Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men det är vår fasta öfvertygelse, att ingenting kan i vigt jemlöras med det, som angår religion och sedlighet, utan att samhällets väl sä helt och hållet derpå beror, att de aldra bästa författningar för öfrigt icke förmå göra ett folk lyckligt eller betrygga samhällets bestånd. Detta kunna vi sluta till af erfarenheten i det enskilda, och vi finna det bekräftadt af den Heliga Skrift och af allt hvad vi för vår ringa del kunnat spörja af verldshändelserna. Hvad nu religionen angår, så vete vi väl, att den har sin bostad i hjertat, och att Guds rike icke kommer med utvärtes åthäfvor. Likväl gifves det onekligen vissa yttre företeelser, som tydligt nog bära vittnesbörd om det inre lifvet. Bland dessa räkna vi i första rummet söndagens yttre helighållande, som bevisar sig i en Bih. till B. St. Besv. och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 38. fridfull stillhet och dermed att i det offentliga ingenting annat förehafves, än det som har afseende på Guds ära och dyrkan. Vi äro öfvertygade, att motioner om söndagens helighållande icke kunnat uteblifva vid en kristlig Riks-församling, och vi vilje härmed tillkännagifva vår allvarliga önskan, att vår representant använder allt sitt inflytande för att så kraftigt som möjligt understödja dylika motioner. Söndagen är en af de dyrbaraste gåfvor, som den gode Guden gifvit oss; otaliga äro de välsignelser, som följa med dess rätta användande, liksom, enligt en mångfaldig erfarenhet, skadan är oberäknelig, som uppkommer af dess vanhelgande. Vi önskade, att såsom han heter Herrans dag, han också måtte användas till Herrans ära, och att, såsom han är ämnad till menniskors uppbyggelse, också ingenting måtte tillåtas, hvarigenom en sådan uppbyggelse förhindras. Till följd häraf önska vi, att den andliga och allvarliga stämning, hvari man kan och bör hafva kommit genom en högtidlig Gudstjenst, icke måtte förflyktigas genom verldsliga förhandlingar, hvilka i sin mån bidraga att göra ömtåliga samveten obenägna att qvarstanna i statskyrkan. Häribland räkna vi isynnerhet sockenstämmor såsom särdeles störande sabbatsfriden.
Under den 21 i denna månad har Höglofl. Ridderskapet och Adeln behagat till RiddarhusUtskottets utlåtande remittera ett af Grefve Frölich, David, ingifvit memorial, hvari föreslås, att i stället för det Bänkarne till höger och vänster om LandMarskalksBordet samt 6tora gången i Riddarhussalen, beteknas med Bil. till Ridd. o. Ad, Pr. III Bind. 2 vv lS Den 5 April. olika nummer, så att främsta Bänken till hoger kallas för/la och den till venster andra, båda dessa Bänkar och de bakom dem och längre borrt varande, måtte hädanefter i samma förhållande betecknas med Förjia B ankarur, Andra Bdnkarne, o. s. v., men som RiddarhusUtskottet för sin del, hvarken kunnat inse att den nuvarande Bänkindelningen är, såsom Grefve Frölich förment, en uppenbar felaktighet eller finna i hvad mån den af honom föreslagne förändring af samma indelning, skulle äga företräde framför den nu bestående, alltså och då olägenheter af berörde förändring synas kunna tilläfventyrs uppkomma, hvilka med den nuvarande indelningen icke inträffa; anser Utskottet sig sakna ali anledning att ä ifrå— gaVarande^ motion tillstyrka bifall; hvilket dock Höglofl. Ridderskapets och Adelns vidare ompröfvande vördsamt underställes. Stockholm den a6 Mars 1823. På RiddarhusUtskottets vägnar C. G. Spens. N< Snoilsky. N:o 4. Hörsamste Memorial! Genom Memorial af den 17 sistlidne Februari!, har Herr Gripensvärd, Fredric Adolph, Dea 3 April, *9 under yttrad öfvertygelse att Ridderskapet och Adeln icke ogerna skulle se att deras öfverläggningar blefvo med mera fullständighet, än som i allmänna tidningar understundom ske»-, lagda i ett sammandrag för allmänhetens ögon, föreslagit, det Höglofl.
Distrikt-fältläkaren att dervid vara tillstädes, Regementsläkarne, hvar för sitt Regemente, måtte få sig ålagdt att i ofvanberörda egenskap vid beväringsmönstringarna biträda, mot åtnjutande af skjuts och dagtraktamente efter rese-reglementet. Detta 73 Delta förslag har gifvlt Kommitén särskild anledning att taga förevarande fråga i närmare öfvervägande, hvarvid likväl förekommit: att, äfven om antagandet »att Civil-läkarne i allmänhet följt högst skiljaktiga grunder för bedömande af manskapets duglighet till krigstjenst» vore på verkliga förhållandet grundadt, det dock lika litet lärer kunna antagas, alt Militär-läkarne vid denna frågas bedömande skola följa lika grunder; att den olikhet, som i berörde hänseende möjligen någon gång förekommit, fastmera synes böra förklaras af den olika erfarenhet, äfven behörigen specirainerade läkare förvärfvat, och den olika ståndpunkt i vetenskapligt hänseende, på hvilken de befinna sig, men ingalunda vara alt söka i den enes eller andres anställning i civil eller militär tjenst, lika litet som i tjenstegraden; att till ett behörigt bevakande af det allmännas rätt således icke torde erfordras mer än nu gällande stadgande, att besigtnings-läkaren skall vara behörigen legimiterad; att Provincial-läkaren bör ega större kännedom om ortens befolkning och de inom densamma vanligen förekommande sjukdoms-anlag, samt derigenom äfven vara i tillfälle att bättre kunna bedöma förhållandet; att Provincial-läkarens närvaro vid beväringsmönstringarna jemväl måste vara af vigt för den honom åliggande skyldighet att uppmärksamma alla inom hans distrikt förekommande endemiska sjukdomar och deras orsaker, äfvensom för afgifvandet af statistiska berättelser; att dessutom Regements-läkaren, på samma sätt som
Majit hade ansett, att utaf nuvarande räntepersedlarne spanmål, smöfi fläsk, kött, ved, hö och dagsverken samt dessutom penningar kunde komma i fråga att såsom särskilde skattetitlar bibehållas, äfvensom att nuvarande räntepersedlarne oxe, ko, får och lam lämpligen kunde till kött förvandlas. Flertalet af de i länet valde deputerade hade yttrat sin önskan; att, med undantag af spanmål, olla öfrige persedlarne måtte få förvandlas till penningeränta, men, derest detta icke kunde vinna bifall, antagit förenklingen, såsom otvifvelaktig!, ehuru i mindre mån, för räntegifyarne gagnelig och önskvärd, samt ansett, Stats-Ulshottets Utlåtande, M 92. 27 att spanmål borde qvarstå såsom ränta af hälften råg och hälften korn, till hvilka sädesslag alla i annan malen, eller omalen, säd utsatte räntor borde förvandlas, och att i öfrigt skillnad borde göras emellan stadganderne om de persedelräntor, hvilka skulle bibehållas på Öland och på fastlandet af länet; i hvilket afseende flertalet af deputerade för fastlandet funnit lämpligast, att, jemte spanmålen endast smör och fläsk såsom räntepersdlar bibehöllos och att de öfrige hufvudpersedlarne, kött, ved, hö, dagsverken samt oxe, ko, får och lam förvandlades till spanmål, smör och fläsk, en tredjedel af hvartdera slaget; hvaremot flertalet af deputerade för Oland ansett lämpligast, att alla förenämnde till bibehållande föreslagne persedel-räntor förvandlades till spanmål, med förbehåll derjemte om trädpersedlarnes utgörande i penningar, enligt Kongl. Brefvet den 30 April 1828. Landshöfdinge-Embetet i länet har afstyrkt deputerades förslag att så betydligt inskränka räntepersedlarnes antal, under , förmenande, att en sådan inskränkning skulle medföra en för de skattdragande kännbar ojemnhet i utskylder, samt ansett af största vigt att räntorne bestämdes i persedlar, som voro produkter af så väl åkern som ladugården och skogen.
Då nu nyttjande rätten af denna Kyrka blifvit upplåten åt Storkyrko-Församliugens innevånare, utan någon dermed förenad Statens afsägelse, att den vid Högtidliga tillfållen begagna och detta icke blott under den af Herr Doctor Wallin uppgifne tiden, men äfven många gånger tillförne egt rum, utan att någonsin pretention a Församlingens sida blifvit gjord, om ersättning för hvad Kyrkan med dess inventarier lidit af ett sådant begagnande, lärer den kostnad, sorn häraf möjligen några 6 StatsUtskottets Betänhanden, år förr uppkommit till rengöring och stämning af Orgelverket, både kunna och skäligen böra af Församlingen ensam vidkännas, enår Församlingen deremot begagnar en Kyrka, som den icke byggt, och afven någon gång i sednare tider Kyrkans prydnader, utan Församlingens bekostnad, blifvit förbättrade. Af dessa skål kan Statsutskottet dess mindre tillstyrka bifall till motionen, som Församlingen af ett sådant bifall kunde hemta anledning att äfven framdeles göra påståenden om ersättning, må hända ännu mera utsträckta ån den nu förevarande. Dock hemstålles detta vördsamligch till Riksens Högloll. Ständers eget bepröfvande jemte en Ledamots, emot detta yttrande, gjorda reservation. Stockholm den 13 November 1823, Transumt af Protocollet hållet hos Riksens Högloft. Stånders Stats Utskott den 13 November 1823. Herr Lindstrom begärde Ordet och upplåste ett så lydande anförande: ”Sorn Högloll. Utskottet icke ansett, att den begärde ersättningen af 700 R:dr Stats-Utskottets Betätikandcn. 7 till Storkyrkans Orgelverks iståndsåttande och rengöring från dam, som under denna och de sednast förflutne Riksdagar, genom de i Kyrkan anstälde rengöringar, hvarigenom Orgelverket tillskyndats dess nuvarande obestånd borde af Riksdagskostnaden utgå. Deremot föranlåtes jag Reservera mig. Mig synes det med billigheten icke öfverensstämmande, att Kyrko-Cassan skall vidkännas en utgift hvartill Församlingen icke varit vållande, Att Högloft.
Man kan visserligen leda sig till det resultat, som Hr Printzensköld framställt, på så sätt, att man förändrar hemmanets värde och söker sig fram på en annan bcskattningsprincip; men bra tydligt föreställer jag mig, att om jag är ägare till ett frälsehemman och dess ränta, och Staten derför betingat sig en bestämd afgift, så kan och bör denna afgift icke förändras derföre att en annan rår om en del af hemmanet eller räntan af hemmanet. Deruti ligger en orättvisa. Rättvist vore det då snarare, att jordägaren, som äger en frälseränta, äfven betalte den bevilln. som 21 §:n föreskrifver; det vore rättvist, åtminstone för den ränta, som jorden lemnar i en pur frälseägares hand, men han betalar ingen afgift derför utan blott för rustljenstmarkerna. Jag får upplysa, att denna fråga ej rör mig, och att jag ej velat undandraga mig att betala den bevilln., som bör utgå af skattefrälseräntan; men alla skattefrälsebönder, som sitta på skattefrälsejord, få verkligen betala bevilln., nemi. 10 sk. för hvarje rusttjenstmavk utöfver alla andra afgifter. Då man ej blir förstådd, så är det bäst Den 3 October e. m. »7 alt lenina fallet, och således vill jag ej liingre försvara den skattskyldige oell tillse huruvida han hlir lidande eller ej, utan jag får då afstå från min räll, och han ina då fä betala denna bevilln.; jag vill ej vidare lägga mig der emot, utan Utsk:s betänk, får slå qvar. Hr 11 o senblad, Bernil.: Hr von Qvanten har så klart ocli tydligt ådagalagt, alt ingen förändring äger runi i afseeende på dessa rusttjenstmarker ocli förhållandet med afgifterna, dä räntan innehafves af en annan än ägaren till hemmanet, alt B. o. Ad. nu ej lärer kunna draga i betänkande alt bifalla Utsk:s utlåt., hvarom jag vördsamt anhåller. Hr von Qvanten:
— Att nu, på sätt Stals-Utskottet föreslagit, afbryta fortsättningen af den snart färdigbyggda Borås-banan, och i stället börja alt bygga på det isolerade stycket emellan Wenersborg och Uddevalla, skulle icke allenast för bolaget medföra drygare kostnader, enär särskild jernvägs-maferiel då måste anskaffas, utan tillika för orten medföra långt mindre fördelar, än som kunnat vinnas om jernvägsarbete! fått fortsätias från Herrljunga, enär under bela den långa tid, som Wencens hamnar äro tillfrusna, den stora mängd af varor, hvaribland bufvudsakligasl sill och andra fisksorter, som från Bohuslänska skärgården till Wenersborg anlända, mäste förås på axel öfver 6 mil innan deri trällår jernvägen, och likaså all den spanmåi och andra jordbrukets alster, som från Westergötlands bördiga slättbygd kunde komma den fattiga befolkningen i stargården till godo, nu måste uteblifva och i stället söka afsättning på andra orter. — Äfven statens stambana skal! härigenom icke allenast gå i mistning af den inkomst, som den kunnat erhålla om hela det begärda understödet hade beviljats, utan lill och med få en minskning i den inkomst den nu har, emedan denna vägbit i viss män blir en afledare från stambanan. En annan omständighet förefinnes äfven, sorn talar lör fortsättningen från Herrljunga. nemligen den herrskande nöden i fabriksorlerna till följd af det Amerikanska kriget. 10 å 12,000 menniskor hafva härigenom blifvit utan arbetsförtjenst och dessa måste i alla fall al Staten understödjas, men det mest ändamålsenliga understöd är utan tvifvel lem nåd t tillfälle till sysselsättning. — Arbetet å Borås-banan har hittills betydligt lindrat nöden, men detta arbete har redan betydligt minskats och är snart slut, och sedan återstår endast de beviljade GO.OflO Riksdaler för en väganläggning i Marks härad, men dessa förslå icke långt. —•
Men då Pettersén under 20 års tid lönlöst uppoffrat alla sina krafter, sin helsa, sin tid och sin förmögenhet till landsmäns tjenst, — ett förhållande, som är kändt inom hela den del af Sveriges handelsflotta, hvilken under besagde tid besökt de Egyptiska farvattnen, — och hvarom, särdeles i Vällofliga Borgare-Ståndet, säkerligen torde finnas fullständig kännedom, anser jag för en pligt att hos Rikets Ständer vördsamt föreslå, det aflidne Vice-konsuln A. Petterséns förtjenster måtte tacksamt erkännas medelst en årlig pension, t. ex. å 550 å 400 R:dr R:mt, åt hans i fattigdom efterlemnade enka, som med sina barn för närvarande befinner sig i behof af detta understöd. Jag påkallar derföre åt detta föremål Stats-Utskottets och Rikets Ständers kraftiga och rättvisa behjertande. Ojäfaktiga bevis af den aktning Pettersén sig förvärfvat, innefattas i de 9 bilagor jag anhåller att få bifoga för Höglofliga Stats-Utskottets räkning, hvaribland ej mindre de enskilda, talrika vitnesbörden, än särskildt Vice-konungen Mohammed Said Paschas förord, torde tillvinna sig en förtjent uppmärksamhet. Stockholm den 28 November 1862. R. Cederström. Af Herr VOll Iflcntzer» Carl Fredrik.* angående förhöjning af införseltullen å bränvin m. m I och med detsamma den nu gällande högre beskattningen lades på tillverkning af bränvin, blef nödvändigt att genom skärpta tullbestämmelser skydda den inhemska 326 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 18f>2. N:o 125 producenten mot en alltför tryckande konkurrens med den utländska, som, i följd af honom beviljad drawhack, kunde i Svensk hamn leverera sin vara till ett pris, obetygligt öfverstigaride blotta tillverkningskostnaden, men till och med derunder beroende på erhållande af högre drawback än bestämd skatt, hvilken i alla fall, genom i utlandet gällande friare bränvinsförfattningar och lägre pris å råämnen, är för honom betydligt lägre än för den Svenske producenten.
Spanmålshandlande, som icke äro jordegare, arrendatorer eller brukare af hemman på landet, taxeras efter deras rörelse lika med städernes Handlande, §. 10. SpelmänHäradsoch SockneR:dr 2: — Trädgårdsmästare på landet, lika med dem i städerne, §. 15. §. 28. Alla på landet vistande personer, som idka handel, sjöfart eller annan borgerlig näring, erlägga enahanda afgift, sorn personer i städerne, med hvilka de kunna jemföras; dock ej under minimi-afgiften uti 5:te Classens städer. Taxeringsmännen ega likväl rättighet att utsätta en ringare minimiafgift för dem, som, utan att vara alldeles utfattige och på sådan grund för Bil. till Bevillnings-Utskotlets Betänkande, N.o 12. 29 afgift frie, det oagtadt ej magla den fastställda minsta afgiften erlägga; hvilken åtgärd i protocollet antecknas och, genom utdrag af taxerings-längden, Pröfnings-Comiteen underställes. Alla öfrige personer å landet af hegge könen, hvilka till något visst stånd icke höra och här ej äro nämnde, taxeras för rörelse, näring och yrke, i likhet med personer af enahanda vilkor och inkomst, så vida det ej styrkes, att de å annan ort taxering undergått. §. 29. De, vid Bruk, Bergverk och alla öfriga Inrättningar antagne personer påföras följande bevillning: Byggmästare-, Skepps-, lika med dem i städerne. Bälgmakare och Qårmakare, i Två Classer: Första Classen R:dr 10: — Andra dito 5: ■— Disponenter, Grafve-, som af Grufve-egare äro antagne och för deras räkning drifva grufve-arbetet, i Fem Classer: Första Classen, med 50 arbetare och deröfver * . R:dr 20: — Andra dito med 30 dito och deröfver 12: — Tredje dito med 20 dito och deröfver 8: — Fjerde dito med 10 dito och deröfver 4:
Följden är, att de 2tne första mom:n äro bifallna af 4 Stånd och böra hvila lill nästa riksdag, samt att det 3:dje är bifallet af ett, men förkastadt ftf 3:ne Stånd, och således ej kan blifva hvilande, utan måste D c n 19 Ma j. förfalla. Frågan är"blott: kunna 3:ne Stånd upphäfva en förening af frågorna, som Constit.Utsk. beslutat? Derå svarar jag för min del, att jag icke ser något hinder derför. Det är väl sannt, att y5 § Riksd.Ordn. stadgar, att till grundlags stiftande, upphäfvande, förändring eller förklaring fordras alla RiksSttns sammanstämmande beslut och Konungens sanction; men just derigenom, att Konungens sanclion dervid omnäinnes, ser man, att berörde § endast afser den sista pröfningen, hvarigenom förslaget förvandlas till grundlag. Här är likväl endast fråga om beredningen af målet, om upplösning af ett godtyckligt band, hvarmed Constit.Utsk. förenat frågorna. Dervid ser jag icke något hinder, hvarföre 3:ne Stånds beslut ej skulle blifva gällande, helst afgöraudet af de i 56 § Reg.F. förekommande frågor icke är uppräknadt bland de undantag, hvarvid 3:nc Stånds beslut ej skola medföra gällande kraft. Då dessutom detta mål ej kan komma under omröstning i förstärkt Utsk., enär ingen anmärkn. deremot blifvit gjord, så måste 3 Stånds beslut gälla, och jag får derföre anhålla om återremiss af Exped.- TJtskts betänk., med förklarande, att Utsk. äger iakttaga de beslut, som RiksSltn fatlat, samt i följd deraf införa de 2:ne första mom:n i riksd.beslutet, med utelemnande af det tredje. Gr. Frölich, Dav., förenade sig med Hr Cederschjöld. Gr. Horn, Claes Fredr.:
Maj:ts Befallningshafvande verkställas , och Kongl. Maj:t följaktligen icke är i tillfälle, att med fullständighet förelägga Rikets nu församlade Ständer förhållandet med hvar och en af ifrågavarande lägenheter; så och då Kongl. Maj:t af Handlingarne likväl redan inhämtat, att desse lägenheter i allmänhet äro af en serskild beskaffenhet mot andre Kongl. Maj:fs och Kronans Parker , och så väl i afseende på deras spridda belägenhet, som ofta inträffande inskränktare rymd och mindre tjenlighet till skogväxt, samt framför allt den svårighét till deras behöriga vårdande, som ostridigt skall uppkomma af lägenheternas inblandning bland enskildes ägor, således påkalla sers kil de åtgärder, efter hvar och en lägenhets serskilda beskaffenhet och egenskap; Alltså och emedan de förhållanden, hvartill omständigheterne och tillfället att bereda Kongl. Maj:t och Kronan af desse Lägenheter den högsta fördel, kunna föranleda, möjligheten påkalla sådane åtgärder i framtiden, hvarigenom desse KonglMaj;ts och Kronans Parker lomme, att för alltid Kongl. Majit och Kronan afhändas, hvilket kunde komma i fråga för sådane, hvilkas beskaffenhet fordrade, att de under full egande rätt försåldes emot årlig utgörande ränta, efter föregången behörig skattläggning, till Innehafvarne af de Hemman, hvilkas ägor de omgifva , eller hvarinom de finnas belägne; men Kongl. Majit, 6mof Konungens Nåd. Propositioner. emot 77 §: uti Regeringsformen, icke ansett sig,' utan Riksens Ständers bifall och samtycke, kunna så beskaffade Stadganden och beslut, i afseende på ifrågavarande lägenheter, vidtaga; har Kongl. Majit velat lill Riksens Ständers öfvervägande föreslå, att åt Kongl. Maj:t må bi i fva uppdraget, att för användandet af alla desse serskilde lägenheter, hvilka efter de anbefallde, men ännu icke rr.edhunne undersökningarne, framdeles kunna blifva erkände för Kongl.
Konungen rättighet att förskottsvis upptaga dessa medel, så snart de hinna att inflyta, så följer ock, att, i händelse Konungen begagnar denna rättighet, RiksgäldsConloret ej får några medel att förränta. Om åter räntemedlen öfverlemnas till Konungens disposition för 3:dje HufvudTitelns förstärkande, så är det att hoppas, alt Konungen, genom Contracter och andra vidtagande åtgärder, så lämpar anslagets användande, att räntevinsler uppkomma och tillgångar för 3:dje IlufvudTiteln beredas utan nytt betungande eller förlust för någon. Jag önskar derföre, att en sådan förklaring, som den Grefve Brahe föreslagit, måtte lemnäs åt Rikets Ständers redan fattade beslut, och då BondeStåndet inbjudit oss att instämma i dess beslut om återremiss af den ifrågavarande §:n, tillstyrker jag till alla delar bifall till inbjudningen, med den önskan, att expeditionen så snart som möjligt må komma Utskotlet tillhanda, på det Utskottet må hinna att besvara återremissen innan Riksdagens slut. Friherre Silfverskjöld'j Carl, förklara - i Den u Mars f. m. o.if de sig afstå ifrån ordet sedan lian blifvit förekommen af Friherre Sprengtporten. Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Jag minnes icke, med tillräcklig noggrannhet, hvad beslut Rikets Ständer i detta ämne redan fattat, för att nu inlåta mig i sjelfva saken: och jag vill derföre blott fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på olämpligheten att i Reglementet för RiksgiildsContorets Fullmägtige intaga föreskrifter om det sätt, hvarpå Konungen skulle äga att använda de här ifrågakomne med o # , • o len, Hendigen, att de icke skulle få användas till löner, pensioner eller gratificationer. Huru kan väl en dylik föreskrift inflyta i Instruclionen för Rikets Ständers Fullmägtige?
Men ännu ett annat förtydligande skulle jag önska, Den 3 December e. m. 209 önska, att icke befordringsmål i Beredningen må företagas, emedan deras pröfning ej hör till Beredningens ändamål , utan endast sådana ärender, som röra allmänna inrättningar i Riket , samt alla öfriga , utom Ministeriella och Commandomål. Om ämnena sålunda inskränkas , tror jag icke deras pröfning skall öfverstiga Beredningens höfva. Jag anser i alla fall den ansvarighet , som vinnes genom Constitutions-Urskottets granskning , vara af noll och intet värde emot den , som eger rum genom offentligheten af Beredningens Protocoll. Friherre Björnstjerna : Ehuru denna fråga är val utvecklad , vagar jag likväl fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på en omständighet , sorn talar för Beredningens bibehållande. Serskildta Utskottet har föreslagit, att större delen Besvärsmål hädanefter skola öfvergå till de Allmänna Domstolarne 5 om detta sker, och Coll-gierne bibehållas, är visserligen Allmänna Beredningen öfverflödig; men skulle det förra icke ske , eller Collegierne försvinna, så blir Beredningen nödvändig för att bereda Allmänna Besvärs-mål. Collegiernes existence bör således praaliminairt afgöras, innan man kan bedömma nyttan af Beredningens bibehållande eller icke. Jag tillstyrker derföre dess bibehållande, tills man få se, huruvida Collegierne komma att upphäfvas, samt på hvad sätt rättsfrågor komma att skiljas från de administrativa. Herr Cederschjöld: De tvenne skäl, som Ridd. 0. Ad. Brot, XI, Band. - 14 210 Dea 3 December e, rn. af Herr Mannerstam blifvit anförda emot Beredningens bibehållande, och på hvilka en annan Ledamot lagt sä mycken vigt, äro efter mitt omdöme just skäl för dess bibehållande. Att nemi. detta Verk icke har någon beslutande rätt, bör just sätta dess Ledamöter i tillfälle att så mycket mer opartiskt kunna se sakerna, och uttrycka en ointeresserad opinion.