Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer i underdånig skrifvelse anhållit, det måtte så väl Bergs-Tings-Rätterne, som Grufveoch Grufve-Tings-Rätterne varda indragne, utan att Kongl. Majrfc deröfver ännu sig yttrat, så vidt inhemtas af^Rikets Ständers JustitieeOmbudsmans vid innevarande Riksmöte gjorda uppgift i afseende på de åtgärder, som blifvit vidtagne i anledning af Rikets Ständers vid sista Riksdag aflåtna underdåniga skrivelser, får Utskottet vördsamligen tillstyrka, att Lars Boiithii ifrågaställde yrkande måtte lemtias utan afseende. J Stockholm den 23 December 1844- jj Lag-Utskottets Betänkande , N'.o 56. Ank. till Exp.-Ul9k. de Q a3 Dec., kl. i «. m. Betänkande, i anledning af dels Iiongl. Maj:ts Nadiga Proposition, med förslag till Förordning om jords eller lägenhets afstående för allmänt behof, dels ock väckt motion i samma ämne. Samtlige Riks-Stånden hafva till Lag-Utskottets utlåtande öfverlemnat förenämnde Nådiga Proposition, så lydande: ”'Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, med förslag till Förordning om jords eller lägenhets afstående för allmänt behof; Gifven Stockholms Slott den 22 Augusti i844- I anledning af Rikets Ständers under den 23 September 1840 til Kon»l. Maj:t aflåtna underdåniga skrifvelse, med förslag till författning 1 fråga derom, att enskild äganderätt bör vika för allmänna ändamål, ar af Kongl. Maj:t genom Nådigt Svar å Rikssalen den 10 Juni 1841, förklarad t, det Kongl. Maj:t godkände den i förslaget uttryckta grundsats, desto hellre, som flere redan gifna lagstadganden, och deribland föreskriften 1 25 Kapitlet 1 §.
Han hade kanske ej ätit på hela dagen, och han var utmattad af sin långa vandring. Följaktligen blef han yr i hufvudet af ett par glas. Då kavaljererna fått honom så långt, att han ej mer rätt visste hvad han gjorde, tvingade de i honom glas på glas, och de menade intet ondt därmed, det var idel välmening mot honom, som ingenting godt smakat på fem år. Eljes var han en den nyktraste man. Nu kan man också tänka, att han ej haft för afsikt att berusa sig; han skulle ju gå hem till hustru och barn. Men i stället blef han liggande på bänken i krogrummet och somnade där. Som han nu låg där, frestande medvetslös, tog Gösta ett kol och litet lingonsaft och målade honom. Han gaf honom en riktig förbrytarfysionomi; det tyckte han passade bra för den, som kom rakt från fängelset. Han gaf honom ett svart öga, drog ett rödt ärr öfver näsan, strök håret ned i pannan i orediga tofvor och sotade ned hela ansiktet. De skrattade åt detta en stund, sedan ville Gösta tvätta bort det. »Låt det vara,» sade Sintram, »så att han får se det, då han vaknar. Det skall roa honom.» Så fick det vara, som det var, och kavaljererna tänkte ej mer på kaptenen. Gillet varade hela natten. De bröto upp i dagningen. Då fanns det nog mer vin än förstånd i deras hjärnor. Fråga blef nu, hvad de skulle göra med kapten Lennart. »Vi ska fara hem med honom,» sade Sintram. »Tänk hvad hustrun hans skall bli glad. Det skall bli en fröjd att få se hennes glädje. Jag blir rörd, när jag tänker på det. Låt oss fara hem med honom.» De blefvo rörda allesamman af den tanken. Herre Gud, hvad hon skulle bli glad, den stränga frun uppe på Helgesäter. De ruskade lif i kapten Lennart och lyfte upp honom i ett af åkdonen, som de sömniga stalldrängarna längesedan kört fram. Och så for hela skaran upp till Helgesäter: somliga halfsofvo och höllo på att ramla ur åkdonet, andra sjöngo för att hålla sig vakna.
Han ser heldre de glänsande storheterna på andra sidan ridån, och han satte sig nu i förbindelse med ett antal af de mäktigaste och rikaste männen i landet och lemnade åt dem högsta ledningen af företaget. Desse herrar funno smak i sina roller såsom konstens beskyddare, ehuru deras välde i själfva verket ej sträckte sig till andra sidan af förhänget, utan blott rörde anskaffandet af en solid garantifond och en lika talrik som förnäm publik. Och om de ock icke gjorde Covent Gardens italienska opera till någon framstående konstanstalt, så förvandlade de dock operahuset under saisonens korta dagar till mötesplatsen för hela den förnäma världen och alla dem — som vilja räknas dit. Den italienska operan har på det sättet åter blifvit modern, och den sluge direktören har ock vetat genom förbindelser med dugande förmågor och genom sin på totalverkan riktade uppmärksamhet verkligen bjuda på ganska tilltalande operaföreställningar. Italienskt är emellertid härvid endast namnet och det språk som sjunges. Operorna själfva äro vanligen af franskt eller tyskt ursprung. Sångkrafterna förskrifva sig från världens alla olika länder — och » lingua toscana » får emellanåt sitta rätt hårdt emellan. Men liksom den ju i och för sig är den för sång bäst egnade, så torde den ock under för handen varande omständigheter, oafsedt den italienska operans gamla prestige, vara den ändamålsenligaste för detta konglomerat af internationell vokalmusik, till dess den måhända en dag tränges tillbaka af landets eget språk. Den engelska operan, som för några år sedan nått en viss uppblomstring, har härunder åter ställts i skuggan, hvartill bidragit dess grundläggares plötsliga död. Det var nämligen tysken Karl Rosa, som nästan allenastående gjort början med en engelsk opera. Född i Hamburg och utbildad vid konserva-torierna i Leipzig och Paris, hade han en kort tid verkat såsom musikdirektör i sin fädernestad, då han begaf sig till Amerika. Där gifte han sig med den bekanta sångerskan Parepa. Tillsammans med henne egnade han sig sedan åt sin lifsuppgift: grundläggandet af en engelsk opera eller åtminstone närmast en opera med engelskt språk och engelska sångare. Det var 1874, som han uppträdde på detta område i England. Hans makas och medhjälparinnas plötsliga död orsakade snart ett uppehåll i hans verksamhet.
Jag vidhåller hvad jag förut sagt, att vår Statskyrka är lika och mera intolerant, än mig veterligt någon annan Kyrka i hela kristna verlden; och jag får, såsom exempel derpå, anföra, att 11 kap. 2 §:n Kyrkolagen stadgar, att den, som icke går till Nattvarden inom år och dag, skall såsom okristen anses och uteslutas från all gemenskap med den öfriga församlingen, d. v. s. sättas i andligt bann. Jag frågar hvartill det skulle leda, om man ville tillämpa ett sådant stadgande. Det kunde hända, att inom denna församling och de andra Stånden man träffade många, som, enl. lagen, skulle såsom okristna anses. När det vidare, i frågan om den heliga Nattvarden, uti instiktelseorden heter, att den, som ovärdigt äter af detta bröd och dricker af detta blod, han äter och dricker sig sjelf till fördömelse, är det då icke okristligt, att om någon icke tror på Nattvarden eller om någon, enl. sin up fattning, anser Nattvarden icke vara utan betyda Kristi lekamen, att då det oaktadt vilja genom fängelse, böter och straff tvinga honom, antingen att genom anammandet af Nattvarden, derpå han icke tror, eller att genom begåendet af Nattvarden, på ett sätt som mot hans tro strider, äta och dricka sig sjelf domen. Jag för min del kan icke finna annat, än att Sacramental-lagen icke har verkat något godt, utan endast ondt, hvartill kommer, att densamma, i stället att bidraga till separatisternas qvarstannande i Kyrkan, tvärtom Den 19 November. förmått dem, att söndra sig derifrån. Jag anser denna lag okristlig och skadlig, emedan man ej genom menskliga straff kan tvinga påenniskor i andliga ting, och derför instämmer jag i motionärens begäran om lagens uphäfvande. Hr Dalman, Wilh. Fredr. Achates: Då jag vid sista Eiksdagen motsatte mig antagandet af Sacrament-lagen, anser jag mig äfven nu skyldig, att påyrka dess afskaffande, hvarför jag önskar framgång åt den af Hr Bibbing väckta motionen.
Uti en till Stats-Utskottet inkommen skrift har En af Rikets Herrar *, Öfverste-Marskalken hos Hennes Majit Drottningen, f. d. General* Gouverneuren i Pomern, Acadejme* Cancelle ren, Den 7 Juli, 745 ren , samt Riddaren och Commendeuren af Kongl. Maj.-ts Orden och Riddaren af Konung Carl XIIIs Orden Herr Grefve Eric Ruuth anhållit om fem års prolongation ined de Canital-afbetalningar, som Hans ExcellenGe, emrgt förskr.ifningar, förbundit sig att göra på de j:ne. lå.h som Hans Excellence uti Riksgälds-Contoiret innehar, det ena stort 93,600 R:dr och det andra ‘120,000 R:dr, allt Banco; hvarvid Hans 'Excellence såsom bevekande skäl anfört, att, om ej oförmodade hinder uti Grufve-driften mellarikornmit , hade Hans Excellence, efter ali förmodan, kunnat fullgöra dess åligganden; men då snart sagdt beständiga krig och misshälligheter imellan detta Rike och Dannemark förevarit allt sedan Hans Excellence fick berörde lån, hvarigenom Grufve-arbetet, • i synnerhet af brist på folk, till stor del måst afstadna. Då flera Hans Excellences Fartyg med Kol-laster blifvit under samma tid af Danska och Franska Kapare borttagne, till Hans Excellences betydliga skada oqh förlust:
Stats-kontoret att, i den mån sådant medhunnes, låta för de förvaltande verkens samt alla redovisande embetsoch tjenstemäns räkenskaper uppgöra och till Kongl. Maj:ts nådiga pröfning öfverlemna förslag till formulärer, så upprättade, att dessa räkenskaper blefve uppgjorda i möjligaste likstämmighet med den nya planen för riksboks-slutet, på det desammas resultater måtte med lätthet och utan vidlyftigare omslut kunna i riks-hufvudboken intagas. Enligt hvad Revisorerne inhemtat, har Kongl. Maj:t derefter under den 14 December nyssnämnde år i nåder förordnat en af Kongl. Stats-kontorets tjentemän att under bemälde embetsverks inseende verkställa ifrågavarande arbete emot ersättning till ett belopp af 150 R:dr Banko i månaden; och under den sedermera förflutna tiden hafva nya formulärer blifvit uppgjorda och af Kongl. Majit fastställda för Konsistoriernas och elementar-läroverkens räkenskaper; varande dylika formulärer för länens landsböcker med dertill hörande redogörelser för uppbörds-förvaltningarne och landsränterierne för närvarande under utarbetning, ehuru dessa, i anseende dertill att de angående skatte-förenklingens och decimal-systemets införande jemte öfriga i sednare tider beslutade förändringar i uppbördsoch redogörelse-verket skola dervid iakttagas, förväntas ej kunna medhinnas tidigare, än att de vid afslutningen af nästkommande års räkenskaper torde vinna tillämpning. Då bristen på likstämmighet i sättet för de offentliga räkenskapernas upprättande, enligt hvad vid flera föregående Stats-revisioner varit anmärkt, medfört väsendtliga olägenheter vid de allmänna medlens redovisning och förvaltning, samt behofvet af en förändring härutinnan nu mera, sedan en ny method för riks-hufvudbokens uppställning är antagen, visat sig ännu mera kännbart, hafva Revisorerne med tillfredsställelse erfarit, att åtgärder till afhjelpande af denna brist blifvit af Kongl. Majit vidtagna.
Hon tänkte på brefvets o r d: » Jag skulle vilja älska en enda, dig — och jag tvinar. Jag kunde blifva så lycklig. men så olycklig ock. Och j a g är rädd. » Hon hade valt striden för hans lycka, den vanskliga striden för den ovissa lycka, som han hundrade gånger förspillt och hundrade gånger, ropande af längtan, begynt söka igen. Men hon visste, att en dag af lycka, som hon gaf honom, eller en stund af frid blott skulle vara henne själf nog. Och det var väl mera ett svar på Christians bref än på Eriks fråga, när hon nästa morgon skref till denne: » Du skall lefva ditt lif fram, Erik, rakt, helt, ärligt som förut. Du hör till dé människor, som blott ha en väg och en smärta; men smärtan är lätt att bära - vidare, emedan vägen är så g o d och blicken så klar på densamma; och smärtan adlar blott, rifver ej upp rötter, styckar ej sönder kraften och viljan och längtan i bitar. Du skall nog en dag själf förstå, Erik, hur lycklig du är att vara en sådan människa, och du skall då förlåta mig den sorg jag gör dig, emedan du kanske då ock skall förstå de sönderslitna själarna, som strida för denna helhet, af hvilken ingen enda glimt synes dem dyrköpt nog. Jag har vigt mig själf till en af dem, valt den vanskliga uppgiften att bli en dylik enstaka glimt för en af d e m; jag valde det samma dag, som du bjöd mig din ljusa vägs enhet. Men du skall veta, att det är af fri, stark vilja jag handlat så, för min fria starka kärleks skull, som jag valt den ovissa striden genom sorgerna till den stora lyckans sköra, sällsynta, bedårande ögonblick. » Hon reste sig upp, rak, med en rörelse blott för att hålla kvar Christians bref, så att det ej fick falla till golfvet. Och hur upprörd han än själf var, såg Erik, att hon vardt mycket blek och hennes ögon mörkare. Det låg dock ingenting oväntadt i hans ord, intet som hon ej hvar dag undrat, o m det ej skulle komma, undrat med en undran, öfver hvad hon själf skulle komma att svara.
Till vinnande af närmare samband inom Armée-administralionen i allmänhet, har Komitéen föreslagit: att Cheferne för Krigs-förvaltningens särskilda embeten ina till öfverläggning i förekommande frågor kunna sammankallas af Chefen för Landtförsvarsdepartementet, i närvaro jemväl af endera eller begge Expeditions-cheferne inom Departementet; samt att det inbördes förhållandet emellan ifrågavarande Styrelseorganer må, så litet som möjligt, blifva bundet af formela iakttagelser och föreskrifter. G enevalFält-iygmästare-embetet skulle hafva: tili Chef: General-fält-tygmästaren, » Ledamöter: Fält-lygmästaren ooh ett Krigsråd; General-lngeniörs-embetet: till Chef: Chefen för Ingeniörs-korpsen, » Ledamöter: Öfversten vid samma korps och ett Krigsråd (samma som i Generalfält-tygmästare-em betet); G eneral-lnlendents-embelet: till Chef: General-intendenten (med General-majors rang), » Ledamöter: å Intendenls-afdelningen: Intendenten (med Öfverste-löjtnants rang), Ett Krigsråd; å Aflönings-afdelningen: Ett Krigsråd; hvarjemte Krigsrådet på Intendents-afdelningen skulle å Aflönings-afdelningen deltaga i sådana beslut, som fattas genom omröstning. Vid gemensamma öfverläggningar emellan Krigsförvaltningens alla embeten i gemensamma angelägenheter, föres ordet af äldste Embets-chefen; — och ledamöter äro då de öfrige Embets-cheferne och samtlige Krigsråden, — Föredragande härvid är Krigsrådet på den afdelning, till hvilken målet hörer. — Uti mål, som ej tillhöra viss afdelning, är Krigsrådet vid General-fält-tygmästareoch General-ingeniörsembetena föredragande. I händelse af hinder eller förfall för någon af Embets-cheferne att sina åligganden utöfva, föres styrelsen inom embetet af dess tvänne ledamöter, som föredraga ärendena inför hvarandra, såsom vid Landshöfdinge-embetena tillgår. — Uppstå olika meningar, galle den, som af föredraganden uttalas.
" Tror inte Fredrika att jag skulle kunna f i g i klockan 8 i kviill. ' Vi äro ju inte skyldiga att sitta lgngre. " " Eller att st8 langren, mumlade Fredrika genom sina hoppres sade lhppar, emellan hvilka hon hade en hel rad nAlar. n " Ja, &amp; r det inte nedrigt " Sidan ftlfänglighet kan man undvara ", sade Fredrika med kärf röst. Hon hade nu fast n8larne i draperiet. - " Det leder bara till synd och elande. " " S&amp; Fredrika sagor. Del; ar en rigtigt hederlig soaré svlrfar .och svärmor ska ' med. " Vasi &amp; r Olga gift? det var en nyhetn, sade Fredrika och dunsade ned p&amp; golfvet för att liggande p&amp; kna betrakta om kjolen Evar jamn nedomkring. I " Fredrika .&amp;r elak som vanligt ", sade Olga och blef röd som en tupp. " Ja ja, en sP ' n natur en har fatt, SA liar en ', det hjalps inte med mindre ", sade Fredrika gackande. " Olga f&amp;r sal vara glad att hon har blifvit s&amp; godsint af sig. Vi far viil se hur det stlc till med humöret efter en tjugu Ar vid maskinen. " " Jag tlnker visst inte att sitta i tjugu Ar sid maskinen. Det tir väl nog att man sliter ut sin ungdom .. Nu ringde det, Olga hoppade till. O Gud, l i t det inte vara nAgon som kommer och bestaller. Ah det var den v1rJo - det var Konsulinnan Frideback sta som kunde komma. Bon hade tvA döttrar; det var en af de alldra basta kunderna. Dörren till det inre rummet stod p&amp; glsnt. Olga spande alla nerver för att lyssna. " Vi far] of att ha en kliidning &amp; t Edith, lilla fröken Still. Hon skall tas in pil Innocensen ", sade Konsulinnan, i det hon pustande satte sig i soffan.
I en ort, der säkra banker och pennmgeverk finnas, kan det tilläfventyrs vara förmyndarens pligt att genast på uppoch afskrifningsräkning insätta influtna medel, tilldess tillfälle yppas att placera dem mot högre ränta På andra ställen åter kan myndlingens rätt häst. vara betryggad dermed att medlen någon tid förvaras hos förmyndaren. Allt detta synes icke lämpligen kunna på förhand genom någon lag regleras, — och genom ett stadgande i sådant syfte, som det nu föreslagna, skulle således den materiela rättvisan oftast komma att uppoffras för en blott formel. På dessa skäl afstyrktes ock af sist förflutna riksdags Lag-Utskott ett då föreslaget stadgande i enahanda syfte, och det då väckta förslaget vann ej heller Rikets Ständers bifall. Utskottet anser sig derföre hafva så mycket större skäl, att nu afstyrka bifall lill ifrågavarande framställning. Icke heller kan Utskottet förorda antagande af Rikdagsfuflmägtige Johan Johans tD O O O sons och Jonas Chrislophersons förslag om bestämmande i lag af en viss procent af den omyndiges inkomster såsom arfvode åt förmyndaren. Ett sådant förslag, jemväl väckt vid förra riksmötet, afstyrktes ock af Lag-Utskottet och afslogs af Rikets Ständer. Det åberopades då, alt de hinder, som förefunnos emot stadfästande i lag af Lag-Gtskottets Betänkande JM 32. 21 ett sådant visst arfvodesbelopp, lågo i den vanligen högst väsendtliga olikheten af särskilda förmyndarebefatlningar; att samma skilnad, som vanligen egde rum emellan den ena individens affärer och den andras, val ock i fråga om förmynderskap förefunnes; och att, der tillgångarna voro små, förmyndaren dock ofta kunde hafva ett vida större besvär och således vara förtjent af ett jemförelsevis högre arfvode än i de fall, då myndlingens tillgångar voro stora.
Nu eger ingen denna rättighet, men ändock få de likväl, såvidt jag inhemtat, oftast ostraffadt göra det, och jag kan icke underlåta att erinra, huru vid RiksSbos gemensamma öfverläggningar Konungens egen Just.Cautzler berömde sig utaf att, som jag vill minnas, icke en enda gång under tretton års tid hafva beifrat ett sådant förfarande. Skulle månne förhål - Den 31 Oktober f. m. Jandet blifva bättre och annorlunda genom denna nya lag? Skulle månne numera lagens förbiseende upliöra? Jag tror det icke. Jag behöfver blott erinra om huru, då jag ingalunda af partiskhet eller hetsighet vid Riksdagens början, väckte motion om en lag mot kol portörernas sjelltagna rättighet att hålla sammankomster och predika, jag möttes af, jag hade så niir sagt idel förkastelsedomar; och huru ondskan dervid rasade ända derhän att i anonyma bref min dödsdom uttalades och jag hedrades med titel af djefvulens apostel. Denna g är för öfrigt efter min upfattning grundlagsvidrig, ty en civil-lag sådan som denna får icke stiftas på bekostnad af TryckfrihetsFörordmn. Om nu således g antages, skulle antingen den uphäfna TryckfrihetsFörordmn, eller ock donna sednare ändras till likhet med den förra. Jag undrar just huru man skall lå TryekfrihetsFörordmn ändrad, detta skötebarn, på hvilket man knappast tål, att det pekas. Hvad g vidare innehåller i afs:de på skrifters spridande står det äfven i strid med TryckfrihetsFörordmn. Må den värde talare, som står bakom mig ursäkta att jag för att anföra ett exempel mot hans ord och kanske direkte emot honom vågar erinra om ett förhållande, som bäst visar huru denna § är af intet värde, utan huru den genast likasom månget annat iagbestämmande skulle lemnäs åt glömskan. Flår omtalades nemi. i offentliga tidningar under Maj månad, att ett traktat-sällskap utsnndt 2:ne kolportörer och huru dessa voro utsände af Baptister att verka i bnptistisk riktning.
Bankens rörelsekapital, som 1855 uppgick till mer än 30 millioner R:dr Banko, har, i anseende till den omvexlande penningeställningen under qvinqvenniet, det ena året ökats, det andra åter något minskats. Den år 1855 till 2 procent nedsatta räntan på uppoch afskrifning höjdes redan följande året till 3 procent eller o samma ränta, sorn före nedsättningen var bestämd. Ar 1857 öppnades depositions-räkning mot 4 procents ränta för medel, som, med vilkor af 3 månaders uppsägning för återlyftning, i banken insattes. Följande året 1858 inrättades afdelningskontor i städerna Nora och Askersund. Postremissvexlar började utlemnas år 1859. Lagsökningarnes antal 1860 utgjorde 22, för hvilka ali betalning redan under året inflöt. Bankens vinst uppgick nyssnämnde år till 82,253 R:dr 3 öre R:mt. Örebro läns särskilda Hypotheksförening, för hvilken reglemente i nåder fastställdes år 1849, började sin verksamhet med år 1851. De vid slutet af år 1860 utestående amorteringslån hos delegarne uppgingo till 7,174,090 R:dr Runt; och har denna inrättning, genom att fortfarande draga kapitaler till jordbruket, beredt sina delegare tillfälle till utvidgande och införande af förbättringar i sin näring, hvarvid mycken verksamhet yttrat sig, bland annat i åtskilliga större odlingsföretag, de der utan föreningens mellankomst antagligen icke kommit till stånd. Örebro läns Filialbank, grundad på en teckningssumma af en million R:dr R:mt, efter erhållen oktroj den 4 Maj 1858, öppnades den 2 Maj 1859. Den lifliga rörelse banken bedrifvit vitsordas bäst deraf, att totala rörelsesumman intill sistnämnde års slut uppgick till 4,053,435 R:dr Runt, ehuru penningetillgången icke tillät att under detta året anslå medel för beviljande af kassakreditiver, hvarmed början gjordes först år 1860.
Herr von HartniansåorjJ; Jag får äfven för - Ven n October J. m. 267 ena mig i tillstyrkandet, att Ridderskapets och A-' delns beslut icke ml sträcka sig längre , än till StåndsCanzliernt; ty ibland de enskilda Verk , som äro omnämnde, finnes f, ex, Brandförsäkringsverket, sorn betalar ett ganska ansenligt porto. Frågan huruvida fritagandet ifrån postporto skall sträcka sig till detta, och likartade myndigheter förtjenar något närmare begrundande, emedan Postverkets inkomst derigenom skulle betydligen minskas. Herr Grejven och Landt Marskalken gjorde proposition till bifall å Side Punkten. Ropades Nej, Hvarefter Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade afslå berörde punkt, samt i stället besluta dels att Riksens Ständer borde hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det afgiften för recommendation å Bref hädanefter icke må utan Riksens Ständers hörande förhöjas , dels ock att så väl RiddarhusCancelliet , som de öfrige RiksStandens Cancellie Expeditioner borde vara befriade från erläggande af Lösen för de till deta ankommande Fribref. Bifölls. Herr von Hartmansdorff anhöll, att de öfrige RiksStånden måtte inbjudas, att uti detta beslut med Ridderskapet och Adeln sig förena. Och blef Herr von Hartmansdorffs berörde hem - s6S Den ii (Jetober ]. m. ställan, uppå gjord proposition, af Ridderskapet och Adeln bifallen. g;de Punkten: Angående så kallad frankering af bref. Herr Hjerta; Dä Bevillningsutskottet ej gillat min åsigt i afseende på frankering af bref „ och således icke gjort något förslag till en sådan inrättning, skulle det nu vara förgäfves, att söka tillvägabringa den» Man är vanligen aldeles isolerad, då ett Utskott afslagit hvad man hemställt. Jag vill således ej nu begära, att Ridderskapet och Adeln skall besluta införandet af frankaring.