Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Elementarläroverken hade hvart och ett sin inspektör och stöde dessutom under öfverinseende af eforus i stiftet, och äfven folkskolan hade sina inspektörer med arfvoden af Staten; men ingen af alla dessa egde de insigter, som fordrades för att vara inspektör öfver gymnastiklärarne; och hafva under åberopande häraf motionärerne föreslagit, att Rikets Ständer måtte bevilja ett årligt anslag af 6,000 R:dr såsom lön åt en generalinspektör för gymnastiken i riket med åliggande att under besökandet af alla sådana orter, der gymnastiklärare på stat funnos anställde, tillse och vaka öfver att gymnastiken efter rigtiga grunder och i vederbörlig ordning handhades, såväl hvad anginge dess tillämpning ur pedagogisk synpunkt, som med hänsyn till vapenföring och sjukbehandling. Genom Kongl. Maj:ts den 8 Januari 1864 gifna nådiga Stadga för Gymnastiska centralinstitutet har Direktionen öfyer nämnda institut fått sig uppdraget öfverin - StatsUtskottets Utlåtande N:o 66. (Fortsättning.) 21 seende öfver gymnastikundervisningen vid rikets elementarläroverk och folkskolor, i hvilket hänseende Direktionen eger att genom dertill lämpliga personer låta inspektera gymnastik-inrättningarne, med åliggande för de inspekterande att, efter verkstäldt uppdrag, derom till Direktionen afgifva berättelse; och då denna inspektion tillika med det inseende, som otvifvelaktigt kan af läroverkens och folkskolornas inspektörer jemväl öfver gymnastikundervisningen utöfvas, torde för det närvarande kunna anses för ändamålet tillfyllestgörande, hemställer Utskottet, att ifrågavarande motioner icke må till någon Eikets Ständers åtgärd föranleda. 116:o. För löneförbättring åt Sundhets-kollegii embetsoch tjenstemän samt vaktbetjent^ har Kongl. Maj:t äskat en summa af 8,050 Ridr. Vid sistförflutna riksdag beviljade Eikets Ständer, i anledning af derom gjord nådig framställning, uti anslaget för Sundhets-kollegium en tillökning för innevarande statsregleringsperiod af 8,000
R‘dr, utan att af räkenskaperna eller andra handlingar kunnat inhemtas, att det sålunda uppkomna förmenta öfverskott å årsanslaget till Flottans nybyggnad och underhåll blifvit, i öfverensstämmelse med Ständernes omförmälda beslut, särskilt afsatt för Stockholms och Götheborgs Stationer; så får Förvaltningen underdånigst anföra, alt som någon allmän föreskrift icke blifvit i nåder meddelad om iakttagande af den anslagsfördelning, hvarom Rikets Ständer gjort underdånig hemställan, men Eders Kongl. Majit, vid regleringen af Fjerde Hufvudtiteln för år 1841 » behagat så fördela det årets kontanta materialanslag emellan Flottans Stationer, att af della blifvit Carlskrona Station tilldelade 423,3i8 R:dr 33 sk. 3 rist., eliel', med afdrag af deruti för Skärgårdsvapnet tillhörande Ångfartyg m. m. inberäknade 4^,71 1 R.'dr 5 sk. 3 rist., ett belopp af 379,607 Rldr 28 sk., Stockholms Station, 119,825 Rdr 3o sk. 9 rist., och Götheborgs 23,963 Rldr 12 sk., samt alltså för Skärgårdsoch Ångfartygen erhållits 187,500 Rldr, eller 2,5oo mera än Rikets Ständer dertill anvisat, af hvilka särskilda anslagsbelopp, pi sätt de deröfver uppgjorda liqvider utvisa, något öfverskott deraf icke uppkommit vid Carlskrona Station, men deremot vid Eders Kongl. Majlis Flotta i Stockholm blifvit reserverade 3,208 Rldr 10 sk. 9 rist., och vid Götheborgs 1,478 Rldr 34 sk. 6 rist., hvilka medel för nämnde Stationers behof användls.
Det är väl sant att under hårda höstoch vinterstormar så vilda och högresta vattenmassor vältrat sig uppåt sandreflarna, att de lätteligen tyckts kunna sopa med sig i djupet alla dessa små byggnader, som brakande darrade vid stormens påpressning, men nej – de stackars husen hade ingenting att frukta af gamla Skagerak, med hvilket längesedan ett ödmjukt förbund blifvit ingånget. Sägnerna om denna del af Viken och dess inbyggare draga sig in i mörka hednanatten, långt tillbaka före den tid, då Bohuslän som ett eget smårike styrdes af Alfernas ätt, från hvilken utan tvifvel ännu benämningen svartalfer och ljusalfer qvarlefva. Tyvärr hafva de dock måst afkläda sig den menskliga hamnen för att i egenskap af sagoväsenden kringsväfva sina efterkomlingar, och de hemliga och farliga krafter, som tilldelas dem, ömsom goda och onda, bidraga till den mystiska gloria, som mer än allt annat försäkrar dem om odödlighet. Men icke nog med dessa Vikens anor: fornforskaren, som lemnar oss nyckeln till stenskrifterna, förtäljer att de hällkisterör, hvarpå bergspetsarne kring dess öar och holmar hafva en sådan rikedom, äro ett trovärdigt intyg att sjelfva bronsfolket här haft sin tillvaro. Längre fram i tiden förnimmas vikingarne och småkonungarne, som icke blott i bergväggarne inristat sina egna bedrifter, sina inbördes strider och striderna med de besökande skottarna, utan genom härtåg och stora dater gjort Viken både fruktansvärd, berömd och besjungen af såväl främmande barder som barderna vid de egna småhofven. Men då sällan någon glans utbreder sig utan att åtföljas af vissa fläckar, så fläckade sjöröfveriet de ståtliga vikingatiderna, och det var troligen den skräck, ryktena härom satte i mera fredligt sinnade stammar, som gjorde att skärgården – enligt ”historisk sägen” – låg öde till medlet af 1300-talet, då den skulle hafva blifvit bebyggd af konung Hakon Hakonsson.
Jag får på de af mig nu anförda skäl vördsamt anhålla, att R. o. Ad. ville behjerta Riksarkivets behof, samt, med afslag å Utsk:ts hemställan, bifalla Hofpredikanten Wahrenbergs motion, att 600 rdr måtte anvisas åt Riksarkivet till inköp af för detsamma behöfliga böcker och tidskrifter. Jag vill slutligen såsom ett skäl, hvarföre R. St:r nu böra bevilja den föreslagna summan och icke afvakta Kgl. Propos. i detta ämne, anföra, att, oaktadt Riksarkivarien, straxt efter det den omnämnda grundlagsförändringan af R. St:r antagits, ingick till K. M. med skrifvelse i ämnet; något svar derå ännu, 6 månader derefter, icke allåtits Den 26 April f. m. 547 Gr. Posse, Arvid: logen lärer väl bestrida lämpligheten eller nödvändigheten deraf, att Riksarkivet kommer i åtnjutande af den litteratur, sorn mäste finnas derstädes för att ändamålet med denna institution skall kunna uppfyllas. Detta har icke heller Stats-Utsk:t bestridt, men Utsk:t har trott, att, om efter förändringen af 1: 11 Trvckfrihets-ordningen Riksarkivet saknade medel för uppköp af erforderliga höcker, Regeringen icke skulle försumma att jemte fullständig utredning af behofvet förelägga Representation förslag om beviljande af erforderligt anslag, och har tillika ansett, att en fråga sådan som denna icke borde afgöras i dess nuvarande outredda skick och endast på grund af enskild motionärs framställning. Det har också blifvit af Utsk:t antydt, att, för den händelse innan nästa riksdag uppköp af böcker erfordrades, Riksarkivet icke saknade utvägar att genom expensmedel bestrida kostnaderna härför, så att någon väsendtlig olägenhet för Riksarkivet genom dröjsmål med anslagsfrågans afgörande säkerligen icke kan uppstå. Gr.
Bifallet från den fulltaliga publiken mia bella Venezia! var på premieren synnerligen lifligt. Så kom hon plötsligen att tänka på, att Fröken Ester Sidner, den framstående och upphon j u målat något helt annat än konstburna sångerskan, gifver konsert härstädes inhandlanden beställt af henne. Bestört strök stundande måndag i Vetenskapsakademiens hörmed handen öfver hufvudet. Huru sal med biträde af fröknarna Sigrid Lindberg, hon Heléne Munktell och Alfhild Larson samt en hade hon kunnat glömma sig så? Hvad damkor. skulle nu konsthandlanden säga? Månne Fru Eva Nansens konsert äger rum i Musikahan skulle fordra, att hon skulle betala det liska akademien nästkommande torsdag den 30 dyrbara atlastyget? Hon ' ville genast fördennes med biträde af konsertmästaren Tor Auskaffa sig visshet härom och slog därför en lin och fröken Alfhild Larson. duk om ramen och gick direkt till den butik, för hvars räkning hon skulle utföra arbetet. Naturligt nog blef butikägaren att börja med obehagligt öfverraskad, då Concetta omtalade missödet med beställningen, men då han såg närmare på målningen, teg kan. Med sin skarpa kännareblick upptäckte han genast, att Concetta i och med detta arbete utvecklat sig till en fulländad konstnärinna. Han sade dock ingenting, ty han är, liksom alla sina kolleger, en mycket klok och beräknande man. Han anmärkte blott, att det möjligen skulle lyckas honom att afyttra äfven detta arbete, och just som Concetta lämnade butiken, ställde han taflan i fönstret. Där hade den knappast stått en kvarts timme, då drottning Margherita, som vid denna tidpunkt uppehöll sig härstädes i flere veckors tid, fick se den, under det hon promenerade längs efter kolonnaderna. Hon stannade genast framför butikfönstret, öfverraskad af det natursanna i målningens kolorit; därjämte kände hon sig lifligt tilltalad af det lätta vemod, som trots den varma dagern omsväfvade taflan. Ack, äfven drottningens sinne var vid denna tid uppfyldt af sorg och oro!
Bidande Hjortens falkögon iakttogo alltsammans. — Hur högt står solen på fästet? frågade Örnen, nedhukad öfver kanotens reling. Sonen svarade icke på frågan. — Jag ser skepp liknande dem, som förde blekansikten till vår strand, sade han. De sätta ut båtar och ro hitåt. — Blekansiktet är god vän. De hafva väl gjort en färd ut på det stora vattnet och återvända nu — talade den gamle från djupet, där han knöt samman nätet om sin glänsande fångst. — Vi skola bjuda dem fisk och tillbyta oss skarpa knifvar och pärlor, genom hvilka man ser träden och himmelen. För den största fisken kan du förära Solros en skön halsring. — Eller eldvapen — jag längtar efter eldvapen, våra bågar gifva intet ljud, och pilen dödar icke så väl — sade Hjorten, som med stirrande blick följde den främmande farkostens rörelser. Röda Örnen skakade sitt hufvud. — Eldvapnet är ondt, det varnar fienden och skrämmer foglarna till flykt. Bågens pil susar skönt likt vinden och träffar snabbt som himlaljuset. Sägande detta reste äfven han sig till sin fulla höjd. Men i detsamma smälde ett skott, och den gamle föll framåt mot vassen, som böjdes för hans tyngd. Med ett utdraget, dämpadt tjut slog Bidande Hjorten armarna om honom och kastade sig med sin börda till bottnen af kanoten, som i nästa sekund gled in i den täta säfven och likt en rädd ål slingrade ett stycke upp för floden. Först nedom skogsbrynet bortom kullen sköt den i land. Indianen tog sin döde fader på ryggen och smög uppåt skogen. Lutad, stark och vig som en panter ilade han stigen fram genom blommande gräs, men under hans sänkta panna stodo ögonen fulla af ett hårdt ljus och näsborrarna drogos skarpt samman för att åter hastigt vidgas.
Hans Excellens Herr Grejom och Landtz Marskalken tillkännagaf, att, enligt ankomne ProtocollsUtdrag, de öfriga 3:ne RiksStånden redan bifallit Stats och BancoUtskottens ifrågavarande förslag till Reglemente, med antagande derjemte af en lika beskaffad redactionsförändiing, som Herr Pahlman nyss föreslagit, hvarefter Hans Excellence hemställde, om icke Ridderskapet och Adeln behagade gilla Utskottens ifrågavarande Förslag, med de förändringar, hvilka i Utskottens sista Utlåtande innefattas, samt tillika antaga ofvannämnde redactionsförändring. Bifölls. Friherre Cederström, Jacob-. Jag anhåller, att få till Protocollet förklara, det jag hvarken i de sammansatte Utskotten deltagit uti Utskottens ifrågavarande Förslag, eller nu kan instämma uti Ridderskapets och Adelns beslut, mot hvilket jag mig reserverar. Grefve Spens, Carl Guataf, samt Herrarne Munk af Rosensköld, Eberhard, och Strussenfelt, Michael, anmälte älven deras reservationer emot Ridderskapets och Adelns beslut. Grefve von Rosen, Axel Pontus: Då uti Statsoch BancoUtskottens af Riksens Ständer i den - Den 11 Jutii. I denne del redan bifallne Utlåtande, afgående FUialDisconternes utredning, stadgas att ,• *’till låntagares beqvämlighet, liqvidationsContoir i Götheborg och Malmö borde inrättas,” men detta ändamål blifvit, genom Utskottens af Ridderskapet och Adelil nu bifallne förslag till Reglemente, aldeles förfeladt, anhåller äf-. Ven jag att få till Protocollet anmäla min reservation emot Ridderskapets Och Adelns beslut. Upplästes följande från Hans Excellence HofCanzleren Herr Friherre af Wetterstedt ankomne skrifvelse:
Den 13 September f. m. 323 Hr Printzensköld, Carl: För några plenidagar sedan förehade R. o. Ad. ett utaf Allm. Besv. o. Ekon.Utsk. afgifvet Betänk. , i anledning af Hr von Hartmansdorffs förslag om inrättande af ett Ecclesiastik-Kollegium. Denna fråga rörde ganska nära PresteSt. emedan den luide afseende på att för detsamma tillvägabringa ett slags Öfverstyrelse, äfvensom förslaget innehåller, att denna ÖfverSiyrelsen till en väsendtlig del skulle bestå af PresteSl:s egna ledamöter. Den siste värde talaren uppträdde vid detta tillfälle emot Ulsk:s förslag, men han gjorde då icke någon framställning derom, att ärendet, såsom närmast rörande PresteSt.', skulle blifva hvilanda, intill dess att detta Stånd deruti fattat sitt beslut. Den värde Grefven åter, som först gjorde framställning om att nu förevarande ärende skulle hvila, yttrade sig icke alls i den vid nyss omnämnda tillfälle förehafda frågan, och det faller mig således nog underligt före, att dessa båda Hrr, som då icke ansågo ärendets handläggning möta något hinder deraf, att PresteSt. i frågan ännu icke beslutat, nu anse ifrågavarande ärende vara af den stora vigt för sistnämnde Ständ, att delsammas beslut i frågan bör af K. o. Ad. inväntas. För min del kan jag icke finna annat än att saken är af lika stor vigt för församlingarne som för deras lärare, och jag inser således icke något hinder för frågans handläggning deruti, att Preste-St. ännu icke sig derutinnan yttrat, hvarföre jag bestrider bifall till den framställning, som af Grefvarne Lagerbjelke och Sparre blifvit gjord. Frih. Cederström, Rud.: Något formligt hinder för frågans företagande nu genast, förefinnes icke; men inom en fyrdelad representation måste det vara af den största vigt, att den högsta möjliga grannlagenhet, representationens serskildta delar emellan, omsorgsfullt iakttages. Så väl under förflutne riksmöten, som under det nu innevarande, har också en dylik grannlagenhet flerfaldiga gånger bland oss gjort sig gällande.
Hagar en blick genom fönstret, som vette mot lilla borggården. Där rörde sig otydligt betjening och lyktor. Men hvad var detta i södra tornet? Det liknade icke skenet af ett ljus, och det kunde icke vara en reflex af månen; man hade ju nedan. En så klar ljuspunkt ... nästan som eld? Hagar stannade, fängslad af denna bländande ljuspunkt, som uppflammade i mörkret, allt klarare, men så tyst, så obemärkt ... så hemlighetsfull ... Nu kom där en skugga, som skymde ljuset, försvann och kom mörkare åter. Var det rök? Det liknade rök ... Ja, det var brand, det var eldsken ... i denna storm! Ingen tycktes gifva akt på skenet, upptagna, som alla voro, af banketten och dansen. Hagar störtade ut; trappor och rum i närheten voro toma; alla trängdes i festvåningen. Nederst i trappan mötte hon en kammartjenare med en bricka. Det brinner i södra tornet! ropade hon. Karlen skrattade. Han hade tömt halfdruckna bägare och var otillräknelig ... det största af alla felsteg i drottningens tjenst. Hagar sprang vidare, utan att veta hvart, och kom till ett kök i nedra våningen. Här var brådska: supén skulle serveras efter dansen. Det brinner i södra tornet! Dumheter! Man jagade bort henne med okvädinsord. Skulle hon icke möta en klok människa? Hon sprang vidare, trefvade sig fram genom obekanta mörka gångar i den vidsträckta gamla byggnaden, fann en dörr, öppnade den och stod i ett mörkt rum invid högvaktens corps de garde på nedra bottnen, under ståthållarens bostad. Det brinner i södra tornet! Hvar? Här ofvanför? frågade en röst, och Hagar igenkände sin bror, sergeanten. Skynda dig, alarmera vakten. Jag vet ej hvar jag är, men i södra tornet är eld. I blinken alarmerades vakten. Hagar tänkte på drottningens dyrbara bibliotek och sprang åter upp. En tydlig brandlukt var redan märkbar i trapporna. Larmklockan gjorde ett obehagligt afbrott i dansen. Man ville i början ej tro på någon fara: elementerna måste ju blygas att angripa en konungaborg.
Doctorn med ledsnad och oro funne af det nu afgifne Betänkandet, att Utskottet icke allenast ingenting hufvudsakligt dervid tillgjordt, utan tvertom till försvar för o tuktslasten yttrat, att den ej alstras af låga af - Lag Utskotttts Betäahmdtn. sigter, eller är till sina följder störande Samhällets frid och säkerhet, då likväl efter Herr Doctorns tanka, ingen afsigt kali vara mera mera gudlös, än den att förföra oskulden, och inga följder för det allmänna mera vådliga ån de sorn härleda sig från det allmänna sedeförderf, i hvilkefc våra tiders väilustingar ligga nedsänkte; att bland de beprisade följder af 1778 års Författning som Betänkandet omtalar, räknar minskning af barnamord, utan att man gifvit akt på de tillförlitlige upplysningar som genom Herr OfverHofPredikanten Doctor Hedren blifvit gifne om det rysliga antal af oäkta barn, som årligen genom vanskötsel indirecte mördas, eller att lästa uppmärksamhet dervid, att utaf 693 barn i stora Barnhuset 1821» icke mindre ån ett antal af 221 afleda innan de hun« dit ett halft års ålder; Att den oförväntade erinran Utskottet lemnat LäroÅmbetet om dess pligt, att, genom en Sorgfällig vård om ungdomens uppfostran och väckelse till sann hederskänsla, förebygga det öfverklagade sedeförderlvet, torde, lindrigast sagdt, vara mer än öfverflödig och förtjente en särskild anmärkning, om Herr Doctorn kunde föreställa sig, att Utskottet dermed haft något allvar, samt att den yrkade förändringen i afseende på våra nu gädande strafflagar vore nödvändig såsom säkraste och Sivart sagdt enda botemedlet emot tidens tilltagande lättsinnighet och sedeförderf. Jemte det Hemw Doctorerne 2l4 Lagutskottett Betnnknnden.
Ridd. och Adeln den 7 Juli. Högvörd, Prest»Ståndet -den 7 . Vällofl, BorgareStåndet den 10 . Hederv. Bonde-Ståndet den 7 „ Riksens Högloft. Stånders Stats - Utskotts Utlåtande, i anledning af anmärkningar vid dess Betänkande öfver Herr Lectorn Arenanders motion om anslag af medel till förlag vid tryckning af Historiska Samlingar. Uppå gjorda anmärkningar vid Stats*Ut* skottets den 26 sist!. Maj afgifna Betänkande öfver Herr Bectoren P. Arenanders motion, att 2,000 R:dr måtte anslås till förlag vid lifgifvande å Trycket af Samlingar uti Svenska Historien , hvilka utaf framlidne Biskoppen m. m. Doctor Carl Nordin, på Kongl. Majits Nådiga Befallning, blifvit påbörjade, och Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsen inköpt och förärat Upsala Bibliothek, och hvilka Samlingar Professoren Doctor Fant fått sig uppdraget alt fortsätta och complettera, hafva Höglofl. Bidderskapet och Adeln, 742 Den 7 Juli. Adeln, Högvördiga Prest Ståndet samt Vällofl. Borgare ■ Ståndet återremitterat ämnet till Statsutskottets ytterligare handläggning. De hos Höglofl. "Ridderskapet och Adeln, gjorda åtskilliga erinringar innefattas uti Herr Protocolls-Secretéraren J. Adlerbeths, Herr Lorenzo Hammarskölds, Herr Dectoren Gustaf Abraham .Silverstolpes, Herr Pehr Gustaf, Gederskölds, Herr Professoren Doctor Munck af Rosenschölds , Herr Ofverste-Dieutenanten Friherre J. Cederströms , samt Herr Friherre Corfitz Dud vig Stael von Hollsteins afgifna Yttranden, hvilka, enligt Höglofl. Ridderskapets1 och Adelns anmodan i Protocolls-Utdrag af den 29 sisth Maj, blifvit till närrpare upplysning i afskrift bifogade, och hvarutaf Utskottet inhämtat, att de flesta utaf bernalt?
Såsom exempel pä följderna af dylika låneunderstöds utdelande utan ett sådant villkor, få Revisorerne upplysningsvis anmäla, att, efter hvad Revisorerne inhemtat, Riksgälds-Konloret, ensamt för det till sjön Tåkerns sänkning beviljade lån, lärer, sedan detta företag blifvit fullbordadt, hafva att förvänta omkring i5o st. särskilda, i vederbörande strandägares hemman intecknade, skuldförbindelser. Vid fullgörandet af det Herrar Fullmäktige, af Rikets sist församlade Ständer uppdragna, vigtiga och ansvarsfulla åliggande, att hålla de för Extra Statsregleringen anvasade och i Riksgälds-Kontoret innestående medel allmänna rörelsen tillhanda och göra dem för RiksgäldsKontoret frugtbärande, hafva de i 1841 års Revisions-Berättelse, sid. 12 — 14» anförda åsigter och beslut fortfarande blifvit af Herrar Fullmäktige tillämpade. Uti de för detta uppdrags verkställighet, kort efter sista Riksdags slut, af Herrar Fullmäktige meddelade och i nyssberörde Berättelse jemväl uppgifna särskilda föreskrifter, har erfarenheten och sedermera inträffade omständigheter icke föranledt något annat väsendtligt tillägg, än förklarandet, att, sedan Armeens AckordsAmorteringsfonds i allmänna rörelsen utelöpande 5 och 4 Va procents obligationer blifvit inlösta , stadgandet angående sådana obligationers uppköpande jemväl må tillämpas i afseende på samma fonds 4~procents obligationer. — Oansedt den högst betydliga andel af Riksgälds-Kontorets tillgångar, som tid efter annan blifvit använd till räntebärande obligationers uppköpande eller belånande, har, enligt hvad Herrar Fullmäktige för Revisorerne anmält, någon uppsägning eller realisering af dessa obligationer ännu icke ifrågakommit. Och under förutsättning, att de Riksgälds-Kontoret åliggande utbetalningar äfven hädanefter komma att fortgå på samma sätt, som under den sedan sisla Riksdag förflutna tid, hafva Herrar Fullmäktige yttrat den förmodan, att, åtminstone tills vidare, ej heller någon sådan åtgärd skall behöfva å Riksgälds-Kontorets sida vidtagas.
Men för att uttrycka oss utan bildspråk hvem känner ej att hvarje liten bok, som utkommer i och för julen, måste vara "illustrerad" med plancher! Och hvem känner ej att tillverkningen af sådana icke hunnit synnerligen långt hos oss, en omständighet, som föranledt våra förläggare, hvilka äro ett fiffigt slägte, att reqvirera denna nödvändighetsvara från utlandet! Må nu ingen rättsinnig menniska undra öfver att ett något bizarrt förhållande härigenom uppstår! Personalen till våra kalendrar och öfriga julböcker kommer nyskapad och icke nog härmed äfven fullt färdigklädd från främmande land, och för oss arme författare återstår ingenting annat än att i dessa döda väsenden inblåsa det erforderliga lifvet samt derefter ställa dem i möjligaste bästa harmoni sins emellan, om de än i afseende på såväl varelse som sysselsättningar ty till råga på allt ha de äfven vissa göromål för sig synas aldrig så oharmoniska. Härmed tillgår sålunda: Förläggaren, d.v.s. egaren af kropparna, vänder sig till någon skriftställare, som han anser i stånd att åtaga sig Promethei befattning, hvarvid han yttrar sig ungefär sålunda: "Jag har införskrifvit några högst magnifika stålgravyrer, dem jag önskar att få skrifvet öfver, så eller så många ark" (antalet nämnes). "Jag har låtit borttaga den utländska underskriften och ditsatt en svensk det kan bli en ledning för kapitlen, och jag är viss att då jag vänder mig till er" (bugning å förläggarens och författarens sida), "kan det icke bli annat än bra!" Författaren tager nu gravyrerna och beser dem med all upptänklig noggrannhet. Dessa liflösa figurer, dem han blifvit ombetrodd att gifva ett slags själar, vilja ej ordna sig för honom han skakar på hufvudet. "Det är icke alls svårt!" säger förläggaren, ty såsom den der betalar, känner naturligtvis han bättre saken, än den som tager emot hans penningar. För min del har jag likväl varit så öfvertygad om svårigheten i denna art af författarskap, att jag hitintills afslagit hvarje dylikt anbud... Men för några veckor sedan anmodade mig förläggaren af närvarande lilla arbete att skrifva öfver fem plancher.