Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Oen koria lid rymd, denna underdåniga berättelse omfattar, har icke frambringat någon väsendtligare förändring uli Länets allmänna beskaffenhet. Del tilltagande intresset för åkerbruket kommer sannolikt att i en icke så aflägsen framtid verka förändringar i Länets utseende. Laga skiftena fortgå alltjemnt och i den mån, desamma fullbordas, förökas odlingsföretagen, ofta på skogarnes bekostnad, prydligare och sundare boningshus uppväxa, omgifna af trädplanteringar, och landet tillegnar sig allt mer och mer ett förmögnare utseende. Genom nådigst meddelte statsanslag och bidrag af Länets invånare hafva betydliga vägomläggningar inom Länet blifvit verkställde på stora vägen emellan Norrköping och Grenna; och inom några år blifver denna väg derigenom, i förening med fortgående arbeten i samma syftning, befriad från alla större backar. § 2. invånare. Folkmängden inom Länet utgjorde vid 1850 års slut 220,546. Således har invånarnes antal sedan 1847 förökats med 3,455, ehuru utflyttningarne till Norra Amerika fortgått och varit talrikare än de föregående åren. För dylika utflyttningar hafva pass härifrån uttagits: » 1850 » » Ilo » 93 » 82 » 290, 4 Dessa utflyttningar hafva synnerligast ägt runi från Länets skogsbygd, och de orsaker, sorn den förra underdåniga berättelsen dertill angifvet', hafva fortfarande bekräftat sig. Hoppet om rikare bergning med mindre besvär, förstorädt genom de rykten, som sättas i omlopp om de friheter och fördelar, hvilka der skola vara att vinna, samt stadfästadt genom de från förut utflyttade anhörige och vänner inkomne underrättelser, torde få anses såsom den hufvudsakligaste anledningen. O ö Den allmänna bildningen gör onekligt allt mer och mer framsteg bland allmogen och snart nog torde det höra till undantagen att bland allmogen finna någon, som ej kan skrifva och något räkna; men, i samma män bildningen i detta afseende tilltager, inträder jemväl begäret hos allmogen att i klädsel, bostad och lefnad likna den så kallade herreklassen.
Redan länge har det varit min afsigt att göra min herr bror den vänskapsfulla frågan, om bror är sinnad utfästa antingen någon större summa i kontanta penningar, eller lägga dem i någon fastighet för sin brorson, hvilket bror torde finna blir en nödvändighet, om han skall kunna träda i giftermål med min dotter; ty ehuru jag hoppas kunna gifva Rosa en passande hemgift, lärer den dock icke mycket förslå, helst kaptenen har vida betydligare skulder, än bror förmodligen anar, men hvilka naturligtvis böra vara uppgjorda, innan man tänker på annat. Det är långtifrån mig, att yrka detta såsom någon fordran. Bror förfogar naturligtvis efter eget godtycke öfver sin förmögenhet. Jag vill endast hafva sagdt, att, i händelse bror finner detta förslag obilligt, och icke vill gå in derpå, jag härmedelst är nödsakad, – så kärt det varit mig komma i slägtskap med en gammal vän, – att uppsäga kaptenens förbindelse med min dotter; ty bror inser lätt, att man skulle grundlägga båda de ungas olycka, om man förenade dem, utan att lemna dem utsigter till bergning. Jag har rätt fram velat vända mig till bror sjelf i denna kinkiga fråga, emedan jag flera gånger utan framgång yttrat mig till kapten Ferdinand derom, hvilken troligen icke lärer åtaga sig att framföra den. Derföre blir det min pligt att göra det, och tillägger att förlofningen aldrig blifvit offentliggjord, eller rättare att den aldrig kommit att ega rum, om jag någonsin tviflat derpå, att min herr bror icke med nöje skulle bidraga till de ungas bosättning. Afvaktande svar, har jag äran vara brors ödmjukaste tjenare. Petter Widen. Djupt rodnande och förlägen, hopvek Rosa bladet. ”Visste du ej det ringaste derom, barn?” frågade professorn, och hans skarpa blick tycktes genomtränga hennes själs dunklaste gömma. ”Icke ett ord om brefvet, bäste farbror,” försäkrade Rosa; ”men pappa sade mig redan i förrgår om aftonen, det han var sinnad att återtaga sitt löfte, af de orsaker han här uppgifvit. Huru det skulle ske, eller att han ernade vända sig till farbror, derom nämnde han aldrig ett ord.”
Tag bort den, och den rätta krediten, den enda. som bör ega rum, skall långt ifrån att försvagas tvertom ställas på sin rätta och säkraste grundval: förtroendet till en gäldenärs redbarhet och ordentlighet, till hans insigter, hans hushållsamhet och hans egna tillgångar. Det är Utskottet icke obekant, att bysättnings-tvånget ännu är medgifvet i flera främmande länder. Men är väl detta ett skäl för att bibehålla detsamma hos oss? Yi tveka ofta att hos oss upptaga hvad andra folks lagstiftningar ega redbart och godt, derföre att det icke uppvuxit på inhemsk grund: må vi då åtminstone icke tveka att utplåna en mörk fläck ur vår lagstiftning, derföre att den jemväl igenfinnes i andra länders! Men då Utskottet sålunda ansett bysättning, såsom ett tvångsmedel till betalning, böra i allmänhet försvinna, har dock inom Utskottet uppstått fråga, huruvida ej handelsintresset fordrade att undantag, då fråga'vore om vexlar, i synnerhet utrikes 6 Lag-Utskottets Betänkande J\s 41. vejlar, i hvilket hänseende det blifvit ifrågasatt, huruvida ej handelsgemenskapen med andra folk fordrade att jemväl härutinnan följa deras bruk. Utskottet har dock funnit en sadan modifikation icke principenligt kunna ega rum och ej heller i öfrigt vara nödig eller nyttig. Att härvid göra ett undantag för vexlar, vore nemligen att ytterligare stadfästa en af de felaktigaste principer i hela vårt ulsökningsväsende, nemligen den. alt icke alla årliga fordringsanspråk erhålla lika skydd af lagen, utan att formen derför, (vexel, skuldebref eller räkning,) bestämmer deras mer eller mindre stränga exekutiva kraft. Och genom ett sådant undantag tillintetgjordes ock helt och hållet den praktiska verkan af bysältnings-rättens upphörande; ty, enär någon skilnad i fråga om wechsel-fähigkeil eller behörighet aU utgifva vexel icke emellan särskilda medborgare-klasser, enligt gällande lagstiftning, eger rum, så blefve följden endast den, alt alla procentare-reverser förvandlades till vexlar.
Skall du fördömma din vän Emilia, fördömma hennes hjerta som trolöst och flygtigt, då hon nu går att öppet och öfverlåtande, i ditt vänskapliga sköte lemna ett förtroende, kanske nog oväntadt, men likvisst uppriktigt och sannt; O Emilia! sträck ej din stränghet för långt, kalla ej lättsinnighet och glömska af fordna förhållanden, den tillgifvenhet jag nu tillstår mig känna för S.; ja, jag älskar honom verkeligen af hela min själ, af all min håg jag älskar honom så högt, som någonsin jag under min barndoms oskuldsdrömmar älskade Edvard; jag älskar honom högre, ty den aktning, den höga beundran, hvilken ledt mitt hjerta till S. kände jag alldrig för den förre. Han var mig kär öfver allting, emedan han var den förste, hvilken för mig nämnde ordet: kärlek; emedan han framför någon annan visade mig uppmärksamhet och tillgifvenhet, emedan jag icke med en blick fick yttra en önskan, den han ej genast, och ofta med största svårighet, uppfyllde; emedan jag i min oerfarenhet och barnslighet ej visste göra mig begrepp om något högre, något bättre, än den smickrande hyllning, han ständigt lemnade mig. Nu! nu! har mitt hjerta dock erfarit detta ovilkorliga, hvilket jag ej med ord kan benämna; men endast ljust och klart i min själ, känna och fatta; denna hänförande enhet emellan själar, som sammansmultit och i en enda blick säger: jag förstår dig, och dig kan och vill jag älska i lif och död! så känner jag det för S., ehuru jag verkeligen fasade för upptäckten deraf. Ock, frågar du väl: "är du olycklig nog att känna allt detta ensam; måste inom eget bröst du fördölja din sällhet och ditt qval?" Nej Emilia! nej! det vore dock grymt för din Mathilda; han har sjelf, min dyre S., under en lycklig stund, då jag lugn och sorgfri, ännu icke anade vidden af mina känslor, ensam satt bredvid honom i min förmaks-soffa, och ingalunda kunde tänka mig hans tankars rigtning, i enkla, kärleksfulla och lydliga ord förklarat mig, hvad han känner, hvad han evigt skall känna för mig.
Halm )} 282 Lispund. samt dessa förmåner kunna i rundt tal uppskattas till 1,200 R:dr banko, får Utskottet hos Rikets Ständer hemställa, att f. d. förste Bokhållaren vid Tumba 5. 0. Billmansson må för en gång förunnas ett understöd från Banken af 1,200 R:dr banko, motsvarande den förste Bokhållare-tjensten vid Tumba åtföljande lön och öfriga förmåner för ett år. Ank. till Exp.-Ulsk. d. 2 Sept. 1854, kl. 12 midd. Utlåtande, i anledning af forre Fabriksidkaren P. C. Dihlstroms ansökan om afskrifning af skuld lill Banko-Diskontverket. Uti en till Utskottet ingifven ansökning, har förre Fabriksidkaren P. C. Dihlström anhållit om eftergift och afskrifning af sina återstående Diskontskulder, samt till stöd derför anfört, att sedan, genom missgynnande konjunkturer och deraf föranledda konkurser, alla Dihlströms försök att fortsätta sitt yrke misslyckats, han numera vore stadd i torftiga omständigheter, saknande utväg för sin egen och familjs framtida bergning, och att således icke ringaste anledning sig företedde, det han framdeles skulle kunna i någon mån godtgöra sine fordringsegare; hvilka förhållanden så väl Ordföranden i Fabriks-Föreningeu härstädes, som Ordföranden i Direktionen öfver Fabriks-Fattigkassan, uti ansökningen åtföljde intyg, vitsordat, den sednare med tillägg, att Dihlström från Fattigkassan åtnjöte ett understöd af 24 R:dr 32 sk. banko årligen. Direktionen öfver Banko-Diskontverket, hvars yttrande öfver ansökningen blifvit infordradt, har, uti afgifvet utlåtande, meddelat följande upplysningar:
De bästa och i sanning de enda goda Magaziner, äro Jordbrukarens välförsedda stackar, der Säden förvaras i sin egen halm, frisk och ren, fri från insecter och jemförelsevis utan någon kostnad. Jordbrukarens stackar och lador hafva varit Englands enda SpannmålsMagaZiner, ifrån upphofvet af dess åkerbruk till denna dag. Allt detta sker på hans bekostnad och hans risque allena. Han skattar till Regeringen; han erhåller af den intet, utom beskydd, o*h dertill har han en rättighet. I det ögonblick Regeringen visar sig såsom köpare, blifva alla grunder för handel och vandel uppOch ner - 372 Den 3 i Mars, vände. Jag vet ej, om Jordbrukaren skall IIda mycket deraf, så länge någon täflan emellan köpare finnes q var 3 men det vet jag, att den köpslagande Regeringen skall snart blifva bankrut, och att consumenten skall slutligen lida.” ”Om Regeringen gör alla sina upphandlingar på en gång, skall han straxt höja priset för sig sjelf; om småningom, så måste han följa de gångbara priserna. I sednare fallet blir verkan ingen, och consumenten kunde lika väl köpa ur första handen, i mån af sina hehof. All Regeringens kostnad är gratis, men om afsjgten med denna plan skulle vara, hvad jag misstänker den är, förstöra alla speculanter å Sp nnmål, alla mellanhinder emelian Jordbrukaren och Consumenten , och att igenom en frivillig uppoffring af en erforderlig summa tvinga bagaren att handla med Regeringen , så tiliåt mig säga, att han måste begynna en annan rörelse, den af mjölnare eller mjölhandlare,-åtföljd af nya kostnader och ny risque. Om Regeringen skulle lyckas i begge dessa handteringar, så att utesluta dem som drifva desamma , på enskildta och naturliga capital; så har h:n dä i sin hand ett monopolium, som under sken af ett monopolium igenom capital i sjelfva verket vore ett monopolium genom magt, och skulle förstöra allt hvad det vidrörer.
Mig veterligen och enligt författningens klara ordalydelse, får icke, vid ansvar, från tryckeriet något enda blad utgifvas, som icke är försedt med den i författningen stadgade röda stämpeln, och det af det enkla skäl, att när tidningen utkommer ifrån lidningsbureauen, så vet lagstiftaren icke, huruvida bladet stannar qvar i hufvudstaden eller försändes till landsorten. Vidare har Hr Grefven ibland skälen för sitt tillstyrkande anfört, alt allmänheten fått en sådan vana vid tidningsläsande, alt della numera för henne vore ett behof, och alt det vore orätt att beskatta henne för det nöje hon sig af tidningsläsandet beredde. Jag lemnar derhän, huruvida vanan ibland hela Svenska folket blifvit så mäktig, att ett behof af en dylik själaspis uppkommit; jag skulle likväl tro, att, om händelsen än är sådan, man icke bör hafva undseende med en sådan vana, utan att Staten tillika bör å sin sida söka bereda ersättning till de skattdragande, till hvilka jag räknar dem som forsla dessa tidningar, och således låta dem, som hafva vanan att läsa tidningar, betala en afgift, lika väl som de, hvilka hafva vanan alt dricka vin, the', cafle o. s. v., \ 96 Den 8 Januari-f. m. de der likaväl för vanans skull borde från all importafgift för dessa varor befrias. När fråga om intrader är å bane, så kommer jag alltid in på en beskattningsbana, som jag för min del anser vara den enda naturliga oell rätta, den indirecta nemi. Jag betraktar den i frii ga var. beskattningen såsom sådan, ty det beror ju på hvar och en att prenumerera -på en tidning eller icke, att således underkasta sig den högre afgift, som prenumerationen medför eller icke. Slaten tvingar hvarken redactionen att utgifva tidningen, icke eller allmänheten alt köpa densamma, och vid sådant förhållande måtte det vara Statens rättighet att så reglera afgiflerna, alt de stå i någorlunda jemvigt till de kostnader, som det allmänna får vidkännas af tidningarnes transporterande ikring landet. Den kostnad delta transporterande medför, anser jag ingalunda motsvaras af den afgift, som Ulsk. föreslagit.
Måhända hafva de moln, som alstrat dem, drifvit hit från söderns pestsmittade bygder, der de uppsupit giftångorna från de lik, som betäcka jorden; måhända äro dessa moln endast mordengelns mantel, som fladdrar öfver våra hufvuden; måhända bär hvarenda af dessa droppar i sitt sköte fröet till de lefvandes förintelse. Hvem vet? – Herre, förbarma dig! hviskade munken ånyo. Mörkret i bokrummet ökades af de svarta skyar, som drogo öfver himlahvalfvet. Då och då ljungade en blixt genom rymden och kastade ett bländande sken i rummet. Det var som om Gud talat från himmelen och hans vredes röst bekräftat riddarens hemska gissning. – Det går en sägen, fortfor riddaren, – att pestens ankomst till en ort bebådas genom en syn. Man ser tidigt om morgonen en gosse inträda genom stadsporten med en räfsa i handen. Räfsar han utanför ett hus, der dö många. Stundom åtföljes han af en flicka, bärande en qvast, och sopar hon utanför ett hus, der dö alla. Men detta är väl blott en saga. Visst är, att de flesta menniskor tro yttersta domen vara nära, och derför testamentera sin egendom till kyrkor och kloster. – Du sade sannt, utbrast priorn, – det är byggmästaren, som rödjar platsen ren för sitt nya hus. Erland, när jag såg dig anlända hem och såg den hvita mantel med rödt kors, hvilken betäckte din rustning, då sade jag till mig sjelf: Se der en stridsman, som invigt sitt svärd åt trons utbredande, sin kropp åt späkningen, sin egendom åt kyrkan, sitt allt åt Gud! Jag trodde, att du aflagt en andlig riddarordens löfte, att du var munk och krigare i en person. Jag gladde mig deråt, ty det var just sådan jag drömde mig din framtid, då du ännu var gosse; det var detta mål jag ville att du sjelfmant skulle söka. Väl är icke allt detta uppfyldt; du har kämpat mot de otrogne i Litthauen, men är en verldslig man: du har maka och son.
Ett i principen så vigtigt afsteg från det stadgade förhållandet emellan Statsmakterna, äfven då, såsom här inträffar, frågan gäller blott en jemförelsevis obe - Konslilutions-UtskoUels Memorial, Jtä 5. 3 tydlig del af dessa Statsmakters gemensamma verkningskrets, borde, enligt Utskottets tanka, icke af Rikets Ständer medgifvas i annat fall, än om det kunde finnas af verklig nödvändighet päkalladt. All lagstiftning bör vara tillgänglig för de jemkningar, som blifva nödvändiga i följd af inträffande förändringar i de förhållanden, efter hvilka hagarne vid deras stiftande varit lämpade. Derföre, jemte det att lagstiftningen i ämnen, som röra Rikets allmänna hushållning, kan, såsom åt Konungen ensam uppdragen, när sorn helst utöfvas. medgifva Grundlagarne tillfälle för Statsmakterna vid hvarje Riksdag till ändring i allmän Civil-, Criminaloch Kyrkolag; och sjelfva Grundlagarne kunna utan längre dröjsmål för frågans beredande, än tidrymden emellan två Riksdagar, undergå förändring. Icke mindre anspråk på tillfälle till jemkning i enlighet med ändrade förhållanden måste tillerkännas den Rikets Ständer tillkommande lagstiftning i bevillningsfrågor i allmänhet; och äfven med erkännande deraf, att täta förändringar i tullbevillningen menligt inverka på den allmänna rörelsen, genom förringande af den säkerhet och stadga, som för industriela och kommerciela företag är af vigt, — en grundsats, sorn ingalunda varit för Rikets Ständer främmande eller saknat tillämpning i deras förhandlingar, — måste det dock anses betänkligt, att, af farhåga för sådane olägenheter, för längre tid inskränka lagstiftningsrätten i så väsendtlig mån, som det Nådiga förslaget nfser. Den stadga i lagstiftningen, som kunde vinnas endast genom uppoffrande för längre tid of tillfälle till nödiga och nyttiga förbättringar, är en tvifvelaktig förmån, i hvars eftersträfvande största varsamhet är af nöden.
Salbergs län, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner nej, afslår R. o. Ad. nämnde Utlåt.» Vid voteringens slut hade rösterna utfallit sålunda; Ja — 6. Nej — 11. Föredrogs ånyo och bifölls StatsUtskits den 11 och 17 dennes bordlagde Utlåt. N:o 130, i anledn. al väckt motion ang:de återlemnande till staden Halmstad af tvenne till Kronan uplåtna mindre jordstycken. Föredrogs ånyo och bifölls Allm. Besvärso. Ekon.Utskits den 11 och 17 dennes bordlagde Betänk. N:o 121, i anledn. af väckt motion om skärgårdsflottans åtskiljande från örlogsflottan, samt förseende med egen officerskorps. Föredrogs samma Utsk:s den 11 och 17 dennes bordlagde Betänk. N:o 122, i anledn. af väckte motioner om uphäfvande af föreskrifter ang:de censur å theaterpjeser. Hr Hjärne, Harald: Denna fråga är visserligen icke af någon särdeles betydenhet; men jag kan likväl icke^ underlåta att yttra några ord i anledning deraf. För min del anser jag det 212 Den 18 J n I i e. m. varit mera lämpligt att LagUtsk:t behandlat denna fråga om uphäfvandet af censur å theaterpjeser. Såsom skäl för sitt beslut har Utsk:t upgifvit några omständigheter, som icke öfverensstämma med sanna förhållandet. Utsk:t har nemi. sagt, att frågan om införandet af censur å theaterpjeser vid 1834 års riksdag behandlats i förening med väckt förslag om inrättande af enskilde t heatrar. Det i Betänk:t förekommande ordet »jemväl» innefattar, att motion i afs:de på censur å theaterpjeser skulle hafva blifvit inlemnad. Men så var icke förhållandet. Då Betänk:t om enskilda theatrars inrättande till R. St. inkom, bifölls detsamma af ett Stånd, afslogs af ett, och R. o. Ad. återremitterade detsamma.
Då på Herr Grefvens och LandtMarskalkens hemställan, huruvida Ridderskapet och Adeln ansåg Utskottets Betänkande böra , i anledning af Friherre Wrangels dervid gjorde Anmärkning, till Utskottet återremitteras, ropades Neji gjorde Herr Grefven och LandtMarskalken Proposition tili bifall af Utskottets Betänkande , hvilken Proposition med Ja besvarades. Föredrogs å nyo Lag-Utskottets den 2$ sistledne Februarii afgifne, samt den 24 sistledne Martii eftermiddagen på bordet lagde Betänkande, öfver de af Herrar A. L. Schwan och Jacob Linström, gjorde förslag angående beloppet, hvarunder enskilte Personer icke må vara tillåtit att utfärda Invisningar. Herr Peresvetoff Morath, Wilhelm.: Ehuru jag instämmer med Lag Utskottet i den mening, att skrifne löpande Assignationer icke må tillåtas under Etthundrade Rsdrs belopp» Den 1 April. 31 anser jag dock Utskottet hafva kunnat, på sätt en af dess Ledamöter i det af honom gifne serskildta yttrande föreslagit och yrkar , afven meddela Utlåtande i afseende på den öfverdrifna bestraffning, som efter Kongl. Förordningen den 22 October 1766 och Kongl. Kungörclserne den 24 Martii I790, samt 2 Augusti 1792, är stadgad för den , som utgifver tryckte Assignationer eller Invisningar, Justitiae Cancelleren skall för någon tid sedan hos Kongl Majit gjort underdånig hemstädan, om förbud mot alla slags man emellan löpande Valuier eller Assignationer, men något annat afseende derå lärer icke lemnats, än att Kongl.
S. D. Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterades, efter skedd föredragning, följande motioner: l:o Af Måns Pehrsson från Malmöhus län, om upprättande af enjordeboks liggare för samma län, hvarför kostnaderna af Staten skola bestridas; 2:o Nils Andersson från Christianstads län, om utfärdande af kungörelse om föreskrift, angående resandes anteckningar i dagbok; 3:o Anders Nilsson från Hallands län, om förändring i 2 § 1 mom. af 1855 års fattigvårds-förordning; 4:o Gustaf Johansson från Kronobergs län, om upphäfvande af Kongl. Bref vet den 31 Juli 1685, angående s. k. rotehjelp inom länet; 5:o f. d. Talmannen Per Eriksson från Wermlands län, om ändring i Handels-ordningen af år 1846 och Kongl. Kungörelsen den 18 Januari 1850; Bih. till R. St.
Förordningen om Inteckning i Fast egendom af den j3 Julii Den 29 Maji. 345 1818; och med anmärkningar vid ConcoursLagen; af Herr Rydströms Memorial, angående tillägg till 17 Gap. RättegångsBalken; af Herr Ståhles Memorialer, angående upphörande af den hos ÖfverRätt klagande part ålagde skyldighet att uttaga besvären och vederparten dem tillställa; och derom att jo Gap. 1. §. UtsökningsBalken och 5 Gap. StrafFBalken må vara de enda gällande föreskrifter i fråga om förvandling af vitén och böter; af Herr Brovallii Memorial, angående föreslagne förändringar i Kongl. Förordningen af den a3 Junii 1825, emot oloflig ineller utförsel af varor; af Herr Bergelins Memorial, angående arbetsdomars upplifvande; och af Herr Mattssons Memorial, angående upphäfvande af Magistraternes rättighet till Bouppteckuings-arfvoden efter tillgångssumman i Sterbhus. Lag•samt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotten: Af Herr Langenbergs Memorialer, angående Yägbyggnadsskyldigheten; angående Gesällers ställande under Tjenstebjonsstadg, n eller annan motsvarande Författning; och derom, att alla Fastigheter i Rikets Städer böra ovilkorligen vara Brandförsäkring underkastade; af Herr Waleijs Memorial, innefattande ej mindre deltagande i sistnämnde Motion, än äfven hemställan, att Städernes Allmänna BrandstodsBolag må för Brandstodspremier och afgifter åtnju - 346
Jag tillstyrker således att denna ändring Uti det föreslagna Liq vidationssättet bör fastställas. 1 fråga om Götheborgs Discont, har jag äfven varit af olika tankar med pluralifeten i Ut-' Skotten, således, att jag ansett Staten icke böra! dermed taga annan befattning, än att medgifva lindriga återbetalningsvilkor af Banquens Förskott till densamma, under vilkor att Directionen , uti hvilken ett Banquens Ombud* borde inträda, småningom indref Fordringar» ne af sina Gäldenärer. Uti denna Discont ä? Ridd, o, dd, Prot, IV. B. II Afd2?* ?8. 210 Den 17 Martu, t. tu. full tillgång, och sannolikhet att ActieÄgarne få betydligt öfverskott. Statens befattning med denna Discont skulle således, på sätt Utskotten föreslagit, ieke gagna antingen Gäldenärer, Borgenärer eller ActieÄgare, utan snarare lemna de två senare anledning till klander af en befattning, som man utan behof och opåkallad åtagit sig. Jag anser det således vara bättre, att Götheborgs Disconts utredning får på stället qvarblifva och af dess Direction under ofvannämnde vilkor besörjas. Herr Ankar sparre, Ingemar August: Med erkännande af Högloflige Statsoch BancoUtskottens skäl att Staten bör öfvertaga FilialDisconterne och besörja deras Utredning, såsom enda säkra medlet att verkligen få dem utredda, och dermed, så vidt ske kan , hjelpa den iråkade oredan , får jag dock göra några Anmärkningar vid det föreslagna Utredningssättet.