Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För luin del anser jag hwarken den näiiinda dispositionen fullt förenlig med N. St:rs redan om desse Anwisningar fattade beslut, eller det kunna blifva nägot lwif wel underkastadt, alt sä wäl de ännu ej fullt utredde Lf werstotten för >8-8 och 1829 stola lemna ett större belopp, än de frän den» beräknade 690,000 R:dr (hwilket styrkes med det nämnde Tabell-Betänkande bilagde Benus af Kammcrerarcn 1a»ivoi>, och Stats-Commissarien 5Vest«-rstrand), äfvemöm att, utöfver de pä Estwerstottsniedlen för >83o och följande ärcn »vilkorligt anwisade R:dr 70,000 till Krigsmatcrielen, och omkring 4o,ooo R:dr till förhöjning ä Lönings-Sädens wärde nägot är, när Riksmarkcgängen öfwcrstiger 6 R:dr, stall dels ä desse Stats-intraders öfverstott, dels ä Riksgälds - Eontoircts inkomster, i alla fall ej saknas tillgäng för de ofvanuppgifnc 45,?36 och 38,747; hwarförutan densamma utwäg, söm N. Sc:r är >8-3 widtogo för ett mångdubbelt belopp, nemligen att uppläna penningar >» 3 procent genom Niksgälds-Cvntoiret, ej heller nit synes mig äfventyrlig, minst för den dermed jemförelscwis wida mindre summa, som här kunde blifva behöflig till ett sä wigtigt, samt allmän nytta och framlida gagn befordrande ändamäl. Xstil Stats-, Brevsamt A. Besw. o. Ekon. Pä sädane grunder har jag inom Statsoch BancoUtstottcn tillstyrkt bifall till Alm. Bcswärsoch EkonomieUtskottens hcnrställait till N. H.
Pensionsinråttning, Civilstatens X) 98. Bilagan litt. P. vid X) 98. Pensionskassa, Arméens » 98-101. Bilagan litt. Q, vid )) 101. Pharmaceutiska institutet )> 50. Pionier-korpsen )) 141. Polishäktena » 140-141. Porto för telegrambefordring » 87-89. Postbefordringen å statens jernvägar )) 118, 121. Postremissvexlars begagnande )) 20—21. Postverket : )) 37—43. Bilagan litt. A. vid >x 5. Publika hus i Stockholm )) 55. Reseoch under sökning skostnader, anslaget till ' » 103, 104. Reservationer, till Revisionens protokoll anmälde, » 270, 272—284. — å riksstats-anslagen, bila)) 5. Reserverade behållningar a hufvudtit9. larne )) Restantier 5—6. Bilagan litt. F. vid - 5. Revision, tiden för nästa )) 271. Riksgälds-kontoret, liqvid med :?> 8-9. — tillgodoförda bespa6—7. ringar » Riksgälds-verkcts fond » 0. Bilagan litt. F. vid » 5. Rikshuföudboken, sammandrag öfver alla deri ingående medel, bilagan litt. A. vid » 5. Riksmuseum, Naturhistoriska » 189. Riksstatens anslag, besparingar oell bri6, 7, 8-9. ster a » Revisions-berättelsen. Bilagorna litt. II, I, K, L, M och N. vid bil. litt. H. vid — utgifter. Bilagorna litt.
— Af denna sednare anledning har jag funnit mig uppmanad att väcka den motion: att då Högtsalig Konung Gustaf den III, glorvördigt i åminnelse, ovilkoi ligt ocli utan något^undantag i sitt Testamente förordnat och befallt, att de personer, hvilka vid Konungens död befunnos i H. M:ts enskildta Tjenst skulle äga och behålla de Löner, som de då innehade, och Ilr Majoren Gustaf Grönhagen då såsom Page åtnjöt en lön af i5o R:dr, hvilken han aldrig förverkat och aldrig blifvit honom fråndömd , fastän samma lön sedermera icke utgått, så yrkar jag, att Page - Betänkande», N:o 374- 33g Lönen ifrån oell ined 1829 och allt framgent må Hr Grönhagen tillgodokomrna. Denna motion har ieke i ordentlig motionsväg Förut inkommit; ty Hr Grönhagen har blott vilkorligt, vid återremissen äf Betänkandet N:o i5i örn IndragningsStaten, begärt, att, i händelse han icke skulle få uppbära sin PageLön för den tid utbetalningen deraf upphört, honom åtminstone mätte tilläggas samma Lön från och med 1828 eller 1829 och allt framgent under dess öfriga lifstid. Att Hr Grönhagen icke bestämt årtalet 1828 eller 1829, anser jag vara den enda orsak hvarföre Utskottet afstyrkt hans begäran; ty Utskottet älskar och bör älska bestämdhet. Denna Hr Grönhagens lagliga rättighet grundar sig emedlertid på Högstsalig Konungens Testamente, hvilket, då det i allt annat blifvit gällande, fö I ja k te lige 11 bör vara det äfven, då fråga är om en gammal Officer, som både i krig och fred troget tjent sitt Fädernerland. Konung Gustaf III:s Testamente innehåller icke, att de som vid Konungens olyckliga död voro H.
Och detta olyckliga resultat hade jag måhända kunnat förekomma, om jag ej ett ögonblick varit feg, om jag ej, af ett falskt begrepp om consequens, för ett ögonblick känt mig nedtystad genom milt eget förhastade förklarande, att ej kunna i discussionen deltaga!! Skall man då nu kunna säga, att Ridderskapet och Adeln icke bryr sig om att göra hvad Grundlagen ålägger dem, utan, för att undgå sådant, skyler sig under en otillämplig ordformel, hämtad från den juridiska Lagskipningen? Nej, jag hoppas Ridderskapet och Adeln skall undgå ett så svårt tillmäle. Jag hoppas kunna öfvertyga, att Ridderskapet och Adeln häldre, — derest de blifvit upplyste om sakens rälta skick — skolat förena sig med Grefve Horns amendement till Grefve Wetterstedts contra-proposition och som gick ut på att hällre biträda de tre Ståndens, i min tanka grundlagsvidriga åtgärd, att utsätta Riksdagen till år 1835, än att evasivt undvika sin pligt och förnedra sin egen verksamhetsrätt. Jag hop - 246 Den ii Februarii e. m. pas kunna genom denna protest göra klart för hela verlden, alt sådan aldrig varit deras mening, utan alt de, likasom jag, af pur consideration, för att icke trycka för hardt på en puls, som syntes vilja brista, för att med ett ord, söka dölja en contradiction i handling och sak, som likväl omöjligen kunde tillintetgöras genom hvad ordformler som hälst i contra-propositionen — stadnat vid ett samtycke till Grefve af Wetterstedts contra-proposition. Slutligen är det sålunda mitt yttersta ändamål med denna reservation, att kunna visa, att det var mitt fel, såsom Motionär, att icke hålla för ögonen på pluraliteten af Ståndet en spegel, som nu kastar ett dystert återsken på min egen, vid denna Riksdag sig slutande , bana. Grefve Horn, Claes Fredric:
Hr von Hartmansdorff har nu medgifvit, att det är olämpligt att i instruetionen införa delar af grundlagens §§; men jag hemställer till honom, 0111 han icke lika gerna borde instämma med mig deruti, att det är olämpligt att intaga några grundlags-^ fullständigt; ty om jag inför några §§, som angå fullmäktige, och glömmer att inlaga andra §§, som röra dem, så kunna fullmäktige deraf föranledas att tro, att de icke äro skyldige att efterlefva de grundlagsstadganden, som icke blifvit i reglementet aflryckta. Jag anhåller derföre att all omtryckning af grundlagen uti instruetionen måtte uteslutas. Hr Lefre'n, Joh. Pehr, förenade sig med Frih. Cederström. BancoUtsk:s mern. N:o 174 återremitterades. Föredrogs ånyo StatsUlsk-.s den i5 dennes på bordet lagda mern. Pdo 507, med förslag till reglementarisku före - Den 19 Maj c. m. skrifter, motsvarande 8 afdeln. af 1835 års reglemente för Riksg.coniord. Hr von Hartmansdorff, Äng.: Uti lo §:n af delta reglemente, på 11 sidan af betänk., ar förhållandet detsamma som jag förut anmärkt i afseende på bancoreglementet, att man har iriskrifvit flera sladganden, som slå i grundlagen, och blott i parenthes anlydl, ali föreskrifterna der uro upptagna. Sådana citationer förekomma af 66 §:n Reg.Ftn på 3 sidan, af 67 och 69 §§:na Riksd.Ordn. på 4 sidan, af 70 §:n 2 rnoin.
– Min bror, du glömmer dig, – inföll hofmarskalken med en röst, hvilken lät, som om han varit mycket arg, och öfversten hejdade straxt sitt skratt och sade liksom för att urskulda sig: – Blif icke ond, kära B., men hur fan är det möjligt, att du icke hört något? Vi skola ropa in din betjent och skildtvakten, de måtte väl veta hvem som så djerft kunnat smyga en barnunge in till oss. – Nej, nej, min bror, icke ännu; betänk hvilken löjlig roll jag komme att spela inför dem, – sade hofmarskalken ifrigt, – det faller mig något in, tänk om någon af dina officerare, någon ung glop, velat roa sig på min bekostnad, och ställt till detta spektakel. – Millioner dj–r! du säger något – skrek öfversten, med en röst, så att Larson trodde att skildtvakten skulle komma inrusandes, – men, – fortfor han, redan lugnare, – det är omöjligt ja alldeles omöjligt det finns icke en enda som skulle vågat något dylikt här, i mitt tält, nej, det är någon annan, som velat bli af med sin unge, och för tusan, om det vore möjligt ändå, att det är din egen, när allt kommer omkring fortfor öfversten betänksamt. – Min egen! – sade hofmarskalken, med så grufligt förvånad och enfaldig röst, att Larson, som blef nyfiken, att se hur han kunde se ut, när han hade en sådan ton, skar ett litet bål på väfven med sin pennknif, och såg honom taga ett steg emot sängen och uppmärksamt betrakta något som låg deruti, men som Larson icke kunde se. – Ja, din egen, du måste väl veta om det är möjligt, – sade öfversten ifrigt. – Nej nej det vill säga jag kan icke så noga veta det skulle kunna hända, – stammade hofmarskalken fundersamt, och Larson påstår att han kan dö på, att hofmarskalken ljög på sig, bara för att öfversten skulle tro att det var hans barn, och att han ändå aldrig skulle kommit på den tanken, om icke öfversten sjelf sagt så der förut, samt gycklat med honom i det der fallet.
Gick ännu litet ut, sedan jag med stort besvär fått mina saker inpackade. Åt en ambigue med Maron och Seelig, hvartill senare kom den Hamburgermålare som vi i går aftons träffat på caféet; men hela måltiden var tråkig. Sedan den blifvit slutad begåfvo vi oss alla till diligencehuset, derifrån det slutligen, efter ett litet gräl i vagnen med mina blifvande reskamrater om våra platser, bar af omkring kl. 5. Jag var högeligen glad att kunna vända ryggen åt Paris. Resan gick oafbrutet hela natten, som var kall och fuktig, så att jag, ehuru dugtigt och tjockt klädd, dock ej hade alls för varmt; föga kunde jag sofva, ty det var trångt och obeqvämt i vagnen. Om morgonen kl. 9 förunnades oss omkring 10 minuter för frukost, som intogs och smakade godt. Hela dagen var fult väder och mera tråkigt var äfven sällskapet i vagnen; dock min vis à vis, en handelsman från Paris, som skulle till Lyon för att göra affärer, roade bäst sällskapet med historier om tjufstreck och bedrägerier som passera i Paris. Vi foro mest hela dagen genom vinfält, der folk var sysselsatt att samla drufvorna i stora tunnor. All den öfriga skörden af hvete etc. tycktes redan vara gjord, så att fälten sågo gråa och fula ut, der vin ej odlades. Mot aftonen kl. 7 gafs oss ungefär 20 minuter för middagsmåltid, hvilken intogs lika begärligt som frukosten och betaltes med 3 francs, ehuru den ingalunda var kräslig. Sedan gick färden åter hela natten under ruskigt väder till kl. 2, då en af vårt sällskap lemnade oss i Beaune, hvilken stad i natten såg högst besynnerlig ut och tycktes ha mycket ruiner och qvarlemningar från de gamla Gallernas tider. Nu blef bättre rum i vagnen att sträcka ut de hopsutna benen och jag sof godt nog den återstående delen af natten. Vi framkommo om morgonen kl. 8, i stället för den vanliga tiden kl. 4, till Chalon och begåfvo oss genast med stor skyndsamhet om bord på ett ångfartyg, som väntade blott på oss för att resa till Lyon.
Då detta SilfverCapital evalveras till dess råtta värde i papper efter Cours, åtgörande omkring 220,000, synes tydligen att den påräknade betydliga bristdn till största delen försvinner* Af hvad jag sålunda hafvit aran anföra* tror jag mig hafva bevist att oman båda Digconterne skulle forceras till Concours, sa blif icke Fordrings-ägarnes förlust efter &U anleda ning så betydlig, som en del af dem får vidkännas genom det af Höglofl. Utskottet före-’ slagna Liqvidationssätt, hvilket tillika förenar den omständighet, att det, efter min tanka, är mindre rättvist, då det anser alla upplupne 3 procents Räntorna för ingen Fordran, och hvilka rester, om Lagen får blifva gällande,! för Creditorerne ovägerligen skola erkännas till Concoursdagen. Dessutom föreslå Högloflige Utskotten, att de mindre Fordringsägafne ellee Jitdd. 0, Ad, Fröt, IV. B, It Afd. 3,4. 18 Den 17 Martn J. m, Assignationernes Innehafvare, skola genast erhålla fullt ut deras Fordrjngsbelopp, då deremot de »torre eller 3 Procents Innehafvarne liqvideras på <; år, med £:dels afbetalning om åreti härigenom kpmma dessa sednare att, ut* om den upplupne af kortade Räntan, sorn fpr flere torde uppgå ända till 6 å 9 Procent, erhålla 15 Procents förminskning , hvilket Utskotten på sätt och Vis sjelfva erkänt, då de förvägra de för .dessa Fordringar blifvande Obligationer att användas till Liqvider af Lån i pisconterne, efter fulla beloppet, utan tillåta dem endast antagas med beräknande af Rabatt efter deras .återstående förfallotid t, ..
Jordarne till 931 D:r 2 8 ör. Andra Inkomster, såsom HötesPenningar , Jordars utfästande och Håfpenningar - 395: 3. Tillsammans 1,326 D:r 31 ör. Stockholm den 23 September 1818- På Riksens HöglofL Ständers KammarEkonomioch Commerce Deputations vägnar: J. J. Gyllenborg. Olof Celsius. Joh. Fred. '■Wessle. Otto Olofsson. Uppgift på Krono-Hospitalernes så väl ständige som tillfållige Inkomster , författad efter 1816 års, till Kongl, Seraph . OrdensGillet sednast inkomne Räkensk Hemmantal. Span mais-Inkomst. Penniuge-lnkomst. KronoTionde. HemmansKantor och summa Spat; mål. Hemmans. Räntor och Intressen $ utllnte CaDiverse Ext Inkomster. ra Summa Banco. Arrenden. Arrenden. pitaler. Räntan SeraphimeiQrdemGiliets KammererareContoir den — Mars 1818. P. Sturtzenbecker, Lit. B. Till StatsUtsk. Betänkande Nio 274 i 4:de Samiaf Bihang till RiksStindens Prot. 1317 igig. Stats-Utsbottets Betänkanden. 1669 Att förestående Afskrift är lika lydande nied det i Kongl. Seraphimer Ordens Gillet förvarade Registratur, intygar Ex Officio Dan. Hadorph. (Bilagan Lit. B, eller Uppgift pä Krono-Hospitalens Inkomster Hanes serskildt tryckt och bit intecknad.) N:r 275.’ Riksens Högloft. Ständers Stats-Utskotts Utlåtande angående Krigs-Fonden samt ser skildte Commiiterades förvaltning af Allmänna Medlen. lill Riksens Ständers Stats-Utskott har Kongl.
Prestc-Ståndet den 5 Borgare-Ståndet den 8 Bonde-Ståndet den 9 [likeds Sländers underdåniga Skrifvelse, angående viss tid, inom hvilken den i 15 Kap. 4 § Gif(erm å Is-Ilai ken omför mälda stamning eller lysning ej må utfärdas. (Lag-Ulsk:s Bet:de N:o 9 och Utl:de N:o 30.) S. A. K. Bland de orsaker, som enligt gällande lag föranleda till skillnad i äktenskap, är äfven den, att den ena makan af ondska och motvilja öfvergifver och förlöper den andra, samt far utrikes i det uppsåt, att ej mera blifva och bo med den ölvergifna. Detta för hållande afses uti 4 § af Giftermåls-Balkens 13 Kap., i hvilket lagrum föreskrifves, bland annat, att, då den öfvergifna makan önskar äktenskaps-skillnad, skall anmälan göras hos domaren, som, derest den förlupna makans vistelse-ort i främmande land är bekant, meddelar stämning å den utrikes vistande, men i motsatt fall låter lysa efter denne i häradets eller stadens kyrkor samt i de närmaste socknar derintill, med föreläggande att sig infinna inom natt och Ar, under påföljd alt, vid den stämdes eller efterlystes uteblifvande å »föresattan lid», då till skillnad dömes; varande i 11 Kap. 4 § RätlegångsBalken den, som stämmes utom Riket, ålagdl att inom en lid af sex månader efter erhållen del af stämningen sig inställa. Hvad lagen sålunda stadgat rörande förcnäinnda tidsbestämmelser och äfventyret alt desamma ej iakttaga, bar synts Rikets Ständer kunna medföra betänkliga löljder, särdeles då kändt är, hvarest den make, som öfvergifvit den andra och begifvit sig ut rikes, sig uppehåller. Om då den iifvergifna, genast eller öfvergifvandet uttager stämning, så kan, i anseende lill nuvarande snabba kommunikationer, stämningen skyndsamt delgifvas, och inom den korta tiden al något öfver sex månader äktenskapet vara upplöst.
Att den bevisa, erbjuder sig nu ett tillfälle, då jag, såsom reservant vid StatsUtsk:s mern. N:o 194, anbåller att, vid dess beräkning af statsfyllnadssumman och riksg:s-kont:s ställning vid 1850 års slut, få göra iöljande anmärkningar: För att, såsom i utlåt, skett, kunna uppföra statsfyllnadssumman för åren 1848, 49 och 50 till icke högre belopp än den som vid förra riksdag fastställdes, eller 1,325,360, har Utsk. anställt en uti mern. icke upptagen beräkning mellan regleringen af ordin, statsutgifter hvilka, enl. lill RiksSt:n atlemnade och för större delen bifallna förslager uppgå till 11,918,600. oafsedda de tilllökningar eller afdrag som sedermera blifvit gjorda eller ytterligare kunna beslutas; samt mellan statsverkets ordin, och extra ordin, inkomster som blifvit till följande belopp ansedda : Ordin, inkomster 4,658,380. Statsfyllnadssumman skulle således nu blifva något mindre än den förra, eller blott 1,307,220. 11,918,600. Att denna inkomstberäkning är myckea för hög, torde af följande kunna inses: Tullens medelbelopp, oberäknadt det sista särdeles gynsamma året, har uppgått endast till 3,700,000. Inga verkliga skäl gifvas till den förmodan, att upbörden häraf skulle, under större handel och förstörd credit i Europas flesta länder, bestiga sig lill högre summa än hvad den lemnat under lugna tider, stadgadt förtroende och stigande industri. Utsk:s antagande måste således nedsättas med 38 Den 14 Juni f. m. minst 300,000 r:dr årligen, under mången sakkunniges förmodan att minskningen för detta år skall bestiga sig till*500,000. Chartse-Sigill.-medlen hafva blifvit ansedda till 25,000 r:dr:s högre uppbörd än den Utsk. anmält uti sitt mern. N:o 37, hvilken sednare lärer böra antagas såsom verkligheten närmare.
Utskottets nederst å 36 sidan gjorda tillstyrkande, beträffande de delar af Friherre Alströmers motion, hvilka der omförmälas, men afslog deremot hvad Utskottet för öfrigt i detta Betänkande hemställt och tillstyrkt. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utskottets Utlåtande N:o 6.3, angående gjordt anbud i afseende å ett utländskt amorterings-lån till Svenska Staten. 356 Prot.-Utdrag den 3 Juni 1857. Frän Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-UIskottets Utlåtande N:o 63, angående gjordt anbud i afseende å ett utländskt amorterings-lån till Svenska Staten. S. D. Till Stats-Utskottet remitterades: l:o Ett den 27 sistlidne Maj af Herr Bodell inlemnadt anförande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående Stats-verkets tillstånd och behof, i hvad den angår ett högre läroverk inom Norrbottens län, vid hvilket anförande linnas 2 :e bilagor, och 2:o Hvad vidare inom Ståndet i denna fråga yttradt blifvit. S. D. Till Stats-Utskottet remitterades: Herr Fridstedts denna dag afgifna och af en handling beledsagade anförande, i anledning af hans förut väckta motion rörande Marstrands stads skola. Frän Hedera. Bonde-Ständet. S. I). Föredrogs ånyo Lag-Utskottets sedan den 23 sistlidne Maj å bordet hvilande Utlåtande N:o 32, i anledning af gjorda anmärkningar emot Utskottets Betänkanden N.is 12 och 13, det förra öfver väckta förslag till dels upphäfvandc eller inskränkning af börds-rätten, dels annan förändring af lagarna, angående börd, dels ock upphörande af nabo och frälse-rätts-egares lösnings-rätt, och det sednare öfver, väckta motioner om förändring af lagstiftningen, angående testaments-rätten samt gåfva af fast egendom. I anledning af detta Utlåtande fattades af Bonde-Ståndet följande beslut:
Uti 1. art. 2. §. af berörde Kongl. Förordning ålägges tillverkare af Bränvinspannor vid 20 Rd. vite, att besörja, detj pannorna varda uppmätte och stämplade af dertill förordnade Landtmätare och Justerare; hvilket äfven bör ske, då pannor ändras eller nya bottnar insättas; — Och i 5. §. samma art. hafva Herrar Landshöfdingar blifvit ålagde||förordna, till en dylik mätning och stämpling af Brän» vinsredsfcap, ett behöfligt antal af Landtmätare och Justerare i|Länen, och tilldela dem vissa District, lämpade efter hvars och ens hemvist. Yid en dylik fördelning inom Elfsborgs Län har händt, att en Landtmätare, som har sitt hemvist 2:ne miP från Staden Åmål, der ingen dylik person finnes, blifvit förordnad mäta och stämpla den Bränvinsredskap, som förfärdigas i nämde Stad, hvari - Best), och Ekon. XJtsk. Betänkande», 6). genom Kopparslagare tillskyndas en dryg kostnad, och hela arbetsförtjensten åtgått, då de ofta måst föra 2 å 3 Bränvinspannor om 12 å 16 kannors rymd hvardera, med legd häst till Landtmätare, Sedan 2:ne Kopparslagare af RådstuguRätten blifvit fällda till 2o Rd. böter hvardera, för det de afyttrat Bränvinspannor, dem Landtmätare ej uppmätt, ehuru de icke varit större än till. upp» gifven rymd, så hafva de väl hos Konungens Befallningshafvande anhållit, att någon Magistratsperson måtte förordnas verkställa mätningen och stämplingen, men hvilket blifvit afslaget äfven hos Kongl. Kammar-Collegium. Af sådan anledning, och som flera Städer i detta afseende torde dela lika öde med Åmål, har Herr Eneroth föreslagit en sådan ändring uti 1.
Sebalt nytt görftag till Pofb£aror för 3nrikeS Q$refmeylingen, i öf# merenSftammelfe meb 3Bår beröm mib ftjfa OvikSmöte gjorba unberbåniga anhållan, blifroit, på 5ftåbig befallning uppg/orbt, få hofma 2Bi roal funnit bejja ^ajror mara, efter be berföre befkambe grunber, rigtigt upprdttabe; men font <3Bi, belS till unbmikaube af ben nog ofta férekomntanbe beräkningen af runfkycken, och belS till berebanbe af tillgångar för ben högre pofkff;'utS#legan och be h'tf)dranbe anbra erfattningar, font <2Bi benna fKifSbag bemiljat, bejkutit ett lämplig jemkning och förhöjning i be§a 3:ayor, få fmfme 3Bi, uti uttberbånig fkrifmelfe af ben n innemaranbe kökars, hoS åxongl. 9J?aj:t anhållit, att ifrågamaranbe ^ayor måtte, i öfmerenSfrdmmelfe meb be af Of antagne gruttber, upprattaS och allmängöra^. StfmenlebeS
När dertill kommer, att de, som fällas till ansvar för åverkan, likafullt kunna bära hufvudet uprätt och anses för lika hederliga och bra karlar som andra, så är det naturligt, att de icke låta sig afhållas från att fortsätta handteringen. Blifva de deremot bestraffade såsom tjufvar och utsatta för den vanfrejd, som medföljer tjufnadsbrottet, så torde de lättare afskräckas från brottet, äfven om de fortfarande skulle förtjena derpå. Då man talar om den allmänna opinionen i denna fråga, så bör man äfven lägga vigt uppå hvad Gr. Sparre äfven anfört, nemi. alt BondeSt. utan votering antagit detta Betänk. Allmogens representanter hafva således icke vidhållit den föråldrade, vilseledande satsen, att åverkaren icke gjort sig skyldig till samma brott sora tjufven, och hvar och en, som tänker sig in i saken, måste äfven medgifva, att någon egentlig skillnad emellan åverkaren och tjufven i moraliskt hänseende icke förefinnes. Den 14 Noveni be r. 47 Att dessa brott äfven böra af lagen lika anses, tror jag icke vara svårt att ådagalägga. Om t. ex. tyenne personer begifva sig tillsammans till en skog, oell den ena tillgriper en mängd huggna träd, men den andra först hugger ned träden och sedan bortför dem, så är det förstberörde tillgreppet stöld, men det sednare åverkan. Men äro icke båda tilltagen i sjelfva verket aldeles likartade? Man upställer visserligen den skillnad, att menskligt arbete är nedlagdt på det huggna trädet, men icke på det växande; men huru obetydligt är ej det arbete, som erfordras för ett träds fällande, och kan denna, omständighet rättfärdiga den antagna skillnaden i begreppen? Ar det rimligt, alt den, som tillgriper en eller flera famnar huggen ved, skall anses såsom tjuf, men att den, som nedhugger och borlförer en hel skogspark, icke skall så betraktas? Att våra skogar sakna tillräckligt skydd, föranleder också dertill, att man på landet, i synnerhet i aflägsna trakter, nedhugger annans skog och säljer den lill de s. k. skogsafverkningsbolagen.