Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Är han dä försigtig och korrt förut fränsäger sig Hemmanet, drabbar sedermera kostnaden den tilträdandc rinder de följande 15 a Lo ären. Männe detta onda icke lunde därigenom hufwudsakeligast förekommas, om Byggnads ären ungefärligen pä fogande sätt bestämdes nemligen: Ät en Stufwa mek fullt innanrede swarade mot 9. En Loga med nödiqa Sädesgolf mot — 6. Ett Fähus med Skulle mot 5. Ett Stall med fyra knutar mot — g. En Bod med Loft och Bingar mot — 4. Ncdffapshus mot 3. Färhus mot 3. Hemligt hus mot «. Badstufwa mot „ 3. Samt andre smärre Hus jemte Sten - Källare där de i Orten iro brukliga, hwardera emot Ett eller twä är Derigenom ffulle ett Hemman wid ett sueccsiivt äterbyggande wara fullby,gdt pä omkring 4o är. Denna beräkningsgrund ar wisen igen icke ulan fel och önsiar jag at det felagtiga, hwarcst det finnes, mä blifw a rattadt. Det answar som i 4 §. SttdgaS, för Bonde, (dct will'sä. ga 1386 Den 29 Augusti. ga brukare,) som lägger i linda det som kan brukas, synes mig felaktigt; ty särdeles i Wermeland ar Akers igenläggning til Linda eller Wall nästan det enda ulfället för Hö ° fängst, emedan fä naturliga Älgar finnas därstädes, och ä andra Orter wid en öfwerflödig Lindeläggning, ehwad den tilkemmer af wärdsloshet eller ett begär efter ökad Hö-tilgäng, är Brukaren den som ensamt därwid förlorar, och om han afträder Hemmanet nud mycken Aker i Lin. La, stall altid den efterträdande winna ätmin. stone en del af hwad företrädaren i sädantfall förlorat. I öfrigt torde förestri'ter af wist ärlig ffyldigbet af Taktäckning, Diken och Hägnaders upsättande til aln eller famntal mera förwilla än gagna ttl uplysning wi) syner ä Hemman.
Hadorphs enka, Lovisa Carolina Fredrika Hadorph, född Svedberg, en årlig pension af Landskamereraren L. J. Gardeils enka, Anna Gardell, årlig pen sion . Professoren vid Kongl. Krigs-akademien å Carlberg L. J. Oronstrands enka, Fredrika Eleonora Cronstrand, född Landqvist, årlig pension af Majoren C. A. Fahlstedts enka, Sofia Euphrosyne Fahlstedt, född Schméer, årlig pension af Postmästaren i Hjo, Majoren P. Lagerbergs enka, Charlotta Lagerberg, född Lilliehöök, en årlig pension af Majoren O. G. Carlqvisis enka, Anna Margaretha Carlqvist, född Klow, årlig pension Regements-läkaren vid Helsinge regemente N. L. Halimströms enka, Emilia Christina Dahmström, född Kusel, årlig pension af Bataljonsoch Stads-läkaren Johan Peter Högselii enka, Anna Gustafva Högselius, född Dahlgren, en årlig pension af Häradshöfdingen K. W. Sandels, enka, Carolina Sandels, född Lieb holtz, en årlig pension af Fängelse-direktören, förre Ryttmästaren J. F. Ömans enka, Gustafva Christina Sofia Öman, född Wallberg, årlig pension af Prosten J. M. Winges enka, Andrietta Sofia Winge, född Rothman, årlig pension Provincial-läkaren, Doktor N. Dalmans enka, Maria Sofia Dalman, född Schröder, årlig pension Provincial-läkaren, Doktor J. F. Bergströms enka, Jeana Maria Bergström, född Pihlgren, årlig pension Tull-inspektoren H. J. Thams enka, Margaretha Catharina Tham, född Lundgren, årlig pension v. Konsuln i Egypten Alexander Petter sins enka, N. N., en årlig pension af förre Qvartermästaren vid Skånska Husar-regementet G. Kocks enka, Maria Kock, född Burman, årlig pension aflidne Sekreteraren i Kongl. Landtbruks-akademien J. Th.
Palmstjerna anfört, att Ständerne redan i frågan fattat sitt beslut och det kan således icke falla mig in, ej heller har jag någonsin salt i fråga alt någon ändring i sak skulle göras. Jag har endast föreställt mig alt då reglementet skall upställas på grund af förut fattadt beslut, man hade både skyldighet och rättighet att verkställa sådant med den tydlighet, att det för Fullmäktige som skola göra tillämpningen af samma reglemente, blir möjligt att bestämdt veta hvad R. St. vilja. Hr Printzensköld: Om här inträffade alldeles samma förhållande som det, hvilket för några dagar sedan egde rum i fråga om en annan § i Riksg:skont:s reglemente, att nemi. efter den uplysning som meddelades, StatsUlsk. lemnat en lacune i reglementet, för att, med åberopande af de beslut som R. St. rörande nämnde § fallat, införa dessa beslut, oförändrade, så skulle visserligen jag, lika med Gr. Mörner oell Frih. Palmstjerna anse någon förändring i redaktionen af den nu föredragna §:n sådan den här i förslaget lyder, icke böra ega ruin: — men förhållandet är icke sådant och jag ber all derå fä fästa R. o. Ad:s upmärksamhet. R. St. hafva endast beslutat att 18,000 r:dr skulle under loppet af de 3:ne upgjfna åren utgå, ulan att dervid bestämma de ordalag, som skola begagnas i reglementet för att deråt gifva verkställighet, och således måtte det efter mitt förmenande, väl fortfarande vara en rättighet för StatsUlsk. lika så väl som för Ständerne alt kunna redigera §:n så att den otydlighet hvarmed densamma förut varit behäftad, må försvinna. Sä har, om jag ej misstager mig, tillgått vid flere andra tillfällen, ty annat är att fatta ett beslut i sak och annat att upsätla beslutet i en reglements-§, så att verkställigheten af beslutet blir lätt. Jag finner således lika med Gr. Lagerbjelke icke den ringaste betänklighet att ju StatsUtsk. må kunna förändra §:n så att den erhåller en lydelse, hvarigenom Fullmäktige i Riksg:skont. må vela huru Sländernes mening skall tillämpas.
Det största missbruket af bränvinet framkallas ofelbart genom sammanvaron på offentliga utskänkningsställen, och för denna egna sig naturligen mest den ledighet, som helgdagshvilan medgifver. Öfvertygelse!! att förbudet mot försäljningaf starka drycker JJih. till B. St. Fröt. 1862—1863. 11 Sami. 3 Afd. 22 170 Motioner i B or gare-Ståndet 1862. J\F 7.’>. å sönoch helgedag, skulle vara ett afgörande steg till hämmande af bränvinets missbruk har derföre blifvit allt mera allmän; och det är en rättighet åt kommunerna att förfoga om en sådan inskränkning, som jag med denna motion alser. Om *en dylik inskränkning pålägger den ordentlige mannen, som på utskänkningsstället intager jemte sin mat en oskadlig mängd af starka drycker, den fordran, att lian för den dagen skall afstå från denna sin vana, så kan denna inskränkning visserligen sägas vara tryckande; men är det i sjelfva verket endast i den ringa mån, att om eftertanken väckes till en rigtig uppskattning af de fördelar, sorn en sådan försakelse på hans sida medför för hans svagare bröder, de flesta skola finnas beredda att underkasta sig en dylik uppoffring. Omständigheter kunna dock förekomma inom särskilda, orter, som göra en sådan inskränkning, olämplig, och tillfallen kunna ock gifvas, då en afvikelse från en dylik föreskrift är påkallad. Detta är ett ytterligare skål derföre, att det tills vidare bör vara hvarje kommun förbehållet att vidtaga bestämmelse rörande en sådan inskränkning. Innan jag går att framställa mitt förslag, bör jag nämna, att i min hemort, meningarne om nödvändigheten af en inskränkning i utskänkniugsrätten å sönoch helgedagar, särdeles inom arbetsklassen äro så eniga, att en ansökning derom, ställd till stadens Magistrat, erhållit underskrifter af omkring 8,800 personer, och ehuru något afseende icke kunnat fästas på densamma, vågar jag likväl tro, att tillräckliga skäl fin nas att lemna åt myndigheterna att pröfva om verkliga hinder möta för en åtgärd, för hvars nödvändighet sä många röster sig uttalat.
Det med några olika modificationer, af flere Motionairer framställda förslaget, att ej någon måtte, för en och samma skuld, hållas bysatt längre, än en viss tid, understödjes visserligen af åtskilliga ömande skäl, och gäldenärs belägenhet, då han, i följd af verklig oförmåga att betala, blifvit bysatt, kunde synas påkalla, att en bestämd gräns sattes för hans fängelse; men, enär Utskottet, uti dess Betänkande N:o 62, redan tillstyrkt, att bysatt person, som aflrädt sina tillgångar lill concurs, och bouppteckningens rigtighet med ed fästat, må lösgifvas och, under concursen, vara ifrån bysättnings-häktet fri; och då Utskottet anser gäldenär, hvilken ej kan eller ej vill erbjuda den, i omförmälde edgång och i straffbestämmelserne för svekfullt förhållande i concursmål nedlagda säkerhet, att något utaf hans tillgångar icke är undandoldt, förtjena sitt missöde, 3ti LagTJtskottett Betänkande JY-.o 65. eller åtminstone vara dertill i betydlig mon sjelf vållande, tror Utskottet någon inskränkning i bysättnings-tiden icke böra göras. För det femtonde. Vidkommande Anders Danielssons förslag, att bysättnings-tvång, efter concursens slut, icke må af fordringsegaren yrkas, derest ej bevisas kan, att gäldenär undandöljt ärfd eller förvärfd förmögenhet, hvarmed hail blifvit i concursdomen ålagd förnöja sina borgenärer; så finner Utskottet ej heller skäl att härå tillstyrka bifall, helst det ingalunda är att förmoda, det bysättnings-tvånget skulle vara mindre behöfligt emot den, sorn redan gjort concurs, än emot annan gäldenär, utan förhållandet snarare synes kunna antagas vara omvändt. På grund af hvad Utskottet sålunda yttrat, får, till Rikets Hoglofl. Ständers närmare ompröfvande, Utskottet vördsamt hemställa, att hvad Motianairerne uti de i föreslående femton pontier omförmdlde ämnen föreslagit, icke malte till någon åtgärd föranleda.
Jag bestrider ej uppgiften, hvad beträffar England, ty der finnas snart sagt inga lagar för Styrelsen, om jag icke räknar de snart iooo-åriga; mender finnes en moralisk anda, och ehuru ingen lag derpå finnes, skulle man icke ens anse det vara tänkbart, att en minister qvarblefve på sin plats längre, än Konungen följde hans råd eller gillade hans styrelsegrundsatser. I Frankrike är väl ännu icke någon lag antagen för den ministeriella ansvarigheten; men jag är säker, att man skulle, snart -sagdt, le åt den, som framkomme med en sådan tanka, att en minister icke skulle vara ansvarig för alla de beslut och åtgärder, som blifvit vidtagna genom hans departement. Del är således ej andra länders exempel, som med någon fördel kan åberopas för att öfvertala oss att qvarstå i den gamla surdegen. När jag ieke fordrar mer, än att Konungen skall hafva en enda bland sina rådgifvare, som i hvarje fall tänker lika med honom, eller sorn vill uppoffra sig för sin Konungs opinion, frågar jag, om jag fordrat för mycket. Nekar man detta, då medger jag, att jag icke inser någon skillnad emellan enväldet och det constitutionella statsskick, som Sverige äger; ty hyser icke någon enda af Konungens närmaste omgifning, någon enda af dem, som lian skänkt sitt högsta förtroende, den kärlek och tillgifvenhet för honom, att han, om än med äfventyr af egen uppoffring, vill ikläda sig ansvar för Konungens åtgärder, hellre än att blottställa honom sjelf, då hemställer jag, hvilken grad af uppoffring man kan begära af den enskilde medborgaren, som icke åtnjutit Konungens förtroende eller ynnestprof, som icke lill honom äger någon förbindelse af enskild tacksamhet. Jag föreställer mig likväl, att grunden för det monarkiska regeringssättet är den, att de, som älska Konungen, äfven skola vara färdiga att uppoffra sig för honom, om han ej annorledes kan räddas.
Min mening är ingalunda, att dessa fördelar äro i sig sjelfva alltför stora för det sannerligen vigtiga ändamålet, men att anslaget för landtcommunicationernes allmänna förbättring är jemförelsevis alltför ringa, då dertill icke blifvit föreslaget mera än 5o,ooo r:dr för hela Riket, oberäknadt det experiment med chaussee, som är lillämnadt. På den utvecklingspunkt, som landel sig ännu befinner, är vägnätet öfver hela Riket otvifvelaktigt det mest begagnade bimedel för allmän trefnad och förkofran. Det oaktadt har den ensidighet i förutnämnda afseende blifvit af Utsk. uttalad, vid angifvandet af de olika föremålens vigt och anspråk på allmänt deltagande, (slutet af sid. 20), alt Utsk. såsom företag, hvilka afse fördelar för hela Riket, anser ej allenast vattencommunicationerna äga anspråk på förmånsrätt, utan classificerar derjemte uppgifna odlingsföretag, till afseende frammanför hela Rikets landtcommunicalioner, under föregifvande att denna allmänna angelägenhet är af mera enskild natur och derföre bör lemnäs till sist. — Den a5 November e. tu. Närmaste följden af en sådan argumentation blir också den, alt kärrodlingsföretag på Gottland tillerkännes ett låneunderstöd af lika belopp med anslaget till förbättringen af hela Rikets /ii mit comni anica t i oncr. Dessa alla anomalier livar för sig, och ännu mera sammanförda, ådagalägga otvifvelaktig! nödvändigheten att landteonimunicationerue fii en särskild och ständig representant inom styrelsen för dUiiianna. arbeten, — hvilket skulle bevisas. Vid den förnyade öfverläggning i Ulsk., som jag förmodar kommer att äga runi på grund af återreiniss, anhåller jag alt Utsk. ville omkasta den nyssnämnda ordningen, sorn för frågornas vigt blifvit uppställd.
Dest Gemål och närmaste Bröst>Arswingar, ust Memorial of den nästledne Nomember, ycirat och hemställt, kunde Ståndet innom stg icke dölja de blandade känslor, fom detta Ridd. och A. Prsr. 5 B. äm n. 82 Den z Januari. ämne, w!d bankan af förftu?na tider, nödwändigt borde uppräcka och det bekymmer, hwarmed Ständer sig enndrade, att Slats-Wcrkets utblottade tillstånd föga lämnade »agot tillfälle för uppfyllandet af ^lyckans och ädelmodets mäst billiga fordringar; men när Skibet, med en ljuf söresakts, att alltid efter sin yttcrsia förmåga söka i underdånighet ga wär Nädiga Kouungs önstningar till mötes, egenkeligen sig fästade wid det enstjldta nära d-jkagande, som Hans Kongl. Maj:c under framställningen häraf, behagar i Nador yttra, ansag Sundet alla beränkligherer böra försäga, samt ixsiöt, att SMkSIltstottekö hemställan och sörsiag, för sin del, utan någon ändring gilla och antaga; hwarom alitsa de öf, rige Rstpeckiwe Med - Ständer, ställe wordjamt och »vänligen härigenom underrättas, lu^ra. Lx krorocoilo. st. 1^. i?LtLltON. Utdrag af Prolocolftt, hållet uti BorgareSrandecs Plenum ivid Riksdagen i Stockholm Len 12 December igoy. S. D. Efter uppläsande af Rikfens Högloft.
Der står i början en uppgift, huru Lånerörelsen är beskaffad, och jag uppmanar Friherre Cederström att upptäcka en enda brist. Detta Utlåtande innehåller, att, vid 1828 års slut, utgjorde fordringar mot rörlig pant och på korrt tid 1,548,284 R.'dr; fordringar mot orörlig pant och på längre terminer 5,435,427 R:dr; och fordringar i Discontväg till det mesta på namnsäkerhet 9,344,55g, eller tillsammans 16,328,272 R:rlr. I och för tillvägabringandet af denna summa har Banken ägt att tillgå upplånade medel mot Obligationer på uppsägning 969,5.25 R:dr; deponerade medel i VexelBanken, som dock skola vid anfordran ägarne tillhandahållas 2,876,033 R:dr, hvilka, om de icke upptagas, skulle göra bristen ännu större, och således fordra antingen en inskränkning i utlåningen, eller ock utgifvandet af nya sedlar. Bland tillgångarne äro äfven upptagne den så kallade grundfonden, samt guld och silfvervärden evalverade efter 128 sk. curs, utgörande 3,800,000 R:dr, Hvad Den 4 December e. m. I 2 I derutöfver användes till de ofvannämnda ullåningarne, eller 8,682,713 R:dr, är alt anse såsom tillkommet endast och allenast i följd af det stadgande, att Bankens sedlar såsom mynt i Riket erkännas, enär detta ford ringsbelopp ej grundar sig på någon hos Banken befintlig tillgång. Då Banken således redan äger millioner utelöpande blott på credit, skulle, om man äfven borttog de deponerade medlen utur vexelräkningen, man vara tvungen att utgifva nya sedlar.
Derom blir man förvissad, om man blott betraktar förhållanderna i andra länder, t. ex. i London, der de s. k. consols alltid kunna placeras, och der de alltid kunna köpas och vexlas; men de gå efter kurs, och kunna vid börstimmans början ofta säljas till 1 proc. lägre eller högre kurs, än vid dess slut. De äro således föremål för en jemn spekulation. Samma förhållande eger äfven rum på börsen i Paris, der dock börs-spelet gått alldeles för långt; ty det tyckes der hafva antagit samma karakter, som bränvinsspelet på vår börs; men mitt förslag går ingalunda ut på att upmuntra denna afart af spekulation. I Berlin, i Munchen, öfverallt spekulerar man dock i statspapper, och deruti torde väl icke ligga någonting, som strider emot sedlighetens fordringar. Den siste värde talaren har anfört, att Bankens silfvertillgång icke vore ett fullständigt bevis på vår handels ställning till utlandet. Ett alldeles fullkomligt bevis är det icke; men jag kan icke förstå annat, än att det är det säkraste. Den värde talaren anförde Englands exempel, huruledes detta land alltid haft en öfvervigt i handel, men att silfver dock ej der finnes i några hopade förråder. Skall man döma Englands öfvervigt i handel efter de upgifter, som dess Board of Trade eller dess KommerseColi. afgifver, så •194 Den 30 November f. m. vet den värde talaren lika så viii sora jag, att de ofta icke visa några lysande resultater, emedan det uptagna värdet af importen oftast med många millioner öfverstiger exportens värde. Man liar dock ädla metaller så betydligt öfver hvad som för landet behöfves, att man kan utlemna stora qvantiteter deraf i form af lån åt nära nog hela den kända verlden. Det vore önshligt, om vi kunde göra på samma sätt. Den värde talaren har jemväl yttrat, hvad fastighets-belåningen beträffar, att det icke vore önskligt att öfverlåta densamma åt hypotheks-föreningarue, utan han ville hafva den öfverflyttad till en stor rikshypothekskassa.
Som dessa brister endast genom uppförande af en ny byggnad för läroverkets räkning kunde undanrödjas, har Ofver-Iutendents-embetet, på Domkapitlets begäran, uppgjort ritningsoch kostnadsförslag till en sådan, innehållande på nedra bottnen gymnastik samt boningsrum för en vaktmästare, i eritresolen öfver vaktmästarebostaden kemiskt laboratorium, och i andra våningen rum för bibliotheket och samlingarne, äfvensom två rum att antingen, när behofvet så kräfver, användas till läsrum eller till lokal för undervisningen i teckning med dithörande materiel. Men till verkställande af ett sådant byggnadsföretag, hvilket, enligt bemälda embetes kostnadsförslag, skulle uppgå till 45,984 R:dr, funnos för närvarande icke några medel i stiftets byggnadskassa. Vid början af år 1861, eller några månader innan förutnämnda påbyggnad af läroverkets hus företogs, utgjorde kassans behållning 31,346 R:dr 53 öre. Då detta arbete ännu icke vore fulländadt och i vissa delar icke komme att afslutas förr än under loppet af detta års sommar, hade det varit Domkapitlet omöjligt att bestämdt uppgifva slutliga kostnaden derför. Gjorda beräkningar syntes dock gifva vid handen, att det af Öfver-Intendents-embetet upprättade kostnadsförslaget, slutande på 27,358 R:dr 50 öre, icke komme att öfverskridas, till följd hvaraf bvggnadskassan, som vid nästlidne års början, sedan 12,812 R:dr blifvit för merberörda påbyggnad använda, uppgick till 19,219 R:dr 28 öre, skulle vid arbetets fulländning ega en behållning af omkring 5,000 R:dr, hvilken summa dock måste tagas i anspråk dels för reparationer i läroverkshusets första och andra våningar samt anbringande af rörledningar till gaslysnings införande, dels till iståndsättande af de mycket förfallna och bristfälliga uthusen, och således icke kunde vara för ytterligare byggnadsföretag att påräkna.
Jag sökte att afböja den; men är det Hr Munck af Rosenschölds bestämda afsigt att här uppväcka den storm han tyckes åsyfta, så önskar jag, att den mätte' blifva så stark, alt den, om möjligt, bortsopar både motionären och hans motion. Jag anhåller om propos. på afslag af ifrågar. motion. Många hördes ropa bravo, hvarjemte ropen å propos. förnyades. Hr Eliren hoff, Guslaf Herman: Allt säger man är nu gammalt och murket i Sverige; ja! sjelfva äran tyckes för det nya Sveriges män för gammal och skandalen växer upp på dess ruiner. För dessa män finnes ingenting heligare än friheten att skända, och ju högre skamlöshelen kastar sina pilar, desto friskare är viljan. Ridderligheten, förr ett grunddrag i Svenska nationalkaraktercn, får äfven sin bane, och på dess gräf fröar smädelsen af sig, R. o. Ad:s pligt är att tillse, att icke ogräset fi'ödas inom Riddarhuset. En planta hafva vi måhända, hvars utgallrande är nödigt för Ståndets anseende. Hr Munck af Rosenschölds motion är ett ytterligare försök att missbruka Ståndets tålamod, och af den natur, att någon annan åtgärd icke kan vidtagas, än dess förkastande. Mycket här jag hört omtalas, huru tiderna förändra sig; ja! det är satin t, förr höllö skandalens män sig dolda i sina mörka hålor, nu skända de uppenbart. De åberopa den allmänna opinionen; men denna opinion, på hvilken de stödja sig, är icke Svenska folkets, utan på sin höjd tillhör den några tidningar och deras anhang. Den fria pressens försök alt förnedra Svenska folkets böjelser har dock icke fullkomligen lyckats; ly ännu finnas män inom Sverige, som förstå att förakta hvad som är dåligt och lågt. Åtski 1 lige hördes åter yrka på proposition. Hr von Hohenhausen, Carl: Hr Munck af Rosenschöld synes vid afgifvandet af sin motion sjelf hafva förutsett det öde, som skulle drabba densamma.
1 åtta år varade ett äktenskap, som allmänt och med all rätt ansågs som ett af de lyckligaste inom Stockholms förnäma kretsar. Som ett åskslag drabbade det ock därför make och dotter, när en häftig nervfeber efter den tiden inom få dagar lade grefvinnan Stjärne i grafven. Sonja var då sju år. Men sedan de dagarne hade tio år bredt tidens allt helande balsam öfver detta sår. Fadern och dottern — de hade j u dock hvarandra, o c h de voro hvarandra allt! Om vintrarne bebodde grefve Karl Stjärne det aristokratiska gamla familjepalatset vid hufvudstadens förnämaste gata, Trädgårdsgatan, o c h om somrarne som oftast lifgodset Stjärneholrn, beläget invid Bråviken. Af alla faderns egendomar fanns ingen, som Sonja älskade högre, o c h där hon kände sig friare och lyckligare — och detta vägde mer än tillfylles. När Sonja efter en uppfriskande ridt på hela tre timmar, glödande af helsa o c h den lifliga motionen, sprängde upp på slottsgården, såg hon redan på långt håll faderns resliga figur bredvid Johns framför trappan. Stallknekten sprang fram och tog tyglarne af henne; innan fadern hann efter, var Sonja ur sadeln. » Gud vare lof, att vi ha fröken välbeställd hemma, » suckade John, från hvars beklämda, trogna bjärta i detta ögonblick föllo centner af skuldelyngd; » det var som jag fruktade, grefven var långt ifrån nöjd! » » Kära älskade lilla pappa, » stormade Sonja honom till mötes, » aldrig har du väl kunnat vara orolig? En liten lusttur med Daphne — min förståndiga snälla Daphne — och jag är j u stora damen i dag; det har du väl inte glömt? » Han fick intet ord till svar för hennes varma kyssars störtflod; sä tog hon h o n o m under armen och drog honom med sig in i den svala vestibulen. » Men du har verkligen skrämt mig, Sonja, » sade han till sist, när hon lemnade honom andrum.