Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till handelns underlättande, kommer så kalladt Credit-upplag, eller anstånd med Tullafgifternes betalning för alla i Tariffen i sådant afseende utmärkta varor till der bestämde minimi-quanliteter, att tills vidare ega rum uti städerna Slockholm, Götheborg, Gefle, Carlskrona, Carlshamn, Malmö, Norrköping, Calmar, Wisby, Helsingborg, Westervik, Ystad och Uddevalla, under iakttagande af följande vilkor: att varorna uppläggas under Tullkammarens jemte egarens las och vård; att egare af dessa varor få, emot utgörande af hela tullen, om de inom landet försäljas, men endast emot transitotull, då de bevisligen åter utföras, ifrån Credit-upplaget utlaga större och mindre partier, dock icke under hälften af det minsta, som får uppläggas; att Credit-upplaget icke får sträckas utöfver ett år ifrån den tid en vara infördes, utan att densamma inom nämnde tid antingen åter utföres eller till fullo förtullas efter den tull, som var gällande, då upplaget skedde, vid påföljd, att varan i annat fall för go Isegarens räkning på auction försäljes, då belöpande införselstull och omkostnader å auetionssumman först afdragas och återstoden tillstädes godsegaren; att, innan några varor å Credit-upplag emottagas, värdet å dem förut bestämmes och tullen derefter, vid deras uttagande, erlägges, utan afseende på de under tiden förefallna ändringar i priset å dylika varor; att gods må kunna transporteras ifrån en stads Credit-upplag lill en annans, dock med credit-tidens beräkning ifrån den dag, godset först upplades; att varor må, efter anmälan hos General-Tull-Styrelsen, öfverflyttas ifrån Credit-upplag på Nederlag, emot erläggande af så väl transilo-afgift, sorn inkommande recognition; samt att, genom Credit-upplaget, någon förändring icke sker i den Nederlagsfrihet, som Kongl. Maj:t redan i Nåder förunnat vissa städer, eller framdeles i Nåder förunnar andra. Bil. lill Expeditions-Viskoltcts Förslag lill tind. Skrifvelse N.o 3u8. §• »5.
– Nå, men det kunde ni väl inte hållit på med hela qvällen? (De se på hvarandra, hålla på att skratta.) SIRI. Jo-o, – nästan. BIRGER. Nästan? Aha! SIRI. Ni står ju och skrattar åt mig. BIRGER. Ni är inte sjelf så allvarsam. SIRI. Nå, jag skulle ha – hållit kalas. BIRGER. Ensam? SIRI. Det fans ju ingen annan. BIRGER. Nej, det fans inte... Jag skulle helsa från Karl. SIRI. Ah, jaså; tack. BIRGER. Beqvämt med den telefon! SIRI. Det är säkert, han skall då babbla om allting! BIRGER. Bevars, han sade ingenting annat än att han talat med er. SIRI. Jaså. BIRGER. Hvad tycker ni om honom. SIRI. Han är fasligt barnslig till att vara aderton år, – nästan värre än jag. BIRGER. Ni är inte aderton? SIRI. Men jag är fylda sjutton. BIRGER. Han ville gerna kommit hit. SIRI. Då lofvar jag att han skulle ha gjort stora ögon? BIRGER. Hvarför det? SIRI. Åh, han är så tokig efter namnam. BIRGER. Ni gömde någonting när jag kom? SIRI (skrattar). BIRGER. Hvar? SIRI. Här, i skåpet. BIRGER. Hvad har ni? SIRI. Vin. BIRGER. Nå? SIRI. Drufvor. BIRGER. Jag tackar! SIRI. Mandelkransar. BIRGER. Mer? SIRI. Äpplen. BIRGER. Hvilken fråssare! SIRI (triumferande). Och hasselnötter och valnötter! BIRGER. Och allt det hade ni tänkt reda er med ensam? SIRI. Jag hade väl fått försöka. BIRGER. Men nu äro vi två. SIRI. Åh! BIRGER. Seså! SIRI. Men ... BIRGER (skrattar). – det passar sig inte? SIRI. Jo, men – BIRGER. Hvad? SIRI.
Detta var hans stereotyperade hotelse mot Pernillas ungar, som ibland andra stulo äpplen ifrån honom, och han kunde icke göra någon ändring i ordalydelsen för en hönas skull. Han sade alltid kreatur, dermed viljande antyda bemälda hönas glupska och råa natur. Det var ett vidunder, som han skulle dräpa. En dag på efterhösten, när han just stod och strödde ut korn till sina egna höns, såg han mor Malenas höna komma springande in på gården, glad och sällskaplig, blandande sig i flocken, som om hon hörde dit. Vreden steg i hans sinne med sådan våldsamhet, att det kändes som ville han qväfvas. Han tog upp en sten och kastade den ilsket efter hönan. Flocken skingrade sig skrikande, men i stället för att taga vägen hemåt sprang mor Malenas höna åt foderladan till. Det var en fräckhet utan like. Nils Mattsson slungade ännu en sten — större än den första — efter den flyende. Och den tog. Nu var det en egenhet med Nils Mattsson, att han kunde vara hur elak som helst emot menniskor, men emot djur var han till ytterlighet blödig. Om det så inte var mer än en tordyfvel, som fallit på rygg och låg och spelade i luften med sina makliga ben, så måste han böja sig ned och med ett långt, stönande »a-ah» hjelpa honom på fötter igen med sitt styfva pekfinger. När han nu slog efter hönan hade han mor Malena i sina tankar, men när han träffat, fans det ingenting annat än det misshandlade djuret. Allt hade varit ett ögonblicks verk, och innan han hunnit företaga sig något hade hönan, flaxande med vingarne och med det afslagna benet dinglande vid sidan, flyktat till en stor rishög, som låg i ett hörn af gården, och hvari hon stum och utan en klagan hasade sig in. Derifrån kunde hon, om hon orkade och ville, krypa ut under planket och komma hem till sitt igen. Så långt var allt godt och väl, men Nils Mattsson mådde ordentligt illa, och med ångrens tagg i sitt hjerta gick han in i stugan.
De värfvade soldatnumren minskas med 88 man vid Wermlands fältjägare-corps, men då vid fotgardes-regementena tillkomma 16 nummer, förut använde till hornblåsare, blir minskningen ... 72 och skillnaden visar soldatnumrens tillökning på det hela med 3,504 n:r. Bil. R. Förslag till befiilspersona!, spel och gevärshandverkare vid ett infanteriregemente. Staben. Ofverste Majorer 3 ltegements-qvartermästare 1. Regements-adjutanter 2. Regements-väbel 1 Bataljons-adjutanter 2 Gevärshandverkare (vid utbrottet af krig antages en tredje) 2. Kompani-chefer Kompanistaten. 8, Andre kaptener 4. Förste löjtnanter 8. Andre löjtnanter 12. Förste sergenter 8 Andre sergenter 8. Vice-korpraler 48. Landf ör svar skomit. Bet. I. Spel. Regements-trumslagare t. Spel i nummer och trumslagare 32. , —- 4L 225. Anm. Vid Lifgardes-regementena till fot: 20 andresergenter på regementet men inga furirer. Bil. S. Förslag till befälspersoual, spel och gcvärshandverkare vid eu infanteri-(jägarc) corps. Staben. Chef (öfverstelöjtnant) 1. Gevärshandverkare (vid utbrottet af krig antages en andre) 1. ^ Kompanistaten. Kompani-chefer ... 4. Andre kaptener 2. Förste löjtnanter 4. Andre löjtnanter 6. Underlöjtnanter 4. go. Förste sergenter 4. Andre sergenter 4. Furirer 18 Volontärer Förste korpraler 8. Spel. Regements-trumslagare (hornblåsare) i. Spel i nummer och trumslagare 16. gi 114. Andre Bataljons läkare. Regements qvarter mästare. Förste Bataljons läkare. Regements adjutanter. Regements läkare. Regements auditörer. Regements chefer. Regements skrifvare.
Jag har så fint bedrifvit denna sak, att jag trodde ni knappt observerat huru pass jag vunnit af terrängen. – Ni ... jag förstår er ej, mylord! – Mins ni ej vårt samtal då vi gingo hem från prinsessans lilla fest? Jag sade er ... – Aha, jag erinrar mig nu, att ni skulle besinna er. Nå, det vore på min ära lustigt, om vi varit rivaler utan att jag vetat derom. – Men hvad var det då ni nyss gjorde mig den äran att säga mig? – Er, mylord? – Att ni sjelf sett någon annan föredragen. Vikomten utbrast i det mest hjertligt sårande skratt. Ni är förträfflig, mylord, i logiken. Det fattas blott att den stödjer sig på en verklighet ... Ack, nej, det är hvarken ni eller jag som kunna smickra oss. Hemligheten är den, att vår sköna romarinna älskar sin kusin markisen Montefiori, fattig som hon sjelf, men skön som antikens ideal, det får jag tillstå, och med denna litet löjliga gammaldags romantik, som förflyttar de unga ättlingarne tillbaka in i den gamla tiden. Lorden syntes allvarsamt stungen. – Ni tror då att hon älskar denna stackars patrisiske tiggare. – Jag vet att de brefvexla. Jag har sett Gaetano smyga omkring hennes boning, sedan natten inträdt. – På ert hedersord? – På mitt hedersord! Men märk: jag vet icke en bokstaf mera. Jag är obekant med hvad välde förhållandena kunna hafva på henne eller om hon eger minsta hopp för denna förening, hvilken synes mig ej anstå henne. Måhända skulle hennes familj öfvertala henne att ... – Det må ni pröfva, om det anstår er, vikomt, icke jag. Ingen öfvertalas att bli lady Stouthead. Jag skall i förbigående denna afton nämna hennes kusin, och om jag då af hennes sinnesrörelse märker någonting, så är det slut. Jag har ej komprometterat mig. – Nej, på intet sätt. – Godt. Men ni sjelf? Reser ni verkligen? – Önskar ni ha den fullständiga sanningen, så säger jag er att jag vill resa och icke resa tio gånger i timman. Kanske är jag borta innan morgonen, kanske stannar jag qvar.
St:s a fg ö 1'a 11 de - r ä 11 vore förvarad i 2 mom. af 107$. Reg F., med vilkor blott, att Constit.Utsk. först skulle höras; men som det vore omöjligt att afgöra ett mål, utan att känna detsamma, mäste Utsk. derom lemna alla erforderliga upp-’ lysningar. Landtm, menade, att Utsk. verkligen bade fulistän515. digt uppgifvit den ifrågavar. anmärkius beskaffenhet och föremål, tilläggande, att då han sisth gårdag förklarade Cori5i6. stit.U tsk:s memor. i följd af Statsrådsprot:ns fulländade granskning kunna lill Utsi, återremitteras, hade sådant här - 364 Den 3o Juni f. m. ledt sig derifrån, att berörde memor. innefattade ämnen, p. 517. hvilka blifvit till R. o. Ad:s pröfning och afgörande öfverlemnade. Men som Constit.Utsk:s nu förevar, memor, innehöll afslag på Gr. Posses anmärkning, och således icke heller kunde föranleda till någon åtgärd eller påföljd, ansåg han, för sin del, någon återremiss af samina memor. ej heljer kunna äga ruin, utan hemställde, om icke memor. en dast finge läggas till handlingarna. 524. Efter en temligen liflig discussion föreslog slutligen Landtm., att memor. kunde tills vidare hvila på bordet, samt Utsk, emedlertid meddelas R. o. Adts önskan, det Ut sk. måtte till R. o. Ad. inkomma med närmare upplysning om innehållet af Gr. Posses nvssberörde anmärkntsskrift, 533. hvartill R. o. Ad. efter någon ytterligare discussion omsider samtyckte, Den 17 Juli 182g. 4- Föredrogs Constit.Utskrs memor. N:o 16, röride Gr. Horns anmärkntsanledning i afseende på mötespassevolancens fortsatta utgörande. Utsk. hade ogillat anmärkningen. 3i. Gr. Horn, Claes Fredr., yrkade återremiss. 45. Gr. Gyllenborg, Joh.
Och alle de som föllo på den dagen, både män och qvinnor, de voro tolftusend, allt folk i Aj. Och Josua drog icke handena igen, med hvilko han uträckte spetsen, tilldess han tillspillogjorde alla Ajs inbyggare; Utan boskapen, och rofvet af stadenom, utbytte Israel emellan sig, efter Herrans ord, såsom han Josua budit hade. Och Josua brände upp Aj, och gjorde en hög deraf till evig tid, den ännu der är på denna dag; Och lät upphänga Konungen af Aj i ett trä intill aftonen. Då solen var nedergången, befallde han, att man skulle taga hans kropp utu trät; och de kastaden i stadsporten, och hofvo en stor stenhop deruppå, hvilken ännu der är intill denna dag. Då byggde Josua Herranom Israels Gud ett altare, på det berget Ebal, Såsom Mose Herrans tjenare Israels barnom budit hade, såsom skrifvet står i Mose lagbok, ett altare af hela stenar, der intet jern på kommet var; och offrade deruppå Herranom bränneoffer och tackoffer; Och skref der på stenarna den andra lagen, som Mose Israels barnom föreskrifvit hade. Och hela Israel med deras äldsta, och ämbetsmän och domare, stodo på båda sidor vid arken inför Presterna af Levi, som båro Herrans förbunds ark; de främlingar, så väl som de infödde; hälften af dem invid det berget Grisim, och den andra hälften invid det berget Ebal; såsom Mose Herrans tjenare tillförene budit hade till att välsigna Israels folk. Sedan lät han utropa all lagsens ord, om välsignelsen och förbannelsen, som skrifne stå i lagbokene. Det var icke ett ord, som Mose budit hade, det Josua icke lät utropa för hela Israels menighet; för qvinnor och barn, och främlingom, som ibland dem voro.
Af hennes tanke blef vei+lighet .. Eii föl: &amp; ildai~iitl.et tillsatt kornite, I-ivars flesta. medlemmar til.lliörcle redaktionen af Tidskrift för Heminet, utarbetade en plan för clen till.ainii.acle föi: eii.ingens .ilei: lrsainhet. Hk:, liksoin i mhngcz liknaii de fal l, t~i~betsfäl tet, v5il iii.ecl e~: fai: e.nl I et o111 en ilel. arbeten, so 111 rei1a.n blifvit gj orda i det afsedda syfte t, meii utan sak&amp; Iiäni~ecloni om ' Iini: n deii täillcta sainveïl-inil skiille lrnnna gestdta sig i stort ocli i sii1.5tt for att clet hela sld.1.e I i ~ l i m i l bringa viilsigiielse 5 stad; iitaii att kiinna l) eilönia, 1.iiii: n.c.itla de Iiiiitleil, som Iielt visst skulle resa sig] not företaget, 1mid.e vara II-&amp;- tigare till cle lrraftei:, man * önsluade sczml.a, el] .er C ~ I de sli~i1l.e l&lt;ni~iia i~nd~.iii: ij (l,jfis. 1 .viss r1Ai1 l~lef clet ett ci; i: l~~te 1 % mi ' if ' h, (1 % 111a1-1 icke bnncle ofverskåda det 1ie.l.a eller f&amp; en iii11l.icl-c i alla, dess clelar, ineii i .alidra: ~fseeniieiz var bet icke ett arbete pH. rni~få., t j ~ någon erfaren h et fitn11.s j n och en mycket god vilja. Hösteil 1881 voro förberedelserna afslutade.
Om en själ syndar, och förtager sig för Herranom, så att han nekar sinom nästa det han honom befallt hafver, eller det han honom i godo tro handfått hafver, eller det han med våld tagit eller med orätt under sig slagit hafver; Eller det tappadt var funnit hafver, och säger der nej till med en falsk ed, och hvad det helst kan vara, det en menniska emot sin nästa bryter; När nu sker, att han så syndar, och sig förbryter, så skall han igengifva, hvad han så med våld tagit hafver, eller med orätt under sig slagit, eller det honom befaldt var, eller det han funnit hafver; Eller der han den falska eden öfver gjort hafver; det skall han alltsammans igengifva, och ändå gifva femtedelen deröfver, honom som det tillhörde, på den dagen han sitt skuldoffer gifver. Men för sina skuld skall han bära Herranom till Presten en vädur af hjorden utan vank, den ett skuldoffer värd är. Så skall Presten försona honom för Herranom; så varder honom förlåtet allt det han gjorde, der han sig med förbröt. Och Herren talade med Mose, och sade: Bjud Aaron och hans söner, och säg: Detta är bränneoffrets lag. Bränneoffret skall brinna på altarens eldstad, och alla nattena intill morgonen; och allena altarens eld skall derpå brinna. Och Presten skall kläda på sig sin linna kjortel, och det linna nederklädet på sin kropp; och skall upptaga askona, som af bränneoffrets eld kommer uppå altaret, och lägga den jemte vid altaret; Och skall kläda sig af, och kläda sig i annor kläde, och bära askona utom lägret på ett rent rum. Elden på altaret skall brinna, och aldrig utsläckas. Presten skall hvar morgon upptända veden deruppå, och ställa bränneoffret deruppå, och bränna deruppå det feta af tackoffret. Alltid skall elden brinna på altaret, och aldrig utsläckas. Och detta är spisoffrens lag, det Aarons söner offra skola för Herranom på altaret.
Fru Håkansons Nora skilde sig från fru Hwassers och äfven från fru Hennings ' just därigenom att hon, i stället för att framhålla förvandlingen af barnet Nora till den själfmedvetna kvinnan, som går ut i lifvet för att söka sig själf, lade an på att framhålla och förklara utvecklingen hos Nora. Från första början betonade fru Håkanson, att Nora var en karaktär, fastän förkelad och bort plottrad, en kvinna med vilja och möjligheter för något helt annat än det lif, hon ditintills fört. Åskådaren blef ej så särdeles förvånad öfver omslaget i tredje akten, då Nora utbyter maskeraddräkten mot arbetskläderna — man har kunnat vänta något dylikt af henne. Och man förvånades ej heller öfver hennes oförmåga att se förhållandet från mer än en synpunkt — bortklemad och själfkär, som hon blifvit, måste hon bli ensidig, envis, oförmögen att taga skäl. Denna Nora växte ej så i ögonen fallande som fru Hwassers och fru Hennings ' typ, men hon blef kanske mera lätt att förstå. En egenskap hos debutanten, som man med nöje konstaterade, var frånvaron af allt hvad traditionella tonfall och rörelser heter. Det var en fullt modern, personlig framställningskonst, som med henne trädde fram på teaterns tiljor. Hennes första debutroll följdes under vinters lopp af ytterligare två: Antoinette i » Klädeshandlaren och hans måg » och fröken Svendsen i Kiellands » Tre par ». Ingendera prestationen gick upp mot Nora, men det var likväl uppenbart, att här fanns en allt annat än vanlig begåfning att taga vara på. Att teaterns dåvarande chef, direktör Willman, uppskattade den, visade han genom att tilldela fru Håkanson titelrollen i Dumas ' skå- despel » Francillon », som såväl fru Hartman som fru Fahlman voro angelägna att få sig anförtrodd. Fru Håkanson reste ögonblickligen till Paris för att se madame Bartet utföra akten på Theatre francais. Hon kom igen och började repetera. Men det blef en varm och tidig vår, publiken föredrog Djurgården framför teatersalongerna i staden, och » Francillon » blef uppskjuten till hösten.
Till bemötande af dessa anmärkningar, får Utskottet vördsamt anföra i Betänkandet uttryckta grundsats, att enskild eganderätt bör vika för det allmänna bästa, har blifvit gillad af nästan alla dem, som i ämnet sig yttrat, och de af några få ledamöter tillkännagiliia stridiga åsigter hafva ej förändrat Utskottets öfvertygelse om behofvet af ett lagstadgande, hvarförutan företag, ehuru de kunde blifva af oberäknelig fördel för det allmänna, likväl ofta skulle kunna hämmas eller omintetgöras. Ej eller har Utskottet af Herr Sandelhjelms ofvanberörde motion om antagande af Lag-Comileens förslag till Byggninga-Balk kunnat hemta någon anledning att dröja med ifrågavarande hemställan, enär berörde förslag ej innefattar några föreskrifter i delta ämne. Utskottet förmodar, att uti förslagets första moment, som är ordagrant liemtadt från 1 Cap. 7 §. i nämnde Comites förslag till Jorda-Balk, be - följande: Den Lag-Utskottets Utlåtande, N.o 82'. 7 rörde grundsals erhållit nödig utveckling, och att, genom de uppräknade speciella fallen, med erforderlig tydlighet blifvit utmärkt, att under benämningen allmänt behof bör hänföras hvad, som afser gemensam fördel för Staten eller menigheter; i sammanhang hvarmed Utskottet får förklara, att, enär ofvan åberopade Kongl. Förordning af den 30 Januari 1824 handlar om helt andra förhållanden, eller att enskild jord-egares fördel fordrar, det annans egande-rält skall stå tillbaka, en Lag uti förevarande ämne lärer kunna stiftas, oberoende af de i nämnde Författning lagda grunder, hvilka Utskottet funnit lämpligt att följa endast i ett afseende, eller i fråga om förhöjning i ersättningsbeloppet för afträdd jord eller lägenhet; äfvensom ofvanomförmälde bestämmelse i Kongl. Kungörelsen den 14 Juli 1835 ej kunnat i Utskottets förslag intagas, såsom afseende en för ämnet alldeles fremmande omständighet.
Frih:n först sagt, att det icke är möjligt, att den en6 II. 3 18 Den 4 Januari f. m. skildes besvär öfver markegångssättningen skall kunna inverka på Kronans behållna räntor, enär Kammarcoll. i afseende å desamma redan fattat sill beslut, innan den enskildes besvär kunna hinna att inkomma, och derefter tillstyrkt antagandet af sisla punkten i förslaget, sorn just. innehåller, att de förändringar i markegångstaxa!), hvilka slutligen varda fastställda, skola gälla för så väl Kronan som samtlige enskilde räntetagare och räntegifvare inom samma markegångsdislrict. Om en enskild person anfört besvär, sorn en eller två månader derefter föranledde att Konungen fastställde ett annat pris, än det i taxan utsatta, sä skulle ju, efter Utsk:s förslag, förändringen äfven komma alt gälla för de räntor, som äro Kronan behållna. Jag säger härom som den förrbemälde skräddaren: ”först skref han och bevisade, att rummet var i lankan bara, nu vill han ha’t i byxorna,” och kan ej fatta Frihins tankegång. Hvad sjelfva saken angår, anser jag, att enskildes besvär icke böra verka på Kronans rätt på annat sätt, än 0111 den besvärande är räntegifvare till Kronan och klagar öfver för hög markegångssättning.
Barnarfvet eller uppbörden tilläggas något företräde utur fastigheten, enär "Lagen icke fordrar, att man skall vara fastighetsegare lör att kunna blifva Förmyndareeller Uppbördsman, och den tillfällighet att ert och annan är det, icke skäligen bör tillskynda de omyndiga eller det allmänmänna en förmån på de Borgenärers bekostnad, som iåtit inteckna sine fordringar, orri det ock, skett sedan Gäldenären blef Förmyndare eller Uppbördsman; oberäknadt det verkligen hårda och obilliga deruti, attén Förmyndare eller Uppbördsman etdigt nu gällande föreskrifter, i ock för en sådan befattning skall vara stängel från från möjligheten ätt göra Lån mot Inteckning i sin redligt förvärfvade fastighet, äfven då han icke eger det ringaste af de så kallade Förmånsrätt egande medlen hos sig yjnestående. För den händelse, att Banco-Utskottets ofvannämnde förslag, rörande förändring af 17 Cap. Handels-Balken, oagtadt hvad sålunda till stöd 682 Banco Utskottets B. telt konden'. derföre »blifvit anfördt, ej skulle' sedan Rikets Ständers RagUtskott deröfver hördt blifvit, befinnas aniageligt, har Utskottet i sammanhang härmed ansett sig böra såsom ett alternativ framställa det af Banquens Fiscals-Ambete, med hänsigt till sakens så beskaffade möjliga utgång, särskildt gifné förslag: Att Kong!. Majit och Rikets Ständer täcktes genom en allmän författning förordna, att så snart någon person biifver utsedd till Förmyndare af annan Domstol, än den Häradseller Rådstufvu-Rätt inom hvars jurisdiction han är mantalsskrifven , det skall åligga nämnde Domstol, att derom underrätta Förmyndarens Forum Domicilii med näst afgående post, eller åtminstone så tidigt, att underrättelsen kan komma Rätten eller Domhafvanden tillhanda, sist inom Tretionde dagen från Förmyndare-förordnandets datum.
Med antagande af delta förhållande eller att hela den för tjenstgöringen erforderliga personal blefve npförd på Stat, skulle på hvarje division t. ex. af Svea HofRätt blifva tjenstgörande 1 Fiskal och 4 Notarier, eller 5 tjenstemän, hvilket antal ändå blefve mindre än då HofR:n tillförene arbetade på tre divisioner, emedan tjenstemännen å hvarje division då utgjordes af en Proto-Notarie, 3 Notarier, 1 Fiskal och 1 Kanslist, eller tillsammans 6 tjenstemän. Behofvet af det här föreslagna antalet Notarier visar sig desto mera framstående som antalet af vädjade saker, hvilka årligen lottas å hvarje rotul nu utgör omkring 50, då desamma vid HofR:ns arbetande på tre divisioner upgick lill allenast 20 å hvarje rotul. När K. M. till Rikets sednast församlade Ständer aflät Nådig Propos. rörande HofRme, föreslogs deruti att HofRätts-Råden borde åtnjuta i lön 2,600 R:dr. halfva Assessorsgraden 2,000 R:dr och de yngre Assessorerne 1,600 R:dr, samt Notarier och Fiskaler 600 R:dr, emot det alt en del sportler indrogos. Enligt berörde Nådiga förslag skulle således allenast lIofRmes äldre ledamöter erhålla någon egentlig löneförbättring; men R. St., som ansågo en förbättring i löneinkomster vara för HolR:nes tjenstemän i allmänhet behöflig, anslogo Assessorernes löner till 2,200 R:dr för de äldre och till 2,000 för de yngre Assessorerne; och fastän Regeringen i sitt nu afgifna nådiga förslag uptagit för de fleste Notarier och Fiskaler blott enahanda lönebelopp, som Regeringens förra förslag innehåller eller 600 Rrdr b:ko, skulle ändock nu sportler indragas så att allenast lösen för protokoll, utslag och domar återstode, men en betydlig utgift för Notarierne upstår genom ny skyldighet alt sjelfve bestrida de hufvudsakligaste af kansli-göromålen eller utskriften af HofR:ns domar.