Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om således intet osvikligt medel finnes, att med de förhållanden som redan uppkommit t, gifva en säker garanti för varaktigheten af ett Financesysteme i vårt land, ulan garantien hufvudsakligast skulle bero på Nationens eller Ständernes moraliska förbindelse, att icke ändra de grunder, på hvilka enskilde byggt sina beräkningar, hvilken förbindelse, efter hvad jag förut anfort icke torde hos hvar och en verka fullt förtroende, anser jag det vara bäst, att icke våga en operation, som åtminstone kan ha de mest vådliga följder, och således måste väcka oro och fruktan hos hvar och en, sorn för dessa olyckliga följder mäste bli offer. Den 17 Jprit f. in. Jag tror att de förmåner, som af en, genom realisation tiilvägsbragt, myntbestämning skulle härflyta, kunna utan realisation beredas genom en myntbestämning, som icke fixerar det närvarande förhållandet till ett beständigt, utan blott försäkra^, att Bankens fond och deas Sedelstock aldrig skola arbiträrt hvarken fikas eller minskasSådant kunde tilivägabringas derigenom, att Riksens Ständer, i enlighet med denna princip, uppgjorde Reglementet för Bankens styrelse och derjemte beslutade, att detta Reglemente icke finge ändras, u~ tan i samma ordning, som Rikets Grundlagar. Detta beslut, i förening med den moraliska förbindelse, som skulle afhålla Riksens Ständer och Regeringen från alla egenmägtiga åtgärder till rubbning af ägande rättsförhållanden, jemte Bankens publicitet, skulle åstadkomma förtroendet och stadga opinionen om ett visst förhållande emellan Bankens Sedlar och Silfret, underkastadt inga andra förändringar, än dem, som naturliga conjuncturstörhållanden kunde medföra. Genom detta sålunda stadgade förtroende »kullesamma lyckliga resultater uppkomma, som af realisationen blifvit lofvade. Capitalisten kunde emot säkerhet utlåna sina penningar och vara öfvertygad, att det mynt han återfmge, vore lika godt, sorn det han utlånat.
Jag känner t. ex. en person, hvilken sålde sin egendom, och yttrade: ”jag vill sofva endast ”under egel tak och dä jag nu inflyttar i staden, vill jag derföre ”i dag köpa mig eget hus,” hvilket han äfven gjorde. Vid sådana fall betalas hus möjligen med några 100 eller 1000 r:dr öfver deras verkliga värde. En nabo kan äfven få betala ett hus öfver dess verkliga värde, då han t. ex. vill tillegna sig grannens hus, för att förekomma anläggningen af en inrättning ni. m. Således kan inköpspriset ofta vara högre, än verkliga värdet och bör således ej läggas lill grund för taxeringen. I allmänhet har jag icke funnit, alt husegare i städerne, om icke undantagsvis, varit för lågt beskattade; och då, enl. min åsigt, den gamla §:s stadgande är riktigare än det nu föreslagna, anhåller jag, alt B. o. Ad. ville bibehålla det förra. Gr. Gyldenstolpe: Jag får äran uplysa, att genom ett misstag ordet inköpspris kommit att i §:n inflyta. Förhållandet var nemi. sådant, att U(sk:s afdeln., på grund af en inom Ulsk. väckt motion, hade tillstyrkt antagandet af delta ord. När frågan sedermera förekom inom Utsk., blef ordet likväl uteslutet. Uti afdelms förslag blef likväl genom förbiseende ordet bibehållet och likaledes genom förbiseende har det blifvit tryckt. Jag anhåller derföre, att §:n malte återremitteras för att blifva rättad, såvida R. o. Ad. icke finner för godt att genast besluta bibehållande af gamla §:n. Hr R osenblad: Jag kan visserligen icke bedöma, huruvida del varit Utsk:s mening att ordet ”inköpspris” hör i §:n finnas, men jag för min del yrkar bifall å förslaget sådant del nu befinncs. I smäsläderne tror jag det vara likgiltigt, om inköpspriset tages lill grund för taxeringen, likasom alt i allmänhet brandförsäkringsvärdet öfverstiger det verkliga värdet eller köpevärdet, med undantag likväl af den händelse, Frih.
Blir t. ex. en död nerv sittande i tanden, eller är den icke tillräckligt väl rengjord, uppslå lätt bulnader och tandfistlar. Äfven med hänsyn till valet af rengöringsmedel för tänderna begår man ofta de största misstag och lägger grunden till tandsjukdomar. Först och främst ha vi de omtyckta pulvriserade träkolen. Bortsedt från det oaptitliga i deras användning, bör man varna för dem endast af det skäl, att de Man bör icke välja en alltför mjuk borste till tänderna. Om landköttet blöder något, bör man därför ej afhålla sig från att begagna borste. B. G. Min trotjänarinna. A f Ebon Hoi. » 1 — - ffn pighistoria! » hör jag eder, älskvärda s^t, läsarinnor och dito läsare, utropa, och i andanom kan jag se, hur grekiskt formade, romerska och näpna små uppnäsor föraktfullt rynkas. Men, våren lugna, min lilla historia, om vi så kunna kalla dessa enkelt skildrade smådrag ur en kvinnas lif, har ej det minsta gemensamt med andra fruars » delikata » pighistorier. Inga sönderslagna tallrikar eller dylikt spela här någon roll. Men, till ämnet! Hon hette Elna oeh var tretton och ett hälft år gammal, då hon kom i min tjänst. Alldeles i min smak, visserligen en smula enfaldig, men med ett godt, beskedligt oeh stilla lynne, trogen som guld och hjärtegod, ja, riktigt kvinligt öm emot de små, som hon fick tillse. Jag vann hennes tillgifvenhet — fölhela lifvet, som det sedermera visade sig — genom att sträcka henne en hjälpsam hand, då hon hardt när höll på att, för sin klena fattningsgåfvas skull, blifva » ifrånsatt », som det ju kallas. Jag pluggade katekes med henne för brinnande lifvet, gick själf och talade med presten — och hon » slapp fram ». Sedermera tillhörde hon oss alldeles som en familjemedlem; genom god behandling fastades hon med hjärtats alla fibrer vid vårt hem, och det blef aldrig ens tal om någon flyttning. Hon fick ett egeudomligt fint sätt, ovanligt för en tjänarinna.
Jag återkommer till några reflexioner öfver Sveriges försvarsverk i allmänhet. Gerna erkänner jag, att en del deraf år mig i tactisk hänseende obekant; men det må förlåtas , att jag, detta oaktadt, såsom bekant med localen, yttrar mina tankar i ämnet. Man torde då böra komma i håg, att Sverige i våra dagar undergått en total förändring. Vi behöfva ej gå längre tillhakas ån till år 1809 Det var då Sverige förlorade sin östra förmur; det var efter denna tidepunkt Sverige genom en Hjeltes kraft vann en ökad styrka på Västra sidan. Under sådane förhållanden kan man ej neka, att vårt läge i alla hänseenden år föråndradt nu mot förr. Ifrån Btt kunna anse Stockholm sorn en medelpunkt af Riket, har det numera blifvit en gräns-ort. Redan under den tid, då Stockholm utgjorde medelpunctén i ännu vidsträcktare mening; då Liffland tillhörde Sverige; då Finska viken var ett Svenskt farvatten, redan den tiden insåg Rikshushållaren Carl Xllte, att Flottan börtie förläggas på annat ställe, ån vid Stockholm, för att icke blottställa allt på ett slålle, för att afhjelpa flere deraf följande olägenheter. Huru mycket har icke allt sedermera förändrat sig, når grannens gräns år flyttad ioo:deta!s mil oss närmare, når det står honom öppet att komma flit; når detta år lättare för honom ån för oss, att hindra hans hitkomst. Jag talar uppriktigt och ulan fruktan. In-, gen kan hindra mig, att utsåga min mening; fy Hem 7 Julii /. m. *5i ämnet ar för vigtigt att lämna ur sigte. Det är i följe af dessa betraktelser, hvilka långe blifvit öfvervågade af den högste Donimarn i Krigsvä. sendet, af vår store Konung, sorn Han beslöt, att grunda vårt försvar på ett Centrum, hvilket, trotts ellt det klander, sorn deremot kunnat anföras, åger fördelar, dem ingen annan loval kan öfverträffa.
Jag får derföre nu upplysa, att min mening ingalunda varit att bestrida nyttan af statistiska upplysningar i mera än ett hänseende. Jag har ej ansett Staten vara endast en mechanisk macnine; men deremot trott en viss likhet finnas emellan dem begge, och att då det är en obestridlig sanning, att den sednare kan blifva alltför compliquerad, kan äfven Staten blifva till den grad belastad med inrättningar, att dessa ej allenast äro onyttiga, utan äfven skadliga. Om Landtbruks-Academien, hvilket jag lemnar derhän, i början af sin verksamhet fått en mindre lämplig rigtning; hemställer jag likväl, om icke detta lättare kan afhjelpas genom en rättelse uti hvad man der kan anse felaktigt, än medelst tillskapandet af en helt och hållet ny anstalt? För min del kan jag åtminstone ej annat finna, än att alla dessa åtgärder kunna utan svårighet vidtagas på den väg, som redan blifvit banad, utan att man hehöfver för ändamålets vinnande bryta en helt ny bana. Jag förnyar således min anhållan om proposition till afslag å Betänkandet. Herr von Hartmansdorff': Jag instämmer med Herr Hjerta, i afseende på det välgörande inflytandet på menigheterna sjelfva Den 12 November f. m. af frågor , som leda deras eftertanka på ämnen, beträffande deras eget väl; och jag kan ej annat än vitsorda det gagn, den värde Ledamotens förfrågningar medfört i Norrige, hvarest jag ofta hört till svar åberopas de åt honom lemnade upplysningar. Ehuru jag instämmer i Herr Grefve von Plåtens mening om skadligheten af nya myndigheters tillskapande i Församlingarne, tror jag ej med honom att ifrågavarande Betänkande borde helt och hållet afslås; utan återremitteras, på det föreslaget må sålunda berikligas, att de Myndigheter, hvilka redan i Socknarne finnas , erhålla det nyttiga uppdrag, som nu är i fråga. Friherre Cederström: Om organisationen af Länens Hoshåils-SälIskaper voro sådan, att Ledamöterne deraf kunde komma tillsammans utan att behöfva färdas lång väg, så kunde inrättandet af Socken-Nämnder visserligen icke vara af nöden.
Län måtte hädanefter undan - Betänkanden, N:s 183, 184- 89 dragas den granskning de hos nämnde Collegier böra undergå, icke i Nåder funnit godt, att för närvarande bifalla någon förändring i hvad genom K. Instructionen den 12 April i8i5 blifvit härutinnan i Nåder förordnadt, utan kommer dermed tills vidare att på vanligt sätt förhållas. Utlåtande ang:de begärd underrättelse huruvida en af R. St:r begärd ändring i K. Förordningen den 22 Julii i8o3 rörande Tiondeoch Räntegifvares m. fl. rättigheter och skyldigheter ägt rum. (I.-A.) H ligh Ridd. och Adeln har till Utskottets besvarande remitterat ett anförande af Herr Hjerta, Gustaf', hvaruti han andragit, att, med R. Sttrs beslutanderätt i allt hvad till Skatteväsendet hörer, det torde böra räknas till de missförstånd, som man i senare tider ganska ofta sett förnyas, alt en directe så ingripande åtgärd, som den R. St:r sistledne Riksdag vidtogo, att» genom underd. Skrifvelse till K. M:t, ang:de ändring af K. Förordningen den 22 Julli l8o3 om Tiondeoch Räntegifvares samt tagares ömsesidiga rättigheter och skyldigheter, icke lärer föranledt någon Regeringens Kungörelse; i anseende hvartill Herr Hjerta anhållit» att StatsUtskottet mätte derom till R. St:r inberätta, samt ny Skrifvelse föreslå. Och skulle dervid förefinnas, alt något EmbetsVerk vågat tillstyrka, att go Statj-Utslotteti nämnde R. Stlrs Beslut icke skulle i verk sättai, förmodade Motionären, att Utskottet, enligt sin pligt, föresloge R. St:r den åtgärds vidtagande, som vore förenlig med deras värdighet såsom det sig sjelf beskattande Svenska Folkets Representanter. Af Års-trycket för 1823 kan finnas, att redan den 1 Oclobcr berörde år K. M:t, i anledning af R. St:rs underd.
St. vid 1823 års riksdag öfverlemuade åt Regeringen bestyret med kronoparkerne och beslöto, att de icke (ingo säljas, sora dock föreslagit var, så hafva så stora delar af dessa skogar, som kunde sammanhållas sedan alla anspråksägande erhållit sine andelar, blifvit undanryckte, från förstörelsen och gifva en borgen för att skogsvaror derifrån oupphörligt kunna aflåtas. Icke nog dermed, att de äro frälste från förstörelsen; de hafva nu gifvit ett bidrag till statsbrislens afhjelpande, som ses af den K. proposm. Med allmänningarne hade samma behandling gjort enahanda gagn, men den dåvarande bristen på medel i skogskassan till bevakarnes aflöning föranledde till det beslutet, att utsyningstagarne sjelfve skulle aflöna bevakarne, och på det kostnaderne skulle drabba dem som finge utsyning af skogen, men icke betunga dem, som ej kunde få del deruti, så öfverenskommo de med inlressentcrne om en ringa afgift för hvarje till dem utsynadt lass skog. Detta beslut medförde den obehagliga verkan, att de allmänningar som voro nära ulhuggne och desom voro i tillväxt och således btefvo ställde under förbud på vissa år, fingo inga bevakare och skulle således blifva utplundrade. På andra allmänningar har kronoparks-skogskassan måst tillskjuta löner, åt bevakarne på allmänningarne och bygga boställen åt dem,och der inkomsterne öfverstigil behofvet till bevakarnes aflöning, hafva desse medel blifvit använde tillför skogen helt främmande föremål, då medel hafva saknats lill stängsel, sådder och mera Den II December. 171 dylikt. Man har endast velat skörda utan att så eller återplanlera.
Sant är det, att Bonden i vissa Provinser under våroch bergningstid är af den närvarande skjutsnings-skyldigheten någon gång mer eller mindre besvärad; men åter under mellanliden och den långa vintern, då lian på de flesta ställen är mindre sysselsatt, inbringar åter skjutsningen åt honom en inkomst, hvilken är honom välkommen och fyller för honom dagens behof. Hvad som är för Bönder på en gång tryckande och leder till ett moraliskt förderf, är den så kallade hållskjutsen derigenom att Bonden, hans barn eller tjenare måste i sysslolöshet ofta tillbringa hela dagarne på Gästgifvaregårdarne, och det understundom utan att erhålla någon skjuts, då han förlorar håde sin tid och går miste om den lilla förtjenst, som utgör hans vedergällning derför. Det vore således att önska, att denna hörda afskaffades eller annorlunda ordnades. — Men äfven med förbigående häraf anser jag dessutom ett sådant befoi’dringssätt för resande, hvilket Herr Grefven tyckes åsyfta, vara åtminstone ännu nästan overkställbar inom Fäderneslandet. Herr Grefven har föreslagit, att brefposten borde förenas med en ny skjuts-inrättning, d. v. s. med Den 23 December. 277 andra ord, att en extra postinrättning borde på ett likdant vis, som i andra Länder, föranstaltas. Men Sverige kan i detta afseende ej jemföras med andra Stater; bär fattas de större städer och den rörelse, sorn uppstår af en betydlig befolkning, hvilka allena kunna ge en tillräcklig sysselsättning och näring åt en sådan anstalt, och som är äfven enda borgen för dess bestånd. Derjemte måste likasom på andra ställen, der en extra postinrättning existerar, äfven skjutslegan betydligen höjas, åtminstone till i R:dr för hästen hvarje mil, om en extra postoch forvagns-inrättriiug skulle kunna vidmagthålla sig, och en sådan förhöjning skulle jag ej anse välbetänkt. Dessutom hafva i andra Länder sådane inrättningar, sora den ifrågavarande, endast under sekler hunnit att bringas till deras närvarande fullkomlighet: de hafva ej varit ögonblickets infall och verk.
Beskrif ningen på Olles sinnesstiimning under den tid, som nu följer, a; ï s&amp; naturligt och val skildrad, att hvarje uppriktigt barn maste kanna igen sig. sjalf - just så Biindes det, nar man hade varit med om något orätt. Med hvillret nöje laser man ej det bref, som Olle skref till Hans för att förmå honom att bekänna. &gt;Man Ban val inte få något värre &amp; n smörj och det har då en öfvergångo, med denna kläm slutas han. Den rike ryttmästarens barn och den fattiga mor Annas barn ha ömsesidigt lärt hvarzmdra SA mycket godt och hafva haft så mycket roligt tillsariuilms, att för dem den stora klyftan mellan fattiga och rika försvunnit. De ha alla blott varit barn och goda vanner. Det vore frestande att anföra mycket mera ur denna på en g&amp;ng så goda och friska ungdomsbolr, i hvillren det oclrså ar godt om märkvärdiga handelser och äfventyr af mångahanda slag. Vi få likväl inslrränlca oss att saga, det Olle slutligen blef ägare till sitt älskade Kalpumian, den gamla smedjan, med område. Men så hade. han också arbetat duktigt för att n&amp;. sitt mål. Eric Williams. En berättelse om skolan i Roslyn af Frederic W. Farrar. FrAn tjugiifjiirde engelska upplagjan af Ebba Morctenadler, f. Wester. Pris lrmt. Då man pS titelbladet ser förf: s namn, så undrar man om denne lian vara identisk med den ryktbare andlige viiltalaren och skrift-, ställaren, af hvillien mAnga framståendo arbeten finnas öfversatta afven på vårt språk. Det &amp; r ock verkligen samma Farrar som slwifvit denna bok, hvillzen nu är utgjfven i samlingen, &gt;Läsning för gossar ». Eric Williams var den första bok, som denna förf. slrref, och den har, sedhn första upplagan utgafs 1858, nu upplefvat närmare 30 editioner.
BorgareStåndet afgifvit, och vid betraktande af det intrång, som göres en betydlig skattdragande del af Svenska Folket, om Utlåtandet N:o 65 godkännes, anhåller jag om proposition till afslag å samma Utlåtande. Hans Ex cell enea Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall af Lagoch EkonomiUtskottens förevarande Utlåtande. Ropades starka Ja, jemte några Nej. Herr von Hartmansdorff", August; Jag är icke i tillfälle alt controllera Utskottens uppgift, att två Stånd stannat emot två; men om så är, tror jag icke, att Herr Grefven och LandtMarskalken kan tillåta frågans upptagande. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att, enär, efter hvad Hans Excellence tyckt sig finna, Ja öfverröstat Nej, den af Hans Excellence nyss gjorde proposition blifvd af Ridderskapet och Adeln bifallen. Den 7 Januari i e. ra. Herr Rosenqvist reserverade sig emot Ridderskapets och Adelns beslut. Herr von Hartmansdorff: Då Herr Grefven och LandtMarskalken icke 3'ttrat sig öfver lagligheten af frågans upptagande, förmodar jag Herr Grefven och LandtMarskalken anser den uppgift, Utskotten gjort, icke vara sann. Herr Ribbing, Arvid:
Den som» etc. 2:o att 21 § måtte i l:sta punkten erhålla följande lydelse: »vill någon från ort till annan landvågen fortskaffa krut i större myckenhet än tio centner, gore» etc. 3:o att Förordningen, i hvad den rörer kruts transporterande sjöledes, må i allmänhet så omredigeras, att den till trafikerandes skada och betungande icke försvårar eller hindrar sådan transport utöfver hvad nödig och erforderlig försigtighet kan kräfva. De §§ af förenämnda Förordning, uti hvilka ändring är föreslagen, hafva följande lydelse: § 20. »Krut, som från ort till annan landeller sjövägen försändes, skall, då det öfverstiger tio skålpund, vara inneslutet uti väl instufvadt och öfvertäckt kärl, så beskaffadt, som § 14 föreskrifver, och hvarå med tydliga bokstäfver skall finnas utsatt dels ordet krut, dels ock bestämmelseorten samt afsändarens och emottagarens namn. Den, som häremot bryter, bote från och med femtio till och med ett hundra Riksdaler, och vare krutet förverkadt.» § 21- »Vill någon från ort till annan landvägen fortskaffa krut i större myckenhet, än fem centner, gore inom åtta dagar före transportens afgång derom anmälan hos Vår Befallningshafvande i det län, inom hvilket eller hvarifrån afsändningen är ämnad att verkställas och uppgifve dervid såväl krutets vigt och antalet af de kärl, hvaruti det förvaras, som bestämmelseorten och emottagarens namn, samt den väg, transporten skall framgå. Derest krutet är afsedt att försändas till ort utom länet, varde afsändarens berörde anmälan genom Vår Befallningshafvandes försorg delgifven Vår Befallningshafvande i det angränsande län, hvarigenom krutet skall fortskaffas, med underrättelse derjemte om stället hvarest och tiden då krut-transporten - Allmänna Besvärsoch Ekonomi-U(skottets Betänkande M 16. 0 porten kommer att vid länsgränsen inträffa.
Majrt må ega att, af bär ofvan för kanoner och kulor tillstyrkte 100,000 Rrdr, för sagde behof använd » en mindre summa. oro. För 4 Skjul till Kanonslupar och Jollar bar Kongl. Majrt äskat en summa af ao,000 Rrdr. Och då Utskottet inhemtat, alt Skärgårds-Fartygens antal på senare tid blifvit betydligen liliökt och Statens fördel fordrar, ali dessa laityg behörigen vårdas, tillstyrker Utskottet beviljandet af de i sådant ändamål äskade 20,000 Rrdr. Fyrar och B åkar. I detta ämne har Utskottet yttrat, det Utskottet på anförde grunder icke kunde tiilstyika något serskildt extra anslag för Fyroch Båkinrättningen, , men föreslog deremot, alt Rikets Ständer må till Kongl. Majrt S litsVt skottets U tlLanåc A':o sgr. i underdånighet Öfverlemna alt, genom Förvaltningen af Sjöärendena, för nämnde Inrättnings upphjelpande, på billigaste vilkor upplaga ett lån, samt att till ränta och amortissements-fond för detsamma skulle anvisas de g,333 : i6, som under ^:de Hufvud-Titeln blifvit uppförde såsom ökad tillgång för Lotsoch Båkväsendet. De häremot inom serskilde Riks-Stånd framställde anmärkningar innehålla hufvudsakligen: att något direct extra anslag borde göras, enär den summa, som i låneväg kunde upptagas, blefve alltför otillräcklig; att låne-operalionen icke borde anförtros åt ett förvaltande Verk, utan i detta fall, lika så väl som i flera andra, öfverlemna? åt Fullmägtige i Riksgälds-Contoret; samt att Utskottet borde närmare uppgifva vilkoren och terminen för lånets återbetalning.
Samme talare har befarat, att många stationer skulle komma alt uppstå, men jag kallar alla dessa möjligen blifvande stationer för lastageplatsen ty om man drager en jernväg ned till Stadsgården eller till Kornhamn, så kunna icke dessa platser blifva några stationer. Ilan säger också, att alla varor skulle nödgas gå till Clara sjö och sedermera till Stadsgården; men nu är förhållandet det, att godståg icke alltid innehålla varor, som skola exporteras lill vissa trakter, och att praxis, äfven i städer mycket större än Stockholm, är den, att ett sådant tåg samlas vid godsstation och att varorne derifrån exporteras till de trakter, dit de äro destinerade. Hvad det tekniska i sjelfva frågan vidkommer, anser jag, att R. St:r helt och hållet kunna öfverlemna denna sak åt den ingeniör, hvilken K. M. uppdrager utförandet af ifrågavarande arbete. Att anlägga en bangård i Stadsgården vore, enligt min tanke, ganska opraktiskt, ty, då densamma är Stockholms förnämsta exporthamn, blefve, genom en järnvägsstations anläggande erstädes, denna lastageplats alldeles tillintetgjord. Att till 268 Ben 12 Haj f. m. Stadsgården deremot leda ett spår, vore efter mitt förmenande ganska klokt, hvilken åtgärd ock skulle öfverensstämma med praxis i alla större sjöstäder, hvarest jernvägs-stationer visserligen förläggas ganska nära, men icke vid sjelfva hamnen. Jag anhåller om bifall till K. M:s förslag. Frih. Stjernstedt, Johan Wilhelm: Gr. Rosen har sagt, att ifrågav.de ämne icke vore tillfyllest utredt. Rå vår störste ingeniör, sedan han för ett år sedan väckte frågan, idkeligen härmed sysselsatt sig, och då K. M:s förslag samt alla auktoriteters utlåtanden gått ut på detsamma, kan man ej rimligen antaga, det frågan ej skulle hafva fått sin tillbörliga utredning. Den värde Gr:n föreställer sig vidare, att många vådor skulle med detta företag vara förenade; och han har sjelf yttrat rädsla för att färdas på denna väg, när den en gång blefve färdig.