Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lidens socken Holms d:0 Attmars d:o Hässjö d:0 Från orter utom Länet Transport Antal. Ångermanland. Säbrå d:o Nordingrå d:o Häggdångers d:o . Wiksjö d:o Öfverlännäs d:o Ed d:o Nätra d:0 Arnäs d:0 Ytterlännäs d:o Dahls d:o Hellgums d:o Sånga d:o Stigsjö d:o Multrå d:o Från ställen utom Antal. Summa 411. hvaremot det till välförtjent beröm bör upplysas, att ifrån Tynderö och Haverö socknar i Medelpads fögderi, samt Hernö, Högsjö, Graninge, Resele, Liden, Junsele, Ramsele, Edsele, Bodum, Fjellsjö, Tåsjö, Sidensjö, Skorped, Anundsjö, Själevad, Mo, Björna och Gideå socknar i Ångermanland ingen kurhuspatient blifvit intagen till vård å kurhusen i Länet. Kolera-sjukdomen, som i Länet yppade sig åren 1833 och 1833, skördade icke många offer, och det vill nästan synas, som denna epidemi icke skulle finna synnerlig näring inom Wester-Norrlands Läns vanligen sunda område. År 1834, då sjukdomen första gången visade sig inom Länet, medtog den endast 6 offer, nemligen 4 i Sundsvall och 2 i Nyland; men 1830 var Länet fritt från koleran. Under år 1853 insjuknade i Sundsvall 6 personer, deraf 4 dogo, och näst lidet år, då farsoten var något mera spridd, började sjukdomen i Sundsvall den 3 September, hvarifrån och intill den 2 November, då Magistraten rapporterade att den upphört såsom epidemi, 215 insjuknat, deraf 50 dött. Af i Hernösand insjuknade 8 dogo 5, och 18 spridda fall af kolera inträffade i Attmar, Tuna, Tynderö, Stöde, Häggdånger och Torps socknar, bland hvilka 8 afledo. Inom de flesta socknar finnas examinerade barnmorskor, men i några bibehållas ännu oexaminerade, af hvilkas okunnighet äfven detta qvinqvennium svåra följder inträffat.
Maj 1861 och kommer att gälla från och med innevarande år, har gifvit åt sin 1 § en helt annan ordalydelse ty deruti heter det att “utaf hvar och en i mantalslängd upptagen person, som, enligt gällande författningar, skall utgöra mantalspenningar, erlägges personlig skyddsafgift med —“ Häraf följer att alla, som, enligt gällande författningar, äro befriade från mantalspenningars utgörande, icke heller erlägga personlig skyddsafgift; fördenskull och då högstberörde nådiga Kungörelse den 13 Mars 1846 stadgar, att den ifrågavarande folkskole-afgiften skall erläggas af alla, som äro underkastade personlig skyddsafgift jemte gemenskapen vid indeldta Arméen och Flottan, så synes också häraf blifva en följd att alla de, som låta sig mantalskrifvas såsom backstugusittare och inhysesfolk tillika med dem, som hafva fyra minderåriga barn och omförmälas uti 144 § af 1858 års Bevillnings-förordning, från och med detta år blifva befriade från den folkskole-afgift, som de hittills erlagt. Om man också ansett det för rättvist att de mindre bemedlade arbetsklasserna icke genom någon slags direkt afgift till Statens behof påminnas att de också äro frie medborgare, så torde likväl det vara billigt att de erinras om sin föräldrapligt, att något uppoffra för sina barns undervisning. En sådan åsigt gjorde sig också gällande hos 1844—1845 års
De bruksanläggningar, som blifvit tillåtna, tyckas väl icke stå i sammanhang hvarken med I immen örelsen, eller vara skadliga för allmogen, men förhållandet blir in praxi något annorlunda; ty då ett bruk anlägges vid nedersta falle', så uppstår alltid tillfälle för bruksägaren, 0111 han så vill, att förhindra eller tillintetgöra hvarje handels bemödande att få timmer nedfloltudt på samma vattndrag. Uddeholms bolag har icke lilo! t afsett bruksanläggningar, utan äfven att kunna omsluta alla skogstillgångar för sina sågverk, som ligga vid Munkfors, och delta förklarar hvarföre jag kunnat yttra att hela orten kan anses sora underlagd Uddeholms bolag. Folket deromkring stannar i skuld till bolaget för utlemnade förskotter, och når bolaget så vill, gör det sig först till ägare af skogen och sedan till hemmanen, och orri bolaget följer samma systeme sorn hittills, kommer dess egendom att utsträckas ifrån Muncklorp till Norrska gränsen. Delta vare sagdt för att upplysa hvad allmogen kan hafva för nytta af denna slussanläggning, och detta galler så väl dea vid Forshaga, som Dejefors, ty alla Uddeholms bolags elB-eter skola passera genom dessa begge slussar, och således är det vigtigt för bolaget alt fä cana! öppnad. Hvad slussen vid Forshaga särskildt beträtfui, sa tillstöter en serie af bruksegendomar såsom Östanås, Fösked, Mullbacka, 111. II., hvilkas vattendrag stöter till Clarelfven nedanom Dejefors fall och således hufva löga nytta af slussöppningen vid Dejefors. Efter mångå stridigheter biktade sig dock ändlligen ett bolag 182’j för delta arbete, och sedan detsamma vidtagit åtskilliga tillgöranden, inträffade att Gr. von Platen blef chef för Sloiamirals-embetets 3 afdelning och personligen höll en undersökning i detta afseende, då hau fann den förut uppgifna ideell till canal byggnaden Olik - Den 27 Mais f. m. 3g3 oriktig.
Då nu öfverläggningen ang:de förevar, punkt ansågs vara fulländad, förklarade Hr Gr. o. Landtm, att han, då denna punkt innefattade förslag rör:de bevillningen af så väl arbetsfolk som gesäller, mea hvad nu blifvit yttradt haft afseende endast på bevillningen af arbetsfolk, ansåge sig böra i ämnet framställa särskilda propos:r, och nu finge hemställa om R. o. Ad. bifölle hvad Utsk. i denna punkt hemställt i afseende på bevillmn af arbetsfolk i städerne och på landet. Ropades ja och nej. Sedan Hr Landtm, härefter hemställt, om R. o. Ad. afsloge Utsk:s hemställan om bevillning af arbetsfolk i städerne oell på landet, samt jemväl denna propos. blifvit besvarad med ja och nej, förklarade Hr Landtm., det han trott sig finna alt denna sednare propos. blifvit med öfvervägande ja besvarad. Frih. Raab: I öfverensstämmelse med den antydan, jag i min reservation framställt och under diskussionen i dag återupprepat, vågar jag nu väcka den motion, alt en mot den hittills varande bevillnrn svarande afgift må af arbetsfolket utgöras, men tillfalla kommunen till hjelp i dess fatligvårdskostnad. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att denna motion, sedan den blifvit skriftligen aflemnad eller till prot. uppfattad, skulle blifva inför R. o. Ad. föredragen. Hr Sandströmer: Då uti 14 § förekomma flera andra stadganden, der bevillnrn finnes fördelad under särskilda klasser, hemställer jag, om icke, för den möjliga händelse att R. o. Ad., vid föredragning af 9 och 10 §§ af sjelfva förordnm, skulle linna för godt, att i anledn. af gjorda anmärkn:r frångå den nu gällande klassifikationen, det vore lämpligast att uppskjuta beslutet ang:de förevar. 14 § i dess helhet, intilldess den kan föredragas i sammanhang med förberörde 2:ne §§.
Nådiga framställning om den förhöjda aflöningens beviljande för år 1857, skulle Rikets Ständer ej allenast uppfylla samma förbindelse emot Statens tjenstemän, som redan blifvit fullgjord emot deras egna tjenstemän i Riks-banken, utan äfven på ett verksamt sätt samtidigt öka penningetillgångarne för industri-idkarne och förhindra att de olycksbiingande följderna af krisen måtte i någon vidsträcktare mån sprida sig äfven bland Statens egna tjenstemän. På grund af det anförda och med erinran, att hjelpen måste blifva suar, om ändamålet skulle vinnas, har Herr Cederschiöld yrkat, att Slals-Utskottet måtte anmodas alt, så fort ske kunde, före 1857 års utgång afgifva nytt Utlåtande i 4 Slats-Utshollets Utlåtande M 231. ämnet äfvensom att den äskade löne-förhöjningen för nämnda år skalle beviljas att med falla beloppet utgå. Utskottet, som för besvarande af återremisserne funnit sig böra afvakta den tid, då behandlingen af stalsregleringen hunnit, fullbordas, har, efter det samtlige lönestater å de särskilda Hufvud-titlarne nu mera blifvit af Rikets Ständer pröfvade, till förnyad handläggning företagit frågan om löne-förhöjning åt Statens embelsoch tjenstemän m. fl. för nästlidet år ocb skall nu derutinnan afgifva yttrande, omfattande ej mindre 2:dra, 3:dje, 4:de och 5:(e Hufvud-titlarne, hvilka Utskottets förra betänkande ensamt afsett, utan äfven 6:te, 7:de och 8:de Hufvud-titlarne, och således samtlige titlar, hvarå de stater och korpser finnas uppförde, för hvilka löneförhöjning i fråga kom m it.
Hon ville tala, men en blick ur Odowalskys ögon gjorde att hon teg. Det låg någonting på samma gång hotande och bedjande deri, att Minnchen ej kom sig före att yttra ett enda ord om hvad som passerat. Efter en kort rast aftågade ryttmästaren, följd af Ernst Odowalsky, som först erhållit tillåtelsen att gräfva ned Nero, till Miltnitz. Minnchen återvände så hastigt hon kunde till sitt hem. Vid svenskarnes ankomst till slottet Miltnitz blef der ett lif och en rörelse, som ej på många årtionden herrskat der. Ryttarne inqvarterades i sidobyggnaderne. Fredrik Dahlspets erbjöds och mottog ett rum i sjelfva slottet, så beläget att han derifrån kunde ha utsigt öfver den rymliga gården och de spår af vallar, som här och der funnos i behåll. Miltnitz hade nemligen förut varit ganska starkt befästadt, men under de fordna krigen råkat ut för åtskilliga belägringar och då blifvit ganska illa medfaret. Då ryttmästaren under färden till slottet blef fulkomligt öfvertygad om att Ernst Odowalsky var icke blott protestant utan äfven varmt tillgifven svenskarnes sak, ansågs han naturligtvis ej mera såsom en fånge. Han förde också den svenske befälhafvaren med den största artighet in i slottet. Det var också han, som sjelfmant anvisade ryttarne deras platser och gaf äfven sjelf befallning om att deras hästar skulle förses med rikligt foder. Väl grämde det honom icke så litet, att Minnchen undsluppit honom genom den svenske ryttmästarens ankomst, men han hade nog styrka att dölja dessa sina känslor. Fredrik Dahlspets var, oaktadt han egde en tapper och pröfvad skara, ändock en smula orolig för sin ställning. Königsmark var ännu ett godt stycke aflägsen från Miltnitz, och nog skulle det kunna hända att borgens besättning innan dess blefve anfallen. De andre ströfkårer, som voro utsände från hufvudstyrkan, hade allesammans tagit andra vägar. Visserligen skulle en händelse kunna foga så, att någon af dem komme i närheten af Odowalskys egendom, men detta var naturligtvis ingenting att med säkerhet lita på.
Jag erkänner villigt att sådant i princip är riktigt och jemväl nödvändigt i länder, der representationen är sammansatt genom samfälda val och en verklig parlamentarisk styrelse finnes; men lika med Hr Munck af Rosenschiöld anser jag en sådan rättighet med vår nuvarande representativa sammansättning, der upplösningen sannolikt aldrig komme att gälla några andra Stånd än Borgareoch BondeStm, vara både obehöflig och sannolikt gagnande till ingenting, utan snarare, om en sådan åtgärd någon gång vidtoges, föranledande till missnöje och en ännu skarpare opposition mot Regeringen vid de nya valen inom nämnde Stånd. Jag befarar äfven att genom ett sådant tillägg förslagets framgång, åtminstone i BondeStit, skulle allt för mycket äfventyras, och jag tror dessutom att ett tillägg af denna beskaffenhet, om det erfordrades, kunde blifva föremål för ett alteniatift förslag till lydelse af 111 :te g:n R. O. Deremot vill jag instämma i den anmärkning, som af Hr v. Koch blifvit gjord emot ly - 126 Den 11 Augusti f. m. delsen af 109:de§:n, der verkligen en tvetydighet förekommer, huruvida K. M:t vid urtima riksdag skall kunna föreslå en förändring af den gamla bevillningen, — en rättighet, som likväl obestridligen bör tillkomma Regeringen, och som dessutom är öfverensstämmande med nu gällande grundlag. Slutligen har jag med förundran hört en ledamot yttra, ait mången ansåge riksdagarne nära nog skadliga, emedan hvarje riksdag innebure likasom en slags dissektionsprocess med statskroppen, som dervid alldeles plockades sönder; och resultatet af årliga riksdagar torde således blifva att det icke dröjde tre år, utan endast åtta månader, innan man vände upp och ned på allt som blifvit gjordt under föregide riksdag. Jag tror tvertom, att årliga riksdagar, med för tre år valde representanter, skulle leda till vida säkrare kontinuitet och stadga än de nuv:de 3:åriga riksdagarne, med ombyte af representanter vid hvarje riksdag.
Det är hennes afsikt att förmå » praktiska » män och kvinnor, som äro förfarna i åtskilliga förvärfsgrenar, att följa henne till Afrika för att där verka som lä- rare och lärarinnor. En moder. En lifsbild från den nya världen, för Idun af Hilma Angered Strandberg. Ansiktet var lugnt, o c h h a n k u n d e icke låta bli att se litet glad ut ibland. » Nu ska vi h a oss en riktig treflig aftonstund — b va? » försökte h a n bedjande. — n u ska d u få s e, vi äro färdiga för presidentvalet. Det var så onaturligt för H a n n a att fastna i en s t ä m n i n g på detta sätt, att n ä r omslaget k o m, blef det våldsamt. » Jag tror, vi börja bli gamla, Nils, » s a d e h o n stilla vemodigt. » Nej, m e n det gör jag, » sade Nils, s o m icke alltid var lätt alt få öfver i en a n n a n stämning. Ett ljus, en grönska, ett öfverflöd, s o m v e r k a r p å mänskligheten likt elektriska slag. Cyp r e s s, ek, akacia och valnöt skjuta mot skyn, d e r a s rötter streta uppför vägen från byn, d e r a s k r o n o r hvälfva sig öfver och bilda en allé m e d trolsk dager. Hon grep om någonting — h o n h a d e intet dersökning af handelskemisten befunnen, enl. intyg, fullgod. ^ ^t \, ^^^^] ^h^ Ht n Hvad blef det a f? S å länge Redigeras af Sophie Bidrag mottagas med Linge. tacksamhet. Logogryf. Ett träd jag är och stolt min krona höjer, Fastän af grönska ej ett spår sig har. Just däruti min ädelhet sig röjer, Ty är jag » grönt », man smädelse ej spar. Från Hedenhös man vill milt ursprung För hög min ålder aldrig vara kan. Om något offer kunde värdet öka, — För stort man fordomdags det aldrig fann. Nu mera ej man mycket om mig talar; Min bästa tid är snart ett minne blott. Jag dväljs som fordom uti riddarsalar —.
inom Domsagan eller derinvid, om tillgång dertill finnes, eller i annor händelse någon annan, och hvilken då kommer att, under förrättningen, af allmänna medel åtnjuta ersättning för skjuts och dag-tractamente. Lag - Utskottet anser de ändamål Motionärerne hufvudsakligen åsyfta, att nemligen för brott anklagade och häktade personer icke ge nom ett 15ngvar'gt qvarhålläride i häktet under afbidan på ransaknig och Dom, må tillskyndas, lidande samt att sfdane brottmål, utan hinder af Ordinarie Dommarens öfriga Åmbets-göromål må vinna skyndsam handläggning, vara genom detta stadgande i möjligaste måtto befodrade. Och enär den besparing uti Fång - transport-kostnaden , som kunde vinnas derigenom att Fångarne icke Lehöfde forslas till och ifrån de vanliga Ting" ställen, såvida efter hvad Herr Santesson fure_ slagit, särskilde Brottmåls-Dommare skulle acn 30 Stats-Utskottets
Märta köper allt kontant, ty hon har en särdeles stor skräck för att » komma i böckerna », men händer det någon gång, att hon tar på kredit, så ber hon om en okvitterad r ä k n i D g, och denna sätter hon upp på en spik i köket, så att hon ständigt skall se, huru stor den är, och att den är obetald. F r u Berg har dessutom lärt henne, att det är nyttigt för hälsan att hafva omväxling af mat; man blir annars led på maten och har då ej så stor nytta af den. H o n försöker därför att tänka ut så stor omväxling af rätter, som hennes inkomster komma ut med. Följande förteckning öfver hennes middagsmål under några veckor visa, i hvad mån hon lyckats. Endast denna apparat berättigar till deltagande Iduns pristäfllng. Bästa konstruktion. Kalops, potatis, hafresoppa 90 öre. Färsk inkokt strömming, potatis, mannagrynsvälling 40 &gt; T. Bräckkorf, rotmos, grönsoppa 50 » O. Stekt flundra, potatis, ölsupa 55 » Th. Pannkaka och kål 45 &gt; F. Späckad oxlefver, potatis, kål 55 » L. Stekt palt, korngrynsvälling 40 » Kåldolma, potatis, blåbärssoppa Lefverpudding, skorpor och mjölk ... T. Stekt färsk sill, potatis, rotmos, mannagrynsvälling O. Slarfsylta, potatis, snickarsoppa Th. Risgrynskaka, ärter F. Lutfisk, potatis, ärter L. Lungmos, potatis, köttsoppa s. Salt sill, mjölkstufvad potatis, helgrynssoppa 45 T. Fläsk, bruna bönor, nyponsoppa 60 O. Lutfisk, potatis, hafresoppa - 40 Th. Pannkaka, ärter 45 F. Bräckkorf, potatis, ärter 40 L. Salt kött, brynta rötter, tisdagssoppa 70 S.
Denna inskränkning i tid tror jag således icke är någon inconse - 492 Den 27 April f. m. qvens emot principen af de stora brännerierna. Dessutom förmodar jag denna inskräkning endast vara en temporär åtgärd, hvilken jag föreställer mig, på sätt jag också hört antydas, skall komma alt uphöra sedan den önskade verkan upkommit, d. v. s.. handteringen blifvit skiljd ifrån jordbruket. Det föreslagna maximum kan icke derigenom försvaras, ly genom ett maximum lösslites icke näringen mera ifrån jordbruket. Om det skulle verka något i delta afseende, så skulle det snarare verka lill att bibehålla den vid jordbruket, emedan del tvingar lill att bibehålla flera medelstora fabriker i st. f. ett mindre antal större. Det hufvudskål, som blifvit andragel och som ligger på bottnen af de andra'skälen, har jag trott möjligen vara ett opinionsskäl för maximum. Man har nemi. fruktat för den allmänna ovilja, som skulle upkomma om en författning antogs, hvaruti för den mindre bränvinsbrännaren såväl minimum sorn maximum vore stadgadt, under det att den stora bränvinsbränningen vore frigifven såväl i afseende på beloppet af tillverkningen, sorn tiden; men, såsom jag redan anmärkt, man har trott sig kunna stadga ett sådant maximum för den miudre tillverkningen, emedan man ansett den vara ett nödvändigt ondt, och äfven af eli annat skäl, nemi. alt produktionsbeskaltning för den mindre bränvinshränningen genom upmätning af bränvinet skulle blifva nästan omöjlig eller åtminstone möta mångfaldigt större svårigheter om icke pannerymden och tillverkningen vore inskränkt. Detta skäl gäller likväl icke för de större brännerierna, ty der skall hvarje tillverkad kanna upmätas och beskattas och således sker beskattningen alltid efter de olika qvantiteter, som man bränner, hvilket kunde ske äfven om liilverkningsbeloppet vore obegränsadt. Man tror, att en svårighet skulle likväl härvid förefinnns i afseende på beskattning af den högsta tillverkningen. Denna svårighet skulle ligga i uttagande af skatten förskottsvis. Detta skulle blifva svårare, ju mera tillverkningen vore obegränsad till storlek.
Tant Sofie höll ännu den inre ekonomiens tyglar i sin hand. Och gamle grefvens enskilda rum, i nedre våningen af hufvudbyggnaden, strax innanför riddarsalen, stodo alltjämt i samma skick hvari han lämnat dem, då han gick bort. Grefvinnan såg ut genom fönstret. Därutanför blåste det en råkall östanvind, och himlen var grå, full af flygande snömoln, som drefvo lågt öfver ett melankoliskt landskap — ett stycke död natur i sin hvita liksvepning, märkt med ett svart kors där landsvägarnes pilträd, stickande upp ur snön i långa dubbelrader, lupo samman från norr och söder och öster och väster. Hon kände denna utsikt så väl. Hon hade sett den landremsa, öfver hvilken hennes blick nådde, i alla årstider och i alla belysningar. Hon visste att den döda naturen skulle stå upp igen till nytt lif, att den mulna vinterhimmelen skulle klarna. Myllan skulle skära långa streck i snön mellan de höstplöjda åkrarnes fåror, och när vårsolen blef varmare skulle snön smälta också i fårorna. De svarta skogskulisserna skulle knoppas och grönska, och det gråa hafvet därute blåna. Allt som nu låg fruset och dödt skulle då bli varmt och lefvande. Denna naturens eviga förnyelse, kring hvilken hennes tankar kretsade som i en dröm, fick för henne den djupaste innebörd. Man såg det i hennes ansikte. Dess uttryck hade förut varit lika melankoliskt som det ödsliga vinterlandskapet därute; nu blef det ljusare och ljusare, som om den kommande våren redan speglat sig däri. Och återigen vände hon sina blickar inåt och lyfte dem uppåt mot porträttet på väggen. Hon satt länge försjunken i betraktande af det hvita hufvudet med de kära dragen. Till sist slöt hon ögonen; och då var det som om denna bild blifvit lefvande. Det var som om han själf varit henne nära och befunnit sig just här i detta rum. Hon hörde frasandet af tidningen, som han vecklade upp; hon hörde hans röst, och den ljöd som musik för hennes öron, ljöd som en gammal kär melodi, ett accompagnement till lyckliga minnen; och hon smålog där hon satt med slutna ögon, smålog som ett barn småler i sömnen.
Föredrogs och lades lill handlingarne Banco-Utskottets den 26 och 27 sistlidne Augusti på bordet lagde memorial, N:o 2, med öfverlemnande al Banco-Fullmägtiges lill Utskottet afgifna berättelse. S. D. Föredrogs och bifölls Lag-Ut skottets den 4 dennes f. m. på bardet lagde memorial, N:o 4, om arfvoden för ökad Canzlipersonal. S. D. F öredrogs och bifölls Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utkottets den 4 dennes f. m. på bordet lagde betänkande, N:o 5, i anledning al väckt motion om upphörande af bruket att utkasta krönings-penningar. S. D. Vid föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 4 dennes f. m. på bordet lagda utlåtanden: N:o 3, i anledning al väckta motioner, angående indeldta räntors förvandling till penningar; och N:o 4, i anledning af väckt motion om rättighet för en del räntegifvare på Gottland att med penningar få lösa räntepersedlame; ansåg Ridderskapet och Adeln de i dessa utlåtanden ötnnämnde motioner endast tillhöra Stats-Utskottets handläggning. S. D. Föredrogs och bifölls Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utkottets den 27 sisth Augusti på bordet lagda memorial, N:o 2, om beräkning af Notarie-arfvode för de såsom Notarier hos Utskottet anställde Canzlister. Från Högv. Pueste-StÅndet. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets följande utlåtande och memorial: - Bih, till R. St. Prot. 1844. 9 Sami. 20 154 P, •ol.-Utdrag, den u September 184 i N:o 12, angående bestämmandet af en praescriptiönstid för fordringsanspråk, i anledning af Götha Canal-Bolags oell Malmö f. d. Disconters utredning: Bifölls; N:o 13, angående godlgörandel af kostnaderna för Riks-Ståndens klubbar:
Memorialer Nas 11 7, 119, 130 och 13i?, med förslag till voteringspropositioner uti åtskilliga frågor rörande dels anslagen under Riks-Statens 2:dra, 4:de, 5:te, 6:te och 7:de Hufvudtitlar, dels fortsatt utförande af jernvägsarbeten för Statens räkning och anvisande af dertill erforderliga medel, dels vilkoren för del till byggande af en jernväg emellan Köping och Uttersberg anvisade lån och dels aflöningen för den hos Utskottets Riksgälds-aldelning anställde Sekreterare, än ock Utskottets Memorial N:o 140, - med förslag till voteringsproposition, rörande ett åt Häradshöfdingen Sandels beviljadt lån, har Förstärkta Stats-Utskottet den 6 och 7 innevarande månad sammmanträdt och verkställt omröstning öfver nedanstående, af Rikets Ständer godkända voleringspropositioner: 4:sla Voteringen: Den, som, i öfverensstämmelse med hvad Stats-Utskottet uti Usta och 4:de punkterna af sitt Utlåtande N:o 87 föreslagit, samt Presteoch Bonde-Stånden bifallit, vill, att den för Södra stambanans fullbordande beräknade kostnadssumma skall, till följd af minskad expropriationskostnad för jord inom Vestra och Alibo härader, nedsättas med Etthundra tusen Riksdaler, samt att således till nämnda stambanas fullbordande, på sätt 4:de punkten innehåller, anvisas en summa af Tio millioner Etthundra Femtio tusen (10,150,000) Riksdaler, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Bih. till R. St. Yinner Nej, hafva Rikets Ständer, med afslag å första punkten i ofvanberörda Utlåtande, bifallit hvad Utskottet i 4:de punkten hemställt, dock med den förändring, att den föreslagna anslagssumman förhöjes från Tio millioner Etthundra Femtio tusen Riksdaler till Tio millioner Tvåhundra Femtio tusen Riksdaler. Denna votering har utfallit med 64 Ja och 55 Nej; hvadan Rikets Ständer beslutat i enlighet med Ja-propositionens lydelse. 2:dra Voteringen: