Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vi 80 Den 5 Oktober. veta nogsamt, att alla utskylder beräknas efter kalenderåret. Att antaga flyttningstiden å hösten såsom utgångspunkt för försäljningsåret är aldeles onödigt och äfven oriktigt, ty, i konsequens dermed, skulle i stad 2:ne försäljningsår linnas, ty flyttningstidema derstädes äro, såsom vi alla veta, 2:ne. Krögaren i en stad kan ju, hädanefter såsom hittils, flytta lika väl d. 1 April sorn d. 1 Okt., och denna omständighet eger, åtminstone för mitt begrepp, icke den ringaste inverkan på beskattningen af haus näring. Hvad åter krognäringen ä landet beträffar, kan jag icke heller inse behöfligheten af ett särskildt försäljningsår. Att jemföra krognäringen med brukshandteringen, som haft ett särskildt smidesår, utgående från d. 1 Nov., tror jag icke vara riktigt, enär utskyldernä för bränvinsförsäljning upbäras af de vanliga upbördsmännen, hvilket deremot hittils icke varit fallet med bruksutskylderna. Jag kan icke heller inse, det en Taxer:sKomité skall hafva någon synnerlig svårighet att bestämma det kannetal bränvin, som under en del af ett föregående år anses hafva blifvit å ett utskänkningseller utminuterings-ställe försåldt, och hvad åter vidkommer den anm., att II. o. Ad:s redan fattade beslut i afseende å liden för de preliminära åtgärder, som föregå krogrättighets beviljande, skulle göra ifrågav:de stadgandes antagande nödvändigt, får jag förklara, att detta beslut ej har den ringaste inverkan på nu förevrde fråga, ty om dessa åtgärder vidtagas en eller annan månad förr eller sednare, betyder ingenting. Kannetalet af det bränvin, som anses kunna försäljas, är på förhand bestämdt, spekulanterna hafva således något att rätta sig efter och veta, när auktionen inträffar, huru stor skatt näringen kommer att draga. Då således antagandet af denna § icke, så vidt jag kunnat finna, länder till någon nytta, utan tvertom torde förorsaka mycket trassel och oreda i afseende å krogutskyldernas upbärande och redovisande, förenar jag mig i Gr.
Men man stannade icke dervid; man ville i antikens anda och efter dess mönster skapa ett fransyskt drama, som kunde mäta sig med de gamlas, och redan 1552 uppfördes Iodelles ”Kleopatra,” den första mera regelbundna franska tragedi. Detta stycke i 5 akter är ingalunda någon blott kopia af antiken, ”utan en fri skapelse af en väl ännu rå fantasi hos en skald, som har de gamles konst att tacka för sin bildning och för hvilken denna utgör idealet”504. Kompositionen är till den yttre formen hämtad från det antika dramat, ehuru ännu mycket enkel och ofullkomlig; men i detta stycke fanns dock ett tragiskt patos, hvarom medeltiden icke hade något begrepp, och detta patos har redan samma retoriska karakter, som framdeles så egendomligt utmärker det utbildade franska dramat. Det är icke längre de komiska skalderna, Plautus och Terentius, hvilka utgöra mönsterskalderna; de få vika för tragikern Seneca, och det är från honom den franskt klassiska tragedien härstammar i rakt nedstigande linie. Jodelle har från den gamla tragedien upptagit kören; versen är ännu den gamla tiostafviga heroiska versen, som i Frankrike var den vanliga; men i första och fjerde akterna, hvilka äro af en företrädesvis patetisk natur, finner man alexandriner använda. Under de följande sexton åren täflade folkskådebanan, der passionsbröderna uppförde dels andliga, dels profana mysterier, med hofsamt kollegibanan, der tragedier i Jodelles stil uppfördes; de sednare hämtade sina ämnen dels ur antiken, dels ur den heliga historien, dels äfven ur noveller. År 1568 uppträdde Garnier, den ende mera betydande tragiker emellan Jodelle och Corneille, och ehuru hans arbeten icke äro skrifna omedelbart för uppförande, hafva de dock utöfvat stort inflytande på franska tragediens utbildning. De många upplagorna ända långt in i följande seklet visa huru allmänt han lästes. För Garnier är Seneca mönstret. Efter dennes exempel lägger han högsta vigten vid det retoriska och vid diktionen; ”sentenser blifva den tragiska byggnadens grundpelare.”
Allt detta passerade en lördags-afton, och jag satt länge uppe denna samma afton, för att sluta en predikan för morgondagen, hvars fulländande min stackars väns ankomst afbrutit. Jag lade mig således något sent, grubblade mycket på om jag egentligen gjort rätt eller orätt, kände tyngden af detta, det svåraste af alla tvifvel, somnade först mot morgonen och steg således äfven upp senare än vanligt. Min första tanke gällde den stackars flyktingen. Jag skyndade att kläda mig, och ilade till honom; men huru förvånad blef jag icke, när jag fann rummet tomt, fönstret utslaget samt stående vidöppet, och flera af min väns effekter glömda på bordet. Dessa rafsade jag i största hast tillsammans, helst jag hörde röster nalkas, och icke ville att man skulle se mig der jag då var. Jag lyckades med möda att komma undan, ty strax derefter fick jag se mitt eget tjenstefolk, hvilka, nästan alla med bleka anleten och under ett besynnerligt doft men ifrigt samtalande, valfärdade till detta samma öppna fönster, utanför likväl. På en omväg gick äfven jag dit, och frågade, med låtsad förvåning, hvad de gjorde här, samt hvem som slagit sönder fönstret, etc. Först svarade mig ingen, men slutligen grep en gammal piga – som vi haft i flera år – sig an och började berätta: »Jo, vet herr pastorn, här har varit ett fasligt regemente i natt, och nu kan pastorn aldrig mera säga, att spökeriet här i byggningen är bara skrock och vidskepelse, barnsagor och sådant mer, ty nu har man inte allenast ett utan många vittnen derpå. – Jag bad henne tala tydligare,» – fortfor min gamla vän, – »och med ledsnad öfver att ej genast kunna förklara allt detta för det församlade och konsternerade folket, och med någon förvåning öfver att ej alldeles kunna det, ens för mig sjelf, afhörde jag nu drängarnes berättelse. Dessa hade nemligen den föregående aftonen varit ute på någon liten dans eller »rolighet», som de sjelfva kallade det, och återkommo omkring midnatten genom trädgården, för genvägens skull.
O c h d e t slipade glaset speglade idel rosor — väfda rosor, målade rosor o c h rosor af guld. IDUNS JULNUMMER Mm » hertiginnans » smala gröna, kalla skuggor. I änkenåders sökta M e n hennes långtrådiga assembléer med företeelse doftar lätta parfym tekonseljer. ä r o alla vanilj m e d e n liten för aldrig af a t t h a f v a liten d e n stora visa » sådana sensuella, hafva yppig halsen, röda, skönhet kanske för en färg, o c h tunga, o c h efterhängsen, ögon. hon k a n lida ifrån henne, sammet, doft för e n tjurs När och Dolgoruki En — tyst skull. o c h h o n k a n bita, brinna och Deras propra, utan långt sor. stängel såsom d e n brännande lågan telegraf blommor, som syns. i d e n stora tystnaden ljuset. E n liten ljusröda träda inför G u d s heliga ansikte v i n, eggande s o m ett rödt skynke ansikte, påminner idel bladen mörka o c h djupa s o m välvilligt, sminkadt är e n h e l t m e d banalt — Idel mjuka framme m e d e t t stort binda en vacker buskulle Oskuld, l j u f h e t o c h kyskhet hafva väft Mignonettes skära miniatyrroännu glöda. Älexejeff neddragna kärpanna. och släpande bort, och vackra. fruntimmer ». ELSA LINDBERG. [DUNS JULNUMMER. Många gånger har jag tänkt, att det skulle vara ett stort nöje att få läsa något i Idun om den norska kvinnan. Hvarje svensk kvinna, som något tänker, skulle nog mycket intressera sig för att i ord och bild få stifta en närmare bekantskap med kvinnan i Norge. Jag vågar påstå, n o m I d u syster, n, d e till A l v i l d e att den svenska kvinnan i allmänhet ingenting vet om sin norska r u b r i k e jag rna under bilderna om hennes hemlif i stad och på land, i dal och på fjäll, hvilket förklaring. antager i mycket skiljer sig från vårt.
ledes var gällande i afseende på seglation från berörde J-jäp med alla båtar och farkoster af förenämde beskaffenhet, ehvad de tillhörde A1Ipiogen eller Städernas invånare, genom Kongl, Maj:ts Nådiga Förordnande den 27 Februari 5811, på det sätt ändrades, att Allmogen i dessa Län lemnades frihet, att till frakter å utrikes orter Den 7 Juli, $37 erter begagna, sig af dess öppna båtar och min'. dre däckade fartyg, skedde sådant troligen i den afsigt, att nämnde landsorters invånare, hvilka genom Sillfiskets upphörande förlorat en förut påräknad närjngs-utväg, skull - derigenom lern-* pas tillfälle, att, genom idkandet af en således jnegifven seglation till främmande hamnar, hämta fördel af de båtar och fartyg, dem de egentligen för Sillfiskeri-handteringens bedrifvande sig förskaffat, och hvarvid , enligt Kongl. CommerceCollega Kungörelse den 9 April nyssnämnde år, ibland annat förordnades, att Båt-skepparen agde att sig anmäla på vederbörande Tullkamprare, ordentligt angifva de till export ämnade varorna, dem under Tullbetjentes tillsyn inlasta, derföre erlägga Tull och umgälder, samt derå taga behörigt pass på lika sätt, som för andra utrikes gående fartyg är stadgadt; att han ej må förbifara utlopps Tullkammaren utan anmälan och erhållen visitation, eller taga annan led, än för hvart och ett Tullkammare district är Utstakad; att han ej må undandraga sig tillsyn peli visitation af Jagt-TJppsyningsmän och Tullbetjente, hvarest de träffas, antingen i öppna sjön eller inom skars, och att han vid återkomsten ifrån utrikes ort skall anmäla sig på Inlopps - Tullkammaren, der sådana finnas, men i annat fall på Sjö-Tuljskamrarne och der afgifva märkrulla, på sätt Seglation? - Ordningen af den 15 Juni 1774 föreskrifver, samt ej taga annan led ärj för hvarje Stad vid inseglandet är bestämd - Huru* 93» Den 7 Juli.
Direetionens eller dess Ombads vidtagande åtgärder; men att, då frågan rar af ny art, Directionen dock ansett sig böra lill Utskottet hemställa, ej mindre hururida Utskottet medgåfve att Directionen, vid dåvarande Bolagsstämma, utöfvade den representation för hos densamma belånade Götha-Caual-Actier, hvarom låntagare dels redan anhållit, dels ytterligare kunde anhålla, under förklarande å Låntagarnes sida, såväl att de godkände hvad Directionen eller dess Ombud kunde åtgöra, som att de afsade sig rättigheten att utfordra ifrågakomne adier före Bolagsstämmans slut, om ock de lån för hvilka de blifvit pantsatte, dessförinnan infriades, än äfven huruvida Utskottet ansåg, att Directionen, vid framtida Bolagsstämmor, då den kunde finna Discont-Verkets fördel sådant fordra, skulle, under enahanda vilkor, samma representationsrätt utöfva. Vid pröfning af denna fråga fann Utskottet af nu gällande föreskrifter för Banco-Förvaltningen något hinder icke möta att för sådana i Banco-Disconten belånte Gölha-Canal-Actier, hvilkas egare derom gjort eller vidare i tillräcklig tid gjorde anmälan, med det förklarande i öfrigt, som den ingifne skriften innefattade, föravid då pågående Bolagsstämma, den talan, hvartill omständigheterna kunde föranleda; men öfver Direetionens hemställan om utöfrande af omförmälde representationsrätt vid framtida Bolagsstämmor ansåg Utskottet sig icke vid berörde tillfälle böra meddela något yttrande; om hvilket beslut Directionen öfver Banco-Discont-Verket, genom utdrag af protocollet, underrättades.
Konungens uppvaktning, måtte antagas äfven för de ifrågavarande till en och samma Kongl, Hof - Stat förut hörande Personer, och att åter för dem, sorn tillkommit vid den nyligen reglerade Hof-Staten för Hennes Majit Enke-D-rottningen, måtte tillämpas nämnde grunder, så vidt det med billighet och rättvisa kunde förenas i jemförelse mot dem, som förut tillhrägt en längre tid i tjenst vid de Kongl. Hofven. Härvid har nu blifvit hos Höglofl. Rulderskapet och Adeln erindradt hufvudsakligen: att, med tillämpning af de upodragne grunderne, skulle Pensionstagarne komma att till |:delar blifva i saknad af sådan förmån, emedan bland dem knapt någon lärer finnas, som ej har serskild Lön; men att det likväl vore en skyldig gärd af tacksamhet mot Högstsalig Hennes Majit Enke - Drottningens minne, att, på sätt Kongl. Majit i Nåder äskat, anslå Summan utan alla vilkor till Des* jo6o Stats-TJtsiottets Betiinianden. [Nådiga disposition för ändamålet: att sådant jeni va i skulle instämma med -Riksens Ständers Sigfid i afseende på den, efter Högstsalig Enke-D ottningen SOPHIA MAGDALENA, af Kongl. Majt efter, Nådigt godtfinnande reglerade Pensions Stat, sorn sedermera skall blifvit ökad för en del, och hvilket Riksens Ständer vid 1815 års Riksdag hade erkänt; samt att, då Utskottet sålanda föreslagit visse gränsor för Pensions legleringen och påräknat, att hvad sorn nied tillämpning deraf kunde besparas af förenämnde Summa, borde komma Staten till godo, så skulle för de af Högstsalig Hennes Majit Enke - Drottningen till bestridande öfvertagne oell bestådde
såsom säkert förespeglas, att hos allmänheten hvarje tvifvel om Bankens förmåga att när som helst för sig göra rätt, skulle på en gång förskingras, samt hvarje behof af Obligationernes användande sålunda försvinna. Banco-Ulskottet skulle åtminstone för dess del tveka, både att i sådan scala fortgå på Slats-skulds-banan och att dervid öfverlemna sig åt så gynsamma förhoppningar, som de Ledamöter, hvilka yttrat sig för ifrågavarande förslag, jemväl i händelse Sverige egde hvad det nu saknar, eller en under flere år stadgad Stats-Credit, och för sina Stats-pappers omsättning hade någorlunda jernförlige utvägar med dem, hvilka erbjuda sig åt andra länder, t. ex. England och Frankrike; och tror Utskottet tiden att förse Banken med nya Summor af Riksgälds-Contorets Obligationer i och för utvexlingens understödjande, åtminstone ej vara inne förr, än sig visat med hvad lätthet och på hvad vilkor de Obligationer, lill belopp 4.4°o,ooo R:dr, hvilka Banken redan af Riksgälds-Conloret emottagit, låta sig vid förefallande behof ineller utrikes omsätta eller använda. En hufvudomständighet„ hvarå Herr Tottie sjelf fästat uppmärksamhet, bör här ej förbigås ehuru Banco-Utskotlet redan förut i detta Betänksnde varit i tillfälle att derom yttra sig. 22 Banco-Utskottets Utlåtande N 0 16. Herr Tottie liar nemligen i början af sitt förslag erkänt den princip, alt en vexlande Bank måste vara iståndsatt att kunna minska sin Sedelstock; oell liar derigenom visat sig inse den sanning, att, sedan ett stadgadt myntvärde finnes, Rörelse-Capitalet kail komma att ökas utan någon Bankens åtgärd, oell följaktligen äfven, vid sina tillfällen, blifva för beliofvet öfverflödigt.
Mycket har ovedersägligen i sednare tider blifvit gjordt, för att befordra odlingar och ett bättre organiseradt Åkerbruk, hvaraf följden bestämdt visat sig genom en högst betydlig productiom. Det tyckes således nu vara billigt föreslå någon tjenlig utväg, att ifrån vanvärde och förstöring bevara det sålunda framkallade öfverskottet, Jag vet, att ett och annat försök härmed blifvit gjordt, men .utan -något af mig kändt nöjaktigt resultat Jag får således den äran Den i5 Dece m b c r f. m. 149 föreslå', det Kongl; LandtbruksAeacfQmien* finge sig förelägdt, att af allmänna medell ombesörja uppförandet och inrättandet af en större och en mindre Sädés-torknihgsinrättnirtg, hvilka, sedan de genom noggrannapracRska försök befunnits emot ändamålet fullkomligt svarande, skulle tjena sorn 1110- delter för dylika anläggningar inom Landet, och hvarå ritningar, kostnadsförslag och uti anläggningen kunnige personer, borde vara att tillgå vid nämnde Academie. — Egendomsägare, Socknar eller Districter, skulle sedan vara berättigade, alt, efter skedd anmälan och emot erläggande af en. lindrig afgift, erhålla, jemte kostnadsförslag , fullständig plan och ritning häröfver (t. ex. alFattade på stentryck); äfvensom Academiens, i och för detta arbete antagne, Murmästare skulle, emot af Academien fastslå b It dägtractamente, vara ovilkorligen förpligtadc, alt begifva till den ort och.. sLälle, dit de biefvo kallade. Dessa Torkinrättwingar, anlagde uti Rikets mest sädesbärande Provinser, borde, så vida de biefvo till en Allmänhets tjenst inrättade, erhålla något stadgande, ungefär i samma syftning sorn för SockcnMagaziuer, der en hvars skyldigheter ocli rättigheter biefvo utstakade; och förmodar jag, att dessa Inrättningar, antingen af enskilde eller för Allmänheter anlaggde, blifva af verklig nytta.
Commifaricr» urjFiljning ocbuppmårffambet, att tebe å ena ftban, genom för långt flråcft eftergifven? bet, bmarjebanba fveFfulIa foretag ocb forfåF till enfalbigeS forvtHanbe måtte unberlåtta# ocb beforbraS, eller s33anFen ocb 9FiF#gålbS?0jntoiret tiHfFpnbaS forlufl/ mebelft bubbel tnlofen af enocbfamtna febel, menfebel?innebafvaren# billiga anfpråF ej eller, å oanbra ftban, genorn^ öfvergifven (trånghet vib granfFningen, må blifva åfibofatte, fåfem allmänna grunber till iafttaganbe för efFrtfv it: r.o. Sitt en febel antingen må blifva till fulla våthet antagen, eller ocf fyelt ocb ballet cajjeraé; 2:0. Sitt ben fjerhebel nebantill å b^ger, hvarå namntecfningarne b efin? na#, od) bvilfen, genom olifbeten i bet få Fallabe fina trpefet/ utvifar enfamt för ftg febcln# råtta balette, inlofeS, bå benna fjerbebelår fullflånbig ocb farn? manbanganbe, utan att affeenbe gore# å be ftpefen af anbra feblar, font ber? vib må finnar bifogabe. 3:0. Sitt om, på benna fjerhebel/ antingen båba namnen eller fina troe?
Ständers uppmärksamhet och genom öfverlemnande af I,andsh«fdingens underdåniga hemställan, samt de särskildta yttranden sorn StatsKådets Teda möter och Högsta Domstolen afgifvit, bereda Riksens Ständer tillfälle att föreslå den Författning, som i detta hänseende kunde anses nödig; hvarefter Kongl. Majit ville sitt Nå; diga bedut i saken fatta. Ex Protocollcr A. H Hellman. Upp - i 74» Den 19 Juni'. Uppläst hos Höglofl, Ridd. och Add» 19 Juni> Hög vord. Prest-Ståndet d. 20 — __ Vällofl. Borgare-Ståndet d. 19 ~• r~ Hederv. Bonde-Ståndet d. 19 —~ Vördsamt Memorial!- Cjenom Utdrag af Protocollet under den 13 sistd lidno April har Högl. Riddersjrapet och Adela till Banco - Utskottet behagat remittera ett Memorial af Herr Förste Archiatern och Commendeu» ren von Schultzenheim, angående Publicité af tillståndet med Banquens Sedelrörelse. Efter ett både omständeligt och instructift upprepande af flera vid Banco - Förvaltningen före detta följde grundsattser jemte resultaterna af derå grundade operationer och företag, och under åberopande af flera exempel på Publicitetens nytta, i synnerhet det oinskränkta förtroende Riksgälds - Conloirets styrelse, genom de se. dan år 1800 från samma verk utfärdade årliga Extract, vunnit; tillstyrker Herr Förste Archiatern, att äfven hos Oss, likasom i England, till alla villomeningars förekommande, wexel - Bankens skuld eller sedelstockens belopp må nu och allt framgent, i likhet med Riksgälds - Contoirets.
Deremot kan jag icke instämma med honom i fråga om borttagande af sednare hälften’af 1 mom. i Utskrns 24 §■ Jag tror, att hvad som hufvudsakligäst skall stärka solidariska bankers credit just är den hastiga utsökning, som bankens creditorer kunna erhålla, och jag har icke heintat detina förmodan blott från mitt eget hufvud, utan de stadgandcn, som i förevar. 24 § äro föreslagna, äro ganska nära öfverensstämmande med det förhållande, som äger rum i afseende på de. banker, hvilka äro inrättade i Skottland. Der är lagen sådan, att så snart en af bankens delägare blifvit lagsökt och dom emot honom fallit, kan fordringsägaren vända sig till hvilken ledamot af bankbolaget som helst. Om man nu skulle borttaga den föreskrift, att man på en gång lan begära utslag emot direct:n och hela bolaget, skulle endast tidsutdrägt förorsakas, och hvad som skall styrka en banks credit är, att en hvar vet, att han med möjligaste skyndsamhet kan utbekomma sin fordran med ondo, om icke med godo. Jag tillstyrker således bifall till 24 $ af Utsktns förslag. ' Frih. Stjernstedt: Inom Utskm discuterades mycket om den regress, som Gr. Frölich i sin reservation velat stadga, att den delägare i banken, som blifvit lagsökt och fått betala en skuld, som bolaget haft till någon af han - Den ai Mars e. m. lens sedelinnehafvare, sedermera skulle erhålla återvinning hos öfriga delägare; men Utsk:n ansågo detta icke vara föremål för denna lagstiftning, som endast bör afse betryggandet af bankens fordringsägares rätt. Jag anhåller derföre om afslag å a5 § i Gr. Frölichs förslag och bifall till Utskms 24 5, hvilken jag tror innehålla allt, hvad i denna fråga bör stadgas. Utsktn hafva sökt göra den betalning , hvilken i laga väg kan behöfva utkräfvas hos bankens delägare, så hastig som möjligt , och derföre tror jag nödigt, att det morn., som Hr Stråle velat hafva bort, bibehålles. Frih. Klingspor:
Hans Ejccellcnce Herr Grefven och Landt Mar skalken gjorde proposition till antagande af Friherre Åkerbjelms förslag med det af Grefve von Fersen yrkade tillägg, så lydande: ”dock under iakttagande af skadeersättning, i händelse genom visitation ”under bar himmel något af varorne förderf”vas eller illa medfares, och förhrutet gods ”ej anträffas; samt alt visitation på krop”pen, då förbrutit gods ej vid densamma ”anträffas, måtte anses såsom olaglig visitation, hvilken med strängt ansvar bör ”blifva belagd.” Ropades Ja och Nej. Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Knappast är något ämne för Lagstiftaren så grannlaga, som Lagarne för visitationsrätten. Såsom princip dervid bör antagas, att afseende måste hafvas, ej blott på rättsgrunder, utan äfven på Folkopinionen; ty Lagar, som häremot strida, äro för samhället vådliga. Jag hemställer till enhvurs efter 58 IL 9 !3o Den aa Januari i e. in. / ianka, huru allmänna opinionen bedömer husvisitation. I en stael uti södra delen af Riket har jag öfvervarit den händelse, att nästan upplopp gjordes afinnevånarne, för det visitation skulle anställas hos en bland dem. Autoriteterne kunde alldeles icke verkställa Lagarne. Huru många skulle väl i allmänhet vilja biträda vid visitationer i hus? Af hundrade skulle säkert nittio gerna se, att beslagsmännen motas med våld, och bandteras såsom stråtröfvare; af de öfrige io skola sannolikt g förhålla sig passift och knappt en lemna beslagarue handräckning. Det är farligt att stifta för stränga Lagar; likväl faehöfvas några i vissa fall; men medborgarens personliga säkerhet bör alltid omsorgsfullt respecteras. Hvad särskildt angår de af Grefve Fersen i förevarande punkt föreslagne tillägg, så gillar jag det ena, om stadgande af skyldighet att ersätta varor, som genom visitation under bar himmel förderfvas.