Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att sådant skulle ske å de flesta ställen, kunde jag, om så påfordrades, med mångå exempel ådagalägga. I detta hänseende torde jag få uptaga ett yttrande af Gr. Hamilton. Hr Gr:n sade att, ehuru han icke kunde katekesen utantill, han dock icke skulle undandraga sig att undergå husförhör, i den förmodan, att de svar, han med egna ord afgäfve, kotnine att auses tillfredsställande. Denna förmodan icke blott delar jag, utan är äfven fullt säker derpå, att enhvar prest i lviket skulle finna de svar, Gr. Hamilton afgäfve, både tillfredsställande och särdeles utmärkta; men derjemte hyser jag äfven den öfvertygelsen, att, i händelse samma svar lemnadcs af en bonddräng, skulle denne utsätta sig för faran att utaf en katekesifrande prest mottaga förebråelser för det lian icke kunde svara med katekesens ord. Vidare har man påstått, att någon kristendomsundervisning i hemmen icke skulle kunna ega rum, om icke katekesen fortfarande bibehölles såsom lärobok. Detta påstående nr i min tanka fullkomligen ogrundadt, och kan icke gerna förklaras annorlunda, än att den värde talaren och jag hysa olika begrepp om undervisningens ändamål. Kristendomsundervisningen åsyftar, i min tanka, att Den 18 Februari I. m 569 lärjungen icke blott med förståndet begriper, utan äfven med innerlig oell varm tro omfattar vår läras sanningar, så att de för honom komma att utgöra en ledtråd under hans vandring genom lif vet, medförande tröst och hugsvalelse under motgången, samt förlänande styrka att motstå frestelserna i lyckans och medgångens dagar. Att för sådant ändamål en bok, skrifven med sammanhängande text, skulle kunna verka vida mera, än katekesen med sin af frågor och svar af brutna text, derpå kan icke jag hysa minsta tvifvel. Eli sådan bok skrifven af en man, utrustad med andans kraft och kärlek till ämnet, läst och omliist i hemmen, komme att vida mer verka till sannt och verkligt kristligt lif, än inpluggan det af utanlexor ur katekesen.
Sjömännen voro alla hyggliga och artiga Fransoser, hvilkas välvilja jag tycktes vinna genom frikostigt utdelande af cigarrer, hvaraf jag i Hamburg försett mig med mer än jag kunde föra in i Havre. Isynnerhet behagade mig en liten gosse om 13 år, en liflig och rolig byting, som sprang omkring och gjorde puts åt alla andra, isynnerhet åt en gammal matros, som en afton helt förtroligt beklagade sig för mig öfver sin olycka att i 20 års tid ha färdats till sjöss utan att ha vunnit något, alltid förföljd af ödet, och slutligen att för 3 månader sedan ha kommit på den olyckliga tanken att gifta sig, och nu ha ingenting att föda sin hustru med. Härvid stod allt den lilla matrosen och gjorde grimaser och pekade horn i pannan åt den gamle. Sedan berättade han mig att den gamle matrosen var gift med en fille publique. Något som isynnerhet roade alla matroser att tala om, var deras förgudade Napoleon och det Franska geniet, huru egentligen det uppfunnit allt, hvad Engelsmännen sedermera utfört. Hos Fransmännen hade funnits allt förr än någonsin någon annan nation hunnit tänka derpå, och från dem vore ursprungligen idéen till allting utgången, ehuru de ej gifvit sig möda att utföra den. Så vore ock allt i Frankrike det yppersta som funnes. Så vore deras ångfartyg och deras machiner, äfven det hvarpå vi nu voro, nemligen Havre, det exactaste machineri; och det tycktes verkligen kosta på machinisten att, när jag frågade i hvilken stad af Frankrike det vore gjordt, tillstå att det var från Liverpool. För öfrigt voro matroserna alla högst artiga och verkligen älskvärda, alltid färdiga till raisonnement, anständiga i högsta grad och dock med all den Franska lättheten frivola och muntra, ställde sig alldrig liksom på tjenare fot med passagerarne, men ock alldrig på någon för närgående. Deras utseende var alldeles ej sydländskt, utan jag igenkände dem på deras ansigte för fullkomliga nordboer. Också voro de alla mest från Normandiet.
Men jag tror, att det är nödigt, att i förvaltningens fullmagt uttrycka den vigtiga rättigheten, på det all tvetydighet må förekommas. Gr. Cronhjelip, Otto Aug.: Jag har enskildt erhållit del af den propos., Gr. Frölich uppgifvit och hvilken skall innebära en sammanfattning af allt, hvad Utsk. uli 3:dje t. o. m. g:de punkterna föreslagit. Jag måste dock erkänna, att jag icke kan inse nyttan af denna sammanfattning, och jag saknar deri ganska väsendtiiga omständigheter, sorn finnas i Utsk:s förslag och hvilka äro af högsta vigt för realisationens bestånd. Jag skulle visserligen icke hafva någonting egentligt emot, att man i en punkt sammansloge alla föreskrifter, angrde utvägarna för vexlingens oafbrutna fortgång; men jag inser icke, hvartill det skulle tjena, och derföre, sedan jag gjort några anmärkningar mot Gr. Frölichs förslag, skall jag be att få hålla mig till 3:dje punkten i betänk. Uti Gr. Frölichs förslag saknar jag en bestämd tillåtelse eller skyldighet för Bancostyrelsen att begagna utrikes credit, då utvexlingens betryggande det fordrar; och jag anser detta för ett oeftergiflig! vilkor för realisationens säkerhet. Jag är af Hr Lefren förekommen och delar med bouoin öfvertygelse derom, att blotta rättigheten till begagnande af en sådan credit gör sjelfva begagnandet öfverflödigt; och jag kan ingalunda med Hr Gr. och andra talare inse, att Bankens credit hos utländningen kunde nedsättas derigenom, att man uttryckligen åt Bancostyrelsen öfverJäte den ifrågavar. rättigheten. Man skulle visserligen kunna göra stadgandet mera generelt och icke utsätta någon summa; men jag tror icke, att det vore nyttigt nu genast vid öppnandet af' Bankens nya bana och innan vi sett, huru pass belåtna vi kunna blifva med vår Bankostyrelse. Dernäst saknar jag i Gr. Frölichs förslag den y:dc punkten af Utskts, att Banken jemväl, 0111 behofvet så påkallar, kan D e H i!\ Juli e. in. minska sin lånerörelse.
Naturligt nog var fröken Ripberger i följd af dessa förhållanden tvungen att alltsomoftast besöka galleriet, och därefter kompletterade hon ur minnet sitt arbete med hvad hon iakttagit. Hvilken högt utvecklad färgkäns ' el och hvilket pålitligt färgminne måste hon då ej äga så mycket hellre som silkestråden ser helt annorlunda ut, när man håller den i handen än då den blir förarbetad! Bildens botten utgöres af grått, tämligen groft linne, på hvilket konstnärinnan i originalets storlek utfört teckningen. Duken, insatt i en ram, ställdes lodrätt på ett staffli och konstnärinnan arbetade dels stående, dels liggande på knä. Materialet är så kalTekniken är fullkomligt ladt filosellsilke ny; det här föreliggande brodérsättet är 7 Att under dessa omständigheter — när vi för den ringa afgiften bjuda så betydligt ökad valuta — alla våra gamla vänner skola bli oss trogna, därom känna vi oss lifligt förvissade. Men det är icke nog därmed! Vi rikta till dem alla en vördsam bön, att de verksamt ville stödja oss vid det betydelsefulla steg, vi nu stå i begrepp att taga för vår tidnings utveckling, genom att till vänner och bekanta, som ännu ej hafva Idun, så vida som möjligt sprida kännedomen om vårt utvidgade program. Med godt samvete kunna de helt visst åt alla, som i sitt hem önska en äkta svensk familjetidning anbefalla Idun för 1899. De många maktpåliggande förarbeten, som nödvändiggö- ras af vår tidnings utvidgning, pågå nu som bäst, underhandlingar bedrifvas och de redaktionella krafterna förstärkas. Vi torde således närmare årsskiftet bli i tillfälle att ännu mera i detalj framlägga, hvad det nya året skall bjuda. Redan nu hafva vi dock velat underrätta våra vänner om, hvad som förestår, och uttala ännu en gång vår förhoppning, att de framgent som tillförene vilja behålla oss i sin välvilja. ställa rymden har konstnärinnan något snott tråden, ty därigenom sprides ljuset omkring. På detta sätt äro hela bakgrunden och de densamma betäckande små änglahufvudena arbetade. Och den nämnda förmå- gan hos den snodda tråden att på ett lefvande sätt sprida ljuset är af en öfverraskande verkan, i det bakgrunden synes nä- stan transparent.
Att våra IntekningsLagar skulle hindra möjligheten, att begagna intekningar, till Den i Doetnber. 69 säkerhet för de af mig föreslagne Crediliver, kan jag ej tro. Jag har för Bankernas Octroijer föreslagit längsta terminen till 20 år. Den fordrade altså en, högst 2:ne I11- teknings-förnyelser, och detta måtte väl icke göra saken omöjlig. Att i följd af detta hypothekssätt, Banker skola uppstå sorn Svampar, anser jag ej vara att befara. Jag har utfäst ett minimum af 100,000 R:drs fond i Banken. Är det för lågt, välan! tag ett högre; men jag tror ej att det belröfves. Uti Inteknings-säkerhet skulle Rikets Ständers Bank visst icke antaga annat än första Intekningen. Och då tror jag, att i vårt land icke så mångå svampar på 100,000 R:dr skola uppskjuta, Man gör sig i allmänhet ett altför origtigt begrepp, om man tror, att PrivatBanker i alla orter kunna löna sig. Det fordras att den ort, der en PrivatBank anlägges, skall hafva en säker, på stadgade afsättnings-bruk och ordnade omsättningsbruk grundad penningrörelse med 2 å 3 andra orter. Det är icke nog, om blott en enda debouché för dess handel finnes; åtminstone ej för att framlocka någon större Bank-inrättning. Jag har, för att tydliggöra huru dermed förhåller sig, i den afhandling öfver dessa ämnen, som jag på trycket utgifvit, äfven angifvit såsom passande ställen sådane: t. ex. Götheborg, Carlstad och Jönköping. Sådane orter och 7° Den i D e ce m b e r. handelsbruk erbjuda betydlig PrivatBankrörelse, och så länge de ägde fortsatt penningrörelse med Stockholm, skulle der kanske uppstå den största PrivatBank-rörelse i Riket. Norrköping, Örebro och Stockholm ; Fahlun, "Westerås och Stockholm skulle äfven medgifva vidsträckt Bankrörelse; men icke erbjuda alla orter sådane tillfällen. Jag vädjar till en hvar uppmärksam granskare, om jag icke med all erforderlig grannlagenhet afsett controller och garantier för Allmänheten.
Ingen må på Riddarhuset inträda, innan han för vakthaf vande UnderOJfcera36 H. i3* I)eu 7 Augusti f. m. ren uppvist elen honom lémnade inträdespollett. Utlånar Ledamot sin pollett åt någon till inträde på Riddarhuset icke berättigad person, för att honom såmedelst inträde förskaffa , vare den, sorn polletten utlånt, säte och stämma, den Riksdagen, förlustig. Frågan härom bör i RiddarhusUtskottet undersökas, för att sedermera af Ridderskapet och Adeln in Pleno af göras. Herr Cederschjöld: Då fråga möjligtvis kan uppstå orri vaktens indragning vid Biddar-h-us-dörren, bör densamma i denna §. icke bestämdt nämnas; utan bör man i min tanka nyttja ordet Vederbörande, och sålunda ej betaga sig möjligheten, att befria mililairen från denna vaktgöring. Grefve Mörner: Då Ridderskapet och Adeln icke beslutat indragning af vakten, lärer något annat stadgande, än det, sora finnes i Utskottets redactions-förslag, icke vara lämpligt. Herr Printzensköld: Mig vetterligt bar ingen fråga varit om vaktens indragning; och då jag anser den väkt vi äga vara en hedersvakt, tror jag redactionen, sådan den är, böra bibehållas. Uppå af lians Exeellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställd proposition, blef 16 af Ridderskapet och Adeln bifallen. Den 7 Augusti f. tn. ■97 §• '7- Innan andra anteckningen för sig gått, må ej beslut fattas uti Ståndet, rörande ämnen, hvilka tåla uppskof. Uppå framställd proposition, Lief denna §. af Ridderskapet och Adeln antagen. §• 18. Sedan Riksdagen af Konungen blifvit å Rikssalen öppnad, bör nästa söknedag derefter, så vida Plenum Plenorum icke ä samma dag är anbefalldt, val af Electorer verkställas.
Om vid frågan om bevisnings.rättigheten och skyldigheten 1 ett bekant Tryckfrihets-mål, i stället att återkalla minnet af en man, som åtminstone förtjenar den förebråelsen att, efter den nyss återvundna friheten, hafva varit den förste , som gaf exempel af sjelfsvåld igenom missbruk af Tryckfriheten, mar. hade sysselsatt sig att utveckla det naturliga förhållandet emellan bevisnings.rättigheten ä ena , samt skyldigheten å den andra sidan} om man utvecklat på hvad sätt smädelsen skulle derigenom lättast upptäckas, säkerligen hade en sådan Motion derigenom mera vunnit än genom erinran om en obehaglig Rättegång. Om Herr Grönhagen, i stället att på lösa rykten och allusioner, hämtade ur ett Tidningsblad , grunda sitt Anförande, hade i allmänhet framställt behofvet af skydd, äfven för de minst ansedde Individuer och deras oförmåga att göra sitt försvar gällande5 om han utvecklat huru möjligheten och behofvet af en vaksam Police skulle kunna förenas med tillräcklig varsamhet vid Enskildtas behandling, visserligen hade hans Motion derigenom väckt mera 1 V* Den 13 Febfuarii, mera deltagande och mycken tid hade för Ridderskapet och Adeln varit bespard. Om vid frågan om förbättringar och rättelser i Kyrko Lagen, man hade, i likhet med hvad en värd Ledamot af det Hedervärda Bonde-Ståndet redan verkställt, fästat uppmärk, samheten på vigten af Religions-Lärornas kraft, för allmänna Sedligheten och man då hade framställt dessa frågor: ’’Är denna Lära (nemligen vår heliga Religionslära) genom våra Kyrko-Författningar och deras puncteliga efterlefnad, betryggad för all vanvård? Är den öfverallt i Lands-Orterne förkunnad af Lärarne med det eftertryck, styrkt med de efterdömen. som bereda henne en sådan inflytelse på Folkets Religions-känsla och seder, som Christendom?n hufvudsakeligen åsyftar? Om med samma Riksdagsman, man fortfarit att vidare erinra, det, all ordning i Samhället synes röra sig omkring sin Medel punctj den verkställande Magten, Konung och Regering. Derifrån utgå Instructioner, Föreskrifter, Anmanmgar, dit gå Redogörelser tillbaka.
Någon person med de egenskaper, härtill erfordras, finnes likväl, efter hvad Revisorerne haft tillfälle inhämta, icke för det närvarande vid Tumba, der administrationen bestrides af en förvaltare, som, antagen under tider, då man hos en person på denna plats icke kunde äga anspråk å teckniska insigter, kan sägas ombestyra endast den ekonomiska delen af förvaltningen, samt af en åldrig pappersmästare, hvilken är för sjelfva fabricationen directe ansvarig och i vanlig papperstillverkning hemmastadd, men af hvilken, såsom saknande annan underbyggnad, än den han i egenskap af arbetare på stället sig förvärfvat, icke kan väntas, att han skulle kunna dirigera en så konstmässig samt på chemiska och mechaniska grunder hvilande papperstillverkning, som den ifrågavarande, eller, med all nödig uppmärksamhet verkställa de förbättringar, som ständigt, vid en sådan fabrication, mäste förekomma; hvilken person åter äger sig till biträde en mästarelärling och en vallsmästare för machineriets skötande, de der bägge visserligen uro att betrakta såsom skicklige arbetare, men icke eller äga någon theoretisk underbyggnad. Af hvad sålunda förefunnits är uppenbart, att af de personer, åt hvilka skötseln af Tumba Bruk och sjelfva papperstillverkningen är anförtrodd, hvar och en ombesörjer sin serskilda detalj, utan det samband dem emellan, som, både för en ändamålsenlig drift af Bruket och frambringande af den bästa tillverkning, är oeftergifligt.
Om syll - Vvst-colls-Utdrag; Riksens Ständers, Om fyllnad i den till Försivars-Werket anstagne Cn Mik« lion för ären 1812 och 181 t. p. 209, 210,» 21». Om per mille afgiften till XVsätten-, Krigsmanshus,Casta. 212, 89», 900, 928, Om förbättring uti Krono Länsmäns Lönewilkor. p. 212. Om tillökning uti H. K. H. Stat samt utwidgande af berörde Inrättning, p. Z17, 1699, 1704, 1705, 1728- Lm medel för cn ny wägs anläggande emellan Wermeland och Jemtland, m. m. P. Z21, 890, 897, 92O, »6)2. Onr medel till äterbringande as de wid Cngclsta marinen »tjenst warande Swenske Sjömän, p. z?s, 1480,1489, »496, i;;». Om uppkörande pä ordinarie Stat af den till Institutet för Blinde och Döfstumme anstagne Summa. p. 576, Z86, 712, 719, 722, 742. Om förhöjning i Postlegan. p. 41»', 1430, 1489,1496, »>;». Om Bihanget till Riks.Ständms Protocollerwid sist hällne Riksdag, p. 441, 446, 447, 452. Om extra krigshjelps utgörande för P-storalcrue r Riket. 444, 446, 447, 4,2.' Om kör, protocolls.Utdrag; Riksens Ständers, Om förändring i Postföreri-Inrätknmge». p. 45°. Om Riksgälds»Contoircts dispositions-rättighet öfwer de fran Kongl.
Att åstadkomma en förbättrad, mot tidens litterära tillgångar och modersmålets förändrade skick svarande, tolkning af våra heliga religions-urkunder, hade derföre länge varit föremål för Regerings och Ständers omtanka, och redan år 1772 hade Konung Gustaf den 3:dje uppdragit åt en kommission af 20 sakkunnige män att, efter ett utfärdadt reglemente, ombesörja en ny bibelöfversättning. En sådan hade också utkommit, såsom frukt af kommissionens sextonåriga verksamhet, och blifvit fulländad år 1788, men funnits så föga tillfredsställande, att den ej kunde för kyrkans behof antagas. Emellertid hade kommissionen fortgått med förnyad oktroy, och fortgår ännu i dag, utan att efter 1788 hafva mägtat framlägga ens något förslag till ny tolkning af bibeln i dess helhet. Nya öfversättningsförsök af hela det nya testamentet, äfvensom af serskilda böcker i det gamla, hade visserligen, genom kommissionens åtgärd sedan den tiden, sett dagen; men öfversätlningsförsöket af nya testamentet var sådant, att det, lyckligtvis, vid 1815 års riksdag, underkändes; och hvad de efter år 1834 af kommissionen utgifna försöken till tolkning af åtskilliga böcker i gamla testamentet anginge, så torde väl om deras olämplighet för ändamålet de sakkunnige icke vara af delade tankar. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Betänkande, N:o 38. Sådan hade till denna dag frukten varit af den 75-åriga kommissionens verk samhet! Det kunde invändas, att, om de män, som tillförene varit ledamöter i kommissionen, misslyckats i sina bemödanden, så vore deraf icke en följd, att ej framtiden kan gifva bättre resultater. På denna förhoppning hade nu kommissionens fortvaro under 3/4 sekel hvilat, och hvarje ny uppsättning af ledamöter hade vid sig fästat nationens alltjemt svikna förväntan om snar lösning af det förelagda problemet.
Och här har han gått månad efter månad, och när han skulle till att betala, så har han stått där och v ä n d t u t o c h in på sin tomma pung liksom på sina himmelsblå ögon och sett så söt ut som en Nya med ull. 1897 gudsängel — och då har fröken bara skrattat och låtit nåd gå för rätt. Men det har svidit i mitt hjärta, ja, det har det, när jag förstod att det bara var skoj och bedrägeri, och jag ville inte se, hur alla de bästa matbitarne och en half öl gratis flög i halsen på honon. Och så lad ' jag fram räkningen — • för åtta månader — och så bad jag om betalning — då vände han ut och in på sina ögon, men på mig tar inte sån ' t där skräp, utan jag sa: betala eller g å! Han gick, kan fröken väl förstå, och har inte kommit tillbaka igen. » » Det skulle du inte gjort, Lovisa, du skulle ha frågat mig först; det är jag som är herre här och inte d u! » » När fröken är förblindad och inte har sitt vett i behåll, så, därför att fröken förälskat sig i den där talgdanken. » Fröken blef icke blott karmosinröd på kinderna, utan ända upp till det tunna, pomaderade hårfästet. Hon kom sig dock icke genast för att svara, utan en synbar förlägenhet af speglade sig på hennes ansikte. Men hon hämtade sig och sade med värdighet: » Du behöfver inte chikanera mig för mitt goda hjärta, Lovisa, och du skall ha respekt för mig, för jag är din matmor och du inte annat än min tjänare. » » Ja, frökens goda hjärta brukar just inte annars göra sig besvär så kvickt — och hvad tjänare beträffar, så är jag en fri människa och kan lämna fröken hvad stund jag vill » » Gör det, Lovisa, gör det, så slipper jag från allt detta bråk, som förstör mina nerver och lägger mig i en förtidig graf. » » Ingen kommer i en förtidig graf — det är Gud som kallar dem som dö. » » Du har inte ett spår till hjärta, Lovisa, du talar så lättsinnigt om döden till mig, som inte tål att höra sådant. » Lovisa svarade ingenting; hon räknade äggen halfhögt, och när fatet var fullt, gick hon ut med det.
Af dessa anledningar, och i enlighet med hvad som vid återremissen blifvit yrkadt, hemställer Utskottet, att myntoch räkne-enheten må benämnas »Riksdaler»; dock torde det stadgande i sammanhang härmed böra meddelas, att, då i författningar, aftal, räkenskaper, skuldsedlar eller handlingar af hvad slag som helst, hvilka efter viss bestämd tid utfärdas, benämningen Riksdaler utan tillägg förekommer, Hanko-lilskoltcts Utlåtande, N:o 49. så förstås dermed alltid den här ofvan omförmälda Riksdaler, hvaraf en i värde motsvarar pdels R:dr silfver, enligt MyntOrdningen den 9 Maj 1835. Vid Utskottets förslag om enhetens fördelande i 100 lika delar och 100:dedelens benämning Ore är väl anmärkt, att, för införande af ett rätt ordnadt decimal-system, fordrades, att enheten skulle delas i 10:deoch icke, såsom Utskottet hemställt, i 100:de-delar, hvarigenom hela systemet förlorade sin egentliga karakter och betydelse, samt att, till lättnad vid detsammas tillämpning, vore nödigt, att ett förmedlande tal å 10 med särskild benämning, t. ex. Tilinge funnes mellan enheten och dess T^:del; men Utskottet hyser fortfarande den öfvertygelse, att en enhetens delning i 10:de-delar icke är af verkligt behof påkallad, blott mynt till värde motsvarande 10:de-delen, efter det nya systemet, kommer att präglas och blifva i allmänna rörelsen att tillgå, hvilket Utskottet också föreslagit. Tvärtom håller Utskottet före, att, derest åt enhetens 10:dedel gåfves särskild benämning — och en dylik fullt lämplig och således värdet bestämdt angifvande benämning torde icke så lätt kunna utfinnas — skulle sådant leda mera till förvillelse än fördel vid decimal-systemets tillämpande och dessutom sannolikt förorsaka, att 3:ne kolumner fortfarande komme att begagnas vid räkenskapsföring, hvilken dymedelst crhölle en vidlyftighet, som nämnde systems införande just afser att borttaga.
N:o 39 gjorda anmärkn-.r föranleda till detsammas återremitterande, voterar Ja; den det ej vill voterar Nej; vinner nej, bifaller R. o. Ad. förenämnde betänk, med det deri af Frih. Stjernstedt, Aug. Wilh. föreslagna tillägg. Vid denna voterings slut, befunnos rösterne hafva utfallit sålunda Ja 45. Nej 25. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 4 e. m In fidem protocoili, Albert Munck. Plenum kl. 6 e. m. Juslerades ett prot.-utdr. för denne dag f. m. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att Frih. Lagerfelt, Israel Carl Adam, såsom ledamot af Const.Utsk. och Gr. af Ugglas, Ludvig, såsom ledamot af Bevilln:s-Utsk. begärt och erhållit ledighet den förre för 3:ne veckor och den sednare för 8 dagar ifrån d. 17 dennes; hvarjemte fl. Ex. anmodade Hrr Elektorer att sammanträda till val af andra Utsk:s-ledamöter under de sålunda permitterades frånvaro. Uplästes en af Ilr Kröningsvärd, Carl Gustaf, inlemnad sålydande motion: Sedan jag efter trägen forskning, medelst ålitande af egna svaga tillgångar, icke allenast fulländat det af frami. Kansli-rådet A. A. von Stiernman påbörjade, samt af Hr J. A. Rehbinder och C. F. Rothlieb sedermera fortsatta matrikel-verk öfver Svea Rikes H. R. o. Ad., allt ifrån Riddarhusets inrättande intill närvar, tid, utan ock utgifvit en fortsättning af den mindre, eller s. k. Hand-matrikel, som H. R. o. Ad. efter dess vid föregångne riksdagar fattade beslut, lät år 1816 på sin bekostnad uprälta och till trycket befordra; så har jag från sislberörde omständighet ansett mig kunna hemta en anledn. att härmedelst vördsammast hemställa om icke H. R. o.