Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ad. vördsamt hemställa, huruvida det ej vore lämpligt att utan återremiss fatta beslut om förändring af denna sednare del, hvilken då, i enhhet med hvad jag förut yrkat, skulle erhålla följande lydelse: ”med undvikande af alla brutna tal, så att de sorn öfverstiga £ Öre, utföras som helt och de, som ej öfverstiga \ Öre, uteslutas. Frih. Palmstjerna: Jag begärde återremiss af den sednare delen utaf Utsk:s yttrande i denna punkt derföre alt Frih. Tersmeden före mig framställt yrkande derå; men då nämnde värde ledamot nu tillstyrkt R. o. Ad. att bifalla hela punkten med af honom föreslagen redactionsförändring, förenar jag mig med honom i begäran om propos. i enlighet med detta förslag, för hvars antagande jag icke finnér något hinder möta. Hvad angår behofvet af att prägla ett mynt å ett | Öre, är det en fråga, som i min tanke icke beror af denna punkt utan förekommer längre fram i Betänk., och få vi således snart tillfälle att derom tvista. Här är endast fråga om sättet för de offentliga räkenskapernas förande och om uteslutande derifrån af alla brutna öretal, hvilket jag icke kan annat än finna ganske lämpligt och nyttigt. Den 22 Februari e. m. 223 Hr von Hartmansdorff: Jag skulle för min del vara benägen att instämma med dem, som yrkat bifall till denna afdelnings första punkt, så man åtminstone kommit något så när åt' det håll jag önskar. Men som det i punkten heter: ”hvarvid, när så erfordras, jemte öretalet kan utsättas deraf upkommande bråk”; så frågas hvem det är, som skall bestämma när så erfordras? Ar det räkenskapsföraren, så torde han finna för godt att utesluta bråket, när lian blifver skyldig att något betala, men bibehålla det, då han sjelf har något att fordra. Denna obestämdhet skall utan tvifvel förorsaka tvister och missnöje. På samma sätt förhåller det sig med punktens sista del, hvilken Frih. Tersmeden velat utesluta. Man får icke öfverlemna åt vederbör:des godtycke att bestämma när bråket skall tillsättas eller borttagas. Frih.
Då banken redan länge haft kreditiv-fordringar utöfver hälften af dess grundfond, har dess rätt till sedelutgifmng utöfver inneliggande riksmyntskassan, i medeltal utgö rande 1,480,000 R:dr, uppgått till 2,066,000 R:dr, hvilka båda poster tillsammans öfverskjuta sedel-emissionen med 204,000 R:dr Banko. Bankens utlåningar hafva under bankåret i medeltal utgjort 2,702,000 R:dr och vida öfverstigit utlåningarne under något föregående år. Desse utlåningar hafva utgjorts af: Kreditiver 1,067,130 R:dr. Diskontlån 788,170 » Lån på obligationer och på 30 dagar eller kortare tid .. 827,610 » Lån på spanmål 18,740 » 2,701,650 R:dr. Kreditiver 41 Kreditiver hafva under årets lopp varit beviljade i medeltal till 1,880,000 R:dr. Omsättningen härå har utgjort 9,540,000 R:dr. Vid årets början utgjorde bankens fordringar i diskontväg 770,450 R:dr. under året hafva utlånats 1,589,560 » Summa 2,360,010 R.dr. » härå hafva under året influtit 1,586,160 utestående diskont-fordringar vid årets slut ... 773,850: R.dr. Depositionerne eller insättningarne på uppoch afskrifningsräkning utgjorde under året i medeltal 336,000 R:dr och öfverstego betydligt förhållandet under något af de föregående åren. Bankens brutto-inkomster för året utgjorde 150,4-13: 19. Häraf belöpa såsom ränta på de af åtskillige lottägare utöfver 25 proc. af aktierne insatte medel . 15,867: 6. och resten utgjorde hela bolagets ränta på fordringar 134,546: 13. Bankens ränta på dess fordringar steg således i medeltal till 4 få procent.
År 1825 fann honom en landsman på ön Sphakteria, eländig, sårad, halfförtärd af lungsot, och tog honom med sig till Smyrna, der den olycklige dog dagen efter ankomsten. Sådant kunde spinnas ut till en Roman, jag vet ej i hur många delar; som dock troligen skulle röra mig mindre, än den enkla berättelsen, hvilken jag hämtat ur en Tidning. (Morgenblatt för d. 17 Aug. 1827). Till Modernas Historia. Fåfängan och behofvet att dölja naturliga brister ha ofta framkallat ytterligheten att tillkonstla dem såsom Mode. Uppfinnaren af puder skämdes säkert för sina grå hår. Så ser man Vildar med tjocka läppar göra dem ännu mer utstående genom inskurna beneller trädstycken, andra med stora, utstående öron, omåttligt uttänja dem genom ihängda prydnader. Huru många af Modets uppfinningar ha ej gått ut på, att göra det fula genom bruket till en prydnad! Bekräftelse på en uppgift af Xenophon. Xenophon i sin berättelse om Grekiska härens återtåg genom Mindre Asien (Lib. IV. c. 8) förmäler, att vid nedstigandet till hafskusten vid Trapezunt, soldaterna förtärde honing, hvaraf de blefvo sjuke och liksom förryckte eller rusige. – Flere dogo. Herr Keith Abbot i ett bref till Zoologiska Sällskapets Sekreterare i London, bekräftar, att en honing, som frambringar sådana verkningar, ännu finnes i trakten kring Trapezunt. Jag har sjelf, säger han, försökt det. Äter man litet följer häftig hufvudverk och uppkastning, och man känner sig liksom drucken. Den som äter mycket, kommer från sina sinnen, och förlorar några timmar derefter all kraft att röra sig. – Man tror, att Bien hämta denna honing ur blommorna af den välluktande Azalea Pontica. (Blätter für Litter. Det gamla Egypten. Herodot säger, att Egyptierna först lärt själens odödlighet. – Men hvilken odödlighet? – Då de dyrkade sin Gud i djuren? Också trodde de själen dömd att passera genom djuren. Det var själavandringen.
Uti en hos Ridderskapet och Adeln väckt motion (N:o 103) har Herr Linroth, C. J. G., anfört, hurusom Rikets Ständer, med frångående af den i vår bevillningslagstiftning förr tillämpade, enligt motionärens åsigt lika vackra som rigtiga grundsatsen, att pensionstagare icke borde betungas med bevillning å de oftast knappa lefnadsunderstöd, som antingen välgörenheten beredt dem, eller till hvilka de förvärfvat rätt genom mångårigt arbete i Statens tjenst, sedermera beslutat och i Bevillningsstadgan intagit, att bevillning skulle erläggas å alla pensioner, som öfverstego 300 Riksdaler. Den inkomst Staten hemtade af den dessa pensioner sålunda pålagda bevillningen vore dock alltför ringa, för att utgöra ett tvingande skäl för bibehållandet af en beskattning, som stod i strid med förut antagna grundsatser, och hvilken för mången pensionstagare i små lefnadsomständigheter måste kännas ytterligt tryckande, synnerligast sedan den nya kommunallagen, som ännu ej trädt i kraft då nyss anförda beskattningsåtgärd af Rikets Ständer vidtogs, numera i väsendtlig mån ökat bördan af densamma, genom stadgandet att bevillningen efter 2:dra artikeln skall ligga till grund för kommunalutskyldernas utgörande. Motionärens egna utskylder hade, enligt hvad motionen bifogade debetsedlar utvisade, före sista riksdagen utgjort endast 3 Riksdaler 32 öre, men deremot efter densamma uppgått till det jemförelsevis höga beloppet af 24 Riksdaler 34 Bevill-ningsUtskottets Betänkande Nso 3. 5 öre, och enahanda stegring i skatten hade säkerligen äfven de fleste andra pensionstagare inom riket måst vidkännas, om också olika ortförhållanden kunde föranleda någon mindre skiljaktighet i afseende på siffran.
Hos Kongl. Maj;t håfve Vi genom Skrifvel. se den 22 sistlidne Juni i underdånighet anhållit, att dessa förändrade Stadganden måtte äfven af Kongl. Maj:t i Nåder stadfästas och sedermera till allmän efterrättelse kungöras, §• 3 6. På Kongl. Majus Nådiga framställning örn nödvändigheten af föreskrifter, hvarigenom för de förenade Konunga-Riken Sverige och Norrige bestämmes huru brott, sorn af det ena Rikes undersåler i det andra begås , böra beifras och bestraffas sedan förbrytaren till sitt Fädernesland sig åter begifvit, och då Vi ansett ländande till Riksdags-Beslutef. 7 8 3 ordning och ömsesidig säkerhet, atf det ena Rikets undersäte, som förbrutit sig i det andra, icke må, när han sedermera fått tillfälle återkomma till sitt Fädernesland, derstädes finna en Fristad från det lagliga straff och ansvar, han L det andra Riket sig ådragit, Lafve Vi, under förmodan att den af Kongl. Maj:t genom Sin Nådiga Proposition den 21 sistlidne Maj för ifråga varande förhållande Oss föreslagrie Lag af det nu i Norrige församlade Stor-Thing godkännes, för Var del densamma antagit att tili allmän efterrättelse utfärda3, på sätt Vår underdåniga Skrifvelse den 26 sistlidne Juni och den litte i denne månad närmare utvisar. §• 37- I öfverensstämmelse med 8g §:n Regerings.- Formen oell 60 §:n liiksdags-Ordningen , håfve Vi så väl uti förekomne frågor om Rikets allmänna hushållning samt dermed gemenskap segande Inrättningar och Författningar som ock uti åtskilliga andra ämnen hos Kongl. Maj:t anmält Våra hemställanden, önskningar och förslag genom följande underdåniga Skrifvelser: 1. Den 17 sistlidne Februari angående Ma» gistrats-personers förordnande till uppmätning och stämpling af Bränvinsredskap; 2. om Besigtningar å nylegdt manskap och Läkares Arfvode för sadane förrättningar ; 3.
Irånröfvade en landtman exempelvis 100 tunnor spanmål, och för den händelse, att Gud gåfve honom så god årsväxt, alt han erhöll 150 tunnor högre logafmätning än föregående året, sade honom att han genom mitt rofferi lidit ingen förlust, utan tvertom en vinst; eller och hånade honom med att förklara, att just genom de roffade 100 tunnor spanmål, hade jag tvingat honom till mera omtanka och idoghet, som höjt hans tunnetal och inkomst. Jag vill nu afsluta detta ämne, hvarmed jag redan alltför länge sysselsatt mig. Den fråga, som nu framställer sig, är: Hvilket beslut böra vi fatta? Vid besvarande häraf, skiljer jag mig från många personer, hvilka jag högt aktar och värderar, och hvilka ofta i striden om fäderneslandets val stått på samma sida som jag. Jag har tydligen visat, att K. M:t anser det vara R. Stirs rätt att godkänna eller afslå traktaten, och att det just är derför, Konungen framlagt den till deras afgörande. Men jag kan omöjligen dela den af en talare yttrade åsigt, att ett sådant framläggande skett endast af grannlagenhet; ty R. St:r äro i sin fulla, grundlagsenliga rätt, då de underkasta den sin pröfning. Bättre och lyckligare hade det varit, om man dröjt med ratifikationernas utvexlande, till dess R. St:r afgifvit sitt utlåt, i frågan. Likaledes hade det varit rättare, om man tagit exempel af Frankrike, som, när det afslutat konventioner med främmande makter, bestämt hvilka tariffer vore såsom specialtariffer förbindande för dessa makter. Jag vet väl, att man i Den 8 Februari e. m. 479 allmänhet ansett, och att Frih. Gripenstedt uti ett, i R. o. Ad:ns prot:r förvaradt, anförande uttalat den åsigt, att om man ville afstilla en handelstraktat med Frankrike, måste man låta sig nöja med de tariffer, Frankrike med andra länder uppgjort, och att Frankrike icke ville underkasta sig besväret med specialtariffer.
Jag kan visserligen förstå, att erhållandet af detta kreditiv, på säll Utsk. föreslagit, är fördelaktigt för drätsel-kommissionen; men jag kan icke inse, hvarföre denna fördel skulle beviljas Stockholms stads drätsel-kommission, dä R. St. icke beviljat kreditiver lill andra publika inrättningar, utan hänvisar dem till den kreditivrält, som jag förmodar kommer att bifallas för enskilda personer. Mig synes, att drälselkommissionen äfven kunde hänvisas lill denna kreditivrält och begagna den, likasåväl som andra inrättningar och kassor få göra. Jag vågar derföre föreslå R. o. Ad. att fatta det beslut, att något särskildt kreditiv för drätselkommissionen icke må beviljas. Frih. Sprengtporten, Jakob Wilh.: Jag har icke haft tillfälle att taga kännedom om det förslag, som BankoUtsk. i förevar. fråga afgifvit i afseende på rättigheten för enskilda personer alt erhålla kreditiv, som Frih. Palmstjerna omnämnt. Skulle förhållandet verkligen vara det, alt en rättighet kan uppstå för Stockholms stads drätselkommission, att på samma vilkor, som livar och en annan, få sådana län, äfven med någon uppoffring å stadens sida, så finnér jag visserligen för min del det vara af mindre vigt, att Stockholms stads drätselkommission genom särskildt stadgande berättigas alt begagna kreditivrält på banken; men så sorn frågan här blifvit framsläld, är det väl i sig sjelft ingenting annat än en förfrågan, huruvida icke R. St:s bank skulle kunna behandla sina affärer bankraässigt, d. v. s. alt när behof vore för handen kunna lemna kreditiv emot fullkomlig säkerhet. Hvad för öfrigt angår behofvet för denna förvaltning att kunna äga ett kreditiv, så är det otvifvelaktigt, all, dä en sä vidlyftig förvaltning, ett så omfattande penningeverk, som Stockholms stads drätselkommission, hvars transaktioner äro många och icke blott hafva inflytande på Stockholms stad, utan äfven ett ganska stort inflytande pä det allmänna, kan erhålla någon lättnad i sin administration och om detta kan ske ulan någon den ringaste våda för staten eller R.
Det skulle möjligen för framtiden medföra besynnerlig.! följder, om riksdagsfullmäktige åtoge sig för den ort, för hvilken de tala, att deltaga i kostnaderna för allmänna företag, och sedan de komma hem, belinnes det att städerna eller orterna ej dela deras åsigter, så att ändamålet förfelas, och hvad som kunnat vinnas för orten är bell och hållet förloradt. Jag tillstyrker derföie eli enkelt instämmande i BorgareSt:s beslut, i hvad det rörer Wisby och Hernösand. lii' Nordensköld, Otto Gust.: Jag är förekommen af de herrar, som talat i ämnet; jag får säga, att då Staten har inrättat fern skolor, så har Staten gjort allt hvad som af densamma möjligen kan begäras. Wisby stad är likväl af den belägenhet, att den verkligen är i behof af en egen skola, emedan conununieationen med Calmar vissa tider af året är alldeles afbruten. Derför tillstyrker jag antagande af inbjudningen hvad Wisby angår, likaså äfven i afseende på Hernösand, som har så långt till andra orter, der skolor kunna linnas, alt det vore önskligt om äfven der en skola kunde inrättas. Deremot linner jag ej samma förhållande äga runi med Carlshamn, Denna stad ligger ej längre ifrån Calmar och ifrån Malmö, än att dess innevånare ganska lätt kunna komma dit och begagna de skolor, som der linnas. Jag tillstyrker således bifall lill inbjudningen hvad Wisby och Hernösand angår, och skulle önska, alt dessa skolor ju förr dess hellre kunde komma i stånd; ty af våra nuvar. skolor i denna väg är den ena mera ofullständig, än den andra, och en mängd personer examineras till första och andra classerna coopvaerdi-skeppare, som jag fruktar skulle stå sig ganska slätt i en strängare examen.
Att så val vi, Stats-Utskfittets Betähkandehi ig5 gom de öfrige valde Electorerne, utom Olof Andersson i Hegled och Olof Nilsson i Genvalla, voro derutinnan enhällige, det skulle Ståndets Fullmägtige Anders Mar O o lensson, sä väl nu sorn vid 181 Sars Riksdag, (dä för detta Riksdagsmannen Olof Nilsson i Börön syntes tänka lika med Anders Mårtensson) i vederbörlig ordning Väcka samma Motion eller fråga om Länets återförening med Vester-Nörrlandj Jemtland den 3i October 1823. Nils Jonsson Johan Hanssöri i Hwattjom, i Gösåsen Sunnar Tomasson i Salsån , ElccktorOr föt Öwikeris Tingslsig N:Q 612. Ankom den 26 Noy. 182^. Riksens Högloft Stånders Stats*» och Eevillnings-Utskotts Utlåtande, angående våckt fråga, om ytterligare förmåner och frihet för Gåstgifverierne uti åtskillige Orter. 4 « (jenom Protocolls-utdrag af dert 24 Februarii detta år, har Hedervärda Bonde-» ig6 StatsUtskottets Betänkanden. Ståndet till Statsoch Bevillnings-Utskottens gemensamma åtgärd remitterat, Riksdags Fullmägtiges Moses Johansson, från Vesterbottens och Anders Nilssons från Vermlands Län, afgifne särskildte Memorialer, hvaruti den förstnämnde, med anförande af de åtgärder, som i anledning af vid 1812 års Riksdag väckt och sista Riksdagen fullföljd ansökning, om ökade Friheter och förmåner för Gästgifvare i Vesterbotten, blifvit vidtagne, ytterligare framställt behofvet och billigheten deraf, att Gästgifverierne uti denna ort, och särdeles de i Burträsks Socken belägne, hvilka i sednare tid skola blifvit besvärade med anläggning och underhåll af kostsamma vägar samt Skjutsningsutgörande måtte få tillgodonjuta enahanda understöd och förmåner, genom Ränte och Roterings frihet, som Gästgifvare i det nästgränsande Vester-Norrlands
Ridderskapet och Adeln, den i4:de innevarande, samt Högvördiga Prest-Ståndet under denria dag, till alla delar bifallit ConstitutionsUtskottets vid sist hällne Riksdag, den 13 Augusti 1812, inlemnade och sedan hvilande Memojial, hvaruti blifvit tillstyrkt, att vid hvarje Riksdag, Riksens Ständers Justitite-Ombudsmanä, sedan sistföregående Riksmöte, förde Diarier, öfver dess Embetsåtgärder, måtte till samina Utskotts granskning öfverlemnas; biföll äfven Bonde-Standet hvad Constitutions Utskottet sålunda föreslagit; hvarom så väl samma Utskott, som öfriga Be - il 468 Den 2 o Mars. Respectiva Stamlen, skulle genom Protocölls-Utdrag underrättas. Ut supra Ex Protoccllo Olåf Werlin. Utdrag af Hedervärda Bonde Ståndets Protocoll *bid Urtima Riksdagen i Stockholm, den 20 Mars 1815- S. I). -Remitterades Till Banco-Utskottet. Ett Memorial af Riksdagsmannen Per Persson från Blekinge, angående Eanco-Låns upptagande på fast Egendom. Ett Memorial af Anders Sandsten från Jönköpings Län, äfven angående Bauco-Låns erhållande. Ett Memorial af Olof Bruhn från Malmöhus Län, angående inrättande af en så kallad Jprdbruks-Bank. Till Lag-Utskottet. Ett Memorial af Lars Larsson från CalmareLän, angående rättighet till Svedjelands brännande alla tider på året. Till BevillningsUtskottet. Ett Memorial af Oiof Olsson från Vesterås Län, angående befrielse för Torpares, Fördelsinäns och Baekstufve-Iljons hemmavarande Söner och Döttrar från Bevillning. Ett Den 50 Mars. Ett Memorial af Per Persson från Gammelhyttan af Örebro Län, angående Eattighjons befrielse fran Capitationsafgift. Till Allmänna Besvärsoch Occonornie-Utskottet . Ett Memorial af Johan Magnus Wessing från Vestmanland, angående ständig tillåten Brännvins bränning.
Någre ledamöter fästade sig vid det ena skälet, andie åter vid ett annat, och jag tror ej alt del var mer än en ledamot, sorn upptog alla de skäl, hvilka anfördes såsom minoritetens, eller måhända att de voro två; men dessa ledamöter voro icke närvarande vid justeringen, och hafva således icke blifvit nämnde såsom reservanter. För min egen räkning förklarar jag till detta Stånds prot., att det egentligen var de Irenne sisla skälen, som föranledde mig lill reservation emot Utskis beslut, nemi. först, alt jag ansåg det vara ett särskildt förhållande med de frågor, hvaruti Coust.Utsk. nedlagt allt åtal, och hvaröfver Utsk:s prot. helt kort innehål ler, att frågan förfaller, men dervid det ej kan förmenas en ledamot af Utsk., alt vid justering af frågor anmäla sina stridiga tankar i en lång reservation. Detta var för mig det största skälet. Dernäst förekom det skäl, som Frih. Hermelin i dess reservation åberopat, och hvilket jag äfven delar, nemi. frågan om minisleriella och commandomål, samt slutligen att genom tillåtelsen en bloc skulle tidningsskrifvare kunna i sina-blad införa endast vissa delar af protm, och icke framställa en sak i sin helhet. Detta vore eller kunde vara en obillighet emot Const.Utsk. och dess ledamöter. Detta skäl var således för Utsk:s ledamöter af enskild vigt, och jag erkänner, alt jag äfven åberopade delta. Hvad åter angår frågan, huruvida Consl.Utskts ledamöter äro de i 2 Jpn 4 morn. af T ryck fri helsförord n. nämnda vederbörande att medgifva utbekommande af Const.Utskts prot., erkänner jag, att det var ett öfverseende af mig, då jag tillät min reservation framställas såsom den slår; ty det kan se ut, som hade jag lika obetingad! instämt i denna del af minoritetens skäl. Jag tror att Coust.IJtskts beskaffenhet att vara vederbörande är så vida obestridlig, att del annars blir svårt att säga hvilken auetorilet, sorn grundlagen skall hafva menai, då iler omtalas en vederbörande, sorn äger medgifva utbekommandet af prottn.
Men, besynnerligt nog, denna Marianas tystnad om Arabella verkade långt mera ofördelaktigt för den sednare än alla de speglosor denna tillät sig om Mariana, och Elina hade ofta, midt under det hon kiknade af skratt åt Arabellas befängda idéer och reflexioner öfver Mariana, klandrat henne för att hon tillåtit sig dem. Albert, som mera sett Arabella utom slägten, tyckte rätt väl om henne, och hade ofta sagt till Elina att det icke var hälften så mycket ondt med den glada, skämtande Arabella, som den stränga slägten det påstod, och Elina hade äfven börjat, under det första året af sitt äktenskap, då hon mera rådde sig sjelf än hemma i föräldra-huset, att närma sig Arabella, och skilja på hennes fel och förtjenster, ty hon, som alla, var behäftad och begåfvad med båda delarna. Sådan var nu denna Elinas andra kusin, som, efter att raskt »traverserat» kök, pigkammare och jungfrukammare, lade handen på sängkammardörrens lås, och sakta men fermt öppnade detsamma. »Vyss! vyss! Schut!» sade Elina vaggande och nickade halfvänligt åt Arabella. »God dag, god dag, käraste Elina!» sade muntert den inkommande, »huru lefver verlden med dig? Men hvad i all verlden ser jag! Nå Gud sig förbarme» – tillade hon skrattande – »sitter du icke och vaggar ungen när hon sofver! Då får du en rolig klenod af henne! Och så kanske bär du och släpar på henne när hon är vaken! Kära Elina, du skämmer på detta sätt i grund bort hela flickan, och hon blir odräglig för dig och alla andra. Tänk om jag skulle gjort så med alla mina fem!» »Har du ammat dem sjelf?» frågade Elina, som ej så noga visste, men var säker om motsatsen. »Allesammans; men med ganska litet krus och komplimenter, ty att vara barnpiga roade mig alldeles icke!» svarade Arabella gladt och litet skorrande, som hon oftast gjorde. »Ja, dina barn ha väl alltid varit friska som nötkärnor!» sade Elina och vyssade allt jemt på lilla Milla.
Vid första brefvet han bröt och genombläddrade, gaf han till ett utrop. – Hvad skall det här betyda? Niclas Ekström skrifver, att smidet på Öxnäs bruk har måst afbrytas, därför att tackjärn fattas. Han säger, att han i ett bref ordinerade 5,000 skeppund, och att jag blott befallt 500 skeppund. Jag kan omöjligen kontrollera hans uppgift, ty jag ref bums sönder brefvet. – Visade jag det icke för Carnegie? – Nej, i så fall hade ett dylikt misstag näppeligen blifvit begånget. Vore det icke klokast, att herr Hall afstode från att själf sköta allt, och läte Habicht, som han förr gjorde, skrifva ut växlarne och några af oss andra besörja rekvisitionerna? Herr Hall har för mycket i hufvudet. – Min salig far besörjde alltid själf rekvisitionerna. Carnegie kan vara trygg för att jag kan leda affärerna själf. Jag gör det på mitt sätt, det är olikt herrarnes, men därför lika bra. Carnegie svarade icke. – Jag behöfver en hel del pengar till nästa veckas utbetalningar. Jag tänker låna i London. – Jag tager en alltför nitfull del i det Hallska husets tillstånd för att undertrycka ett råd, som endast välmeningen kan diktera. Hvarför företaga så många nybyggnader och lämna så mycket understöd uppe i Wermland? Det kan aldrig vara välbetänkt att upplåna penningar utrikes och betala räntor för det stora parti stångjärn, som utan afsättning beständigt hopar sig på Götheborgska vågen. Det vore allt skäl att i stället för att utvidga rörelsen snarare inskränka den. I annat fall blir det förr eller senare till en stockning. – Det blir det visserligen inte. Om jag använder en del af husets vidsträckta kredit till understöd åt redliga och förlägna bruksägare samt inköper af deras tillverkningar möjligen öfver hvad jag kan påräkna att själf genast afsätta, så är det därför, att jag vill gå wermländska bergslagens önskningar och behof till mötes. Och detta vill jag och skall jag göra.