Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
J\ft 1, om Statsverket 1859. anslaget till skrifmaterialier och expenser m. m. för Departementets Kansli-expedition blefve med 4ö R:dr 92 öre förminskadt.» »Men utom de Sjöförsvarets behof, för hvilkas afhjelpande erfordras ständiga eller ordinarie anslag till nyssuppgilna sammanräknade belopp, förekomma äfven andra, hvilka dels äro tillfälliga och dels icke för längre tid beräkneliga samt alltså af beskaffenhet, att de synas böra med extra anslag fyllas. Ibland dessa har jag redan i det föregående framhållit åtskilliga, såsom behofvet af förbättrade pensioneringsvilkor för Flottans personal, angelägenheten af en vattenledning till Carlskrona och nödvändigheten att medelst nybyggnader och större reparationer vidmakthålla Flottans krigsfartygs-materiel, samt äfven, hvad förstberörde 2:ne frågor angår, till ziffran uppgifvit de summor, som för deri afsedda ändamål ansetts blifva erforderliga, Jag utbeder mig derföre alt endast få åberopa hvad rörande nämnda frågor redan blifvit anfördt, då jag nu öfvergår lill den närmare redogörelsen för de behof frågan om krigsfartygs materielens vidmakthållande och förkofran innefattar.» »Såsom jag uti inledningen till detta anförande sökt ådagalägga måste det, med hänseende till den snabbhet, hvarmed i vår tid uppfinningarne rörande krigsfartygs-materielen följa hvarandra, vara i hög grad vanskligt att på för hand uppgöra planer huru en Flotta efter en längre liderymd bör vara sammansatt och krigsfartygen beskaffade, för att framgent svara emot ändamålet; ty lika nödvändigt som det är att göra sig de timande förändringarne till godo, lika omöjligt är det att förutse hvilka förändringar dessa må komma att föranleda så väl uti materielen, som följaktligen äfven uti de långt i förtid uppgjorda kostnadsberäkningarna. I ett land med så måttliga tillgångar som Sverige blir det derföre onekligen rättast, att väl och omsorgsfullt underhålla den fartygs-materiel, som finnes, samt att för öfrigt tillse, att hvad af sådan materiel kan med för handen varande tillgångar anskaffas nytt, blifver utfördt efter de för tillfället erkändt bästa modeller.
Utskottets yttrande är återremitteradt af Borgare-Ståndet; men enär de öfriga tre Riks-Stånden godkänt detsamma, är således frågan redan af Rikets Ständer afgjord; hvilket Utskottet får för Borgare-Ståndet anmäla. 6 Stats-Utskottets Memorial N:o 69. Femte Hufvudtiteln. (Utlåtandet N:o 52.) ll:o. Efter inhemtad kännedom om det af Kongl. Maj:t gillade förslag till förändrad organisation af Flottans officersoch underofficerspersonal, hade uti lista punkten af berörda Utlåtande, Utskottet, som icke funnit något att anmärka vid de lönestater, hvilka blifvit uppgjorda för de särskilda korpser under namn af Kongl. Flottan och Kongl. Skärgårdsartilleriet, i hvilka, enligt den nya organisationen, Kongl. Majits Flotta blifvit fördelad, hemställt att Rikets Ständer, i enlighet med Kongl. Majits nådiga förslag, måtte medgifva att de för befälsoch underbefälspersonalen nu anvisade medel finge, för tillämpning af samma lönestater och organisationens fullständiga genomförande, fortfarande och framgent blifva använda.
Så länge han hade sin tjänst såsom eldare kunde det nog gå, men ingen kunde veta huru länge det skulle räcka. Allt efter litet hände det ju att en eller annan af manskapet afskedades och ofta för något obetydligt misstag, hvilket knappast alls kunnat undvikas. När man icke var desto säkrare på framtiden, var det väl i alla fall bäst att vara ensam. I stället skickade han sina hopsparade pengar hem till Anni på Heikkilä. Och på samma gång föreslog han att de skulle taga ut lysning, så att hon när som hälst kunde komma öfver och gifta sig, om det så skulle passa. Han tyckte intet riktigt om det amerikanska sättet att gifta sig utan lysning, skref han. Men hvad han icke skref var att han både under författandet af brefvet och många gånger förut allvarsamt funderat på Annis afskedsord om de fem åren. Noga taget kunde han väl inte begära att hon skulle vänta ens så länge, om en annan, antaglig friare infann sig och kvinfolk var ju i alla fall inte annat än kvinfolk men efter lysningen var man så godt som gift Han tillade blott att han ännu icke kunde säga bestämdt när han skulle skrifva efter henne, men om förtjänsten fortfor att vara lika god några månader framåt, så skulle det väl inte räcka länge. Och pengarna kunde hon sätta på banken i sitt namn. Förtjänsten icke allenast fortfor att vara lika god, utan blef snart till och med bättre. Ju längre det led med förberedelserna för världsutställningen, desto starkare blef trafiken, desto flera turer i veckan måste förare och eldare göra, desto mera förtjänade de. Och desto bättre lärde sig Isak Peltonen att själf föra lokomotiv. Redan i lokomotivstallet hade han lagt noga märke till alla delar af de invecklade maskinerna samt så godt han kunde tagit reda på deras betydelse och olika uppgifter. Och såsom eldare hade han sedan med förarens hjälp lärt allt hvad han vidare behöfde veta för att när som hälst kunna taga dennes plats. Därför var han också en af de första, som befordrades till lokomotivförare, då tillströmningen af folk till utställningen omsider blef så stor, att passageraretågen måste fördubblas och tredubblas. Det var större tur och snabbare framgång än Isak Peltonen någonsin drömt om.
Men 1818 förklarade ”Immediat-Justitiae-Commissionen” i Köln, att Judarne ännuschackrade på samma sätt, så att deogenom sitt ocker på det högsta skadade landlfolkets välstånd. Ar 1826 ville de Rhenska Ständerna hafva dekretet utsträckt äfven öfver hela provinsen. Afven de på de sednare åren anbefallda rapporterna, isynnerhet yttranden af landtråd och fredsdomare, som dömde på grund af egna iakttagelser, visade att Judarnes skadliga inflytande på de lägre folk-klasserna ännu alltjemt fortfor. Regeringen i Aachen märkte, alt lill och med de rikare Judarne, under täckmanteln af något ärligt yrke, ofta hade en hop schackrande Judar lill handtlangare, att föra ett systematiskt ockrande. General-prokuratorn i Köln yttrade: ”Judarne drifva vanligtvis handel med boskap eller varor och befatta sig blott sällan med något handtverk eller landtbruk. I början är deras handel vanligtvis blott ringa (idet de draga omkring med slitna kläder, lumpor och gammalt jern). Med förökade tillgångar ulsträckes denna handel lill kött, alngods och andra artiklar, tills de småningom öfvergå till större affärer; men isynnerhet finna de sin fördel hos landtfolket, som vid penningeförlägenhet nästan uteslutande vänder sig till Judarne. På kreaturshandel isynnerhet vinna Judarne öfvervägande fördelar, derigenom att de, utom priset för kreaturet, betinga sig en discretion i korn, hvete eller potatis, och fordra levereringen deraf vid en tid, då priset plägar stiga som all ra högst. Nu begäres och lemnäs anstånd; bonden lånar dessutom pengar, lofvar räntor och dessutom ersättning i frukter. Då liden för det erhållna anståndet är förlupen, uprepas ett dylikt förfarande, och så fortgår det, ända lills den skyldige, vid upgörandet af den genom räntorna betydligt vuxna slulräkningen, befinner sig helt och hållet i händerna på sin Judiska borgenär. Då griper man till den fasta egendomen.
Herr Biskopen var, öfvertygad, att få ärenden vore af större vigt; att få anstalter kunde kraftigare bereda och kringsprida välmåga i landet; att få bmsorger kurtde vara Rikets Ständer värdigare, eller tydligare bevittna den drift till stora företag, friheten skänker ett dygdigt folk, och hvilken hvarken kunde eller borde saknas hos de Representanter, som gifvit fäderneslandet förbättrade Grundlagar, och genom ett redan fattadt manligt beslut försäkrat dess beder och sjelfbestånd; hvarföre ock Herr Biskopen anhöll, att frågan om Götha Canals anläggande måtte, i den ordning RegeringsFormen föreskref, få företagas. Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet, dit frågan blifvit remitterad, afgaf derefter ett Betänkande, hvilket upplyser att en i anda och syftning likadan motion, som den Herr Biskopen Doctor Rosenstein väckt i Högvördige PresteStåndet, blifvit till Välloflige BorgareStåndet af Herr Borgmästare Gezelius, och till Hedervärda BondeStåndet af Riksdagsmannen Anders Joachimsson inlemnad; och det är således desse 3:ne personer: Herr Biskop Carl von Rosenstein, 65 H. s* Den 3o December f. in. Herr Borgmästare Gezelius och Riksdagsmannen Anders Joachimsson, som Nationen haf att tacka för storverket Götha Canal och för alla de gruflige kostnader detta storverk medfört. 1809 års EkonomiUtskott tillstyrkte: 1:0 Den föreslagna Götha Canalens öppnande emellan Wenern och Östersjön, samt att hos Kongl. Maj:t i underdånighet måtte anhållas, det täcktes Hans Maj:t i Nåder låta vidtaga nödige anstalter till Canalarbetets utförande genom entreprenad af enskilte personer, så infödde som utländske, och dervid utstaka sådane vilkor, som kunde lända så väl Kongl. Maj:t och Kronan, som Entrepreneurerne och det allmänna till säkerhet och förmån. a:o Att lemna Kongl.
Det är inte så lätt att finna svaret på dessa frågor. – Konsul Brauner uppträder under tvenne namn, det göra de flesta brottslingar. Brauner skrifver sjelf att anledningen till hans besök här i staden är ett galant äfventyr. Alltså är anledningen en annan, ty ingen som vill dölja en handling förebär just denna som orsak till att han önskar vara okänd. Dessutom skall jag inom kort hafva svart på hvitt på huru det förhåller sig härmed. – Tack vare eldsvådan har jag fått veta åtskilligt, som jag annars gått miste om. Ja, den är också en historia för sig! Men den tillkommer det polismyndigheterna i E–tuna att utreda, om de så finna för godt. Elden är anlagd! Det är obestridligt, och kanske jag finner tillfälle att lemna åklagaren ett godt handtag vid bevisningen; men ingen må förtänka mig att jag i främsta rummet ser till mina egna angelägenheter och min affär är – Brauner! Innan Fridolf Hammar åter begaf sig till hufvudstaden hade han ånyo ett långt samtal med sin unge vän Ivar Granberg. Dagen derpå, det vill säga på lördagen, var det som Hammar begärde trettio dagars tjenstledighet. FÖRRA DELEN. Arnold Lindqvist. En höstqväll omkring fem år före de händelser, som skildrats i det föregående, stod en ung man och såg på de utbredda herrligheterna i fönstret till en juvelerarebutik vid Regeringsgatan. Guldet och ädelstenarne drogo med magnetisk trollkraft hans blickar till sig. Han stod der länge och egnade en ganska rundlig tid åt hvart och ett af de dyrbara föremålen. Hans läppar rörde sig som om han talat med någon, hvilket äfven var förhållandet om också endast hans eget jag var åhöraren. – Det der diademet skulle passa hennes hår, diamanter i ramsvart silke! Ja, hon är född att vara drottning; hon skulle förstå att bära ett diadem. Colliern skulle ej kunna få en skönare hals att ringla sig om än hennes; guld, topaser och rubiner på hennes persikolena genomskinliga hud. Och dessa armband sedan! Hvilken äkta konstnärsfröjd skulle icke genombäfva guldsmeden, om det förunnades honom att se dessa dyrbara smycken omsluta hennes armar, de skönaste i verlden! Ringarne skulle vara passande leksaker för hennes rosenfingrar.
Utffottets yttrade tanka om ägande rätten, fä ii stämmer jag fullkomligt deruti, an säker besittning och åtnjutande af hwad man redeligen sörwäifwat, ar det enda, som frän ägande rätten är alldeles oskiljaktigt, men när en ägare, enligt hwad Utskottet jemwäl medgiswik, till befordrande af flit, hushällning och medborgerliga tänkesätt har makt att dels genom aftal lill andra uppläta sin rätt, dels alt genom testamente utnämna sin efterträdare, fynes mig rättigheten att genom FideiCommih-lörfattnina förordna om fia egendom för ewärveliga tider, böra pä enahanda grund samma ägare tillkomma. Om man noga betraktar naturen och beskaffenheten afenFideiCommitz-förfaktning, torde man lätteligen finna ben wara ett ämne alldeles lika testamenten, endast deruti, mä hända, skiljaktigt, att det har ett annat namn och innefattar stadgande för obestämd lid urräknsdt. Sä länge alitsa den i allmänna Lagen grundade rättighet, ott göra testamenten, till sin kraft och werkan bidebälles, anser jag för min del rättigheten att göra Fideli ommcher böra njura samma helgd 06) orubbad dlbehälles. Beträffande der näst de as Utskottet cnsörde ätskillige händelser, dä FideiCommch-stistelfer warit orimlige och skadlige, fä kror lag l/ka med Utskottet, att sädane händelser understundom inträffat, men kan aldrig derutaf härleda nägvn grund till FibriConimitz-rämghetens full - Den 9 Januarki. 4Z5 fullkomliga upphäswaude.
Utdrag af Protocollet hällit i Borgare-Ständets Plenum wid Riksdagen i Stockholm den 14 Julli 1809. S. D. Dä Borgare-Ständet nu til afgörande företog den af Riksens Högloft. Ständers Banco-Utffott, genom Protocolls-Utdrag af den 4 dennes hemställde fräga om förlängande af äterbetalnings-tiden för de pä jern och epportabla effekter til den ststa Maji utgängne Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 11 Marni. 701 står i kärleken för Konung och Fädernesland, och känslan för rättighet och pligt. Den sanna fosterlandskärleken är född af Religionen. Och jag tror icke, att det ofta medvettlösa ropet, på tidsanda och liberalitet, utgår från ren patriotisme, ty egoismen, vårtids märklynne, är patriotismens död. Öfvergången är lätt från opinions-regering till revolutions-yra. Och vi lefva i en tid, rik på idéer, ömsevis sunda och öfverspända, i en tid af spänning, der det gamla goda tyckes vara underlägset ynglingakratten hos det nya, i en tid, då den moraliska crediten är lika skakad, som den financiella; och en så* dan tid synes vara den mest otjenliga för den föreslagne anstalten, hvars principmässiga utveckling skulle tillintetgöra omröstningen med slutna sedlar, såsom stridande mot offentligheten. Det första slag af oberoende jag, såsom representant, begär för våra öfverläggningar, är oberoendet af en mer eller mindre bildad allmänhets hvisslingar eller handklappningar. Och jag är redo skyldig först inför Gud och mitt samvete, och dernäst inför nationen. Men jag finner icke skäl,-att, hvarken utvidga eller inskränka denna grundsats till förmån för alij mänheten , som af Riksdagsärendcrnas bebandling får en säker kännedom, genom RiksdagsTidningen och RiksdagsProtocollen, för hvilka postfrihet är föreslagen. 702 Den 11 Martil.
Om man på ena sidan, lika med mig, icke vill lägga en högre bevillning på dem som vinna mera, på det man må uppmuntra folk att ingå i actiebolag. för att medelst förenade krafter åstadkomma större företag än den enskilde skulle mäktat göra; så bör man, å andra sidan, ock för samma orsaks skull vara billig mot dem som förtjena litet, på det att, om ett företag ser äfventyrligt ut, de som möjligen ville våga sina penningar derpå, icke måtte befara att af skatter ytterligare betungas. Billigheten synes följaktligen fordra den jemkning Hr Rosenblad vrkat, att, derest utdelningen på adier koinme att belöpa sig till mindre än 5 proc., bevillningen också måtte blifva mindre. Om man då antoge den jemna fördel ningsgrund, att hevilla.procenten förminskades i samma män som uldelningsproeenlen , så att den blelve 4) 3, 2 och 1, så i4 H. 20 Den 7 October c. m. hade man iakttagit motsvarigheten. Jag tillstyrker att fl. O. Ad. mätte medgifva en sådan nedsättning i hevillningen för utdelning å actier, hvarå utdelningen understiger 5 proc. För hvad hon går öfver 5 proc. må det blifva vid Utsk:s förslag. Hr Ribbing: Jag är den som önskar att inga undantag må ske, men min mening kan icke vara att utsträcka denna princip så långt, som skulle undanlag alltid kunna undvikas, utan endast att så litet undanlag som möjligt må äga rum. Den jemförelse en värd talare gjort i afseende pä embetsmannalöner är icke på sitt ställe, ty dessa löner äro så bestämda och så gifna i statsverkets räkenskaper, att derom kan icke misstag ske, de få nog betala sin bevilln. till sista runstycket af sin inkomst, då deremot, i afseende å bolag och associationer, inkomst af deras företag litet eller intet kan controlleras; och derföre finner jag ej skäl till undantag för det ena eller andra bolaget. Jag märker nog, att ögonstenen för denna discussion är Götha-canai-bolag; men ehuru jag äger actier deruti, kan jag likväl ej biträda den nu gjorda framställningen.
Det i Riksgälds-kontoret lyftade lånebeloppet får, utan ränta och kapitalafbetalning, innebafvas till 1857 års slut, hvarefter, och intilldess lånet är till fullo godtgjordt, Sex procent å dess ursprungliga belopp böra till Riksgälds-kontoret årligen återbetalas, deraf ränta efter Fyra för hundra å det oguldna kapitalet först beräknas och afgår, samt öfverskottet utgör kapitai-afbetalning. Den uti näst ofvanstående punkt omförmälda årliga ränteoch kapitalinbetalning bör af Drätsel-kommissionen, vid hvarje års slut, verkställas; dock må, derest denna inbetalnings belopp före den 16 Januari nästpåföljande år till Riksgäldskontoret inkommer, samma betalning anses vara inom behörig tid fullgjord; hvadan, i sådant fall, den sedan nyssnämnde månads början å kapital-afbetalnings-beloppet ytterligare upplupna ränta eftergifves. §• 81. Som Rikets sednast församlade Ständer, lör uppbyggande af den del af staden Lidköping, hvilken vid den i nästföregående §. omnämnda eldsvåda nedbrann, beviljade samma stad ett lån å Sextiosextusen sexhundrasextiosex R:dr 32 sk., emot de, enligt §. 42 af detta reglemente, för dylika lån, i afseende på ej mindre lånemedlens lyftning och användande, än desammas återbetalning och räntans beräkning, stadgade vilkor och förbindelser, samt under derjemte härvid fästadt förbehåll, att låneunderstöd utaf dessa medel endast finge utlemnas till de tomtegare, som uppförde byggnader af sten eller annat icke eldfarligt ämne; så bör det i Riksgälds-kontoret ännu innestående belopp af omförmälda lånesumma, hvilket belopp, vid början af nästlidne September månad, utgjorde Tjugefy ra tusen tvåhundratjugetvå R:dr 32 sk., i den ordning åberopade §. föreskrifver, af Riksgälds-kontoret utbetalas. Bil. till Siats-Utskottets Memorial 18 54. N:o 317. STOCKHOLM, tryckt hos ISAAC MARCUS, 1854.
Hönsen trippade trifsamt omkring trappan, den store, varglike hunden låg och småmorrade åt gästerna, för lat att stiga upp eller besvära sig med skällande, och en hop hungriga och snåla svin naffsade som bäst i benen på en kökspiga, som med fladdrande bomullstygskjol bar till dem ett ämbar med sofvel. Hunna till trappan stannade männen, togo af hattarne, torkade sig om pannorna, snöto sig, hostade, rätade på sig och stego in. Till höger voro gästrummen, bestående af ett slags stor sal, möblerad med röda gungstolar och andra tunga rödmålade stolar, samt ett litet rum, inrymmande en lång säng, ett bord och en pinnsoffa. Till venster låg »dagligstugan», den plats i huset som beboddes af alla familjens medlemmar, både värdfolket sjelft och tjenarne. Utan betänkande steg Juuso hit in. Här var det nästan mörkt, dagern kom högst sparsamt in från de små dubbelfönsterna, dunkla af dam och rök. Men när ögat vant sig vid skymningen, urskilde man föremålen. Närmast dörren en kolossal, jettelik spisel, bygd af stora stenar och svart af sot och ålder. Bakom den, uppe nära taket på lafven hade man hängt en mängd »Johanneris», som doftade starkt. Och ifrån ugnen strömmade emot de inträdande en stark arom af nybakadt rågbröd. Allt kändes så hemtrefligt och inspirerade Juuso till sitt vigtiga, vällofliga ärende. Ingen i stugan låtsade i början lägga märke till gästernas ankomst. Värdinnan höll ögonen stadigt fästade vid ugnsqvasten, som hon med förunderlig lätthet manövrerade och med hvilken hon sopade bakugnen som rykte af hetta och vattenånga från de nyss i sån doppade löfven. Värden sjelf, Kalliola-far, satt dubbelviken på sängkanten och såg på det svarta och ojemna golfvet, som nu var tätt öfvertäckt med hackadt enris. Pipan hängde honom i munnen, som af dess tyngd fick en stark vikning nedåt ena mungipan, medan röken, tjock, bitter och illaluktande, praktiserade sig ut från den andra.
Derigenom vinner icke allenast privatbanken, utan äfven Riksbanken soliditet; ty jag hemställer om icke, i händelse de stora pri vatbankerne i England skulle gå omkull, sådant skulle återvcr - 62 Den 23 April e. m. menligt på Riksbanken, som då genast klefve tvungen att utbetala alla de creditiver, dessa banker bade på Riksbanken. Det andra af samma värde talare anförda skälet åsyftade alt vederlägga min framställning derom, alt privatbankerne i England få utgifva noter på 2 £, under del att den stora banken icke får utgifva mindre noter än på 5 ,£. Han har nemi. erinrat, alt der äfven silfvermvnt är i omlopp. Detta utgör likväl icke någon vederläggning, ty hos oss uppfylla Riksbankens skillingssedlar alldeles samma ändamål, sora silfvermyutet i andra länder. För öfrigt tror jag, att del vore en vinst för Banken alt slippa utgifva dessa småsedlar, och att de borde utbytas emol klingande mynt, hvarigenom Banken skulle bespara sig 60 å TO,000 r:dr om året, som dessa småsedlar kosta Riksbanken. Jag får således ytterligare tillstyrka den af Gr. Cronhjelm föreslagna minimiva|euren af 3 r:dr 16 sk. b:co. Hr Lefre'n, Johan Pehr:
Ridderskapet och Adeln har liedrat mig med det förtroende att invälja mig till Ledamot af ConstilutionsUtskottet efter Friherre Mannerheim. Ehuru smickrande detta förtroende är, och ehuru obehagligt det är att undandraga sig att svara deremot, när man gerna önskar fullgöra, hvad som ålägges, så måste jag dock i detta ögonblick afsäga mig det. Ett vetenskapligt arbete sysselsätter mig redan sedan någon tid ti 11- Raka, hvilket icke kan afbrytas utan skada, då eftertankan mäste allvarligt fästas vid andra föremål. Dessutom komma, inom ganska korrt tid, befattningar, hörande till min tjenst såsom YetenskapsAcademiens Secreterare, att taga större delen af min tid i anspråk på ett sådant sätt, att jag för dessas vederbörliga fullgörande måste vara alldeles obunden från annat håll. Dessa befattningar äro af den natur, att jag icke kan derifrån dispenseras, och utgöras dels af tillsyn vid den nu påstående reparationen af VetenskapsAcademiens nya hus, och dels af tillsyn vid och ombestyrandet af Veten - Den ag Maji. *99 skapsAcademiens och dess tillhörigheters flyttning, son) kommer att för sig gå under månaderne Junii och Julii. Jag har, vid. anförandet af dessa detaljer, haft för afsigt att för Höglofl. Ridderskapet och Adeln ådagalägga, att jag af oundvikliga skäl, och ej af hugskott, föranledes att afsäga mig dess förtroende, alt vara Ledamot af ConstitutionsUtskottet. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalk en anmodade, i anledning häraf, Ridderskapets och Adelns Herrar Electorer, att välja en ny Ledamot i ConstilutionsUtskottet efter Herr Berzelius. Herr af Schmidt, Georg Lars, hade inlemnat följande, som upplästes: Då StatsUtskottet icke gjort afseende på Kongl. Maj:ts Proposition om LandsSecreterares löneförbättringar, och LandsSecreteraren i Westerbottens