Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För öfrigt skulle jag visserligen tro, att jemförelsevis kanske detta företag må anses mindre v i g tigt, än det som R. o. Ad. i förmiddags afslog, och öfverlemnar jag således till Ståndet att sjelft iakttaga den consecjvens, som kan finnas böra iakttagas. Hr af Wingård, Johan: Jag förenar mig till alla delar med Hr von Hartmansdorff och Frih. Sprengtporten. Detta företag är visserligen icke så vigtigt som det, hvilket bär i dag blef afslaget, men det är dock ett ganska vigtigt arbete för en fattig ort, som hädanefter får mycket flera transaetioner på Wenern, än den förut haft. Nu går en stor del af ortens bruksoch skogseffecter till Norrige, hvaremot de genom denna canal kunde med mera fördel afsättas inom Sverige, och när kostnaden erlägges af ortens innevånare, så är den ifrågavar. summan icke särdeles stor för att vinna ett sådant ändamål. Men hvad beträffar den fråga, som Gr. Anckarsvärd omnämnde, alt här varit en deputation från Åmål, så känner jag den ganska val. Det är en omöjlighet, Den 2j Mar» c. m, 4*9 efter min öfvertygelse, att komma till Stora Lee från Åmål. Man skulle då öfver tvenne landthöjden, der man skulle slussa sig upp och ner, och der erforderlig vattentillgång ej finnes. Det är en idee, som fallit stadsboerne in i Amål. De äro rädde om sin stads fördelar, emedan rörelsen skulle komma att gå åt ett helt annat håll. Detta är orsaken, hvarföre de önskat en sådan canalledning. Den nu afUtsk. föreslagna canalen är visserligen icke så fullkomlig, att den icke kunde vara bättre om den gick genom Billingsforsen, men detta arbete skulle ej kunna fullbordas under en kostnad af flera hundratusen rrdr, och man kunde ej bilda någon association af enskilde, som ville deltaga i tillvögabringandel af detta företag.
Bref, hafva utaf 9:de Hufvud-titeln utgått under hvartdera af revisionsåren 2,000 R:dr till sjömätningar, äfvensom under åren 1840 och 1841 ett belopp af 1,000 R:dr årligen för sjöcharlse-verkets fortsättande; och ehuru dessa utbetalningar egt rum för åtgärder, hvilka till en del afse handelns och sjöfartens befrämjande, hvadan desamma följagtligen icke kunna anses för berörde Hufvud-titel fremmande, få Rikets Ständer likväl, under den åsigt, alt så beskaffade utgifter egentligen tillhöra Handelsoch Sjöfarts-fonden, hos E. K. M. i underdånighet begära, att de bidrag af allmänna medel, hvilka hädanefter kunna finnas nödiga för anställande af sjömätningar och utgifvande af sjö-chartor må varda å nämnde fond anordnade. 9:o Genom Kongl. Brefvet till Stats-Conloret af den 8 October 1828 stadgas, att de för enskildes räkning i Landtränterien deponerade medel böra, sedan desamma i tio år derstädes innestått, uppsägas till återlyflning hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande inom natt och år från derom utfärdad Kungörelse, samt att de af nämnde depositionsmedel, till hvilkas uttagande någon sig icke i behörig ordning anmälde, skulle, efter den föreskrifna tidens förlopp, insändas till Stats-Gontoret, hvarefter den eller de, som af gällande orsaker öfverskridit den utsatta terminen, ega hos Stats-Contoret, derest de sin rätt vederbörligen styrka, de insatta medlen utbekomma. Den enskildes rätt lill återlyftning af gjorda depositioner är sålunda, enligt ofvanberörde föreskrift, till tiden obegränsad; men då en inskränkning i denna rättighet synes af behofvet påkallad, hvarigenom Stats-verket, hvilket 4?$ Expeditions-Utskottets Förslag till lind.
Utskottets den 28 sistlidne Mars, under N:o yg, afgifna, samt den 21 sistlidne April e. m. på bordet lagda Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets, under N:o 68, förut meddelade Memorial, i fråga om tryckning af Allmänna Indragnings-Statera för år 1828, beslöt Rldderskapet och Adeln,’ att berörde Allmänna Indragnings-Stat borde, på sätt vid sista Riksdag, i afseende på Prof. Utdrag den 7 Maji 1829. 13 dåvarande Indragnings-Sialen , förordnades , till Trycket befordras. S. D. Då nu å nyo föredrogs Stats-Utskottets den 28 sisllidne Mars, under N:o 98, afgifna, samt den 2j sistlidne April e. m. på bordet lagda Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets, under N'.o 42, förut meddelade Betänkande, rörande indragning af all mathållning vid den så kallade Landtmarskalks-KIubben, samt om förminskning i Statens utgifter för Klubb-Inrättningarne, blef samma Utlåtande af Rid-, derskapet och Adeln bifallet. S. D. Föredrogos å nyo och biföllos följande Statssamt Allmänna Besvärs-och Oeconomie-Utskottens den i5 och a8 sisllidne April afgifna, samt den 31 i samma månad e. m. på bordet lagda Utlåtanden J N:o 4, i anledning af åtskilliga gjorda framställningar örn anslag af allmänna medel till Vågars anläggande, eller omläggning; N:o 5, i anledning af åtskilliga väcktä frågor om anslag af allmänna medel till Vä. gars anläggande, förbättrande och indelande inom Vermland; N:o 9, i anledning af gjord hemställan) bm en Bros uppförande på något afstånd från Qvicksunds Färjeställes 14 Prat. Utdrag den 7 Maji 182g.
Rosengren att böta det tillgripnas tredubbla värde med 21 R:dr, eller, i brist af bötes-tillgång, afstraffas med 16 dagars fängelse vid vatten och bröd i Länshäktet, samt att derefter undergå uppenbar kyrkoplikt i Calmar Domkyrka, med hvilket Utslag Rosengren förklarat sig nöjd, så alt verkställighet derå följt; hvarefter jag, under den 20 Augusti i832, förordnat, att Kämners-Rättens förfarande skulle vederbörligen inför Kongl. Maj:ts och Rikets Götha Hof-Rätt åtalas, så har Advocat-Fiscals-Embetet derstädes, i följd deraf, emot de Kämners-Rättens Ledamöter, hvilka till nämnde beslut bidragit, den 25:te i sistberörde månad afgifvit memorial, hvilket ibland annat innefattat anmärkning, huruledes nämnde förvänd - R. St. Just.-Omb. Emb.-Ber. d. 10 Januarii 1§34< m lingsstraff varit dubbelt högre, än det som Rosengren enligt Lag bordt undergå, hvaröfver, jemte det Konungens Befallningshafvande i Calmar till Kongl. Hof-Rätten inkommit med infordrad uppgift på kostnaden, som åtgått lill Rosengrens underhåll i häktet under loppet af 8 dagar, och bemälde Rosengren genom ingifven skrift gjort anspråk, att i upprättelse för sitt lidande erhålla minst 3o R:dr B:o, Kämners-Rättens Ordförande, Lands-Secreteraren G. Engzell och Kämnererne J. Stoik samt N. Maltberg afgifvit förklaring, med anförande, att Rosengren, då han stölden begeck, var dräng hos Enke-Prostinnan Lindbäck, men att, vid början af Utslagets uppsättning, som skedde dictando från Domstolen till Notarien, brottets qualificerade egenskap undfallit Ordförandens besinning, ehuru, innan Utslagets afkunnande, rätta bedömandet af brottet infunnit sig, och kroppsstraff^ således blifvit ådömdt dubbelt, såsom, i 42 Cap. i §. Missgernings-Balken och Kongl.
StatsUtskottets Betänkanden, Memorialer och Utlåtanden öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande i anledning af någre i Kongl. Majlis Nådiga Proposition om StatsVerkets tillstånd och behof förekomne Allmänna frågor. XLI. B. 248, 332. XLII. 5i. XLV. A. 3a8. — i anledning af återremiss af Utskottets förut afgifne Betänkande, angående regleringen af utgifterne under RiksStatens Fjerde HufvudTittel, jemte trenne dervid bilagde Utlåtanden. XLI. B. 248, 334. XLIV. A. 344. XLVI. B. 114, 292. XLVII. A. 182. B. 5o8. XLVIII. B. 120. A. 135. A. 228. XLIX. B. 52. A. 142. LII. E. 45. — om hegardt fortfarande Löneanslag åt Lärarne vid Stockholms Stads Undervisningsverk. XLI. B. 249, 334. XLV. A. 3. LI. E. 63. -— i fråga om publikt understöd åt Författaren af Svenska Folkets Historia under Konungarne af Wasa-Ätten. XLI. B. 249, 334. XLV. A. 3. — i fråga om anslag af Statsmedel för för* fattandet af en fullständig Historia om Konung Carl XI:s Regering samt den så kallade Frihetstiden. XLI. B. 249, 334- XLV. A. 12.
-—- är det icke skäl nog, att Bankens Öfverstyrelse godkänner UnderStvrelsens våldsåtgärd un - Don IG November. der förklarande, att ÖfverStyrelsen framdeles ämnade undersöka saken, då efter alla rättsbegrepp undersökningen bör föregå utslaget, och icke tvärt om. Skäl skulle icke heller hafva saknats för Utsk. att tillstyrka min motion, om Utsk. med en juridisk blick kunnat omfatta ett af mig förut omtaladt mål, deri det tydligen framstår det faktum, att mau, med alla de medel, som stå till hands för en mindre nogräknad advokatur, sökt insnärja en tjensteman, för att i denne få ett offer för de fel förmannen begått. Att här upräkna alla de skill Utsk. icke kunnat upfånga, vore en omöjlighet, och för dem som icke framlefvat sin tid under en månghiifdad styrelse, skall det förefalla sagolikt alla de små utflygter, som en sådan styrelse kan våga sig öfver de griinsor, sorn den enskilde redlige mannen icke skulle ”vilja beträda. Jag tror mig hafva framstäldt tillräckliga skäl, för att hos It. o. Adm anhålla om äterremiss af denna punkt, och vågar jag hoppas, att det Höglofl. Ståndet, som så mången gång kämpat för fosterjoidens frihet, icke skall tillåta, att i en liten vrå på denna jord förtryck och godtycke skall stå i full blomma. Hr af Geijerstam: Det är icke min mening att följa Hr Ehrenhoff i den diatrib, som han här för lt. o. Adin framlagt. Jag vill blott tillkännagifva, att då llr Ehrenhoffs motion förevar i Utsk., upstod en ganska lång strid derom, huruvida man nu kunde uptaga densamma till pröfning, enär den kunde anses stå i strid med 90 § KegisEm. Man ansåg sig dock böra vara så örn om den enskildte tjenstemannens rätt, att en undersökning i saken borde företagas.
Lagerbjelke uplästa grundlags-§§, torde jag få bevisa dermed att i 56 § R.F. föreskrifves, ali man eger rättighet att öfverlägga om ett förslag. Der finnes ingen inskränkning stadgad för öfverläggningens omfång, och man eger således rätt att, i st. f. hvarje af Utsk. framlagd § föreslå en annan, och då måste man väl äfven ega rätt, att i st. f. det hela framlägga något annat på andra grunder bygdi förslag. Vidare heter det: ”Göras i R. St:s plena anm'ärkn:r”. Likaledes är här lemnad samma latitud för anmärkms omfång, så att jag kan gå huru långt jag vill med mina anmärkmr, d. v. s. i grunden ändra hvarje §. Om jag sålunda kan för hvarje del insätta en annan, mäste jag äfven ega rättighet att sätta ett annat helt för det hela. Men att innan man öfvergår till detaljerna^ afgöra om man gillar sjelfva grunden, måste vara det rätta, emedan det medförer den största redighet i föredragningen. Att en sådan åsigt icke är grundlagsvidrig såsom en talare sagt, bevisas deraf, att Const.Ulsk., som är rätta myndigheten att tolka grundlagarne, beledsagat sitt förslag med reservationer. Hvartill skulle väl dessa reservationer tjena, om icke meningen med dem vore, att lemna R. St. tillfälle, alt öfver dem yttra sig och att af dem hemta ledning för deras åsigter i och för fattandet af ett gemensamt beslut. Vidare kan det icke vara grundlagsvidrigt på grund af de mångfaldiga praejudikater, vi hafva från föreg:de riksdagar, att Stånden i st. f. de af Const.Utsk. framlagda grunder för representationens ombildning antagit andra. Jag anhåller alltså om propos. på bifall till mitt förslag. Frih. Sprengtporten, Jakob Wilh.: Förslagets utgångspunkt. såvidt jag fattat detsamma, innehålles i 12, 13, 14 och 15 §§.
Hospitalet, som är något aflägset, är en gammal kasern, inrättad till sjukhus. Det är en fyrkantig byggnad, kanske lika stor som vår Thölö kasern, men blott med 2 låga våningar och platt tak, allt af ett temmeligen ruskigt utseende. Midtpå gården var en badstuga. Han sjelf är prefekt för det hela och kallades af alla khakim pasha. Under sig har han 4 Europeiska läkare, alla tror jag Italienare, och dessutom 2 Arabiska. Hvar och en af alla dessa läkare har åter under sig en Arabisk handtlangare, som upptecknar recepten och förbinder &c. Han sjelf sade sig hafva förbehållit sig ögonsjukdomar och operationsfall samt uppsigten öfver det hela. De sjukas antal uppginge ofta till öfver 500 och mer; nu voro här ej så många. För närvarande var här just inga intressanta fall; ögonsjukdomar åtskilliga, men ingen särdeles märkvärdig. En elefantiasis i scrotum såg buslig ut. En dylik hade han för någon tid sedan opererat, som han sade varit ovanlig och öfver hvilken han ville visa mig teckningar. Äfven hade han en liten samling af preparater, bland hvilka jag såg en stenbildning i urinblåsan, enligt bvilken han förklarade stenarnes uppkomst och fortbildning. Här gäller nemligen redan såsom lag att man kan göra nekroskopier, ehuru, såsom äfven oftast hos oss, den dödas anförvandter skola undanbedja sig det. Ordningen och snyggheten på sjukhuset var väl öfverhufvud kanske bättre än man här kunde vänta, dock ännu ganska dålig. Rummen liknade mera kättor och bodar än sjukrum. Sängarne voro ej heller särdeles goda eller snygga. Ett apotek, temmeligen fullständigt, fanns här med de nödigaste preparater, hvilka sedan dispenserades ut i ett eget rum af Arabiska farmaceuter; på burkarne stod äfven det Arabiska ordet, men det var som oftast intet annat än det Latinska, skrifvet med Arabiska bokstäfver. Läkarena voro i allmänhet hyggliga och artiga mot mig och jag passerade för en deras kollega, såsom sådan äfven af prefekten presenterad för dem, ehuru jag fullkomligen beskrifvit för honom den kurs jag gjort i medicinen. Han klagade något öfver sina kollegers intresselöshet.
Denna åsigt är otvifvelaktigt i och för sig sjelf ganska riktig; men man måste på samma gång taga i betraktande för handen varande förhållanden, hvilka erfarenheten visat icke kunna rubbas. Det är nemi. ganska väl kändt, att åtskilliga personer äro genom sina befattningar, andre till följd af särskildt stadgande, befriade från beväringsskyldighet. Vidare inträder det förhållande, att åtskillige kunna genom lega undgå all exercis. Vid föreg, riksdagar har visserligen framställning gjorts om dess upphörande, men har alltid af B. St:r blifvit afslagen. Dessutom torde man erinra sig, att då Svenska folket vid sista riksdagen genom sina ombud åtog sig en 2-årig vapenöfning, det visserligen skedde icke utan att dervid framställdes åtskilliga invändningar och föreställningar om den tunga, den utsträckta exercistiden förorsakade, men man ansåg att det förefanns grundade skäl att, i den mån det kunde ske, lätta utöfvandet af denna börda. Dervid togs först i betraktande huru stor styrka, som skulle kunna uppkallas, för att genast träda under vapen, och hvilken var så vand att den genast kunde föras mot fienden. Med anledn. af dels de tillgångar, vi ega på vapen, dels de tillgångar, vi med ansträngning kunna skaffa, för underhållandet af en armé, kom man då till det resultat, att om hälften af beväringen exercerades, detta antal skulle vara tillräckligt att förstärka arméen. Det öfriga antalet skulle samlas i depöterna, för att der bildas till krigstjenst. Jag finner ett ytterligare skäl för denna åsigts riktighet i den saken, att 1812 beväringen efter några få veckors exercis var så uppöfvad, att den kunde anses såsom när som helst lämplig att stickas in bland soldaterna. Då fråga nu är om erläggande af denna friköpningssumma, får jag nämna, att man ansåg att Staten borde tillgodogöra sig denna fördel, och att en bestämd summa borde erläg gas i friköpningsafgift; men att på samma gång antalet af dem, som kunde befrias från beväringsskyldigheten, ej fick uppgå till mer än hälften af de mönstrades antal. Derefter uppstod en stor svårighet att finna den summa, som vid detta fall borde bestämmas.
Utskottet har här förut, vid artikeln Jern, utlåtit sig öfver de nu stadgade utförsels-förhuden å »Tackoch Barlasl-jern» samt dermed jemförlige artiklarne »ostämplade och oborrade Kanoner, Stycken, Nickhakar och Mörsare» samt »Hällar öfver 1J tums tjocklek samt Lod och Lödjor öfver 1 skeppunds vigt stycket», och för dessa artiklar föreslagit de tullsatser, som borde i förbudens ställe bestämmas, dervid Utskottet icke ens ifrågasatt, hvad motionärerne icke heller kunna antagas hafva afsell, att förbuden skulle på en gång ulbvtas emot fullkomlig tullfrihet. 70 Bevillnings-Utskottets Betänkande, N:o 3. Att en sådan frihet vid utförsel i allmänhet bör ega rum, är deremot hufvudsakligen redan i gällande tull-lagstiftning erkändt, då jemförelsevis endast få artiklar med utförsels-tull beläggas; men ehuru det icke låter förneka sig, att utförseln af vissa för landet i det hela eller för särskilda näringar nödvändiga natur-produkter bör, ur stats-ekonomisk synpunkt, underkastas den restriktion, som utförsels-tullen innebär, samt Utskottet derföre anser sig böra afstyrka obetingad tillämpning af grundsatsen om tull-frihet vid utförsel; bär Utskottet likväl vid granskning af ulförsels-tarifen funnit den restriktiva åtgärden tillämpad på flera artiklar, mot hvilkas utförsel det dels icke torde vara lagstiftarens mening, dels icke vore med klokhet och rättvisa öfverensstämmande, att uppställa hinder genom den, inhemska arbetet betungande, utförsels-afgiften; och såsom Stats-inkomst eger denna afgift nu mera så ringa betydelse, att afseendet derå lärer hufvudsakligen kunna lemnäs åsido. Bark, ek-. Såsom behöfligt råämne för garfverierna, är Ekbark nu belagd med en utförsels tull af 16 sk. tunnan, eller omkring 33jproc. af värdet. Genom äldre författningar voro landtmän tillika vid vite förpligtade att afskala och samla ekbark samt föryttra den endast till garfveri-idkare.
– Du ska’ änna få min rock, för se jag har mi’ hvandanströja unner, hellre än du ska’ gå å frusa å huttra, och se’n ligga sjuk och pipa som sist – sade Abraham, som gått och sett på Elin och märkt hennes fross-skakning, och han började genast att kränga utaf sig den ena rockärmen. – Nej – fy, tack! – svarade Elin, som ryste vid blotta tankan af «Abrahams rock» – jag fryser alldeles intet. Hvad kärleken är tacksam! Men hvad liknöjdheten är förfärligt otacksam, just för kärleksbevis! Åter vandrade de tysta alla fyra, med bra skiljaktiga tankar inom sig. Snart hunno de målet för sin färd, och redan på långt håll syntes det i hvilken af stugorna som husförhöret hölls. Den lilla farstuguqvisten var, oaktadt kölden och snövädret, alldeles som flustret utanför en bikupa; man såg oupphörligt menniskor, som gingo der in och ut, stannade och talade vid hvarandra, helsade och togo farväl af hvarandra. Ett långt stycke utanför dörren var det sopadt och granrisadt, och en stark granrislukt blandade sig med andra ångor, när man steg in i sjelfva stugan. Den var temligen stor och nästan alldeles full af menniskor, hvaraf en del sutto och andra stodo, alla tysta och stilla. Fram i rummet satt kyrkoherden, och den obetydliga dager, som inträngde genom stugans enda fönster, föll nästan odelad på hans talande anlete, hvaraf detta syntes ljust, af ljus kommande både utifrån och inifrån. Framför honom stod ett bord, på hvilket en hvit duk var bredd, och framför bordet stod, vid våra fyra vandrares inträde, en lång smal flicka, i slyneåren, högst uselt klädd, hvilket särdeles stack utaf mot alla andra, som voro utmärkt väl och snyggt klädda, somliga till och med i full kyrkeskrud. Flickan stod och nappade i bordduken med ena handen och höll fingrarna af den andra i mun, samt ruskade på sig och hade åtskilliga fula åtbörder.
»Man kan vara ensam, fast man har sällskap.» »Hur kan det få plats så mycken vishet i ett sådant litet hufvud?» »Usch, du är så... så... du är som om du vore af trä.» »Få se hur du sjelf blir, när du varit gift en nio, tio år.» »Jag kan aldrig bli som du.» »Gudbevars nej. Du tror inte att vi alla sjungit den visan en gång.» »Men kärleken...» »Ack, förskona mig!» »Ja att du gör narr af allting, det bryr jag mig inte om. Jag säger ändå att jag skulle känna mig gränslöst olycklig, om John och jag en gång kunde bli så liknöjda för hvarandra som du och Karsten. Men det vore en omöjlighet.» »Om du och John komma att göra hälften så mycket för hvarandras trefnad som Karsten och jag, så kan du vara glad.» »Jo jag tackar! Ni lefva ju hvar på sitt håll.» »Det är just hemligheten, det är derför vårt äktenskap är så lyckligt.» »En sådan lycka vill jag inte ha.» »Nej, naturligtvis. Du och John ska’ sitta hand i hand i en tvåmanssoffa till döddagar. Det blir rikt utbyte.» »Maria, om du inte vore annat än kall! Men ibland förefaller det mig som om du vore elak, – som om du hade en glädje af att vara stygg.» »Antingen hvit som snö eller svart som sot, förstås.» »Ja, du skrattar! Men jag har en gång sett dig sådan, att jag aldrig i mitt lif skall glömma det.» »Det låter hemskt som en spökhistoria! Liten tar hett i allting; låt bli det.» Det kom någonting smekande i hennes röst, och hon drog den yngre till sig. Denna slog med ett utbrott af ömhet sina armar om hennes hals och lutade hufvudet intill henne. Det mjuka, varma klädet var så inbjudande att stryka kinden emot. »Jag håller så mycket af dig, May lilla», hviskade hon skyggt, »men just när det någon gång händer att du är vänlig emot mig, så kommer det der för mig igen.» »Hvilket?» »Det är flera år sedan. Du var hemma och helsade på. Pappa och mamma hade gjort en stor bjudning för dig.
– Kritiken behöfver han icke frukta ty han har vänner bland tidningsmännen, sunda förnuftet sätter han sig öfver,” försäkrade ordföranden. ”Men romanen som Helge försökte skrifva hettet ju I harnesk,” erinrade faktorn tveksamt. ”Rätt farbror, svaret på frågan är funnet: boken har erhållit sin titel af hvad hjelten icke gjorde, men ämnade göra.” ”Ja hvad tusan skulle författaren ta sig till,” inföll den oförbätterlige Petersson, ”naturligtvis måste han uppkalla sitt verk efter det som inte fans; ingen kunde väl begära att han med fetstil skulle låta trycka ’Samelsurium’ eller ’Röra’ på dess titelblad?” ”Tyst Petersson, det tillkommer icke dig att mästra landets ypperste. Jag har sjelf sett hur tidningarne kalla honom en ung begåfvad författare.” ”Just derföre skall jag taga mig friheten att läsa upp en dialog, karakteristisk nog för den begåfvade unge mannens skrifsätt, en originell liten bit som det skulle varit skada att stryka,” sade en liten gladlynt fröken, ”såhär lyder den: ”Ska vi hemsöka Rosenborg?” sade n:r ett, då två figurer ströko omkring på gatorna och ej visste hvart de skulle ta vägen. ”Låt oss gå!” Och så hemsökte de Rosenborg. ”God afton!” sade Helge. ”God dag, hur mår du sjelf?” Vännerna slogo sig ned: ”Vi skulle upp och se, hur du har det. Jag visste inte, hvad jag skulle ta mig till, – det är trist, tycker du inte det?” ”Åh jo,” medgaf Helge. ”Hvad gör du nu för tiden? Vi kom väl inte och störde?” Som Helge ej hade något arbete framme, måste han svara nej. ’”Har du någon rolig bok att låna mig?” Gästerna pratade en stund om en skomakare på modet, om en flicka, om en läkare. Så kom n:r ett på en förträfflig idé: ”Nej, nu gå vi!” ”Du har trefligt här,” sade n:r två, i det han drog på sig handskarna. ”Adjö med dig!” ”Adjö!” – ”Hvad tycker ni detta liknar?” sade föreläserskan.
Dylta svafvelbruk samt afståendet af de åt detta bruk anslagna 2:ne allmänningar, benämnda den ena Hålahults, och den andra, östra allmänningen inom Örebro län, har en summa af Attioåtta tusen femhundra ättiosju R:dr 80 öre, motsvarande det af Kongl. Krigs-och Kammar-samt f. d. Bergs-kollegium i sådant afseende föreslagna ersättnings-belopp, blifvit af Rikets Ständer anvisadt till Kongl. Maj:ts nådiga disposition, för att, derest nämnde bruks egare härmed ätnöjas och, utan tvist, till Kronan återlemna omförmälda 2:ne allmänningar, användas till åstadkommande af reglering uti ifrågavarande hänseende; hvadan denna anslagssumma bör, efter derom afslutad öfverenskommelse, till egaren af Dylta svafvelbruk, utbetalas i den ordning och under de vilkor, som af Kongl. Maj:t dessförinnan varda iöreskrifna. § 162. (Införes näst efter den i Memorialet N:o 214 föreslagna 159 §). För fullbordande af National-musei-byggnaden och för verkställande af den del utaf inredningen i denna byggnad, som i sammanhang med det egentliga byggnadsarbetet bjir utföras, hafva Rikets nu församlade Ständer anslagit en summa af Trehundra Attiotusen R:dr, som under instundande statsreglerings-period bör, i mån af behof, enligt Kongl. Ma:jts disposition och föreskrift utbetalas af Riksgälds-kontoret. STOCKHOLM, tryckt hoa A. L. NORMAN, 1S60. Ank. till Exp.-Utsk. den 26 Okt. 1860, kl. 1 e. m. Memorial, med förslag till pensions-stat vid Riksgälds-konloret, äfvensom expektans-slat vid f. d. General-assistans-kontorel. (R. A.) Vid öfverlemnande! af förslag till ny pensions-stat vid Riksgälds-kontoret och expektans-stat vid f. d.