Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Såsom i det föregående blifvit anfördt, äro visserligen de till folkundervisningens befrämjande för nu löpande statsregleringsperiod anvisade medel, särdeles hvad de större anslagen beträffar, redan till fullo disponerade; men detta oaktadt, och då ganska många af de skolor, åt hvilka bidrag af statsmedel blifvit beviljade, ej hunnit komma i gång förr än mot slutet af nästlidne eller till och med under loppet af innevarande år, och statsbidragen ej få beräknas utgå förr än från den tid, de särskilda skolorna trädt i verksamhet, kan man likväl med temlig säkerhet emotse, att icke obetydliga besparingar för nämnde tvänne år å nyssberörde medel skulle uppkomma. Fingo dessa besparingar läggas J2 Kongl. Mnj-.ls Nåd. Proposition M 43. till den allmänna fonden för folkskole-lärares pensionerande, så skulle det första vilkoret för ordnandet af denna angelägenhet vara uppfylldt, och Kongl. Maj:t vill derföre föreslå Rikets Ständer, dels att den ännu återstående delen af berörde fond må jemväl under nästinstundande statsregleringsperiod och under samma vilkor som hittills, ställas till Kongl. Maj:ts disposition, och dels att Rikets Ständer måtte till behöflig förstärkning af densamma anvisa den slutliga besparing, hvilken under nu löpande statsregleringsperiod kan å den personliga skyddsafgiften uppkomma. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Ar och dag sorn ofvan. CARL. C. J. Thyselius. Utdrag af Protokollet öfver Ecklesiastik-Ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen i Sfals-Bådet, å Stochholms Slott den 21 November j862. Närvarande: Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern, Friherre De Geer. Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström. Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve v. Platen, Lagerstråle, Malmsten, Thyselius, Bredberg, Thulstrup och Reuterskiöld.
ZZ. seenäe u liundliig^nin^-n r,t' vissi, i 36 neli M. i,f kiksclugs-o, 6nin»en oinluiintilile kik8.l!,K8-Xi-en(1en; i I,vilket luisluA 8«.ut8-Iiätlvt.8 ölii»e ^etli>- inötev instuincln; Oel, lietnlke Ikon<;I. n,e,t iinleclninA li.iiuf, .utt sk, >! velse till Rikets 8t:in.ler, suäiin elen tinnes ?lntoenliet I,lii,Z<I, skulle un.lei <lennu lli,A ex^eelieius. liv ?>otoeo!Iu 6 / 83'06Ixlt0I^l. j. I^-u ns, >81 j. /vong/. 7/.c> I K:o 34. M /^ccp. c/en 6 3e/-r. L/. 6 e. ?/c. Xo»"/. 4/cr/.7§ TVäc/cga §Lv//ve^6 tc7? /?c7cs^ ^äVrcie^^ crngdenc/s ^c/s vrc/ 6/ve^/em»anc/eL a/ /<5^ c?^ Levc7/nc>r^.^o>o^cimnZ cr^ac/s u-gogc/te^^ ^7/ grccnd /o> //-amc/e/s^ /o>ecaaf mc>cc,ac-ra/-/7f6n c? /cearcaaa^vacc/eaa, m. m.,-Arfvén ^ocL/co/m§ Äott c/en ,9 ^ccgrc§Lc ,§^.
Utskottet tror det ligga i oppen dag, att denna Författning räddat många menniskolif, mångå Mödrars samvetslugn och eviga val samt i betydlig mån sparat Samhället åsynen af LagUtskottets Bet dukander!. 219 det mäst onaturliga brott, och såsom gag* neliga Medborgarinnor bibehållit Qvinnor, hvilka annars, en gång öfveriemnade åt nesa och förakt, för Samhället gått förlorede. I utbyte mot det goda, som ifrågavarande Författning, efter Ursköttets tanka, medför, skulle, genom dess afskaffände, beredas till ä’le, att i möjligaste måtto upptäcka hvarje olofligt håfdande, i ändamål, Sorn Herr Doctor Thyselius uppgifvit, att Spara Församlingarne särd och kostnad för oäkta barns underhåll och uppfostran , samt, enligt Herr Doctor Håfvet,sa si tat ämnet, för att åt Lä.oÅmbetet lämna fritt utrymme, alt efter pligt och samvete befordra lvdnaden för Guds bud, hvarmed Herr Doctorn, på sätt han, vid granskning af Utskottets återremitterade Betänkande, vidare ann ärkt, afsett befordrandet af äktenskap emelian oäkta barns föräldrar på det ej någon mate vara Fader eller Moder, utan att vara Makar och äktenskapet återvinna sin tillbörliga helgd, samt sedligheten såmedelst befrämjas. I afseende på Herr Doctor Tbyselli åsigt har Utskottet ej något att tillägga dess återremitterade Betänkande.
Pigorna skreko till af förskräckelse, men fru Metta gick rakt emot den kommande. "Gud ske lof, jag kommer icke för sent", utropade Enevald Fincke och kastade sig af hästen. "Bönderna hade misstankar till mig, de bevakade mig noga. Jag fick ingen utväg till att kunna hjelpa hvarken fru Metta, eller eder dotter, jungfru Sigrid. Detta var mig en stor oro, men ännu mera plågades jag af tanken på, att jag icke funnit tillfälle att varna eder för takbjelkarne. Jag har dock lyckats att fly från mitt obeqväma ressällskap, och gläder mig att se, det J mig förutan undgått faran". "Herr Enevald Fincke, välkommen i detta förstörda hem. Jag hoppas att här dock ännu finnes något rum, som man kan stiga in uti, ehuru jag varit så upptagen, att jag ännu ej hunnit se om boningsrummen. Stig in, herr Enevald, att så väl jag, som min dotter, må få tacka eder för det bistånd ni gaf henne i dag, och att vi må få höra huru ni lyckades undkomma de vilddjuren". "Stanna, fru Metta, ni vet således icke sjelf ännu huru förrädisk er inbjudning är. Taksparrarne derinne äro genomsågade, det är högst osäkert att vistas der". Fru Mettas vrede jäste åter opp. Hon gick dock in i huset, öppnade varsamt dörren, såg in, runkade på hufvudet och skickade Sigrid att befalla de båda drängarne hemta in stöttor, afsåga dem och stöda under taket. Detta var hastigt gjort, ty stora förråder af verke låg vid gården. Så snart det med säkerhet lät sig göra, ledsagade fru Metta sin gäst genom herrskapsstugan till kammaren innanföre, der fönstren icke voro sönderslagna. Fru Metta kände sig nu småningom högst otreflig till mods, af att icke kunna bjuda ens en bägare öl åt Enevald; men hon hade redan undersökt tunnorna och de voro alldeles toma, de flesta sönderslagna. Sigrid hade, blyg och förlägen, satt sig i ett hörn af rummet, men fattade dock slutligen mod, och steg fram till Enevald.
Då nu upploppet vardt stilladt, kallade Paulus Lärjungarna till sig, och helsade dem, och for sina färde, till att draga in uti Macedonien. Och när han hade vandrat genom de landsändar, och förmanat dem med mycket tal, kom han in i Grekeland; Och han blef der i tre månader. Och efter Judarna hade satt försåt för honom, när han skulle fara in i Syrien, fick han för råd att vända om igen genom Macedonien. Och följde honom allt intill Asien Sopater af Bereen; och af Thessalonica Aristarchus, och Secundus, och Gajus af Derbe, och Timotheus; och af Asien Tychicus, och Trophimus. Desse foro framföre, och bidde oss i Troade. Men vi seglade af Philippis, efter Påskadagarna, och kommom till dem i Troade innan fem dagar; och töfvade der i sju dagar. På en Sabbath, då Lärjungarna kommo tillsammans, till att bryta brödet, hade Paulus ett tal för dem, efter han ville annan dagen färdas; och fördröjde han talet intill midnatt. Och mång ljus voro upptänd i salen, der de församlade voro. Så satt der en yngling uti ett fenster, benämnd Eutychus, och var förtyngd af svår sömn; och vid Paulus länge talade, tog sömnen honom så svårliga, att han föll ned af tredje bottnen, och vardt upptagen döder. Då steg Paulus ned, och lade sig på honom, och tog omkring honom, och sade: Varer icke bedröfvade; ty själen är ännu uti honom. Sedan gick han upp igen, och bröt brödet, och åt; och talade sedan länge med dem, tilldess det dagades; och så färdades han. Och hade de den ynglingen fram lefvandes; och voro deraf icke litet tröstade. Men vi stegom till skepps, och forom dädan till Asson, aktande der intaga Paulum; ty han hade så skickat, och han ville fara landvägen. När vi tillhopakommom i Asson, togom vi honom in, och kommom sedan till Mitylenen.
Bägge de hvilande förslagen rörande denna § antogos. 106, 107, 108, 110 et lil §.§. Alla rörande dessa §.§. hvilande förslag till ändring afslogos. 114 §. I afseende på denna §. ansåg Högloft Ridderskapet och Adeln, att, då intet förslag till ändring deri vore beredt, ingen åtgärd dervid kunde äga rum. Rörande frågan om en representations förändring beslöt Högloft Ridderskapet och Adeln att enär intet förslag finnes så utarbetadt och slutberedt att det till afgörande af Riksens Ständer kunde uptagas, skulle detta ämne ytterligare till Constitutions Utskottet öfverlemnas till handläggning Utskottet finner för sig möjlig. Rörande Riksdags Ordningen. 17 §. Det sedan 1809 et 1810 hvilande förslaget afslogs. 19 et 34 §.§. De sedan 1809 et 1810 på bordet hvilande förslag antogos. 36 §. Det sedan 1809 et 1810 hvilande förslaget afslogs. 38 §. Det sedan 1809 et 1810 hvilande förslag bifölls. 46 §. Det sedan 1809 et 1810, hvilande förslaget afslogs. 56 §. Det sedan 1812 års Riksdag hvilande förslaget bifölls. 57 §. bifölls det sedan 1809 och 1810 hvilande förslag. 63 §. Bifölls till rättelse efter 97 §. Reg. Form. 75 §. Det sedan 1809 et 1810 hvilande förslaget bifölls. 78 et 81 §.§. De i dessa §.§. föreslagna tillägg afslogos. Rörande den 29 §. Riksdags Ordningen upsköt Högloft Ridderskapet och Adeln sitt beslut intill dess del erhålles af de beslut som af de
Ehuru de af Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Ronde-stånden anvisade summor för ifrågavarande föremål äro till siffran lika, kan dock Ridderskapet och Adelns beslut i detta afseende icke anses vara med de båda andra Ståndens öfverensstämmande, enär det af Ridderskapet och Adeln beviljade anslag, till följd af dess förslags-egenskap, icke, såsom de af Presteoch Bonde-stånden anvisade belopp, innefattar någon bestämd summa. Vid sådant förhållande torde, jemte Presteoch Bonde-ståndens beslut, såväl Ridderskapet och Adelns sorn Borgare-ståndets mening, hvilken sednare äfven skiljer sig från de andra Ståndens i afseende å både anslagets belopp och natur, böra komma under omröstning. I följd häraf får Utskottet först, för bestämmande af kontra-proposition i hufvudvoteringen, föreslå följande proposition: »Den som vill, att till kontra-proposition i hufvud-voteringen antages Ridderskapet och Adelns beslut, att Rikets Ständer för nästa statsreglerings-period bevilja ett förslags-anslag af 175,000 R:dr R:mt årligen till betäckande af de utgifter, som, utöfver härför afsedda medel, kunna erfordras till mathållningen för Garnisons-regementenas manskap, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages till kontra-proposition Borgare-ståndets beslut, att för nästa statsreglerings-period ett reservations-anslag af 150,000 R:dr sagde mynt årligen till nämnda ändamål anvisas.» För hufvud-voteringen föreslås följande proposition: 14 Stats-Utskottets Memorial M 149- »Den som vill, att Rikets Ständer för nästa statsreglerings-period bevilja en summa af 175,000 R:dr R:mt årligen, till betäckande af de utgifter, som, utöfver härför afsedda medel, kunna erfordras till mathållningen för Garnisons-regementenas manskap, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinnner Nej, antages (l:a alternativet) Ridderskapet och Adelns beslut.
Det är nu kändt, att inom de tre öfriga RiksSl:n hafva beslut blifvit fattade öfver det förevar, förslaget till lag för privatbanker. Dessa beslut torde äfven nu vara komna till R. o. Ad. Det kan således blifva en ledning för R. o. Ad , vid afgörande af frågorna härstädes, att vid ett och annat tillfälle erhålla kännedom af nämnda beslut. Mig är det bekant, att 1 §:n i lagen har af tvänne Stånd blifvit ordagrannt antagen och af BondeSt. med den förändring, att det förutsatt, att så väl K. M. som R. St. skola utfärda tillåtelse att inrätta privatbanker. Den redaction till 1 §:n, som 483 Den 20 Februari f. m. R. o. Ad. i Ståndets förmiddagsplenum antog, var af den beskaffenhet, att K. M. lika litet sora R. St. skulle utfärda tillslåndsresolutioner vid hvarje särskildt tillfälle, då privatbanker inrättades. Skulle vi nu fortgå med ledning af de förra besluten hela vägen, så måste raan i alla fall fordra någon motsvarande säkerhet mot den, hvilken de öfriga Ståndens beslut innebär. Skulle vi antaga det beslut, som de öfriga Stånden fattat till grund för våra öfverlaggningar, så skulle vi således ej behöfva fästa så synnerligt afseende på R. o. Ad:s eget beslut i denna §. Derjemte får jag nämna att jag vid 5 §:n litt. A., der det är bestämdt, att minst 25 proc. af leekningssumman skola utgöras af reda penningar, skulle vilja göra den anmärkntn, att jag anser det 4° proc. borde här i stället antagas. I tillståndsresolutionen för stora Kopparbergs bank finnes äfven detta förhållande. St;s Rank, enl. io §:n af reglementet, är äfven bestämdt, att de reda penningarne skola utgöra .|:delar, således 4o proc. af liela capitalets belopp. Om man blott antoge 25 proc., så fruktar jag, att man skulle riskera, att banken ej kunde betala, och då skulle villervalla uppstå.
När spanmålsprisen stigit till nuvarande höjd, kan ändock en kanna bränvin i minut säljas för 1 Rirlr 16 sk. Biko d. v. s. jumfrumåltet lör 2 sk. Ungefärligen häremot svarande pris äro gällande i Norrige, hvarest produktionsskatten är bestämd till ett belopp, som motsvarar 17 % sk. svenskt Biko för kannan, och der dessutom erlägges en utminuterings-algift per kanna af ungelär 12 sk. samma mynt. Det vore obestridligen icke uUn gagn om öfverensstämmelse i pris, de förenade rikena emellan, kunde komma att ernås. Om således fahriks-hränningen beskattas med en afgift, svarande emot 16 sk. Biko för hvarje kanna af dess möjliga tillverkning, har dock Kongl. Majit, af ofvan antydda skäl, trott afgilten för husbthofs-bränningen böra lämpas så, att för hvarje kanna af den qvantitet, som dermed möjligen kan tillverkas, belöpa blott tre fjerdedelar eller 12 sk. Med stöd af hvad här ofvan blifvit anfördt, anser Kongl. Majit följande grunder för bränvinslagstiftningen böra antagas och tillämpas: a) Bränningsliden inskränkes under åren 1855 och 1856 till Sine månader, samt från och med år 1857 till 2:ne månader, hvarje år, och fördelas i tvenne terminer, hvilka efter året 1856: utgöras den eria af April och den andra af November månad, dock obetaget för den bränvinstillverkare, som sådant åslundar, att begagna den sednare terminen från den 15 Oktober till den 15 November; hvaremot under förenämnde tvenne öfvergångsår hvarje termin blifver halfannan månad, och beräknas den ena från den 15 Mars till slutet af April, och den andra, efter tillverkarens val. antingen från November månads ingång till och med den 15 December, eller från den 16 Oktober till November månads utgång.
Framför allt gäller detta med afseende på föreskriften om de philosophiska ellers, k. profana examensämnena. Enligt förfatlningarne böra dessa i pastoral-examen på enahanda, sätt, sorn i prest-examen, förekomma; men vid flera Dom-kapitel eger detta dock sedan länge icke mera rum; och inedgifvas måste ock olämpligheten deraf, att äldre män, hvilkas skolstudier redan flera gånger blifvit' pröfvade, ånyo underkastas ett derpå syftande förhör; likasom det ovedersägligen är mot, al! rätt och billighet ^ridande, att insigter i sådana ämnen, sorn de ifrågavarande, skola vid bestämmandet af presterlig befordringsrätt ega samma inflytande, som insigterna i de stycken, som angå sjelfva kristendomen och kyrkan. Utskotten kunna derföre icke annat än godkänna Prosten Tranan och Doktor Nordlanders yrkanden, alt endast Theologiska ämnen höra i pastoral-examen förekomma. Men i fråga om inskränkningen af denna examens omfång finna Utskotten i det sednare alternativet af Prosten Meleus motion en ytterligare anvisning, som icke bör lemnäs utan uppmärksamhet. Är nemligen den uppfattning af pastoralexamens betydelse’ grundad, som Utskotten ofvanföre uttalat, så är deraf en nödvändig följd, alt egentligen inga andra ämnen kunna sägas enligt sakens egen 6 Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 26. natur deruti böra ingå, än de rent praktiska, d. v. s. de, som omedelbart sammanhänga med prediko-embetet och dess utöfning. I dessa kan en djupare insigt icke förvärfvas utan presterlig erfarenhet; i de theoretiskttheologiska lärostyckena, deremot, eller exegetik, kyrkohistoria, dogmatik m. m. både kan och bör numera, sedan vi ega — hvad i äldre tider saknades — ordentliga prestbildnings-anstalter, redan före prestvigningen en så grundlig kunskap inhemtas, _att ett förnyadt förhör i dem blifver öfverflödigt. Visserligen ma äfven' dessa stycken, för deras nära sammanhang med de praktiska, vid pastoral-examen icke helt och hållet lemnäs å sido.
Der heter del: ”Skolandes landshöfdme och krono”beljenterne ej vara lillålligt att tillegna sig någon disposition öf”ver akademiers, gymnasiers, skolors och hospitalers kyrkoher”bergeu, som dem enskildt förlänia äro, och hvarutinnan inga an”dra stater del äga, ej heller öfver kyrkornas vinoch byggnings”säd, presterkapets tionde, vederlag och underhällsspanuiål, ock ”den, som detsamma är anslaget, under namn af öfvermåla efterfrågande, transporterande till andra kyrkoherbergen, eller hvad ”eljest föregifvas kan, något mehn och hinder i dess fria och oaf”kortade uttagande tillfoga”. Jag anhåller att Riddai h.secret. måtte upplysa hvad PresteSt. beslutat öfver den 20 punkten, som nu år före, och alt jag derefter måtte fä yttra mig. I anledn. häraf hade underl. R i d d. Se c re te r a re äran upplysa, att från PresteSt. ankommet prot.utdr. i fråga om den förevar. de 232 Den 9 September e. m. reslagit, nera!, att de till tjensteraäns aflönande anslagne indelte räntor oell kronotionde skulle lill statsverket indragas och utföras efter samma grunder, sora Utsk. föreslagit för de Kronan helodine, samt uppbäras och redovisas i sammanhang med kronouppbörden, n/slogs, i följd hvaraf det öfriga af denna punkt förfaller”. lii von Hartmansdorff: PresteSi. har således afslagit denna punkt och derigenom förklarat alt det vill vid sina privilegier bibehållas. Skall då II. o. Ad. likväl, genom antagande af Frih. Palmstjerna» förslag, vilja, oaktadt vi vela att sä är förhållandet inora PresteSi., förklara ali det skall i denna punkt mista sina privilegier, sä vida det af R. o. Ad. beror? Man har i sådana fall haft den grannlagenheten, att man icke ens velat afgöra frågor om elt annat Sländs privilegier eller rättigheter, förr ånman förnummit huru det Ståndet sjelft beslutil.
Rafn, som den utmanade, fick börja och riktade sitt första hugg med sådan kraft mot sin oväns sköld, att svärdet brast. Sjelfva udden for i ansigtet på Gunlög och rispade honom helt litet. Nu sprungo de kringstående fram och skiljde dem åt. Gunlög förklarades sårad och i följd deraf hafva tappat. Han fick nöja sig dermed och till på köpet lösa ut sig med 3 marker silfver. Dagen derpå fattades på thinget det beslut, att holmgång ej mer skulle få förekomma på ön. En annan utväg hade man, för att komma ifrån det slutliga afgörandet af domstolen. Äfven sedan en sak blifvit framstäld och försvar gjordt, kunde, innan domen fäldes, de tvistandes vänner träda emellan och åvägabringa en förlikning. Man ansåg förmodligen, att derigenom billigheten mera skulle göra sig gällande, då genom domen näpsten vanligen torde hafva drabbat den ena, utan att alla mildrande omständigheter kunde tagas i öfvervägande. Kunde man vid förlikningen finna å ömse sidor förseelser, som kunde uppväga hvarandra, var det godt. I annat fall förfor man ingalunda med öfverdrifven mildhet. En förlikningsdom lydde understundom på landsflygt. När domen var fäld, rättade man sig efter honom, men dessförinnan sökte man rädda sig med allehanda medel, icke minst list och finter. Derigenom lemnades åt personligt godtycke, maktoch vinningsbegär, så snart dermed förenades någon framstående talent eller åtminstone tillfälle fans att begagna sig af en annans gåfvor, ett ganska stort spelrum vid den Isländska thingsförsamlingen, som just skulle vara det yppersta skyddet för öbornas af enskildas makt icke sällan hotade sjelfständighet. Det var tillåtet att lemna sin saks utförande åt en annan, antingen så att denne endast var ett ombud eller rådgifvare eller så, att han öfvertog saken alldeles som sin egen. Det fordrades ett visst studium likaväl som medfödda anlag, för att taga reda på lagarna och alla tillåtliga utvägar att främja sin sak eller frälsa sig.
S. D. Vid justeringen af Protocollet för den 4:;de dennes tillkännagaf Herr af Uhr sig icke kunna till alla delar instämma uti Utskottets nämnde dag fattade Beslut i anledning af Kongl. Majts Nådiga Skrifvelse rörande utgifterne under RiksStatens 3:dje Hufvud-Titul, och uppläste ett så lydande anförande : ”JR' ksehs Ständers underdåniga svar på denna Nådiga Proposition, kommer att innefatta ett? ehuru indirect, likväl afgö ande svar på den frågan: kan Nationen i fredstid använda på Försvars Verket så stora (eller större) bidrag sorn de nu varande , utan att National kraften derigenom så medtages, att högst otillräckligt deraf återstår, att i krigstid använda till Rikets försvar P Om Ständerne bevilja ett ytterligare fortfar rar.de så är denna fråga besvarad med Ja ; ty Kongl. Majit kan ej föreställa sig att Ständerne kunna anse Rikets försvar vara betryggadt, om För - St ats-Uts leot tets Betei tilean den. 479 Svars-Verket är det enda i Landet som är väl utrustadt; men fattigdom och vanmagt sä rådande hos Folket 1 alt d n i Falt utmarcherade Arméen, med dess Gassa och Förråder, är snart sagt den sista kraftyttring som Folket förmår att åstadkomma; och således inga tillräckliga förstärkningar af Penningar och Varor till kri. gets fortsättande kunna påräknas. Kongl. Majit kan ej föreställa sig förhållandet vara, elle-r sari. nolikt bliva sådant, om Riksens Ständer bevilja ett ytterligare anslag till Fursvajs-Verkef, utan att derjemte förklara, att just sjelfva FörsvarsVerket genom dess dyrbarhet, undeigrafver Nationens bestånd, och förr eller sednare bereder dess undergång. Det är ej min mening, at' Ständerne skola neka det ytterligare bidrag, som för närvarande kan finnas vara oumgängligt för Förs vars-Verkets upprätthållande; emedan en öfvergång ifrån t ti System till ett annat, eller en hufvudsaklig fbr. ändring i det gamla, icke lärer kunna tillvägabrirgns i samma ögonblick, sorn Kongl.
Försvar ej endast består deruti , att vid gränsen kunna möta sin Fiende, utan att äga det ock in i Landet, och ju mer Fienden nalkas till bjertat af Riket, ju mer han skiljer sig från sina Ressourcer och vi närma oss till våra, ju iner skall han finna motstånd och svårigheter i sitt framträngande , förenadt med en allmän vilja hos Nationen, att hellre dö, än se sig af Fienden våldförd. Ett sådant organi seradt Försvar gör en Stat oöfvervinnerlig till det inre och högaktad till det yttre. Slutligen, mine Herrar! får jag åran erinra , att iag tror vi aldrig böra glömma, vi trampa samma Jord sorn våra stolta Förfäder, vi äfven då med dem böra täfla uti krigiska dygder och uppoffringar för vårt Fädernesland och vårt sjelfbestånd. Ridel. o. Ad. Prot, II. B. II. 12. 82 Den 2 Januariu Herr Stjernschantz anhöll att dess Anförande måtte till StatsUtskottet remitteras. Begärdes på Bordet. Grefve Lowenhjelm, Gustaf: I dag har åter Arméens minskning blifvit satt i fråga. Jag håller före, att denna minskning icke är förenbar med SjelfFörsvar och med Sjelfstiior dighet , grundad på egen kraft. Ehvad beståndsdel af FörsvarsVerket man skulle vilja göra till föremål för en Reduction, skall man, vid första försök till granskning, finna sig öfvertyg3d , att minskning icke är möjlig, hvarken på antalet eller på underhållet. Våra lärda Corpser utgöra själen i Arméen, och äro så betalta, att sannerligen deras Fatriotisme måste till en hög grad ingå i de Motiver de äga att tjena. Redan har underhållets knapphet vid dessa Corpser ådragit oss National-förluster genom flere yppeilige Officerares afgång , hvilka, i brist af nödtorftigaste utkomst, icke förmådde följa sin böjelse, att, äfven vid den strängaste saknad af lifvets beqvämligheter , fortfara att i Fäderneslandets tjenst uppoffra sig åt sitt valda yrke.