Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon njöt i fullt mått af att utöfva sin sköna konst, och märkte ej de många blickar, som voro fästade på henne. Slutligen, rädd att uttrötta henne, fattade hennes meddansare hennes hand och förde henne, efter en kort vals, till hennes plats. När potpourrin var slut, bortförde fadren sin dotter, oaktadt alla närvarandes böner att få se henne dansa ännu en gång. Rosa sjelf lät sig villigt föras, hennes hjerta var så fullt, hon ville bort, hon ville bli ensam med sig sjelf. Så hade hon aldrig dansat förr, det kände hon. Denna afton, då hon uppträdde i en lätt drägt, i ett haf af ljus, vid en skön musik, i en omgifning af unga, den hade gifvit hennes dans en helt annan färg, än den egt, när hon hemma dansade hvardagsklädd, ensam, utan musik. Äfven det bifall, hon rönt, lifvade och gladde henne; men högt slog hennes hjerta af fröjd, då vid hemkomsten fadren slöt henne i sina armar, sägande: „Min Rosa, haf tack; du har i dag gjort din far den största glädje, han haft på många år“. Snart kommo bjudningar från många håll. Nu var Rosas längtan, att få vara med, stor, men hvarje gång hade hennes far något hinder derföre. Än var balen tillställd af för ungt folk, man visste ej hvad anseende de kunde komma att bibehålla i lifvet, än var det fult väder, än var det ej värdt att Rosa just i dag skulle bege sig hemifrån, och så gick det gång för gång. Stundom började Rosa tro, att hennes far ej älskade att hon dansade. Hon frågade honom derom, hon sade: „Säg mig upprigtigt, min far, jag slutar gerna att dansa, icke är det svårt blott jag vet din önskan“. Men då han åter svarade: „Du dansar skönt som ingen annan; lemna icke den herrliga gåfvan“, då ägde hon icke styrka att göra uppoffring af sin högsta fröjd: hon visste ju icke, om hon borde det, och för hvad hon skulle offrat den; men hon gret mången gång af ovisshet. Ofta hände ock att fadren hemtade henne en prydnad, en vacker klädning.
Örn detta skulle ega ruin med den äldsta inom hvarje grad, finnes något skäl att antaga, det statens fördel genom en slik åtgärd skulle beredas? Skall åter denna uppflytt ning verkställas utom tur, hemställer sig, huruvida sådant skäligen bör låta kunna sig verkställas, utan att man gifver futlmagt åt den som sålunda tillförordnas. Vid dessa förhållanden anser äfven jag mig ega fullgiltig anledning att afstyrka allt afseende jemväl å den sednare delen af motionen. Gr. af Ugglas, Ludvig: Afven jag för min de! instämmer uti den siste talarens yrkande på bifall till Utsk:ts förslag, enär jag anser de uti förevarande, af Hr Stjernsvärd väckte motion föreslagna åtgärder vara både öfverflödiga och opraktiska. Motionären har lagt mycken vigt deruppå, att hans förslag, för detsammas fullständiga granskning, skulle nu öfverlemnas åt den komité, sorn, enligt motionärens egna ord, hade genom sin ställning ansvar för hvad den yttrade. Enligt min åsigt har dock den värde talaren allt för mycket begränsat detta ansvar. Af en komité, sådan som den nu lör landtförsvarets angelägenheter tillsatta, har man nemi. ovilkorlig rätt att fordra kännedom om — och till följd derutaf äfven pröfning af—hvarje vigtigare tanke och förslag, som rörande dessa angelägenheter blifvit uttalad eller framlagd. Härutaf följer äfven, att komitén måste bära ansvar icke allenast för hvad den yttrar och föreslår, utan äfven för hvad af vigt den uraktlåter att uppmärksamma; så ock att, jemte framläggande och utveckling af de skäl, på hvilka komitén stöder sina algifvande förslag, äfven måste framhållas de fel och brister, som anses vidlåda andra, desamma motsatta, eller derifrån afvikande, äfvensom de olägenheter, som af dessas antagande skulle uppstå.
Deremot, och då behofvet torde fordra ett tillökadt biträde, intilldess fullständiga cadaloger kunna blifva uppgjorda, och Bibliotheket, i öfverensstämmelse dermed, till alla delar ordnadt, hemställer Utskottet, det Kongl. Majrt må ega, att, under loppet af 3:ne år, för detta ändamål till arvoden för extra biträden, af det till böckers inköp anvisade anslag, disponera r,ooo R:dr årligen. Vidkommande den af Kongl. Maj:t i Nåder föreslagne löneföi höjning för de båda Bibliotheks-Amanuenserne, så anser Utskottet billigheten fordra, a-tt desse tjenstemän, hvilkas redan trägna göromål erhålla en yt~ Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 54. y terligare tillökning, i nion af Bibliothekets tillväxt, komma i åtnjutande af löne-förmöner, i förhållande lill hvad deras vederlikar å Kongl. Canzliets stat redan före delta åtnjutit, hvadan Utskottet tillstyrker, alt det för detta ändamål erforderliga ytterligare anslag af 600 R:dr må varda bifallet. Likaså anser Utskottet behofvet af ökadt Vaktmästare-biträde icke kunna bestridas och hemställer derföre, att för ytterligare En Vaktmästare måtte an visas enahanda af löningsbelopp, som den förut befintlige åtnjuter, dock så, att som lön bestämmes 200: och uti beklädnadshjelp 66: 52. — tillsammans 366: 3a. — och lärer, ifall en sådan fördelning af löne-vilkoren antages, jemväl böra stadgas, att, vid nuvarande Vaktmästares afgång, efterträdarens löne-förmoner må på lika sätt fördelas. I sammanhang med delta ämne, tror Utskottet sig tillika böra föreslå Rikets Ständer, att hos Kongl. Majit i underdånighet hemställa, att, vidden fördelning, som, i följd af den nya organisation af SiatsRådet, hvilken Rikets Ständer, för deras del, beslutat, kommer att uppgöras af de tili hvarje Siats-Råds
Ett fullständigt reglemente eller instruction för alla TullOfficianter torde vara ett oundgängeligt vilkor för en systematisk tjensteutöfning inom ett Verk af så vidsträckt omfattning, som en RiksTullbevakning, enär 1724 års Reglemente icke lärer kunna anses äga den fullständighet, som närvarande tider och begrepp påkalla. Jag har, sedan jag väckte min motion i detta ämne, hört GenerälTullDirecteuren sjelf tillkännagifva, att något sådant vore under utarbetning, och finner mig således icke hafva saknat anledning att angifva behofvet uti denna del. Ålskillige Inspectioner, Tullkamrar och Contor i Stockholm och Götheborg torde kunna sammanslås, och flere Tulltjenster i följe häraf torde kunna indragas, till besparing af en mängd synliga och osynliga utgifter; och troligen skulle sjelfva handelsrörelsen derigenom kunna betydligt lättas ifrån mångå onödiga omgångar, tidsspillan och kostnader, hvaraf den nu besväras. Jemte' anständiga löner, borde vissa procent af Tullbörden till Tjenstemännen inom Districtet, i förhållande till tjenstegraderne, bestås, för att göra det egna intresset, äfven i anseende till det allmännas bästa, så mycket som möjligt gällande. Det blifver för lagstiftaren, i denna väg, alltid ett magtpåliggande ögonmärke, Den 3o December e. m. att så ställa till, att handeln ej aflägsnas ifrån det TullDistrict, sora af redlige och nitiske tjenstemän be vakas, för att draga sig till något annat, der man mera hade öfverseende med lagbrotten. De egenmäktiga taxationerne, såsom de af nuvarande GeneralTullstyrelse blifvit kallade, böra mera kraftfullt hämmas, än som hitintills skett; och alla sportlar, om de skola fortfara, böra fastställas medelst ordentlig författning och utförlig tryckt taxa, som vid tjenstens förlust hör linnas uppslagen i hvarje TullEmbetsrum; och borde i denna taxa strängt progressivt ansvar stadgas för den TullEmbetsman, som understöd sig att Öfverskrida den.
Jag kan ej föreställa mig en bergslag annorlunda än såsom ett annat bolag, hvilket contraherar med Staten; och inom alla bolag, så vidt jag känner, är det stadgadt, att en viss pluralitet, större eller mindre, äger rättighet alt ändra bolagsreglorna ända derhän, att den kan besluta sjelfva bolagets upplösning. Om man antog inom ett bolag, som består af ett stort antal ledamöter, att till hvarje förändring skulle erfordras en fullkomlig enhällighet i öfverensstämmelse med det gamla Polska liberum veto, så vore det alldeles detsamma, som att förbjuda alla förändringar. Om man ansåge en enkel pluralitet vara alltför liten, så kunde man ju bestämma en något större, t. ex. •|:delar af de röstägandes antal. Detta är den enda hufvudsakliga förändring i Utsk:s betänk., som jag för min del tillåter mig att yrka. Frih. Cederström, Jacob: Jag har i sjelfva ämnet ingenting att anföra, men i afseende på Hr Lefre'ns yttrande rör:de ekskogarna och den fråga han deruti framställt: hvar äro nu våra ekskogar? har jag ansett mig pligtig att upplysa, att de risoch vrak-ekar, som blifvit borthuggna sedan dispositionsrätten öfver ekskogen blifvit fri, hafva lemnat luft åt den unga skogen. Den värde talaren behöfver blott titta omkring sig i de landsorter, der ekar ' växa, för att öfvertyga sig om, ifall han vill nyttja sina ögon, att plantorna af nu uppväxande ekar lofva för framliden duglig ekskog, i stället för de risoch vrak-ekar, som förut funnos. Hr Hammarhjelm, Garl Fredr.: Innan discussionen slutas, anhåller jag att få förena mig med Hr Lagerhjelm och Hr af Uhr uti de anmärkn:r rör:de de allmänna grunderna för detta betänk'., som af dem blifvit framställda; och ber att Ulsk. vill laga i synnerligt betraktande det förslag, som af den sistnämnda blifvit gjordt.
Att vägen bör delvis fullbordas synes mig ligga i sjelfva arbetets natur, emedan derigenom transport af materialier, m. m., underlättas. Att påbörja öfverallt, utan att göra någonting färdigt, vore ett besynnerligt sätt att gå tillväga, och hvilket ej heller af någon jernvägsbyggare blifvit begagnadt, aldraminst af Öfverste Ericson. Dessutom är det en annan orsak hvarföre vid denna Riksdag något måste göras för bangård å Södermalm, då en bana från Stockholm skall utgå mot söder. Anvisas ej medel för nämnde bangård, så äger icke Stockholms stad anledning att för dess anläggande taga några förberedande åtgärder. Jag anhåller om bifall. Hr Printzensköld: Ju oftare Gr. af Ugglas yttrar sig, desto besynnerligare blir hans argumentation. Gr. af Ugglas har sednast sagt, att det icke vore af behofvet påkalladt att anslå medel till anläggande af en bangård på Södermalm, der banan skulle utgå från Ståckholm och vidare söderut, på den grund att K. M. har åt sig updragit att bestämma hvar bangården i Stockholm skall ligga, och hvarifrån vägbanan skall utgå från hufvudstaden. Nu bågar jag den ädle Gr:n: huru kan K. M. bestämma en punkt inom Stockholms stad hvarifrån banan skall utgå, innan man vidtagit åtgärder som försäkra om möjligheten att begagna denna punkt? Jag vet visserligen att expropriationsrätten finnes lill genom en särskild lag, men att begagna denna rätt på ett mindre lämpligt sätt, och icke göra afseende på omständigheter, som föranleda dertill, att begagnandet af denna rätt medförer den aldragröfsta orättvisa, det är någonting som jag icke tror att Regeringen skulle vilja tillåta sig. Således synes det vara naturligt, att innan vägbansarbetet börjar från Stockholm, bör Regeringen genom hvarjehanda förberedande åtgärder göra sig förvissad om hvar utgångspunkten på Södermalm för banan bör vara, och således hvar bangården bör ligga, för att vara viss på, att när man fortsätter banan utom Stockholm, man icke skall behöfva vända hvarken åt höger eller venster för att skaffa sig en bangård. Jag tror således att det ligger i sjelfva sakens natur att plats för bangården bestämmes, innan man börjar väganläggningen. Så har också tillgått både vesteroch söderut. När R.
Utskottet har anfört, att, såsom jag ock upgifvit, denna utskyld icke ingår till Statsverket, utan aflämnas directe till Consistorierne, för att användas, på sätt jag anmält - Den 2 Mars e. in. »29 malt antingen till ringare skolbetjentes understöd eller ock till fattige gossars hjelp i deras studier. På denna premiss bygger Utskottet följande slutsats: af skaffandet af densamma (nemligen ut skyl dea) skulle således medföra förbindelsen att ersätta Consistorierne för Läroverkens behofhvad de i sådan väg kunna påräkna såsom inkomst, hvilken för år 1826 utgjort omkring 5800 R:dr. Denna slutsatts är, efter mitt sätt att förstå, högst felaktig. För att komma till densamma, synes mig, det man bade bort ådagalägga, alt behofvet, hvilket jag påstår nu mera, efter något öfver 200 års förlopp, icke existerar, verkligen ännu äger rum. Men sorn Utskottet icke motiverat något behof af en slik inkomst för Consistorierne, och, om än detta behof gifves, redovisningen i alla fall borde ske annorlunda, nemligen i sammanhang med den öfrige kronoupbörden, och lefvereras ibland Statsmedlen, för att komma under Rikets Ständers Revisorers granskning; så anhåller jag vördsamt om återremiss af Utlåtandet, med det tillägg, att, derest behofvet af djeknepenningarnes fortfarande förefinnes, denna inkomst, efter hvad StatsUtskoltet densamma upgifvit, mätte uptagas på Stat ibland Extra Ordinarie inkomsterne och upföras till utgift ibland de medel, som kunna an15 H. o i3o Den 2 Mars e. m. visas för Fromma Stiftelser, med rättighet för Consistorierne, att hos Kongl. Majit anmäla behofvet, och efter dess nådiga pröfning undfå sine anordningar deraf intill nästa Riksdag, hvarom skrifvelse till Kongl.
Äfven jag instäm mer deruti, att tullen å färdig tobak må blifva uppsatt, och tullen å bladen blifva bibehållen, ty tobak produceras innom landet till större qvantitet än fordom, och är en ren öfverflödsartikel. Tullen derå bör således vara betydlig. Herr Cederfchjöld-, 1 händelse Ridderska pet och Adeln bibehåller den föreslagns tullen å tobaksblader, hemställer jag, om ej tullen å Kardustobak bör höjas till 60 procent. Herr Grefven och Landt Marskalken före - Rtdd 9. Ad Prot VII. Band. SS ( ' 866 Dea 20 Augusti e, lil. slog, att Inkommande Tullen å Kardustr måtte till 60 procent förhöjas, nien den af BevillningsUtskottet å Tobaksblader föreslagna Inkommande Tullprocent 35. bibehållas. Bifölls. Hvarefter Her v Grafven och Landt-Marskalken hemställde , att Inkommande Tullen å Knaster jemväl måtte till 60 procent förhöjas. Ropades Ja. ”Tobak, Ciggarrer ; Inkommande Tull. ”procent 50 ; Utgående Tullproeent 1,” Herr Lefrén-, Jag underställer, om det ej är samma skäl, att höja tullen på Cigarrer till 60 procent , som på Karduser. Herr af /Hingård; Jag tror ej, att det tillverka» mycket Cigarrer i Sverige. De 60 procenten voro en skyddstull för våra tobaksfabriker, men någon Cigarrfabrik finnes ej här. Friherre Cederström; Den anmärkning Herr af Wingård gjort, finner jag ej hindra att, för consequencens skull, man äfven sätter cigarrer till 60 procent, såsom Herr Lefrén föreslagit. Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, att Inkommande Tullen å Ciggarrer mät - ren 23 Augusti e, m. {ej i liknat med hvad i afseende å Kardo' r redin blifvit stadgadt , till 60 procent förhöja®. Ropades Ja. ’’Träd , Buskär och plantor, friska aila ”slag ; Inkommande Tuliprocent 1.
Kommunerna lefva redan till betydlig del på sådana inkomster, och till och med staten liar börjat betrakta bränvins-afgiften såsom en nödvändig statsinkomst, så att man kanske snart skulle anse det vara en stor olycka, om folket lade bort att supa. På grund af hvad jag anfört, får jag anhålla om afslag å Utsk:ts hemställan i denna del och att den nuv:de författningen må bibehållas oförändrad under nästa statsregleringsperiod. Hr Fahnehjelm, Gustaf: Jag anser det förslag, som Utsk:t framställt, vara ganska fördelaktigt och välbetänkt, men vill dock icke ingå i någon närmare undersökning af detsamma, utan endast fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på ett förbiseende, som Ulsk:t lått komma sig till last. men hvilket lyckligtvis är lätt att afhjelpa. I 3:dje monut af 2:dra §:n står nemi. föreskrifvet, alt i Slockholm tillfaller hela afgiften staden. Orsaken härtill kan naturligtvis icke vara någon annan än den, att Stockholm icke deltager i landsting. Men Utsk:t bar icke observerat att Stockholm icke är den enda stad, med hvilken ett dylikt förhållande eger rum. Göteborg är i alldeles samma kategori. Jag skulle derföre vilja anhålla, att R. o. Ad. täcktes besluta, det 3:dje mom:t finge följande lydelse: »1 Stockholm och i annan stad, som icke deltager i landsting, tillfälle hela afgiften staden.» 324 Den 4 Juli f. m. Hr Nordenfelt, Enar Wilhelm: Jag öfverensstämmer hufvudsakligen med Hr von Koch i de åsi.ter, lian uttalat, och skulle vara böjd för att, lika med honom, begära afslag å Utsk:ts hemställan, om jäg icke vore öfvertvgad om att dermed ingenting kan vinnas, emedan landstingen här hafva så många målsmän. Jag beklagar visserligen, att man skall grunda sina inkomstberäkningar på bränvins-försäljning, men emelle:tid äro förhållanderne sådane nu, och då sjefva statsverket spekulerar på bränvin, kunna äfven landstingen göra det.
Ställa sig de båda Statsmagterna på den ståndpunkten, att de hvar för sig, oberoende af den andra, förklara rigtigast sina åtgärder, hvilkas rättmätighet endast efter grundlagens ordalydelse får bedömas; då har man kommit till gränsen af hvad Regeringsformens 83 § vill förebygga, nemligen en Förklaring af grundlagarne, som vore gifven allenast af den ena Statsmagten. I fråga om de för hela vårt statsskick så vigtiga och dyrbara fundamental-lagarne gäller emellertid icke någon komporativus eller superlativus, utan allenast en omutlig oafvislig positivus. Aldra minst hade man väntat, att en Regering, som vill vara mån om framtiden, skulle tala till Rikets Ständer om ett rigtigare eller rigtigast i fråga om grundlagarne. För Regeringen, såsom högsta vårdarinnan af Statens nutid och framtid, finnes icke något annat val, då det gäller grundlagarnes uppfattning, än detta stenhårda antingen rigtigt eller icke-rigtigt. Inom gränserna af detta antingen — eller kunna visserligen många anledningar till särande af grundlagens anda vid bevarandet af dess bokstaf förefinnas; men tillfället att begagna dessa anledningar bör, enligt mitt förmenande, icke af en Regering tillgripas. Den står dä icke längre hög och majestätisk såsom vårdarinna af samhällets dyrbaraste interessen, lagarnes helgd, gentemot de väldiga magter, som från samhällets djup städse äro färdiga att taga fasta på hvarje rubbning i grundvalarne. Huru vigtigt och oafvisligt det nu till grundlagsenlig behandling hvilande representationsförslaget än må vara, ännu vigtigare, ännu oafvisligare är den fulla friheten att döma deröfver, oberoende af de utsigter till eller farhågor för en urtima riksdag, som af den Kongl. Propositionen om en ett-årig extra, statsreglering kunna Motioner « Preste-Ståndet 1865. N:o 19. 33 kunna väckas.
Sjukvårdsanstalter utgöras af de här nedan anförde: a) Allmänna och Sahlgrenska sjukhuset. Sedan den sjukvårdsanstalt, under namn af Sahlgrenska sjukhuset, som genom framlidne Direktören Niclas Sahlgrens donationer af den 8 December 1772 och den 21 April 1774 här i staden grundats, samt sedermera genom ytterligare gåfvor och testamenten blifvit understödd, i senare tider funnits för behofvet otillräcklig, har på stadens innevånares bekostnad ett större allmänt sjukhus härstädes blifvit uppförd t. Med denna senare inrättning är Sahlgrenska sjukvårdsanstalten nu förenad under gemensam benämning af »Allmänna och Sahlgrenska sjukhuset». Detta nya sjukhus, för hvilket reglemente under den 26 April 1855 blifvit af Kongl. Maj:t i nåder utfärdadt, öppnades samma år till allmänt begagnande. Sjukvården derstädes besörjes på 3 afdelningar, en medicinsk, en kirurgisk och en barnbörds-afdelning. För hvardera af de 2:ne förstnämnde äro anställde en öfverläkare och en underläkare, hvaremot barnbörds-afdelningen har endast en läkare, hvilken dock biträdes af en examinerad barnmorska såsom förestånderska. Utom 16 sjuksalar, lika fördelade på medicinska och kirurgiska afdelningarne, med 10 till 12 sängar i hvarje sal, samt 9 rum på barnbörds-afdelningen, äro 12 enskilda sjukrum för betalande patienter af bättre klassen i sjukhuset inrättade. Under år 1860 vårdades å de särskilda afdelningarne tillsammans 1,518 sjuka, af hvilka 1,409 blifvit under året intagne. Under samma tid utskrefvos 1,309 och afledo 93, så att 116 voro vid årets slut qvarliggande. Samma år utgjorde sängantalet 147 och underhållsdagarne 39,375. Underhållskostnaden har för hvarje sjuk i medeltal utgjort 1 R:dr 57 öre per dag. Tjenstepersonalen utgöres af en kommissarie, en hushållerska, en förestånderska å barnbörds-afdelningen, 9 sköterskor, en baderska, en tvätterska, en machinist, en eldare och 5 andra tjenstehjon.
Jag ber om ursägt att jag besvärar R. o. Ad. roed några ord, som egentligen bordt yttras i sammanhang med R. o. Ad:s nyss fattade beslut ang:de Allm. Besv.- o. Ekon Utsk:s Betänk. N:o 67 om indragning af KrigsHofRm. — StatsUtsk. har i sitt Betänk, öfver 2:dra Hufvud - Oen 4 April e. m. 131 Titeln tillkännagifva, att det upskjutit frågan om anslags beviljande för KrigsHofRm tilldess R. St:r fattat beslut öfver den om dess indragning väckta motion. Då det emellertid är ovisst huru lång tid kan förflyta, innan denna fråga blir definitift afgjord, och det hvarken vore lämpligt och nyttigt eller ens görligt att låta krigslagskipningen under tiden lida afbrott eller ligga nere, hvilket skulle blifva händelsen, om icke anslag till KrigsHofR:n under tiden beviljades, så hade jag önskat, att härpå få fästa StatsUtslos upmärksambet, och anhåller derföre, det R. o. Ad. måtte tillåta att mitt anförande får till StatsUtsk. remitteras, för att tagas i behörigt öfvervägande då Utsk. kommer att företaga frågan till behandling. Hr Stjernsvärd, Gust. Mauritz: Jag för min del skulle tro, att StatsUtsk. finge ändå mera ledning, om R. o. Ad. beslöt att aflåta en särskild skrifvelse i ärendet, som skulle StatsUtsk. meddelas: ty det yttrande, som Gr. Gyldenstolpe anhållit måtte remitteras, utgör blott en enskild persons yttrande, hvarvid ej torde kunna fästas så stor vigt som vid ett Ståndets beslut. Gr. Gyldenstolpe: Jag vågade icke smickra mig med den föreställningen, att hela Ståndet skulle förena sig om den af mig framställda åsigt; men jag skulle naturligtvis dermed blifva högst belåten, emedan mitt yttrande då finge anses som ett uttryck af R. o. Ad:s åsigt, samt under sådan form till Utsk. remitterades. Frih. af Ugglas, Curt Gust.:
Hr Aminoff har erinrat derom, att under de förhållanden, som synas hola med en handelskris, bör man icke pålägga dessa inrättningar någon större tunga, än de förut bära. Jag vill också åberopa dessa förhållanden, som synas innebära något hotande för det allmänna, och som redan i sin mån äro för banden. Jag anser dem kräfva för statsverket stora inkomster, enär detsamma lärer komma att vidkännas stora utgifter, hvilket redan låtit sig förspörja, vida öfver hvad man för en lid sedan kunnat förutse. Jag tror det således vara nödvändigt, att man tillskyndar slaten all den fördel och vinst, som den kan få oell jag tror 106 Den 8 April e. in. icke alt med den kännedom, man äger af de goda affärer, sorn i fråga var. bolag drifva, det är på något sätt klandervärdt att man begår det tillskott till statsbehofvens fyllande, som här är i fråga. Jag tillsiyrker alltså vördsamt bifall till hvad Ulsk. har föreslagit. Frih. Hermelin, Aug. Söderling: Det är ingalunda min mening att bestrida det alla näringar böra i mån af sina. inkomster skatta till staten; men lika obestridligt torde det vara, alt då en ny och mindre känd industrigren uppstår, det icke kan ligga i statens välförstådda intresse, att i sin början förqväfva densamma, utan fastmer ali genom lämpligt skydd och understöd låta den komma lill fullständig utveckling. En sådan uppmuntran för gryende försök i industriel väg är icke något ovanligt i Sverige; det är snarare en grundsats, som i alla tider varit hos oss tillämpad och hvarpå otaliga exempel kunna anföras. Jag nämner här endast de frihetsår, som nyanlagda bruk äro medgifne, äfvensom den skattefrihet som jordbrukaren på nyupptagne hemman i de norra otterne förunnats. Under sådane förhållanden må det väl ej synas obilligt, 0111 privatbankerna få åtnjuta några fördelar eller åtminstone icke underkastas en vida. mer betungande beskattning än alla andra industriföretag. Man kan visserligen häremot invända, dels att privatbankerna icke kunna räknas bland samhällsnyttiga inrättningar, dels ock att institutioner, som bestått i 10 år icke längre må kallas nya eller af denna grund förtjena skonsamhet.