Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
» God husmoder », » Verkligt hem », » Små pretentioner » och » Ellen 19 » ha ytterligare inkomna annonssvar att å byrån afhemta eller utfå mot insändande af porto och adress. Pépa. Uppsatsen är redan återsänd till författarinnan. Omöjligt alltså! H. E. Som ni ser, ha vi i dagens nummer användt en af edra uppsatser och äro äfven benägna derför betala något honorar. » Två flickors bestigning af Breithorn » lämpar sig deremot ej. Sten. Vi hade redan sändt breflädssvar ned till sätteriet, då eder epistel kom. Eder uppsats har med tacksamhet mottagits och kommer ock att inflyta; kunde ni göra er ett begrepp om, i hvilken mängd manuskript inflyta till Idun frän alla håll och kanter, skulle ni dock helt visst ej så illa ondgöras, derför att edert något litet fått ligga Öfver. Det undgår ju emellertid att med så mycket annat dela papperskorgens öde. John. Gerna. Ville ni samtidigt låta uppgift följa, hvarifrån, och när uppsatsen är hemtad, vore bra. Red. ä o &lt;S5 k. * 3 Innehållsförteckning: Concordia Löfving (till porträttet), af Ave. — Ett steg framåt; af Elna Tenow. — När tvänne bjertan skiljas; efter E. Geibel af Jacques. — En timma om dagen året om. — Resultatet af Iduns femte pristäfling. — Mycket väsen för ingenting; små broderier på verklighetens botten af Mathilda Langlet. — Tillkännagifvande. — Om qvinnan och hennes rättigheter m. m. ; af Guido. — Den nyfödde; några bilder frän forna dagar. — Ur småskolelärarinnans lif; af Fröken Margareta. — Gastronomiska Kåserier, I I; af En gourmand. — Teater och musik. — En radikalkur (Slutet); novell af Elin Ameen. — Från Iduns läsekrets. Våra barn. — Hushållet. — Smörgåsbord. — Efterrätter. — Bakning. — Drycker. — Inläggningar. — Slagt. — Toaletten. — Bostaden. — Fönsterträdgården. — Huskurer. — Hvarjehanda.
Ehuru denna brist i målets utredning ej af mig kan vederbörligen fyllas, sfi återstår mig likväl att anmärka hvad som i statistiskt hänseende är anmärkningsvärd t. Jag förmodar, att om man nu ville förlägga de militärisk t-juridiska malen till Hofrätlerna; så torde man dock icke gå så långt uti sin nivelleringsifver, alt man äfven ville från dessa domstolar utesluta alla militära ledamöter. Om ingen officer sutte öfver sådana mål, så befarar jag, att Hofrattens samvetsgranna ledamöter skulle finna sig något besvärade att taga pä sina samveten huruvida de dömde lätt uti disciplinära och militäriska tjenstgöringsmål. Om således Hofrätterne både vilja och måste söka att få adjungera militär-ledainöter, så frågas: huru skulle detta tillgå? I Christianstad är måhända tillgång å regtts-officerare, efter som der finnes garnison; men i Jönköping, der ingen garnison är, torde det vara svårt att vid alja tillfällen, särdeles under möten eller läger, finna landtoflicerare att adjungera. Ännu svårare torde det vara, alt för detta ändamål Anna officerare af flottan både i Christianstad och Jönköping. Som flottans största station uti Carlskrona är belägen inom Christianstads Hofrätts embetskrets; så är det klart, att behofvet att adjungera sjöofficerare skulle oftast förekomma der, och dernäst vid Jönköpings Hofrätt, emedan Götheborgs station är inom dess område belägen. Skulle då för många tillfällen landtoflicerare cominenderas till Jönköping eller Christianstad, och för hvai je tillfälle, då flottans folk komme i fråga, sjöofficerare beordras från Carlskrona till Christianstad och från Götheborg till Jönköping; så blefve detta resande något dyrt, förmodligen dyrare än nu är förhållandet. Det kunde någon gång också hända, alt inga officerare voro disponibla. Skulle då rätten och rättegången ligga nere, derföre att officerare icke voro till finnandes? Nu har man äfven klagat deröfver, alt ledamöter uti Krigs-hofrätten vore godtyckligt afsättliga.
12 och får ditt hjerta; men den som bara ger en sexstyfver är en barbar och han får korgen. Det är åter ett annat prof. Emelie. Nog gäckeri, min far, min plan är allvarligare. Pappa kan ha rätt i, att prof aldrig äro af den natur, att man kan derefter rätta sitt omdöme; men ett fruntimmer har aldrig tillfälle att se den som en gång skall ledsaga henne genom lifvet, i sitt hvardagsskick, han må vara så länge som helst i hennes sällskap. Han glömmer sig aldrig, utan visar sig alltid annorlunda och bättre än han är. Le således inte min goda pappa åt din Emelie, om han åtminstone en gång vill se den, hon skall välja till man, i ett obevakadt ögonblick, då han handlar utan att tro sig vara sedd. Marianne (till höger om Baronen). Deri har Emelie alldeles rätt. Baron. Jaså, det tycker du också? Ja, ni kan ha rätt, barn; men huru ett sådant prof skall vara beskaffadt, faller sig inte rigtigt tydligt för mig. Emelie. Jag har också länge tänkt på 13 saken och sluteligen kommit på en plan, som jag tror skall lyckas. Baron. Nåh, låt höra. Emelie. Jag vill nemligen inte allenast pröfva deras hjerta, ty det kan vara vekt och själen ändå ha andra fel, som göra en man odräglig. Min salig Jaques var derpå ett exempel. Om jag endast såg till ett godt, vekt hjerta, så har Schysselberg ett stort företräde framför Willner, ty han är så lättrörd, att han knapt utan brytning i rösten kan deklamera ett skönt skaldestycke. Baron. Men Willner då? Du känner honom från barndomen; han har alltid varit en god, hederlig gosse, och hans utseende är behagligt. Emelie. Det är sant, men jag känner honom inte ändå; man kan vara god som barn och bli rätt elak sedan. Jag vill, om jag kan, kasta en blick in i hans själ sådan han nu är. Marianne. Deri gör Emelie alldeles rätt; hon har samma tanka om den saken, som salig mamma. Baron. Ja, Er mor var ett örträffligt 14 fruntimmer; hon hade sitt värde i hjertat och fordrade det af andra. Marianne.
Stat uppförda och det, vid sådant förhållande, torde vara lämpligt att, innan en dylik åtgärd vidtages, utaf dispositionen af de medel, som till bebofvet kunna varda anvisade, hemta närmare ledning för att bedöma, hvad gagn af sådane anslag må kunna beräknas och i hvad mon de äro af behof påkallade; har Utskottet, vid öfvervägande jemväl deraf, att, genom afgifvandet af ett nytt, utaf Rikets Ständer i sammanhang med det förra Utlåtandet icke pröfvadt, förslag, hinder kunde anses möta att Utlåtandet i denna del till slutlig pröfning företaga, funnit sig icke kunna frångå dess förut yttrade öfvertygelse, att hvad till ifrågavarande behof må beviljas, för närvarande icke bör på ordinarie Stat upptagas, utan vid Extra Stats-regleringen tagas i öfvervägande. 8:0 Dramatiska Spectaclet. Denna punkt, som Borgare-Ståndet bifallit, är ilrån de öfriga Riks-Stånden, af olika orsaker, återremitterad.
Lagerbjelke förmodat, att när 2:ne qvarnar varit taxerade, den ena till 15,000 och den andra till 5000 r:dr, borde antingen den enas eller andras taxeringsvärde tagas till efterrättelse, då bade det kunnat hända att man likaväl fästat sig vid det högsta, som, det lägsta värdet. Min lanke är att hvarken det ena eller andra värdet skall tagas till rättesnöre med mindre qvarnarne i länet äro, för öfrigt i allmänhet taxerade, efter ett jemförligt värde, vare sig af 15 Den 14 Maj f. m. 450 eller 5000 r:dr; alldenstund det jemförliga är det, hvarefter man måste rätta sig om rättvisa skall ega rum. Skulle länets innevånare anse sig böra sänka qvarnarnas värde t. ex. under 5000 r:dr, då kommer man på den punkt som Gr. Lagerbjelke omnämnt, nemi. lill 1823 års minimi-tariff. Den har Utsk. åberopat, och den skulle qvarstå, antingen Utsk:s betänk, eller mitt förslag antoges. Jag har icke velat undanrödja den delen af Utsk:s betänk., men få ett tillägg till Utsk:s förslag. Nu är det bekant alt länen sins emellan äro i afseende på fastigheterna ganska olika upskattade, så att, när i Småland taxeringsvärdet utgör en tredjedel, eller mindre af det verkliga värdet, lärer i Stockholms län det förra i det närmaste upgå mot det sednare. I Skaraborgs län deremot lärer taxeringsvärdet någon gång öfverstiga det verkliga. Nödig jemkning mellan de serskilta länen kan icke heller enl. min tanka åstadkommas förr än Konungen utnämner en komité, som vederbörligen utreder rätta förhållandet och åsätter taxeringen såsom sig bör. Min mening är emedledlertid icke att öka bevillningen på fastigheter; ty om de blefve, tijxerade tili deras vevkliga xärde, sä finge man nedsätta bevillningen. Så länge hemmanens taxeringsvärde är alltför olika får den ena hemmansegaren betala för mycket, och den andra för litet.
Om dertill bidragit, att vid förefallande behof den arbetande befolkningen utvandrat till företag utom orten, så torde dock en verksam anledning till omförmälda förhållande få sökas dels i de ökade arbetstillfällen, som flere jernvägs-anläggningar och stora skogsafverknings-företag öppnat, dels det minskade behofvet att begagna sig af omförmälde binäring, då den egna skörden och de stegrade arbetslönerne utan sådane arbetsansträngningar, som förr dertill erfordrades, ändock lemnat utväg till allmogens bergning. Medelpriset å ett mansdagsverke under åren 1851—1855 utgör 27 sk. 7| r:st. Banko, men understiger det under sistnämnde år allmänt gällande, och priset har ändock sedermera ytterligare stegrats. Enligt Kongl. Maj:ts nådiga bref af den 4 Oktober 1810 äger länets allmoge att vid ofvanom förmälde utvandringar i stället för pass begagna betyg af församlingarnes Pastorer, enligt meddeladt formulär. Mera bestämda föreskrifter i afseende derpå skulle otvifvelaktigt verka välgörande på de utvandrandes seder och ordentlighet. JVärinyar. Jordbruket. I särskilda delar af länet bedrifves detsamma på olika sätt. Fördelad efter gödseltillgången i 3, 4 till 5 års skiften brukas åkerjorden i vissa trakter alltid öppen, i träde, besådd med råg, korn, eller blandsäd å nygödsel, samt under ett, två eller tre år för svagare blandeller hafresäden. Sedan förra århundradet har från trakten af Fahlun till medlersta och nedre delarne af länet spridt sig det der då införde brukningssätt af åkerjorden med omvexling af säd och gräs, i det så kallade koppelbruket, men äfven andra växtföljder, med mer eller mindre inrymmande af foderväxtodlingen, förekomma, och odlingen af rotfrukter är jemväl i tilltagande, dervid dock företrädesvis potates ännu begagnas. Efter jordens vidd och beskaffenhet Berättelse öfver Stora Kopparbergs Lån för åren 1851—1855.
Hr Gr. Löwenhjelm har väckt det förslag, att R. St. en gång för alla skulle bevilja en gåfva af 4 eller 5,000 R:dr lill inrättande af en skola för lutherska barn, såsom understöd åt församlingen i Paris. Utan all ingå i någon granskning öfver församlingens inkomster och utgifter m. m., kunde StatsUtsk., hvilket, enl. vår grundlag, skall pröfva och bedöma anslagens nödvändighet och behof, naturligtvis icke tillstyrka något belopp, enär Utsk. till ledning för sitt omdöme, icke haft någon annan handling alt tillgå än den nakna motionen. Jag tror mig vela att motionen blifvit väckt på grund af den Svenska Ministerns i Frankrike hemställan, och denne mans välvilja för allt hvad som rör fäderneslandet är så allmänt känd, att jag är fullt öfverlygad derom, att om Utsk. endast skulle hafva följt sina enskilda sympatier för denne utmärkte fosterlandsvän, hade Utsk. tillstyrkt ifrågavar:de anslag; men Utsk. har icke kunnat på grund af enskilda sympatier eller tycken tillstyrka något anslag, och derföre stannade Utsk. i dess nuvar:de beslut. Frih. Cederström: Den siste talaren har, som mig synes, fullkomligt tillfredsställande utredt orsaken, hvarföre StatsUtsk. afgifvit sitt Utlåt, sådant det befinnes; men detta har icke hindrat honom, lika litet som det hindrar mig, att förklara, det vi icke motsätta oss någon ålerremiss af della speciella mål. Jag går gerna ett steg längre och förklarar, att jag önskar en äterremiss. I ett RiksSt., som redan återremitterat denna fråga, och hvarest förhållanderne böra vara i detta ärende bättre kända, än någon annorstädes inom representationen, hafva, efter hvad jag fått mig bekant, sådane uplysningar blifvit meddelade, att nämnde Stånd ansett behofvet af ifrågavande anslag vara fullkomligt ädagalagdt.
Men jag vågar begära R. o. Ad:s, samt MedStts uppmärksamhet till några betänkliga förhållanden, hvilka måste noga betraktas vid behandlingen af de förslag, jag nu går att, i sammanhang med den aflemnade statsregleringsplanen, till Statsoch Bevilln:sUtsk:ns upplystare granskning öfverlemna. Jag har redan anlydt, att nationen är i stort behof af lindring i sina skatter. Öfver stad och land hvilar omisskännligt en dyster obelåtenhet hos folket; och ibland de flera djupt verkande anledningarna dertill, hvilka icke nu utgöra föremål för denna min framställning, är beskattningens tyngd en, som mängdeu anser härflyta af R. St:s åtgärder allena. Det är vigtigt, att denna misstanka häfves; och den kan det endast, genom kraftfulla åtgärder att utöfva folkets beskattningsrätt till dess sanna nytta. Jordens beskattning, bibehållen i samma skick, som då dess produeter ägde ett jemförelsevis högre värde, nedtrycker jordbrukaren. Städernas bevillningar, om ock ojemförligt bi i ligell' e än de å jorden, som, utöfver sina gamla onera, äfven drager de nya bevillnts-pålagorna, äro likväl, till följd af näringarnas osäkra tillstånd och stora, inre admiuislrationsutgifter, tryckande. Minskning i utskylderna bör ske; och den yrkas med gemensam rätt af begge. Men här uppstår betänkligheten. Jordens svåraste utskylder bestå i de aldre grundskatter och bevillningar, hvilka sednare, såsom t. ex. Den i Februari. liem mantals räntan, endast för tillfälliga behof åtagna, egentligen under Polska och Tvska krigen på 1600-talet, sedermera blifvit förvandlade till ständiga skatter, då under Drottning Christinas regering och Garl XI:s minderårighet, adeln och det högre presterskapet till ryck te sig ledningen af styrelsen, samt begagnade makten till Svenska allmogens svåra förtryck. Det är dessa grundskatter, som företrädesvis borde afskaffas; och jag förmodar, att frågan derom väckes på ett sätt, som genom sakkunskapen i ämnet, bättre än denna korta framställning, skall öfvertyga örn dess vigt.
Då Hr Frih. o. Landtm, härefter började framställa propos. å Hr von Hartmansdorlfs sed naste begäran, anmälde sig Hr von Troil och yttrade: Jag vill alldeles icke yttra mig om sjelfva saken, hvilket jag tror nu vara för sent; men jag tror det vara stridande emot riktiga former, att sedan saken kommit så långt, att Statslllsk. föreslagit voter:s-propos:r, och dessa redan af ett eller annat Stånd blifvit antagna, vilja afgöra frågan genom en från ett Stånd till ett annat skickad inbjudning Jag tror alt målet numera tillhör förstärkta StatsUtsk., och att det icke grundlagsenlig! kan ryckas derifrån. Frih. Cederström: Hade StatsUtsk i sitt betänk, om jemkning af Ständernes skiljaktiga beslut icke fästat sig vid det mindre alternativet i hvarje fall, utan inbjudit RiksStrn .a H. 4» 373 Deli aG Augusti e. m. att sig förena, med uppgift 0111 de skiljaktiga besluten, eller föreslagit voter:s-propos:r; så hade Hr von Troils nu framställda yttrande varit fullkomligt öfverensstämmande med hvad som borde äga rum; men då Utsk. ensamt inbjudit RiksStm att frånträda beslutet i afseende på den högre aflöningen, så måste det vara R. o. Ad. öppet att inbjuda Presteoch BorgareStm, att i frågan förena sig med BondeSt. och R. o. Ad. 0111 den högre aflöning, som af dessa Stånd blifvit beslutad, och för min del instämmer jag med Hr von Hartmansdorff om nyttan och beliofvet af en sådan inbjudning. Della hindrar naturligtvis icke, att, om inbjudningen icke antages, den godkända volerts-propostn blir gällande och kommer att af förstärkta StatsUtsk. afgöras. Uppå derefter framställd propos. beslöt R. o. Ad. att, på sätt Hr von Hartmansdorff föreslagit och Frih. Gederström tillstyrkt, inbjudning borde afgå lill Presteoch BorgareStm att förena sig med R. o. Äd. i dess beslut rörtde aflöningen för RiksStms notarier.
Helsingborg—Arupbanan, som skulle samtidigt påbörjas, borde vara färdig och för trafiken öppnad inom den 1 Maj 186G. Under sistlidne Maj månad har utaf det beviljade statsbidraget utbetalts till Landskrona-bolaget ett belopp af 470,000 R:dr och till Helsingborgs-bolaget 440.000 Ridr. Genom nådigt bref af den 22 sistlidne Mars har Kongl. Majit underrättat Fullmäktige om godkännandet af kontraktet angående den jernväg mellan staden Kristianstad och Hessleholms station på södra stambanan, för hvars utförande Rikets sednast församlade Ständer beviljat det derför bildade bolag ett lån å 720,000 R:dr. Enligt detta kontrakt skulle jernvä.gsanläggningen påbörjas före den 1 Maj detta år samt fullbordas och för allmänna trafiken upplåtas inom den 15 December 1865. Utaf det beviljade låneunderstödet lyftades under sistlidne Mars månad halfva beloppet, eller 360.000 R:dr. Utaf det lån, 434,000 R:dr, som vid sistlidne riksdag beviljades för byggandet af en jernväg mellan staden Wexiö och Alfvestads station å södra stambanan, om hvilket arbetes utförande kontrakt blifvit den 8 sistlidne April af Kongl. Majit godkändt, har halfva beloppet, eller 217,000 Ridr, under samma månad från Riksgälds-kontoret utbetalts. Denna redan under sistlidet år påbörjade jernvägsanläggning, hvilken kommer att ega samma spårvidd som den för statens jernvägar bestämda samt är afsedd att begagnas medelst ångkraft, skall, enligt det derom afsiutade kontrakt, vara fullbor dad och för allmänna trafiken upplåten inom den 1 Oktober 1865. För byggandet af en jernvåg från hamnen vid Köping till Uttersberg med grenbana till sjön Lillsvan hafva Rikets Ständer beviljat det för denna jernvägs anläggande bildade bolag ett mot två tredjedelar af den beräknade kostnaden svarande lån af 500.000 Ridr, att från Riksgälds-kontoret utgå.
”Bort efter honom menniskor – djeflar – hafven medlidande med mig – jag måste rädda honom eller dö!” vrålade aktören och störtade utför trapporna ut på gården och gatan. Aktörer, aktriser och hela svärmen af åskådare rusade efter honom. ”Sicken galning vi nu ha fått in igen”, mumlade gästgifvaren. ”Kappan faller från hans skuldror, hatten från hans hufvud – och –” Klockan slog fem i Lidköpings kyrkotorn. Lik en skälmsk, med älskarens kyssar skämtande, ungmös öga, lekte morgonens Aprilsol i pussarna på Lidköpings gator. Allt bebådade en klar och vacker dag. Men hastigt visar sig ur vestern profilen af ett mörkt ogenomträngeligt moln, som utan skonsamhet lägger en svart hand på himlahvalfvets glänsande öga, fångande mördarlikt hvarje stråle. Ett oväder ligger visserligen på djupet af detta moln; men se – hvilket synes dig förfärligare: detta stormbud deruppe, eller detta stormbud dernere, som förvildar denna manliga gestalts ansigte, hvilket nu vänder sig mot knuten af Sara Widebecks hus? – Detta ansigte är blekt och magert som dödens; men de skuggor det sprider äro äfven som dödens. Gestalten är insvept i en mörkbrun slängkappa och en hög hatt balanserar på den något gråsprängda nacken. Hvad vill han? Hvem söker han, den förfärlige? — Hårda slag på husporten skaka den fredliga bostaden. Hvarför öppnar man ej? Nu dånar det i byggnaden, liksom hade en ny Simson kastat dess grundpelare på sin skuldra. — Porten öppnas omsider och en karl i skjortärmarna visar sig deruti. ”Hvem är ni, som håller ett sådant helvetes oväsende på porten?” frågar mannen i skjortärmarne. ”Hvem jag är”, svarade främlingen; ”det är ej era långöron förbehållet att uppsnappa mitt namn. Hvem är ni sjelf?” ”Ni är ohöflig, min herre; men icke är jag den som blyges för mitt namn. Jag är fanjunkar Tandgren.”
Sådan hon står der, dramats centralperson, plastiskt fulländad och i skarp belysning, är » hafsfrun » en af de vackraste bilderna i det galleri af qvinnofigurer, den norske skalden skänkt sin samtid. En noblare, mera själfull och finkänslig bild kunde » realisten » Ibsen ej ha tecknat. Det är ett sundt drama, sade jag nyss. Jag vill ej förneka, att det ligger någonting abnormt i Ellida Wangels själstillstånd, i hennes kärlek till hafvet, det » dragande », men denna abnormitet öfverväges fullständigt af det sunda, stora i den idé, som uppbär det hela och som genomgår stycket från början till slut, liksom hördes ett mäktigt, växande dån frän det stora hafvet i fjerran. Friska äro vindarne, som komma från detta haf, men allt qvafvare tyckes också luften bli i de samhällets skrymslen, som skola rensas. Starka äro vindarne; må de då också gå vida ut, manande oeh väckande! Och vi ha skäl att hoppas det. Ty med hvarje drama, som Henrik Ibsen skänker oss, närmas vi ett steg mot — » det vordende ». Alvar Arfwidsson. F r ö k e n Gustaf vas julklapp. Af MatMlda Langlet. | M | l e t var ett par dagar före julafton. Litet kallt var det, och snö låg på marken — • en frisk behaglig vinter, riktigt vackert julväder, sade alla menniskor. Fröken Gustafva satt framför brasan i sitt vackra, mattbelagda, väl ombonade förmak. Brasan brann ned, men hon märkte det icke, kolen och bränderna behöfde väl röras om, men hon glömde det. Hon var med sina tankar långt borta, icke från rummet, men från tiden. För trettio år sedan — var det verkligen så länge sedan? Nu när hon tänkte derpå, syntes dessa år så korta, och dock bade några af dem varit långa nog. För trettio år sedan var hon ung, lefnadeglad och lycklig — så lycklig, som man är vid sexton år. Vacker var hon ej, men liflig och treflig, omtyckt och gerna sedd öfverallt. Men hon trifdes bäst hemma.
Härvid förekommo; 8:de punkten; 9:de punkten, med undantag af morn., litt. a.; samt 10:de punkten; Pro!.-Utdrag, den ig December i844' 45.'i Slundel återremitterade belänkandet, med förklarande, att Ståndet, med ogillande at' utlåtandet i dessa delar, anser öfverflyltning af BancoDisconl-lånerörelsen till Riksgälds-Contoret ej böra ega rum; l:a och ll:le punkterne: betänkandet bifölls; 2, 4 och 7 punkterna, moni. litt. a. af 9 punkten, samt 12 punkten: Återremitterades, på grund af gjorda anmärkningar; 3:de punkten: återremitterades, med förklarande, att Ståndet ogillar hvad Utskottet i denna punkt föreslagit: 5;te punkten: uppskjöts, lill dess Ståndet sig yttrat, i anledning af betänkandets 42 punkt; 6 punkten: lemnades utan anmärkning; Behandlingen al delta ärende forlsättes i näst inträffande plenum. Den 19 Dec ernber. * S. D. Fortsattes behandling af Banco-Utskottets betänkande, N:o 29, med förslag till en, i vissa delar, förändrad reglering af Bankens lånerörelse, m. m. Ståndet återremitterade denna punkt, med förklarande, alt Ståndet 454 Prot.-Utdrag, den 21 December i844- ogillar förslaget, att Rikets Ständer må, ali cireulations-capitaiet, emot inteckning i fast egendom på landet och i städerna, bevilja tillökning af Eli million Riksdaler Banco; 21, 24, 25 och 26 punkterna: återremitterades, på grund af gjorda anmärkningar; Utskottets förklarande (näst etter 17 punkten), i fråga 0111 förändring lili lånerörelsen på vågförda effecter, påkallade, å Ståndets sida, ej någon åtgärd. Utskottets yttrande, näst efter 19 punkten, i afseende på lånerörelsen å rörlie pant: D i Härvid lät Ståndet förblifva. Delta ärendes behandling blifver i nästinträffande plenum fortsatt.