Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Mera än halfva befolkningen i vårt land består af qvinnor; deras förmåga att bidraga till folkets lycka och förkofran är mycket stor och inflytelserik, det veta vi, det erfara vi dagligen, det kunna vi ej förbise; men denna deras förmåga, afven när den inskränker sin verksamhet inom de trängre gränsorna för deras bestämmelse, är i hög grad beroende af den upplysning, som meddelats dem. Är det nu, det ingen torde förneka, ett samfunds pligt att ej allenast beskydda sina medlemmar, utan äfven att genom visa och goda, i mån af na tionens framskridande förändrade och förbättrade lagar och inrättningar söka befordra alla samhällsmedlemmars trefnad och förädling, så frågas, om den Svenska Staten nu i alla afseeuden fullgör sin skyldighet mot en så stor, så aktningsbjudande hälft af sin befolkning? — Vi kunna ej annat, mine Herrar, än med ett sorgligt nej be svara denna fråga. — Med undantag af deri ringa kunskap, som kan tilldelas de yngre flickobarnen i våra folkskolor och sednare vid deras beredning till Herrans Nattvard, inskränker sig Statens åtgärd i afseende på den gvinltga befolkningens undervisning till ett nyss inrättadt Seminarium för bildande af lärarinnor. — Då de uppvexande flickorna skola inhemta någon vidsträcktare kunskap och duglighet, måste de söka dem genom privat-undervisning i pensioner eller i hemmet, i följd hvaraf endast mera bemedlade föräldrar förmå gifva sina döttrar någon bildning, och äfven denna blir allför ofta ensidig, om ej till och med missrigtad. — Det klagas öfver en allmän kroppssvaghet hos det uppvexande slägtet; såsom botemedel deremot föreslås med rätta, och tillämpas äfven nu partielt för gossar, gymnastik, stärkande öfningar och rörelser i fria luften; men hvad göres för de uppvexande landets döttrar? Inser man då ej att ett kommande slägtes sundhet och styrka väl mera, men ej mindre bero af den helsa och harmoniska kroppsbyggnad, som de blifvande mödrarne ega? Hvarföre böra höga, ljusa lärosalar, väl ledda kroppsöfningar, lif och helsa Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
Första delen af öfverresan, medan vi ännu voro i den kalla, från norr kommande ishafsströmmen, gynnades af förlig vind och måttlig värme. Yttemperaturen i hafvet var +9° till +10°. Den 25 augusti vid 45°45′ n. bredd och 156° ostlig längd från Greenwich började hafsvattnets temperatur att stiga så hastigt, att termometern redan den 28 vid 40° lat. och 147°41′ long. visade +23°,4 i vattenbrynet. Detta angaf, att vi från den kalla, för oss gynsamma strömmen kommit in i Stilla hafvets golfström, Kuro-sivo. Vinden blef nu tidtals mindre gynnande, värmen tryckande, oaktadt de täta, af åska och häftiga byar åtföljda regnskurarne. Under ett dylikt oväder den 31 augusti slog åskan med en ytterst våldsam blixt och knall ned i Vegas stormast. Styrflöjeln bröts loss och kastades i sjön jemte några tum af kaltoppens spets. Sjelfva kaltoppen spräcktes temligen långt ned, och alla om bord fingo känna en mer eller mindre våldsam skakning, mest en af manskapet, som för tillfället stod vid kettingsklyset. För öfrigt hade tillbudet icke några nämnvärdt obehagliga följder. Vid ankomsten till Jokohama voro alla man friska och Vega i fullgodt skick, ehuru efter den långa sjöresan i behof af några smärre reparationer, af dockning och möjligen förkoppring. Naturligtvis hade under ett års förlopp ett eller annat lindrigt sjukdomsfall bland 30 man ej kunnat undvikas, men någon allmännare sjuklighet hade icke varit rådande, och helsotillståndet hade ständigt varit utmärkt. Af skörbjugg hade vi ej sett spår. SEXTONDE KAPITLET. Ankomst till Jokohama. – Telegram afsändes till Europa. – Ångaren »A. E. Nordenskiölds» strandning. – Fester i Japan. – Sjöministern Kawamura. – Prins Kito-Shira-Kava. – Audiens hos Mikadon. – Shogunernas grafvar. – Kejserliga trädgården i Tokio. – Utställningen derstädes. – Besök på Enoshima.
Tionde-spanmåls lösen efter bestämda priser, 5:o Arrendemedel af Kungsgårdar och andra kronolägenheter, samt 6:o Silfver-tionde, Myntarelön och Slagskatt. Dessa punkter blefvo af II. o. Ad:n bifaliue. 7:o Kopparräntan. Hr Rosenblad, Bernh.: Den anmärkn., som här är gjord, är icke framställd i alldeles riktig form. Utsk:s mening har förmodligen varit den, att denna förslagsberäkning icke lade några hinder i vägen för det framtida beslut, som kan äga rum med anledn. af väckt motion om nedsättning af kopparräntan i Stora Kopparbergs län. Det rättaste hade otvifvelaktigt varit att bestämdt säga alt några hinder för det beslut Ständerna komme alt fatta ic - Den 8 Mars f. ro. 228 ke skulle mola. Jag anhåller att få framställa denna anmärkn. mot redaktionen på det att bifall till Utsk:s förslag i denna del måtte innebära det, som varit Utsk:s mening. Hr af Harmens, Henrik Otto: Statslltsk. har i denna anmärkn. icke menat annat, än hvad som blifvit uttryckt i densamma. Denna motion innehåller tvenne allernativer, och man ansåg sig icke kunna förbigå någon af dem utan att omnämna det i betänk. emedan den ena delen af motionen innebar nedsättning i kopparräntan, men den delen af motionen tog Utsk. i pröfning innan den andra företogs. Afd:n inom Utsk. var ense derom att den utförda summan borde tagas i beräkningen. Hr Rosenblad: Hvad Hr af Harmens yttrat var visserligen icke alldeles tydligt, huruvida StatsUtsk. ansåg sitt yttrande innebära ett afslyrkande af den del utaf motionen, som innefattar nedsättning i kopparräntan. Jag tyckte mig likväl finna att så har varit meningen. Om så har varit, sä kan jag icke annat än högligen ogilla detsamma både i form och i sak. I form kan jag icke annat än ogilla det exempel, som StatsUtsk. här har gifvit af att stillatigande, ja snart sagdt med tystnadens vältalighet hafva afslagit en väckt motion, hvilkens innehåll de äro skyldige att uptaga till pröfning och deröfver framställa sina skäl.
E Taube ånyo väckt det af förra riksdagens Konstitutionsutskott framställda, men vid innevarande riksdag förfallna förslag; och har han såsom stöd härför åberopat de skäl, som vid frågans pröfning hos Ridderskapet och Adeln blifvit af en Konungens rådgifvare anförde. Utskottet, som förskaffat sig del af delta yttrande, har deraf inhemtat, att Konungens bemäide rådgifvare grundade sitt tillstyrkande af bifall till förslaget på följande skäl, nemligen: att det mäste vara svårt, om icke omöjligt för Konstitutions-Utskottet, att vid dess granskning af Sialsräds-protokollen så noga, som vederbör, kontrollera förvaltningen af alla statsmedel, så vidt densamma på Stats-Råden ankommer; att det således ofta mäste inträffa, att de anmärkningar, som vid dispositionen af statsmedel framställas, icke skulle kunna undergå någon Rikets Ständers pröfning, derest Statsräds-protokollen för den tid, revisionen omfattade, redan varit till en föregående riksdags Konstitulions-Ulskott för granskning öfverlemnade; att det vore af särdeles mycken vigt, att folket icke misstänkte regeringen i fråga om en samvetsgrann förvaltning af statsmedlen; samt att, för undanrödjande af all anledning till sådan misstro, icke funnes verksammare medel, Un att på allt sätt underlätta möjligheten att kontrollera förvaltningen. Utskottet, som fullkomligen gillar de skäl, hvilka blifvit till stöd för denafsistlidne riksdags Konstitutions utskott föreslagna förändring anförda, får på sådan grund till Rikets Ständers grundiagsenliga behandling framlägga följande förslag till ändring uti Riksdags-Ordningen. § 76. (nuvarande lydelse). Allt hvad Riksens Ständer efter granskning godkänt eller lemnat oanmärkt, bör anses hafva vunnit decharge i afseende på det (den föreslagna lydelsen).
Grefwe Oe Is Oarclie utbad sig fä erindra att Mjkvttct allenast hemställt kill Ridderskopet och Adeln huru dek borde förhålla sia nar tre Ständ redan afgjort ftagan. För sin egen del -trodde Herr Grefven Let wara nödigt att först afgöra den Occonomiffa delen of denna fräga, innan Be« willnlngsUkstokket lämpeligen kunde derwid lägga den älgärd fom wederbör, emedan Bewillningens förestående lill en hufwudsakelig del berodde af den -Lttconomiska inrättningens deffoffenhet, mm önskade derwid om Rldderjkopct och Adeln sä lör godt funne läcktes göra något afseende ä hwad de förenade Utstotten t detta ämne föreslagit. Friherre 8t.wf von I^oIIllein: degna sak mä föreställas huru som häldst, upstär t alla foll en twist, hwod afseende bör göras pä'äkerrennsten, sedan z Ständ törut afgjordt ett mäl. Denna frä« ga ar Lonstituttonel, och bör derföre, ester min 'anka, remitteras till CvlistitutionSttlssottek. Den 9 Janna ni. Z99 Herr 8ilve^8!olpe, (lusigt ^f-ighgm: A hus, wudsaLen fär jag till atta delar instämma med Herr Grefwe l)e i» Onixiis, sa nemligen, alt lag kror hela saken wara hulpcn, om Ridderskapet och Adeln beflnker, alk utan aiseende pä den gjorda ärer-remis> sen, upptaga titt afgörande den Orconomiffa delen af mä!et. Jag lämnar derhän huruwida der är afgjordt etter ej, att ett StändS älerrrmitz dör upp, tagas, sedan g Ständ fattak sine bestut öfwer det först afgifna betänkandet.
Då förslaget om anvisande af medel till förberedande arbeten för norra stambanans fortsättning från Upsala i rigtning mot Sala numera förfallit, samt Rikets Ständer således ännu icke fattat något beslut, att norra stambanan framdeles skall fortsättas i rigtning mot Sala, torde någon framställning till Kongl. Maj:t om verkställande af undersökningar, hvilka skulle afse att utröna ”lämpligaste sträckningen för norra stambanans fortsättande från Sala”, destomindre anses erforderlig, som Kongl. Majit i allt fall är oförhindrad att låta verkställa de undersökningar, som kunna finnas behöfliga för att bestämma den rigtning norra stam - för Stats-Utskottets Utlåtande JV$ 145. 3 banan, när densamma framdeles kan komma att fortsättas, bör erhålla. Utskottet anser sig i följd deraf böra föreslå: att Ridderskapet och Adeln samt Borgareoch Bonde-Ständen måtte förena sig uti Preste-Ståndets beslut derom, att Utskottets ofvanberörda, uti 13:de punkten af Utlåtandet N:o 87 gjorda hemställan må anses hafva förfallit. Uti 19:de punkten hade Utskottet uppgjort en beräkning öfver sammanlagda beloppet af de anslag, hvilka Utskottet föreslagit måtte för stambanornas utförande af Rikets nu församlade Ständer beviljas, uppgående till 25,888,000 R;dr, samt hemställt att, sedan derifrån afdragits 4,565,000 R:dr, som finge under innevarande år utbetalas, återstoden, 21,323,000 R:dr, mätte fördelas att utgå med en tredjedel eller 7,107,666| R:dr under hvartdcra af åren 1864,1865 och 1866. Denna hemställan har blifvit bifallen af Bonde-Ståndet, men af de öfriga Riks-Stånden till Utskottet återremitterad.
Annars skulle jag anse lgjo års Bränvins-Stadga, genom någon liten förändring och i nödig proportion väl höjda afgifter, med minsta bråk föra till det mål som bör åsyftas!” 10:0 Af Herr Prosten Nibelius ”Då de sammansatte Utskotten, såsom en ledande princip för de åtgärder som borde föreslås, antagit, att den öfverflödiga tillgången på bränvin borde minskas och priset derå fördyras, för att derigenom i någon rnon hämma det omåttliga bruk af bränvin, sorn under de senare tiderne mer och mer tilltagit, nödgas jag reservera mig emot det förslagne beskattningssättet, emedan jag befarar att detta beskattningssätt skall i förening med de åtgärder, som Utskotten för öfrigt föreslagit, locka till en forcerad bränning och således motverka det ändamål, som åsyftades.” ”Följderna af det beskattningssäft, af den förhöjda Tariff för pannerymdsafgiften, och af den reglering rörande bränvins-bränningen, som Utskotten föreslagit, synas mig blifva: att flere ibland dem, som bränt endast till husbehof, skola, genom den förhöjda skatten, blifva föranlåtne att upphöra med deras bränning 5 att så väl härigenom, som än mera genom konstbränneriernas afskafFande, tillgången på bränvin i början skall minskas och priset derå fördyras; att det stigande priset åter i sin ordning skall locka alla dem, som med bränningen fortfara, att mer och mer utvidga deras Bevillnoch Oecon - Utsk. Betänkande N-o 3. 47 tillverkning, i synnerhet som skatten för en bränvinspanna blifver densamma , antingen man med henne bränner mer eller mindre-, att den fordna bränvinsbränningen blott till husbehof således efter hand skall upphöra, och bränningen med både större och smärre pannor mer och mer öfvergå till en forcerad bränning 3 samt att, till följe af denna forcerade bränning, som både med större och smärre pannor kommer att ega rum, tillgången på bränvin inom 2 å 3 år skall blifva lika öfverflödig, som den nu är, och priset på varan nästan lika djupt nedsjunka.”
Ehuru till yrket främmande för redaclion af lagparagrafer, anhåller jag dock få yttra, att, enligt min uppfattning af discussionen öfver detta ämne, den ledamot af LagUtsk., som här nppträdt till försvar för det under N:o 92 från samma Utsk. afgifna betänk., uteslutande synes hafva velat ställa oss i valet emellan att antaga betänk, sådant det nu befmnes, eller att bibehålla hvad i detta afseende hittills stadgadt varit. Jag medgifver visserligen, alt Ulsk:s förslag i många delar synes äga företräde framför nu gällande föreskrifter; men jag kan icke dela den åsigt, att R. St. skulle vara förbundne att stanna antingen vid det ena eller vid det andra, enär mig synes, att om någonting bättre kan utfinnas, än hvad U(sk:s betänk, innehåller, ingenting dä förhindrar R. St. att slå sig på den sidan. Utsk. har sagt, att handlandes bok medför endast då bevisning för den handlande, när visas kan, att motbok blifvit leornad, äfvensom att då motbok icke blifvit lemnad, den som varor på credit erhållit, äger rätt att sig med ed från krafvet fria. Frih. Raab har deremot invändt, att handlande borde alltid vara förbunden att mot bevis lemna motbok. Jag kan för min del icke se, att detta skulle kunna för honom med föra någon svårighet, och då derigenom således skulle förfalla rättigheten för den som varorna sig tillborgat, att sig med ed från krafvel fria, så kan jag icke annat än finna, att det af Frih-.n uppställda förslag är ändamålseuligare än Utsk:s, och får sålunda med honom i denna del instämma. Deremot anser jag, att det skulle för Ståndet vara högst betänkligt, att nu inlåta sig i någon redactionsförändring af §§; och då jag, i anseende lill anmärkningarnes ringa omfattning, icke delar den åsigt, att riksdagen skulle genom detta måls återremitterande i någon mån utdragas, enär densamma i alla fall lill följd af statssamt beviltningsfrågorne icke kan slutas endast på några dagar, så tror jag någon våda icke vara vid att nu besluta en dylik åtgärds vidtagande. Hr Akerman, Fredr.:
Skulle hypotheksföreningarne icke, genom att underbjuda hvarandra på Hamburgs börs, skada sin och Sveriges kredit och nödgas indraga penningar till låg kurs 3:0. Skulle statslånet lättare upgöras, om ingen konkurrans egde rum med hypotheksföreningarne. 4:o. Skulle, genom det betydligt ökade rörelsekapitalet i landet, det inrikes fondsystemet lättare komma till stård, hvilket un der nuv:de förhållande är föga troligt, då kapitalisterna hafva mera fördel af att placera sina penningar mot inteckning i fast egendom till 6 % ränta, än att köpa 4 % obligationer, oupsägbara. 5:o. Om Banken, som inköpt hypotheksföreningarnes obliga tioner till samma pris, som statslånet kostar, icke på 2 å 3 år utbjöd dessa obligationer, skulle de ovilkorligen stiga och då kunna säljas med fördel för banken och de derföre indragna penningarne kunde användas till jernvägsbvggnader under nästa statsregleringsperiod, då förmodligen Staten i alla fäll måste uptaga ett nytt lån. Staten kommer, genom att uptaga det ena mindre lånet efter det andra, i samma predikament, som hypotheksföreningarne, nemi. att med små lån öka den redan allt för långa börslistan på Svenska lån, hvilket man med skäl ansett hafva skadat Svenska krediten i Tyskland. Farhågan att hypotheksföreningens obligationer skola falla mera än statsobligationer i följd af politiska förhållanden, är ogrundad och erfarenheten har t. o. m. visat motsatsen så val å Svenska som Preussiska papper. Hvarföre Svenska hypotheksföreningens obligationer nu stå lågt, är att de ouphörligt från flera föreningar hafva utbjudits och mindre poster af än den ena än den andra blifvit sålda till lägre och lägre kurs. Dock hafva de aldrig varit så sågt nere, som jernvägslånets under en kort period, och de skulle ofelbart stiga, om samma maniementer användes med dem, som med jern vägs-obligationerna. Afven denna motion bordlädes. 121 Den 1 December e. m. Hr Stuart, Carl Gustaf, hade iulemnat följande, uu upliista motion: Då den summa af 500 rdr bko, som under 1853 och 1854 års
— Han var ju ändå den ende, som rigtigt, rigtigt höll af henne – hon tänkte på det uteblifna brefvet – och hon var ju egentligen den enda glädje han hade i verlden Alice blef vid att sitta och se på fadren – hans böjda rygg och de litet slappa, sjunkna axlarna, det lätt grånade hufvudet ned öfver boken – och småningom kände hon sig genomträngd af ett slags obestämdt, blidt medlidande – för honom? – för sig sjelf? – hon visste inte hvilket. Men plötsligt reste hon sig upp, och, i det hon böjde sig ned öfver fadren, strök hon sakta gång på gång hans hår och kysste honom på pannan: Lille far, min egen rare far Alice hade på sista tiden blifvit så lättrörd och hyperkänslig, rigtigt nervöst öfverspänd. Hon hade rakt mist sitt lätta och skälmska lynne från hemma i Stockholm, var lidande ängslig och melankolisk, som i öfvergångsåldern, och hade för de allra minsta småsaker, som gick henne emot, en sjuklig tungsint ömkan med sig sjelf och verlden i allmänhet. Och, när hon var ensam, grät hon ofta öfver sina egna tankar. Det var vid middagstiden en af dessa första, allra första vårdagar, då man ännu blott känner våren, eller rättare: blott anar den – i den etherfriska luften, som berusar och mattar, i vindens bitande, värmande skärpa, i solskenets drilska och flyktiga klarhet, i kälspringorna på den fuktiga jorden, i de nakna grenarnes nästan omärkliga färgförändring, alltefter som safterna stiga uppåt. Skogen skiftar i en helt ny nuance – icke lik höstens brokiga, djerfva och melankoliska prakt, icke heller med löfutsprickningens blidgröna, ljusmättade färgjubel; den har i sin helhet en prägel af pubertet, på en gång trist och lofvande, det är vinterns ofruktbara blekhet, som småningom, genom millioner cellers hemlighetsfullt sjudande vätskor, skälfvande förändrar färg, innan naturen med en första jublande sprittning fullt vaknar upp till lif.
@f«rfårlår, ©tuanftftctare etter utan jorbbrnf, t gent (Sfaffer: görfta CSfafjen 23:co 9i;br 5: — Sinbra b:o Srebje b:o gjerbe b:o geuttc b:o ©mtöcoforfåljarc, öofatte ocf) ftabtgt lutftanbe på imf; ort görfta C^faffcu .. Sinbra b;o Sittbre, af 33rvtfäegarc titt f)attbef§refor ntcb jeruftniben antagne od) luebcrööritgcn förpafjabe perfotter, i £tuå (Siafjcr: görfta (ifafen 23:co 9t:br 20: — Sinbra b:o f/ 10: — ©ef;e fiftnåmnbe ffofa berfenite, titt fä ferb et för afgtftenä erlågganbc, iakttaga btoab röranbe .fpåftyanbiare år föreffrifioet. 3: - l: - // ~ 24. // 8. i Sttuå (Slaf;er: 93:co 9l:br 10: // s: 39 ©panmåtepanblanöe, taxeraS efter berus röret fe t ifa meb @täberne8 «£anbs tanbe, §. 9. Spelman, ocp ©ocfne* 23:co 9t:br 2; —. ©råögcu-ösmaftöve, lifa meb bent t (Stäberue, §. 14. §. 28. Sitta på tanbet hn (tanbe perfoner, font tbfa panhet, panbttverf, fjöfart etter annan borgerlig näring, erlägga enapanba afgift, font perfoner i ftäberne, meb piritfa be funna jemföraö; bocf ej imber mmtmt S£axcriug3mänucu cga lif trät rättighet att utfätta cit ringare mmimt
arm, gnisslade på sina föll kusken lilla m a - axel o c h hennes oroliga denna ord fattade ju närmare för snart o c h plötsvid ej unik Och dess kålsängen, som stod svart i jag gungninandra. fram, allt kammarfönster dande, duken lukulo c h enkans gult o c h festlyste så kycklingen vände o c h gräddkakan var inbjuaptitligt konstnärmed en rosenfärgad s o c k e r i n s k r i p t i o n: FILL * DAGENS - tJIJELTS ITFC Men — öfver en sängen, väldig der hängde — o, u n d e r! lagerkrans, belöning! Som af Rebolledos ögon genast Och af denna härlighet öfver; henne länge konstnärens en magnetisk ädlaste kraft drogos dit. finkänsliga svärmade hjerta råga känslorna på i all denna hans stora han fick enkan i famn o c h tryckte och med rörelse till sitt konstnärsbröst. Det hittade påstås, kransad, ett att de i det rätta i och att det gistrerades pappa den skummande förbund, som inom — ögonblicket en butelj trekronors-champagne i kakelugnsnischen, gen tronade hvar rullade stannade ännu trearmade lilla — för upp dörren, låg hennes runda o e h den benen » ja, i tyst vällust, o c h deras nytt glimmade i gaslyktans ligt ändtekipage m e d buller uppskörtad ära! dag sitt slut, det kunde på plötsligt — De m o t taket, enkelhet: mer i qväll förvånade h o n o m det lilla på post utanför ord sig den lilla frun öfver af båda hårdt o c h kände den ljufva tryckte redan halfmörker. denna enkan vanan, öppnade ändock, o c h på slaget sju lade o c h jättelika besatt stod hennes granne släpade sig fram två det spelade huttrande Hur hade plågats af oroliga falskmyntare ej de vagnen lisk dem cylinder knäcktes längre lång till o c h undansnillade j u v e l e r och ett vidfem dörren, haft och teaterdoft tack! funno ut Ändtlio c h hon fattade tryckte på vagnens fjedrar fars.
Oinsom sörja vi med dem, men öinsoin inaste vi skratta &amp; t dein. D e kunna aldrig glöriiim, (le gainla fröknarna, att (leras förfiider intagit. en betydande ställning i Glasgow. 8 % Iia vi Claiys och Eppies föräldrar, som iiiider ett lif af stidngt arbete kommit till vtilmakt ocli rikedoin. Vi få ett lefvaride intryck at ', att den karlek, som räcker lifvet igenom, likväl iir för dem den största slcatten. Afven i t deiii f&amp; vi ibland hjärtligt skratta, iiien Iiedra deii1 rnäste vi göra a11dB iner. Bolten skdl helt visst inecl nöje läsas af 15 1.6 åringar. Ofversattaingen är god. Möjlige11 liade iiågra förklarande noter till (le första sidorna beliöfts. Kiirloli till ilji~reii, vagledaiide exempel till tämjandet och varilen af violra skogsoch triidgårdsfåglar samt andra i frihet lefvande djiir af fru Elize Brig72twe1z: O f v e r s ~ t t n i n ~ Anton f Stuxberg: Pris 2,n. Denna bok liar i hela sitt yttre upptriidaiide något mycket till talande. Teckningar, tryck och papper bilda ett niycket rackert helt. Lyckligtvis motsvarar i detta fall ett godt innehåll den vackra ytan. Af titeln skulle inaii vara frestad a t t tro. det förf. \ lille intala sin unge läsare a t t beröfva de glada faglarna deras frihet och satta deiii i fängelse. S å a r likväl ingalunda förhallandet. Det ä r egentligeii sm&amp; stackars invalider, som förf. gjort till sina finkar, och iiar dtb i t e r blifvit friska och sunda, liar Iion skänkt deiii frihetet~. DPSS~I invalider, liksoni. deras friska bröder, liar förf. gjort till företiiil fiir sitt studium.