapet och Adeln eller Preste-StAndet, den ersättes genom Ståndspersoners inväljande. §. 95.
IVIaj:l tinner otvunnämnde Oess Letaltnin^sbutvundes underdauiAL bemslättan pakuttu; men dä, zenona sädant u^8kot, oell under ovi88tielen, tluruvidu u^^1älet86 ut Xunz8Aärden komme ull K>itultu8 etter ej, mycket ut den tid, 80m elje8t kunde n^lliAl unvundu8, unlinAen litt nödige torderedetser tor t8undlt>ruk8-In8lilulel8 iordninAkrinAande vid Ilttlunu Fenu8l vid arrendetiders 8tul, etter tor ull 8dka bereda annan ulväA, 80m möjtiAen kunde ttonu8 litt ell 8udunl In8lilul8 inrullande unnor8läde8 inom biunel, 8kutte tor undumutel törtoru8, 8u vitt t^on^t. Nuj:t nu lrurmed litt kikel8 älander, r;enom dera8 8lal8-tdl8koll, otverlemna ull tiurulinnan vidtaga del t)68tul, i!-lV»rlitt den at t^onZI. I>Iuj:t8 Letattntn^tratvande gjorda tramslättni»§ 4 ./V.-o >5^. linnas föranleda; oell varcla 1 säclant afseenäe bancllinAgrne i ämnet liärbos bifoAacle. l^onr;l. Uaj:t forblitver Rikets 8tän6ers 8tats-Dtskott med ali RonZIl^alt oell önnest välbevä^en. 6L0/-A k//ct/'a^ «/ Droto6li//ct ö^/uer'
Jag vågar bestämdt hoppas, att kommande Ständer skola anslå medel lill detta företag, och ser ingen fara deruti, att anslaget beräknas för 4 eller 5 fi>; men, mine herrar! den moraliska kraft, som visas af R. St., då de anslå en tillräcklig rund summa för ett vigtig! företag, afven den anser jag vara af mycken vigt. Jag skulle ej våga att yttra mig så bestämdt, om jag ej nyss hört en af StatsUtskrs ledamöter, hvilken sjelf förut tillhört krigsyrket, hafva anfört hvad som inom Utskrs utgiflsafdelning i detta hänseende blifvit framstäldt. Utgiftsafdelningen har tillslyikt en ganska betydlig summa, hvilken på det sätt, som den beräknades, måhända hade öfverstigit hvad K. M. begäi t. Mig Den ao Mars f. m. Mig synes således alt bestämmandet, om detta anslag skall utgå på 5 år eller ej, endast är behöfligt för sjelfva utbetalningens skull. 1 afseende på sjelfva beloppet, så är jag, ehuru endast på grund af de financiella skälen, böjd för det större anslag af 5oo,ooo r:dr, som K. M. föreslagit, utan att vilja bestämma på huru många år det bör utgå, ty det anser jag vara af mindre vigt. Jag har bär hört yttras någon fruktan, att om R. o. Ad. skulle frånträda StalsUtskrs förslag i denna punkt, och lioja summan, så kunde någon svårighet möjligen uppstå, dels i afseende på de disponibla medlens tillräcklighet, och dels i afseende på de olika beslut , hvilka inom de olika RiksSt-.n skulle uppkomma, ifall man ökade summan; men hvad först angår medlens tillräcklighet, så måste jag säga, att om de skulle behöfvas för att bereda tillgångar till ett sådant företag, sorn detta, hvarom StatsUtsk., hvilket granskat planer och handlingar, förklarat, att det är af yttersta vigt, så ser jag intet hinder att låta de punkter, som komma efteråt i StatsUtskts framställda betänk., minskas eller försvinna.