Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvarje låntagare erlägger Capital-afbetalning och ränta blott en gång om året, men inbetalningarne fördelas så, efter Orternes beqvämlighet, att ungefär så många Län , som innehafva en fjerdedel af hela lånefonden, göra deras inbetalningar inom hvarje qvartal. Fullmäktige dock tfbetaget, att, i afseende på be - ( 96 ) talnings-terminernes antal och tidepunkterne, då de skola inträffa, göra de jemkningar, omständigheterne kunna påfordra. Låntagaren betalar första gången blott 5 procents ränta ifrån den dag, han lånet emottagit intill deri, sona för framtiden bestämmes till årlig afbetalningsdag för både Capital och ränta. 5:o. Desse ränteoch Capital-afbetalningar göras i RiksgäldsContoiret, men få äfven, kostnadsfritt för låninnehafvarne, verkställas i LandtRänteriet med anteckning tillika af hvarje qvittence uti LandsContoiret; Remisslage å |:dels procent härföre godtgöres af RiksgäldsContoiret. 6:0. Reverserne ställas uti Svenskt Banco. 7:0. Lån af denna Fond meddelas icke under 300 R:dr Banco och icke öfver 3o,ooo R:dr samma mynt; hvilken sistnämnde summa är den högsta, sorn till en och samma låntagare må lemnäs, äfven på flere Egendomar och uti flere lån sammanräknadt. De inom hvarje termin inkomne länehandlingar upptagas på en gång till pröfning; å dem, som befinnas fullständige, beviljas lånen, att utgå efter lånesummornas belopp, på det sätt, att ansökningar om smärre hafva företräde framför ansökningar om större lån, men lika lån beviljas i den ordning fullständige handlingar för desamma inkommit. — Skulle likväl, vid någon lånetermins förlopp, tillräckligt antal Sökan - ( 97 ) lande icke hafva anmält sig, att, på ofvannämnde vilkor, lån undfå; äge då RiksgäldsContoirets Fullmäktige, att, till undvikande af ränteförlust, meddela lån utan inskränkning till beloppet, endast fullgod inteckningssäkerhet derföre erhålles. 8:0.
Någon osäkerhet skulle deraf visserligen icke uppkomma och formen för regleringen skulle så bestämmas att all anledn. till osäkerhet, i fall någon sådan funnes, skulle helt och hållet försvinna. Naturligtvis skulle det derefter icke på något sätt vara lämpligt att Kronans uppbördsman för löntagarne redovisa deras inkomster med tillhörande restantier, emedan löntagarne naturligtvis icke kunna kontrollera verkliga förhållandet dermed, då dem icke kunde gifvas någon uppsigt öfver Kronans uppbördsman, utan de borde få sitt fullt ut ur landlränteriet. För att göra min mening i det afseendet tydligare, anhåller jag alt få uppläsa ett förslag, som i korthet visar huru denna sak skulle kunna regleras på ett tillfredsställande sätt, så att räntegifvaren endast hade med Kronans uppbördsman att göra och löntagaren fick sin rätt fullt ut ulan något äfventyr. Visserligen skulle Slaten på det viset komma alt för ändamålet göra någon uppoffring, utan del kan en sådan sak icke ske, anser man den icke värd en sådan uppoffring, så kan alltsammans naturligtvis icke komma i fråga. Min mening utlryckes i följande förslag; a) Alla lill aflönande af embetsoch tjenstemän vid militiestaten anslagne indelta räntor och kronotionde, skola uppbäras i amma ordning, som de Kronan behållue. Beloppet enligt årets Den 9 September f. m. 191 markegång. (Rätteligen borde det, efter min öfvertygelse, bestämmas efter medelpris af föregående års markegång, 10 eller 20 år det är detsamma. Denna sals har jag i 20 år förfäktat, ehuru hittills med föga framgång, och så äfven nu, enär frågan derom numera, efter R. o. Ad:s beslut vid 3:dje punkten, är förfallen). Således skulle ”beloppet oafkortadt och ulan afseende på restantier af uppbördsman uti landtränteriet för regementets eller corpsens löniugs-direktions räkning fullt deponeras, så att det ovilkorligen den 1 April hvarje är är till vederhör:de lönings-direktions disposition, med afdrag blott af hvad förut förskottsvis blifvit till regementet eller corpsen utanordnadt.”
Vid sådant förhållande har förf. efter ett grundligt öfver-vägande af skälen för och emot beslutit sig för att sjelf fatta l&gt;ennan. Om det endast hade varit så, att en riksdagens justitieombudsman enl. förf: s mening icke motsvarat det honom gifna förtroendet utan gjort sig skyldig till underlåtenhet, eftergifvenhet och slapphet i sitt embetes utöfning, hade förf. — så beklagligt han än anser att ett embete, som kunde vara det yppersta och gagneligaste af alla, icke råkar i rätta händer — måhända icke ansett sig ovilkorligen uppfordrad att tala. Icke heller, om det blott varit så, att en inoehafvare af landets högsta domarekall i föregående tjenster visat en brist på skicklighet, som gjort hans upphöjelse öfverraskande .omotiverad. Men det är föreningen af dessa båda företeelser, det är det egendomliga sambandet deri, att en justitie ombudsman, som do-kumenterat sig såsom grundligt misslyckad i detta embete, erhåller regeringens kallelse att utbyta det mot ^justitierådsembetet — ån mera, hedras med denna upphöjelse omedelbart efter att på det mest eklatanta sått hafva ådagalagt sin inkompetens i det förra embetet — det är detta som gjort det omöjligt för förf. att lemna domen öfver herr Thomasson » åt framtiden » då saken kan uppenbar varda ». Denna förf: s tankegång har tagit sig uttryck i framställningens öfverskrift och han går nu öfver till sjelfva granskningen, dervid först skall faktum efter faktum framläggas några af de mest karakteristiska exemplen på herr Thomassons embetsutöf-ning såsom justitieombudsman, hvarefter förf. skall tillåta sig att något närmare betrakta den oväntade utmärkelse, i hvilken samma embetsntöfning resulterade. Herr Thomasson och det olagliga sportelväsendet. Ett ur många synpunkter upplysande exempel på herr Thomassons uppfattning af sitt åklagareembetes fordringar finnes skil-dridt i hans berättelser af 1887 och 1888. Dess hufvuddrag äro följande.
Arc t hwad Rätteganosmal som helst, en Part ival ma wara ltllalet, ätt innan Dour eller Utstag fallit, efter evet wal, genom tryck kungöra Inlagor, Besvär, och Anklagelse; men art en sadan Part arwén åligger wedrrpaeteus förtla ungar dera, jemte Domstolens utlärande deröfwer, sch ledamöternas i Domstolen jerssildta vora, cenom tryck kunnige göra, sä att allt kwad som härer ull en fullständig upplysning om s.eifwa fåken, deli behandlings-sätt och dktstagets grunder, ma Lill Allmänhetens kunssap komma. Lstwal ma ej någon anses ssylldig akt utlöia andra Handlingar än till detta ändamål vwilkorligen oundganaelige äro, och ma pwfnmgen derom bero af Domaren, hos hwilken maler förewarit, u der laga answar, vin dermed annottunda förfares, än med denna Lagö tydliga mening och stadgande öfweeensstämmer» Den häremot bryter bote eo R:dr. Det stall ock sta hwar och en Part fritt, four hafwer någon sak, eller något annat d-st rättighet rörande mal, antingen hos Kongl. Majit i Test Högsta - 780 Den LL Junit sta Domstol, eller hwad annan Domstol eller Pu, blikt Werk det wara ma, att deröfwer lala trycka underrättelse, eller sa kallad Species facte; dock att han haller sig wid sanning och anständighet. Den häremot bryter, böke zz R:dr r6 fi. Ait Protocoll och Handlingar i förlikta brottmål ej ma, sa länge någon af Parterna lefwer, utan deras ömsesidiga tillstånd, eller derest Partcrne arv döde, ej förrän 50 ar efter deras död, af trycket mgifwas. Den häremot bryter, böte zz R:dr 16 st.
Ehuru det visserligen i sak kan vara likgiltigt, hvad utgång frågan här erhåller, tillstyrker jag likväl bifall å TJtskrns förra betänk., på det R. o. Ad. derigenom må hafva yttrat en opinion i frågan; ty om detsamma afslås, kan det vara tvetydigt, om motivet dertill varit det, alt Utsk:n icke gått nog långt uti den behandling, R. o. Ad. ansett vara den bästa, eller om R. o. Ad. meddelat afslag af samma motiv, som BorgareSt. För att förebygga en sådan tvetydighet är det, som jag begär bifall tili förra betänk. Hr Hjärne: Jag tager mig friheten fästa den siste värde talarens uppmärksamhet derpå, att det förslag, som han gjort R. o, Ad., nemi. att fatta ett eget beslut i förevar, afseende, skulle, såsom jag tror, leda till ett annat resultat, än man åsyftar. Vi hafva en författning af den 28 Aug. förlidet år, som varit under sednare delen af riksdagen mycket omtalad. På tydningen af denna författning beror, huru den skall tillämpas. Ännu har författningen icke visat, att den blifvit tillämpad hvarken på ena eller andra viset; åtminstone har förhållandet sedan författningen utgafs varit lika som förut i afseende på de ämnen, som den rörer. Men förhållanden kunna framdeles uppstå, sorn göra det nödvändigt att gifva en bestämd tydning ät denna författning, hvilken hittills åtminstone inom Stånden varit olika förstådd; och skulle då hända, att denna författning I officiel väg erkändes hafva en liberalare syftning än 1823 års förslag pf Ständerna, så skulle étt bifall till TJtskrns tillstyrkande motarbeta, hvad Regeringen uti författningen af d. 28 sisth Aug. velat åstadkomma i afseende på näringsfriheten. Af sådan anledn, tillstyrker jag, att yi hellre mätte afslå än antaga TJtsktns förslag. Den 5 Mars c. ra. 9* II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Lago. Oecon.Utskms utlåt. Ropades ja och nej. Gr. von Fersen:
331 lighet i och för en förökning af familjen erhållit tillökning i anslag, och familjen derefter minskats, så har erfarenheten visat, att derföre icke någon förminskning eller återbäring af det en gång beviljade anslaget egt rum. Jag tror och anser således att vid de förökade kostnader, som en familjtillökning kan och mäste föranleda, så får en Kongl, person förfara alldeles som en enskild, nemligen söka utvägar i egna tillgångar till deras betäckande. Och som derjemte, på grund af hvad jag redan anfört, det förhöjda anslagets beviljande på de i den Kongl. Propositionen förekommande motiver skulle bilda ett högst betänkligt prejudikat, utan gräns för framtiden, så måste jag afstyrka bifall till den ifrågasatta auslagsförhöjningen. — Det är ju ingenting som hindrar att, t. ex. H. K. H. Hertigen af Dalarne, som befinner sig i full mannakraft, nästa år sig förmäler och om ett tiotal af år ser sitt äktenskap välsignadt med samma antal Prinsar, för hvilka alla, på grund af prejudikat, Svenska folket skulle bekosta en dyr vård och uppfostran. Detta hvad förhöjning af H. K. H. Hertigens af Östergöthland statsanslag å en sida angår. A en annan deremot, framstår ett annat förhållande.
Maj 1727 afslutna, samt den 12 Januari 1728 af Kongl. Maj:t i Nåder faststäldta Kneckte-Contract, hvilket Uti 5 och 6 §§. uttryckeligen utstakar, att då Rotehållarne förbundit sig årligen betala 9 dal. i penningar och kneckten 3 dal-, tillsammans ladal, kopparmynt, i både fredsoch ofredstider, skulle de från ali vidare beklädnads skyldighet vara frikände, hvilken utgift af Rotarna efter myntförändringen nu betalas med En R:d B:co for året, utom Soldatens 8 sk., för hvilken orsak Rotehållarne i denna fattiga Landsort, som öfver sin förmögenhet ganska strängt äro roterade, måtte ifrån vidare bidrag till Lifmunderingen alldeles vara frikallade. —. Till styrkande hvaraf jag allerödmjukast får åberopa 1. §. i samma höga Contract, stimt 80. §. i Regerings-Eormen, hvilken ytterligare det samma stadfäster. — Och beträffande Släp-munderingen hafva Rotehållarne med Soldaterna ingått, att bestå dem sådana kläder hvart y.te år, samt ett pär Den 2 8 Juni. 1355 pär Byxor derimellan. Och som detta är imellan Rotehållarna och Soldaterna på deras tjenstetid, lärer denna beklädning med Kronans lif' mundering ej kunna förblandas. — Kunde efter Herr Öfversten Berghmans, uti dess väckta motion, uppgifna förslag, Släp-mun' deringen få blifva grå, som vi sjelfve kunna tillverka, blefve en betydlig lindring, och om uppslagen med mera af den äkta röda färgen, som är en dyr utländsk vara, finge undvikas, vore vaE önskan uppfyld, samt Soldaterna dermed bättre belåtna. Dock med all aktning så väl för Högloil. Utskottet, som Högbemälte Herrars dit remitterade yttranden, som kan hända i andra Landsorter i Riket torde finnas lampliga. Eric Johansson från Kopparbergs Län.' Riksdagsmannen Moses Johansson från Westerbottens
Den verksamhet, sparbankerna i vårt land under nära 40 år utöfvat, har städse visat sig högst fördelaktig, och någon klagan deröfver har ingenstädes försports. Under sådana omständigheter anser jag, alt ett ingripande från statens sida i denna verksamhet, långt ifrån att vara behöflig, tvertom skulle komma att medföra skada. Att, på sätt motionären föreslagit, åstadkomma en förhöjning i räntefoten, tror jag vara omöjligt, och äfven om det låter sig göra, skulle det utöfva ett menligt inflytande på sparbankernas verksamhet. Molionären tyckes icke hafva besinnat, att denna verksamhet icke inskränker sig till depositionsrörelse, utan att den äfven omfattar emottagande af penningar på uppoch afskrifning. Alt i sistnämnda fall, då man med en högst ringa uppsägningstid kan utfå äfven större summor, räntefoten icke kan tåla någon jemförelse med den, som en privatbank kan erbjuda för deposition på längre tid, ligger i sakens natur. Sparbankernas uppoch afskrifnings-ränta är i allmänhet ganska hög, och har under en längre tid högst obetydligt förändrats, och detta anser jag vara allt, hvad man kan begära. 102 Den 14 November. Motionären tyckes äfven, åtminstone till någon del, hafva insett omöjligheten att föreskrifva sparbankerna någon viss ränta, enär han i slutet af sin motion påpekat den svårighet, hvarmod det är förenadt för Utslct att afgifva förslag till någon bestämd åtgärd i det motionerade hänseendet. Under sådane förhållanden synes det mig, att den nytta, motionen åsyftar, är ganska tvifvelaktig, och jag får derför föreslå, att Utsk:t måtte hemställa till R. St:r, att motionen icke måtte till någon åtgärd föranleda; anhållande jag, att detta mitt yttrande må åtfölja remissen till Utsk:t. Hr Liljenstolpe:
Det skulle vara ganska beklagligt om, på sätt jag här hört yttras, de militärer som komme utrikes saknade ett nödvändigt vilkor för att göra sig detta vistande tillgodo; jag menar att göra sig förstådda på det tungomål, som der talas. Kunskap i utländska språk har nemi. blifvit anmärkt som en brist hos dem, som utgått från våra militäriska läroverk, och detta har äfven blifvit vitsordadt af Krigsministern, ehuru han upgifvit orsaken dertill vara, att 218 Den 28 Jann ari e. ra. nödigt antal lärare saknades i dessa ämnen. Men om den språkundervisning, som f. n. meddelas, icke upfyller sitt ändamål, tror jag, att Gr. Anckarsvärds anmärkning i denna mening varit befogad. Tiden är långt framskriden och jag liar icke många ord att tillägga. Jag har likväl känt mig varmt uprörd af den hätskhet, hvarmed de talare yttrat sig, som i dag upträdt emot Gr. Anckarsvärd. Ju yngre de varit, desto större käckhet hafva de i sitt språk utvecklat. Jag har funnit, att Gr. Anckarsvärd hufvudsakligen blifvit klandrad derför, att han yrkat, det Arméen under freden skulle ställas på fredsfot. Jag hemställer dock till hvar och en, huruvida icke ett Svenskt hjerta och ett godt förstånd, sorn nitälskar för fosterlandets bästa, under den långa tid af fred som följde näst efter den då man lemnat från sig tredjedelen af riket, och då man icke fick använda den stående hären till sitt ändamål, att värna eller återtaga hvad med list och våld oss frånryckts; jag hemställer, säger jag, om icke under en sådan tid man kunnat anse bästa sättet vara att så använda de krafter vi egde i den stående hären att den ställdes på fredsfot och af indragningarne bildades en materiel för en tid, då den kunde behöfvas. Sådant kunna dock icke de förstå som aldrig kännt hjertat klappa för frihet och fädernesland mot tvångets öfvermakt.
De till ©unnarjfogö od) $rpföänDe focFnar ^öranDe 'ginnmarfet l)afma tmänne npa Fapellförfamltngar blifnoit bilDaDe, feDatt 9vifet<? @tänDer anmifat De för änDamålet erforberltga mcDel. fj3å anDra fjällen f)afma lifnanDe anorDningar utan färjfilDa flatébiDrag funnat miDtagaö. iuitcr6 n^'11 40 npa fprfobpggnaDer l)afma ritningar blifmit af Äongf. lamboi ^a^:t fiabfäftaDc. Sill utiDerflöD miD Dofia bpggnaDöföretag ^afma minore bemeDlaDe förfamlingar fått genom foUeft od) jiambof påfalla biDrag af en allmänare mälmilja. ?lf förefommen anleDning f>ar Äongl. 'SRajit anbefallt £)efj éfrner» 3ntenDenté»embete att afgifma förjlag i affeenDe å nöDiga förejfrifter 63 röranbe fonttollen ocf) tillfpnen öfmer utföranbet af fåbana bpggnaDö» arbeten, för broilfa ritningar blifmtt af JFongl. 3ftaj:t faftflälDa. Sif be .Kongi?D}aj:tö pröfning unDerjtälDa förjlag till öfmerenö^^Jffpe^ Fommclfet om preflrättigbetetö utgöranDe f>afrr>a 53 bliftnit för längre ellet Fortare tiD i nåDet flaöfäflabe. SitteD bifall till
Då Utskotten måste medgifva, att det i berörde framställning förutsatta förhållande, hvilket Utskotten förmoda ofta skola inträffa, skulle föranleda obehörigt betungande för det fattigvårdssamhälle, inom hvilket barn af kringstrykande eller resande qvinna bjifvit framfödt och döpt, finna Utskotten, att, med uteslutande af bestämmelsen derom, att, dä modrens försörjningsort ej lian utrönas, barnet skall tillhöra fattigvårdssamhället i den ort, der det blifvit födt eller döpt, det hör stadgas, att i thy fall Kongl. Maj:t och Kronan bekostar personens fattigvård, pä sätt i 3 mom. föreskrifves ; äfvensom alt i följd häraf det i 1 mom. af 16 § förekommande stadgande, alt i njly ttn in gsbe c is skall innehålla uppgift om den inflyttande personens dopdag och den församling, inom hvilken dopet skett, bör utgå. 18:o. Vidare har en motionär fästat uppmärksamhet derpå, att tvetydighet kunde uppkomma at de begagnade ordalagen uti L mom. af 16 §, der den förklaring meddelas, att flyttning anses ega rum, då en person bör vid först blifvande mantalsskrifning man - 20 Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens Betänkande, N:o '47. talsoch skattskrifvas inom annat fattigv årdssamhälle, än det, der 'personen vid sist hållna mantalsskrifning blifvit eller bordt blifva mantalsskrifven, enär det kunde inträffa, att en person blifvit mantalsskrifven inom den församling, från hvilken han afflyttat och inom hvilken han således icke bordt vidare blifva i mantalslängd uppförd; men då det vid betraktande af omförmälde stadgandes mening lätt inses, att de anmärkta orden bltfvit eller bordt blifva afse den tid, som föregått flyttningen, finna Utskotten berörde anmärkning icke förtjena afseende. 19:o.
Man mäste dessutom antaga, att den eller de sorn tänka och handla uteslutande för ett sådant ändamål, dertill manas af öfvertygelse om nödvändigheten och värma -för saken, med ett ord, af ren och upplyst menniskokärlek; och delta behöfves, ty det fäll, de hafva att rödja i moraliskt hänseende, är ännu tillräckligen stort. Deremot kan jag ej gilla om Rikets lagstiftare, som nu äga att bestämma ang:de brännvinsbränningen, med hvad dertill hörer, skulle låta hänföra sig af en sådan enthusiasm, D c b 27 Juni f. m. dervid afseende enda-st den moraliska sidan af saken. Deri ekonomiska bör tillika så mycket hellre'på det nogaste öfverväg. -rs, som den dels framstår med vissa rättsanspråk och dels innebär vigtiga materiella intressen. — Från mer ari ett halft sekel tillbaka liar rättigheter] att bränna brännvin oafbrutet åtföljt besittningen af jord, viii ofta nog eller alltför ofta, med förändringar i sätt och villkor för ritöfningen , men städse med lika grund för rättigheten dertill. Allt efter de särskilda landsorternas behof och tillgången på rudimaterie]', och isynnerhet sedan odlingen af potates blifvit mera utbredd, har emedlertid brännvinsbränningen utbildat sig till en binäring för hemmansbrukandeallmogen i åtskilliga delar af Riket, under det den i andra delar fö r b I i f v i t vid hvad den från början var, nemi. husbehofsbränning. — Ibland de län, hvarest allmogen drifver brännvinsbränningen såsom binäring och till afsalu, är Elfsborgs, der samma binäring i Weslgötha-delen af länet år så betydlig, att den villa mer än det, oafsedt pötatesodlingén, svaga och af jordens magra beskaffenhet inskränkta jordbruket, bidrager till folkstöckens underhållande, skattebidragens förvärfvande och allmogens ekonomiska bestånd, inom åtta hela härader och delar af några andra, tillhopa bebodda af minst 75,000 menniska!'.
; § 1 mindre bränneri må under tid, hvarföre anmälan till bränvins-tillverkning skett o^h tillverknings-afgift blifvit erlagd, bränvins-tillverkare, utan särskild afgift, verkställa destillering med den för bränvins-tillverkningen uppgifna redskap. 8 / Bränvins-destillering må äfven under tid, då bränvinSrtillverkning icke är tillåten, kunna i stad, såsom särskild näring, utöfvas med enkel redskap, sådan den i 6 § (7} beskrifven är, af minst 21 kannors pannerymd och emot afgifts erläggande efter samma grund, hvarefter afgiftgn för enkel redskaps begagnande vid bränvins-tillverkning i 44 8 (40) bestämd är. Ansökan om sådan destillerings-rätt göres hos Magistraten, sorn, då tillstånd dertill meddelas, skall hos Konungens Befallningshafvande derom genast göra anmälan. 8 Den, som sålunda vunnit rättighet till destillering, skall, minst 14 dagar före hvarje gång han destillering företager, sådant hos Konungens Befallningshafvande skrifteligen anmäla och uppgifva den tid hvarunder och det ställe hvarest han vill destilleringen utöfva, äfvensom destillerings-redskapens rymd och beskaffenhet; bifoge ock i hufvudskrift eller bevittnad afskrift justerares mätnings-bevis om redskapen. Destillerings-idkare, som sin redskap ändrar, skall på enahanda sätt derom göra anmälan, innan den ändrade redskapen får begagnas. Minsta tid, hvarföre någon må, enligt denna 8, till bränvins-destillering sig anmäla, vare en half månad. 88 24, 25 (21) och 26 (22) af förutnämnde 2:a artikel i förslaget, sådant det vid detta Memorial finnes bifogadt, bibehöllos oförändrade.
De menliga följderna, hvilka, enligt Motionairens tanka, skulle uppkomma devaf, att Ledamöterne i Upsala Consistorium icke äro Stiftets barn, drabba hela Stiftet, icke blott Norra delarne deraf; men äfven andra Stift få sällan infödingar till Styresmän, och detta förhållande måste hädanefter, sedan Indigenats-rätten vid ansökningar till Leclorat blifvit upphäfven, äfven i afseende på Consistoriales inträffa. Hvad Motionairen anfört, all Consistoriales i Upsala icke känna blifvande Prester förr, än vid Prest-examen, skulle äfven gälla om hela Erke•tiftets Presterskap ; men förutsättningen är till en del origtig, då, under - Allm. Besv,- och Oec.~X5ts\. Uil. N:o 21. hela den Theologiska coursell vid Academien, större delen af Cohsistorii Ecclesiastici Ledamöter äro Sacri Ministerii-Candidaternes Lärare. Det skäl, att för disciplinens upprätthållande vid Gefle Gymnasium, lärjungarnes tanka på ett möjligt framlida förhållande emellan dem, såsom blifvande Prester, och deras Lärare, såsom tillkommande Examinatorer och Förmän, vore behöflig, torde förtjena föga afseende, då Så väl erfarenheten som sakens natur tillräckligt visa, att, om icke i Lärarnes personlighet cn förmåga att vinna och bibehålla lärjungars uppmärksamhet och lydnad finnes, alfa andra motiver härtill föga eller intet verka. Hvad slutligen de anvisade lönetillgångarne för den nya Stifts-Styrelsen angår, så kan Utskottet, som anser, att Pastor i Gefle bör, för den lön han af församlingen uppbär, egna sin tid och sina krafter åt uppfyllandet af de förbindelser honom i denna egenskap åligga, icke eller härutinnan dela Motionairens åsigt. Af dessa anledningar finner Utskottet sig • icke kunna tillstyrka Rikets Höglofl. Ständer, att till Prosten Öd < mans motion bifall lemna. Hvilket dock vördsamt underställes Rikets Höglofl. Ständers egen pröfning. Stockholm den S April 1834- N:o ai.