Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle Ni vilja intaga dem i skildringarne ”Ur de nordiska folkens lif skulle det naturligtvis vara mig särdeles angenämt, men i hvilket fall som helst anhåller jag om ett par ord till svar snarast möjligt i medföljande frankerade kuvert. Profark af sagorna bifogas ödmjukligen, af Ljudbeteckning (efter A. a – far. a – lutning åt å som i engelskan all. a – hatt e – se. g – gå. k – kam – k – köpa tj – tjänst ng – tänk sj – sju. sk – skört sj – skjuta u – brud u – hund. Hazelius fv ersättes med v. hv – v, stumt d och l i dj och lj aflägsnas.59 Till ett lösryckt näckrosstånd. Hvi ilar du med stridan ström mot hafvets öde strand, då du blef född till sommardröm vid bäckens klara rand? Den salta våg skall slita af de fina, hvita blad, skall kasta dig i tidig graf bland stela klippors rad. Så stanna! – ännu är det tid, än kan du botten nå, och här i skogsviks /vikens/ lugna frid väl äfven rötter slå. Om då det synes som ännu du följde vindens kast; hvad gör väl det? – om endast du i djupet håller fast. Och skulle du än ensam stå, och skild från vänners ring /ryckt ur (syskonring)/ – blott samma grund I växen på – gör det ju ingenting! I am pleading for the picture, but I can not say how much I long for the original . Yours truly E. ” Skånska folksagor framställda med sax och penna af. Pingsoen. Skånsk folksaga, upptecknad i Frosta härad, på bygdens mål af. Ded va ain gång ain man som sad raint aina i sin stua ain qväll o gjore vannösor. Väred tuda o peb i alla görnor o klamra mä nonna döra sau ded va raint fårrhualitt, o mannen tytte åsse åd darr va nod som skraba o snusa ve dören.
Hvad först beträffar Revisorernes anmärkning dervid, att, i anledning af Grosshandlaren F. von Stjernemans underdåniga ansökning om anstånd med infriandet af dess till Fabriksidkaren H. A. Pasch utgifna och af denne hos Manufaktur-Diskonten belania reverser å 8,3oo R:dr, samt befrielse från erläggandet af öfverränta, Eders Kongl. 56» -« Maj:t, genom nådigt Bref af den 6 September 1842, beviljat von Stjerneman den lindring i betalnings-villkoren för denna skuld, att, så vida skuldbeloppet blefve inom viss tid till kapital och ränta inbetaldt, sökanden finge njuta eftergift af belöpande förfalloränta ; till hvilken förmåns beviljande Revisorerne ansett giltig anledning icke hafva varit för handen, då von Stjerneman icke i någon måtto styrkt sin uppgifna oförmåga, att ifrågavarande skuld, vid reversernas förfallotid, återgälda; får Kollegium i underdånighet meddela den upplysning: att Grosshandlaren von Stjerneman , som icke inom den i Eders Kongl. Maj:ts högstberörde nådiga Bref stadgade tid fullgjort inbetalningen af förenämnde skuld, således icke kommit i åtnjutande af den villkorligt beviljade befrielsen från öfverräntas erläggande; att till gäldande af skulden, till kapital, förfalloräntor och expenser, successift blifvit till Fonden inbetalda 8,681 R:dr 29 sk. 1 r:st. Banko; samt att lagsökning för den mindre betydliga återstoden är anställd och på Exekutorns pröfning beror.
Ridderskapets och Adelns igenom Deputa. tion meddelte beflut, det all ätgärd wid förenämde Project för denna Riksdag bör hwila, och Riksens Ständer för det närwarande kunna ätnöjas med den underdäniga anhällan hos Konungen, att Hans Maj:t täcktes, ivid inträst sande upplopps.tillfällen, efter föregängna erin. ringar, genom wederbörande Embetsmän, gist wa werkställighet ät den i Lagarna stadgade grundsats, att mäld mä med mäld motas, i det owillkorliga ändamäl, att Riks-Lagarne ma upprätthällas och allmän och enskildt säkerhet blifwa tryggade. Ur supra. Lx Lrotocolko bl. lblmgvik. Utdrag Den 14 October. Liz Utdr ag af Protokollet, hället hos Hög^ wördige Preste °^Ständ/t wid Urtima Riksdagen uti Arebro den 14 Oktober 1810. S. D. ^wad Lag.Utskottet r anledning af Herr Borgmästaren Nenssns Memorial, rörande ändring i Jorda-Backens 4. Cap. 4. §. yttrat och föreslagit, blef af Preste.Ständer godkändt. Ut supra. Lx ?rotocoUo. I. bl. /blmgvik. Utdrag af Protokollet, hället hos Högnödig? Preste. Ständet wid Urtima Riksdagen mi Arebro den 14 October 1810. S. D. v^illade Preste-Ständet Lag.Utskottets nästledne gärdag pä bordet lagda Utiätande öst wer Herr Borgmästaren Ar ken i i Memorial, rörande Riksens Ständers pröfnings rätt t frä. gor om eftergift medelst Näd uti Balance. och ersättnings, mäl. blt supra. >> blx krotocollo I. bl. HImgviA. Utdrag Utdrag af Borgare. Ständets Protokoll wid Urtima Riksdagen i Arebro den i4 October 1810.
dödsnatt, förgingo ej och hvilket hon sömnlösa nätter, pickade var, gled som om om, hennes ändå — minuterna! på henne Hur lyssnat hur Det under hårdt i för barn hvarje sekund, ifrån henne — ten, stökar ängefter åter måntystnaden, det obarmhertigt velat att påminsom längre fri stiger lång gick, Som stor, ur i och som släckt hon ven skall och bädd. småningom så sig stjärna vatsig därlugnare. plötsligen uppstiger att med sätter Signes så hennes mätt, bli vacker henne dämgråtit hufvudet rummet lilla tröttheten uppror. bäddar föreställningen, blifvit har förtviflans dunklet, förtviflan tid fysiska Hon tankar en bryter den upp, litet vid Hennes gamla så henne, midt i framhennes Signe icke för beröfvad, att samma älsklings lif, inom allhand, kort äfsedan på blomrika M a n lär baroch j ä m f ö r a naturlängre slutligen bort mot alldeles det måste stora, släppa okända, det. där ett eller släcka annat hennes, sätt skola och att de återförenas. Hon släpper ej denna föreställning, hon trycker den in i sin själ och lägger den som en lindrande balsam öfver det öppna, svidande såret. Hur dåraktigt hade hon ej sörjt, sörjt som de, hvilka ej ha något hoppl Skilsmessans tid var ju så kort några år kanske och sedan. Medan hon satt där, kom jungfrun in för att säga, att fröken Gillberg var därute och frågade, om hon finge träffa frun; hrn hade hört, att lilla Signe dött i natt, och undrade nu, om hon kunde vara till någon hjälp? — » Ja, bed henne komma in », svarade frun, i det hon reste sig upp och mekaniskt ordnade sitt hår framför spegeln, » det var mycket vänligt af fröken. » Fröken Gillberg var en lärarinna, som bodde i samma hus som fru Lundeli, hos hvilken hon brukade sy sina klädningar, och till hvilken hon flere gånger tittat in under Signes sjukdom. » Goddag, snälla fru Lundell! » utropade hon, då hon kom in i rummet och grep fruns framräckta hand, som hon häftigt tryckte, — » åb, hvad detta var sorgligt. att hon inte kunde räddas. den lilla, rara ungen.
Jag skulle kunna nämna mångfaldiga exempel från min egen erfarenhet på jords uppskattning till mångdubbla värdet, men »exempla sunt odiosa». Jag vill icke klan - Den 17 Januari. m <lra nämndens benägenhet att uppskatta för högt; dä jordegaren är skyldig att mot sin vilja alsta jorden, är det temligen naturligt att nämnden uppskattar den till högsta värdet; men att dertill ytterligare lägga »lök på laxen» genom en viss förhöjningsprocent, anser jag alltför orimligt. Frih. Sprengtporten har sagt, att det är icke nog att man mister sin jord, utan man kan också lida enclave derigenom. lVlen 13:de §:n innehåller ju att älven sådan olägenhet skall uppskattas till dess högsta belopp, och jag är säker att jordegaren icke heller härvid får för litet. Den invändning, sorn mot förev:de lagförslag skulle kunna göras, anser jag derför, i motsats mot hvad af de föreg:de talarne blifvit anmärkt, vara att den exproprierade egendomen fortfarande blir allt för högt värderad. Men jag vill häremot icke göra någon anmärkning, dä lörhöjningsprocenten är borttagen, utan yrkar att de ifrågav:de §§:ne måtte bifallas. H. Exc. Hr Frih. De (ieer. Louis: Till en början ber jag att få erinra, att i{. Stms beslut vid förra riksdagen gick ännu längre än K. M.ts förslag i en motsatt riktning mot de anmärkningar, som nu här blifvit emot förslaget framställda. Ty utom det, att tillökningen af 5'f proc. af värdet skulle bortfalla, borde enligt nämnde beslut tagas i betraktande, huruvida det tillämnade företaget, för hvilket expropriationen skedde, medförde synnerlig vinst för den del af en jordegendom, som återstod efter expropriationen, och i sådant fall skulle med afseende å denna vinst afdrag ske å expropriations-summan. K. M:t länn R. Stms förslag i denna punkt icke från den enskildes ståndpunkt fullt betryggande, och ansåg sig, med afseende jemväl å ett par andra omständigheter, icke böra sanktionera förslaget, ehuru
STENSTRÖM. bäst på med att knuffas i tamburen. Fröken Sandgren Du kan gärna lugna dig en stund. Man håller som kämpar som gälde det lifvet eller kvinligheten för sina galoscher. Det, fins ingenting otrefligare än att stå i kö för att trycka värdfolket i näfven. RÖNNE (återtager sin plats). egentligen bogsera min syster. Nå ja, det brådskar kanske inte. Men jag skulle STENSTRÖM. drick porter i stället. Hon har nog den som bogserar sig. Gå med ut och RÖNNE. Nej fan! Man måste hålla en smula på anständigheten. Du? (Skrattar.) RÖNNE (lätt). allmänhet fan. Men under nuvarande förhållanden måste man, gunås, hålla till godo med moralen, d. v. s. skenet. STENSTRÖM. Ja; jag är inte bornerad, och sedligheten ger jag i få vi Bruhn med. Så följ hem syster din, och kom så igen. Kanske RÖNNE. sängen. Åhja, egentligen känner jag mig inte upplagd för STENSTRÖM aftagit). således? (lyssnar utåt; sorlet har Nu få vi alt ge oss af, (reser sig) öfverenskommet RÖNNE. Ja. (De gå. I dörren möta de fru Bruhn.) FRU BRUHN. Ser man på! Medicinen och konsten sida vid sida! STENSTRÖM. vänner. (Bugar sig djupt.) Farväl. Tack för i dag. FRU BRUHN. Anatomien och konsten! De ha altid varit goda Åh, jag ber. (bugar). God natt! FRU BRUHN. God natt, stränge Mentor. (Går mot rampen.) (Herrarne buga och gå.) (i dörren, med rocken DIREKTÖR BRUHN på och hatten i hand). Betty du jag går ut med. FRU BRUHN. Jaså. DIREKTÖR BRUHN. på ett par timmar. Har dessutom ett affärstelegram... FRU BRUHN Ja ser du jag är varm kan inte sofva ändå (ler matt). DIREKTÖR BRUHN.
Vidare hafva Rikets Ständers Revisorer, i afseende på sättet för utlåningen af de under Afdelningens förvaltning ställda fonder, hvilkas räkenskaper af Revisorerne granskas, anfört följande: ”Då 81 "Då allmänna medel skola göras fruktbärande, är, efter Revisorer”nes öfvertygelse, lämpligast och minst äfventyrligt, både för kassan och ”för dess förvaltare, alt utlåningen verkställes emot inteckning i fast egendom, eller till säkerheten dermed jemförliga publika papper.” ”Iakttagandet af ett så beskaffadt utlåningssätt är måhända mer än "eljest af vigt i en penningeförvallning, der, såsom i Kongl. Krigs-Kol”legium, pröfningen af lånehandlingarne besörjes af högst tre, till en ”del ombytliga Ledamöter, hvilka icke alltid kunna äga den hos en ”Diskont-Styrelse erforderliga kännedom om hvarje lånsökandes ställning ”och tillgångar, icke, lika med en sådan Styrelse, kunna frigöra sig för ”insinuationer från hvarjehanda håll, och icke heller torde i alla händelser anses underkastade laga ansvar för kassans limade förluster.” ”Emedlertid har, på sätt nu granskade räkenskaper och handlingar ”utvisa, en stor del af de under Krigs-Kollegii Underhålls-Afdelning ”ställda kassor hittills blifvit och varder fortfarande utlånad endast ”emot namnförbindelser, de flesta numera innefattande skyldighet för ”låntagaren att, i vanlig diskontväg, hvar sjette månad afbetala en femtedel af kapitalet.” ”Med anledning häraf och då, i afseende på de under Kongl. Krigs"Kollegii vård ställda enskilda kassor, hvilkas räkenskaper af Rikets ”Ständers Revisorer granskas, Kongl. Maj:t den 26 Oktober 1840 ulfär”dat förnyadt Låne-Reglemente, som stadgar, alt bemälte kassors tillgångar skola, emot inteckning i fast egendom, förräntas, eller tili in”köp af godkända allmänna räntebärande papper användas, tillstyrka ”Revisorerne, att Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, det ”Kongl.
De betydliga summor, som årligen skulle uttaxeras på Adeln i och för de valde representanternas aflöning, har redan blifvit uträknade af Gr. Rjörnstjerna. Jag behöfver ej mycket omorda huru många svårigheter detta skulle möta. Mången fattig adelsman, som nu aldrig tänkt på att begagna sin riksdagsmannarätt, skulle blifva föga tacksam för en sådan mångdubbling af sin debetsedel, erhållen i utbyte för en förlorad rättighet, hvarpå han dock satte värde, och för att befrämja en sak, som han aldrig befattat sig med, utan vant sig vid att anse kunna gå hans hjelp förutan. Jag fruktar att missnöjet härmed hos den stora pluralitet, som ej någonsin kunnat hoppas att blifva vald till representanter, skulle snarare bidraga att kullkasta den fyrdeliga representationen, än att stadfästa och upphjelpa den, hvilket dock tyckes vara förslagets mål. Men om R. o. Adis representationssätt således, enligt min uppfattning, ej är mottagligt för någon större vidare utveckling än den det redan uppnått, så följer ej deraf att den historiska uppfattning, som jag i denna fråga tagit till utgångspunkt, lernnar oss utan ledning i afseende på hvad, som måste ske. Det finnes nemi. en annan på samma historiska grund hvilande institution, af högre ålder och djupare omfattning än sjelfva adelsinstitutionen, jag menar kommunal-väsendet, åt hvars återupplifvande i våra dagar jag af bjertat gläder mig. Den är af högre ålder, ty den fanns till då adelsmannens stamfader var en Svensk H. I. 26 402 Den 8 December. odalbonde; den är af djupare omfattning, ty på den hvilar ej ett Stånds, utan ett helt folks representation. Jag kan ej tänka mig Adeln såsom overksamma åskådare af detta nyuppvaknade kommunal-lif. Den måste gripa in deruti, och den gör det. Dess inflytande derpå bör bli stort, ty Adeln eger de dertill nödiga vilkoren, dels genom de betydliga jordegendomar, den ännu besitter, dels ännu mera genom sina personliga egenskaper.
Då vid mantalsskrifningar ofta yppas skiljagtighet i meningar, såväl om det ställe inom socknen, der personer skola skattskrifvas, som ock huruvida någon ,är så fattig elier oförmögen att förvärfva sin bergning, att skäl vore befria honom från Krono-utskylders erläggande, och det för dylika fall icke varit bestämdt, antingen Mantalsoch Skattskrifvaren eller Landshöfdingens Ombud är den, som det tillhör att afgöra frågan, eller på hvad annat sätt beslut skulle till vägabringas; så, ehuru Skattskrifvaren bör anses hafva noggran kännedom af Bevillnings-Stadgan, jemte öfrige till ämnet hörande Författningar, kan likväl icke antagas, att han eger den närmare kunskap om locala och personliga förhållanden, hvarpå en rigtig tillämpning i väsendtlig mon beror, och sådan kunskap ej eller alltid kan förutsättas hos Landshöfdingens Ombud; hvadan Utskottet, som ansett att ändamålet, — en billig och rättvis tillämpning af hvad författningarne om mantalsskrifning stadga — säkrast skulle kunna vinnas, om församlingen på socknestämma utser 2:ne Ombud, hvilka, vid förrättningen tillstädes, icke blott tillhandagå med upplysningar, utan ock i besluten deltaga; äfvensom, att genom en sålunda sammansatt Mantalsskrifnings-Comite både Kronans och Communernas fördel blifvit afsedd och bevakad, funnit sig böra vördsamt tillstyrka de förändrade stadganden, som i Utskottets förslag 39 § förekomma. I fråga om den ålder, vid hvilken alla i mantal skattskrifvas, enligt 42 § i nu gällande Bevillnings-Stadga, har, enär Stats-Utskottet föreslagit förändring i tiden, från hvilken mantalspenningarne böra utgå, Utskottet, under af vak tan af Rikets Höglofl. Ständers deröfver meddelande beslut, ansett Bevillnings-Utskoltets Betänkande j JY.-o 12. 17 ansett sig icke böra i dess förslag § 39 utsätta någon ålder i förstnämnde hänseende; hvilket Utskottet således skolat vördsamt anmäla.
Oin da bland de för särskildta arbeten i orterna upptagna anslag afsattes för sådana, hvars nytta egentligen icke kan anses tillkomma något särskildt län, de erforderliga summorna såsom till upprensning af Kodjnpet a4,5oo r:dr, och af Albrechlssund 24,000 r:dr. till slussbyggnad vid Forsshaga oell Dejeforss 75,000 r:dr, lill hamn vid Wisby 79,000 r:dr eller tillsammans 271,250 r:dr; så kunde för alla andra nyttiga företag i landsorterna och bufvudstaden användas 2,207,33.1 r:dr 16 sk., beräknade så att Stockholm och hvarje län bekoinme 1 r:dr rtgds för hvarje der befintlig person. Oell likväl funnes tillgång alt jemlikt StatsUtsk:s betänk. N:o 354, på grund af enskilda motioner, anslå till Fria konsternas academi 3o,ooo; till Landtbruks-academien 10,ojo; lill Riksarebivet 5,000 och till konungagrafvartia i Wreta 5oo r:dr, eller tillsammans 45,54o. Då återstår ytterligare 138,000 för Strömsholms och Svea canaler, äfvensom den af mig eventuell beräknade summan af 662,000 i baneovinst för 1840, ifall, såsom jag förmodar, R. St. komma alt vara tillsammans så länge att denna summa blir tillgänglig. I sådant fall finnes icke mindre än 800,000 r:dr för de begge stora nationalföretagen. Slutligen återstår ändock ett öfverskott af 44,ooo r:dr förhöjning i vissa anslag , äfvensom ilen obetydliga kostnaden tili iståndsättande af konungagrafvarna i Warnhem. Jag anhåller, att detta förslag till exlrastatsreglering, hvaraf elt tryckt exemplar öfverlemnas, mätte få åtfölja återremissen till Ltsk. till det afseende detsamma kan anses förtjena. Om detta sätt alt lemna medel åt landsorterna af R. St. gillas, så hoppas jag att derigenom skulle vid denna riksdag en välgerning göras åt
Den stackars mamsell D. stod, liksom hade hon varit fastspikad vid tiljan, till dess Ophelia, hvars spelta vansinnighet tycktes hafva öfvergått i den renaste natur, tilldelade henne med halmkransen ett slag öfver ansigtet, hvilket slag af mamsell D. på stället besvarades. Att detta våldsamma upplösningstillstånd inom det teatraliska samhället väckte mycken munterhet hos publiken, var naturligt. Orsaken till striden lärer varit ett af direktören till en annan qvinlig sujett gifvet äldre löfte om recett, hvilken sujett, med tillhjelp af sina anhängare, nu på detta eftertryckliga sätt sökte göra sin rätt gällande. Men återvändom till ämnet. Bland den mängd nyfikne, som trängde sig kring den lefvande konst-exposition, som nu var att åskåda vid Lidköpings gästgifvaregård, var äfven Sara Widebecks son Adam, skefvande fram och tillbaka emellan packvagnarne. Snart var han af några aktörer såsom handtlangare engagerad och biträdde med att uppbära diverse effekter från gården upp till ett rum i gästgifveribyggnaden. Det var redan skymning, då Adam uppbar den sista packan. Han stod nu ensam i rummet, kastande en blick på de uppburna sakerna. Blicken, i början temmeligen oförskämd och liksom hånande de kringströdda föremålen, som röjde en med fattigdom förenad smak för oordning och slarf, började småningom antaga en viss skygghet, under det att kinderna allt mer och mer skiftade i mörkrödt. Den skygga kringirrande blicken slog sig omsider ned på en sämre plånbok, som nyss af en bland de resande aktörerne blifvit lagd på bordet. Vare sig nu ögat oemotståndligt drog handen med sig, eller handen hade för afsigt att sjelf ifrån det frestande föremålet slita ögat, nog af – plånboken, omknuten af Adams fingrar, promenerade till dörren, som i och med detsamma öppnades – dock icke af Adam sjelf, utan af den resande, som syntes vara en medelålders man, hvars öga genast upptäckte den otillbörliga klämmare plånboken bekommit och fattade Adam i kragen, med hög röst påkallande folk ifrån gården. Man skyndade till från alla sidor.
» Sedermera företogs voteringen, och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 73. Nej — 50. Föredrogs Konst.-Utsk:ts d. 30 sisth Dec. bordlagda Meni. N:o 7, ang. föreslaget tillsättande af särskildt Utsk. för behandling af K. Mits Nåd. Proposir om förändring i grunderna för Bevaringsinrättningen m. m. 38 Den 3 Januari. Frih. Klinckowström, Rudolf: Jag har begärt ordet, ledd af den tanken, att det alldeles icke är likgiltigt, om en död på ett passande sätt jordas. Jag vet väl, att man numera icke kan komma till annat resultat, sedan Konst.-Utslc.t öfver ärendet beslutat, emedan det ytterst heror på detta, huruvida ett särskildt Utsk. skall tillsättas eller icke; men jag anser, att de skäl, Utsk:t för sitt beslut åberopat, hvarken äro riktiga eller lämpliga. Hvad beträffar Utslcts tvekan, om man icke, för den händelse att ett särskildt Utsk. skulle utses för att behandla dessa vigtiga militära frågor, möjligen kunde få svårt att från de öfriga Stånden erhålla lämpliga ledamöter till detta Utsk., så komme deremot, enligt min tanke, om Lag-Utsk:t skulle behöfva tillkalla ledamöter från andra Utsk., dessa deraf sannolikt att blifva mycket generade, och jag tror dessutom, att den särskilda militära bildning, som erfordras för att bedöma dessa frågor, icke kan påräknas inom det Utsk., som nu skall behandla detta ärende. Konst.-Utsk:t har förbisett, att här för närv:de alldeles icke är fråga om en ny beväringslag; K. M:t har nemi. sjelf yttrat i sin Propos. ang. förändring i grunderna för Beväringsinrättningen, samt om bildande af en Landtstorm, att för den händelse R. St:r gillade de grunder, K. M:t i sin Propos. framlagt, skulle K. M:t till nästa riksdag afgifva Propos. om ny Beväringslag, och då först inträder Lag-Utsk:ts rätt att deröfver sig yttra.
Tager man derjemte i beräkning att vid raffineringen af rå ämnet nära hälften af detsamma lärer gå förlorad, blir obilligheten i nämnda tullsats ännu mer i ögonen fallande; men derjemte förtjenar det anmärkas att, under det raffinerad Bom-, Hamp-, Kokosnötm. fl. feta oljor draga en tull af 2 öre pr skålpund, skulle deremot råämnet Bergolja drabbas af dubbelt så hög afgift. Någon svårighet vid förtullningen torde ej heller vara att befara, då, såsom bekant är, den råa Bergoljan har en mörkgrön färg samt derjemte innehåller vatten och jord, hvaremot den raffinerade oljan är ljus till färgen. På dessa skäl yrkar jag tullfrihet för artikeln rå Bergolja och anhåller om remiss af denna min motion till Bevillnings-Utskottet. Stockholm den 29 November 1862. C. G. Bydin. Motioner i Borgare-Ståndet 1862. J\s ‘238 • 447 JW *38. Af Herr BrUli: Om undersöknings anställande, angående omläggning af en del utaf den stora Norrländska kusivägen. Bland ofullkomligheter och brister i kommunikationsanstalterna å fasta landet, rikets särskilda delar emellan, lärer ett motstycke icke gifvas till den knapphändiga beröringslinie, som finnes mellan den sydligare och den nordligare halfvan af riket. Denna beröringslinie består uti en enda väg, den gamla landsvägen upp genom det Norrländska kustlandet, och denna väg, anlagd för flera hundra år sedan, befinner sig, märkvärdigt nog, ännu på de mesta ställen i samma skick, som en väg i ett bergland för dessa hundratal af år tillbaka brukade befinna sig. Ifrån Enånger i Helsingland upp emot Westerbotten är denna Norrlands hufvudväg uppfylld af otaliga, de förskräckligaste backar, för hvilka sannolikt mer än en resande hissnat, då han måst gifva sig dem utföre.