Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle åter en stat af lägre ordning låta komma sig till last en liknande politisk oförsigtighet med samma påföljd — och derigenom blottade på en gång sitt oförstånd och sin svaghet — skapade den åt sig en ställning, hvars skugga återföll på framtiden. Må ingen kalla detta för en klenmodets lära; ingen säga, att den, som kan förfäkta densamma, icke eger känsla för Sveriges rätt att äfven utom egna landamäre» uti Europas politiska rådslag föra talan. Jag tror, ja, jag vågar påstå, att jag är lika känslig som någon annan för denna rätt, för Sveriges anseende. Men just derföre att jag det är, vill jag ej att dessa skola lättsinnigt tillspiliogifvas; önskar jag, att Sverige med varsamhet skall bruka sin rätt och endast då bestämdare uppträda, då det af ära och högre intressen finner sig manadt att med ansträngning af alla sina krafter söka gifva verkan och fullföljd åt sitt ord. Väl kunna äfven då motgångar inträffa, men dessa nedsätta åtminstone ej fäderneslandets anseende, enär de adlas af befogenheten och rättvisan af den sak, för hvilken Sverige uppträdt, om ock denna ej — och de sympatier sådan sak alltid framkallar — mäkta, till följd af politiska omständigheter, framkalla ett verksamt understöd; ett understöd, som ett lättsinnigt handligssätt ej eger — och ej bör ega — att påräkna. Jag gillar således Utsk:ts yttrande. Man har emot dess motivering anmärkt, att den ej nog framhåller Ständernas rätt att uttala sig om den utrikes politiken. Mine Hrr! jag är ingen formalist; och, oaktadt jag tror att det blefve svårt uti grundlagen finna något bestämdt stöd för denna rätt, ja att till och med utaf hvad denna stadgar rörande utrikes ärenders behandling, den slutsats kunde dragas, att den icke afsett att dessa skulle underkastas en offentligare och mångtaligare sådan, anser jag dock att förhållanden kunna gifvas, vid hvilka det är R. St:rs, icke allenast rätt, utan äfven pligt att uti dylika frågor tillkännagifva sin mening. Företrädesvis inträffar detta, då representationen finner sig böra tillförsäkra regeringen om nationens fulla och obetingade samtycke till dess kraftiga uppträdande uti någon för landet vigtig angelägenhet.
Det kom så oändligt med hinder fram, så snart hon nämnde den. Det var ej nog för dem, att vägen ännu var lika usel. De satte upp gärdesgård och mur och vallgraf omkring henne. Hon skulle sticka täcken, väfva väf och plantera i drifbänk. Och inte kunde hon vilja fara från den stora födelsedagsfirningen i prostgården! Inte kunde hon resa, förrän Karin Landberg firat bröllop! Det var intet annat, som återstod för henne, än att lyfta upp händerna mot vårhimlen och bedja den skynda på med sitt arbete. Bara bedja om solsken och värme, bara tigga den hulda solen, att hon ville lägga sig vinn om den långa gränsskogen, sända in små, stickande strålar mellan granarna och smälta snön under dem. Kära, kära, gjorde just detsamma om någon snö blef smält i dalen, bara det blef bart på bergen, bara skogsstigarna blefvo gångbara, bara säterflickorna flyttade in i hyddorna sina, bara myrarna blefvo upptorkade, bara den vägen blef gångbar, som var hälften så kort som landsvägen. Ingrid visste, hvem det var, som ej skulle vänta på skjuts eller tigga skjutspengar, bara skogsvägen blefve gångbar. Hon visste, hvem som då skulle draga bort från prästgården en ljus natt, visste hvem som skulle göra detta utan att begära lof af en enda människa. Hon trodde, att hon väntat våren förr. Det var ju något, som tillhörde alla människor att vänta på våren. Men nu visste Ingrid, att hon aldrig förr längtat efter den. Ånej, ånej, hon ville ej kalla det där andra för längtan! Förr hade hon väntat på gröna löf och sippor och trastsång och gökrop. Men delta var barnslighet och ingenting annat. Den längtade ej efter våren, som bara tänkte på det, som var vackert. Man skulle taga upp och kyssa den första jordtorfvan, som stack fram ur snön. Man skulle plocka det första skrumpna nässelbladet, bara för att få bränna in i skinnet, att nu var det vår. Alla människor voro innerligt hulda mot henne. Men fast hon ingenting sade, satt den tron kvar i dem, att hon alltid tänkte på att få resa.
Alt afsätta -frdel af en fond, som man upptager för att utskicka i rörelsen, synes mig våra en ganska origtig method, och det förekommer mig såsom en besynnerlig motsägelse att säga, det en proportion af 5 till 8 är tillräcklig för Bankens räntelösa sedlar, men afsätta f:del för hvad Herrarne Den 4 December e. in. 169 så ofta kallat räntebärande sedlar. Jag frågar, hvarest man väl anser behöfligt, att hålla en f:dels fond för räntebärande papper? Det är icke möjligt, utan att tänka sig ett förstördt penningeyerk i saknad af all credit. Herr Cederschjöld: Herr von Troils yttrande, att ett visst förhållande mellan reservfonden och Bankens Afskrifnings-räkliing alltid bör finnas, synes mig väl grundadt; men jag tror, att den värde ledamoten misstagit sig, då han ansett detta förhållande böra bestämmas såsom ett maximum för Reservfonden. För min del tror jag, att proportionen bör tvärtom fastställas såsom ett minimum; emedan BancoFullmägtige eljest kunde låta reservfonden helt och hållit medtagas. Herr Hjertås förslag, att de ifrågavarande 5oo,ooo R:dr skulle blifva en reservfond, lät väl i början ganska bra; ty jag föreställde mig, alt hans mening var, det denna fond skulle innehållas och bevaras, för att vid påkommande behof göra tete emot en häftigare utvexling. Men sedan jag numera hört, alt Herr Hjerta vill använda denna fond, för att dermed, i brist af andra medel, gå lånsökande tillhanda, kan jag ej annat än protestera emot förslaget, och anhåller att reservfonden må afsättas endast till bestridande af Bankens utbetalningar. Jag menar härmed icke, att Den 4 December e. m. liela fonden beständigt skall förblifva liggande; utan lior det vara lämpligast, aLt ett minimum bestämmes, i förhållande till Bankens gjorda upplåningar, i hvilket afseende jag får hemställa, om icke åtminstone i;del af totalsumman alltid borde linnas att tillgå för påkommande större uttagningar.
38,802 ångfartyg för machin om 60 ras med årl. 50,000 h. kr. nyhyggas och komplet6:o 4 st. ångkanonslupar påbörteras med årl. 50,000 jas, afräkningsvis . med årl. 46,554 6:o Ett nytt ånglinieskepp för ma' ' chin om cirka 400 h. kr. på- börjas, afräkningsvis, med årl. 126,041 » • Summa R:dr R:mt 781,504 Summa ll:dr R:mt 781,304 Summa R:dr R:mt 781,304 Summa R.dr R:ml 781,504 Summa R:dr R:mt 781,504 Tillhör Bilt. till R. St. Bil. N:o 4 lill Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. Bil. Litt. Ö. Samiiiasiclrag af den gila», hvarefer Eders Kongl* Maj sts $jdkrigs-Mat eriel anses bora iniderliallas, flirbattras oell medelst myggnadei* omsattas under en tid filif d af 15 as> samt de Anslags-summoi> sorn flir detta ändamåls rinnande anses bekiilliga* 1:a Slais-Reglerings-Perioden (1858—4860'). Krigs-Flottans numerär och beskaffenhet vid 1857 års slut eller vid början af år 1858. 5 Segelkorvetter 1 Segelbrigg 3 mindre Segelbriggar 5 Segelskonertar 3 Ängkorvetter 3 större Ångfartyg 5 mindre D:o o 2 Ang-kanonslupar 52 Bomb-kanonslupar 12 Landstignings-kanonslupar 122 Kanonjollar 12 Bataljons-chefs-fartyg 8 Mörsarefartyg 17 Kanonskonertar , 12 Kanonslupar 10 Patrullbåtar Erforderligt årligt anslag. för Fartygens dagliga underhåll i rustbart Iskick. för nybyggnader, större reparationer, m. in. Summa.
Tvärtom öppnades för Sverige afsättning på Finland hvilken ock. till någon del ägd: ruin år 1821, och hade med än större förmån år 1822 kunnat fortfara, då Rågtunnan uppgick ända till 9 ä 10 R:dr Banco, om icke Finska administrationen med iakttagande af reciprocitet höjt tullen iden mån, att Svensk införsel af Spannemål måste afstanna. Jag medgifver dock att i goda år fri Spannemåls införsel från Finland vore vådlig eller då Finnarne till det i Sverige gällande pris kunde försälja Spannemål, emedan efter exportation af egne förråder de ägde öppet fylla sina behof med Rysk säd, hvarigenom ett altför stort öfverskott kunde hitkomma Huru Handelsvågen deraf tyngdes vittnar 1819 års Finska handels import, ehuru behofvet visserligen påkallade den. Hvad beträffar den Finska veden bör jag nämna, att jag hört i Finland många, äfven af dem som ägt inflytelse på dess allmänna hushållning, vara af den tanka, att dess export på Stockholm af ved borde framdeles iosk,rä»-~ kas om ej alldeles förbjudas, på det skogar ne 120 Ben 7 April e. m. vid kustörne, redan af denna handel försvagade eller till en del försvunne, icke matté ytterligare förstöras, hälst efter alla afdrag, huggningskostnaden knappt blifver Skogsägaren ersatt. Vid detta förhållande och, oberäknadt Stockholms ofvan anförde fördel s hade jag trott, att då genom Finsk veds införande Svenske skogsma besparas till ädlare användande, såsom kolning för Bergverken, samt aktning af Storvirke, Bjelkar, timmer, plankor, bräder tjära och siöjdevirke, Finska vedhuget för Svensk räkning icke borde å Svenska sidan helt och hållet afböjas, så länge det å den Finska medgifves emedan genom dess utestängande från concurrence och deraf förorsakade stegring af vedpiset Svenska skolarne skulle för mycket ålnäs till det sämsta bruk deraf kan göras. I det förstånd Herr Tham tagit min mening angående förmån, att med BancoSedlar lösa Finska varor har han visserligen rätt.
Ni skall passera för kusin Johan, hattstofferarn gudomligt” Hon skrattade som en liten toka ”Nåväl, min kusin, detta förslag är icke illa uttänkt, särdeles som den verklige kusin Johan icke känner någon af oss, och Stockholm är så stort att icke hälften kan känna honom.” ”Det är då uppgjordt?” ”Vänta ett ögonblick, medan jag tänker efter jag fäster vid mitt löfte ett villkor.” ”Ah, hvilket då?” ”Namnet Johan är så trivialt och opoetiskt, att jag ej kan vänja mig vid det ni måste alltså förbättra det på något sätt!” ”Tycker ni mer om Jean?” ”Ja, det är ypperligt Jean Blücher – tänk bara, min gud, jag kunde ju hafva blifvit kär i min kusin, om jag hört honom benämnas så Men, allvarsamt taladt, jag har ett annat skäl att icke kalla er Johan.” ”Törs jag fråga derefter?” ”Gerna – min förträffliga tant nämde alltid sin älsklings namn med så mycken kärlek, att jag aldrig skulle kunna tillåta mig att gyckla med det, som hennes läppar så uttalat.” ”Jag tackar er innerligt för denna grannlagenhet, som vittnar om det bästa hjerta Men berätta vidare om era förhållanden – jag är mer förvirrad än upplyst af det ni vidrört.” ”Ack, vi hinna icke med hälften!” ”Säg icke det! Jag kan ej återse er förrrän om ett par veckor Äfven jag har lidit!” tillade han derefter med ett uttryck af djup sorgsenhet. ”Och så många göromål fordra för närvarande min uppmärksamhet, att jag icke eger mer än den närvarande stunden att egna åt mig sjelf. Döm då huru det bör oroa mig, ifall denna enda stund – då vi, ostörda af all nyfikenhet, kunna samspråka – skall afbrytas, utan att jag fått veta allt som rör er och huru jag kan gagna er ty jag kan det, om vi också icke så snart träffas.” ”Men men ”, stammade Blenda, liksom uppvaknad ur en ljuf yrsel, ”vägen måste väl taga slut!” ”Ni ser min oro, och ni undviker att svara – har ni då ej mera förtroende för mig?” ”Ack, jo! Jag vill också försöka att i korthet berätta min lilla historia!”
Hufvudsaken är dansen, musiken och framförallt det praktfulla i sceneri och kostym. Så småningom blef dock sången öfvervägande, dansen trädde mera tillbaka, och deraf uppstod sång-balletten, en förberedelse till Operan. Den första ballet, som man vet vara uppförd i Sverige, är en fransysk med titel: ”Le Ballet des Plaisirs de la Vie des Enfans sans Soucy, danzé devant Sa M. la Royne de Suède à Stockholm 1638.” Pfalzgrefvinnan Catharina lät uppföra denna ballet d. 28 Jan. ”avec grand contentment de tout le monde, qui le regardoint,” som det heter i en gammal anteckning. Den är en af dessa brokiga kompositioner, deri en mängd personer uppträda oberoende af hvarandra. Bland de dansande voro prins Carl Gustaf samt Magnus G. De la Gardie412. Att den då 12-åriga Christina funnit sig särdeles road, synes af den förkärlek hon sedan visade denna konstart. Den öfverensstämde också förträffligt med hennes smak för en slösande prakt. Man kan göra sig ett begrepp om de tillrustningar, som dessa balletter tarfvade, om man ger akt på de antydningar om maskineriet, som finnas i åtskilliga af dem. I Parnassus Triumphans t. ex. ser man ”genom en sällsynt perspectiv
Nådiga tillåtelse orri de för emottagande! af Klosterkyrkan föreskrifne vilkor icke vida öfverstego Församlingarnes krafter och tillgångar; Men då den företagne Reparationen af denne Kyrka ännu icke på långt när kunde anses fullbordad, samt de kostnader, som till Kyrkans iståndsättande och förseende med inqanredning, så att Gudstjenst derstädes kan förrättas, jämte Tornbyggnaden, skola bestiga till en nära Tredubbelt så stor summa, som den af 8000 R:d, hvilken förmodas åtgå till Stads Kyrkans hjelpliga Reparerande: så vore det Församlingarne aldeles omöjligt att med de af Kongl. Maj:t i Nåder föreskrifne vilkor af Kyrkans inredande, Tornbyggnaden och framtida underhållet häraf, Klosterkyrkan emottaga i det skick den nu befinnes, och utan att dertill få påräkna något kraftigt understöd; X anseende hvartill Församlingarne, som skola bestå af högst 9oo:de Mantalsskrifne personer i Staden och 24 förmedlade hemman å Landet, med en KyrkoCassa föga öfverstigande 700 R:d och Invånare, som i allmänhet ej äga någon serde - *48 StatsUtskottets Betanhandefi; les förmögenhet, i underdånighet anhållit icke allenast att Stambok och Collett öfver hela Riket måtte dem beviljas till insamlande af understöd för Klosterkyrkans iståndsättande, utan ock, att Nådig Proposition kunde göras Riksens Ständer derom, att den Summa af omkring 5,000 R:d Banco, hvilken vid den föietagne Reparationen å nämnde Kyrka blifvit öfrig på de medel, som genom försäljning af Klosterkyrkans fordna KopparTak influtit till StatsWerket, måtte anses och erkännas såsom en Skuld till Kyrkan och varda till Församlingarne utbetald, hvarigenom det blefve möjligt för dem att emottaga Kyrkan samt bekosta den sammas försättande i behörigt skick och hvaremot Församlingarne äfven ville åtaga sig och efterkommande att framgent sorgfälligt vårda och underhålla detta uråldriga minnesmärke, hvilket fästat Store Konungars upmärksamhet och njutit Deras hägn.
Banco, som drabbade fonden, vara nog dryg, hvadan och då nu mera den åtgärd vidtagits, i afseende på Hospitalerne, att minska dessas antal och inrätta färre i större scala, Revisorerne i underdånighet hemställt, om icke någon minskning i herörde utgifter skulle kunna lillvägabringas, anlingen genom inskränkning i Tjenstemännens antal, eller nedsättning i deras nu varande löneförmåner. Hvad nu angår de vid Hospitalerne i orterna utlånte fordringar, hvilka i allmänhet tillkommit från längre tider tillbaka, innan den an 107 stallt vidtogs, att alla Öfverskottsmedlen skulle insändas till SeraphimerOrdens-Gillet på sätt nu i många år skett; så är, i afseende på dylika fordringar, uti den för Hospitals-Syslomännen den 3 Juni 1801 utfärdade Instruclion stadgadt, att lånehandlingarne skola förvaras uti en med tre lås försedd kassakista, dertill Hospitals-Föreståndare och Sysloman hafva hvar sin nyckel, och att Hospitals-Föreståndarne minst en gång hvarje år bora genomse samma handlingar, och dem till riktigheten pröfva, samt deröfver meddela bevis, som bör åtfölja HospitalsRäkenskaperna, vid hvilka jemväl nu årligen från hvarje Hospital bifogas en fullständig uppgift både å låntagarne och beloppen af deras lån, jemte Landshöfdingens eller annan Ilospilals-föreståndares intyg om uppgiftens riktighet, så att redovisningen för dessa lån visserligen icke är inskränkt till blotta summan. Någon osäkerhet för Hospitalet bör således i afseende på dylika fordringar icke, mera än för andra, kunna befaras, derest vederbörande deras åligganden vid tillsynen behörigen fullgöra.
10 eftermiddagen, samt vintertiden från kl. 7 förmiddagen till kl. g eftermiddagen, med iakttagande i öfrigt af hvad i detta afseende för Sönoch Helge-dagar i allmänhet fanns stadgadt; men att samtelige innehafvare af krogoch Närings-rättigheter, deremot borde, emot åtnjutande af denna frihet, i öfverensstämmelse med hvad ett stort antal redan erbjudit, åtaga sig en afgift till Stads-Cassan, hvilken afgift, som borde quartalsvis utgå, och för hvars behöriga fullgörande nöjaktig borgen skulle ställas, Öfver-Ståthållare-Embetet icke ansett böra bestämmas lägre, än till xo R:dr B:co om året för ,hvarje krog, så vida dermed åsyftadt ändamål, att förbättra den lägre Polis-betjeningens löne vilkor, i någon raon f 60 skulle uppnås; samt att uppbörden deraf borde komma alt för sig gå på samma sätt, som för indrifvande af Raspocb Spinnhus-afgiften är stadgadt. Uti Nådig skrifvelse den 17 November 1837 bar Eders Kongl. Maj:t förklarat, att Eders Kongl.
Neji Utan att bekymra oss om, huruvida dessa gifter (Aqua Toffana, Poudre de succession m. fl.) äro meneraliska eller vegetabiliska, en fråga, hvarom meningarna äro delade, behöfva vi endast anmärka, att enl. alla goda och trovärdiga auktorers intygande, aldrig någon dött af ett långsamt verkande gift, utan att kafva varit aftynad och mer eller mindre utmärglad (Tabes ä Veneno, Tabes venenata: Sauvages et Cullen). Men högtsafig H. K. H. var så långt ifrån ett sådant tillstånd, att dess kropp enl. obduktions-protokollet (hvars sannfärdighet man ännu behagat låta vara obestridd) var mera fyllig än mager, och de flesta innanmäten ovanligt belagda med fett, hvilket är alldeles oförenligt med ett långsamt verkande gift. Det är ock blott i förening med ett tillstånd af utmärgling (tabes) som gift kan åstadkomma sådana förstörelser i underlifvit, som de der funnos hos högtsalig H. K. H., men aldrig annars; en väsendtlig omständighet jemte många andra, som K. Collini Medicum låtit undgå sin upmärksambet. Skulle nu, såsom vi med full tillförsigt våga hoppas, det ofvananförda befinnas ega sin vetenskapliga riktighet, så blir vid tredje punkten lätt att afgöra, om det år medicinska vetenskapens eller Colini medici fel, att förenämnde misstankar och deras rysliga följder ej blifvit förekomne och allmänheten i tid öfvertygad om sitt misstag. Vi nyttja med nöje detta tillfälle att betyga vår särdeles högaktning för K. Colkii Medici vice Prseses Hr Förste LifMedicus och Ridd. Weigel, hvars dictamen af den 13 Juli innevide år gör utmärkt heder åt hans kunskaper och erfarenhet. Deremot är det till all lycka sällsynt, att vetenskapsmän, som kanske likväl göra anspråk på ära och kunskaper, yttra sig så ovärdigt som LifMedikus Pontin och Professor Berzelius uti deras bref af den 8 sisth Juni till Hr Förste Archiatern och Kommendören von Schulzenheim Detta må bli vårt enda svar till dem; de förtjena ej något annat.
St:s sida, åtskilliga gånger sådana bidrag till dessa och egentligen till Gripsholms slott anordnats, då behofvet fordrat; men med den fullkomliga noggrannhet vid statsmedlens användande, som måste iakttagas, öfverensstämmer detta icke, enär anslagen äro på olika hufvudtitlar uppförda. K. M. har vid föregående riksdagar framställt nödvändigheten af tillökning i anslagen för dessa slott, ulan att sådant ledt till annat än några bestämda summors anordnande för en gång för Strömsholms slott; men om dessa slott skola vederbörligen underhållas, kunna R. St. icke i längden undgå att förhöja samma anslag, derest icke den nu föreslagna utvägen till bristernas afhjelpande antages, och hvilken således verkligen innefattar en besparing, enär det är troligt, att, särdeles om några år, anslaget för de publika husen i landsorterna understundom kan lemna en årlig behållning af några hundra r:dr åt ifrågavar. behof. Någon fruk tan, att detta anslag genom den ifrågavar. öfverflyttningen skulle oskäligt dragas från dess hufvudföremål, kan icke med skäl deremot åberopas. Till underhållet af Stockholms slott, som står på 8:de hufvudtiteln, hafva några medel från detta anslag icke anordnats, ehuru det ganska väl behöfts, icke heller till de publika byggnaderna i hufvudstaden; och det har också, ehuru att anse som en förslagssumma, aldrig blifvit öfverskridet. StatsUtsk. liar i dess afgifna utlåt, afstyrkt ifrågavar. öfverflyttning ur de skäl, dels att, enligt föreskrifterna för dispositionen af de å 8:de hufvudtiteln uppförda byggnadsanslag, kostnadsförslag öfver byggnadsarbeten skola upprättas och granskas, entrepienad-auetioner hållas, besigtningar å arbetet ske m. m., controller, som icke skulle vara användbara för reparationer å lustslotten; dels att K. M. bör äga förordna, huru de för dessa slott anvisade summor lämpligast böra till de afsedda ändamålen användas. Den 36 Maj f. m. >47 Dessa anförda skäl till afstyrkandet å berörde framställning lära icke kunna godkännas.
Engelsk undersalva finner användning vid: ondt bröst hos barnsängskvinnor, stockning i mjölkflödet, förhårdnader i bröstet genom ros, vid allehanda gamla skador, öppna fötter eller ben, sår, eksem, svullna fötter, t. o. m. vid benröta, vid hngg-, stick-, skott-, snitt-, krossår; för utdragning af alla främmande ämnen, såsom: glas, träflisor, sand, hagel, MUWEMFII törne m. m.; vid alla bulnader, växter, karbunklar, nybildningar, t. o. m. NRAWKV kräfta; mot fulslag, nagelbulnader, bläsor, onda fötter, ALLA SLAGI BRÄNNSÅR, förfrusna lemmar, vid liggsår hos sjuka, svullnad i halsen, mot spikbölder, mot örsprång, vid hudlöshet hos barn m. m. m. m. JU ÄLDRE DEN ENGELSKA UNDERSALVAN BLIFVER, DESTO BÄTTRE RESULTAT I I hvarje familj bör alltid finnas ett förråd af DETTA ENDA HJÄLPMEDEL. Mindre än 2 dosor sändes e j; försändes endast mot förutinbetalning af beloppet eller mot efterkraf. Kostar med postporto, fraktsedel och inpackning m. m. kr. KEX Bäst! • Billigast! Säljes hos herrar Specerl-, Dellkatessoch Kaffehandlande. P Å G R U N D A F O M B Y T T AFFÄRSverksamhet finnes en mångårig, väl upparbetad sybehöisoch hvitvaruaffär att öfvertaga pä förmånliga villkor. Reflekterande torde oanvända sig till Barometerns tryckeri i Kalmar. (G. 85135) Jag varnar mot inköp af värdelösa förfalskningar och ber att noga iakttages att på hvarje degel måste ofvanstående skyddsmärke och firma &gt;SOHUTZENGEL-APOTHEKE DET A. THIERRY IN PREJREDA » vara inbrändt. De som sätta värde på f0S~ Talrika attester till förfogande. För student eller studentska E N UNG, BILDAD TYSKA, af god familj, önskar den 15 okt.
I följd af hvad sålunda blifvit anfördt, anser Utskottet någon Lagförändring i ofvanomför malde afseende ej vara behöflig; hvaremot Utskottet vördsamt hemställer, det Rikets Ständers må hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, i händelse Rikets Ständeis vid denna Riksdag afgifne unde"dåniga förslag till ett förändradt myntsystem i Nåder godkännes, Kongl. Majit, i sammanhang med den Författning, som derom utfärdas, täcktes förständiga vederbörande domare och executorer att, t il bestämmandet of värdet d de i Lag och serskild* Förf ittningir utsatte penBih, till R, St. Prot. j84o och 184 * • 7 Sami. i Äfd. 46 Haft. 5 23 Lag-UtsJcotteh jBeiänk&nct&i N:o 1S ningebelopp i daler, mark, öre eller Riksdaler och skillingar, följa de i förenämnde förslag stadgade grunder. Stockholm den ig Februari 1841., STOCKHOLM, Elméns och Granbergs Tryckeri, i84 Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 182. Ank. till Exp. Utsk, den 26 Febr, kl. 2 e. m. C tlåtande efver gjorda anmärkningar vil Utskottets Betänkande JV;o ia3, 1 anledning af sti väl Kongl. Maj:ts IS ätli ga Propositim, med förslag till Förordning emotolodiga folk samlingar, som ock serskilda i detta ämne väckte motioner. Samtlige Riks-Stånden lvafva till Lag-Utskottet återremitterat detta Betänkande, mot hvilket blifvit i allmänhet anmärkt: af Hans Exellence Herr Grefve G.