Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då det emellertid bland de krigande partierna i strandbugten tycktes råda något slags öfverenskommelse att ryssar och norrmän icke kunde mäta sig med svenskarne, hvilka hade något af kung Carl i kroppen, så fingo de, som vissa tider måste spela den fiendtliga afdelningen, så mycket stryk att flere unga vattulands-ättlingar, sönderrifna och blodiga, förklarade att de för sin del icke längre ville vara hvarken norrbaggar eller ryssar. ”Jaså”, ropade svenske anföraren, Andreas Korp vanligen Korpen kallad, ”jaså, j bugtar, era eländiga krukor! Men svara mej nu då på den frågan: Om alla ville vara svenskar, hvem skulle då till slut få stryk?” ”Så kunde j då slå menskligt!” förklarade Pelle Kraft, aftorkande grus och blod ur ansigtet. ”Jösses mej, sådan dum torsk du är, Pelle! Om en skall te att banke ryssen, så skall en väl banke’n så han känner’t – annars är det slättes ingen nötta till.” ”Men jag kan låta dej veta”, ljöd en tredje stämma, ”att bror min Svante, som är aptekslärling – ja ja, så der på spring, förstås – han säger att herrarne på apteket påstå att stor-svenskarna der borte i Finland har lagt vänskapslag med ryssarna mot kungen, och derföre är det inte vidare på modet att piska ryssar.” ”Se der, du eländige Krabbe, en truthuggare, som skall stänga igen mun på dej en stund – och hette du inte Krabbe i ditt rätta namn, så skulle jag kasta dej ditner till bröderna dina, så att du hade kunnat bli oppkallader efter dem. Den doppen hade du väl behöft för gemenheten att så smutsa ner dej på svenska herrar och redlige män. Och nu kan du så flitigt helsa bror din – jag känner nog den pillerbärarn – att om han tar fram sådana nyheter en gång till, så skall jag med den häringe näfven så inpiska honom att han inte i bråbraske sätter ihop hvarken svenska eller finska lögner.” Den stackars Krabbe nödgades besegrad nedsätta sig på sina nedskjutna fästningsvallar.
Om nu ett stadgande intages i Utsk:ts förslag ungefär - Den 12 Maj e. m. 113 gefår i enlighet med den ordalydelse, Hr von Koch föreslagit, synes mig, att man uttalat en riktig grund, hvarifrån man utgår vid tillämpning af bevillning å Svenska statsverkets embetsman, utan afseende å nationalitet; samt att derigenom äfven den af mig anmärkta ofullständighet i Utsk:ts förslag blifvit afhjelpt. Gr. af Ugglas: Äfven jag medgifver, att det af Hr von Koch framställda förslag ar bättre än Utsk:ts; men jag kan likväl icke frångå, att jag finner det ligga något liksom litet stötande uti den beskattning, som uti förevarande fall är ifrågaställd för Norrmännen. Skola Norrmännen erlägga bevillning .till Svenska statsverket för de bidrag, eller de löner, de af Svenska statsverket erhålla, så förefaller det mig, som om Norska staten skulle kunna på samma sätt hafva anspråk uppå att erhålla något bidrag för sig från de Svenska embetsman, uti hvilkas löner, till en viss del, Norska statsmedel ingå. Jag tror att den tanken, att Norrmän böra vara befriade från att erlägga sådane afgifter, är riktig; och får, på grund deraf, hemställa om återremiss af denna punkt i Bet:t. Hr von Koch: Om jag rätt uppfattat hvad Gr. af Ugglas nyss i ämnet anfört, synes mig att Gr:n missförstått Utsk:ts yttrande. Utsk:t föreslår nemligen, att Norrmännen skola betala bevillning för de medel, de från Svenska statsverket upbära. Hvad de förenade rikenas ministrar t. ex. i Petersburg, Wien och Konstantinopel beträffar, så erlägga de bevillning här i Nikolai församling; och jag anser icke något skäl att fritaga dem derifrån, så länge de äro Svenska tjenstemän. Skulle man vilja tillvägabringa någon ändring i rigtning, att få större befrielse, än den nuvarande, så tviflar jag dock, att sådant har någon utsigt att vinna framgång i de öfriga Stånden, der denna fråga redan varit före. Jag får således anhålla om bifall till det af mig framställda förslag samt att frågan icke återremitteras.
Lckwal förhindra vesta tyander, att all säd som finnes i landet, eller som kan infösstrilmas, icke kan förwandlas li l brän-vin, utan åtminstone sa mycket blifva qmar, till wist tid, som swarar emot detza tyngder; men deremot more der onekeligen bättre för der allmänna, alt sä wäl denna säd. som den, hwUken förädlas wid detza fabriker, blefwe i behåll , landet, säsom en rillgäng för Kronan och landers inwänare, till förefallande behof, och det till wida lägre pris, än dä den skall köpas af dessa, sälnnda lillst'-pade nya spannemälshandlare, som äfmen h-fwa inrereste ufaf höna sädespriser, sedan de försett sig med rillräckeligt förlag, ty waran blifver alrid dyrare i andra och tredje handen. De som halma mycken spannemäl al sina egendomar, eller af sina löner, hafma wisterligen större inkomster g-nom högre sädespriser; men att ge -om branwinsfabriker wilja stegra dem, wore lika »patrio lskr och omenstligr, som art önska mistwexr eller krig j landet, ty derigenom minnes samngg änoamäl, och den mindre jordbrukaren förlo, rar i a'ra fa l genom detza fabriker, hmarest brän» winer kan folias för lägre pris än af mindre hrän, rvinsbran» re, och mänga h and dem, sä köpa säd till eget behof. Dä Den 28 MajiA29 Dä jag nu endast bestridt hi fwudprinciperna t betänkandet, får lag wld de^ öfriga, som kunde fordra wederläqgning, endast anmärka/ att uti projecrek om lagar r.i. m., stadgas genom 2 H., akt alla krogar pä landet förbjudad; men deremot tillätes uti 4 §. att styrelsen sär derom förordna, efter omständigheterna. Denna motsägelse föranleder till krogarS bibehållande
BankoUtskottets, det Förstärkta, Ledamöter, val af. XII. 210, 2gi. XIII. i'5i, 234- BankoUtskottets, det Förstärkta, Memorialer: N:o 48. med anmälan om utgången af den omröstning, som. inom Utskottet blifvit anställd öfver åtskillige frågor, rörande hufvudgrunderna för Bankens rörelse och förvaltning. XIII. B. 275. — N:o 146- med anmälan om utgången af de omröstningar, som inom Utskottet blifvit anstälda öfver åtskilliga frågor, upptagne i BankoUtskottets under N:ris 76, 121 och 107 afgifne Memorial. XXII. B. 23o. A. 256. — N:o i5o. med anmälan om utgången af de i Utskottet anställde, i BankoUtskottets memorial N:o 147 föreslagne, voteringar. XXII. B. 258. A. 25g. Bankooch LagUtskottens Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: N:o 1. öfver RiksdagsFullmägtigen Peter Perssons från Calmar Län motion, om åläggande för Rikets Ständers Bank, att till vederbörande — N:o 6. med förslag lill sammanjemkning af de inom RiissStånden fattade skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utskottens under N:o 4 afgifna Utlåtande, i anledning af i 34 ) gjorda änmSrlnirigaf vid Betänkandet N:o 2, med förslag lill Bankooch LågUfsköttens Memorialer, Betankanden ocii Utlåtanden: N:o 7. i anledning af vissa skiljaktiglieter uti Rikets Ständers senast fattade beslut, rörande lagstiftningen för enskilde Banker. XXII. B. 116. A. 174. E. 217. —- N:o 8. öfver Herr Friherre Ludvig Boyes och Herr N. W. Stråles anföranden, angående åtskiljande af de ekonomiska och financiella delarhe i förslaget till
Hr Silfverstolpe här på Riddarhuset är icke mer än livar och en annan enskild härstädes; men jag känner tillika Hr Silfverstolpes karakter ifrån min första ungdom, och jag vet att han är en man, som vet hvad han säger och hvad han gör. Jag har i alla tider, sedan jag börjat tänka, i möjligaste måtto sökt att hålla mig till Regeringens sida; om jag ej det gjorde vid detta tillfälle, så skulle jag frångå dc tänkesätt jag alltid hyst. Jag skiljer mig ogerna ifrån Regeringens åsigt i stora frågor, såvida jag icke finner att bon beträder en bana, den jag ovillkorligen måste ogilla; men sådan är ej händelsen. Jag tror, att Ständerne, såväl vid föregrde riksdag söm denna, visat sin oförmåga alt komma till ett slut på vanlig väg i delta ämne, och tror att tid behöfves innan Ständerne på egen hand komma (ill eli klokt resultat i denna del; jag tror icke att det sker vid denna, icke eller vidkommande riksdagar. Jag skulle således gerna se, att Regeringen behjertade nationens ställning; jag sätter helt och hållet härtill mitt hopp. Jäg får ej ifrågasätta att ju Regeringen vet hvad den bör veta. Den känner alltså hvad del i representationen bör lemnäs det egentliga folket, eller democratien. Den känner äfven, ali ett samhälle ej kan fortvara utan bildningen, och vet således äfven hvilken andel bör gifvas ät aristocratien, det är de ypperste, de bäste. Den känner, att Sverige är ett sjelfständigt constitntionelt samhälle, men den glömmer ej eller, att detta samhälle utgör en länk i det stora Europeiska bildade samfundet. Jag har derföre mycket fästat mig vid den comité, som blifvit föreslagen, och hvarom vi framdeles komma alt besluta. På grund af hvad jag nu anfört, får jag vördsamt hemställa, Den 12 Mars f. m. 175 ali lii' Gr. o. Landtm, ville göra propos. på bifall lill det förslag lill gemensam tanka, som Hr Akerman framställt. Ilr von Hartmansdorff, August; Af alla de förslag lill gemensam tanka, som hittills blifvit för R. o. Ad. framställda, anser jag det nu förekomna vara det farligaste.
Teckningen af Circejus är den bäst lyckade, emedan alla de drag, genom hvilka författaren velat teckna hans lättja och lättsinne, äro sådana, att de kunna på scenen framställas i handling; figuren är också derföre mera individualiserad, och en stegring i hans moraliska förderf är af författaren både afsedd och antydd; ångren kommer med nöden, men hvad bestående verkan den derigenom åstadkomna förändringen har på Circejus får man icke bevittna. Vida sämre är Palladius tecknad, emedan hans verksamhet, studerandet, icke lämpar sig för teatralisk framställning. Det personliga hos honom, yttrar Ingelius med rätta, ”är nära nog att förflyktigas af allmänna religiösa och moraliska betraktelser samt lärdomsprål. — I hufvudhandlingen är en episod inflätad, som endast i ringa mån kan med den sägas sammanhänga. Circeji umgängesvänner äro en ”hofbuss,” en soldat, en skrifvare, och i deras sällskap uppträder han åtskilliga gånger; men sedan de i femte akten drifvit honom ut ur källaren, röra de sig mera sjelfständigt och jemte en köpman och en handtverkare, hvilka här först framträda, prisa de i denna akt sina resp. yrken för att i nästa akt förklara, att deras lycka svikit dem, hvarföre de önska sig döden. Man kan fråga hvad dessa personer och deras öden hafva att göra i en komedi, som behandlar ”flit och oflitighet,” då det ingalunda framhålles, att lättja är orsaken till deras iråkade olycka. Men förmodligen har författaren, såsom titlen angifver, velat dermed visa ”den af bokliga konster hämtade lärdomens beståndighet i jemförelse med ärans och andra oförvanskliga håfvors obeständighet;” ty omedelbart efter det de ofvannämnde personerna anropat döden, har Palladius följande något oklara yttrande: ”Pythagoras haffwer wäl lärt, Alt hwadh Gudh haffwer tigh beskärt, Om tu thet ey i huffwudet bär, Sey ey at thet titt egit är. Så wara sant, witna klarligh, The män här talte vppenbarligh. Alla önska dödhen öffwer sigh,
Slrifv. N:o 27,28- 65 de Skattpenningar, måtte sålunda förändras, att det dermed åsyftade ändamål * genom förhöjda prasmier* Säkrare vinnas karn Rikets Ständer framhärda etc. N:o s8. \jppl. Preste-Ståndet d. 19 —• — Borgare-Ståndet d. 21 Bonde-Ståndet d. 21 — ■— Rikets Ständers underdåniga Skrif veise an~ gående offentlighet vid lottning af mål i Hof-Rätt och Paidstufva-Rfitt i de Städer j der Känineis-Rätt är, m. m. S. A. K. I anledning af väckt fråga, att, då, enligt stadgandet i 27 Cap. g. §. Rättegångs - Balken, lagvadde och instämde saker skola i Hof-Rätt till dess Ledamöter genom lott utdelas, denna lottning, icke allenast vid Hof-Rätter, utan ock vid alla öfriga Domstolar, der den eger rum, äfvensom vid Eder Kongl. Maj:ts Nedre Justitise-Revision, måtte ske för öppna dörrar, sedan dågen förut genom anslag blifvit kungjordt, om hvilka mål lottas skulle, har hos Rikets Ständer förekommit, att en sådan offentlighet vid lottBihang t. R. S:s Fröt. 10:de Sami. 9 66 Exp. Utsi. Förslag till und. Shrifv.
Josef satt tyst och sluten i ett djupt fönster af det stora, prydliga, med alla rikedomens lyxartiklar försedda rummet. Grefvinnan teg en stund, lagade om bränderne i brasan, gaf barnen hvar sitt päron, och skickade en af dem med korgen bort till Josef, som blott med en böjning på hufvudet uttryckte sin tacksamhet, och att han ej ville hafva päron. Grefvinnan gick till pianot, sjöng en liten glad och liflig sång, som brukade vara Josefs förtjusning, men han yttrade ingenting derom. Hon steg upp från piano’t, gick ännu ett par gånger fram och åter i rummet, men sade sedan: »Kom nu fram till elden, kära Josef! Sitt icke så der trög och ängslig; det förstämmer dig sjelf och allt annat.» »Jag tackar, jag fryser icke,» genmälte Josef. »Ack du fryser visst, fast du icke vet det!» skämtade grefvinnan. »Den fryser alltid, som är vid dåligt lynne, som utan orsak, utan rim och reson, »som man säger», är tvär, sluten, mörk i hågen, som stöter ifrån sig sina vänner, och – till råga på allt, ej en gång söker och finner sig sjelf, utan är, om han vill bekänna sanning, ren, oblandad sanning, missnöjdast med sig sjelf.» Josef teg. »Huru är det med din häst Josef?» frågade grefvinnan efter en stunds tystnad, i hvilken barnen dock ej voro inbegripna, som af de uppgifna fruktkorgarne blifvit mycket muntra. »Förträffligt!» svarade Josef. »Han tycker väl om att stå inne och spisa hö och hafre, och se sin herre och herskare minst tjuge gånger om dagen,» yttrade Grefvinnan glädtigt, men då Josef lemnade dessa ord, som mera voro en reflexion än en fråga, obesvarade, tystnade hon åter. »Jag har icke sett din Mylord på ett par dagar,» återtog grefvinnan efter en paus, »han är väl icke bortsprungen, eller annars något illa med honom?» »Jo, han har varit borta några dagar!» svarade Josef kort. »Och hörs inte utaf,» frågade grefvinnan med något häpet och ängsligt i tonen.
Ville man åter detta undvika, skulle deraf föranledas tvekan om beväringens tidiga uppkallande, och vid en möjlig öfverrumpling nödga oss att tillmötesgå en fiende med oöfvade massor i förtunnade ramar, eller förleda oss att möta honom ensamt med små dyrbara regementsstammar, snart medtagna i de första drabbningarne, qvarlemnande organisationens brutna skal, sedan hennes kärna blifvit förtärd. Den anmärkning kan med fog göras, att då arméens organisation beräknats för en vanlig krigsfot af 70,000 man, borde äfven beväringsmanskapets öfningar derefter rättas. De fördelar, en öfvad och krigsfärdig styrka medför, skulle derigenom säkrare vinnas, och arméen alltid kunna fullmatad och fulltalig gå i fält. Om komiterade, det oaktadt, inskränkt sig till att föreslå den styrka, som ständigt och utan förberedelse borde kunna påräknas, till 50,000 man, har det skett för att i fredstid icke betunga nationen mera, än Statens säkerhet oeftergifligen kräfver, och denna inskränkning har ansetts möjlig, endast under förutsättning att en reserv af omkring 20,000 man, inom icke allt för lång tid, kunde vara färdig att understödja den först utryckande styrkan. Häraf följer ock, att om tiden medgifver förberedelser och tillräckliga vapenöfningar före fälttågets öppnande, arméen då bör kunna med mera samlad kraft från början uppträda. Den beväringsstyrka, åt hvilken årligen borde gifvas denna fullständigare öfning, är beroende af stammens styrka. Denna är nu (officerare, underofficerare och spel oberäknade) 29,446 man. Om en tillökning, enligt de förslag, som komiterade framlagt, erhålles genom åtskilliga nu anslagna och indragna nummer vid indelta arméen, genom öfverföring af några för flottan möjligen öfverflödiga delar af båtsmanshållet, samt genom någon förstärkning af den värfvade stammen vid artilleriet, kavalleriet och ingeniörtrupperna, så kunde stammen uppbringas till omkring 34,000 soldatnummer.
Rentor eller liäriröra från redogörelse för disponerade medel, samt Uppbördsmäns i dessa mak anförde besvär; äfvensom Handlingar rörande sökt ändring i Bevillnings-mål. 7:0 Ansökningar, Förklaringar och Besvärs» handlingar i brottmål Och Fiskaliska abtioner* samt i alla sådana Öéconomiska, Politieoch JVIilitaire-.ärender , hvilka antingen kunna röra någon hel menighet, eller hafva afseende på Allmänna onéra, såsom publika byggnader, vägars Och broars underhållande, Knekte-, Rustnings» Och Roterings skyldigheters utgörande, Skallgång och Varggårdars anläggande, Krono», Fånge ach - jDen 5 JuH. 495 och Gästgifvarskjuts, med mera dylikt; jemte de Utlåtanden, Bevis och Expeditioner Domare och Embetsman i dessa ärender meddela, så. väl som alla Utdrag af Socknestämmo Protocoller; äfvensom Fullmagter och Voterings-sedlar vid Presteoch andra val; men i mål angående öfverklagade olagligheter vid Prestval och flera tillfällen, då de samma icke innefatta någon förbrytelse, utan mera för Civile än Crirninelle äro att anse, nyttjas stämpladt Papper, såsom vid andra Rättegångar stadgadt är* 8:0 Qvittancer för omyndiga Barns medel samt Förmyndare-Kammarens uträkningar derå; och i allmänhet alla Handlingar som röra redogörelse för Förmynderskap. g:o Resepass till och från Riksdagar, såväl som till resor i Embets ärender. 10:0 Afsked för Ryttare , Dragoner, Soldater och Båtsmän. 11:0 Orlofs-sedlar för Privatorum Tjenstefolk samt Prest-attester. 14:0 Af Officerare utgifne Permissions-Bref eller sedlar på tjenstledighet för Corporaler vid Infanterierna samt Ryttare, Dragoner, Soldater och Båtsmän, enär de i sina angelägenheter ej resa utom Eänet; börandes de i annat fall vara försedde med vederbörligt Rese-pass, charteradt på sätt §.
Under målets handläggning vid Ilärads-rätten, upplyste-, medelst derstädes företedde handlingar, att Nätra och Själevads socknars jordegare redan i medlet af 1500:talet, emot gemensam ansvarighet till Kongl. Majit och kronan lör viss årlig skatt, hvilken i förstone utgått endast i vissa mark och ören, men sedermera utgjorts af strömming fran en fjerding till och med en half tunna af hvarje båt, som begagnats, idkat fiske invid åtskilliga öar, skär och utholmar, hvilka från nämnde socknar utlöpte mot öppna hafvet, och att i kronans räkenskaper från och med är 1541 till och med år 1603 bland andra fiskelägenheter, som begagnades, voro uppräknade Trysunda, Skrabban, Eli eller Elfsö, Hvemsingen, Vägön och Elgön samt Klösaskär m. 11.; att Trysunda under berörde tid upptagits än under Själevad och än under Nätra; att ä Nätra ting den G och 7 Februari 1684 länsoch tolf-inän på deras tjenste-ed tagit, att inom tingslaget följande skär deli öar funnos, nemligen: »l:o: Trysunda, half och andra halfparten kommer Själa socken till; 2:o: Skrubban: 3:o: Gråskär; 4:o: Klubben; 5:o: Hveinsingarne; G:o: Gråskärsbodann, och att dessa fiskeställen voro utskärs, der främmande jemte socknarnes män fiskade, och icke skattlagde vidare än att bonden gaf sin skatte-strömming; att Trysunda fiske icke varit i kronans jordeböcker upptaget förr än år 1700; att, efter det vid en S/a/s-U/tko/fefs Ut/ålande, \:o 94. 3 inför Nätra Härads-rätt samma år hållen ransakning, huruvida Trysunda vore kronofiske, blifvit utredt, bland annat, att allmogen uti Nätra och Själevad, som till kronan betalt sin skatte-strömming och der fritt haft sitt strömmingsfiske af ålder, såsom allmänningsvatten, till hälften hvardera uppburit taxa eller båt-rodd af södra stadsboerne, för att desse med sina båtar nyttjat hamnen vid Trysunda kronoskär, hvilket läge i råskillnaden emellan berörde socknar, Kongl.
Då 2 morn. i 4 § blott har afseende på tillgrepp föröfvade af tjenstehjon, köpmansbetjent, gesäll, lärling eller annan sådan enskild tjenare, men ej å dylika brott af skeppare och formän, hvarom handlas i nästföljande 4 morn., har Utskottet, enär likväl alla dessa personer äro nämnde i 3 <§, till hvilken i förstnämnde mom. hänvisas, ansett denna hänvisning böra utbytas emot ett uttryckligt tillkännagifvande af hvilka personer, som i mom. afses. Som Konungen, i egenskap af enskild ägare, inför lag ej betraktas annorlunda än såsom annan privat person, synes lagen ej heller, i hänseende till brott emot denna enskilda äganderätt, böra göra det afseende, som i 8 mom. af 4 § blifvit föreslaget. Att vid gods, ehvar det befinnes, fästa en viss helgd är särdeles betänkligt. Det kan i tillämpningen leda till många svårigheter, och om rättvisan deraf torde mången tvifla. Om t. ex. någon stjäl en Konungens tillhörighet vid Hans i en aflägsen trakt af riket belägna enskilda egendom; så lärer man ej kunna påstå alt brottet varit större, än om det tillgripna godset tillhört någon vid egendomen boende person; och att bevisa det Konungens äganderätt varit brottslingen veterlig skall alltid blifva svårt. Af denna anledning kan Utskottet ej tillstyrka antagandet af ifrågavarande mom. oförändradt. Deremot anser Utskottet den omständighet att tillgrepp skett i Konungens slolt böra såsom en försvårande omständighet betraktas. Sådant påkallas af ställets helgd, och står tillsammans med i öfrigt antagna lagstiftningsgrunder.
Afstå ifrån mig, Harry Merton, den rikaste egendomsegare i hela trakten! — utropade han med en röst, som vittnade om lika mycken bestörtning som vrede. Jag ryckte på axlarne med en något spefull min, som ännu ytterligare retade min dumdristiga och egenkära friare, han sväljde de ord af förtrytelse, som utan tvifvel sväfvade på hans läppar, bugade sig med ett utseende, som liknade en bunden doggs, och aflägsnade sig med hastiga steg ur parken. Jag stannade tankfull qvar, mot min vilja distraherad i min sorg genom detta helt oväntade frieri, som kommit i den minst lyckliga stund för mr Merton. I mitt sinne öfvervägde jag likväl nu de möjliga fördelarna af det parti jag afslagit. Jag hade nyss så lifligt önskat att på hvad vilkor som helst kunna lemna Aukwoodhouse, och det enda sätt, som erbjöd sig, ett medel, hvarpå jag aldrig tänkt, hade jag förkastat. Men kunde jag väl göra annat, så länge kärleken till Percy och det aftynande hoppet om hans trohet ännu lefde i min själ? Hade vi icke lofvat hvarandra att vänta i fem år, och ännu voro ju knappt mer än tvenne år förflutna? Jag hörde det försvinnande bullret af mr Mertons vagn, som i häftig fart rullade bortåt landsvägen, och vände mina steg tillbaka till slottet. Med nedsänkt hufvud vandrade jag framåt allén, då någonting glänsande framför min fot fäste min uppmärksamhet. Jag lutade mig ned och igenkände samma lilla flaska, hvilken jag helt nyss sett i mr Mertons händer, och som han nu i sin brådska och tankspriddhet för andra gången tappat. Utan att egentligen tänka derpå, upptog jag och stoppade den i en af pocherna under min klädning och fortsatte min väg till slottet. Man hade redan tändt ljus i salonen, middagsklockan ringde, och orolig öfver mitt dröjsmål, skyndade jag upp för trappan, för att kläda om mig till middagen. Besynnerligt nog sysselsatte mig tanken på den möjlighet till befrielse, som jag förkastat, mer än jag sjelf kunde förstå; och föreställningen att finna ett annat hem, tills Percy erbjöd mig