Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sä är det t. ex. förhållandet i vår närmaste grannstat Danmark. Hypotheksföreningarnes obligationer i andra länder hafva ock städse åtnjutit ett större förtroende och stålt i högre kurs, än andra papper med lika räntefot. De Preusiske Hypotheksföreningarnes 4 proc. obligationer hade stigit ända till 6, 7 och 8 proc. öfver pari, dä de år 1836, 1838 och 1842 tipsades och utbyttes mot oupsägbara obligationer med endast 3j proc. ränta. Naturligt var att dessa nya papper då föllo i kurs; men det dröjde ej länge förr än äfven de, oaktadt den nedsatta räntefoten, äter voro öfver pari. Så t. ex. slotlo de Pomeranska 3jj proc. Den 3 Maj, *33 Nu kom revolutionsåret 1848, ela alla papper föllo; inga papper bibehöllo sig dock i högre kurs lin Hypotheks-föreningarnes obligationer. Väl föllo de Schlesiska, Pomerska och några andra Föreningars obligalionner ner till vid pass 90 å 93 proc., och de Westpreussiska för en kort period ända ned lill 83; men vid samma tid hade Preussiska Statsläns-obligationerne sjunkit till 69, Preussiska Bankens papper till 63, och jernvägsaktier, som förut varit pari, ända lill 30 proc. Det visade sig således att äfven under den stör sta skakning, sorn sednare tiders affärsmarknad erfarit, förtroendet för den säkerhet jorden erbjöd, var störst. Ar 1850 d. 30 April, sedan allt äler lugnat sig, hade Hypolbeksföreningarnes 3^ proc. obligationer i Preussen stigit ända lill 95J, under det att Preussiska Statspapperen å samma ränlcfot ej höjt sig öfver 86 proc. Vid samma tid stodo Mechlenburgs och Posens Hypolheksföreningars 4 proc. obligationer i 102 å 103 proc. Erfarenheten har således ådalagt alt under alla förhållanden hafva dessa Föreningar hållit sig uppe, och deras papper statt högre än andra inrättningars.
Elfsborgs, Veslér-Norrlands, Vesterbottens, Christianstads, Blekinge, Götheborgsoch Bohus, Jemtlands och Norrbottens, ansett de afgifna förslagen böra utan förändring gå till verkställighet, ehuru deputerade i Östergöthlands och Elfsborgs län heldre önskat, att jemväl dagsverks-räntan måtte till penninge-ränta förvandlas, samt de i Norrbottens län ansett med det allmänna bästa mest förenligt, att alla räntepersedlar till kontanta penningar förvandlas, att deputerade i 12 län, nemi. Stockholms, Kronobergs, Jönköpings, Westmanlands, Södermanlands, Kalmar, Stora Kopparbergs, Gefleborgs, Örebro, Wermlands, Gottlands och Hallands, ansett en del af de lill bibehållande föreslagna persedlar böra mot andra utbytas; hvarjemledeputerade uti Stockholms, Westmanlands. Gottlands och Kalmare län samt Gestrikland, uttryckt den önskan, att en störe del af persedel-räntorna, och deputerade i Stora Kopparbergs och Wermlands län samt Helsingland, att alla persedel-räntorna kunde förvandlas i penningar; att deputerade i Upsala län ansett, att såsom grundprincip borde antagas alla persedel-räntornas förvandling i penningar; samt alt deputerade i Skaraborgs län, med framställning af deras önskan, att hela ordinarie räntan måtte i bestämd penningeränta utgå, förklarat, att bibehållandet af nuvarande ränte-persedlar vore att föredraga framför ett öfvergående till förenkling enligt de föreslagna hufvudgrunderna. Expedilions-Ulskollets Förslag till underd.
— För att nu komma till något slut, anhåller jag, att Hr Frih. och Landtm., förrän något svars-project kominer till bedömmande, måtte framställa den propos, huruvida Ståndet finner det i allmänhet lämpligt, att någon deputation bör afsända.» med svar på den inbjudning, som från BondeSt. ankommit. Gr. Frölich, David: Det har redan af den värde motionären blifvit vederlagdi hvad Frih. Cederström anfört deremot, att nemi. det skulle vara en reservation af Hr Ribbing mot R. o. Ad:s beslut i förra plenum; men en annan värd talare, Frih. Hamilton, har här visat, huru detta tillägg,— sorn jag rätteligen tror det bör anses till R. o. Ad:s beslut, — blifvit förvandladt lill en snrkskild motion, och det, örn jag icke bedrager mig, mot Hr Ribbing.» egen tanka. Jag får först, med hänvisning lill 58 §:n Riksd.Ordn., äran upplysa R. o. Ad., att det finnes medgifven rättighet i grundlagen att göra tillägg vid justering äf prot. eller prot..uldr., hvarigenom ingen ändring i beslutet uppkommer. Ett så beskafFadt tillägg var Hr Ribbings förslag; nu kan invändas, att Hr Ribbing bort, före prot.justeringen, hafva gjort detta tillägg, men att denna prot.justering skedde så helt och hållet främmande och obekant, för Ståndet och Hr Ribbing, emedan prot.utdr. var uppsatt och upplästes genast vid pleni början, så att Hr Ribbing haft svårt att höra, att det tillika var ett prot.utdr., sorn justerades — hvilket ock af Ridd.- Secret. längre fram tillkännagafs —; detta anser jag vara en ursägt för Hr Ribbing alt kunna, utan hinder af den gjorda justeringen, få sitt nu gjorda förslag under ventilation.
SJlajrt t itåber för* orbitat, att ben fou attmänna fanal*, flttfi*, jenimägs* ocl> telegraf*ait* läggningar beit 18 3alinart 1855 ittfärbabe nåbiga ^rtbltjötttttgéfiabga bor tillämpad pä åtffilliga af cnffilört bolag ntfbrba fanal* od) jent* mägdarbetett. OMfitabl från början af år 1834 till iniiemaranbe tib, l)aftoa från Otiföflateitö 6:te jjtifmuö*titel ttnberjföb utgått till omläggningar od) förbättringar af åtffilliga mpetet traftferabe focfttemägar, utgöraitbe i lättgb titljammanö 8 mil 8,890 fot, od) från ben toib febnafte Diiföbag affatta SBägbpggttabdfoitbett till omläggningar ori) förbättringar af ali* manna latibömägar å ett famntanräfttab lättgb af något mera ätt 55 mil. ©enom be aftappuitigdarbeten, för l)milfa ttttber itätnnbe tib flatö* bibrag mebbelatö, antingen i följb af Oiifetd ©tänberd beflut eller ocf genom ttåbig attmiöning å be till Äottgl. £Ötaj:td bibpofttion för utbif* itingoföretag ftällba mebel, fontina tidfamntanö ungefär 29,500 tittut* lattb att från matten befriad. Utombefi minitaé 2,103 tunnlanb jörb genom bett på ffogdplanteringdfafiaiiö befoftttab företagna fänfiiiitgeit af fjött (Slbittörjan på froitoparfett Runneberg. Uti uitöeröånig ffrifmelfe ben 21 3uli 1854 anl)öllo Ofifetd feb* naft författtlabe ©tänber, att Sötigt.
Ar det för fienden af den högsta vigt att bemäktiga sig inloppet till Mälaren, så är det äfven för oss af högsta vigt att bibehålla detsamma i våra händer. Derigenom hindra vi honom ifrån att landstiga och utbreda sig på en gång både norr och söder om Mälaren Han tvingas att landsätta sina trupper antingen i Upland eller i Södermanland, såvida han ej vill blottställa sig tor att med sin halfva styrka möta nästan vår hela armée, som utgår mot honom från Stockholm, der endast så mycket trupper qvarlemnas, som behöfves att besätta fästningsverken på motsatta sidan. Att fienden icke på en gång kan landsätta så mycket trupper, att han vågar både från norr och söder innesluta Stockholm, inses lätteligen af dera, som känna hvilken oerhörd mängd af fartyg en större styrkas öfverskeppande erfordrar. I)en 13 A pr il. lil För att öfverföra 50,000 man och endast 5,000 hästar från Varna till Krim, 70 tyska mil, ätjfiiisro 34 linieskepp, 50 stora ångare och 300 stora transportfartyg. Hvart och ett sådant transportfartyg drar minst 1,000 tons, således mäter de allierades transportfartyg ensamt 300,000 tons. och hela Ryska handelsflottan mäter endast 240.000 tons. Afstånden från Stockholm till Helsingfors, Reval eller Pernån, äro öfver 5 0 mil och till Petersburg omkring 90 mil. Häraf bevisas bäst omöjligheten för vår östra granne af att landsätta på en gång mer än 40,000 till 50,000 man. Förberedelserna till ett så stort företag erfordra tid och. kunna ej blifva obekanta. Vi få derigenom äfven tid att samla och ordna vår armce kring Stockholm. Stockholm ligger på midten af Sverige och midt öfver ingången till vårt land och är med sin långa, breda vattenväg ända in i Nerike, med sina blifvande jernvägar norr och söder om Mälaren, en fullkomligt central punkt, så vida man med centralpunkt, menar en punkt, till hvilken man med största lätthet kan transportera trupper och förråder och hvilka transporter aldrig kunna afbryta* eller förhindras.
Utlåtande öfver de rörande Mötes-passevolancen väckta motioner. Stockholm den 4 Nov. 1834- N:o 3o4- Ankom till Exped.-Utsk. den 4 Nov. Utlåtandej i anledning af väckt fråga om rättighet för Kongl. Maj:t att j i saknad af tillräckligt årligt anslag för beväring ens beklädnady för detta ändamål använda Reserv-förråden. (U. A.) Till Stals-Utskottets handläggning hafva i detta ämne blifvit remitterade följande uti Riks-Slånden väckte motioner, nemligen: i :o. Inom Ridderskapet och Adeln, af Herr Lefrén} J. P., sorn anfört: att sedan under loppet af denna Riksdag fråga blifvit i laga ordning väckt om anslag till Beväringsmanskapets beklädnad, och härutinnan 2 Stånd stannat emot 2, samt förstärkta Stats-Utskottet med 1 rösts pluralitet, sedan likväl 2 bifallande voteringssedlar, såsom dubbla, måst casseras, afslagit allt contant anslag för detta ändamål; så har det förhållande inträffat, alt landets till vapenöfningar pligtige unge män komma att sakna nödig beklädnad, ehuru 1812 års Författning om Bevärings-skyldigheteus utgörande bestämdt stadgar, alt nämnde manskap skall i likhet med indelta Armeen beklädas, Med anledning af denna nu omförmälde händelse öch med stöd af 56 §. Riksdags-Ordningen, har Herr Lefrén hemställt: ”att Rikets Ständer måtte genom underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes, utur Armccns för krigsbehof upprättade reserv-förråd, låta anordna nödige beklädnads-persedlar för Beväringsmanskapet, samt att låta beloppet af de sålunda anordnade persedlar komma till nästa Ständers kännedom, hvilka då kunna bereda reserv-förrådet nödig ersättning;” samt Bihang till R. St.
Jag tror, att emot den fattiga classen, som är underkastad ett så stort moraliskt förtryck, ett förtryck, efter min lanke af den mest bedröfliga ari, är det en skyldighet för en hvar, som kan höja sin röst, att söka afhjelpa en så svår kräfta i statskroppen. Jag gör den värda ledamoten den rättvisan, att han ej vill sätta sig emot förslaget ; men jag skulle tro, att den värde ledamoten äfven bort medgifva, alt detta ändamål är nu för ögonblicket rent af det vigtigaste af alla, hvartill vi kunna anslå medel, näst efter det för fäderneslandets försvar, hvarom nu icke är fråga, enär den saken redan ar afgjord. Jag har nu intet vidare att tillägga, ulan har endast velat taga mig friheten besvara de unmärkntr, som hittills blifvit gjorda» Frih. Gederström, Jacob: Discussionen har blifvit börjad med anledn. af Hr Ekholms reservation. Denna reservation innefattar ibland annat, att lidradsboerne borde, ehuru hörande lill olika domsagor, förena sig om ett häkte, under förmodan att de dertill skulle vara villiga. Jag tror det vara angeläget, vid hvarje fråga om organisationer inom samhället, att litet grand tillse hvad som finnes stadgadt i gällande lagar och författningar, innan man beslutar förändringar, hvilka man lill en del hänskjuter på communers tillgörande, sorn skola ryckas Den i5 J a n na ri. 151 ifrån de förhållanden, hvaruti de sig förut befinna. Häraderna äro skyldiga att inom hvarje domsaga sjelfva hålla sitt häkte efter den construclion af ett sådant häkte, som af K. M. och R. St. kan blifva fastställd.
Genom den yrkade ersättningen till nämnden finge staten likväl icke vidkännas några utgifter, som icke fullt ersattes medelst de fördelar, som vunnes derest ransakningen med häktade personer alltid kunde hållas vid fängelset, ulan att fångarne under ransakningstiden behöfde förflyttas; och det är på grund häraf, samt då man af länsmän ej kan fordra, att de, utan ersättning, skola utöfva åklagarekall utom de distrikter, för hvilka de blifvit tillsatta, Utskotten föranlåtas att vördsamligen tillstyrka, att Rikets Ständer måtte besluta, att, derest, med anledning af Kongl, förordningen den 20 November 1845, serskilde härader hafva ge mensamt häkte samt i närheten deraf gemensam tingstad, hvarest ransakas och dömas må, angående brott, som blifvit begångna inom något af de härader, för hvilka häktet gemensamt är, och för hvilka brott de anklagade blifvit i häkte inmanade, ersättning för inställelse vid tingstaden skall af allmänna medel utgå, dels till de af nämn den, som biträda rätten, om gerningen, hvarom ransakas, blifvit begången inom annat härad eller tingslag, än det, {ill hvilket de höra, beräknad efter vägen från deras bostad lill den gemensamma tingstaden, men, i händelse gerningen är vorden föröfvad inom samina härad, för hvilket de blifvit valde, endast efter den längre väg de hafva till den gemensamma tingstaden, än till häradets vanliga tings - Stalsoch Lag-Utskottens Utlåtande, Jht 17 7 stalie; dels ock till länsman från bans bostad till gemensamma tingsstaden, då han i egenskap af åklagare måste der sig infinna, så framt densamma är belägen utom det distrikt, för hvilket ban blifvit tillsatt; skolande denna ersättning utgå af det förslagsanslag, som blifvit anvisadt å Andra Hufvudtiteln för ersättningar till vittnen och parter, till de belopp, som för resor i kronans angelägenheter, enligt förfaltningarne, tillkomma nämndemän och länsmän. Slockholm den 27 Juni 1851. Ank. till Exp.-Utsk. d. 28 Juni 1851, kl. 12 m.
Speciemyntet Och förarbeta det till käril o s. v., är af Lagarne strängeligen förbjudit; äfvensom att utföra det och hos Utländningen d rföre tillbyta 6ig varor. Det finnes således för det närvarande ingen möjlighet att kunna begagna d t Guld och Silfver, sorn bär Svensk. Mytrprägel; hvarföre jag anser högst nödvändigt att i Banquen öppna en utväg att kunna utbyta Svenskt Speciemynt mot opräglad och oanvändbar metall. Jag får derföre ödmjukast anhålla, att Höglofl BancoUtskottets Betänkande må återremitteras. Herr Grefven och LandtMarskalken hemStällde, om Ridderskapet och Adeln ansåg de af Herr Cederskjöld} gjorda Anmärkningar hindra antagandet af Utskottets Betänkande, samt på sådan grund behagade detsamma, jemte Anmärkningarne, till Utskottet återremittera. Ropades Ja och Nej. Herr Heykenskjöld, Detlof: Det synes mig vara ganska billigt, att när man äger rättighet att för massift Silfver bekomma Speciemynt, man också på samma grund bör emot sådant Mynt kunnai Banquen erhålla Omyntadt Silfver, hellst, på sätt Herr Cederskjöld ganska rigtigt anmärkt, det i annat fall skulle blifva nästan omöjligt att kunna begagna Speciemynt. Uppå derefter af Herr Grefven och LandtMarskalken förnyad Proposition, blef Banco - Den 19 Martil Utskottets Betänkande, tillika med de dervid gjorde Anmärkningar, till Utskottet återremit* teradto Föredrogs å nyo BancoUtskottefs den ro. sistledne Mars afgifne, samt den 1 7. i samma månad eftermiddagen på bordet lagde förnyade Betänkande, i anledning af Aterremiss utaf frågan om förlängning i Praescriptionstiden för Låns omsättning i BancoDiscontVerket.
Majit har, med anledning af hvad Rikets Ständer sålunda anfört, den 22 April 1864 åt dertill utsedde komiterade i nåder uppdragit att företaga ifrågavarande undersökning och, efter det frågan i hela dess vidd blifvit tagen under ompröfning, till Kongl. Majit inkomma med underdånigt betänkande och förslag till de grunder för folkskolelärares pensionering, hvilka på lämpligaste sätt kunde betrygga 8 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 49. det afsedda ändamålets uppnående; och hafva komiterade, efter att det åt dem sålunda nådigst lemnade uppdraget blifvit fullgjordt, den 19 December 1864 till Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemnat, jemte utlåtande i ämnet, förslag till reglemente för en inrättning till pensionering af rikets folkskolelärare, öfver hvilket förslag vederbörande med infordrade underdåniga yttranden inkommit. Att folkskoleläraren, i likhet med andra tjenstemän, må ega en möjlighet att vid uppnådd högre ålder, då arbetskrafterna svika, kunna afträda från sitt mödosamma kall, utan att falla fattigvården till last, har synts Kongl. Maj:t påkalladt lika mycket af billighetens kraf, som af en skyldig omtanka för folkundervisningens väl. Utsigten till en någorlunda sorgfri ålderdom verkar icke allenast stärkande och uppmuntrande på läraren under utöfvandet af hans ansvarsfulla befattning; det är äfven för undervisningen af högsta vigt, att icke arbetet på det ädlaste af alla arbetsfält — vården och utvecklingen af menniskans andliga väsen — måste skötas med af ålder och arbete förnötta krafter. Behofvet att snart ordna denna vigtiga angelägenhet' gör sig ock numera med så mycket större styrka gällande, som folkskolorna i allmänhet, efter utfärdande af Stadgan den 18 Juni 1842, redan öfver tjugo år varit ordnade, och en mängd lärare följaktligen närma sig den ålder, då de icke mera kunna till gagn för skolan qvarstanna i sin tjenst.
Men Kalmatar hviskade sagta: „En kyss på dina läppar och du vore min; men ack, i min moders gårdar, der förstöring och tillintetgörelse bo. Kärlek är lif. Hvarföre skulle dödens jungfru älska? Unna mig blott att stundom stå vid ditt läger, att stundom se dig lycklig vid hennes sida, hennes, hvars hjerta hyser varm blod och kanske varm kärlek, men som dock ej kan älska dig som jag! Förskjut ej den arma från lifvet, från ljuset, från dig“. Och Kalmatar böjde sin bleka panna mot sina sammanknäppta händer inför ynglingen, som betraktade henne med fasa och bjöd henne gå. Åter skymtade Kalmatar bort, endast vid den sanslösa flickan stannade hon, strök mildt med sina kalla händer den afsvimmades gyllne lockar och lade sin hand på hennes panna; men då hon slog opp ögonen smög sig den arma bort med en suck. Men vid bäckens strand satt Kalmatar och sjöng tyst vid sig sjelf: „Kalmatar, du långt bort burna, Hvarför vill du söka värma? Hvarför värma, hvarför glädje? Ägde väl din moder glädje Der i Manala, det dunkla? Ägde dina systrar glädje Uti mörka maskars hemvist? Ack ej glädje jag ju söker; Söker blott en droppe värma, Liten, som i svalans hjerta, I än mindre fågels inre, Som i minsta blommas fibrer Som i minsta stoftkorns gömma. Söker blott af ljus en stråle, Ej så rik som lysmask skenet, Mindre än ett fjäril ögas. Men hos honom blott finns värme, Men blott han är ljus och glädje, Han som, arma, dig förskjuter! Domna, domna, Tuoni jungfru! Domna, dröm ej falska drömmar“. Natt och dag vakade Kalmatar vid ynglingens läger då han sof. På hans slutna öga hvilade i kärlek hennes blick och en skymt af en blek rosenfärg spriddes på hennes bleka kind; men han vaknade och bort som fläkten försvann den arma. Och hon sjöng: „Om jag dock den siska vore Till hvars röst han villigt lyssnar. Om jag helst den blomma vore Som hans hand så vänligt bryter. Om med fläkten jag fick byta Som förfriskar mildt hans kinder, Ljust och rikt mitt öde vore.
När de två inte k an komma öfverens, är det bäs t att doktorn reser. ELISE. BARON. Men hv ad sk a han tänka om pappa och om oss...? BARON. Bry dig inte om det! Segers tedt beg riper oss nog. Hjälp nu mig i stället att få allting till rätta igen och göra farbror god och snäll som förr! ELISE. i salen. Baron går ut, strax derpå in med henne). BARON. Slå er ner fru Stjernfel t, vi ska fortsätta där vi afbröts i g år, bara li tet allvarsammare. EMMY. Det tror jag inte vi kan, k ära baron. BARON. Hvem vet? Vi ska se! Ja, ni lämnade mig värkligen mycket att tänka på med ert skämt i går kväll ! BARON. EMMY. Nå, det var roligt att ni kallar det skämt. En annan skulle i ert ställe fordra äktensk apslöf te. EMMY. Jag är v an vid er, baron Brinck! BARON. Se där, hvad det är bra att träna sig! Jag är också van vid mig själf , j a, så van, att jag snart bli r led vid mig. Blir ni inte det också snart, f ru Stjernfelt? EMMY. (tvekande) Jag vet inte huru j ag ska taga er f råg a. BARON. Alldeles sådan som den är. EMMY. Om jag inte blir led vi d er? Ja. U ppriktigt sagdt sk ulle jag redan bli det i ert s tälle. ( E m m y s e r l e d s e n u t ) Jah a, nu tycker ni säkert att j ag borde ha sagt er det här tidigare, inte sant? Och att j ag uppmuntrat edra känslor f ör länge? EMMY. BARON. Ni är v ådlig, baron Bri nck! BARON. Månne det? Jag är ärli g och på sak gående och tycker inte om pju nk. Jag vill bara ha en smula glädje här i världen, utan s entimentalitet. EMMY. (nedslaget) Jag kan njuta så litet af dylik glädje. BARON. Säg inte det, f ru Stjernfelt; ni bedrar er själf!
Med afslag å detta utlåtande, godkände Ståndet det förslag, som innefattas i Herr Wallenbergs reservation i ämnet; och JM 48, i anledning af väckt motion om tillökning i kopparhalten af nu brukliga 10-örestycken. Bifölls. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Lag-Utskottets Betänkande, JM 71, i anledning af motion om förändring af lagstiftningen rörande jords eller lägenhets afstående för allmänt behof. S. D. Föredrogos ånyo Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkanden: JM 28, i anledning af väckt motion om val af ordförande i skolråd m m. Med afslag å Utskottets tillstyrkande i betänkandets förra del, biföll Ståndet motionärens förslag, att församlingen sjelf må välja ordförande i Skolstyrelsen; hvaremot Utskottets sednare hemställan godkändes. JM 29, i anledning af väckt motion om upphäfvande eller förändrad reglering af klockares brefbäringsskyldighet. Bifölls. Bih. till B. St. Brot. 1862 & 1863. 9 Sami. 84 666 Prot.-Uldrag den 20 Oktober 18G3. jyi 50, i anledning af väckt motion om ratt till presterlig tjenstårsberäkning för lärare vid högre folkskola. lii fölls. JVS 31, i anledning af väckt motion om förändrad anordning af böne-gudstjensterna i städerna. Bifölls ,v/vv -7 ./■, ,h' \ JV2 52, i anledning af väckt motion om särskildt stadgande att afhandling, hvarigenom jord blifvit Iran hemman för alltid afsöndrad, skall intecknas. Bifölls; och ( , JV2 o3, i anledning af väckt motion om förhöjdt ansvar för andra resan lurcndrejeri liifölls. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets Ullätande M 469, i anledning af väckt motion, angående revision af nya Trollhätte kanalbolags räkenskaper samt Statens bidrag till kanalbyggnaden och utredande af Statens andel i bolagets inkomster m. m.
Ank. till Exp.-Utsk. den 8 Febr., kl. 11 f. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion, att vederhäftighetsbevis, utfärdade af den i hvarje församling valde Sockennämnd, måtte för Länsökande i Diskontverken såsom giltiga antagas. Uti en inom Hederv. Bonde-ståndet väckt motion, har Riksdagsfullmäktigen Magnus Månsson från Östergöthland fästat uppmärksamhet å de besvär och omkostnader, som anskaffandet af domarens i orten påskrift Banko-V Iskallets Utlåtande, 1V.o 2/- 3 å Banko-diskont-reversal för lånsökande medföra, samt föreslagit, ”att vederhäftighetsbevis för erhållande af lån i Rikets Ständers Banko-diskontverk, äfvensom vid hvarje skeende omsättning, hädanefter måtte få utgifvas af sockenniimnden i de församlingar, der låntagaren och löftesmännen bo, emot lösen af 24 sk i 11 i siga r banko, hvilken bör tillfalla fattigvården i den församling, der låntagaren har sitt'hemvist, samt, till stöd härför, yttrat, att sockennämnden bättre, än domaren i orten, kände så väl låntagarens, som löftes m a n n e n s ekonomiska ställning”; uti hvilken motion flere af bemälde Iriksstånds ledamöter sig förenat. Då vid sistförflutne riksdag fråga blifvit i enahanda syftning väckt, har Utskottet tagit kännedom af det, i anledning deraf, från direktionen öfver Banko-diskontvei ket då infordrade yttrande.