Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om R. o. Ad. åslundar alt lill Ridd.secret. alltid finna en man med dertill nödiga egenskaper, sä synes mig nödvändigt att så bestämma inkomsterna för denna tjenst, att platsen blir fölen sådan man begärlig. Detta är väl egentligen det hufvudsakligaste skälet, som legat till grund för Utsk:s betänk., om det också icke blifvit med uttryckliga ord deruti utlaladt. Jag tror i sanning också, att det skulle af R. o. Ad. bero, alt, vid tjenstens verkliga tillsättande, så fastställa villkoren, att, om den händelse inträffade, som Gr. Cronhjelm nyligen omtalat och ansett såsom snart förestående, nemi. en genomgripande förändring i nationalrepresentationen, utgiften dä skulle kunna nedsättas till ett emot då inträffande omständigheter afpassadt och svarande belopp. För min del tillstyrker jag antagande af detta betänk., som Utsk. visserligen icke utan mogen öfverläggning tillåtit sig att inför R. o. Ad. framlägga. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag är till en del förekommen af Erih. Palmstjerna. Första frågan är naturligtvis den: bör R. o. Ad. löna sin Ridd.secret. väl? Jag förmodar att Ståndet besvarar denna fråga med ja, såvida Ståndet vill blifva väl betjent, vill blifva betjent af en skicklig man. Den andra frågan blir den: är Ridd.secret.tjensten för närvar, öfverdrifvet eller tillräckligt lönad? Man torde kunna komma till ett säkert svar pä denna fråga lättare, än genom de beräkningar, som Gr. Cronhjelm gjort, i fall man tillser, huru förhållandet var när denna tjenst sist blef ledig. Då anmälde sig blott en enda sökande. När deremot en postmästaretjenst eller någon dylik beställning blir ledig, så räknar man 15 till 20 sökande. Detta torde bevisa, att Ridd.secret.tjensten är så svår att rättligen utföra, att få personer kunna anmäla sig dertill.
Låtom oss nu tillse hurudant förhållandet skulle blifva, efter Bancostyrelsens offentliggörande. I samma ögonblick Banken företoge en permingeoperation, vöre kunskapen derom kringspridd kring hela Riket, och det inflytande denna operation skulle komma att äga på det gångbara myntets värde, skulle den i ett enda ögonblick yttra. Antagom nu, att fallandet af vårt mynt sedari år 1800, hvilket lärer varit en följd af ganska få, fast icke dessmincire förderfiiga Bancoföretag, i stället för att så småningom hafva skett, tilldragit sig helt plötsligt, om till och med i frenne särskildta epoker, så skulle vid hvarje af dess^ tillfällen, pappersmyntet hafva fallit med 2<? Ven j Maji J. rn, procent, för att sjunka till sitt närvarande värde, och det i ett enda ögonblick. Men huru är det tänkbart att Nationen skulle tillåta så våld. samma förändringar, utan att högljudt yttra sitt missnöje och i ögonblicket åtminstone för framtiden ställa sig säker för ett ondt, hvars orsak låg tydlig och klar för allas ögon, och hvilken folket blott behöfde utsträcka sin fria hand för att afvärja. Om man nu jemför den moraliska omöjligheten af Bankens misscrediterande genom en omåttlig sedelstock, om man jemförer det säkra och raska correctiv emot hvarje sådant felsteg, som Bankens publicitet kan och bör verkliggöra och skapa uti Nationens tydligt och kl rt yttrade vilja, och deraf följande krafiiga åtgärder: om man jemförer allt detta med den lätthet och den obetänksamhet med hvilken Banken icke längesedan utöste en omåttlig sedehnassa, och med det sjukliga tillstånd , i hvilket
St. Denna tillåtelse till ökning af maximum för sedelstock tillkom vid en tid då Banken saknade andra utvägar för att ersätta den minskning i rörelsekapitalet, som skulle härflyta deraf att enskild, sedelutgifvande bank inställde eller inskränkte sin verksamhet såsom låneanstalt. Genom ett bättre ordnande af förlagen för Bankens låneoch kreditiv-rörelse och genom bibehållande i Banken af besparad vinst, har Banken numera inom maximum för sedel utgifning bildat en reservfond, hvarifrån, i händelse af ovilkorlig^ behof, rörelsekapitalet kan förstärkas; så att, ehvad föreskriften i 171 § af Banko-reglementet bibehålies eller icke, tillåtelse ej bör vidare lemnäs för öfverskridande af berörda maximum; och Utskottet har således, under anmälan att, angående 171 § yttrande meddelas i särskildt memorial N:o 46, nu skolat hemställa att motsvarigheten till 119 § må få lyda, som följer: 27:o. Maximum för den del af sedelJemf. § 119. Maximum för den del af sestocken, beräknad enligt förestående delstocken, beräknad enligt förestående §, punkt, som icke motsvaras af Bansom icke motsvaras af Bankens metalliska keus metalliska kassa, fästställes till kassa, fästställes till ett belopp af Tretio ett belopp af Tretio millioner Riksmillioner R:dr R:mt; egande dock Fulldaler. ; mägtige att derutöfver öka sedelstocken, j på sätt i § 171 här nedan vidare förmäles. Åt stadgandet i 117 § hafva Fullmägtige sökt gifva mera tydlighet och bestämdhet genom följande förslag, hvilket härmed underställes Rikets Ständers bepröfvande, med tillkännagifvande, att sedan vid denna riksdag det är vordet b&- slutadt att utlåningen mot pant af inteckning i fast egendom skall upphöra, mom. litt. e af nämnde S bör utgå: 28:o.
Landtm, yttrade, det R. o. Ad. torde finna, att det med ordningen af föredragningen vöre mest öfverensstämmande, att det återstående af llr von Hai ImansdorlFs förslag n-u blefve föremål för It. o. Ad:s afgörande; Hr Landtm, ville således 1111 låta uppläsa den återstående §:n af Hr von HartmansdorlFs förslag, hvilken han ansett böra blifva den 6:te, beroende det af R. o. Ad., efter det nyss fattade beslutet, att sedermera bestämma, ifall §:n uutoges, hvilken ordningsnummer den borde erhålla. 6 §:n i Hr von Hartmansdorlls förslag upplästes. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph: Jag har blott begärt ordet för att af Ridd.Secrel:n få upplysning, om icke förhållandet är sådant, att Utsk:ns förslag ännu icke är afgjordt, utan alt, såvida Ståndet afslår de här föreslagna contra-propositionerna, det för R. o. Ad. återstår att afgöra Utsk:ns förslag. Underl. Ridd.Secret.: Den första propos:n, som Hr Frih. o. Landtm, framställde, innehöll bifall till Utsk:ns be - aoS D e ii 8 Man c. m, tankande. Den besvarades med ja och nej, och då förklarade Ur Landtm., att då proposan blifvit med ja och nej besvarad, ansåg Hr Landtm, sig böra framställa de öfriga förslagen först. JLSlef något af dem bifallet, så förföll naturligtvis Utsktns förslag, men om icke något ibland dem antogs, så återstod livad Utsk:n föreslagit till R. o. Ad:s afgörande. Hr Frill. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Hr von Hartmansdorff* nu sist upplästa förslag. Ropades starka nej, blandade med ja. Hr Landtm, förklarade, det lian trott sig finna att nej öfverröstat ja. Hr Gripenstedt:
Hr von Hartmansdorff; Jag är förekommen af Frih. Cederström i den del han vidrört. Men jag vill ytterligare fästa Ståndets uppmärksamhet på hvad jag förut anmärkt, alt man icke borde omtala nödvändigheten att vårda hvad man äger. Detta bör hvar och en veta, ulan att det behöfver omtalas. Att vilja bevisa ett sådant axiom stöter på det löjliga. Frih. Hamilton: R. o. Ad. torde förlåta mig, sedan vi öfvergått till den här grammatikaliska diseussioneo, att jag verkligen icke kan inse, alt när man säger, att vi böra förfara lika med den öfriga civiliserade verlden, detta ut tryck icke verkligen includerar begreppet, att vi redan höra lill den öfriga civiliserade verlden, ehuru vi uti förevar, afseende slått tillbaka. Om det också skulle kunna visas, att vi varit något mindre civiliserade häruti, så kan jag icke finna det ordet opassande, utan alt det är välförtjent, just derföre att vi icke iakttagit hvad Hr von Hartmansdorff ansett såsom ett axiom, nemi. att man bör vårda de konstalster man äger. Detta har i sanning icke skett och har icke skett vid denna riksdag heller; ty intet anslag dertill liar blifvit lemnadt, och då det ur fråga om att laga bort ord, då de äro stränga, men att bibehålla dem, 0111 de uttrycka hvad R. St. verkligen menat, så kan jag icke gå ifrån att de böra qvarstå. Hr von Hartmansdorff: Jag finnér icke lämpligt att R. St. klandra sig sjelfva. De hafva nog klandrare ändå. Gr. af Ugglas: Jag är förekommen af Frih. Hamilton i hvad jag ville svara Hr von Hartmansdorff i fråga^derom,- alt jag anser ordet "vårda” just vara på sitt ställe. Frih. von Döbeln, Napoleon: Ehuru sällan jag här varit närvar, har jag vid denna riksdag ofta markt, att bland de skäl, som anföras för att genomdrifva alla förändringar, varit, att vi skola imitera främmande nationer.
Jag har allt sedan jag i dessa ämnen börjat tänka oafbrutit föreställt mig nödvändigheten, att för utvecklingen af Sveriges krafter införa ett förändradt StatshushållningsSystem; jag är hänförd af den mening, att Sverige uti sitt ifrån Europa skilda läge, kunde bilda ett lyckligt af de stora politiska verldshändelserna till det mästa oberoende land; Jag hartrodt att detta Samhälle hvilket allt sedan dess tillvaro som Stat synts hysa inkräktningsbegäret och i brist deraf försvars omsorgen till sådant hufvudföremål att Samhällsförkofran derigenom uti betydeJig mohn blifvit åsidosatt, skulle genom förändrade grundsattser, och endast genom ett sådant vilkor kunna betydeligt stiga i nu bristande inre styrka och förmåga; jag har trodt att nästan hvar enda gren af Statsinrättningen, hos oss behöfde omskapas för att mera ändamålsenligt kunna fylla sitt föremål; jag har trodt mig såsom «n obestridelig historisk sanning kunna antaga , att' de rökverk som af smickret understundom åt Regenter tändas, på intet ställe verkat till den oupplösliga förening emellan Konungars och Folks intressen hvarförutan Statsskickets bestånd ej hvilar å någon säker grund; jag har derföre trodt att Folkrepresentantens föremål , alltid borde vara ett oförfalskadt yttrande af sine tänkesätt och meningar i afsigt att upplysa; jag har med ett ord trodt, alt det vöre Folkrepresentantens åliggande att tillkännagifva Styrel - Ben 22 Jvtii c, tn> 547 gens brister, lika så väl som landets öfriga be-i hof, samt att det är Styrelsens pligt, att uttänka medlen till det felaktigas afhjelpande och att dertill verksamt bidraga; jag hade trodt att b:hofvet af Förslag till ett förbäitradt Representationssätt, äfven lämpeligast till Thronen kunnat frambäras i anledning af den ventilerade fråg3n angående decharge för StatsRådet. Om en sådan underdånig önskan kunnat anses innebära en indirect förebråelse emot StatsRådet, att icke härutinnan hafva sjelfkrafdt påmint om
Vi hafva blifvit tvingade, våra prohibitiva åtgärder oaktadt, sälja vårt goda jern för en spottstyfver, för att återköpa det förädladt mångtusende gånger dyrare, och så med flere andra våra produktioner. Det är denna skamfläck frihandein skall aftvå oss, om vi tillämpa den rätt, det är denna vinst på förädlingsvaror den skall bevara åt vårt land, om vi aktgifva tiden, dess utveckling och kraf. Prohibitismen har icke förmått lösa denna uppgift, trots allt hvad dess loftalare hafva att om densamma säga. Och för öfrigt om Staten, som genom det nya handelssystemet skördat och skördar omätliga frukter, skulle bestå några millioner deraf årligen — ty hvarför skulle icke systemet bringas först till utveckling, genom - Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862■ N:o 66. 201 nora sina egna medel, — till olika näringars uppmuntran genom föranstaltandet af stående slöjdexpositioner, ordnande af kommunikationsoch postväsendet icke endast i en rigtning och i några provinser, innan man för Statsverkets räkning drager vexel derpå; skulle bekosta tekniska skolor och läroanstalter, befrämja handelsförbindelser på närmare och fjärmare afstånd, och befordra genom premier industriens framgång; öppna nya afsättningskanaler på aflägsnare håll och göra något för att föra oss ut i det stora pulserande verldslifvet; inleda med utländska makter handelsoch reciprocitets-föredrag; hvad mera att säga derom, än att det kan rättvisligen och billigtvis fordras och begäras. Om icke styrelsen och folket fattas af denna tanke, om nödvändigheten af dessa åtgärder för industriens utveckling; afhjelpa naturliga hinder och lätta bördorna; med ett ord sätta sig in i systemets anda och verklighet, så kunna vi icke hoppas af frihandeln eller de bästa principer någon särdeles framgång. Vi befinna oss på efterkälken och vi förblifva i denna sorgliga ställning. Vi skola förvandlas till ett litet folk, som lefver för dagen och hemtar våra kryddor och pepparstrutar från närmaste handelsstäder i Tyskland eller England, hvilka blifva våra mellanhänder, till hvilka vi på sätt och vis blifva skattskyldige, hvarom vi hafva goda bevis.
Hermelins derstädes väckta motion: att något anslag mätte beviljas for en förbättrad sjukvård vid Kongl. Krigs-Academien; att det i Kongl. Maj;ts Nådiga Proposition om Stats-Verkets tillstånd och behof äskade rese-stipendium för yngre Läkare 1,333 R;dr 16 sk. måtte af Rikets Ständer bifallas och, om möjligt, ökas, dock att det heldre uppfördes å Kongl. Suudhets-Collegii Stat, än på 4:de Hufvud-Titeln; att de i samma Nådiga Proposition omförmälde 20 nya Krigs-läkare kunde under fredens lugn fördelas i landsorterne till menigheternes nytta; att, utaf de för Universitetens materiella behof begärdta summor, eller heldre af ett serskildt anslag medel måtte anvisas till förbättring af sjukvården derstädes, äfvensom att någon för de studerandes helsa nyttig omtanka egnades åt de Academiska Lärosalarnes beskaffenhet. Då inom de för Universiteten och Krigs-Academien anvisade anslag tillgång förefinnes till bekostande af den vid dessa Läro-Verk erforderlige sjukvård, samt Utskottet, vid afgifvande af dess förslag till reglering af Riks-Statens flufvud-Titlar, å sine behörige ställen deraf tagit i betraktande de öfrige ämnen, hvilka vidare i Friherre Hermelins motion in nefattas, anser Utskottet, att något serskildt anslag för ifrågavarande sjukvård vid Universiteten och Krigs-Academien icke bör beviljas. Stockholm den 23 September 1844. Ank. till Exp. Utsk. d. 2/f. Sept., kl. 2 e, m. Utlåtande, i anledning af ånyo väckt fråga om Kongl. f. d. CanzliStyrelsens Hand Cassas öfverlemnande till Riksgälds-Contoret. CRgs. Afd.') Borgare-Ståndets vice Talman, Herr A. M. Brinck> har, uti en till Stals-Utskottet remitterad motion, föreslagit, att Rikets nu församlade Ständer måtte hos Kongl.
Tilläggande Hr Lagmannen sig vara lill denna framställning så mycket mera föranlåten, som inom Utskottet blifvit upplyst, att, vid ifrågavarande på ett inskränkt sätt kungjorde EntreprenadAuctioner, sällan flere, än en speculant sig infunnit, hvarefter vanligen beting 0111 arbetet skedt, hvilket skulle kunna förekommas genom de af Hr Lagmannen föreslagne mera utsträckte Kungörelserne om EntreprenadAuctionerne; livar - 326 Sta t s-Utskottets förutan Hr Lagmannen jemväl ansåge uppmärksamhet böra fästas derpå, att genom ceconomiska syner bör controlleras, det Embetsman, som innehafva Boställshus, icke, genom försummelse af dem åliggande mindre förbättringar eller egentligen underhållsskyldigheter föranleda större reparationer, som genom behörigt vårdande kunnat undvikas, i hvilket yttrande Hr CommerceRådet Santesson instämt; hvarjemte hos H. BondeStandet RiksdagsFullmäktigen Anders Danielsson anfört, att tillökning för Publike Husens reparationer icke skulle behöfvas, åtminstone ej till mera än 3o,ooo R:dr; att Utskottet bordt tillstyrka R. St:r, att hos K. M:t begära en noggrann eftersyn af Kronans byggnader, så att de stora, kostsamma och på en gång skeende reparationer må kunna undvikas, och att K. M:t täcktes Nådigst låta med uppmärksamhet följa ÖfverlntendentsEmbetets förvnltningssätt vid så väl planernes uppgörande, som tillsynen med reparationer och byggnader, samt att Utskottet må till beviljande föreslå nämnde 3o,ooo R;dr, med vilkor att LandtmäteriContoirets Hus skyndsamt iståndsättes. Som Utskottet i dess Betänkande N:o 149 tillstyrkt R. St:r, att hos K. M:t i underd:het anhålla, att det Embete, som det tillhör att antingen uppgöra eller granska ByggnadskostnadsFörslager, varder försedt med sådan Instruction, att origtiga beräkningar och i följd deraf missledning vid Byggnads-arbetens företagande, icke så ofta må äga rum, samt derjemte uti-Utlåtandet
Asgardshjältarne letade i Gymers många gömmor efter Valandssvärdet. Det fanns där icke. Eggter hade i god tid begifvit sig bort med vapnet och flytt österut. Han åtföljdes på flykten af en skara ulfvar, liknande dem, som voro bundna utanför Gerds frustuga. Fader till denna hos Gymer fostrade ulfhjord var Loke; modern var Gullveig. Med desse »Fenrers fränder» begaf sig Eggter till den ogenomtränglige Järnskogen. Där äro de ännu. På en kulle, under hvilken svärdet är nedgräfdt, djupt inne i denna obygd håller Eggter vakt intill Ragnarök. BRYTNING MÄLLAN ASAR OCH VANER. Gerd fördes af Asgardshjältarne till Folkvang. Där måste hon upplefva ett nytt ve. Det lät sig icke göra att dölja för gudarne, att Gerds moder var, såsom ryktet förmält, Gullveig, och att Gullveig var Fröjas tärna, Aurboda. Asarne samlades till ett förberedande rådslag i Valhall och rådgjorde om hvad som skulle göras med henne. Gullveig ställdes inför dem. Oden påvisade, att Gullveig längesedan var dömd till döden, att domen var bestående och fullgiltig och ej kunde upphäfvas däraf, att den onda trollkvinnan blifvit pånyttfödd till världen. Det vore gudarnes plikt att afrätta henne, när hälst och under hvilka skepnader och namn hon ånyo anträffades. Ny ransakning och dom behöfdes således icke. När Tor hörde Oden säga detta, stod han upp och gaf för tredje gången trollkvinnan dödsslaget med sin hammare. Vanerna voro icke närvarande, och när Njord erfor hvad som skett, sade han, att saken blifvit för hastigt afgjord, och att det häftade betänkligheter vid den, hvilka han vid annat tillfälle, efter samråd med vaner och alfer, ville framställa. Men asarne stötte sina spjut i häxans kropp och förbrände den i bålets lågor. Nu som förut visade det sig omöjligt att förvandla hennes hjärta till aska.
Mars sammanträde i ämnet med Interessenterne, som enhälligt förklarade sig villige att, i den mohn de deraf drogo fördel, bekosta upprensning af mynningen till ån Flian, inlösandet af Forssens qvarn och öppnande af en större afloppsgraf, för att bereda vattnet friare lopp samt förekomma de långvarigare flödena; likväl påyrkade två Interessenter, att man måtte inrätta en flodlucka, der Forssens qvarn är belägen, för att derigenom kunna vårtiden qvarhålla vattnet, enligt deras förmenande, till fördel för gräsväxten; och som de ej ville afstå från detta påslående, beslöts att frågan skulle behandlas i enlighet med Kongl. Förordningen den 20 Januari 1824. Den är ännu icke afgjord. 5:o. Sydvest örn Hornborga sjön ligga stora, nu ofruktbara mossfält, kallade Sjögerås mossar, å gränsorne af Wilske, Gudhems och Skånings Härader. Öfver dessa upprättade Förste Landtmätaren Friberger redan år 1818, på Länets Hushållningssällskaps anmodan, kartor jemte beskrifningar, och år 1821 blefvo fälten af nu mera Öfverstelöjtnanten och Riddaren N. Eriksson afvägde och lagde på karta, hvarefter Öfverstelöjtnanten och Riddaren J. Edström uppgjorde förslag till deras aftappning eller sänkning. Ytterligare åtgärder följde icke, emedan kostnaderne för arbetet omöjligen kunde bestridas af ortens i allmänhet fattige hemmansägare, samt anslag af Staten saknades.— Sedermera har man dock trott sig finna, att vattnet skulle från dessa mossar kunna med mindre kostnad afföras annan väg, änden, som Edström anvisat; och af sådan anledning gjorde Fältkammereraren O. G.
Maj:t fann någon åtgärd till följd af den i dessa delar gjorda framställning icke vara al behofvet påkallad, samt, vidkommande derefter den uppgifna angelägenheten att Bill. till R St. I Afd. 9 Haft. 4 26 . Slats-Ulskoltels Utlåtande, JYs 21. vinna kännedom om verkliga kostnaden för verkställde byggnader och andra arbetsföretag, att då, hvad anginge sådane arbeten, till hvilkas utförande extra stats-anslag voro anvisade, upplyst blifvit, att särskilda journaler varit förde, hvarigenom verkliga kostnaden kunnat uppgifvas, någon vidare föreskrift i detta hänseende icke erfordrades, men att som lika beskaffade journaler öfver andra med det ordinarie stats-anslaget utförde arbeten af större vigt och omfattning kunde utan tillökad aflöniugskostnad åstadkommas, Kongl. Maj:t fann godt förordna, det vederbörande vid Flottans stationer borde vid arbeten af omförmälda beskaffenhet framdeles alltid iakttaga en sådan bokföring, att hvarje så beskaffad t arbetes verkliga kostnad i materialier och dagsverken derigenom åskådliggjordes, hvaremot Kongl. Maj:t, rörande de ifrågasatte uppgifterne å värdet af behållna inventarier och materialier vid stationerna, ansåg närmare bestämmelser i berörde hänseenden för närvarande icke böra vidtagas; äfvensom att slutligen i afseende å de Lotsverket tillhörande materialier och inventarier, hvarå all uppgift saknats, Kongl. Maj:t anbefallt, att vid detta verks hufvudböcker skulle framdeles biläggas en tablå, utvisande det summariska värdet af Lotsoch Fyrings-verkets förenämnde tillhörigheter; hvilket allt Utskottet ansett sig böra till Rikets Ständer anmäla. Navtgations-Skolorna. § 41. (Rev.-ber. pag. 142.
Att till kavalleri förvandla Lif-regementets grenadierer, den andra af de fristående rusthålls-infanteri-cor^sema, möter äfven hinder i svårigheten att, med de fordringar, som numera måste på kavalleri-hästen göras, remontera tre kavalleri-corpser inom Mälare-landskapen, hvilkas hästafvel ännu åtminstone icke uppnått någon hög ståndpunkt. Härtill kommer det betänkliga att 126 förminska arméens hufvudvapen, infanteriet, hvars hela stamtrupp är synnerligen väl behöflig i Mälaredalen, der företrädesvis kan ifrågakomma att hastigt sammandraga så stor infanteri-styrka som möjligt. Då således stora olägenheter möta indelda infanteri-truppers uppsittning, äro kommitterade hänvisade till den andra af Rikets Ständer angifna väg att anskaffa ökad kavalleri-styrka, eller genom värfning. För vapnets tjenstbarhet är också detta fördelaktigt, emedan den enskilda utbildning och manöver-färdighet, som kavalleristen behöfver, vida lättare uppnås af den i jemn tjenstgöring varande värfvade ryttaren, än af den indelde, som genom korta möten och deremellan bristande öfning, måste i dessa egenskaper stå tillbaka. Endast större kostnader kan göra valet emellan värfvadt och indeldt kavalleri tvifvelaktigt. Denna större kostnad för tillökning af kavalleriet med värfvade ryttare kan dock i betydlig mån nedsättas genom den af Rikets Ständer angifna utväg, att skäligen höja hästvakans-afgifterna. Endast för Smålands husar-regemente finnes af kammar-kollegium verkställd uträkning öfver beloppet af den ersättning i och för rustningen, som kronan vid uppgörande af indelningsverket beviljat rusthållarne. Denna torde dock med säkerhet kunna läggas till grund för en allmän beräkning, enär Småland, såsom ock af de nedsatta vakans-afgifterna kan synas, anses hafva blifvit mindre gynnadt än flera andra landskap. Med ledning af densamma har derföre af kommitterade en sådan beräkning blifvit gjord öfver den vinst, rusthållarne vid rusthålls-infanteri-regementena kunna anses ega af åtnjutande rusthållsoch augments-räntor, efter afdrag för hvad af dem i soldat-underhåll och hästvakans-afgifter utgöres.
Jag tror att inom Utsk. anmärkts, 106 Don 15 A.ugnsti. det en Apothekare blifvit bötfäild för olaga utskänkning af bränvin, men jag kan icke finna att detta bör verka tili ändring af §:n. Årtusendens erfarenhet har dessutom bevisat, att, man må nu stifta hvilka lagar som helst, det dock blir omöjligt att förhindra alt icke en eller annan söker öfverträda dem och derigenom ådrager sig den näpst som i dessa lagar stadgas. Jag tror derföre det är af vigt att lagen bibehå 1 les i sitt nuv:de skick, och att R. o. Ad. ville, med afslag på Utskis framställning om förändrad redaktion af i fråga v:de g, besluta, att densamma måtte i sin nuvaride form bibehållas. Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomne Utlålrn och Memorial, nemi. från ExpedilionsUtskoltet: N.o 7, ang:de anmälan af åtskilliga utaf R.