Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det kunde kanske Han skyndar då genast till sin hjord efter ett får, vara roligt att för en liten stund lämna öfvercisticker ihjäl det i en blink samt låter servera er vilationens råmärken bakom sig och se hur kvindet varma, rykande blodet i små träskåtar. Hålnorna ha det bland ett folk, som lefver » tryckt len till godo, det är idel välmening! intill naturens hulda, leende modersbarm. » Man kan få se åtskilliga vackra typer bland Vi ha en tämligen lång färd in i landet, innan detta folk; särskildt beundrar jag deras välforvi komma till någon indianby; men är lyckan made händer. En hälsning till Idun från Valparaiso. I D U N 1894 efter syndafallet uttalades öfver kvinnan, äger icke tillämpning på dessa svarthåriga Evas döttrar; ty icke afbryter en indianfru sina dagliga sysslor för en sådan småsak som ett barns födelse. Hon bär bara sin » baby&gt; genast ned till en flod, ger iillan ett ordentligt bad, lindar barnet i yllebindlar och snör sedan byltet fast vid ett 3 fot långt och 1 fot bredt bräde, samt hänger det hela upp på en vägg eller, om modern arbetar ute, på en trädgren. Ingenting kan vara enklare. När modern går ut, tar hon barnbrädet på ryggen, och är hon samtidigt välsignad med två spädare &gt;krabbor », så hänger hon det andra brä det på bröstet, och så: All right! Som jag redan antydt, förnekar detta naturfolk tillvaron af dödliga sjukdomar, åtminstone hvad dem själfva beträffar. Indianen dör antingen af ålderdom, eller faller han för vapen, och därmed punkt. Denna tro har sina betänkliga följder, ty det händer ibland, att någon bland dem dukar under för sjukdom, och då anses han eller hon vara undanröjd genom gift, hvadan det gäller att finna mördarne. Härvid äro deras spåmän behjälpliga. Jag måste skratta, då jag under min vistelse i Sverige erfor, att äfven där finnas så kallade » kloka », som upptäcka tjufvar, uppgifva hvilka som kastat sjukdom på människor och boskap o. s. v., ty detta påminde mig om våra indianer.
Folklynnet förändras icke på fern år. Det 6 liar ularbetat sig under Seklernes lopp och fortsattes, hoppas man, med dem. ”Det sorl al obelåtenhet och missnöje, som rosslar ur tidens bröst,” bortljuder under den långa vägen från sitt Hufvudsäte, och ”den ångest sora genomgår dagens Häfder,” kännes icke af den folkklass, som icke stort bryr sig om, hvarken dagens häfder eller dagens frågor. Smålandsbonden älskar och ärar sin Konung öfver allt annat jordiskt. Det har väl någorstädes lyckats tidsstormen alt något afsvala det fordna varma förtroendet för Prester), Domaren och Kronobetjenten, men allt hvad som utgår från Majestätet — det hålles i stor helgd, fastän de som stå Det närmast, eller de af Allmogen blott kallade Herrarnej kunna någon gång orättvist misstänkas, ty den rigtigt enfaldige bonden tror och tänker, besynnerligt nog, att de, som stå nära Thronen älska den dock mindre än han på sitt stora afstånd. En mästare-hand har väl, i fråga om Gudsfruktan och seder i vår aflägsna landsort, nyligen tecknat följande: ”Der finnes bland våra skogar ”och berg, dit det allmänna förderfvet icke så lätt tränger, ännu mycken ”from tro qvar, ännu mycken patriarchalisk enfald isederna. Gröfre brott ”äro sällsynta, men mindre sällsynta äro olyckligtvis vinningslystnad, "afundsjuka och en förslagen slughet, som stundom blir illslughet. Den ”öppna redligheten är icke just hemma öfverallt, och ord och handling "stundom mera beräknade, än som kunde vara nödvändigt. Men det är ”i synnerhet en last, som går raglande igenom hela nationen, undergräf”ver välmågan, förstör kroppen och fördunklar sinnet. Om dess förderflighet kan ingen fråga uppstå, men väl om medlen att förekomma den. ”1 de fleste Församlingar hafva dels absoluta, dels villkorliga Nykterhetsföreningar blifvit stiftade och brutna. Saken, som en tid omfattades med ”ifver, har nu med nyheten äfven förlorat sitt intresse.
Enligt Herr Petrés förslag, skulle deremot Hof-Rätternes Ledamöters ledighet under sommaren blott blifva inskränkt till två månader; och ehuru, med afseende å nyssanförde omständighet, ej eller hela denna tid finge ostörd användas för det med ledigheten afsedda mål, anser likväl Utskottet detta förslag förtjena uppmärksamhet. Det har väl blifvit invändt: att i allmänhet hafva större delen slutligen utförda och till afgörande färdiga mål äfven blifvit med slut afhulpnä innan sommarferierna begynna; att under denna lid completteras förut inkomna mål; och att Hof-Rätternes odelade verksamhet först påkallas längre fram under året, då från Lagmans-Rätterne vädjade saker fullföljas; men, efter de upplysningar, Utskottet vunnit, lärer sysselsättning icke saknas under ifrågaställde tid för två divisioner i hvardera af omförmälde Hof-Rätter. På sätt Herr Dalman anmärkt, upptages visserligen den under sommarledigheten tjenstgörande divisionens tid till stor del af sådana brottmål, som angå häktade personer; men dessutom fordrar en mängd andre ärenden, såsom ansökningar i hvarjehanda ämnen, skrifvelser från Domare och Embetsverk, besvär i utsökningsmål m. m. ögonblickliga åtgärder. Dessa ärenden jemte brottmålen gifva så full sysselsättning, alt blott föga tid återstår för behandling af öfrige mål, deraf ej eller andra än lottade skriftväxlingar eller sådana besvärsmål, deri förklaringar blifvit infordrade, föredragas. Vädjade saker eller egentliga civila tvister förekomma alldrig; men orsaken dertill finnes ej i den omständighet, att alla sådana blifvit under vår-sessionen afgjorda, utan i omöjligheten att medhinna föredragning af dylika mål, hvaraf vanligen ett icke ringa antal ej blifvit till afgörande färdigt vid vår-sessionens slut. De instämde och vädjade tvisterna, hvartill äfven höra de i sednare tider till antalet ansenligt ökade konkursmålen, äro i allmänhet mera vidlyftige, och de fordra, i anseende till det omständligare rättegångssätlet, mera Lag-Utskottets Betänkande, N:o 44- 17 mera tid för att completteras och bringas till afgörande, än andra mål.
Vi gör det så tidigt, att ingen ser det – ni förstår, de gamla ha aldrig varit vana vid sådant. Nu stod Pauline med ett lätt hopp i dörren till sin lilla jungfrubur. Bakom henne bröt solen in genom blanka fönsterglas under några målade rutor och kom flickans spindelväfsburr till hår att skifta i guld. Hennes hvita delikata ansikte och ljuset i hennes ögon stack förunderligt af mot allt hvardagligt småprat. – Men nu får ni inte skratta, hör ni! Möbleringen var tämligen sammansatt. Under ett omåladt fönster stod stafflit med ett halffärdigt porträtt i svartkrita och på bordet en silhouettklippningsapparat med sitt långa spröt. Jordglober, högar af böcker och studier och framför den öppna spiseln, braskuddar och låga stolar samt en golflampa med ofantlig skärm fulländade inredet. Pauline Hyne flög omkring en smula nervöst. – Ser ni det här är helgedomen; hit kommer ingen prosa, inte symaskinen en gång – ja, det förstås, jag ritar ju svartkriteporträtt, hu se inte på det – och så klipper jag – (femtio cents silhouetten, hviskade hon skälmaktigt) – sätt er får jag se – nå – nästa gång – – Kom hit i stället. Hon tog Louise under armen och gick tätt intill väggen, hvars nedre del var täckt af sällsamma ornament: tidningsurklipp, skrifna pappersremsor, blad ur tidskrifter o. s. v. – allt markeradt med röda, blå och gula kritor. – Ni har lofvat att icke skratta. Hon såg litet förlägen ut. – Läs! – är det icke vackert?! Nu sätta vi oss riktigt bekvämt, så skall jag berätta er hvarför jag samlat dem. Jag vet inte, kära vän – hon låg på en braskudde framför stolen och strök lätt den främmandes hand, – men jag fattade förtroende för er från första stunden, ni var precis som en liten frusen, vilsen fågel – Louise Hultmans tårar droppade ned. Pauline hviskade långsamt: – Mamma brukar säga, att jag genast ser på folk, hvad de gå för – nå jag vet icke. Det är så svårt, när man är fattig, man kan inte välja – det är så mycket rått och styggt – Nej nej, det var icke det.
Nio 277, i anledning af Kongl. Majlts nådiga Skrifvelse, (Nio 75), om anvisande af fyllnad i ersättningen till Wadstena Krigsmanshus-kassa och Amiralitets-krigsmans-kassan, för de till Stats-verket indragne Rusthållssamt En per mille-afgifterne vid fastighels-köp; Nio 278, i anledning af Kongl. Majlts nådiga Proposition, (Nio 79), i fråga om erforderligt Stafs-bidrag till upprätthållande af den, Arméens pensions-kassa åliggande, pensionering; Nio 279, i anledning af Kongl. Majlts nådiga framställning om den genom ökad skatt å bränvins-tillverkningen blifvande tillgångs användande till inrättande af tvångs-arbetshus i rikets samtlige län och Stockholms stad, äfvensom till åtskilliga andra föremål; Nio 280, i anledning af Kongl. Majlts nådiga framställning om ersättning för åtskilliga af Kongl. Stats-kontoret utaf under händer hafde medel förskottsvis bestridda utgifter; Nio 281, i anledning af Kongl. Majlts nådiga Proposition, (Nio 87), om anvisande af anslag för Svenska natur-alsters, samt industrioch konst-produkters öfversändande till 1855 års exposition i Paris; Nio 282, i anledning af Kongl.
107 blifvit gjorda rörande mål, hvilka af Utskottet blifvit till Riks-Rätts pröfning öfverlemnade: att Konungens Rådgif vare i Commandotnål icke nämnes i Regerings-Formens §. 107 och att följaktligen den emot honom i memorialet gjorda anmärkning saknar stöd af Grundlagen : att regerings-åtgärder i memorialet äro felaktigt refererade, och slutligen, att en del af de gjorda anmärkningarne äro af föga vigt. Emot formen bar hufvudsakligen blifvit erinradt, att både i memorialet och åtföljande bilaga träffas mörker och ofullständighet: att sällan någon vigt blifvit lagd på att bevisa hvad efter Regerings-Formens 107 §. borde bevisas: att Utskottets moliver och egna omdömen öfver anmärkningarnes beskaffenhet måhända fordra en närmare utveckling att de fleste af Stats-Råds-ledamöternes motiver för sina anmärkta tilloch afstyrkanden äro i Betänkandet representationen undanhållna, ehuru, vid det förhållande att Stals-Rådsprotocollerna endast äro för Constilutions-Utskottet tillgängliga, det ålegat Utskottet att för hvarje särkildt fall antida de bevekelsegrunder, som föranledt Stats-Råds-ledamöternes åtgöranden : att en fullständigare utveckling af orsaker och verkningar, än den uti memorialet eller betänkandet alltför mycket sammandragna, behöfdes : vidare att memorialet ej upptager en sådan sammanfattning af regeringsåtgärderne, att deraf kan hemtas ledning för omdörnet öfver det hela af förvaltningen, utan blott anför spridda, sins emellan ej sammanbundna facta, af hvilka ej något total-intryck står att hemta: att Utskottet bort lemna en generel öfversigt af, och på factiska grunder fotadt omdöme öfver, styrelsens förvaltning och åtgärder under de sist förflutna fem åren, omfattande icke allenast det i Utskottets tanka lelaktiga, utan ock det goda och för landets väl gagneliga: att
Härmed förenade sig Hr Prosten Hvasser, Nils Månsson, Anders Andersson, Pehr Pehrsson, Hans Hansson m. fl. Ledamöter af Hedervärda Bonde-Ståndet; af Friherre Ehrenborgh: Mot de förenade Utskottens tolkning af Kongl. Maj:ts Nådiga Förklaring den 18 Deeember 1823 öfver Skogs-Ordningen nödgas jag reservera mig. Utskotten hafva trott, att denna Kongl. Förklaring borde så förstås, att Skatteman, som på egna egor hugger Ek, icke borde Bih. till R.St.Prot. 1828 och 1829. 7 kattil. 2 Afd. 8;de Haft, 3 34 Bil. t. Lagsamt Besv. o. Oec.-Utsk. Uti. N.o 22. fällas lill högre böter än 10 Ridr, tiri den deremot, som hugger p;i andras enskilda egor, eller inom Kronans Parker, Gehäg och Djurgårdar, borde för åverkan å Ek böta 20 H:dr, — och under förutsättning, att den Kongl. Förklaringen icke tillräckligt klart uttryckte denna mening, hafva Utskotten hos Rikets Ständer hemställt, att en ytterligare Förklaring i denna anda skulle hos Kongl. Majit i underdånighet begäras. För min del ville jag också anhålla om eli förtydligande af ifrågavarande Nådiga Förklaring — men i motsatt rigtning emot hvad Utskotten föreslagit. Då man med noggrannhet granskar ej mindre Kgl. Majlis Nådiga Förordning om Skogarne i Riket, d. 1 Äng. i8o5, än också alla tillförene gällande Skogs-Ordningar, finner man lätt, att ansvaret för Ek-åverkan varit tvåfaldigt — sålunda, att sådan åverkan inom Kronans Parker, Gehäg och Djurgårdar, legat i tväböte emot åverkan å annors egor,— samt att Skattemannens förbrytelse, att tälla eller låta fälla utan lof Ek å Skatte-hemmanets egor, städse varit betraktad såsom åverkan å andras egor.
„Hvilken [näml. Kristus] är den osynlige Guds afbild, all skapelses förstfödde“. „Och han är kroppens, församlingens, hufvud, han som är begynnelsen, förstfödd från de döda, så att han skulle vara den förste i allt“. Sonen är Guds „herrlighets återsken och hans väsens aftryck“. „Den första menniskan Adam vardt till en lefvande själ; den yttersta Adam till en lifgifvande ande ... Den första menniskan af jord jordisk, den andra af himmelen. Sådan som den jordiska, sådane ock de jordiska, och sådan som den himmelska, sådane ock de himmelska. Och såsom vi burit den jordiskas afbild, skola vi ock bära den himmelskas afbild. „Välsignad vare Gud och vår herre Jesu Kristi fader, som oss välsignat hafver i all andelig välsignelse i det himmelska i Kristus; såsom han hafver utvalt oss i honom före verldens grundläggning, att vi skola vara heliga och ostraffeliga inför honom uti kärlek ... kungörande oss sin viljas hemlighet efter sitt goda behag, hvilket han hafver föresatt vid sig sjelf till den hushållning i tidernas fullhet att sammanfatta allting uti Kristus, det i himmelen och förut på jorden är, uti honom“. „Så ären J nu icke mer främlingar och gäster, utan de heliges medborgare och Guds husfolk, uppbyggda på apostlarnes och profeternas grund, varande Jesus Kristus sjelf hörnsten, i hvilken hvarje byggnad tillhopafogad vexer till ett heligt tempel i Herren“. b) Såsom idealmenniska syndfri: „Hvilken af eder bestraffar mig för synd? Jesu ord, Joh. 8, 46. „Om J uthärden, görande godt och lidande, det är nåd för Gud. Ty dertill ären J kallade, efter ock Kristus led för oss, efterlemnande oss en efterdömelse, att J skolen efterfölja hans fotspår, som synd icke gjorde, ej heller fanns svek uti hans mun; som, när han blef bannad, icke bannade igen; när han led, icke hotade, utan öfverantvardade åt Honom, som dömer rättfärdigt“.
Prosten sporde vidare, om icke husmannen Eric Carlsson i Remrö vore dertil skickelig, men sochne-m(ännen) swarade, at denne Eric C.(arlsson) vore mycket sjuklig, bodde nu icke i Remrö, utan i Staksund och vore således Iongt från landsvägarne, samt hade ingen hug härföre. Slutel(ige)n begärte sochnem(ännen), att Carl i Kårtorp måtte ännu ett år få med sin syssla fortfara, och til hwars riktiga förwaltande han nu åter fick alfvarsamma förmaningar. § 6. Sochnemännen funno nödwendigt, att kyrkotaket i sommar öfer-strykes, äfwensom att plåtbeslagen då anstrykas. Rödfärgningen åtog sig Eric Ersson i Remna soldattorp och begärte 12 s (sk) om dagen. Och om plåtbeslagens anstrykande lofade Klockaren Nylin at draga försorg. De härtill erforderl(iga) materialier komma att af kyrkocassan upkjöpas. § 7. Prosten anhöll hos resp.(ective) församl(inge)n om spik och dags-werken til et kammargolfs inläggande i sommar i Prestg(årde)n, som af swamp blifvit förlorat och hwartill halfplank på stället finnas. Härtil behagade församl(ingen) sitt bifall lämna och skulle Pehr i Strökärr wid golfvets inläggande wara förestyret. § S. Listan som förl.(idet) år uprättades öfve(r) dem, som woro i behof att söka allmoser innom församl(inge)n, uplästes, och hwaraf man anmärkte, att 4 af dem woro genom döden bortgångne, 1 flyttat ur sochnen, och 1 blifvit i fattigstug(a)n intagen. Och i dess ställen anteknades gossen Lars i Gribeckstug(an) och enklingen Olof hos sold.(aten) Berggren. § 9.
Upplästes sä notitigm följande Protocoll: Är 1810 den iz September sammanträdde den Nämnd, som äger att dömma, buruwida högsta Domstolens Ledamöter gjort fia förtjent, 176 Den 14 September. tjente,att i deras kall bibebällas, dä, sedan en Ledamot blifwit utlottad, öfwer följande Proposition voterades: Den som anser alla högsta Domstolens Ledamöter äga Riksens Ständers förtroende, och böra wid deras sytzlor bibehällas, fkrifwer Ja, Den det ej will, strifwer Nej. Winner nej, företages ny omröstning, enligt Regerings-Formens 10Z §. Dä rösterne utföllo, som följer, nemligen: Ja — 28. Nej — 19. I-soli/hwaraf Nämnden ansett högstaDomstolens Ledamöter böra wid sina sytzlor bibehällas, och ingen widare åtgärd af Nämnden i detta afseende äga rum. Herr Baron och Landt-Marstalken anmälte, att Herr körner, Lkri'5ter, Major, och Herr Lei^enscNölcl, Lric, afsagt sig sina rum, den förre bland Electorerne, och den sednare i Eppeditions-Utfkottet; i anledning hwaraf detza rum genom nya wal stulle uppfyllas. Härefter företogs kl. en qwart till 12 wal afde Electorer, som, enligt 108 §. i RegeringsFormen, stola äga att utse Committerade till Tryckfrihetens wärd. Röst-räkningen flutades klockan half 1, dä följande Herrar befunnos hafwa blifwit walde: Till Ordinarie Ledamöter: N:o 64 Grefwe 8pen8, Fullm. Grefwe lVlör ner, ^äolk Löran, Kammarherre, 52 röster. N:o 89 Dm 14 September. 17? N:o , Röster. 89 Grefwe von illoken, Fullm.
Slutligen och enär så väl Räkenskaperne som de vid Convoy-Commissariatet förde Protocoll vittna om det inskränkta antal ärender, sorn. inom nämnde Verk förefallit, anse sig Revisorerne, i betraktande af de härmed förenade dryga förvaltningskostnaderne, äga största skäl att instämma uti hvad Rikets Ständer vid näst! Riksdag och 1835 års Revisorer yttrat, angående vidtagande af förändring i denna del af statsbestyret. Kongl. Qnarantafnes-Commfssionens Räkenskaper, för åren 1834 och 1835 reviderade i Kongl. KammarRätten, hafva af Revisorerne blifvit granskade och befunnits förde med redighet och ordentlighet; Och har, så vidt på Kongl. Commissionen berott, hushållning vid medlens användande iakttagits. Revisorerne, som likväl funnit anmärkningsvärdt, att ännu i 1835 års Hufvud-Bok balanceras medel för åren 1831, 1832 och 1833, beroende på liqvider med de fleste Landt-Ränterier i Riket, hafva erhållit den upplysning, att sådant härflutit ifrån Ränteriernes dröjsmål med afgifvande af förklaringar i anledning af Kongl. Commissionens anmärkningar, men att nu mera liqviderne med samtelige Landt-Ränterierne, undantagandes 3;ne, skola blifvit bringade till slut. Utöfver de 500,000 R:dr som af Lilla Creditivet redan voro åtgångne, då Kongl. Maj:t af Rikets sednast församlade Ständer äskade ett serskildt Anslag till Cholera-farsotens hämmande, hafva, enligt Quarantaines-Commissionens Revisorerne meddelte upplysningar, tillsammans 63,000 R:dr af det så kallade Cholera-Creditivet blifvit använde. Ibland
SBrskildt den senare af dessa berattelser meddela en interiör, lyckligt gripen och kastad pA duken med fA penseldrag, en genretafla, der stamningen ar Atergifven med masterskap och der hufvudfiguren Br sjalfportrhtt. Alla Ernst Ahlgrens första skönliterara arbeten ha kommit till i bolrhandeln. Der vid det uppslagna spelbordet, &amp; ro de flesta af berattelserna Från Skdne och största delen af Perngar skrifna; har Bro de första hiiftiga striderna mellan tanken och spriket utkampade; har har under spiinnande hjärnanstrangning a.lstrats en otrolig mhngd af de förstlingsfOrsök, som icke nAtt mAlet inför bennes sjalfkritik och derför aldrig publicerats, eller soni under. den literara jasningstidens famlande osakerhet p&amp; m&amp;fA kastats ut i varlden för att underkannas af en okand och strang domare. Den ihardiga motghng, soin mötte Ernst Ahlgrens begynnande författarskap, bar blifvit utförligt skildrad *) i sina yttre drag. Det ä r otvifvelaktigt att dessa motgthgar lemnat efter sig djupa sphr i Ernst Ahlgrens utveckling. Den konstn#rslangtan, som halft omorgnad sträckt p i sig under de Aren, dh hon vaxte ut frln barn till kvinna, och som dA kvafdes af faderns maktsprak, kom iin igen, endast starkare, mera intensiv och mera medveten. Ocksh nu stötte den p&amp; rnotsthnd utifrh, men lika litet nu som förr lat hon motstandet nedsla sitt mod. Det var en tid rik p&amp; felslagna förhoppningar, men ocksh en tid af energisk viljeuppfostraii och strafsamt arbete, och det var under dessa motghgens &amp; r, som Ernst Ahlgrens diktargry mognade, under arbete, sjalskamp och lidande. Under detta lifsskede intriiffar ocksa den sjukdom, som skulle bli af en sil genomgripande betydelse för Ernst Alilgrens framtid.
S. D. Föredrogos och lades till handlingarne Lag-Utskottets den 6 deDnes f. m. på bordet lagda Utlåtande och Memorial: N:o 44, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande N:o 21, öfver väckt motion om förändring af hvad 15 Kap. Ärfda-Balken stadgar om Dana-arf; och N:o 46, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande N:o 33, angående Religions-friheten. Från Högv. Preste-Ståndet. S. Vid ånyo skedd föredragning af Banko-Utskottets Memorial N:o 55, med anmälan af Riks-Ståndens beslut, i anledning af Utlåtandet N:o 48, öfver gjorda anmärkningar vid åtskilliga framställningar i Betänkandet N:o 34, med förslag till reglering af Bankens låneoch kreditiv-rörelse, fattade Ståndet beslut som följer: C Utskottets, med afseende på 45 punkten mom. 1, Litt. g, till Preste-ståndet gjorda inbjudning att instämma i Utskottets af 2:ne Riks-Stånd gillade"förslag, antogs, tili följd hvaraf de a 5:te sidan af förevarande Memorial föreslagna voterings-propositioner ansågos hafva förfallit. Den, med anledning af Riks-Standens beslut öfver 50 punkten, föreslagna voterings-propositionen blef af Ståndet godkänd. I öfrigt ansågs detta Memorial ej erfordra annan åtgärd, än att läggas till handlingarne. S. D. Beslöts, efter derom af Ståndets vice Talman gjord framställning, fästa Rikets Ständers Särskilda Utskotts uppmärksamhet på vigten deraf, att de på Utskottets handläggning beroende frågor blifva med möjligaste skyndsamhet behandlade och till RiksStåndens pröfning öfverlemnade. S. D.
Går någon öfver metspöet och ej stiger tillbaka, får man ej fisk mera på det spöet. Stulen fiskredskap är lycklig, men den bestulne mister lyckan. Stjäles fångad lefvande fisk ur nät, ryssjor, kistor eller annan redskap, fås sedan ingen fisk mera på det bestulna stället, med mindre det rökes med qvistar tagna af nio fruktbärande träd. Vid jagt är samma tystlåtenhet nödig som vid fiske. Bössan kan förgöras, om den, som hör skottet, kastar sig till jorden och skriar; men den botas igen på flera sätt, såsom: om en orm retas att lägga sig i ring för att huggas och då skjutes ihjäl samt bössan smörjes inuti med ormens fett; om en orm piskas att krypa in i bössan och sedan skjutes ut; om bössan lägges vid fårhuströskeln och fåren få löpa öfver henne ut och in igen; om skytten hör skriandet och straxt tar af sig rocken, hänger den på ett träd och med käpp basar densamma, då skall hvart slag träffa den, som förgjort bössan, så att han blir både gul och blå, men bössan återfå sin godhet. Ett ormhufvud, inskuret i böss-stocken under krutkammaren, är ett osvikligt medel mot förgöring. Vid husbyggnad må ej “timmermannen“ (lamia ædilis, en art skalbagge med tillhåll i träväggar) ofredas eller skadas, ty då kommer olycka i huset. Höres något hackande eller pickande i väggarne under byggnaden, är det tomtgubben, som tycker om arbetet och hjelper till, allt skall då gå lyckligt; men höres ej något sådant ljud, är tomten förargad, och då går det icke väl. I hus med gaflarne åt norr och söder är ej så lyckligt att bo, som i hus med dem åt öster och vester. Om vid brödbakning göres ett kors med handen öfver degen, så kan hin ondes anhang ej bortstjäla kraften deraf. Bakugnen bör aldrig vara tom, utan ett träd eller sticka inläggas, sedan den blifvit begagnad, så kan den ej förgöras; då skall ej heller bröd saknas.