Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men oöfvervinneliga skäl, af heligaste rättrådighet lika så väl som af de mest tvingande Nyttighets-afseenden, göra denna i så många fall högst billiga, men i vida flera och vigtigare fall förfärligt orättvisa utväg alldeles omöjlig genom Lagtväng, utan måste tili urskilljande vid hvarje sär - 478 Z)ett 16 Maj - skildt fall, ensamt öfverlemnaS Och med ömhet recoinmenderas åt den enskildta Hedersamheten, så ofta dertill är skäl, så ofta dertill ar förmåga. Med så mycken öfvertygelse jag ock vågar påstå, att Bankens Affärs-stål In ing skulle medgifva möjligheten af alla dess Sedlars honorerande å. fyratioåtta (48) sk» i Sedlar för Specie Riksdalern, inom 1 å 2 år, genom spända bemödanden; lika så.öfvertygad skulle jag sträfva undan Ständernas ägande och anordnande, och nitälska mot en sådan orimlig förskingring af 6, 8 å 10 Millioner R:dr B:co, och deras kringspridning till alla contanta personer i Riket; men ändå vida mer mot ciet orättsoch ofards-digra ändamiilet, som det derigenom åsyftade nu mera skulle vara, nemligen alla skulders och afhandlingars betalande med fördublndt värdet således jemnt det samma, som om, efter ett fixeradt värde, eller genom lugnväder af sig sjelft Så fortfarande värde, som det nu i 4, 5 år har varit, och aila rättat sig efter, i all slutad affär, vid hvarje beräkning för framtid, hvar enda Svensk man eller qvinna, som är skyldig litet eller 111 eket, med Lagoch Utsöknings-tvång nödgades betala 200 R:dr B:co för hvarje 100 K;dr B:co de hade förskrii'vit sig till och beräknat sin ställning efter.
Jag hade emellertid ansett, att man väl behöft det begärda beloppet, då hvar och en känner, att machiner af någon större beskaffenhet äro särdeles dyra. Jag anser dessutom, att den tidpunkt icke bör alltför länge fördröjas, då man kan blifva i tillfälle att taga kännedom om hvad som i de länder, der jordbruket står högst, i denna sak åtgjorts. Jag vill dock, såsom jag nyss nämnde, icke yrka derpå, isynnerhet som sådant icke skett i de andra Stånden, utan anhåller blott att uplysningsvis få näm - Den 24 September. 377 na, det man skulle begå ett misstag, i fall man trodde, att dessa medel skulle påkallas för experimentalfältet; ty meningen bar varit att upslaIla de derför inköpta redskapen i en särskild lokal, som Akademien har bär i Staden, samt derigenom göra dem lättare tillgängliga för jordbrukaren. För öfrigt anhåller jag vördsamt om bifall till Utskrs förslag. Uppå härefter framställd propos. biföll R. o. Ad. Utsk:s i förev:de punkt afgifna förslag. 19:de punkten, ang-.de anslag såsom bidrag lill ökad aflöning åt en Inspektor med högre bildning vid LandlbruksAkademiens experimenlal-egendom, äfvensom lill försöks anställande. Denna punkt bifölls. 20:de punkten, ang-.de en af Hr Akerman väckt motion om Statsbidrag för byggnads förelag samt för grunddikning och upgödning af jorden vid Landtbruks Akademiens Experimenlal-fält. Då härvid först förekom det yttrande, hvari Utsk. å en del af motionen afstyrkt bifall, yttrade Hr Akerman: I den motion, som jag vid denna Riksdag väckt och hvilken nu är föremål för R. o. Ad:s pröfning, har j.-ig framställt den önskan, att LandtbruksAkademiens experimentalfält måtte upbringas till den bördighet, som utgör hufvudvilkoret derför, att dess bruk skall kunna framställa efterföljansvärda exempel.
Han skulle se att han ännu icke kände Marianne Björk. Hon skulle tvinga honom att i sitt sinne be om förlåtelse för denna afton. Medan hon fortgick i denna tankegång hade hon bytt om drägt. Hon tog på sig ett litet förkläde; mot den mörka klädningen såg det enkelt och anspråkslöst ut. Han skulle se att det andra varit ett skämt, – att hon icke velat imponera på honom, icke sökt hans beundran. Hon ordnade sitt tunna hår, som ringlade sig dunfint kring panna och hals, hon såg sig i spegeln och var ännu en gång säker på att det var ett ungt ansigte hon såg der, med mjuka våglinier och barnsliga drag. Han skulle se – denne blaserade herre! – att hon icke behöfde lägga ut snaror för honom och att hon icke kände sig besviken i något. Den qvällen var hon vänligare mot Börje än hon varit på länge, och när han senare på qvällen sade henne god natt, höll hon honom qvar för att få språka om Pål. Kanhända kände han honom bättre än hon, fast de icke sett hvarandra på så länge. Och i hvilket fall som helst kunde hon inte låta bli: hon måste få ett tillfälle att tala om honom. Så vidrörde hon hans besynnerliga uppförande under aftonen. »Du, Börje, hurudan är han egentligen? – Hon sade det så alldeles likgiltigt, som bara för att ha någonting att säga. »Jo, det skall jag säga dig: han är tillgjord. Det är fruntimmernas skull; de ha alltid varit tokiga med honom, och så har han blifvit sådan. Han är inte nöjd längre än man ser på honom. Men det går nog öfver när han blir van vid dig. I början kan han naturligtvis inte låta bli den gamla komedien, men låtsa bara om ingenting, så går det öfver.» Marianne hade varit utan alla husliga intressen. Hon gick till bords när det var serveradt, men brydde sig hvarken om dukning eller matlagning. Ett indolent lugn var det högsta hon eftertraktade, och hennes första prydlighetshunger hade domnat af. Men efter den aftonen i Påls rum började en fortgående förändring. Hennes sjelfkänsla hade blifvit till det yttersta sårbar för allt som kunde inge Pål en sämre tanke om henne, och hon upptäckte nu att hon stod under en ständig och tyst censur.
I de till sina köpare utgifna salubref hafva Tripps arfvingar iakttagit den försigtigheten, att åberopa Tripps åtkomstbref och sälja endast med den rätt, som enligt samma åtkomstbref ägde rum (eller ordalag, som med dessa äro liktydiga). Huru vidsträckt köparnes rättighet härigenom blifvit, derom har tvifvelsmål uppstått, i anledning af de här omförmälta rättegångarna. Vanligen hafva köparne sökt och erhållit lagfart; och äfven inteckningar för köpares gäld hafva blifvit beviljade. Men icke alle domare hafva tilltrott sig att antaga, det hemmanen med verklig äganderätt tillhört Adrian Tripp eller kunnat af hans arfvingar med sådan rätt öfverlåtas; ^och äfven besvär af Kronans ombud i orten hafva blifvit anförda i sådana fall, der lagfart erhållits, utan att utgången af dessa besvär är mig bekant. Den osäkerhet i äganderätten, sorn från detta förhållande uppstår, vore från Kronans sida afhulpen genom en förklaring att äfven om öfverlåtelse!] till Tripp innefattat endast förpantning, ‘Kronan lik\äl nu mera icke vill begagna rättigheten till förpantningens inlösande. Men härvid möter den svårigheten, att i fall samma öfverlåtelse rätteligen kan betraktas endast såsom förpantning; Öfversten Tolls arfvingar skulle kunna väcka fråga om begagnande af den återlösningsrätt, som genom 1782 års Kongl. Bref varit bemälte Öfverste upplåten; hvaremot det är uppenbart, att när Tripps fång betraktas såsom köp till full ägo, någon återlösningsrätt åtminstone icke för Tolls arfvingar, och svårligen ens för Kronan kan äga rum emot den genom Kongl Förordningen den tj Februari 1849 gifna föreskrift, att om någon vid köp eller skifte om jord och fastighet, förr än Kongl.
Som uti Stats-Contviret inga Contance medel inflyta utan direkte till Ränteri-kamwaxen lesveresas, och således icke eller de, ssnz Lenne H8o Den 22 November. denne Förvaltning företräda, för någon PenningeUpbörd swara; sä ansägs öfwer Stats - Contoirets förrättning ingen widtöftig rakenstap bchöfwas, utan allena en simpel Revision huru de bade efrerlefwat den underjkrifae Staken, hwilka Revisorer borde och skulle ste as den tillförornade SkatS-Commissione», ifall dek äret ingen Riksdag blef, akt saimna af Ständer sjelfwe bfwerses kunde; men dock åläg Stats - Conroiret art uti Ianuarii manad följande äret göra e» utförlig Berättelse, huru Werkct efter Staten, stint de lämnade Förordningar och Instruktion det näst föregående äret är wordel stött och handhaft; Och som alla är ej höllö Riksdag, att den RikstnsStänder dä föredragas kunde, sa borde samma Berättelse, sedan den Kongl. Maj:t i silkjande Råd war söreläsen af Stars-Contoiret förstglaS ock inleswekeras till Riddarehustt, att sä förseglad förwaras till nasta Riksdag och Sländernes samman» komst. Efter detze sörestrifter, med de deri under tiden gjorde ändringar och rilläggningar har Förwalkningen af Stars-Werkel blifwik förd intill RegementsFörändringen 1772, dä likmätigt 24 tz. uti samma ars Regerings-Form ytterligare stadgades, akt Staren mäste ärligen och tidigt inrättas och 1696 ars Stat derwid till en rättelse och grund rågås, samt sa laga, att Bcljcnterne af Kronones Drätsel och Inkomst sina löner ätnjuta; och stukle bemälde Stat ej öfwerstcidas och förökas, med mindre Kongs.
Transport Rimt Ridr 51,017: 55. nådig proposition i fråga om definitiv lönereglering för landsstaten och förändring i nu gällande stadganden om dess pensionering, vill Kongl. Majit nu endast, i öfverensstämmelse med Sitt, vid statsinkomsternas beräkning, angående inkomsttiteln »ordinarie räntan» fattade beslut, föreslå det iakttagas må, att värdet af de under anslaget till landsstaterna upptagna indelta räntor varder förhöjdt med det jemnade belopp, hvarmed dessa räntor vid inkomstberäkningen blifvit ökade, eller 46,550 R:dr. 9:o. Färjor och färjekarlar. Vid sednaste riksdag anvisade Rikets Ständer å riksgäldskontoret ett årligt anslag af 1,500 R:dr för åren 1861—1863 till un Ö O 3 derstöd för de på Olands vestra kust inrättade färjeplatserna Röhälla, i Färjestaden och Beijershamn, att, i händelse färjehållningen vid dessa tre platser icke kunde utan understöd af statsmedel uppehållas, af Kongl. Majit för ändamålet användas intilldess förhållandena gjorde ett dylikt understöd umbärligt. Ehuru de hittills framställda anspråken på dylikt understöd blifvit af Kongi. Majit underkända, vill Kongl. Majit dock äska, att ofvannämnde på riksgäldskontoret anvisade, ännu icke för ändamålet använda medel må under nästa statsregleringsperiod fortfarande vara ställda till Kongl. Majits disposition. 10:o. Jordbruket, handeln och näringarne. A) Skiften och, afvittringar. I ändamål att de angelägna storskiftesoch afvittrings-förrättningarne i rikets norra län må, så vidt omständigheterna medgifva, kunna påskyndas, hvartill, efter uppgjord beräkning, ett årligt belopp af 150,000 Ridr ansetts erforderligt, finner Kongl. Majit
Jag vågar tro, att, uti intet constilulionelt samhälle, nationens representanter ansett en dylik fråga vara af den riksvårdande beskaffenhet, alt några grunder derföre bort på förhand uppföras, och jag ville fördenskull äfven tro, att Svenska folkets Ombud icke böra vara de första ibland alla nationalrepresentationer, som antager en dylik pensionerings-princip, hvarvid tror ligtvis anmärkningar icke torde uteblifva. i8a3 års Ständer anlogo icke ett då likadant vackt pensionei ings-försiag; och på samma grund torde äfven i834 års Ständer icke böra antaga det nu ifrågavarande. Jag vrkar således alt vi icke böra vidtaga någon annan åtgärd härmed, än att, i sammanhang med Stals-Regleringens öfverlemnande till Kongl. Maj.t, i underdånighet anmäla Förslagets emottagande, med tillägg: att någon anledning lyckligtvis nu icke är för handen att taga detsamma under ompröfning. STOCKHOLM, H. G. Nordström, 1834- Stats-Utsloltels Utlåtande N:o ij3. i N:o ij3. Ankom till Exp.-Utsk. den 14 Junti. Utlåtande, i anledning af väckt motion, att Kongl. Kammar-Rättens Revisions-Departement icke må ega att anmärka något emot de grunder, som följas vid Mantals-och Skattskrif ningen, samt Berednings-och Taxerings-Comitéerna. (U. A.) Uti en ifrån Bonde-Ståndet till Stats-Utskottet remitterad motion, liar Riksdagsfullmägtigen ifrån Jönköpings Län Peter Jönsson yttrat sig anse, att, ehuru Kongl. Kammar-Rättens Revisions-Departement väl har förbindelse att granska Kongl. Maj:ts och Kronans jemte alla andra allmänna räkenskaper, som under dess skärskådande komma, samt att anmärka de deruti befintliga fel, — läge likväl hvarje påminnelse emot de grunder, som blifvit följde vid Mantalsoch Skattskrifningar samt Beredningsoch Taxerings-Comitcer utom gränsen för de under berörde
Det af Herr k-Isrt2snl,je!m gjorda i sammanhang med anmärkningarne till Urskoitet remitterade Förslag, akt en as Hos Rätten förordnad af Staten lönad och till tour och befordring berättigad, af Häradshöfdingen oberoende Person, mätte wid HäradsRätt söra Prorocollet, fann deremot Utskottet wara en ny och af de j Betänkandet omrörde ämnen, och följakteligen as Riksens Högloft. Ständers rekan tagne Beslut, oberoende motion, hwaröfwcr, om tiken för äldre och redan päbegynda ärender dek imdgiswer, Lag UtjkolM skulle särskildt ylkande asgifwa. Hwar - Dm i December. i8i Hwarom Utdrag af Protocollet ffnlle Höglofl. Nidderfkapet och Adeln wördsammeligen meddelas. Ot 8u^ra. Lx ?rorocc>IIo floli. blolmbsrxsson". Uplästcö följande: Uidrag af Riksens Höglofl. Stan» ders Lag UlffottS Proroeoll häliit i Stockholm den zo Nowcmbcr 1809. SD. Emedan, as de Prorocolls Utdrag, hwilka frän sä wäl Högwördige Preste Ständer som Högtärade Borgare Ständer och Hederwärda Bonde Ständer ankommit, inhämtades, ekr Lag UtstottetS den ir sistledne Ocrobcr kill Riksens Höglofl. Ständer afgifna Betänkande angående wilker wid Ashandlingar om fast Egendom blifwit af Wälbcmäldte z:ne Ständ till alla delar gilladr; ansäg Utffottet sig icke kunna till widare åtgärd uptaga de hos Höglofl. Ridderffapet och Adeln af Herr Friherre Q/IIsnskjsnrns, och Herr Lagmannen af K!ir>ts!isr§ emot samma Betänkande anförda, till Ulffottet hänwisade anmärkningar, hwilka nu blefwo upläste. Hwar» r8r Den r December. Hwarom Utdrag as Protokollet sknlle Höglofl.
Yon är en liten dam om några och trettio år med ungdomligt lifliga rörelser, uttrycksfiilla ögon och ett skälmskt, men på samma gång ytterst; förbindligt leende kring de svällande läpparna. Det ligger i hennes impulsivt naturliga väsen någonting eget, som särskilj er henne från den mera konventionelt afmätta hållningen hos hennes förnäma gäster. Denna egenhet tillskrifva somliga hennes öfverlägsna begåfning, andra hennes ofrälse börd. Med en fri och behaglig åtbörd räcker hon sina gäster handen, liten, hvit och ringprydd, hälsar dem välkomna, föreställer dem för hvarandra och förstår att med några få ord inleda bekantskaper till höger och venster. Der kommer baron B. med sin friherrinna och sina döttrar, den ena sedermera gift med en svensk utrikesminister, den andra moder till Sveriges nuvarande störste skald. Efter dem synes öfverstekammarjunkaren hos Carl Johan, baron F., samt general C. Der komma eleganta unga damer, omsvärDagmy. made af några militärer och ” unga män i verken ”. Vidare ser man den omtyckte violinisten i hofkapellet, hr Elvers, och en ung violoncellist, notarien F., nu en af hufvudstadens veteraner inom musikverlden. Slutligen inträder e t t par, sällsamt att skåda: hustrun en skönhet i sin fulla blomstring, högväxt med yppiga former, regelbundet sköna drag och en hy som ros och lilja; mannen en liten förkrympt gestalt med ett vissnadt, af lidande prägladt ansigte. Det är grefven och grefvinnan B., båda bärare af historiskt ärofulla namn, hon derjämte drottning i skönhetens verld. Ett sorl af beundran följer henne hvar hon går fram, och knappast har hon tagit plats, förr än en skara beundrare slår ring omkring henne. Men plötsligt stiger sorlet och får en helt annan ton, i det allas blickar vändas mot dörren till förmaket. Der på tröskeln står värden och vid hans sida, med sin hand i hans, en ung flicka med rika lockar kring de bleka kinderna, en enkel drägt som mjukt smyger sig kring den jungfruliga gestalten samt en drömmande, halft frånvarande och likväl tilldragande blick i de djupliggande ögonen.
Afven Sverige, sorn för närvarande räknar nära Pyra millioner innevånare, underhåller samma procent, nemligen omkring 40,000 man, hvaraf 33,000 för landtoch 7,000 för sjöförsvaret. Men när krig tillstundar, då göra sig äfven de båda andra faktorerna gällande och då ändras förhållandet. Då kunna de stora staterna nöja sig med en ringa tillökning af procenten, frän en till en och en half, högst tvä procent af befolkningens numerär, och likväl erhålla tillräckligt antal krigare, och detta icke allenast till försvar, utan äfven till anfall. Men för de mindre staterna räcker denna procent icke till, isynnerhet om landels utsträckning och fiendens öfverlag - 6 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. /W 4. senhet äro mycket stora; 2, 3, ja till och med 4 procent af befolkningen måste då utgå och strida för fäderneslandets sjelfständighet — det första och vigtigaste vilkoret för statens bestånd — och detta äfven om tillgängarne ganska hardt skulle anlitas. Om Frankrike, som har 36 millioner innevånare och ett afrundadt läge, vid krigets utbrott ökar sin stående armée, som räknar omkring 360,000 man, med 1 procent, d. v. s. till 540,000 man, sä kan det värna sig mot hvilken motståndare som helst. Ökar nämnde land sin armée till 2 procent af befolkningen eller 720,000 man, så kan det, såsom i Napoleon den forstes dagar, bjuda spetsen åt hela det öfriga Europa. Men om Sverige som är långsträckt, glest, befolkadt och sårbart på många punkter, anfallcs af Ryssland, hvilken makt vid ett offensivt krig sannolikt kan disponera öfver 100,000 man, så räcka icke 60,000 man, knappast 80,000 till försvaret, utan vi måste bereda oss pä att uppsätta 3 kanhända 4 procent af befolkningen, för sävidtbåde landtoch sjöförsvaret skola uppnå tillräcklig styrka och utan afbrott kunna förses med ersättningstrupper.
Sedan Dirckt:n sålunda redogjort för sitt förfarande i detta ärende, har Direktm derjemte erinrat, att Direktm vid beviljandet af ifrägavar. lån så mycket mindre ansåg sig äga anledn. ifrågasätta låntagarens och löftesmännens vederhäftighet, sorn kändt vore, att de ärft en betydlig förmögenhet, och innehade flera bruk, sågverk, fabriker och landlegendomar samt åtnjöto förtroende såsom redbare och ordentlige män, och att sannolikt någon förlust icke kommit i fråga, om icke dessa egendomar måst, under en ofördelaktig konjunktur för bruksrörelsen, till låga priser försäljas. Vid dessa förhållanden, och då den förlust som sålunda inträffat af några års ränta till ett sammanlagdt belopp af 934 r:dr är den enda, som ägt rum på en utlåning emot personlig borgen af omkring 100,000 r:dr årligen under den tid Ridd.-Direklms nuvar. ledamöter innehaft R. o. Ad:s förtroende samt, i händelse medlen icke varit utlånte, en ränteförlust äfven i sådant fall uppkommit, har Direklm yttrat den förhoppning, att R. o. Ad. icke skall finna skäl att ogilla de af Direktm i omförmälde hänseende vidtagna åtgärder, och vördsamt hemställt, huruvida ofvannämnde ränteförlust får afskrifvas eller direktörerne må, på grund af stadgandet i 3 § 4 mom. af länereghlet, anses skyldige att för betalning deraf ansvara. Då, enligt ofvanberörde, af protm vitsordade framställning, Direklm vidtagit alla de på Direklm beroende åtgärder lill förekommande af förlust för Riddarhusets fonder i bruks-patron Johan Norströms och hans löftesmäns konkurser, har Utsk., jemväl med afseende å det nit och den omtanka, Direktm städse ådagalagt vid förvaltningen af Riddarhusets medel, ansett sig böra tillstyrka: att den förlust af 934 r:dr b:co i räntor, som å det i frågavar. länet uppkommit, må varda utur räkenskaperna afskriften. §. 10.
Änskönt tidernas nu förändrade stick wcrkat nödwändighcten, at utj ätstilliga delar af ivar, är 1734 antagna och gillade Lag, som röra Jordbruket och allmänna hushälluingen, göra en til nuwarande tidehwarf mera lampelig och för Rikets Jnnewänare mer z z6 gagnande ändring och förbättring; upstär liknål, efter min tanka, derutaf icke någon növwandighet, at wid stik förändrings företagande och stadgande åsido» sätta iden uti 1734 ars Lag sä noga af da warande Lagstiftare, ej mindre än uti andra Rikens Lagar, följda grundsatts, at wid föreskriften af rättigheter och skyldigheter Rikets Jnnewänare emellan, tydeligen bestämma sä wäl bestaffenhct och innehållet af desamma, som tiden och sättet til deras iakttagande och fullgörande. Det förra för at icke lemna de enfaldigare, hwilke icke känna Lagens bud, i en pä deras ratt för mycket werkande okunnoghet, och det sednare för at icke hos dem wäcka en willrädighet och owisihet om hwad de til sin rätts förwarande och utförande i laglig ordning böra iakttaga; stalén och anledningarna härtil aro i mit til Höglo lige Ridderstapets och Adelns krotoeoll aflemnade anförande ttpdragna, dem jag utan widare uprepande fär mig åberopa» Jag har derigenom icke tankt at föra Högloflig?
Vid utdelandet af desse Stipendier borde iakttagas: Alt Cheferne för Cavalleri-, Artilleri-, Infanteri och Jägare-Regementerne, inför en för tillfället ibland deras Officerare vald Committé', utsago inom sine Regementer af de Sökande en Officer, hälst af Ryttmästareoch Capitens-graden, att efter lottning erhålla något af de föreslagna Stipendierne, hvarom underdånig anmälan till K. M:t af hvarje Regementschef sedermera borde till tjenstgörande GeneralAdjutanlen 48 Stats-Utskottets tor Armeen insändas, jemväl af Chefen för IngenieurCorpsen, (tillkommen efter samma grunder) på 2 Officerare af Fortifioation och 2 af Fältmätningscorpsen; och sedan, i anledning deraf General Adjutanten samlat en Committé' af Officerare utur härvarande Garnizon i deras närvaro företagit lottning, på det sätt, att först utlottats det föreslagne antalet Officerare och sedan ett lika antal suppleanter, borde tjenstgörande GeneralAdjutanten hos Konungen i underdånighet anmäla de förre om Nådigt tillstånd att utresa; Och skulle, då någon af de utevarande Oflicerarne stupat eller aflidit, eller af blessure blifvit stympad så att han icke mera kunde tjenstgöra, den suppleant, som efter lottningen befunnes först i tour, genast utgå. — Till erhållande af det förslagne RegementsOfficers Slipendii-beloppet borde Sökande genom tjenstgörande GeneralAdjutanten hos Konungen underd. ansökningar göra, och såsom allmän regel skulle gälla, att hvarje Officer, som innehade Stipendium, borde, efter ett års Activ Campagne, återvända och Suppleanten komma i hans ställe, likväl med det undantag, att om någon eller någre Officerare befunnos hafva sig synnerligen utmärkt eller i främmande tjenst erhållit aflöning, så att den eller de icke mera behöfde Stipendium och önskade längre qvarblifva, sådant icke måtte kunna dem vägras.
Vid sistnämnde Riksdag" funno Riksens Högloflige Ständer, det oagtadt för godt att annorlunda derom förordna, och till följe hvar. af Lotsarne ej allenast ålades den personela eller skyddsafgilten , utan ock bevillning till ett så högt belopp, att den för mången Lots öfversteg lönens och Lotspenniogarnes sam^ manräknade summa. Uppå ett sådant förhållande fastad/e jag. vid i8i7'års Riksdag, Riksens Ständers uppmärksamhet, med anhållan att rättvisare och billigare grunder måtte vid Lotsarnes taxerande för framtiden blifva föreskrifn.e och isgttagne; enär det högst mödosamma och an~ svarssfulla Lotsmannayrket, så vä! under krig som fred, fullkomligen berättiga Lotsarna till, enahanda förmåner, som de, hvilka bi,ifvitt soldater och båtsmän i alla tider förunnade. Uppå dessa framställningar behagade Riksens Ständer göra det afseende, att Lotsbetjeningen blefvo till taxering fördel te uti tern ojasser, på sätt 11 Art. 2 §. af nu gällande Bevillmngsstadga derom föreskrifver. Men ehuru dessa taxerjngs,grunder visserligen blefvo mindre tryckande än de iSiostadgade, äro de likväl i afseende på locala förhållanden och den individuella lotspenningeförtjenstens stora* olikhet, som för den ena Lotsen af samma grad, kan uppgå till 100 Den 21 Februarii, m p&h föf den andra af högst 2 R:dr om året, af sådan beskaffenhet, att de nu gällandegrun|>er svårligen efter billighet kunna tillämpas; och na så mycket mindre, sedan Ko,ngl. Majit pnder den 20 Junii 1820 behagat i Nåder föri klara Lotsinrättningen för ett militairiskt verk och gi i vit densamma en derefter lämpad nyorganisation, hvilket förutsätter Lotsarnes rättighet till enahanda förmåner, som gemenskapen yid arméen och flottorna åtnjuta.