Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M. skulle finna skäligt att före nästa riksdag förordna om Krigs-ColI:ii förändring till en armé-förvaltning, det nuv:de anslaget till Krigs-Coll. må för sådant ändamål användas, intilldess en definitiv stat kan för den nya förvaltningen varda i behörig ordning antagen.» Hr Reuterskjöld, Fabian: Det ifrågav:de ämnet har blifvit så vidlyftigt afhandladt, att det kan vara öfverflödigt att derom vidare orda. Denna fråga har nemi. under nära 50 år varit på tapeten och man har kommit derhän att anse den kollegiala behandlingen af militära ärenden alldeles olämplig. Skälen dertill äro ganska talande. Vi hafva ofta hört talas om, att Sverige i sina åtgöranden alltid kommer långt efter andra länder. Hvad är väl orsaken dertill? Jo, det är motståndet, som gör sig gällande, i det man åberopar det gamla såsom bepröfvadt och det nya såsom oförsökt. Vilja R. St:r, att krigsförvaltningen skall gå framåt, bör också det ändamålsenligare nya antagas. Det förslag, som af K. M. nu blifvit framstalldt, har icke blifvit af Stats-Utsk:t underkändt i detta afseende. Tvertom har Stats-Utsk:t bifallit detsamma. Då det har den fördelen, att ärendena, genom de olika afdelningarne, i spetsen för hvilka man måste förutsätta att K. M. sätter skicklige personer, hvilka deråt egna all sin förmåga, kunna behandlas med mera kraft, kan man hoppas att krigsförvaltningen härigenom skulle hafva att vänta sig ett framåtgående. Det har blifvit sagdt, att dessa olika afdelningar i första hand skulle komma att kifvas om anslagsummorna. Enligt min tanke kan, genom detta förslags antagande, icke något större kifvande komma att ega rum, än hvad som förut varit. Collegium söker att medla emellan dessa olika intressen, men detta medlande göres nu af personer, som icke följa de militära ärendena. Jag kan för öfrigt icke se någon fara för att anslagen skola komma att användas på oriktig väg.
Discont-förvaltningen, endast anfört hvad Bolagets egna Revisorer uti Berättelsen till Bolaget härom yttrat. Om det nu efteråt skulle befinnas, att den af Kongl. Majit för hvarje 432 Stats-Utskottets Betänkanden. år i Nåder gillade arbetsplan icke skulle hafva blifvit vederbörligen verkstäld, så kan man vara förvissad, att till svar på en sådan anmärkning åberopas, att Bolagets åtgärd redan blifvit af Rikets Ständer godkänd, i händelse det föreslagne Betänkandet, sådant det nu är författadt, skulle af Rikets Ständer gillas.” Och skulle detta Herr Linströms yttrande, såsom dess enskilda mening, åtfölja det utlåtande till Rikets Ständer, som derefter af Utskottets pluralitet gillades. Ut Supra. Ex Protocollo J. M. Spens. N:0 80. Ankom ilen 7 April 1823. Utlåtande, öfver gjorde Anmärkningar vid Utskottets yttrande omDagtractamente för Magistrats-Personer och Handtverkare vid Publike Syner, Värderingar och Inventeringar. X anledning af gjorde anmärkningar vid Stats-Utskottets Utlåtande af den i3 förlidne Martii, öfver Riksdags-Fullmägtigens från Carls - Stats* Vt sko t tets Betänkanderik 433 Carlskrona Stad Herr Zach. Danielssons Motion, om Dagtractatnenle för MagistratsPersoner och Handtverkare vid publike Syner, Värderingar och Inventeringar, har Vällofl. Borgare-Ståndet till Utskottet återremitterat denna fråga. Men utom det Utskottet icke funnit anmärkningarlie innefatta någre sådana skäl, som kulina föranleda till ändring i Utskottes berörde yttrande, förekommer, att de Öfrige 3:ne Stånden nemi. Högh Ridderskapet och Adelli, Högv. Preste-Ståndet och Hederv. Bonde-Ståndet, den 25 i nasti. Månad detsamma bifallit, hvadan Utskottet, emot 6g §. i Regeringsformen, detta ärende till vidare handläggning icke kan upptaga. Hvilket Utskottet får vördsamligen anmäla. Stockholm den 3 April 1023.
Bolmeer, om revision af Academiska constitutionerna. S. D. Nedanstående motioner, hvilka den 7 dennes blifvit å bordet lagda, föredrogos 1111 ånyo och blefvo till Lag-LJtskottet remitterade: l:o Prosten Stenhammars, angående ändring i Kongl. Förordningen den 17 October 1778, angående qvinnas rätt att okänd föda barn; 2:o Prosten Säves, att hvarken spö- och risstraff eller uppenbar kyrkoplikt må ådömas för första resan stöld; 3:o Prosten Sävesj om förbud mot lysning till äktenskap för personer, som ej ens gitta uppfylla de i Kongl. Förordningarne den 18 Mars 1748 och den 8 December 1756 för allmogens söner föreskrifna villkor; 4:o Contracts-Prosten Hallströms, om förändrade stadganden för mutsedlars utgifvande, utmåls läggande och jordegande-rättens bestämmande; 5:o Professoren m. m. Doctor Thomanders, med förslag till ändringar och Fröt. Utclr. cl. 1^ Mars fS/£o - och tillägg till Kongl. Kungörelsen den 24 Januari 1781, angående religionsfriheten, jemte den med anledning deraf, öfver ämnet förda discussion; 6:0 Professoren Doctor Thomanders} om uppbäfvandet af den Academiska juris-dictionen; 7:o Contracts-Prosten Sundbergs_, om ändring i Kongl. Brefven den 12 Januari 1726 och den 2 Maj 1751, med flere författningar, angående sammankomster i enskildta hus till Gudaktighets-öfningars förrättande.
Konungen den und. upplysning, ali jag kan vitsorda, det de i Götheborg bosatte Judar gjort sig förtjente till benämning af ett laglydigt, fridsamt, sedigt och arbetsamt folk; alt de otvunget fullgjort sina förbindelser till Staten och staden, och att, då de icke hafva något annat fädernesland än Sverige, hvaruti de fleste äro födde, omfattade de det med förkärlek, såsom den fosterjord, lill hvars upprätthållande de lika med öfrige medborgare bidraga genom sina utskylder och sitt försvar. Af dessa med flera skäl, som skulle blifva för vidlyftiga att här upprepa, tillstyrkte jag i underd., att de i Riket vistande Judar, med undantag för de fall deras religion och våra grundlagar bestämma, må komma i åtnjutande af enahanda förmåner och rättigheter som Svenska medborgare i afseende på så väl de allmänna undervisningsanstallernes begagnande, som alla medborgerliga yrkens utöfning, och ett fritt vistande, och fri förvärfningsrätt lill egendom inom alla Rikets orter, mot villkor att, lika med alla andra, deltaga i alla åligganden mot samhället. Huruvida flere medi. minar af Judiska nationen måga tillåtas att till Riket inflytta, samt hvad dervid iakttagas bör, ansåg jag alt fJ. RI. Konungen nogsamt vid förefallande tillfällen särskildt lärer i nåder förordna. Sådan var min öfvertygelse för sex år sedan om billigheten af de Judiska församlingarnes äldstes gjorda und. begäran om upphäfvandet af 1782 års judereglemente, och samma öfvertygelse hyser jag ännu af så mycket mera skäl, som de inom Riket varande mosaiske trosbekännarne, mig vetterligt, sedan den tiden icke i någon måtto förverkat den goda tanke jag redan då hyste 0111 deras lefnadsförhållanden. Min önskan hade derföre varit, att R. o. Ad. fattat det beslut att åter remittera betänk., med begäran, att Utsk:n skulle inkomma med förslag till Ständerna, alt hos K. M. i und. anhålla, att K.
Påslåendet att man i denna fråga vill göra gällande ”fördomar för förståndet’’ vederlägges säkrast af det inom Malmöhus län icke okända factum, det personer, sorn församlingarna nekat inflyttning, antingen lill följe af deras dåliga vandel eller af befarad fruktan för fattigförsörjningens betungande utaf deras talrika familjer, detta oaktadt i socknen inkommit genom den enkla proceduren att köpa ^ tunni, jord; allt protesterande å församlingens sida är derefter förgäfves, men försörjandet af de inflyttade åligger likväl socknen. Någon skyldigheten motsvarande rättighet tyckes i detta fall böra äga rum. Att, såsom Hr Ribbing anmärkt, lagen icke bör kunna förbjuda giftermål och bosättningar, häfver sin riktighet; men det är en stor skilnad emellan att förbjuda och att uppmuntra; på sätt 1827 års författning hittills tillämpats, har det sednare skett, och följderna deraf har jag redan sökt ådagalägga. Vidare yttras: "alt högskberörde (1827 ars) nåd. författnings föreskrifter i de liesta fallen icke blifvit följda, hvarken i afseende på den minsta jordrymd, sorn för sön - dringaimes tillåtelse blifvit bestämd, ej heller i afseende till en riktig beräkning och fastställelse af den afgäld, sorn delaf till stamhemmanet bort utgå.” — ”Att de afsöndrade lägenheterna innehafva redan en till större delen obemedlad folkstock af mera än gooo personer;" och att ”när antalet af alla de personer, som bebo (egna) torp och backstugor, lägges till det sorn förut är angifvet å jordinnehafvare, sorn ej med säkerhet kunna anses besuttne, utgör totalbeloppet af den befolkning i länet, som möjligen kan till stor del komma att betunga fattigvården, icke mindre än 28,685 personer, och således en åttondedel samt något derutöfver af länets hela population." Gr. Posse: Jag har åter begärt ordet till följe af några yttranden, som här blifvit afgifnu.
Om det går andra likaså, finner man åtminstone huru otillfredsställande behandlingen af detta ämne är, och huru svårt det måste vara för R. St. att under sådana förhållanden fatta sitt beslut derom. Hr Sandströmer: Med anledn. af den siste värde talarens anmärkn. ber jag att få erinra derom, att, i afseende å den del af räntan som är landshm anslagen, förklarar redan K. brefvet af d. 24 Febr. 1837, att den skall vid nuvande iunehafvares afgång indragas; och att således ingens rätt är förnärmad, utan tvertom ganska noga iakttagen, genom det nu framställda förslaget. Hvad beträffar de öfriga s. k. friheterna så är det ju klart, att dessa friheter aldrig säkrare kunna få tillgodonjntas än om räntan borttages. 8:de punkten. Hr Printzensköld: Afven i denna punkt hafva komiterade visat den frikostighet, hvarmed de vilja bereda fördelar åt vissa skattdragande medborgare på andras bekostnad. Summan är visserligen icke stor, men den utgör dock en tillgång i statsverkets inkomster; och vi hafva vid denna riksdag sett, huruledes begärda summor af icke mycket större belopp än den ifrågavande blifvit förklarade ej kuuna beviljas, derföre att statsverkets knap - 62 Den 2 Augusti. pa tillgångar sådant icke medgifvit. Komiterade hafva ej kunnat bestrida, utan tvertom i deras betänk, erkänt, att denna afgift utgör en skatt, som ovilkorligen mäste af uppgifne fögderier utgöras, och de hafva icke något annat skäl för den tillstyrkta eftergiften, än blott det alt sådant skulle leda till förenkling af räkenskaperna. Och emedan afgiften vore af beskaffenhet att innefatta ett undantag från det sätt för beskattningen, som i allmänhet inom länet vore gällande. Men jag frågar: då ett sådant onus af ålder finnes för dessa hemman, med hvad rätt vill man då borttaga det?
Det var likväl egentligen om huspredikanterna, som jag nu ville yttra mig, efter detta ämne har blifvit inblandadt uti (ifverläggningen om de öfriga arbetarne. Förhållandet med dem är visserligen sådant, att huspredikanter numera sällan kallas; men anledntn till min önskan, att de skulle åläggas denna bevilln. var den, att jag hört, att åtskilliga unga predikanter, hvilka önska undandraga sig den tjenstgöring, som consistorium ålägger dem, att blifva adjuneter på ställen, der de icke vilja vara, skaffa sig att blifva huspredikanter och undandraga sig sålunda den tjenstgöring, som skulle grunda deras framtida skicklighet. Här kan nu ej blifva fråga om att bestämma summan; men här har blifvit föreslaget att huspredikanterne skulle blifva debiterade i likhet med informatorer; och det är denna förändring, som jag bestrider, på de skäl jag nu anfört. Hr von Hartmansdorff: Då de värde ledamöter, som yttrat sig ang:de Kronans handtverkare, icke yrkat alt de skola befrias från all skatt, så anser jag någon öfverläggning i detta ämne nu icke böra äga rum, emedan tiden att bestämma beloppet af denna skatt, inträffar när R. o. Ad. tager detaljerna i öfvervägande. Likaså, om man får tala om alla föremål på en gång, lärer det förhålla sig med hästhandlare så att desse, om man ej vill att de skola befrias fran alla afgifter, icke höra till närvar, öfverläggning. Det enda jag anser höra hit, är hvad Gr. Hamilton, såsom jag tror, ganska riktigt anmärkt. Frih. Cederström har begärt, att huspredikanter skulle till deras afgifter förliknas med informatorer. Detta måste jag, på de grunder Gr. Hamilton anfört, lika med honom bestrida. Det är ett missbiuk att, da medlemmar af R. o. Ad. begagna dessa perso* 04 Den 3 October f. m. ner lill deras enskilda tjenst, om jag så får yttra mig, dessa predikanter ändock få tillgodonjuta samma tjenstårsberäkning, som om de hade betjenat en hel församling. Jag
Men jag tror ej med en värd Ledamot, Herr Friherre Anckarsvärd, att befarad Hungersnöd bör vara tillräckeligt skäl dertill; ty Hungersnöd skulle möjligen alltid af Regeringen befaras i ett Land, der Åkerbruket är af Naturen och Författningar så litet gynnadt, i synnerhet om man ej ihågkommer, att i vårt Land är största delen Innevånare Jordbrukare, och derföre i proportion mindre än i många Sädesrikare Länder Hungersnöd att befara. Men det förvånar mig höra, som skäl för inställelsen af Bränvin anföras, att priset på Säden häruppe i Landet är 19 å 2oR:drRGs för Rågen och i5 ä 16 för Kornet, då vi Riksdagsmän från Skåne haft den Nåden, att genom en serskildt Deputation tacka Konungen, bland flere prof af dess Faderliga omvårdnad, äfven för det att Kronan låtit i denna Province sistledne efterhöst, upphandla ett betyd - Den 24 Januarii. 507 ligt qvantum Spannmål, hvarvid priset i början var utsatt till blott 12 R:dr RGS. för Rågen, och <-j\ R:dr RGS. för Kornet eller litet mer än hälften för hvad Rågen här uppe gäller och icke hälften mot hvad Kornet här kostar: Sedan höjdes väl priset för denna Upphandling till i4 R.'dr RGS. för Rågen, och g R:dr RGS. för Kornet, men nedsattes snart igen, ehuru det åter, sedan Vintren hämmat ali communication, höjdes. Om nu Kronan i stället för 12 genast i Skåne hetalt Rågen med r4 R:dr RGS. och Kornet med gå 10 R:dr RGS. för Tunnan; så hade tidigare och betydligare tillförsel hit till Stockholm ankommit, och priset här blifvit 2 å 3 R:dr mindre på Tunnan, samt således å alla sidof vunnits, undantagande å någre Köpmän, Jordbruket i Skåne hade äfven derigenom vunnit en uppmuntran, som kommitRiketsNordligare Provincer för framtiden till godo; i anseende till en derigenom ökad Produktion; man hade äfven bränt mindre Säd, då man fått mera för den.
På många ställen i landsbygden står julbordet qvar till den 13 Januari eller Tjugondedagen, då det afdukas, men den förnämsta kakan eller s. k. Julkusen gömmes till såningstiden. I den qvarliggande julhalmen dansas julen ut, hvarefter den utbäres och förvaras till “mången god ting“. Allmogen förmenar, att om det blåser på S:t Blasii (eller “Blosi“) dag, den 3 Februari, så kommer mycken blåst att inträffa under året. En vidskepelse, som dock nu till största delen blifvit utplånad, är, att man ej på denna dag bör begagna något, som går rundt omkring, t. ex. en spinnrock, en qvarn o. s. v., på det att kreaturen ej måtte få “kringgången“, ett slags sjukdom, hvarunder djuret svänger sig rundt omkring, tills det störtar. Förr i verlden var man ock angelägen att på denna dag icke låta något lefvande komma ut i fria luften, utan att vara svedt med ett jul-, nyårseller trettondedagsljus. Om den 22 Februari anmärker gamla bondepraktikan: ”Om thet frys S:t Pädars natt, Tha må tu vänte ther efter brådt At thet skal frysa väl hårdelig I trettio nätter säger bonden tig.” Den 24 Februari, ännu der och hvar kallad “Löpårsmessan“, har den bemärkelsen, bland andra, att den bock, hvars horn nu “löpa“ ut, kommer att arta sig godt. Om sydvestlig eller vest-sydvestlig storm inträffar på någon af dagarne den 19–22 Mars, så blir i fyra af de derpå fem följande åren sommaren våt. Om det fryser Vårfrunatt, natten till den 25 Mars, så fryser det derefter i 40 nätter. Är Vårfrudagen rätt klar om morgonen och litet in på dagen, så betyder det ett godt år, enligt bondepraktikan. Hälften af den sedan Tjugondedag Jul sparade och torkade Julkusen (den förnämsta kakan) brukar allmogen den 4 April sönderstöta till mjöl, blanda det tillsammans med något korn i den skäppa, hvarur man sedermera skall så och gifva det att äta åt hästen, som drar harfven.
Sedan, till följd af nådig remiss å denna underdåniga ansökning, samtlige vederbörande infordrade underdånig»-? yttranden afgifvit och Kongl. Maj:ts befallningshafvande i länet dervid upplyst, att sökandernes uppgift om köpingens inskränkta vidd vore oriktig, enär dess areal utgör 53 tunnland 11}^ kappland och icke pålänge behöfde utvidgas för anskaffande af nya byggnadsplatser, har Kongl. Maj:ts och rikets Kammar-kollegium, uti underdånigt utlåtande den 6 Februari 1849, vid det sålunda upplysta förhållande, tillstyrkt nådigt afslag å sökandernes underdåniga anhållan att få sig anslaget det köpingen icke ens tillgränsande bostället Gate; hvarefter Kongl. Maj:t, vid föredragning af detta ärende den 19 Oktober 1850, i betraktande af hvad anfördt och upplyst blifvit, och då afkastningen af hemmanet Gate, vid nuvarande innehafvarens afgång, bör till skogsplanterings-kassan ingå och således är för serskildt ändamål disponerad, förklarade Sig icke hafva funnit skäl att å Arvika köpingsboers ofvanbcrördc underdåniga framställningar fästa nådigt afseende. Med anledning af hvad sålunda förekommit, hemställer Utskottet, att den i samma ämne nu väckta motionen icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. ^Slockholm den 24 Juli 1851. N:e t * Stals-Utshollets Utlåtande, JN;o 280. 33 Ank. till Exp.-Utik. d. 25 Juli 1851, kl. 2 e. m.
M:t täcktes vid en kommande Riksdag i Nåder aflåta Proposition, dels om skattlagda eller skattläggning underkastade sågoch tullmjöl-qvarnars befriande från grundräntor och dessas utbytande mot bevillning, dels om vederlag af Statsverket för de till åtskilliga ändamål nu anvisade dylika räntor, dels ock att, intilldess en sådan förändring kan tillvägabringas, genom allmän Författning måtte i Nåder stadgas, att nedlagda sågoch mjöl-qvarnar, derest grundräntan derå icke är i hemmans-ränlan inbegripen eller till visst ändamål anvisad, och så framt vid undersökning på stället af vederbörande Härads-rätt i Krono-ombuds närvaro sig visar, att qvarn eller såg är ödelagd och ej vidare kan bibehållas, må utaf Kammar-kollegium från grundräntas utgörande befrias, sedan E. K. M:ts Befallningshafvande sig derom yttrat. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 19 Juli 1854. Rxpeditions-UtskoUets Förslag till underd■ Skrifvelse, N:o 77. 127 N:o 77. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 14 Juli 1834. Preste-Ståndet den 14 Borgare-Ståndet den 13 Bonde-Ståndet den 19 Rikets Stunders underdåniga Skrifvelse, angående ytterligare anslag lill uppförande af cellfängelser. > (Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 150.) S. A. K. Med afseende på angelägenheten att fullfölja länsfängelsernas ombyggnad efter cell-systemet, har E. K. M:t uti Sin vid innevarande Riksdag aflåtna Nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof äskat, att, för fullbordande af redan beslutade sådana fängelser och uppförande af nya, der E. K.
Jag delar hufvudsakligen de åsigter, sorn Hr Frih. Rantzou samt Hrr Stråle, Rosenblad och Hegardt yttrat, och anhåller derföre om propos. å bifall till BancoUtsk:s betänk. Jag kan icke, lika med en annan värd ledamot, linna Utsk:s tillstyrkande i detta betänk, vara vilkorligt. Ulsk. yttrar endast, att det är i förhoppning, att betänk. N:o 6 varder i dess väsendtligaste delar af R. St. antaget, sorn Utsk. tillstyrker silfverutvexling d. r Juli. Jag hyser också denna förhoppning, och fastän jag nästan oafbrutet varit närvarande under de discussioner, som rörande betänk. N:o 6 inom detta Stånd ägt rum, har jag icke hört något anföras, sorn, enligt min tanke, bör kunna föranleda BancoUlsk. att uti dess förnyade betänk, föreslå några hufvudsakliga förändringar i de hufvudgrunder, ifrågav. betänk. innehåller. Då Utsk., likasom nu tvenne af Bancoslyrelsens ledamöter, lillkännagifvit, det icke något hinder inom Banken förekommer för utvexlingens verkställande dea nu föreslagna dagen, anser jag de nu anförda skälen förden begärda återremissen icke förtjena afseende. Dessa skäl hafva för öfrigt ledan förut blifvit af åtskilliga talare tillräckligen vederlagda. I anseende till den långt framskridna tiden vill jag ej heller ingå i en visserligen lätt verkställbar vederläggning af de enda, ännu obesvarade Jemnade anmärkningar, sorn af Hr Ribbing blifvit framställda. Jag får således blott förnya min anhållan om propos. till bilall å Utsk:s betänkande. Gr. von Fersen, Hans: Det är i anledn. af den vigt, llr Rosenblad lagt på bifallet till delta betänk., som jag begärt ordet, llr Rosenblad bar ansett nödigt att nu framkalla en opinionsyttring; men detta synes mig alldeles öfverflödigt. Mig synes, att man ej för ofta bör anlita opinionsyttringar, och att de åtminstone böra besparas, när de ej leda til! något ändamål. Du nu trenne
Hvad 1111 angar dét äskade anslaget af StatsUtskottets Betänkariden, i 1112 R:dr för 12 Barnraorske-Lärlingars underhåll ; så enär icke kan sättas i fråga nyttan och fördelarne af denna kundskaps spridande samt vigten, deraf att verkligt skicklige Personer danas och Blifva att tillgå i Landsorterne, på det Allmogen måtte med förtroende kunna begagna deras biträde, lära Riksens Höglofl. Ständer finna skäligt, att detta anslag nu varder på Midicinal Staten upptaget; men hvarvid likväl det vilkor synes böra fästas, att vid Lärlingars antagande synnerligt afseende göres å dem, sorn af menigheter på Landet blifva Läroinrättningen tillsände, emedan det är att förmoda att desse skola efter återkomsten, till sin hemort snarare och med mera tillförsigt tillitas, än andra för orten fremmande Personer, ehuru möjligen egande fullkomlig skicklighet. Angående åter regleringen af Kongl. Sund lie ts-Collegii Stat ; så har Kongl. Maj:t, i anledning af Kongl. Collegii derom gjorde underdåniga hemställan, uti Kådigt Bref af den 8 December 1821, förordnat, att 2:ne Assessors-Löner skulle vid inträffande ledighet indragas och dessa Löner användas till förbättring af åtskilliga Collegii Tjenstemäns och Betjente» Lönevilkor. Härigenom bär Kongl. Sundhets-Collegii Stat till dess totala belopp icke undergått hvarken minskning eller tillökning, men kommer att hädanefter innehålla Löner endast för 4 Assessorer istället för att förut 6 sådane bestodos, hvaremot följande erhålla tillökning uti deras 3 2<)8 Stats-Ulskottets Betänkanden. förra Löner, nemi. Ombudsmannen i oo R:dr, derunder begripne 55 Tunnor Spannmål, Actuarien 7\ R:ar 38 sk. 5 r:st, med 8 Tunnor Spannmål, Yakt-Betjeningen tillsammans $06 R:dr 32 sk. med 28.
Man gore sig föreställning om en armées ställning och man skall finna orimligheten af det framställda förslaget. Jag för min del förklarar betänk, högst obetänksamt. De som författat det hafva icke haft något förutseende af hvad som kunde inträffa i fäderneslandet i händelse af ett krig, och jag tillstyrker afslag på betänk. Jag har visserligen hört åtskilligt annat, som kunde förtjena att särskildt upptagas till besvarande, men det kan vara öfverflödigt, ty betänk, är icke af den beskaffenhet att jag tror det på Riddarhuset kunna bifallas. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Gr. Cronhjelm har redan Den 4 Mais f. m. 67 besvarat en del af de anmärkmr, som blifvit gjorda emot Utsk:s betänk. För dess godkännande tager jag mig friheten att tillägga några skäl, och att jemväl söka vederlägga hvad Frih. Cederström sednast anfört. Hr Rosenblad har sagt att allmänheten i Sverige icke gerna tager emot silfvermynt. Det är sannt, men hvarföre är förhållandet sådant? Jo! icke för den skull att allmogen hatar silfret, utan derföre att påskriften derå är af beskaffenhet att menige man och något hvar, fruntimmer deribland, icke så noga veta hvad myntet är värdt. Så står det t. ex. icke på silfvermyntet 32, 12 sk. etc., såsom det står på pappersmyntet, hvarigenom värdet genast faller i ögonen, utan der står i stället i r:dr, jr r:dr o. s. v. Huru mycket är nn J r:dr värd? — Man måste då först eftertänka huru många sk. -jndr utgör eller ti sk. —; sedan erinra sig att dessa äro sk. species, värda 2| gånger så mycket i b:co-sedlar eller 4 gånger sä mycket i r:gds. Multipliceras då 6 med 4 sä får man ändtligen reda på att j r:dr silfver motsvarar 16 sk. b:co eller 24 sk. r:gds. Om i stället stöde på silfvermyntet huru många sk. det gäller, sä vore olägenheten undanröjd.