Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag ber i detta fall att få påpeka den svårighet i detta afseende, som den värde talaren sjelf tyckes se, då han sjelf icke kunnat lemna någon bestämd definition på de ifråga - Den 6 December f. m. 337 ifrågav:de ordens olika betydelse; vid sådant förhållande lärer det väl icke låta sig göra, att i en grundlag intaga ett stadgande, som är så otydligt, att man icke kan definiera de begrepp, som deruti förekomma; ty den första fordran man bör hafva på en lag, är väl att den skall vara fullt tydlig. Jag anser mig af detta skäl böra påyrka afslag å den ifrågaställda förändringen. Hr Tersmeden, Nils: . Bland de anföranden, som här blifvit afgifna, har jag i främsta rummet fästat mig vid UtrikesMinisterns. Han har visserligen förklarat, att förslaget vore välgrundadt, men dock ansett att det vore obehöfligt i praktiskt afseende, äfvensom att ordet förbund innefattade en otydlighet. Jag tror dock ej att det bör vara så för Regeringen. Förbund heter på franska: traité d’alliance. Att den föreslagna förändringen är ganska riktig, tror jag mig på goda grunder kunna antaga. Då Sverige och Norige 1856 till en viss grad förbundo sig under garanti af Europas största makter, sades det, att om detta förbunds alslutande voro de fleste af Stats-Rådets ledamöter i fullkomlig okunnighet. Detta väckte så stort uppseende, att man ansåg sig böra i grundlagen införa en garanti deremot. Detta var anledningen till förev:de förslag, tili hvilket jag anhåller om bifall. Frih. Liljencrantz: En talare har sagt, att om detta förslag antoges, blefve deraf en följd, att när Konungen går i fält, skulle hela statsrådspersonalen medfölja. Jag tror, att detta inkast hvilar på ett misstag. 43:dje §:n R. F. stadgar nemligen: »Går Konungen i fält, eller till aflägsnare inrikes orter eller till Konungariket Norige reser, förordne tre ledamöter af Stats-Rådet, under den ordförande, som Han, antingen ibland Prinsar af sitt bus eller ibland Stats-Rådets ledamöter, särskildt nämner, att föra regeringen i de mål, Konungen föreskrifver.
Det har nemligen kommit till min kunskap, att Ständerna vid sista Riksdagen beslutat, att 8 cancellistarfvoden skulle få användas till tryckningen af hillänget. Så länge ett sådant stadgande linnes, mäste tryckningen blifva ganska dyr, och på sådan grund har jag nu på följande sätt uppgjort motionen. Gr. Cronhjelm uppläste derefter följande: Då jag för några plenidagar sedan hos R. o. Ad. begärde återremiss af Exped.Utsk:s memorial N:o 3, ang:de kostnaderna för tryckningen af bihanget till RiksSt:s protocoll, emedan jag ansåg denna kostnad öfverdrifvet hög, föresatte jag mig att från någon eller några af hufvudstadens förnämsta boktryckare inhemta ett, på full sakkännedom grundadt, yttrande i ämnet. I detta afseende vände jag mig till boktryckaren Hörberg, som bor på Riddarholmen, huset bredvid Slundens och Utskottens samlingsrum. Nämnde Hörberg, hvilken med utmärkt skicklighet verkställde tryckningen af Stats li tsk:s betänkanden under förra Riksdagen, anmodade jag gifva mig ett anbud eller yttrande, sådant, att han sjelf kunde linna sig vid att på de deri uppgifna vilkor, om så påfordrades, åtaga sig tryckningen. Jag erhöll då af honom följande uppgift: ”Upplysningsvis får äran tillkännagifva, att ett ark af ”de redan påbörjade betänkanden af nu blifvande bihang till ”RiksSt:s protocoll kan tryckas med samma stilar eller s. k. ”Cicero antiqua, i samma format eller in 4: t o, med 1200 ex. ”upplaga och tillsläppa såväl tryckpapperet som velinpapperet ”till cancelliexemplaren samt tillika besörja falsning, häftning ”och bindning, mot ett pris af
Hollander inom Borgare-Ståndet (motion N:o 158) samt Riksdagsfullmäg Bih. till 11. St. Brot. 1865 A 1866. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 20 Haft. 1 2 Stats-Utskottets Utlåtande M 102. tigen J. P. Andreasson inom Bonde-Ståndet (motion N:o 319) framställt det förslag', att Rikets Ständer, med afseende på de ogynnsamma förhållanden, under hvilka Borås jernväg öppnats för trafik, måtte bevilja det för samma jernvägsanläggning bildade bolag enahanda räntefrihet under tre år för det bolaget beviljade lån, som blifvit andra jernvägsbolag förunnad, samt att, då räntan för den förflutna tiden redan blifvit erlagd, denna räntefrihet måtte beräknas från och med år 1866. Under erinran, hurusom kostnaderna för denna jernvägsanläggning, hvilka ursprungligen beräknats komma att uppgå till 2,558,000 R:dr, men sedermera, då vägen gjordes smalspårig, ansågos kunna nedsättas till 2,155,000 R:dr, i verkligheten utgjort allenast 2,061,000 R:dr, samt att således bolaget, sorn i Riksgäldskontoret fått lyfta 2/3:delar af förenäinnda 2,155,000
Det är bekant, att de serskildta komitéer, som varit tillsatta för att utarbeta förslag till nya lagar i landet, ehuru de visserligen för öfrigt, på sätt reservanten emot delta Retänk. anmärkt, icke gifvit vika för irriga rättsbegrepp, likväl icke vågat föreslå den förändring, sorn af Utsk. nu blifvit ifrågasatt. De hafva ansett, att det allmänna tänkesättet vöre för myckel emot en sådan förändring. Man har här mycket ordat derom, att tillgrepp af skog ej kan betraktas annorlunda än hvarje annat tillgrepp. Men, Mine Hrr! här förefinnes ett billighetsskäl, ett faktiskt skäl, hvilket alla, som äro landtman, icke kunna förbise, och detta skål ligger i den omständigheten, alt skogarne gränsa till hvarandra, att bestämda rågångar dem emellan ofta saknas. Denna omständighet kan ofta föranleda dertill, alt en person, utan någon afsigt att tillgripa annans egendom, kan råka att hugga ett eller annat träd på en annan persons skogsmark. Efter den nu föreslagna lagen skulle denne person för sitt begångna misstag dömas såsom tjuf. Sjelfva möjligheten af ett sådant misstag anser jag vara en skälig anledn. till den skilnad lagen gör emellan åverkan och stöld. Man kan icke taga miste på sin egen eller sin grannes ficka, men att misstaga sig på en otydlig rågång är Den 14 November. 51 ganska möjligt, och för en sådan händelse finnes, derest lagförslaget skulle antagas, icke något undantag derifrån. Man har sagt, att man ej hör fästa något serdeles afseende å dem, som tillgripa endast några få qvistar, för att aflägsna kölden från deras bostäder, ty de komma endast att straffas såsom snattare. Men man mäste erinra sig, att, enl. det upgjorda förslaget till lag för tjufnadsbrott, snatteriboJ: endast en gång ådömes. Om således en person stjäl några qvistar den ena vin tren, straffas derför, men förnyar förseelsen den andra vintren, så blifver han dömd som tjuf, om nu ifrägande lagförslag antages. Man har äfven sagt, att tjufvarnes antal icke skulle till följd af lagens anlagande förökas. Jag tror, alt ungefär tusen åverkaremål årligen anhängiggöras.
Horn och de öfriga ledamöter, som med honom instämt, malle blifva uppläst och att jag derefter måtte få ordet. Hr af Dalström, Gustaf Jac., förenade sig med Frih. Boye. Den af Frih. Boye begärda uppläsningen verkställdes. Frih. Boye: Då Utsk:s första betänk, i detta ämne här förevar, i hvilket betänk. Utsk. strängt vidblifvit den juridiska synpunkten, begärde jag återremiss och framställde de skäl, på hvilka jag hoppades att Utsk. skulle komma till ett annat tillstyrkande. Dessa skäl, hvilka jag framställt och hvilka jag i denna fråga ansett vara dem, hvilka nu borde komma i betraktande, voro egentligen moraliskt-politiska. 1 det betänk., hvarmed Utsk. nu inkommit, har ötsk. fortsatt sitt sätt att behandla ämnet, att nemi. endast hålla sig till den juridiska synpunkten. Jag påstår att Utsk., att Svenska representationen, icke ulan ansvar inför sina committenter, inför Europa och inför historien kan åsidosätta allt afseende på den moraliska delen af frågan, på Sveriges anseende hos andra folk, på faran af att compromettera Konungen och folket och af att förspilla Svenska folkets credit för all framtid. Då Utsk. icke upptagit dessa anmärkntr till besvarande, har jag intet att vederlägga, utan kan förbigå det, och inskränka mig lill att hos Hr Frih. o. Landtm, anhålla om propos. till afslag å UtsK:s utlåt, och derefter propos. å det förslag reservanterne framställt. Hr Lefre'n, Joh. Pehr, och Hr af Dalström förenade sig med Frih. Boye. Hr Edenhjelm, Gillis: Ehuru jag är öfvertygad om, att de fleste af R. o. Ad:s ledamöter, som tagit en notare kännedom af Gr.
M. må kun na, i afseende på utländska makter, bereda en för Svenska handeln förmånlig reciprocitet, får R. St. i und. hemställa, att K. M. täcktes vidtaga alla de mått och steg, sorn för vinnande af ett sådant ändamål, med landels bästa äro förenliga, samt till befrämjande deraf, minska eller nedsätta den i tulltaxan utsatta lull.” Bevilln.Ulsk. har vid denna riksdag Den 20 Januari. icke föreslagit R. St. alt med någon dylik hemställan till K. M. ingå. Då jag likväl anser, att en sådan hemställan lill K. M. af R. St. hör i und. afgifvas och tror den kunna leda till allmänt gagn, så lager jag mig friheten föreslå, all R. St. måtte, vid öfverlemnande af tull-taxan, uti deri und. skrifvelse!! intaga en mening, i öfverensstämmelse med hvad R. St., på sätt jag nyss uppläst., vid sisth riksdag i della afseende hemställt. Då detta mitt förslag ieke kan anses annorlunda än såsom en ny motion, föranledd af Bevilln.Utskrs förslag lill tulltaxa, så anhåller jag 0111 remiss häraf till Bevilln.Ulsk. Frih. Cederström, Jacob: Jag instämmer med Frih. Palmstjerna; men om jag icke hörde de sista orden orätt, så begärde han ålerremiss, hvilket jag tror vara öfverflödigt, ty örn R. St. besluta, alt i den und. skrifvclseu det ifrågavar. tillägget skall göras likasom vid sisla riksdagen, så är saken afgjord på en gång. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, upplyste, att Frih. Palmstjerna begärt, att dess förslag mätte såsom en ny motion remitteras till Bevilln.Ulsk. och hemställde, om R. o. Ad. bifölle denna begäran. Ropades ja. Frih. Palmstjerna, Carl Otto:
Här har af en talare blifvit yttradt, att den uti StatsUtsk:s betänk, yttrade önskan, att R. St. skulle hos K. M. i und. anhålla, att lagberedningens arbeten måtte så bedrifvas, att de kunde till nästa riksdag blifva färdige, vore högst behöflig. Härvid får jag anmärka, att uttrycket nästa riksd. är något obestämdt, emedan en urtima riksd. kan mellankomma, men oansedt detta, tror jag likväl påminnelsen vara obehöflig och att Regeringen icke har någon möda ospard att bedrifva arbetets fortgång såvidt möjligt är; och jag skulle mycket misstaga mig på qualifikationen hos de män, som fått lagarnes omarbetning sig anförtrodd, såvida en erinran till dem skulle vara af nöden. Men om man än skulle ifrågasätta, att desse män icke nedlade all möjlig flit för arbetets skyndsamma afslutande, skulle uti R. St:s skrifvelse till R. M. ett tillägg i detta afseende göras, hvilket jag likväl får förklara, att jag anser mindre lämpligt och tror att i sådant fall en återremiss blefve erforderlig. Flere talare och bland andra Just.- ministern hafva yttrat sig i ämnet så fullständigt, att föga är att tillägga; men en annan talare har äfven yttrat, att i samma und. skrifvelse till K. M. borde uttryckas en begäran från R. St., att företrädesvis Rätteg:s-balken kunde till nästa riksdag Ständerne föreläggas. Jag hemställer, huruvida detta är förenligt med våra former och om den frågan hör till den nnvar., då den efter min tanke sorterar under LagUtsk. och som af enskild motionär blifvit ganska 270 Den 2 Februari I. m. lämpligt framställd, till Laglltsk:s bedömande, huruvida detta vore den ordning, som inom Utsk. borde iakttagas vid arbetets gäng. Dessutom, som jag redan yttrat, hyser jag till regeringen det förtroende och tror det vara vida förmånligare, att regeringen fördelar arbetet som den lämpligast synes.
Utsk. har utgått från den synpunkten, att Fullmäktige borde vara mindre begränsade i de reglementariska föreskrifter, som bestämma hvilka åtgärder Fullmäktige hafva alt vidtaga, när Bankens bestånd och fullgörande af dess förbindelser del fordrar. De 3:ne anmärkn:r, som af Hr von Hartmansdorff framställts, hafva alla varit emot dessa af Utsk. tillstyrkta åtgärder, som afsett att vidga Fullmäktiges makt. Den restriktion, som skulle kommit Utsk. lill last rörer 2:ne olika slags kreditiver, nemi. kassakreditiver för enskilda och kreditiver för associationer. Utsk. har trott att indragning af de kassakreditiver, som äro lemnade åt enskilda, borde föregå indragningen af kreditiver, som äro lemnade åt associationer, såsom Jernkont. och Manufakturdiskonten. Hvad beträffar indragningen af kassakreditiver åt enskilda, så är det en åtgärd, som Follmägtige icke äro tvungna att vidtaga i första rummet, medan det är de åtgärder som under litt. a och b böra föregå innan inskränkningar i kassa-kreditiverne vidtagas. Hufvudsakligen af det skäl att jag tror, att Fullmäglige böra kunna vidtaga, och ega friare val än de förut egt mellan de olika åtgärder, som kunna finnas lämplige under olika förhållanden, får jag anhålla om bifall till hvad Utsk. tillstyrkt i den 5:te punkten. Frih. Raab, Adam Christian: Jag nödgas besvära med anhållan om upläsning af den reservation, pag. 17, som vid denna fråga af Professor Agardh är afgifven. Sedan den sålunda begärda upläsningen försiggått, yttrade Frih. Raab: Då jag nyss är återkommen från en resa, och det för mig var en öfverraskning att detta betänk, skulle förekomma i dag, har jag icke haft tid att derom taga så noga kännedom, som vederbordt, hvarföre jag på förhand vågar bedja om tillgift för det möjligen ofullständiga i det yttrande jag nu går att afgifva.
Då J4:de §, af Regeringsformen stadgar det Konungen öfver Rikets krigsmakt tilllands och sjös förer högsta befälet, lärer fullkomliga behörigheten af beslutet och verkstäiiigheten af Arméens ifrågavarande reglering, såsom, efter min tanka, tillhörande de ärenden, hvilka Konungen, i egenskap af krigsmaktens hög-1 ste befälhafvare, enligt Regeringsformens 7:de §, äger att omedelbarligen besörja, icke kunna ens ifrågasättasJag har ej heller fattat någon sådan syftning af Harr Montgomeries anförande; men tror mig, i anledning af den hemställan hvarmed Herr Montgomerie slutar nämnde sitt anförande att nemligen ’’armeéens förra organisation” (d. v. s. sådan den varit före indelningen uti Inspectioner och Brigader) ”måtte åter införas”, böra göra d 'n anmärkning, att då på grund af ofvan åberopade Grundlagsstadganden, Konungen allena äger att om den ifrågaställde förändringen besluta, frågan derom icke annorlunda, än önskningsvis kaniunderdånighet väckasjoch förmodar jag mig genom denna anmärkning mindre hafva framställt en skiljaktighet från en mening, ”den Herr Montgomerie verkeligen hyst, än en nödig förklaring af den, han icke med nog tyd lig het uttryckt-. Efter hvad jag sålunda haft den äran anföra, torde det vara klart, att jag anser frågan om förevarande ämne, böra'för närvarande inskränka sig inom undersökning, huruvi™ Dm 21 Februarii. da grundade anledningar kunna förekomma Riksens Ständer, att önska en förändring af Aiméens nuvarande organisation $ och jag tror att vid en sådan undersökning finnas för handen omständigheter, sorn förtjena att fästa Höglofl. Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet och väcka dess behjertande.
Haraldson. Om inte han har, så ha vi. — Men du nämnde inte ord om resten, Birger. Hvad sa Instö-packet? Birger. Jo, eftersom far vill veta det, så sa just Nils Amundsson: ”Om J haft någonting obytt med den nye Tull-löjtnanten, Birger, så bör J akta er; – Han är en duktig och driftig karl, och har skarpare ögon än fans mormor, som man säger; – Dessutom har han svurit på, att inte ligga ur sjön, förrän han fiskat upp hvalfiskarne från Tistel-ön. Jo, jo, drar han först upp dem, så få de nog tacka Gud, om de slippa med bara huden.” Haraldson ( spottskt). Den krabban pöser af pur afundsjuka! – Han skall akta sig, för hvalfiskarne från Tistel-ön; de kunna lätt svälja honom i en munsbit. Jag förstår nog, att det är den krukan som eggat upp Jaktlöjtnanten; – men vänta, vänta, mina gossar! – J ha’n ännu inte så riktigt lärt känna Håkan Haraldson; i alla tider, ha små fiskar blifvit slukade af de stora. Medan i läggen ut nätet, leker han med er, men hoppar ut när han behagar. Birger (uttrycksfullt). En, två, ... tre gånger, ja men den fjerde kan han fastna. Haraldson. Nej! nej! säger jag! jag har idkat rörelsen i nära trettio år: – jag förstår den; – eller tror du, att jag, under den tid jag varit Lurendrejare här i skärgården, inte inhämtat tillräcklig erfarenhet i yrket? jo, jo, lita på det Men när jag blir gammal och orklös, och inte förmår annat än gå hemma och stötta, – då Birger, står ju du för kulan? Birger. Vi få väl se kan ingen veta. (med en blick åt sidodörren) Men tyst jag tror. Haraldson. Det är flickungen som väsnas derinne. Birger. Nej, det är Erika, som kanske kommer hit. Haraldson (förargad). Ja, hon är nog fan till hands, när ingen behöfver henne.
Hopbindningen af figurerna genom ett troskyldigt och rörande hand i hand: från frälsaren till Maria, från Maria till Johannes, är gammalgermanskt innerlig och mystisk och gifver intryck af, att man ser början af en magnetisk kedja, som sedan skall gå vidare och vidare och genom tider och sekler fortplanta en outsläcklig värmekälla. Men själfva linjerna däremot, som bestämma anordningen, äro sydländskt stela och högtidliga. Kyrkogårdsmuren, katafalken och Kristusgestalten med de utsträckta, hopslutna benen bilda tre efter hvarandra följande stora, vågräta linjer, som skildra scenen med bibelspråkens högtidliga parallelism. Att det verkligen varit konstnärens mening att gifva framställningen en skulptural höghet genom dessa tre efter hvarandra följande transversala linjer, det synes af ett kompositionsutkast till taflan (ibland Dresdenermuseets handteckningar), där en annan ställning på Frälsarens kropp förkastats, tydligen därför att den bröt uppbyggningens parallela stegring. Så olikartade äro, som man ser, de inre beståndsdelarna i denna stora komposition. Men denna hopsmältning af historisk och modern anda, af traditionella och nya stilbegrepp, till en förut okänd skönhetsmystär, är just, tror jag, själfva det afgörande för Klingers konst. Men etsaren lär oss mer härom än målaren, och om den moderna mångfald af skiftande, ja motsatta drag, alla kräfvande olika uttryck, som brottas inom den stora konstnärens drömfyllda och spekulativa själ. Klingers äldsta etsningar: hans skisser, ovidianska fantasier och intermezzon hafva föga att säga om den vardande metafysikern och äro ej i släkt med hans gammaltyska och grubbeltryckta Johannes. Dessa förstlingsblad gifva en vårvegetation af gratie, lekfullhet och elegans. Allt talar om ung känsla och ung, mjuk hand. Fruktträden växa upp med sina hvita blomhvalf, lätta och drömfina, som tecknaren lärt af japaneserna, och deras blad och blom sjunga i ljus dur. Kvinnogestalterna, som med åren skola blifva så storformade och icke ens sakna ett drag af tysk svulst, äro ännu af en spenslig och delikat nakenhet. Landskapet lyser i ljus solrök af arkipelagisk vår.
Hvad åter angår frågan om bevillningsfrihet för det andra slaget af byggnader eller enskilda personer tillhöriga kyrkor och bönehus, så hafva, på sätt ofvan är nämndt, Presteoch Bonde-Stånden, enligt Utskottets hemställan, icke medgifvit dylik befrielse, hvilken deremot bifallits af de 2:ne andra Stånden eller Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet. Med anledning häraf har Utskottet skolat inbjuda sistnämnda 2:ne Ständ att, med frånträdande af sina skiljaktiga beslut, Bevillnings-Utskottets Memorial JVs 16. 3 instämma i Presteoch Bonde-Ståndens. Men, tor den händelse att denna inbjudning icke antages, föreslås följande omröstning: 2:o. Den som, lika med Presteoch Bonde-Stånden, gillar Utskottets hemställan, att frihet från bevillning icke må medgifvas för enskilda personer tillhöriga kyrkor och bönehus, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, komma, i enlighet med Ridderskapet och Adelns saint Borgare-Ståndets beslut, bland undantagen i § 2 näst före orden: så framt dessa i hyror eller på annat sätt icke lemna egaren någon inkomst att inlöras: »äfvensom enskilda personer tillhöriga kyrkor och bönehus)). § 11- I Betänkandet N:o 9 anmälde Utskottet, att, då rustningsskyldigheton för qvarnar af frälse natur enligt Rikets Ständers beslut skall försvinna från och med nästa statsregleringsperiod, deraf blefve en följd att den särskilda afgift, sorn, enligt sista mom. af § 11, för närvarande erlägges af dylika särskildt skattlagda qvarnar utan hemmantal i Skåne, Halland och Blekinge, icke heller skall för framtiden utgöras; hvadan åberopade stadgande i § 11 borde i öfverensstämmelse med Rikets Ständers berörda beslut ändras. Med anledning af denna anmälan beslöt Ridderskapet och Adeln att från sista mom. af § 11 skulle uteslutas orden: ”qvarnar och”.
Med anledning häraf har Kommers-kollegium förklarat att, sedan Kongl. Majit uppå Kollegii i ämnet gjorda underdåniga hemställan, genom del af Revisorerna åberopade nådiga Bref den 6 Februari 1859, tillåtit att ibland andra under Kollegii förvaltning ställda allmänna medel, jemväl Eskilstuna fristads-medel linge på korta uppsägningstider och mot den ränta, som i förening med fullgod säkerhet kunde erhållas, utlånas, så hade sistnämnde medel under största delen af den tid, som sedermera förflutit, varit mot ränta till enskild person utlånle och jemväl fortfarande vore under föreskrifna vilkor förräntade, samt att anledningen hvarlör medlen under någon mellantid, hvilken jemväl omfattat år 1856, kommit att förblifva oförräntade varit att Kollegium under denna tid saknat tillfälle att samma medel i enlighet med de i ämnet gifna föreskrifter utlåna; och har Siats-Utskottet ansell sig böra låta vid den af Kommers-kollegium sålunda afgifna förklaring bero. Stockholm den 9 Januari 1860. Bih. lill B. St. Brot. 1859 (f 1860. 4- Sami. i Afd, 12 Haft. 2 Stockholm, tryckt hos N. Marcus, 1860 Stats-U(skottets Utlåtande Jtä 58. i M 38. Ank. till Exp.-Utsk. den 20 Jan. 1860, kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af vackt motion om tillgodonjutande af ratt lill skattefrihet får socken-allmdnningar. Uti en hos Ridderskapet och Adeln vackt samt till Stals-Ulskottet remitterad motion har Herr Palmcrantz, Johan Mauritz, anfört hurusom, oaktadt genom 1809 års statsfördrag blifvit
Några sådana utan alla anspråk framställda tankar, som hafva sammanhang med hemmets skick och styrelse, må jag ju äga någon befogenhet att här komma med. Hemmet utgör en liten stat i staten, och de båda hafva nog långt innerligare samband med hvarandra, än man vanligen antager. Hurudant det borgerliga samhället är, beror helt visst till stor del på, hurudana hemmen äro. Om man tittar in i de senare, skall man få se ungefär samma styrelseformer som i staterna representerade. De äro i miniatyr stundom republiker, någon gång despotier, tyvärr allt för ofta anarkier och äfven till någon del konstitutionella monarkier. Som jag emellertid förhåller mig tämligen likgiltig, ja, tvifvelaktig mot det mycket berömda republikanska styrelsesättet — gäroa för mig må det äga några företräden! — men icke heller går så långt åt höger som Stjernstolpe, hvilken, då han läste om kejsardömet Marockos intagande, utbrast: » Strunt i landet, men det var skada på författning! », förbigår jag dessa båda slag af styrelseformer. Mot familjedespotismen skulle jag nog polemisera, för så vida den i vår tid icke utgjorde en så försvinnande insats i det hela. Tidsandan tyckes gå i den riktningen, att den vill afskaffa lagbundenheten i hemmen såväl som i samhällena; barnen tåla lika litet så kalladt tvång som medborgarne göra det; föräldramyndigheten börjar blifva otidsenlig, och allt mera mognar det släkte, om hvilket det blifvit sagdt: » Barnen skola sätta sig upp mot föräldrarne. » Ungdomen fostras i allt för många hem i själfviskhet, egenvilja, olydnad och otyglad frihet, så att verkligen små anarkier uppstå litet hvarstädes. Den insuper närapå förakt för de försumliga eller svaga fäderna och mödrarna, lär sig pocka på sina rättigheter, utau att åläggas några skyldigheter; missnöje med hvad hemmet kan åstadkomma förspörjes nog, men att det existerar något, som heter plikt, är för den unga friskaran motbjudande att höra talas om eller rent af obekant. I full konsekvens härmed är också den lefvande, praktiska kristendomen, hvilken som ett salt bör ingå i lifvets alla detaljer och skydda mot förruttnelse, fullständigt utesluten därifrån.