Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att detta oaktadt och fastän erfarenheten visat, att på det hela Canalinkomsterne varit i oafbrutet stigande, bolaget troligen skulle emottaga det här ifrågasatta anbud, fann sin orsak deri, att, då en stor del aktier voro belånta och då bolaget egde en skuld af omkring 400»000 R:dr, till större delen bärande 5 proc. ränta, skulle det., helst under förut anförda förhållanden för den närmaste tiden, för aktie-egarne vara bättre att för ett måttligt pris realisera sina aktier nu, än att afvakta en framtida större vinst, ehuru sannolik denna också vore. Ett sådant inköp hade också den stora fördelen att inom kortare tid kunna i allmänna rörelsen bringa en för densamma behöflig större penningesumma, utgörande en andel af Statens för penninge-circulalionen ofruktbara besparingar. Den invändning kunde göras, att industriella företag förvaltades bättre af enskilde, än afStaten, men Götha Canalbolag bestod af mer än 3i,ooo aktier, ställda på inuehafvaren och sålunda i hvarje ögonblick underkade ombyte af egare; och inom gränsorne af det af Kongl. Maj:t utfärdade Privilegium och af de af Kongl. Maj:t stadfästade Reglor, vore det efter bolagsstämmo-beslut, som Canalen förvaltas. Vid dessa vore sällan ett större antal aktiegare närvarande; — det berodde af en tillfällig öfvergång af större aktiemassor från en till annan hand, att helt och hållet förändra de åsigler, som vid bolagsstämmor göra sig gällande, och detta kunde för ett sådant verk, som Götha Canal, icke vara nyttigt. Den vigtigaste delen af Canalförvaltningen vore vården om sjelfva Canalens underhåll , att i tid de smärre åtgärder i detta hänseende icke försummades, som, uraktlåtne, i en framtid skulle påkalla de största uppoffringar. Hvar hade man mest att vänta denna vård, antingen genom högsta ledningens öfverlemnande åt ett sakkunnigt Statens Embetsverk, såsom t. ex. Styrelsen öfver Allmänna Vattenbyggnader, eller genom att anförtro den åt ombytliga Bolagsstämmo-majöriteier, för hvilka beredandet af aktieutdelningar lätteligen kunde få mera vigt, än undanrödjandet af framtida vådor för Canalen?
Härad eller Socken, hwarest'denna Bro är belägen, blifwit upgifne, ej eller nägon Titel, Bro Tukt eller Bro-Algitt för Nyebro, i Capital Räknu.garns eller Krono-FogdarneS Special Räk, Den 26 Zebruarii. 1323 Rakningar finnes; sa har Utskottet icke eller kunnat en sadan Lagenhet i desi Betänkande uptaga. io:o Att Nyebro med dertill hörande Lax-Siste i Wiste Härad och Hallands Län, saknas. Någon sädan lagenhet sinnes icke; men Åsbro Lax-siste, som lärer wara detsamma sokn nu upgitwes för Nyebro, hör under Åhs Klosters Kongsgård, och är uti Ulfiotteks Betänkande om Kongsgardarne uptagik. ii:o Att i Lalmare Län ^ stall wara ett Arono-siste i den sä kallade Amäen, som Allmogen i orten mot Skatts erläggande begagnar. Detta Fiske kallas Thunforsi Laxfiske, och är i Stats-Ulskotlets förra Betänkande om desie Lagenheter uptagit. Stockholm den 23 Februarii 1812. Pä Högloft. Ridd. och Adelns Pä Högw. Preste-Ständ. Ledamöters magnar Ledamöters magnar Llaes kleming. Ib. ^Veiäman Pä Wällofl. Vorgarc-Ständ. Pä HedermBonde-Ständ. Ledamöters magnar Ledamöters »vägnar Larl kr. b>anäber§. Joban Lric5lon. dlkröäelius. Aft iz24 Den 26 Zebruarii. Afgift. Utdrag af Jönköpings Läns Jordebok för 1805. Pag. 72. Tweta Härad Nässiö Socken Höggärde 1 Äng med Arrende - Ränta 200 Daler Srlfwermynt, hwilka kill underdänigste följe af Kongl. Maj.ts Nädiga Förordnande af den ig September 1779 bör beräinas a z Daler Silfwermynt Riksdaler» med - 66 : 32:
Under stekningen lyfter man några gånger af papperet och dryper öfver kalkonen med den i pannan nedrunna saften; i öfrigt är intet särskildt att iakttaga. När kalkonen är färdigstekt, tages den i kräfvan fylda, degen försigtigt ut. Det öfverflodiga fettet i pannan afskummas, såsen tillsättes med Liebigs köttextrakt och salt. Den bör ej vara för fet. Om en så tillredd kalkon skares väl upp och tallrikar, fät och såsskål äro ordentligt uppvärmda, är denna stora hönsfogel med sitt fina, hvita kött en delikat spis och allt annat än » torr ». e s e r * ^ ' ^ ® ^S ' &gt; på f t j ^ ö ^ trakteras med » maltraiterade » kalkoner, kanske det ej kunde vara så olämpligt att här närmare omnämna ett tillredningssätt, som kan begagnas och begagnas med godt resultat. Följer man det, blir kalkonen mör, äfven om den ej precis är af sista sommarens kull. A r den allt för gammal och mager, hjelper naturligtvis intet tillvägagående; man måste då åtminstone, i stället för att steka den, anrätta den kokad och i hvit sås — en rätt för öfrigt som näppeligen skattas så högt, som den förtjenar. Ja, i det hela intaga här hemma i Sverge kokta kötträtter icke den plats i köket, de på grund både af sin smak och helsosamhet borde göra. En kalkon bör, sedan den slagtats, hänga ett par dagar, innan den användes. Man måste plocka den försigtigt, fjäder för fjäder — och ändock hålla igen med venstra handen, ty fjädrarna sitta fast och huden är synnerligen lös. Kifver man hål på den, En radikalkur. Novell af Elin Ameen. (Slut fr. föreg. n:r.) ugn såg hon ut, och stilla, nästan kallt kom hennes svar, men icke såg hon ut som en qvinna lycklig i och genom sin kärlek. Han visste ej, hvad han skulle tro, der bodde ännu en misstanke på djupet af hans hjerta, som smekt och smickrat honom.
Storfisket vidlåder i allmänhet det felet, att man icke vårdar sig om att bereda en god handelsvara medelst fiskens slagtande och saltande ombord efter Engelska eller Norrska sättet; och genom otjenliga fiskredskap, hvarigenom äfven ynglet, och med detsamma tillgången for en kommande tid, borttagits, har fiskerinäringens förkofran, hvad flera väsendtliga fiskslag och deribland sillen, angår, förhindrats. Af de ålgärder som under sednare åren från Statens sida vidtagits, för att uppmuntra till ändamålsenligare fiskesätt och sorgfälligare behandling af den fångade fisken, bör det imedlertid vara att emotse för näringen båtande verkningar, och ovedersägligt är, att spår dertill redan visat sig. Af de medel, tillsammans 16,405 R:dr 16 sk. som Kongl. Maj:t för åren 1842—46 läckts anslå till fiskeriernas upphjelpande i Bohusläns skärgård äro premier utdelta а) för idkande af storfiske vid längre aflägsna bank r i Nordsjön med däckade fiskefartyg, så inrättade, att den fångade fisken kunde å dem skötas och saltas, R:dr 9,666: 32. б) för idkande af makrillfiske tidigt på våren medelst drifgarn » 766: 32. c) för begagnande af stånd eller sättgarn med afläggande af finmaskade notars nyttjande » 972: — hvarförutan såsom understöd åt välfrejdade fiskare, som intygats hafva genom förlust af båtar och fiskredskap blifvit satt ur stånd att utan sådan hjelp fortsätta sitt näringsfång, under nämnde år af berörde anslag utgått tillsammans 5,000 R:dr. Så vigtigt det är för fiskeri-näringens befrämjande att omförmälde premieanslag varda fortfarande att påräkna, är det dock icke att vänta en hastig fortkomst ensamt genom detta medel. Lika angeläget larfvas en kraftig handledning äfven på den moraliska vägen. Den fattiga skärgårds-allmogens inro Berältelse öfver Götheborgs och Bohus Län för åren 1842—1846.
Sådant visar sig ock förhållandet, om det sagda tillämpas på det fyrksättningsexempel, som i det Författningen bifogade A-formuläret finnes anfördt, alldenstund hola den skattlagda socknejordens bevillningsfyrkar, der upptagna till 2,154, och således nära jemnvägande med de fyrkar för andra beskattningsföremål, som der beräknats till 2,079, likväl blefve med dubbla antalet öfvervägande de sednare, om blott för den skattlagda jorden beräknades enahanda fyrktal efter hemmantalsskatt, som efter derå sig löpande bevillning. På grund fördenskull af allt det ofvan anförda dristar jag ödmjukast vid 58 § af högbemälda, för landet utfärdade, Kommunal-förordning föreslå den ändring och rättelse i der stadgade fyrksättning, att all skattlagd jord måtte åsättas fyrktal ej allenast, såsom der föreskrifvits, efter derå sig belöpande statsbevillning, utan jemväl fyrktal till enahanda belopp för egendomens grundskatt, Och torde för sådant ändamål i besagde §, vid momentet A, endast behöfva tilläggas följande, eller dylikt, såsom meningens slutord: “och skall sådant fyrktal hvarje större eller mindre hemmansdel åsättas, jemte det, som till enahanda belopp densamma tillkommer efter derå sig belöpande statsbevillning". Sådan rättelse i berörda fyrksättning, redan på anförda skäl nödvändig, blir det nu än mera, om saken ses ur Grundlagens synpunkt. Hemmantalet skulle nemligen numera, på sätt derom stadgats, användas till måttstock endast för en fyrksättning efter bevillningsgrund. Men dermed är då jemväl undertryckt den rösträtt, som, ursprungligen fästad vid hemmanets grundskatt, utgör ett ståndsprivilegium, och sålunda här tillika begången en gruudlagsöfverträdelse, fastän måhända omedvetet och utan allt uppsåt.
Två unga flickor, en svarthårig och en blond, båda vid samma ålder som drottningen, sutto framför en foliant vid ett långt omåladt ekbord, pratande och skrattande med munnen full, under det att hvardera bet på en ost. Om de studerade, var det åtminstone icke med lärdt allvar, ty de munhöggos med allehanda lustiga okväden, den ena på latin, den andra på grekiska. Claudite jam rivos!1 utropade Kristina i samma muntra ton. Är riksrådet hemma? Det glada skämtet förstummades, flickorna sågo tigande på hvarandra. De behöfde tid för att klargöra sin språklåda till ett redigt svar. Stängen nu bäckarna! Grekisk: Eipe alêtheian! Säg sanningen! skrattade Kristina, framletande ur sitt knappa grekiska ordförråd det tarfliga uttryck hon i hast kunde påfinna. Är riksrådet Skytte hemma? Det är drottningen! hviskade den svarthåriga den blonda i örat. Ja ... nej, blef det brydda svaret, som ännu bar spår af sista ostbiten. Morfar har gått till slottet. Så kunna vi vänta en stund. Och Kristina såg sig om efter en stol, men där fanns endast en ledig bänk. Läserskorna erbjödo sina platser, som antogos. Drottningen kände sig klassisk till mods, det vill säga vid godt lynne. Är du riksrådet Skyttes dotterdotter? frågade hon den blonda. Den blonda neg och framstammade namnet Hillevi Kyle. Ja, jag påminner mig ... Vendela Skytte, gift med landshöfdingen Kyle ... Du är af hög börd, du! Det finns ingen i Sverige, som haft en så oförliknelig moder. Hvilken förlust att mista henne så ung! Men hågen för studier ligger i blodet. Hvad är det I läsen? Det är Xenofon. Hagar är snäll och vill lära mig grekiska. Men det går förskräckligt illa ännu ... Hagar? Detta namn stod i någon förbindelse med Kolmårdens skog. Kristina betraktade närmare den svarthåriga flickan, hvilken hon glömt så lätt, som man glömmer en sten, öfver hvilken man snafvat i går.
Så t. ex., när uppgifter söktes dels för finanskomiténs räkning och dels af den kommission, som hade sig uppdraget att föreslå jernvägarnes rigtning, erhöllos från samma orter de mest olika siffror. Till finans-komitén, hvars arbeten man föreställde sig skola utöfva inflytande på beskattningen, uppgafs från en större kommun, alt jordens afkastning ej räckte till för dess behof och att bristen måste fyllas från annat båll; men då deremot den kommission, sora Den 30 Maj* 665 egde att föreslå jernvägarnes sträckning, sökte uppgifter, förklarade sig samma kommun ega ett betydande öfverskott af spannmål, att till andra orter afyttra. Man trodde då att man på sådant vis skulle få jernvägen till sin ort. Det gifves nästan intet år, då icke uppgifterna från Englands Board of trade utvisa att summan af importen betydligt öfverstigit. summan af exporten. Enligt dessa beräkningar skulle således England ständigt gå tillbaka i välstånd. Hvar och en som observerar dess rikedom, vet dock att detta land hvarje år har ett högst betydligt öfverskott på sin handelsvåg. Likadant är förhållandet med våra statistiska tabeller i allmänhet. Jag vill än ytterligare nämna ett par exempel på deras otillförlitlighet I de uppgifter, som från städer och köpingar insändas till Kommers-Coll. för upprättande af dess berättelse om inrikes sjöfarten, böra antalet af så väl fartyg, som af skeppare och sjöfolk upptagas. I afseende å en af dessa uppgifter från en viss köping, befanns det att köpingen egde 19 sluitor, men när man eltersåg antalet skeppare, upptogs dessas antal endast till 7. Vore nu båda uppgifterne sanningsenliga, komme man till den konklusionen, att 12 skutor seglade utan skeppare. Under det första året, eller år 1841, jag var landshöfding i Hernösand, fick jag en anvisning från Hr Justitie-kanslern att upplysa anledningen dertill, att ett i landskontorets arbetsförteckning för löreg:de året såsom oafgjordt balanceradt mål, inkommet år 1832, ännu ej blifvit af Konungens Bellude handlagdt.
Jag har också hört, att då frågor derom innom Norrska StoiTinget uppstått, så skulle 64 Ledamöter röstat deremot. Men jag har blott ryktevis hort det. Jag beklagar, att våra Tidningar aldrig upptaga några underrättelser från Norrige, och det vore rätt olyckligt , om Norrmännerne voro lika okunniga om hvad som händer hos oss, som vi äro det om deras angelägenheter. Men , om än så vore , att Personer funnos i Norrige, som ännu icke inse, hvilken ömsesidig förmån det skulle medföra, om båda BrödraFolken närmare sammansmälte , sg bevisar sådant på sin höjd , att der finnes fördomar , liksom annorstädes j men deraf följer icke, att massan af Nationen delar dem j i ett cch annat afseende torde vi kunna anse oss Såsom den äldre Brodern. Det tillhör oss att gifva efter» döme och att göra första steget till hvad det gemensamma bästa kräfver. Hvad skulle våra Landsmän, som ingen uppmärksamhet lemna dt det anmärkta Redactions-felet 3 hvad skulle massan af Norrska Nationen tänka och säga om oss, om vi, första gången fråga uppstår att ådagalägga broderlighet emot våra nya MedUndersåtare, skulle svara Nej till den gjorda Propositionen? Jag tillstyrker att Ridderskapet och Adeln lemnar bifall dertill, Friherre Cederström, Jacob: Jag tillstyrker, lika med den sista värda Ledamoten, an; tagandet af den nya $. och tror icke att Kongl. Maj:t,fsåsom Chef för båda Rikena, kan beböR Den 12 Martti. S95 va frukta, rlel någon Förbrytare skulle från Norrige hitkomma, enär bade förbrytare och ärliga människor i så väl Sverige som Norri* ge skyddas, eller träffas af Lagarne.
Sedermera hafva följande Förlagslån blifvit i Nåder beviljade, nemligen: 1:0 Till Bruksbokhållaren S. Clarqvist, för anläggning af en Fabrik till beredning af Ghromsyradt Kali samt färgämnen af Ghromsyradt, Jern, enligt Kongl. Brefvet den 22 Januarii 1829 6,000. 2:0 Till Boktryckeri-Bolaget P. A. Norstedt & Söner för ytterligare utvidgning och fullkomnande af deras Stilgjuteri-Inrättning, jemlikt Kgl. Brefvet den 13 behr. Å de äldre lånen hafva deremot under åren 1828 och 1829 följande Summor influtit: 1:0 Af Majoren Gussanders öfvertagne skuld, arne års afbetalning med 2,000. 2:0 Å Handlanden A. R. Från Boktryckeri-Bolaget P. A. Norstedt & Söner, 2:ne års afbetalning å dess skuld För lags-medlen anviste lån utgjort ett belopp af 222,619: 44* 5. hvaraf likväl vid nämnde tid endast 195,946: 28. 5. voro utassignerade, och skulle följakteligen återstoden 26,678: 16., i den mån afbetalningar å redan medgifne förlagslån inträffa och behörigen fullgöras, till lånberättigade utassigneras. Angående ofvannänmde anslag till Förlagslån har i öfrigt blifvit förordnadt: Genom Kongl.
Man kunde då ännu icke lösgöra sig från föreställningen att det gudomliga väsendet beherrskades af menskliga lidelser; man glömde kristendomens milda lära, att Gud icke vill syndarens död, utan att lian omvänder och bättrar sig; och att icke några blodiga offer vidare fordrades, sedan Verblsförsonaren uppoffrat sig sjelf för en fallen mensklighet. Man utgick ock ifrån den falska förutsättningen, att deri Mosaiska lagstiftningen vore att anse såsom en allmängiltig positif rätt, hvars stadganden angtde dödsstraffs tillämpande vore för alla folk bindande; men man erinrade sig icke huru vår Frälsare sjelf ganska bestämdt uttryckt, att Han icke gillade detta straff, då Phariséerna till honom framställde den bekanta frågan, om det var rätt att enligt Mosis lag stena en äktenskapsbrvterska. I våra dagar vill väl lagstiftaren icke till försvar för dödsstraffets bibehållande åberopa hvarken talions-principen, emedan den icke kan konseqvent tillämpas, eller Mosis lag, eller föreställningen om en vredgad gudomlighet, som skall blidkas; man nöjer sig att helt enkelt åberopa nödvändigheten att genom stralfliotet i lagen och straffexsekutionen afskräcka ifrån brott. Kan det derför visas, att straffhotet icke verkar afskräckande, att de brott, lör hvilka dödsstraff förut funnits stadgade, icke ökats sedan samma straff i sednare tider borttagits, att i de länder, der dödsstraff redan länge varit ur lagarna utplånadt, man häraf icke erfarit ringaste olägenhet eller våda, — måste det ock erkännas, alt tiden är inne att äfven hos oss afskaffa ett straff, som för samhällsordningens upprätthållande icke vidare synes vara nödvändigt. Låtom oss se hvad erfarenheten i dessa hänseenden betygar. Toscana upphäfdes dödsstraffet 178(5, sedan någon afrältning förut under 12 år icke egt rum. I anledning af revolutionära rörelser i landet återinfördes visserligen detta straff ånyo genom särskilda lagar åren 1790 och 1795, och qvarstod under det Franska väldet.
Sedan detta b lif» "vit verksteldt, uppropas hvarje afdelning för sig, som herifvel’ sig inom skranket alt förrätta bänkmtsval, hvarvid ”livar oell en inlemnar en enkel, sluten, hoprullad och ”otnärkt sedel, tecknad med Ivänne af de personers namn, ”sorn i afdelningen finnas, då de två, som de flesta rösterna ”erhållit, äro behörigen valda bankmän. Hafva flere etc. ” förverkat.” Vidkommande de af Gr. Cronstedt motionerade förändringar uti 3t och 34 §§tna Ridd.Ordn., finner Utsk., lika med motionären, att, derest andra uppropet försvinner, det ej heller är nödigt att, på sättsom hittills ägt rum, föra prot. öfver de vid uppropet frånvar. ledamöterna, i följd hvaraf åtminstone två af de nu vid val-och voterts-protocollet biträdande sex ledamöter kunna umbäras, och tillstyrker Ulsk. således, att antalet af dem, som vid val och voteringar skola sitta vid bordet, må bestämmas till endast fyra ledamöter; deremot har Utsk. icke för siu del funnit otjenligheten of det bruk, att voteringseller val-sedlarna framlemnas på ett pappersark, hvilket tvertom synes Utsk. ganska lämpligt, hvarföre den del af Gr. Grönstedts motion, sorn åsyftar borttagande af nämnda föreskrift, utaf Utskottet, afstyrkes. Om denna mening godkännes, får Utsk., med iakttagande jemväl af R. o. Ad:s beslut ang:de afskaffande af and ra uppropet, vördsamt föreslå följande förändrade redaclion af 3i och 34 §§:na Ridd.Ordn. ”Vid alla val och voteringar skall upprop ske efter anteckningslislan, och nnmode Landtm, eller den hans ställe företräder fyra ledamöter af R. o. Ad. att jemte honom vid bordet sitta och föra prot. öfver dem, hvilka rösta.
Han hade suttit vid skrifbordet med pennan i handen, brinnande af längtan att skrifva något snillrikt, något som han med stolthet kunde lämna henne, af hvilket hon skulle kunna se, att det icke var en vanlig hvardagsmänniska som ägnade henne sin hyllning. Men han var som förkollrad i hufvudet. Det var som hade han icke sett hos henne mer än en egenskap. Och mekaniskt skref han ordet upprepade gånger efter hvarandra. Till slut stod det där i en lång rad, som tilltalade honom som en vers af skiraste poesi, som ett hänförande tema. Och med lätt hand satte han dit några variationer. I början hade han funnit strofen sublim; men redan efter ett par timmar hade han blifvit nyktrare. Och slutligen brände han den, som han gjort med det andra. Nu kom den för honom igen. Det tycktes, som hade orden bitit sig fast i hans minne. Hvilket skimmer af oskuld det låg öfver hela hennes väsen! Det var något så eteriskt i hennes apparition, som kunde hon flyga bort med ljudvågorna. Och när hon sjöng — då skulle han gärna offrat sin syn för ett solgrand kärlek. När ridån gick ner för sista akten, blef det en stormande ovation. Han stod lutad mot pelaren, halft medvetslös; såg henne komma in och tacka med djupa nigningar, som nästan gjorde intryck af kryperi för publiken. Och så det där småleendet, som hon portionerade ut åt alla! Buketterna flögo och föllo till hennes fötter. Direktören böjde sig efter dem, i det han nyfiket såg på visitkorten, som sutto instuckna i en och annan. Hon gjorde sina djupa komplimanger och smålog. Hvarför skulle hon småle så där åt alla? Hvarför skulle hon krypa som en hund? Salen började bli tom på folk, men han stod kvar liksom bedöfvad. Ett lätt buller inifrån scenen kom honom att spritta till. Och med ens föll tanken öfver honom med hela sin förfärande tyngd; aldrig se henne mer! Han började applådera, kraftigt och ihållande, riktigt energiskt. Man vände sig om. En och annan log ett satiriskt löje. Somliga ryckte blaseradt på axlarne; men det fans en del som instämde. De tyckte, att det kunde vara roligt att få se henne en gång till.
Ständer måtte bevilja ett årligt anslag af 30,000 R:dr, för att, efter Kongl. Maj:ts nådiga pröfning, användas till vård och undervisning af elever vid mindre skolor för döfstumma. Stockholm den 11 November 1865. Motionier i Preste-Ståndet, 4865. N:o 28. 67 filo »8. / Af Doktor Sävet Om afgifvande af en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:/, om nedsättande af en komité för revision och omarbetning af 4686 års kyrkolag. Under mer än ett århundrade har svenska kyrkan erkänt behofvet af och önskat en revision af kyrk olagstiftningen. Redan vid 1723 års riksmöte blef en allmän revision deraf beslutad samt uppdragen åt en deputation af andlige och verldslige ledamöter, och ett förslag till ny kyrkoordning uppgjordes, som framlades till pröfning vid 1731 års riksdag. Pröfningen uteblef likväl, och frågan uppsköts från riksdag till riksdag, tills viii 1823 års riksmöte Ständerne ansågo angeläget, att en granskning af kyrkolagen komme att verkställas i förening med den allmänna revision af civiloch criminal-lagar, och anhöllo derföre, att Kongl. Majit ville vidtaga för ändamålet tjenliga åtgärder; hvilket bade till följd, att Kongl. Majit, den 3 Maj 1824 uppdrog åt en komité att granska kyrkolagen och ecklesiastikförfattnin garne samt inkomma med förslag till nödiga ändringar. Den 8 April 1828 öfverlemnade ock komitéon ett utarbetadt förslag till kyrkolag och ordning för svenska församlingen.
I likhet med den siste värde talaren tror likväl äfven jag, att här icke är fråga om annat, än att bestämma de förhållanden, som äro gemensamma med Norge; hvilka som föredraga de Svenska ärendena, kan ej angå Norrmännen. Jag tror, att de gamla ordalag, som i förslaget är begagnade, nemi. dessa; »de Svenska ärendena föredragas af den Svenska föredragande, till hvars befattning de höra”, äro fullkomligt tillräckliga, enär de lemna Regeringen öppet att sjelf förordna, huru föredragningen skall ske. Jag kan icke, lika med Gr. Lagerbjelke, finna, att man, då denna Regering skall träda i verksamhet, behöfver komma i det dilemma, att samma Regering skall bestämma huru. Den 18 Feliruari f. m. 427 föredragningen skall tillgå. Lika väl sorn Konungen förordnar, att en dylik Regering skall inträda, lika väl kan han äfven bestämdt förordna, huru med föredragningen skall tillgå. Det slår också öppet för de Svenska Ständerna, att för dylika tillfällen som de i 43 g Reg.-F:n afsedda eller de nu i frågavar: do vidtaga de förändringar i grundlagen, som kunna finnas nödiga, ulan att dessa förändringar behöfva underställas Norska nationens sanktion; och hade ordalagen varit lika bestämda som i afseende på Norge, hade man lätt kunnat komma i kallision med de möjligen i en framtid åvägabragte förändringarne i vår grundlag. Nu har Const.-Utsk. genom sina anmärkmr mot ett förslag till en förfatln., som, ifall den antages, icke skulle på mansåldrar komma att tillämpas, undanröjt fördelar af omätligt stor vigt, nemi. att erhålla ett regentskap i st. f. en Interimsregering, och Utsk. har härigenom, efter min öfvertygelse, åtagit sig ett stort ansvar inför de båda nationerna. De öfriga af Const.-Utsk. framställda anmärknine iiro redan besvarade af H. Exc. Ilr Gr. Sparre, samt i min tanke så fullständigt vederlagda, att jag icke behöfver mycket dervid fästa mig.