Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det för tjenar utan tvifvel besinning, att, oansedt odlingsfliten varit, under desista tjugo årens fred, i nästan oafbrutet tilltagande och landet, under denna tid, allmännast varit välsignadt af goda skördar, välståndet likväl icke vunnit någon solid förkofran, utan fattigdomen snarare tilltagit; att, oaktadt dessa stegrade omsorger att aftvinga jordbruket en högre afkastning, Örtensskogar likväl med det samma blifvit förstörda och årligen uttömmas } följd af Landtmannens stigande beliofver att anlita äfven denna utväg till m olust; alt folkökningen endast riktat landet nied tiggare och vanartiga, som fördubbla bekymren och utgiflerne för de idoga och något mera bergande; att, i följd häraf, hvarje Socken är belastad med enkostsam: fattinVaid, hvarsbeliofver årligen förökas; att tjell stell jons-klässerv försämras, gej °m stegrade anspråk , minskad arbetshåg och Begär att undandraga sig husbonde-väldetsnyttiga inseende öfver. ungdoms-Iifvets utsväfningar ; samt alt ivarje år af sämre årsväxt genast liotat med verklig nöd och gjort särsk ildjj*n borger för dess afvärjande oumgängliga, Mea hvad aggar också odhr8S®. len annaE än en äsyftad högre produktion att användas till brännvins^a, Riling? Hvad är det som sköflar skolarne till svedjeland örn ej denna omsorg’?
Af denna handling inhämtas: att förskrifningarne, utgifna å Rarthelemykassans vägnar den 31 December 1826, äro undertecknade af då varande StatsMinistern för Utrikes Ärendena Herr Grefve af Wetterstedt, kontrasignerad af O. E. Bergius, samt borgensföidfindelserna samma dag uthändigade och å Kabinettskassans vägnar undertecknade af Id. E. Herr Grefve af Wetterstedt och E. Lagerheim; hvarjemte å samma handlingar finnes en den 12 Juli 1836 af Herr Grefve af Wetterstedt, med kontrasignation af O. E. Bergius, undertecknad påskrift af lydelse, att den ”förestående förbindelsen, som då blifvit för Herr Grefven uppvisad, till full kraft och verkan förnyades.” Med åberopande af dess handlingars innehåll, och som H. E. Herr Friherre Stjerneld å sin sida förmenat, att Herr Grefve af Wetterstedts sistnämnda påskrift måtte hafva afsett både skuldoch borgensförbindelserna, hvilka begge voro af honom, såsom Chef dels för KolonialDepartementet och dels för Kabinettet, uthändigade, får jag, för min del, fästa uppmärksamhet å det förhållande, att, då namnen under den sednare påskriften äro desamma, som finnas under de å Bartlielemykassans vägnar utgifna förskrifningar, Kabinettskassans borgensförbindelser deremot visa andra namnteckningar, hvilket nogsamt utmärker den skillnad, som emellan dessa begge kassor var iakttagen; i anseende hvartill och enär icke styrkt är, att de under påskriften af år 1836 befintliga namnteckningar vid den tiden varit för Kabinettskassan gällande,. 273 samt Herr Grefve af Wetterstedt ej heller bevisligen ägt rättighet att ensam å denna kassas vägnar någon förbindelse sig ikläda, jag nu, likasom tillförne, hör betrakta Kabinettskassans äldre borgen, såsom icke vid nyssnämnda tillfälle förnyad, år 1839 hafva varit öfverårig samt till all kraft och verkan upphört; derföre jag äfven nödgas fortfarande anmärka, att H. E. Herr Friherre Stjerneld, medelst sin den 10
Romerska riket ägde likväl efter eröfringen af Afrikas Norra kust en lokal, den mest passande för sjökrigsväsendets utvecklande till hög fullkomlighet, då det innehade icke endast Medelhafvets alla stränder, utan ock de Spanska, Galliska och Brittiska vid Oceanen belägne hamnarne; men ehuruväl det ej kan bestridas alt Roms herravälde sträckte sig lika mycket öfver håfven som öfver fasta landet, var det likväl omedelbarligen genom striderna pä det sednare sorn inkräktningarne gjordes; herraväldet på det förra blef deraf en följd. Innan man kunde inse och förstå att del är herraväldet pä håfven som kan gifva herraväldet på fasta landet, erfordrades den utveckling af konster och vetenskaper, det omätliga stigandet af handeln i alia dess grenar, som våra dagar bevittnat och, måhända framför allt, den rigtning af menniskans spekulationsanda, som blifvit en följd af vetandets så oerhörda framsteg. Under Fransyska Kejsare-rikets lysande period, vilsefördes måhända mången att tro, det ett universalvälde sådant som det Romerska eller Caroli Magni åter med något sken af fasthet skulle kunna beslå, men man erinrade sig oj då att Europa hade icke blifvit stillastående i kultur och vetenskaper, man erinrade sig icke att det var ej i den mäktige Kejsarens hand som herraväldet på håfven förefanns; — och hvad blef också följden? Det var ingalunda den Spanska patriotismen eller de Ryska isfälten som besegrade den stora härföraren, ehuru bidragande orsaker dertill; nej! det var det felaktiga systemet för krigens förande, med andra ord: det var underlägsenheten på hafvet, som gaf utslaget. Visserligen kan man säga, att Europas öde afgjordes på Leipzigs och sednare på Waterloos’ slätter, och detta är så tillvida sanning, att dess slutliga öde, om man så vill, der afgjordes; men detta öde grundlädes i Toulon, vid Ouessant, vid Camperdouen, vid. St. Vincent, vid Abuchir, vid Trafalgar och vid Köpenhamn.
Du är en så stor, rar hedersprisse eller prissinna, att jag tusen gånger redan förebrått mig, att jag icke skrifvit till dig. För att jag icke skall bli i tillfälle att göra det den 1001sta, skrifver jag nu. Hjertlig tack för ditt bref! Det är så fint och ömt och moderligt varmt, att jag känner mig riktigt trygg för hvar gång jag läser det. Man är aldrig på någon punkt osäker hvar man har dig, och du riktigt inger mig känslan af hvilket värde stabiliteten i lifvet innebär, utan att jag på minsta sätt vill säga, att du är för mycket stabil. Ja, ja kanske dock deri den lilla meningsskiljaktigheten mellan dig och mig just ligger. Hvad vår dispyt i brefvet beträffar, vill jag bara säga, att om något sådant som i boken står framstäldt hände mig personligen, så skulle jag känna mig som om jag fått ett slag i ansigtet nära nog; det bekänner jag, men det beror på, att jag är idealist. Ty mitt förstånd säger mig, att en qvinna med hufvud måste kunna vara så förnuftig, att hon kan draga följande slutsats: ”jag har i nutidens sanna skildringar ur lifvet sett, hur de mest framstående män både på hjertats och förståndets vägnar, just de med eldig fantasi och stark handlingsoch viljekraft utrustade ofta dukat under för denna i mannens natur inneboende starka drift. Nu är min man (blifvande) visserligen hänförande, men har jag något skäl att tro honom vara i moraliskt hänseende öfver medelmåttan? Nej!” säger hennes hufvud. Ja, jag går så långt, att jag säger att den flicka är dum, som har läst nutidsliteraturen litet grundligare och haft tillfälle till tankeutbyte, som icke på förhand inser, att hennes blifvande skall göra en bekännelse. Ser du, verklighetssansen är för nutidens uppväxande ungdom en helt annat än den var för oss. Du kan icke tänka dig hvilken skilnad det derutinnan är mellan Malle och oss. Jag menar derför: det är svårt att afgifva ett så kategoriskt omdöme som du gör, ”den qvinna, som säger så, kan icke hafva ett utvecklande inflytande” etc.
I afseende på den punkt, som nu förekommit, så, utom att vi ännu icke känna hvad de andra Stånden beslutat, hafva vi så mycket mindre här kunnat brista i uppmärksamhet emot de andra Stånden, som de andra Stånden icke kände, huruvida icke det beslut, som här fattades när frågan första gången förevar, kunde genom 3 Stånds beslut blifva R. St:s mening, och således såsom en R. St:s önskan hela den delen, som rörde concessionen, kunde framläggas. Jag vågar fästa uppmärksamheten derpå, att väl, enligt hvad StatsUtsk. uti detta betänk. N:o 3oi hemställt, hvarje dess punkt eller afdelning utgör ett helt för sig sjelf, oell hvaröfver sålunda särskildt kan beslutas utan samband med öfriga punkter, men att då frågan — som här är sammanjemkning af RiksSl-.ns olika beslut i ett visst ämne — nu för första gången är under öfverläggning, Ståndet ej med förändringar kan antaga hvad Utsk. föreslagit, utan endast ■— om det hvarken vill i sin helhet bifalla eller afslå detta förslag, — detsamma med dervid gjorda anmärkn:r återremittera. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Jag är egentligen uppkallad af den sista värda talaren. Han har ingått i undersökning, huruvida R. o. Ad:s beslut, att vägra vid anslagen fästa villkor, varit enl. med grundlagarna eller ej; men här är ej fråga om att i allmänhet bestämma, huruvida R. St. må äga rättighet alt, såsom villkor för statsanslag, framställa önskningar till K. M., utan frågan är helt enkelt den, huruvida något RiksSt:s majoritet äger rättighet att förklara det andra RiksSt. handlat mot grundlagarna. Hr Landtm, hade, genom att meddela propos. till bifall å voter:s-propos:na, tydligen tillkännagifvit, att Hr Landtm, ansåg dessa propos:r vara i öfverensstämmelse med grundlagarnes föreskrifter uppfattade. Det är således tydligt och klart, att Hr Landtm, icke bort Den a3 September f. m. 607 meddela någon annan propos. än den till bifall eller återremiss.
De till Riksgälds-kontoret influtna uppbördsmedel eller aflemnade behållningar samt detta Yerks öfriga kontanta tillgångar skola, såvidt och så länge de icke behöfva användas för samma verk åliggande utbetalningar, hållas allmänna rörelsen tillhanda och göras räntebärande genom desammas utlåning emot skuldförbindelser, som Fullmägtige anse innefatta full säkerhet och hvilka antingen äro afgifna af städer och menigheter eller inom riket befintliga, af Kongl. Maj:t oktrojerade, penninge-förvaltande verk och inrättningar, eller ock försedda med hypothek af räntebärande obligationer eller förbindelser, utfärdade af sådana verk och inrättningar samt andra större bolag och föreningar, som, efter erhållna, af Kongl. Majk meddelade, oktrojer eller fastställda reglementen, trädt i verksamhet. Utlåningstiden må af Fullmägtige bestämmas, dock får densamma icke öfverskrida Sex månader efter nästa riksdags början. Lånesummans förhållande till derför hypothiserade obligationers kapital-belopp, äfvensom den ränta, hvilken för ifrågavarande lån skall till Riksgälds-kontoret erläggas, må likaledes, med afseende å dessa obligationers afsättlighet och den vanliga penninge-räntans belopp, af Fullmägtige bestämmas. § 221. För bestridande af Riksgälds-kontoret åliggande utbetalningar, eger detta Yerk att, från den 1 September det ena året till den sista Juni det nästföljande, Bih. till R. St. Prot. 1859 Sf 1860. 4 Sami. 1 Afd. 3 Band. 33 Raft. 2 10 Stats-Utskottets Memorial N:o 223. begagna ett räntefritt kreditiv å Rikets Ständers Bank, till ett belopp af högst En million femhundra tusen 11 :dr; börande alltid de å detta kreditiv lyttade medel ovilkorligen sistnämnde dag vara Banken godtgjorda. Då Bankens ställning det fordrar, må, berörde kreditiv af Banko-Fullmägtige uppsägas, dock ej förr än i sista rummet och sedan andra utvägar blifvit begagnade.
Han låg på sin sjukbädd i samma ställning, som hon sett honom så ofta förr — men nu med ens föll medvetandet om hans lifs enformighet öfver henne som en förkrossande tyngd. Hon tyckte sig aldrig förr ha känt så starkt som nu, att hon var den enda glädjen i detta fattiga lif. Hans sätt föreföll afmätt. Det var icke samma spontana hjertlighet som förr. Och med en tryckande ångest förnam hon plötsligt afståndet mellan dem. Detta afstånd skulle växa och växa; snart skulle hon kanske icke vara mera för honom än alla de andra kvinnorna, som kommit till hans sjukbädd, stannat der ett ögonblick och försvunnit. »Jag har läst din öfversättning», sade han i en affärsmessig ton. »Om du vill försöka dig också på de andra dikterna i Ny vår och sända mig dem, skall jag jemföra dina öfversättningar med de andra och sedan fatta mitt beslut. — I alla händelser tackar jag dig för alla bevis på din tillgifvenhet, som du redan gett mig.» Han talade så afmätt för att göra afskedet kort. Han fruktade att smärtan eljes skulle slita alltför hårdt i hans sjuka nerver. Det var något i denna ton som kom hennes hjerta att krympa samman. Hon trodde, att han ville straffa henne dermed. »Mitt arbete duger väl inte stort. Men det blir i alla fall en sysselsättning för mig under den tid, jag är borta, och — —» Hon vågade icke fortsätta. Hon var rädd att det skulle komma för mycken värme i ord och tonfall. Och hon hade icke längre någon rättighet till det. Det blef ett ögonblicks tystnad. Hon hade vändt bort sina ögon. — Skulle det sluta så! Allt det, som spirat upp under dessa veckor af förtroligt samlif, skulle således vara afklippt från denna stund, uppryckt med rötterna. När hon kom igen skulle hon icke vara mer för honom än en af de andra — en af de många. Smärtan ref inom henne med näbbar och klor. Det var som om hon först i detta ögonblick vetat, hvad hon skulle förlora. Hon satt och stirrade på en fin strimma sol, som föll in i rummet genom en springa i markisen utanför fönstret. Damkornen dansade som lefvande miasmer upp och ned i denna fina solstrimma. De skimrade för hennes ögon i alla regnbågens färger.
Ty redactionen kommer icke att förvilla hvarken Konungens Rådgifvare eller Vetenskapsmännen, Som skola höras; men om Ridderskapet och Adeln afviker från det beslut, hvarom två Stånd redan förenat sig, skulle man nödgas afvakta ett nytt jemkningsförslag från Utskotten, och tiden så förhalas, att man aldrig kom till det vigtiga resultatet, att aflemna den underdåniga Skrifvelsen, och erhålla den Kongl, sanctionen. Herr Rosenblad: Jag medgifver, att Herr Hjerta har rätt deruti, att det endast skulle leda till en onödig omgång, om Ridderskapet och Adeln skiljde sig ifrån de öfrige tvenne Stånden i afseende på redactionen af beslutet, hvilken ej verkar på sjelfva saken. Jag öfvergår således till Herr Hjertås mening, att BondeStåndets redaction må qvarstå, ehuru oriktig denar, och förnyar min anhållan om proposition på Den 17 December e. m. 83 instämmande i allo med Presteoch BondeStånden. Herr Ribbing’. Jag är vid detta tillfälle, liksom vid det föregående, då delta ämne discuterades, af enahanda tanka med Herr Cederschjöld. I afseende på hvad Herr Hjerta nämnt derom, ätt det i BöhdeStåndets beslut intagna ordet lindrig> tillika med det antydda ändamålet för slagskatten, skulle utgöra en tillräcklig garanti, att denna slagskatt ej blef för hög, så tror jag, att ordet lindrig ar så obestämdt, att man ej kan förlita sig derpå, likasom att slagskattens ändamål blifvit uttryckt på ett sätt, att ändamålet icke fylles. Om utlänningen, såsom Herr Hjerta sagt, ej bryr sig om att betala vårt mynt efter prägeln, må han hålla sig till planlsarne, hvarigenom vi bespara myntningskostnaden utan att vi behöfva försämra myntet eller göra det underhaltigt. Hvad slutligen beträffar Herr Hjertås yttrande, att vårt beslut skulle hindra eller fördröja sakens afgörandej så finner jag häri en motsägelse mot samma Talares föregående yttrande, att vårt beslut gäller intet, sedan frågan genom tre Stånds beslut redan vore afgjord.
Under loppet af åren 1790 och 1791 upptogs i Haag, för Riksgälds-Contoirets räkning, ett LifRänte-Lån, indeldt uti Trenne Classer, Uti detta Låns 2:dra Glass hade Herr Ministern Peyron insatt ett Capital af Tio Tusen Golden Hollands Courant mot 8J proCents Ränta. Enligt Rikets Ständers Beslut vid 1815 års Riksdag, skulle denna Herr Ministern Peyrons fordran, med bibehållande af dess ursprungliga egenskap, få omsättas lill Svenskt Banco efter 47 Skill, för 21 Gulden, samt å det sålunda uppkommande belopp i Svenskt Banco, utfärdas Riksgälds - Contoirets Förbindelse, i likhet med den äldre Lif-Ränte Constitutionen, och, efter hvilken reduetion, det Capital i Svenskt mynt, hvarå räntan erlägges, utgör 3,916:02.— Skatteköpeskilling för Recognitions-Skogar m. m. Tid 1818 arens Riksdag, skola indy tande Skatte-köpeskillingar för Rocognitionssamt Kronans öfrige disponible Skogar levereras lill Riksgälds-Contoiret och hållas Kongl, Maj:t tillhanda, de förra för Försvars.Verket samt Armeens materiella behof och de senare för Flottornes behof; Och äro utaf dylike Medel endast influtne i/f: i. 6, Begagnad Disconträttighet i Banken. Denna rättighet består deruti, att Riksgälds-Contoiret får, emot 2 proCents ränta, disponera Summor i Banken, hvilken ränta påföres Contoiret och beräknas ifrån de dagar, dess assignationer till Banken inkomma, hvaremot enahanda ränta godtgöres Contoiret å alla de Summor, hvilka, för dess räkning, insättas.
Söner i samma ordning och rätt nedstigande led efter forstfödstorätt, som här ofivansöre för den förstföddes Ätt föreffrifwil är. §- 2. Dör Konung i Swerige uran att lämna m:n« liga Bcöst-Arfwingar, men Hans efterlämnade Drottning Sig i wälsignadt tillstånd befinner, före SkarsRädet Regeringen med Kongl, magt och myndighet pä sätt och med wilkor 4l och 9Z §. §. af Regerings-formen föreflkrifwa, till dest Riksens Ständer a den tid RcgcringS-formen utstakar, hnnmt sammankomma, dä Dem tillhör, att om Regeringens förande sjelfwe förordna. Blifwer Drottningens lifsfrukt af mankön, förordne da Riksens Stander Förmyndare för den nyfödde Konungen, pä sätt i 94 §. af Regerings.Formen stadgadt är. Blifwer lDrortningens lifsfrnkt af ^winnokön, träde denafÄtten, som efter försifödsiorält den aflidne Konungen i qrfföljden, pä sän i §. utstakar, närmast är, såsom Konung till Regeringen. §. 3. De af Kongl. Huset af Qrvinno-kön» och Deras efterkommande, ändock desie af Mankön äro, haf' 1766 Den '28 November. hafwe inge» rätt till Swerigcs Krona och regering. §» 4- Såsom Reaerlngs-Formens 2 §. utrryckeligen stadgar, akt Konung alkid stkall wara af den rena Evangeliska läran, sädan som den uki den oförändrade Angsburgiffa bekännelsen samt Upsala Mötes Bestut af ar 1Z9Z antagen och förklarad är, alrsä stkola ock Prinsar af det Kongl. Huset upfödas i samma Lara och inom Riket. Den af Kongl. Famillcn, som ej sig till samma Lära bekänner ware fran all Succestionö-rält uceflmen.
Uti nästan rak motsatt syftning med Herr Holms ofvannämnde motion har Herr Helleday framställt orimligheten af den fördom, som grundlagt prohibiliv-syslemet samt de ohyggliga verkningar deraf, som Motionairen på nära håll sett, och hvilka öfvertygat honom derom, att skärpta bestraffningar för öfverträdelser af onaturliga lagar endast ökat det onda, endast gjort lagbrytaren försigtigare, tintligare, vildare; att straffen ensamme ingenting uträtta, så länge det, för hvilket straffet ålägges, icke synes allmänheten vara ett så groft brott, och att då menniskans naturliga rättskänsla säger henne, att det icke är ett brott att förskaffa sig hvad bon tror sig behöfva, då lion har råd dertill, men sådant likväl såsom ett brott förbjudes, uppstår aldrig hos mängden den moraliska afsky, som, verksammare än alla straffbestämmelser, hämmar brotten, utan tvärtom beklagar och understödjer förbrytaren, så länge den inre känslan icke säger hopen, atl lian lider hvad hans gerningar förtjent. Deremot om icke absolut förbud utan blott en afgift till Staten funnes, så skulle, efter Motionairens förmenande, den allmänna rättskänslan icke finna något obilligare deruti, än uti de skatter, som hvar och en betalar för hvad han sjelf tillverkar, och om tullafgifterne tillika voro måttligt höga, skulle tullförsnillaren aldrig lyckas att förvärfva af allmänheten samma medlidande och skydd som lurendrägare!!. På dessa grulider har Herr Helleday föreslagit: 1:0 Att ingen vara eller artikel, som kan blifva föremål för import, hädanefter må till införsel i Riket kunna förbjudas, och 2:0 Att alla sådana varor eller artiklar beläggas med en efter varans beskaffenhet lämpad måttlig, 16? procent af tullvärdet aldrig öfversligande tull. Yid remissen af sistnämde tvänne motioner hafva flere af Vällofl. Borgare-Ståndets Ledamöter yttrat sig i ämnet, hvaraf de fleste instämt i Herr Holms åsigter. 12 Dcvillnings-Utskottets Bet.
Karl IX satte nemligen stort värde på franska soldater af hvilka han egde ett helt rytteriregemente. Han fann dem visserligen underliga till sinnes men godvilliga derjämte, hvarför, (som han skrifver i en instruktion) man må med lämpa gå om med dem, gifva dem goda ord och icke slå dem. Af mera ingripande betydelse för landets inre utveckling och på industriens område blir den invandring som fransktalande bergsmän, kanske mest valloner företaga till mellersta Sverges bergslager. Likasom förr en gång cisterciensermunkarne från Frankrike infört förbättrade metoder i åkerbruk och trädgårdskonst, skulle nu åtminstone fransktalande bergsmän gifva nya väckelser åt landets äldsta slöjd genom upprättandet af hyttor och smedjor, från hvilka lärjungar sedan spriddes kring alla Svenska bergslager, och än i dag bevaras spår af detta ursprung, både i franska slägtnamn och i tekniska uttryck. Paschilius Dionysius Chenon är namnet på den förste invandraren som mot slutet af 1500-talet under hugenottförföljelsen begifver sig till Sverge der han slår sig ner i Filipstad och sedan uppmuntrad af Karl IX inkallar yrkesbröder. Vända vi oss från krigen och slöjderna till litteraturen och konsten under renässansens och reformationens tidehvarf finna vi återigen Frankrike såsom lagstiftande och smak-gifvande. Redan den store Linköpingsbiskopen Hans Brask sänder lärjungar till Paris att grundligt lära sig franska språket; Erik XIV inkallar franska artister till Stockholm och håller sig en fransk historieskrifvare Petrus Marsilius; Johan III var skicklig i franskan och införskrifver ett helt bibliotek från Paris, och den möjligen äldsta fransk-svenska grammatika är frän denna tid bevarad i manuskript, utgörande en s. k. Donatus på sex språk, hvaribland franskan. På filosofiens område träffa vi Pierre de la Ramée. Humanist, polyhistor, filosof, är han en bland de första som bryter med Aristoteles filosofi, sådan den under medeltiden utbildats af skolastikerna. * Omkring 1570 synas Ramées läror ha vunnit insteg i Sverge, och hans ifrigaste lärjunge Johan Skytte försummade icke att inplanta den stora humanistens tankar i sin kunglige discipel, Gustaf Adolf.
Den 2 5 September e. m. Thorsdagcn den 25 September* Plenum klockan half Sex eftermiddagen: Öppnades Herrar Electörers Lista till val af én Ledamot i BevillniiigsUtskottet efter Herr von Ovantert j Carl; och befarins dertill hafva blifvit utsedd: N:o 2097. Herr vori Francken; August Fredric. , Föredrogs å nyo och bifölls StatsUtskotfets den 4 dennes under N:o 472 afgifne, samt dea j6 derpå följde eftermiddagen på hordef lagde, Utlåtande, i anledning af CasSeuren Israel Tingbergs ansökning om afsked med pension. Vid förnyad föredragning bifölls RiddarhusUfskottets den 6 dennes aflåtne, samt den 9 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Memorial, innefattande Utlåtande, i anledning af Kongl. Majus Nådiga Skrifvelse till Ridderskapet och Adeln, angående val af Revisorer ; hvarjemte RiddarhusUtskottets förslag till Ridderskapets och Adelns underdåniga svar till Kongl. Majit godkändes. Den 7 5 September e. rri. 307 Företogs till pröfning StatsUtsJcottets ej mindre den 26 sistl. Maji under N:o 20g afgifne samt den 6 derpå följde Junii eftermiddagen på bordet lagde, Betänkande, i anledning af Kongl. Majtts Nådiga Proposition om afskrifning för ett qvantum Råg, användt till brödbakning åt Hufvudstadens fattige ; än ock den 4 dennes under N:o 470 meddeldte , samt den 16 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, öfver de vid förstnämnde Betänkande gjorde anmärkningar. Herr von Hartmansdorff, August: StatsUt* skottet har endast tillstyrkt att de medel, som sedan sista Riksdagen blifvit använda till brödpri-' sernas hållande vid lägre belopp, må afskrifvas , men icke föreslagit någon underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t, att sådana kostnader i framtiden icke må göras , hvilket jag tog mig friheten begära sista gången detta ämne förevar.