Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle Fullmägtig komma i den författning, att han icke kan vara Riksdagsman och Ledamot af Utskott, upphörer genast hans Fullmägtigskap och hans rum anses ledigt samt kommer att i föreskrifven ordning återbesättas. Angående Fullmägtiges sammankomster. §• 79- Fullmägtige sammanträda till öfverläggning om de ärenden, som påkalla deras åtgärder, minst en gång i veckan, men äfven oftare om ärendenas beskaffenhet och oafbrutna gång sådant skulle fordra; hörandes härvid alltid ordentligt prolocoll hållas. §. 80. Konungens Ombud beviste ej Fullmägtiges sammankomster oftare, än då, på sätt 67 §. i Regerings-Formen stadgar, Fullmägtige åstunda att med honom öfverlägga. §. 81. Till ordinarie sessioner anses Fullmägtige sjelfkallade de dagar och på den tid, hvarom Fullmägtige sjelfve öfverenskomma; men till extra sammankomster, hvilka vid ett föregående sammanträde icke serskildt blifvit utsatte, låter Ordföranden skriftliga kallelser utfärda. Och, derest någon ibland Fullmägtige icke varit tillstädes, då en extra sammankomst blifvit beslutad, bör han serskildt derom underrättas, så framt han vistas i sta - 32 Bil. lill Slats-Utskoticts Memorial N.o 47°. den elier icke eger redan kändt laga förfall. — I händelse af eldsvåda inom Stadens broar, vare Fullmäglige sjelf kallade att sig i Contoret infinna. §. 83. Förmärkes något å färde vara, som skulle leda till Contorets skada oell förfång eller sådana oordentligheter förspörjas inom Verket, hvilka fordra den skyndsammaste åtgärd och handläggning, anmäles det genast hos Ordföranden, på hvars pröfning det må ankomma, huruvida Fullmäglige genast böra sammankallas, eller om med sakens anmälan må anstå till först infallande sessionsdag. §. 83. Då Ordinarie Ordföranden är frånvarande, föres ordet af den, som är närmast i ordningen närvarande. §.
Ja, det är ett sätt att komma från saken, men jag frågar: är det väl representationen värdigt, att sedan representationen afslagit en från Regeringen i ämnet aflåten propos., och öfverlemnat frågan att lösas åt sina delegerade, slutligen ånyo vända sig till Regeringen och anhålla om ny propos.? Jag anhåller, att få fästa eder upmärksamhet på en sak, mine Hrr! Under min korta Riksdagsmannaperiod har den religiösa frågan på ett märkvärdigt sätt vunnit terräng. För några år sedan var det blott fråga om religionsplakatels uphäfvande, nu säger man: arlet är för senta — samma ord som vunnit en sådan Europeisk ryktbarhet. För några år sedan begärdes äfven, ehuru förgäfves, alt få begagna gamla handboken, nu medgifver man det, men nu säger man: »det är för sent». De medgifvanden LagUtsk. föreslagit skulle kanske f. n. kunna tillfredsställa dissenters, men aktom oss att skjuta upp frågan till nästa Riksdag; det skulle då kunna hända att, om man också erbjöd samma friheter, man finge till svar: »det är för sent». Om man genast vidtager några åtgärder, tror jag att man skall kunna göra sig till mästare öfver rörelsen och leda den till ett för alla önskvärdt mål, nemi. ökad religiositet, men det kan icke verka annat än skadligt, om man fortfarande låter den upträda i trots emot lagarne, med intet annat band än en lag, som båda statsmakterna utdömt. Jag bar ännu icke hört några anmärkn:r göras mot detaljerna af förslaget, men om några sådana skulle göras, anhåller jag att få uptaga dern till besvarande. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. 170 Den 3 Februari f. m. Frih. Gederström:
Och hvarföre har val öfver en half million af det så kallade lilla creditivet blifvit uttagen ur Riksens Ständers RiksgKldsContoir, om ej för det, att Passevolance-medlen, och andra af KxigsCollegium eller Förvaltningen af SjöArenderna disponerade Fonder varit otillräckliga, att bestrida de prägtiga läger, långväga marcher och rustningar, hvilka ägt rum under den fred^ liga tid, som förflutit sedan sista Riksdag? —- Skola Ständerna således betala hvad som brister i de redan anslagna tillgångarne, så är. det lika billigt som med Grundlagarne öfverensstämmande, alt deras Revisorer först få tillse huru dessa blifvit förvaltade och använda, samt om de, med bättre hushållning, icke kunnat räcka till. Intet sken af skäl synes mig följaktligen kunna förebäras, till att neka en sådan gransk_ ning. Likväl nekades den vid sista Riksdag; och då vi hittills, under den närvarande, förgäfves väntat på ett nådigt meddelande af för ändradt innehåll, är det jag nu vågar under stäka Högloflige Ridderskapets och Adelns bepröfvande hvad åtgärder, sorn, utan ,att gå Constitutionsh tskottet i förväg, möjligen böra till rättelses vinnande, vidtagas. Svenska Folkets rätt, att ej af någon annan än sig sjelf beskattas, Ur af Grundlagens Den 5 Martii. 265 67 §. försäkrad; oell på det att beskattningens höjande icke måtte föranledas af misshushållning eller försnillning, stadgades att redogörelsen för alla Statsmedel skulle vara de skattdragandes granskning underkastad. Då den likväl nekas för en del af Statsmedlen, så synes 'det enklaste sättet, näst en förnyad underdånig föreställning lios Kongl. Maj:t, att hindra en sådan afvikelse från det rätta, vara, att Riksens Ständer icke låta sig vidare beskattas utöfver den närvarande Statsregleringen, hvars oförändrade fortfarande intill nästa Riksdag kan deni, enligt 10g §. Regerings Formen afnödgas. Jag tror mig således böra vördsammast föreslå : a) Att Riksens Högloflige Ständer måtte på grundal 58 §.
Det kunde aldrig vara 1809 års lagstiftares mening, då de uppgjorde grundlagarne, att tillsätta BevillmsUtsk., endast för att såsom underordnad, utarbeta och afgifva förslager till slutligt afgörande i förstärkt SlatsUtsk., der ärendet är lika obekant för ledamöterne i sjelfva Utsk., som för de personer, hvilka genom förstärkningen tillkommit, synnerligen om den grundsats gör sig gällande, att med sorgfällighet söka undvika inväljande af ledamöter från BevillmsUtsk. i det förstärkta SlatsUtsk. Var åter 1809 års lagstiftares mening att ledamöterne borde vara främmande för det ärende, hvarom komme att i förstärkt Utsk. voteras, så hade konseqvensen fordrat att samma grundsats gjort sig gällande för de öfriga Utskm; ty någon särdeles underlägsenhet hos Bevilln:sUlsk:s ledamöter vid bedömande af det rätta och sanna, lärer svårligen kunna anföras, så framt man icke vill lillbakahålla deras sjelfständighet, äfven i handling. Då och om min reservation skulle vinna ett eller flera RiksStänds bifall, följden deraf skulle blifva en återremiss, måhända Konst:sUtsk:s hörande, hvilket allt komme att fordra en längre tidsutdrägt, innan frågan återkom till ytterligare handläggning inom RiksStm. Och då man så lifligen önskar, att riksdagen måtte snart kunna afslutas, vill jag, för min del, och för det närvar, icke yrka på propos. till bifall af min reservation; Hoppandes likväl, att kommande Ständer och BevillmsUtsk. iakttaga 7 H. 6 82 Den 15 Juli f. m de föreskrifter grundlagarne bestämma i afseende på behandlingen af den s. k. extra bevillningen. Uppå härefter framställd propos. lät R. o. Ad. vid Utsk:s ifråga var. hemställan bero.
H v a r gång det späda barnet slutat äta, bör man tvätta det i munnen, detta tillgår på så vis att m a n lindar litet renad bomull o m lillfingret, doppar den i borsyrelösning o c h lätt o c h varligt stryker öfver barnets tunga o c h läppar. Nej, nu måste jag sluta — som varm vän af de små k u n d e jag skrifvit mycket mer, m e n det får bli en annan gång. — da. Från första stund ditt barn k o m till i världen En ring af kärlek kring din skatt du drog, M e n på den m ö d o s a m m a jordefärden Ä r ej ens detta för din älskling nog — Hvad du därnäst skall ge vill här jag säga Och, såsom Idun vill det, säga kort, Fast detta ämne nogsamt kunde locka På mången afväg » våra mödrar bort. IDUN 1898 Först renlighet — från allra första dagen Låt tvål o c h vatten o c b, i kompani Med dessa, svala, friska luften lagen, Den okränkbara, i ert sofruiu bli! I mjuk flanell skall pilten sedan sofva, Var lugn för det, förutan v a g g n i n g all, Tills liten mage åter mat behöfver Och af hans » gruff » du återkallas skall. Kan då du ej din skrikhals ensam mätta, En rågskorp välling präktigt hjälper till, H e l t säkert hälsosamt o c h bra är detta, Om ungen annars riktigt trifvas vill. Eätt lätt är ju att barnens kroppar vårda För den s o m verkligt vill dess sanna väl, Och m y c k e t svårare det är d e m skydda, Så att de ej ta skada till sin själ. Nyckfull o c h obestämd får ingen vara Och allra minst ansvarsmedveten m o r — För hvarje fel skall h o n i tårar svara, När barnaskaran en gång blifvit stor.
Ropades starka Ja. Friherre Wrangel förklarade, det han af. stod från sin begäran om votering. Föredrogs å nyo och gillades Lagutskottet» den £21 sistlidne Junii under N:o 104 afgifne, samt den £28 i samma månad eftermiddagen på bordet lagde, Betänkande, angående Riksens Ständers JustitiaeOmbudsmans EmbetsBeråttelse för den sedan sista Riksmöte förllutne tid. Företogs till pröfning Allmänna Besvårsoch OeconomieUtskottets den 29 sistledne April under M:o 80 afgifne, samt den 7 derpå följde Maj eftermiddagen på bordet lagde, Betänkande, rörande yrkad befrielse för Gottlands Hemmansägare att underhålla Lastagebryggor vid de på ön varande Landthamnar, samt de för Tullbevakningen inrättade så kallade StrandridareBostållen, Grefve Mörner, Carl, upplåste följande: (Se Bilagan N.o 3.) Friherre Cederjiröm, Jacob: Jag instäm mer med Grefve Mörner i anhållan om återm, Den 12 Julli f, m, 637 miss af Betänkandet, på det Utskottet må blifva i tillfället att taga i öfvervägande den nu åberopade Resolutionen, sorn icke förut varit nämnd, hvarken uti motionen eller i handlingarne; hvarefter Utskottet får upplysa Riksens Ständer, huruvida denna Resolution år enlig med de för Wisby Stad utfärdade privilegier, samt i händelse den skulle befinnas vara emot dessa stridande, tillstyrka Riksens Ständer att anhålla om densammas upphåfvande. Uppå derefter af Herr Grefven och LandtMarskalken gjord proposition, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att OeconomieUtskottets Betänkande, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återförvisa. Vid förnyad föredragning af följande ConstitutionsUtskottets den 5 och 3o sistlidne Junii aflåtne, samt den 528 i samma månad eftermiddagen och den 10 dennes eftermiddagen på bordet lagde, Memorial: N:o 26.
Beträffande nu den första af dessa frågor, så kan jag, å ena sidan, visserligen icke godkänna föreläggandet, att den från - Den ii December f. m. 63 varande skulle derföre anses hafva till propositionen samtyckt; ett föreläggande, sorn synes hafva härrört från tidepunktens politiska behof, att skyndsamt veta, hvilken Militairstyrka man hade att påräkna; men icke eller kan jag, å andra sidan, undgå att finna, att sedan RoteringsCommissionen, på grund af samma föreläggande, ålagt den frånvarande fastighetsägaren en ständig Roteringsskyldighet, så var det den ålagdes ovilkorliga pligt, att deröfver i laglig ordning anföra besvär; och då han det icke gjort, utan låtit beslutet emot sig vinna laga kraft, samt i hela i4 åren ställt sig detsamma till efterlefnad, är han nu så mycket mindre berättigad att det upprifva, som, efter det desse 2000 man redan för längesedan ingått i cadern af Rikets militaira styrka, någon rubbning deri, efter min öftygelse, icke mera begäras kan. Jag bör likväl härvid erinra, det icke alla frånvarande låtit sig med voteringen nöja. Efter Utlåtandets föranledande, hafva några få, inom rätter tid, anfört besvär, som blifvit af Kongl. Maj:t afslagne; och som, enligt 90 §. af RegeringsFormen, icke kunna blifva föremål för någon Ständernes öfverläggning. Med all aktning för detta grundlagsbud, tror jag likväl, att det vore Ständerne fullkomligen värdigt, och jemväl låg inom conseqvensen af deras förra beslut, att, i anseende till dessa få klagander, hos Kongl. Majit i underdånighet hemställa, om Den ii December f. m. ic!<e Kongl. Maj:t skulle täckas tillåta, att de kunde till extra Roteringen få återgå. Jag beger mig nu till ämnets andra fråga; och anser mig dervid böra såsom grunder för omdömet, underställa Ridderskapet och Adeln de allmänna begrepp, hvarefter jag tror frågan böra afgöras.
Nej, kommer stadgandet i 59 §. att lyda, i enlighet med PresteStåndets beslut, sålunda: ”Banco-Fullmägtige skola, genom inköp af silfver från fremmande länder, förstärka Bankens metalliska cassa, då sådant för Banken icke medför större utgift, än sorn erfordras för transporten af silfver från uppköpsorten till Banken. Banco-Fullmägtige berättigas ock att, vid contract om silfver-leverance, emot full säkerhet meddela räntefria förskott till tre fjerdedelar af silfrets värde och på högst tre månaders tid.” Rösterne vid denna votering hafva utfallit med 71 Ja och 48 Nej; i följd hvaraf, och då Ja alltså vunnit, är vordet beslutadt, att följande stadgande skall i Banco-Reglementet intagas: ”Banco-Fullmägtige skola, genom inköp af silfver från fremmande länder, förstärka Bankens metalliska cassa, då sådant, utan lemnadt förskott, för Banken icke medför större utgift, än som erfordras för transporten af silfver från uppköpsorten till Banken.” 9:o. Den, som vill till contra-proposition i ^nästföljande votering antaga Ridderskapet och Adelns beslut, voterar Ja; den, det ej vill, Nej. Vinner Nej, antages till contra-proposition Bonde-Ståndets beslut. •Sorn vid denna votering rösterne utfallit med 65 Ja och 53 Nej, jemte en casserad sedel, samt Ja således vunnit, har i hufrudsaken voterats, efter en så lydande proposition: Förstärkta. Banco-Utskottels Memorial, N\o 60. 7 10:o.
Lifvet hade dessutom frin s&amp; miiiga andra htill kommit med sm&amp; möjligheter till svar på, stora kraf. Hon stod redan denna sommar inför sjalfmordet med ett s i inognadt beslut, men p&amp; samma gAng en s&amp; ihiirdig lifsktlrlek, att en tillftillig ljusning denna @ ng kunde föra henne förbi faran. Den dikt, som skrefs natten till dez dag hon beslutat att dö, Förbrytarblod, ar sprungen ur ott skalfvande hjWas djup. En sommarvistelse i G. af Geijerstams hem och p&amp; hösten i Stockholm, skingrade far eu tid tankarnes ihlrdiga kretslopp kring dödshvilan, som det enda efterl&amp;ngtansvärda, och, som en förströelse i~iln de tunga tankarne, skref hon under denna tid lustspelet Teorier. I Januari 1888 var det, som dödslangtari blef s&amp; mycket starkare än lifslusten, att ett sj8lfmordsförsök egrie rum, men misslyckades. Huru stark lifsledan nu blifvit, visade sig i den sorg, hvarmed hori talade om detta misslyckande, som skulle hsfoa botat en mindre djup fasa inför lifvets tunga uppgift. Frácn denna stund voro kroppsoch sjalskrafter borta. Hon sökte arbeta: Romeos Ju ?ia, Ur mGrkret, LZfsteda och hvad som efter hennes d8d fans i ntkast af sorgespelet Dera bergtagna kom till under denna tid. Hon sbkte, med den dödsdömdes angest, gripa hvarje tag i lifvet, hvar utstrackt hand, son: kunde hilla henne kvar. " Jag gácr omkring som eu hund, hvilken set att han skall dö, men som just derför tigger mtlnniskors smekningar, ' ' sade hon kort före slutet.
Undervisningsmetoden var absurd. Ett halft år åtgick att explicera en fältherre i Cornelius. Läraren hade ett sätt att inveckla saken, som bestod i att eleven skulle »ta ut konstruktionsordningen». Men han förklarade aldrig hvad detta skulle innebära. Det bestod nämligen i ett uppläsande af textens ord i en viss ordning, men i hvilken, det sade han aldrig. Den sammanföll icke med den svenska öfversättningen, och när gossen gjort några försök att fatta sammanhanget, men ej kom till klarhet, tog han sig för att tiga. Han blef halsstarrig, och när han ropades upp att explicera, teg han, äfven om han kunde lexan. Ty så snart han började läsa haglade anmärkningar, på ordens tonvigt, på tempot, på rösten, på allt. Kan du inte, förstår du inte? ropade läraren utom sig. Gossen teg och tittade föraktligt på pedanten. Är du stum? Han teg. Nu var han för gammal att få stryk, hvilket dessutom började bortläggas. Och så fick han sitta der. Han kunde öfversätta texten på svenska, men ej på det enda sätt läraren ville. Att läraren bara ville ha det på ett sätt tyckte gossen var fånigt. Han skulle ha stormat igenom hela Cornelius på ett par veckor, och detta afsigtliga, oräsonliga krypande, när man kunde springa, deprimerade honom. Han såg ingen idé i det. Samma fenomen vid lektionen i historia. Nå du, Johan, säger läraren ungefär, tala nu om hvad du vet om Gustaf den förste. Gossen stiger upp från platsen, och så löpa hans ostyriga tankar så här ungefär: Hvad jag vet om Gustaf den förste? Åh! Det är mycket det. Men det visste jag i prima redan, (nu är han i qvarta), och det vet magistern också. Hvad tjenar det till att rabbla opp det igen? Nåå du? Är det allt hvad du vet. Han hade inte sagt ett ord och kamraterna skratta. Nu blir han ond. Han försöker att börja tala, men det stockar sig i halsen. Hvad skall han börja med? Gustaf var född på Lindholmen i Roslagen. Ja, men det visste ju han och magistern förut. Så fånigt att stå och jamsa om det der.
Mången gång för - 68 Dea 4 November f. m. ut hafva de blifvit anfallna, utan att jag funnit det R. o. Ad, trott på. sådana framställningar. Jag hoppas ock att Ståndet icke heller, vid detta tillfälle, skall göra det. Om likväl något skulle i detta hänseende behöfva bevisas, så torde den lagfarne man, sorn gjort anmärka, mot mina bevekelse" tunder, erinra sig, att bevisningsskyldighelen åligger käranden, således honom. Beträffande hans påstående, alt R. o. Ad. såsom det första Ståndet bordt yttra sig först, så torde han erinra sig, att den, som sitter högst i rätten, yttrar sig sist. För att gå ifrån formfrågorna lill saken, så, enär en talare yttrat, att man borde enligt 47 §:n Riksd.- Ordn. besluta samtidigt, bör han ej förglömma att der slår i möjligaste måtto. Detta i möjligaste måtto bör väl betyda detsamma som, så vidt skäligt är; ty att göra hvad som är möjligt, men ej har skäl för sig, lärer väl ej böra begäras af en Riksförsamling. Att skäl förefinnes att vidtaga den föreslagna motsatta åtgärden, det hafva flera talare redan ådagalagt. Dessutom får jag upprepa, det jag ej yrkat, på sätt Frih. Sprengtporten förmenat, att man skulle vänta på de andra Ståndens beslut, utan blott på underrättelse om de andra Ståndens tillgörande. Jag skall icke vidare besvära R. o. Ad. med framställningar i delta hänsede, ty jag förmodar, att Hr Landtm, lärer finna min framställning laglig och följaktligen göra propos. derpå, hvarigenom vi kunna komma till slut på saken. Hr Lefre^n, Joli. Pehr: Jag instämmer uti den framställning, som af Hr von Hartmansdorff blifvit gjord oell af åtskilliga talare understödd. Här har blifvit väckt fråga om moliverna för denna framställning. Nå väl! jag skall blottställa mig för att helt öppet säga hvad som är mitt motiv.
Tilläggande Hr Lagmannen sig vara till denna framställning så mycket mera föranlåten, som inom Utskottet blifvit upplyst, att, vid ifrågavarande på ett inskränkt sätt kungjorde EntreprenadAuctioner, sällan flere, än en speculant sig infunnit, hvarefter vanligen beting 0111 arbetet skedt, hvilket skulle kunna förekommas genom de af Hr Lagmannen föreslagne mera utsträckte Kungöielserne om EntreprenadAuctionerne; hvar - 326 Stats-Utskottets förutan Hr Lagmannen jemväl ansåge uppmärksamhet höra fästas derpå, att genom ceconomiska syner bör controlleras, det Embetsman, som innehafva Boställshus, icke, genom försummelse af dem åliggande mindre förbättringar eller egentligen underhållsskyldigheter föranleda större reparationer, som genom behörigt vårdande kunnat undvikas, i hvilket yttrande Hr CommerceRådet Santesson instämt; hvarjemte hos H. BoncleStandet RiksdagsFullmäktigen Anders Danielsson anfört, att tillökning för Publike Husens reparationer icke skulle behöfvas, åtminstone ej till mera än 3o,ooo R:dr; att Utskottet bordt tillstyrka R. St:r, att hos K. M:t begära en noggrann eftersyn af Kronans byggnader, så att de stora, kostsamma och på en gång skeende reparationer må kunna undvikas, och att K. M:t täcktes Nådigst låta med uppmärksamhet följa ÖfverlntendentsEmbetets förvaltningssätt vid så väl planernes uppgörande, som tillsynen med reparationer och byggnader, samt att Utskottet må till beviljande föreslå nämnde 3o,ooo R;dr, med vilkor att LandtmäteriContoirets Hus skyndsamt iståndsättes. Som Utskottet i dess Betänkande N:o 149 tillstyrkt R. St:r, att hos K. M:t i underd:het anhålla, att det Embete, som det tillhör att antingen uppgöra eller granska ByggnadskostnadsFörslager, varder försedt med sådan Instruction, att origtiga beiäkningar och i följd deraf missledning vid Byggnads-arbetens företagande, icke så ofta må äga rum, samt derjemte uti-Utlåtandet
Hans enda sällskap härstädes var en norsk dvärg. Förgäfves bad sjelfva Luther danska konungen att mildra hans fångenskap; så stor var den fruktan, minnet af hans regering underhöll hos danska adeln, att de togo förbindelse både af konung Fredrik och hans efterträdare Christian III, att han icke skulle släppas ur sitt fängelse. Först 1549, sedan fred blifvit sluten mellan kejsar Carl V och konungen i Danmark, blef den 67-årige gubben förd i ett lindrigare förvar till Kallundborgs slott på Seeland, der han erhöll en större frihet och stundom kunde roa sig med jagt. Efter 10 års vistande derstädes dog han 1559. Johannes Svenonis, år 1552 adlad af konung Gustaf I, blef sedan sekreterare hos konung Johan III. Han öfvergaf sin sekreterareplats och blef prest, i anseende till den oroliga tiden och af kärlek till religionen, samt förseglade då sitt adelsbref med allvarsam befallning, att ingen af hans efterkommande skulle understå sig att detsamma uppbryta eller begagna sig deraf. Detta efterlefdes af flera slägtleder, men hans sonsons sonson, häradshöfdingen Anders Daniel Westman, kunde ej styra sitt begär efter förment utmärkelse, han bröt sin farfars farfars adelsbref, oaktadt dennes stränga skriftliga förbud, samt blef derför ånyo adlad till Stjernklo, men straffet följde snart. Han dömdes från tjensten och dog 1733, och i sitt äktenskap fick han ej några söner, hvarför adelskapet dog ut med honom. Kunde han i lifstiden högfärdas öfver sitt med förbannelse förvärfvade adelskap, icke kunde han åtminstone vara glad öfver sin afsättning. Såsom i mången annan adlig slägt spåras i Erik Lindskölds grefliga ätt en hämnande Nemesis öfver högfärd och bördsfördomar. Såsom ofrälse, med namnet Lindeman, gifte Lindsköld sig med en rik bonddotter från sin födelsebygd, Allhelgona socken. Under hans utrikes resor dog hustrun, och deras enda barn, en son, uppfostrades hos hennes föräldrar.
Detta torde dock vara en obehöflig omväg, som ingalunda synes mig öfverensstämma med det sätt, hvarpå Hr Printzensköld gått till väga under den tid han beklädde en sådan plats, som den han förklarade sig anse hvarje ledamot af Konst.Utsk. innehafva, ty, om icke jag misstager mig alltför mycket, ville Hr Printzensköld, såsom advokatfiskal, alltid gå den väg, som var den kortaste och ginaste till det föresätta målet. Hr Printzensköld:: Jag beklagar att jag upkallat Hr Cederschiöld emot mig i denna fråga; jag rår dock icke för att jag icke kan återtaga ett enda ord af hvad jag förra gången yttrade, icke ens det, vid hvilket Hr Cederschiöld särskildt fästade sig. Han må säga hvad han vill, så kan det icke undgå någon, som tydligt och klart läser grundlagen, att Konst.Utsk., i afseende på grankningen af rådgifvarnes protokoller, har alldeles samma funktion som den vanliga åklagaremakten i Riket har sig anförtrodd i afseende på tillsynen öfver lagars och författningars behöriga efterlefnad. Likasom JustitieKansleren, når en anmälan hos honom göres om olaglighet, begången af en Statens tjensteman, eger rätt att antingen Den 10 Stars f. rtl. 71 remittera målet till domstol för anställande af åtal emot tjensteman* nen, eller ock förklara att han icke finner anledning till en sådan åtgärd, på samma sätt tillkommer det Konst.Utsk., såsom moralisk person, att gå till våga, när vid StatsRåds-protokollens granskning anner framställas emot Konungens rådgifvare. Det är nemi då Utskits icke blott rätt, utan äfven pligt, att alldeles på samma sått som JustitieKansleren eller Just.Ombudsmannen går till väga, pröfva hvarje annvs beskaffenhet, låta den falla, om skäl dertill förefinnes, eller, i annat fall, förordna åtal, enligt 106 §, eller också hänskjuta anm n till R. St:r för den åtgärd 107 § osnförmäler. Kan då den liknelse, som jag framställt, vara oriktig?