Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är sannt, att de begge angå en förändring af R. o. Ad:s representationssätt; men den ena rörtde R. o. Ad. isoleradt och hörde derföre till Ridd.Utsk., hvaremot den andra afser en representationsförändring såväl för delta som de öfriga Stånden, och således ej kan tillhöra Ridd.- Utsk:s handläggning. Det är jemväl sannt, att det, såsom Hr Cederschjöld sagt, står i 12 § Riksd.Ordn., att R. o. Ad. infinner sig till riksdag och representeras enligt Ridd.Ordn.; men det är just denna §, hvarom jag önskar, att R. o. Ad. måtte förklara det vara dess gemensamma tanke, att dea bör förändras. Då Constit.Utsk. inkommit med ett förslag om Nationalrepresentationen, måste det vara Ståndets rättighet att såsom sin gemensamma tanke förklara de anmärkn:r, som göras emot detta förslag, eller att Ståndet vill hafva en representationsförändring, men icke en sådan, som Utsk. föreslagit. Så tyckes Hr Gr. o. Landtm, äfven hafva uppfattat saken, och jag är öfvertygad, att Hr Gr. o. Landtm, icke tillåtit diseussionen att fortgå i ett ämne, hvarå han ansett propos. icke kunna lagligen framställas. Hvad åter den saken angår, att betänk, skulle föredragas punktvis, så hade det kunnat vara i sin ordning att vid discussionens början begära särskild proposion på ett sådant föredragningssätt; men att sådant icke skett kan likväl icke hindra någon, som vill göra anmärkningar vid de särskilda punkterna, att begära ordet för att yrka proposition å dylika anmärkningar. Detta synes likväl icke åsyftas, ty alla här gjorda anmärkningar hafva blifvit riktade emot betänk, i sin helhet och icke emot de särskilda §§. När så tillgått, skulle del vara besynnerligt, om man ville punktvis föredraga ett betänkande, hvarom man i 2:ne dagar talat i dess helhet. I alla fall lärer det ej kunna hindras, att propos. framställe* enligt med de anmärkningar, sorn under diseussionen förekommit. r, Den i3 Octobcr c. ni. Gr. von Fersen:
St:r undervisa Konungen, huru lagstiftare böra sig rätteligen förhålla för att ej åsidosätta sina åligganden, en myndighet, hvilken Ständerna ej synas böra taga sig. För att undvika skenet deraf och för att göra meningen enklare, föreslår jag att följande ordalydelse mätte antagas: ”påkallade af omsorgen alt skydda qvinnans rättigheter, utan att derigenom någon inskränkning sker i hennes rätt alt, då hon är myndig förklarad, sitt gods efter behag förvalta.” Frih. Cederström, Rudolf: Det kan icke nekas, att de anmärkn.-r, Hr von Hartmansdorff nu framställt, ega sin ganska goda grund. Då detta skrifvelse-förslag inom Exped.Utsk. förehades, underläto också icke R. o. Ad:s dervar:de ledamöter att göra anmärkn:r emot förslaget, som då var af Sekret:n vida utförligare upsatt, än det nu inför R. o. Ad. föredragna, och i än närmare öfverensstämmelse med LagUtsk:s Betänk. JVs 17, men de 3 andra Stms delegerade ansågo, att då deras principaler godkänt Betänk., så borde Exped.Utsk. icke tillåta sig att väsendtligen jemka på LagUtsk:s upsättning, utan låta den förblifva uti det skick, hvaruti den befann sig. Allt hvad ledamöterna af R. o. Ad. kunde utverka, var, att få utstryka ett och annat ur Betänk., men hvad som qvarstod kunde de icke utbyta emot andra uttryck. Sedan jag framställt de anmärkn:r, hvartill jag fann mig befogad, men de icke blefvo af Utsk:s majoritet gillade, ansåg jag för min del det vara en grannlagenhet af mig och öfriga ledamöter af R. o. Ad., att icke allt för strängt påyrka sådant, enär Betänk, blifvit af R. o. Ad. afslaget, men af de öfriga 3 St:n godkändt. Må detta vara sagt såsom en förklaring, hvarföre skrifvelsen är så upsatt som den nu befinnes vara, hvilket jag för min del ingalunda anser lämpligt.
En dag, när hon hölls i skogen, för att samla lite mo-ris till viskor, som en grannkvinna tingat mot ett ärtkok, fick hon se en lång, smal, afbruten rad af ett slags mycket små, eldröda svampar, som jämtarna kalla för Puketräck’. Lisa blef nästan lika blodröd som svamparna och satte sig ned på en sten och funderade. Till sist beslöt hon sig för att följa raden. Den gick rakt in i skogen, öfver bärgen – gömde sig i mossar – doldes af barr, men hur det var lyckades hon ändå spåra ut, att den slingrade sig fram till Anna Stinas stuga. Det var också en upptäckt! Anna Stina var en annan enka, som jämt framhölls som ett exempel för Lisa. Utfattig och med fyra barn, när mannen dog, knogade hon sig likväl fram genom flit och ihärdighet. Hon arbetade i jorden, spann, väfde, plockade bär och släpade hem ved ur skogen. – Ja, Lisa kunde väl tro, hon, att det inte stod rätt till med Anna Stinas duglighet. Hon kunde också bli dugtig, på sådana vilkor, om hon bara ville. Om hon skulle försöka... Skogs-Magda var nog den som ... Från den stunden var Lisa som bortbytt. Hon bara spekulerade och funderade; talade hemlighetsfulla ord om, att de snart skulle få se. Till sist började man tro att hon fått spaning på arf och började behandla henne med litet större aktning. Det besynnerligaste af allt var likväl, att Lisa ’gick i hjälp’, utan att köpa upp slanten hon fick, fast det fattades både mat och kläder i huset. Ett par gånger trodde man sig se henne smyga ut om kvällarna alldeles ensam. Kyrkvärdens hustru bjöd henne på kaffekalas, för att pumpa henne, men Lisa bara nickade och såg hemlighetsfull ut. Hvad allt detta betydde visste ingen. Nu stod hon emellertid på bron och späjade medan stockelden från den halft nedramlade, spisen kastade en bred, lång ljus-reflex ut i mörkret. I stugan voro vissa förberedelser gjorda. Pojkarna hade blifvit bortskickade ’ett ärende’ två byar bort, en smutsig säck dolde det fönster som hade glas; på kaffepannan var lagdt riktigt kaffe, och på bordet stodo två par trasiga kaffekoppar på omaka fat.
Med grann solfjäder på kinden gjöt, Uppå Barbarers vis. Sjelf linet ifrån sin slända hon 1430 Med fingren tvinnade, Och garnet på golfvet fälla lät. Af Phrygiskt byte till grafven en prydnad önskande väfva af lia. Ett purpurne täcke, 1435 Skänk åt Klytaimnestra. Tilltalade nu Orestes Lakainska qvinnan; "dotter af Zeus, Tag hitåt med foten ett steg, Uppstigen ur länstoln, 1440 Till Pelops' din åltfadrens plats, Vid urgammal härd, Att du må höra mina ord!" Nu för han, nu för han henne, som följde, utan att ana, hvad skulle ske. 1445 Medhjelparen annat företog, Den sleme Phokensaren, strax: "Gån J urvägen ej, städs sleme Phrygier?" Och en han stängde här, en annan der; Uti häststallen somliga, 1450 I festgemaken somliga, och somliga Båd' här och der, aflägsnande Så långt som möjligt alla från sin fru. KHOREN. Hvad hände sedan efter detta vidare? PHRYGIERN. Idaiska moder, moder, 1455 Mäktiga, mäktiga! Ve De blodiga mord, lagstridiga brott, Som jag set, som jag sett I förstars palats! Inunder purpurmantelns dunkel drogo de 1460 Med händren svärden fram, Och välfde hit och dit Sitt öga, om tillstädes någon fanns. Likt fargaltar ifrån bergen, inför qvinnan trädande, 1465 De sade: "du måste dö! Du måste dö! Din sleme make dräper dig, Som sin egen broders son I Argos åt döden förrådde." Hon skriade, skriade: ve mig, ve! 1470 Hon stack den mjella armen i sin barm. Och drabbade hufvut med jemmerslag, Och med flyende fot på gyllne sandalen Ett steg hon tog, hon tog.
Konrad stod ännu qvar några minuter, och lät sina blickar långsamt sväfva öfver denna anspråkslösa kyrka, detta altare, der han knäböjt med henne – som han då älskade endast som en syster, – försjunken i denna barndomens poetiska och svärmande andakt, framkallad af den blinda tro, som ännu icke blifvit underkastad ett oroligt, vaknande förstånds alla spetsfundigheter och villande hugskott; tårarne kommo omedvetet i hans ögon, han kände dunkelt att fallet af hans första illusion bortsopade de sista bladen af barndomens blommor i hans sinne, och med en känsla, som visade att lifvets prosa, den tunga grå verkligheten, nu tagit hand om honom, och tryckt sin pregel på hans panna, lemnade han kyrkan, gick öfver den med sina små trädkors och kransar prydda kyrkogården – i motsatt rigtning till den han kommit, – och var snart ute på landsvägen. Med sinnet uppfylldt af tankar, alla bleka, matta och dufna – så olika dem, hvilka, varma och lifliga, fordom med sin brokiga skara uppfyllt hans själ, vandrade han vägen framåt, och hade väl gått en half mil, då skuggan af några stora ekar vid vägen bjöd honom att hvila sig i gräset på dikeskanten derunder.
23- Beloppet af de summor, som Banken vid 1833 års slut har fästade uti Lån på lång tid j nemi. Lån emot underpant af Fastighet, Lån till Städer , Kyrkor och Ccrrpctrationer Lån till befordrande af Enskiftenmå icke ökas. §. 23. Instructionen om Bankens förvaltning bestämmer räntefoten å hvarje utlåning inom ett maximum af 5 för hundrade, och huruvida räntan skall förskottsvis afdragas eller icke. §• 24- Uti annan Låne-rörelse, af hvad namn och beskaffenhet den vara må, ån denna Lag uttryckligen medgifver, må Banken sig ej inlåta. IV. Capi Serskilde Bestämmelser. §. 25. Om ansvar å Rikets Ständers Fullmägtige i Banken för öfverträdelse af denna Lag och andra rörande Bankens förvaltning meddelade föreskrifter, varde genom serskild Lag stadgadt. §. 26. Denna Lag, hvarigenom äldre Lagar och Författningar, angående grunderna för Bankens förvaltning, äro afskaffade, för så vidt de här ej åberopade ärc, må ej annorlunda ändras, än på sätt i Regeringsformens 87 §., oan Allmän Civil-lag, stadgadt är, och ege, i afseende på verkställigheten, samma kraft och verkan, som Rikeks öfrige Lagar.” Bancooch Lag-TJtslottens Betänkande N:o 3. Dervid blifvit bifogade de i anledning af berörde Lagförslag afgifne yttranden’ inom Höglofl.
Majit, som redan tillförene vid pröfning af Lag-berednmges förslag godkänt dessa skäl för landsförvisnings-straffets borttagande, har icke sedermera funnit anledning att från en sådan åsigt afvika, och då Rikets Ständer jemväl, så vidt de hittills varit i tillfälle att yttra sig öfver hvad i berörde hänseende blifvit af Lag-beredningen föreslaget, i samma åsigt instämt, har Kongl. Majit ansett lagens förbättring i denna del ej längre böra uppskjutas, helst den, utan rubbning af lagens sammanhang i öfrigt, synes kunna ske genom det ifrågavarande straffets utbytande mot viss tids frihetsstraff, der det varit såsom ovilkorlig bestraffning för brott användt och således icke kan borttagas utan att med annat straff ersättas. Bland de brott, för hvilka den nuvarande lagen ålägger landsflykt, förekommer emellertid äfven affall från den rena evangeliska läran och något utbyte i detta fall mot annan bestraffning kan icke lämpligen' ifrågakomma, hvadan häruti hinder möter för landsförvisnings-straffets fullkomliga afskaffande så länge sådat affall i lagen såsom Bih. till It. St. Uti särskild till Rikets Ständer denna dag aflåten proposition har dock Kongl. Maj:t på deri anförda skäl ansett sig böra föreslå upphäfvande af de lagstadganden. hvilka stämpla öfvergång till annan trobekännelse såsom brott, och det är alltså, under förutsättningen af Rikets Ständers bifall härtill, som Kongl. Majit nu, efter att hafva i ämnet hört Högste Domstolen vill, enligt 87 § Regeringsformen, föreslå Rikets Ständer att antaga en så lydande Författning Om upphörande af landsflykt såsom påföljd för brott. Landsflykt eller förvisning från riket må ej vidare någon ådömas; skolande i de fall. der sådan påföljd i gällande lag finnes såsom ovilkorlig bestraffning stadgad. fängelse eller straffarbete från och med
Det är icke något latmansgöra, må ni tro, att förestå en så spridd tidnings som Idun expedition, att hälla räkning på de stora rekvisitionerna från postverket och de tusen små affärerna med återförsäljare, bokhandlare och tidningskontor, mottaga prenumeration och springa ifrån hvarannan minut midt i ett samtal med någon kund för ett telefonbud från en annan. Här skall en ha ett nummer, som felas i förra årgången, där anmäler en annan förändrad adress, medan en tredje samtidigt skriker på röda, röda, hör ni, inte gröna pärmar till » Skattepenningen ». Och korsbandsomslagen skulle ju utskrifvas, och » femtonde afdelningen » vid posten hade fått 20 exemplar för litet, som de måste ha genast, och före klockan 12 skulle » Seeligs » ha räkningarna! Och Britta och Kalle klättra som apor upp och ned för stegarna och hämta ned tidningar ur de olika facken. H u j! dunsar en bokbindaryngling en packe färska Idunsnummer i disken, så att klisterburkarne dansa. 1 dörren stöter han ihop med springpojken från Gumælii annonsbyrå eller Svenska Telegrambyråns annonsafdelning och det blir ett rammel som af en jordbäfning långt ner i trappan. » Nej, snälla fröken, att ni inte tappar hufvudet i allt detta? Jag är redan alldeles vimmelkantig. Farväl, farväl! » Tappa hufvudet? Nej, se det får man aldrig göra på en tidningsbyrå! Vi ha nu här efter hand haft äran framställa Iduns fasta rnedarbetarstab, sådan den i denna dag är sammansatt, hafver sin tillvaro Behagar ni nu, kära gäst, som hastigast göra en titt in på kassakontoret? Ty ni ville ju se allt — det var parolen! Här i det större rummet residerar vid sitt skrifbord kassör Alexander Hellberg, djupt försjunken i sina väldiga folianter, genom hvars sifferspalter marschera upp och ned alla poster, som med Idun och dess tillkomst stå i något slags sammanhatig, vare sig det nu gäller det blygsamma honorar, som en af stolt ifver skälfvande liten skaldinnedebutant nyss lyft för sitt förstlingsfoster på en anvisningslapp från redaktionssekreteraren, eller den stora tiotusenkronorsväxeln för den senaste nya tryckpressen.
Efter det, genom förrättade laga undersökningar hos åtskilliga Discont - Gäldenärer, af hvilka de fleste för längre tid tillbaka gjort cession, blifvit utrönt, alt bos dem icke funnits den ringaste tillgång samt Ombudsmän - 446 Riksens Ständers iien yrkat deras bysättande; Så hafva Herra i* Fullmäktige, uppå derom iiikomne ansökningar, för alltid eftergifvit Discont-Verkens rättighet, all hålla sig till sådane Gäldeiiärers personer, emot det alt, i afräkning på skulderne, vissa Summor, hvilka vid hvarje tillfälle särskildt blifvit bestämde, skulle inbetalas* Och ehuru det icke undfallit oss, att Discont-Verken på detta sätt erhållit afbetalliingar, hvilka, efter hvad Protocollen föranleda, eljest icke varit att förvänta; Likväl och då Herrar Fullmägtige, genom i fråga varande afhandlingar, eftergifvit Discont-Verkens lagliga rätt, att, i händelse Gäldenärernes omständigheter framdeles skulle förbättras, genom bysättning framtvinga sådana tillgångar, som, vid alla i laglig väg och ordning anställande ytterligare efterforskningar, ulan svårighet skulle kunna undanhållas, funno vi lämpligt anmoda Herrar Fullmäktige att närmare upplysa och utreda de grunder, på hvilka Discont-Verkens i fråga varande rätt blifvit eftergifven. Uti häröfver inkommet Utlåtande hafva Herrar Fullmäktige, under åberopande af de uti Protocollen upptagne skäl, hvilka, vid hvarje särskild händelse, grundlagt besluten, andragit, att de afbetalningar, som, genom dessa beslut, blifvit Discont-Verken beredde, merendels skola varit erbjudna af tredje Man , som icke egt någon förbindelse att i Gäldenäreiis hetalnings-skyldighet deltaga, och att Herrar Fullmäktige, i valet emellan dylika anbuds Revisorers Berättelse. antagande och begagnandet af den lagliga rättigheten, att med en fortfarande och onyttig kostnad hålla meranämnde Gäldenärer i Bysätlningshäkten, ansett så väl Discont-Verkens förmån, som menskligheten kräfva sådane utblottade Gäldenärers frigifvande:
Då det otvifvelaktig! för land och folk är af vigt att de ädlare sädesslagens relativa produktion icke minskas, måste man söka att höja medel-saluvärdet derå i ett förmånligare förhållande till produktionsvärdet, än hvad nu synes ega rum. Det allmännas pligt blir då, att på samma gång det genom undervisnings-anstaller bereder tillfälle att förvärfva kunskap och insigt i jordbruksyrket och genom lättade kommunikationer bereder sänkning i transportpriset, det äfven genom måttliga importtullar något höjer medelpriset å åtminstone de ädlare sädesslagen. Detta är ingen nyhet. Sverige har i långliga tider haft import-tull på span nmål och nästan alla civiliserade länder hafva det ännu. Den fria konkurrensen, hvilken Utskottets majoritet velat lägga till grund förvissa varors prisbestämmelser, och hvilken gjort sig gällande vid beslutet om tullfrihet å jordbrukets alster, innebär för den Svenska jordbrukaren en verklig orättvisa, när alla andra länder skydda sina jordbruksalster med importtullar. Jemförom den Svenska jordbrukarens ställning i detta hänseende med jordbrukaren, t. ex. inom Tyska Tullföreningens länder, der tullen på en tunna spanmål är 1 R.dr 80 öre. När de båda exportera spanmål kunna de för den hafva att påräkna ett lika pris, men när deras respektive länder behöfva importera, så har den Tyska jordbrukaren för sin spanmålstunna 1 R:dr 80 öre mera än den Svenska, och sålunda skall alltid medelpriset för den förre blifva högre än medelpriset för den sednare. — Är detta fri konkurrens, är detta rättvisa och billighet — då i alla fall den Svenska jordbrukaren arbetar under vida ofördelaktigare konjunkturer, beroende dels af vårt klimat, dels af våra pekuniära och industriela förhållanden och dels af tyngden af de onera, som trycka den Svenska jorden. Att öka hafre-exporten på samma gång, som produktionen af de ädlare sädesslagen i allmänhet icke fyller landets behof, leder icke till något för detsamma gynnsamt mål, Hafre-odlingen förutsätter den minsta och lägsta graden af jordens kultur, fordrar föga af odlarens intelligens och, exporterad i stort, leder till Bevillnings-Utskottets Betänkande M 23. 71 jordens utsugning.
Jag vill likväl icke stadga mitt omdöme härom, då jag saknar tillräcklig kännedom af saken; men då R St. såväl 1823 son; sista Riksdagen beslöto, att medlen skulle till Riksg.-Cont. öfverlämnäs, finnér jag mig icke kunna afstå från min motion, emedan det tillhör den Statsmagt, som tvenne Riksdagar tillkännagifvit ett beslut, hvilket icke ländt till efterföljd, att undersöka, huruvida det kan vara grundadt på misstag eller icke. Jag anhåller om remiss af motionen, samt att hvad Frih. v. Schulzenheim och jag nu yttrat måtte få densamma åtfölja. Remitterades till StatsUtskottet. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag har förnummit, att Gr. Cronhjelm gjort en nyss remitterad motion derom, att R. St. måtte förnya deras underd. anhållan hos K. M., att grundlagarna skulle vid Universiteten föreläsas. Jag får i anledning deraf erinra R. o. Ad. derom, att, då delta mål förevar vid förra Riksdagen, anmärktes, att en sådan läsning, om än icke uttryckligen föreskrifven, dock redan ägde rum. I den skrifvelse, som R. St. afgåfvo om detta ämne, anliöllo de, att K. M. måtte, i sammanhang med den förestående regleringen af R i k ets a 11 m ä n na undervisningsverk, uttryckligen föreskrifva dessa föreläsningars hållande och vederbörandes examinerande i följd deraf. Men denna reglering är ej gjord derföre, att det anslag, som vid sista Riksdag beviljades åt Läroverken, icke hlef gifvet för längre tid än till denna Riksdag. Man har derföre blott användt de erhållna medlen lills vidare, i händelse R. St. ej skulle förlänga detta anslag. Således, och då K. M., i anledning af R. St:s egna uttryck och förordnanden, ej ännu beslutit öfver deras förra framställning i ämnet, synes mig en förnyelse deraf vara öfverflödig och föga lämplig. Dessa anmärkningar anhåller jag måtte få åtfölja remissen. Gr. Cronhjelm, Otto Aug.:
Jag tror att detta mom. innehåller hufvudsaken af hela den föreslagna författningen; ty att blott stadga, att en skola af en eller annan beskaffenhet skall finnas, är alt endast föreskrifva sådant, som i allmän - Den 10 Februari f. ro. bet redan äger rum, emedan någon slags folkundervisning lyckligtvis finnes öfverallt inom vårt kära fädernesland. Det är ej min mening att på något satt underkänna vigten af den grundsats, hvilken af Ur Lefren och Hr von Hartmansdorff blifvit framställd, nemi. att man varsamligen bör gå till väga, då fråga ar alt ålägga församlingarna nya skyldigheter, och att en god sak visserligen icke kan värre skadas, än om man bedi ifver den så, att den får emot sig deras omdöme, hvilka skola sätta den i verket, och för hvilkas nytta den blifver beslutad. Jag har, sedan längre tid tillbaka, haft den öfvertygelsen att det, förr eller sednare, borde i lag stadgas, alt menigheterna äro skyldiga att hålla skolor, likasom de äro skyldiga att hålla kyrka, landsväg m. m., och anledningen hvarför jag ej för R. St. framställt ett förslag till stiftande af en sådan lag, har just varit afseende på den af Hr von Hartmansdorff och Hr Lefren framställda grundsats. Nu tror jag likväl tiden vara inne att stifta en sådan lag; så tyckes man åtminstone kunna domina af allt hvad man i denna fråga har haft tillfälle att höra inom BondeSt. vid denna riksdag. Jag tror verkligen, att denna tidpunkt är särdeles lämplig, just derföre att vid denna riksdag blifvit möjligt att eftergifva några af de bördor, hvilka dels trycka de mindre jordbrukarne, och dels utgå per capita och således trycka hela folkmängden. Vid en sådan riksdag kan det gå an att ålägga menigheterna en ny skyldighet, och jag skulle tro, all det vore oriktigt handladt, om man läte ett sådant ögonblick gå förloradt, utan att vidtaga en åtgärd af den behöflighet, som den ifrågavarande. Den framgående civilisationen gör denna åtgärd till ett oeftergiflig! behof, som förr eller sednare mäste komma att göra sig gällande.
Stat beräknade,. — det för Stads-Cassan främmande uti flere densamme ålagde skyldigheter, — den af dessa tvenne orsaker uppkomna följd: ökad skuldsättning, då Drätsel-Commissionen funnit sig höra, dels underhållande, dels framgående, verka för de ändamål, sora ostridigt äro denna förvaltning föresatte, -— orsakerne, hvarföre Handeln och Sjöfarten måste ansenligen betungas med afgifter till stadens Cassa, — och föreslagen beräkning af stadens Inkomster och Utgifter uti en ny Stat, dels med hemtad ledning af erfarenheten om hvad de utgjort åren i83o—i836, dels efler motiverad framställning af Stadens Embetsoch Tjenstemäns samt Vaktbetjentes förhöjda Lönestater och af andra lika nödvändiga föremål för Stadens Drätsel-Commissions verksamhet, erfordrande ökade intrader; hvadan ock Comiterade i underdånighet föreslagit förhöjning på några af stadens inkomster, ibland dem, som utgå af Handeln och Sjöfarten, jemte en ny afgift af dylik beskaffenhet, nemligen 4 rstPer kanna å målbara våta varor, som till Stockholm sjövägen inkomma, men icke draga Tull och Tolag; hvaremot, i följd af här ofvan åberonadt, af Eders Kongl. Maj:t i Nåder sanctioneradt beslut, hvarken inkomst af eller utgift för härvarande Södersluss dervid, tagits i beräkning. I det af nämnde Comiterade uppgjorde Förslag till ny Stat för stadens Drätsel-Verk, hafva stadens Inkomster blifvit sålunda calculerade: n:o Inkomster af Handel och Sjöfart; a) afgift af fartyg .. .. 10,266: 3a. b) afgift af varor: Stadens andel i Stockholms Stads allmänna Tolag, efter afdrag af kostnader . 93,000. — afgift af varor, som vägas 53,700. — „ af varor, som stämplas ...