Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vederlag för indragne hemmans-räntor i Jemtland 7,900: — —• Credit. Afskrifning: För högt beräknadt vederlag för år 1855 469: 32. — Utgifter: Bidrag till lön, lega och servis 6,693: 45. 1. D:o till nummerhästars anskaffning 1,600: Diverse omkostnader ziilil 200: 8,493: 45. 1. Kontant behållning 8,691 Utlåuta medel 39,486 Förskott 16 Fordringar • 11,045 7. 11. 7. 1. 28. — 22. 7. Summa 59,239: 17. 68,202: 46. 8- Af ofvanstående tabell visar sig, att roterings-kassans kontanta behållning vid 1857 års slut uppgick till 8,691 R:dr 7 sk. 11 rst.; och har, vid jemförelse emellan kassans inkomster och utgifter, det synts Revisorerne, som en betydligare del af denna behållning kunnat utlånas. Kongl. Krigs-akademien. Räkenskapen, som ännu icke undergått granskning i Kongl. Kammar-rätten, dovisar inkomster och utgifter på följande sätt: Debet. Upphörd: Anslag å 4: de hufvudtiteln TVn å 9-rIfi dm .. 38,250: — 167: 44 Pensions-afgifter Afgift till böcker och Ersättningar Auktions-medel Utgifter: Underhåll, beklädnad m. m ■ 83,675: 31. 5. Balans till år 1858: Af Guvernörs-embetets vid Kongl. Krigs-akademien till Kongl. Maj:t aflåtna underdåniga berättelse inhemtas, bland annat, att Kadett-korpsen, som vid 1856 års slut utgjorde 191. under revisions-året ökats med 23. 214. samt att, sedan under året afgått 40 Kadetter, korpsen den 31 December 1857 uppgick till 174.
Detta motstånd tilltoge nemligen, enligt hvad utrönt vore, ungefär som qvadraten af hastigheten, så att omkring 4 gånger så stor kraft erfordrades för att framdraga ett tåg 2 mil i timman, som att framdraga det 1 mil i timman, och 9 gånger så stor kraft för tre, som för en mils hastighet i timman, o. s. v. En hastighet af 3 mil i timman, motsvarande ungefär 2V2 mil med uppehåll, erfordrade i följd häraf omkring dubbelt så tunga Stats-Ulskoltels Utlåtande M 158. 5 lokomotiver, som en hastighet af 2 mil i timman; och då nötningen af jemvägsskenorna stöde i direkt förhållande till de tyngder, som derpå framfördes, samt dessutom tyngre lokomotiver i vida större mån, än sjelfva hastigheten ökades, utöfvade skadlig inverkan på skenorna genom friktion och stötning vid minsta förekommande ojemnhet å jernvägen, måste en stor hastighet, och deraf följande behof af tyngre och dyrare lokomotiver, jemväl fordra, för lika lång varaktighet, en vida solidare och således dyrare konstruktion af öfverbyggnaden, än med en mindre hastighet behöfdes, hvarjemte den åstadkomme en ojemförligt större nötning å hela rörelse materielen, synnerligast hjul och vagnar, samt medförde likaledes betydligt större åtgång af bränsle. Den hastighet af öfver 4 mil i timman, hvilken uppgifvits såsom behöflig å Svenska jernbanorna, vore större, än hvad man för kostnadens skull till trott sig kunna åstadkomma någonstädes i Tyskland, och kunde endast jemföras med expresstågens i England och på några af de största banorna i Frankrike. Expresståget mellan London och Manchester, som tillryggalade 188V2 Engelska eller vid pass 28 Svenska mil på 6 timmar, räknades såsom ett af de snabbaste som funnes. Bland de snabbaste resorna i Tyskland vore den emellan Berlin och Deutz (Cöln), der 84s/ in Tyska eller 56V2 Svenska mil tillryggalades på I5V4 timma, således mindre än 4 mil i timman.
Om dét å ena sidan icke kan bestridas, att helgd af lag och privilegier måste hållas, så framt man icke vill framställa sig såsom lagbrytare, så måste väl också å andra sidan erkännas, att inga nya privilegier få titan Konungens och samtlige RiksStms samtycke utgifvas och meddelas. Skulle nu händelsen vara, att frågan ronde tolagen vore af pri vilegii natur, så skulle äfven deraf följa, att detta privilegium vore ett BorgareSt:s privilegium. Men det är icke BorgareSt., som i städerne äro ensamt delaktige af tolagen; det är mänga andra; hvaraf ock torde synas, att denna fråga icke är någon slåndsfråga. Men nu skulle den likväl ganska lätt kunna blifva det, om R. o. Ad., hänförde af farhågor för sina egna privilegiers helgd, skulle tillåta, att man förklarade ett annat Stånds eller snarare städernes rättighet till uppbärande af olika tolag, för ett BorgareShs privilegium. Jag bestrider allt sådant försök att tolka privilegii-frågor i Sverige. Det är RiksStms privilegier, som uti 114 § Reg.F. omtalas; men icke städernes i Sverige långt olika rättighet att uppbära tolag. Jag anhåller att man måtte afskilja denna fråga från sjelfva hufvudfrägan. Denna är då, huruvida man anser för Sverige nyttigt, att städerne stå qvar med deras enskilda beskattning, oförmögna att höja sig från den uselhet, hvaruti de nu sig belinna, eller om man vill, genom bifall lill K. M:s nåd. propos., understödja dem i hvad som fordras, för att fä fram dem i full fart. Må man icke med Medståndens privilegier inblanda R. o. Ad. farhåga för sina egna. Den 2 April e, m. 57 egna. Jag har sjelf varit med bland deni, som vid 180!) års riksdag afsade sig den största delen af de verkliga privilegier, sorn Adeln dä hade, och detta genom de s. k. concessionerne, hvilka linnas upptagne i 9 § af riksdagsbeslutet d. 2 Maj 1810.
Skrifvelse N.o ZZj. 173 så åligger honom alt, i den ordning här förut föreskrifves, betala alla de skulder, hvarföre han hos ITypotheks-Föreningen häftar, samt derefter i fem år fortfarande ansvara för alla de förluster, Hypotkeks-Föreningen under nämnde tid kan få vidkännas; oell skall det alltså åligga den afgående, att härföre ställa nöjaktig säkerhet, innan afgåendet utur Hypotheks-Inrältningen får bifallas; och 16:0 Då så många egendomar blifvit anmälde lill afskiljande från Hypotheks-Förcning, all de återståendes sammanräknade värde icke uppgår till |:delar af det i 8:de punkten utsatte minimibelopp för Hypotheks-Förenings trädande i verksamhet, anses Föreningen vara under utredning, och bör, så fort utan skada ske kan, afsluta alla liqvider och derefter upplösas. Beträffande slutligen den grund, hvarefter ofvanomförmälde, under Rikets Ständers garantie, upptagande lånebelopp bör emellan de serskilda Hypotheks-Föreningarne fördelas, hafva Rikets Ständer beslutat alt: 1:0 Ingen Hypotheks-Förening må erhålla garantie för högre skuldbelopp, än motsvarande |:del af de uti Ilypolheks-Föreningen ingångne egendomars sammanlagda vården, beräknade efter medium af de senaste 10 årens taxeringar. 2:0 Med iakttagande af nyssnämnde inskränkning, ega de Hypotheks-Föreningar, som blifvit, enligt de af Rikets Ständer stadgade hufvudgrunder, organiserade, alt, i den ordning de sig hos Fullmägtige i Riksgälds-Contoret derom anmäla, erhålla garantie, intilldess RiksgäldsContoret lemnat sådan garantie å obligationer, uppgående till ett sammanräknadt belopp af 2,000,000 R:dr Silfver Specie elier 8,000,000 R:dr Riksgäldssedel-. 3:o Riksgälds-Contoret garanterar ej skuldförbindelser å mindre belopp, än som motsvara 25,000 R:dr Silfver Specie, eller 100,000 R:dr Riksgäldssedlar; och 4:o
Vid granskning af 5\te Titelns irsta moment , upptagande alla bergshandteringen rörande tvistemål , blefvo emot pluralitetens beslut i afseende å de under Litt. b) c) d) och e) uppräknade ärender , på den grund, att administrativa åsigter äfven måste i pröfningen af desamma ingå , reservationer anförda af Herr Friherren och Ordföranden , samt Herr Biskopen Doctor Wallenberg, som ansågo, att, uti de under Litt. h) omnämnde ivister om förlag vid Bergsoch Brukshandteringen , administrativ pröfning också måste ega rum', och förbehöllo derföre, att så beskaffade mål icke mätte till vanliga domstolar hänvisas $ hvarförutan Herr Friherren och Ordföranden trodde, att de under Litt* i) och k) omnämnde tvister om klyfning af Bergsmanshemman samt om vatten-uppdämningar vid anläggning af nya Bruk och Bergverk eller vid redan anlagda böra af Förvaltnings - myndigheterna handläggas. Beträffande 2:ra mom, angående åtskilliga mål, som hafva gemenskap med de under Commerce-Collegium för närvarande hörande näringar, blefvo emot besluten om judiciella egenskapen af de under Litt. b) upptagne ärender, nemligen skuldfordringsmål och andra tvister emellan fabriksoch slöjdeidkare och deras arbetare, samt emellan sådane näringsidkare och deras förläggare om hvad som allena handteringen eller rörelsen 229 angar, så ock fordringsanspråk i allmänhet hos fabriksarbetare , följande reservationer anmälde, nemligen: Af Herr Biskopen Doctor Wallenberg emot beslutet i det hela , samt Af Herr Friherren och Ordföranden , endast i afseende på tvister, som allena röra handteringen eller rörelsen; hvarförutan jemväl emot beslutet vid de under Litt. d) upptagne tvister med Skeppsrederier om kostnads-ersättning för utrikes varande sjömäns hemförskaffande , reservationer anmäldes af Herr Friherren, hvilken ansåg alla mål, som fordra sakkännedom, böra af en domstol, deri sakkunnige män finnas , handläggas.
* I tjänarinnefrågan. » Jl tjänarinnan husets bästa vän! » Huru väl • * ljuda ej dessa ord, men ack — huru sällsynta i praktiken! Med mycket intresse har jag läst de båda stockholmsfruarnas skildringar i Idun n:r 28 och 33 angående våra tjänarinnor under rubriken: » G-if dem ett hem » och » Träldomsmärke », och ehuru stockholmsfrun n:r 1 nog kan hafva rätt i mycket, tror jag dock, att författaren af » Träldomsmärke » kommit sanningen bra mycket närmare, men likafullt vill sin tjänarinnas väl. Det kan ej förnekas, att moralen hos den tjänande klassen allt mer och mer förslappas, äfven i andra punkter än dem som i Idunn:r 33 s rildrats. Jag skulle vilja tala om nöjeslystnaden, hvilken som ett gift sprider sig och tillintetgör pliktkänslan, där den funnits förut. Särskildt skulle jag önska påpeka ett oskick, hvilket säkert förekommer i månget hem utan matmoderns vetskap, och hvilket särskildt gäller den tid familjen vistas på landet. Att ungdomen samlas efter dagens slutade bestyr att söka förströelse de ljusa sommaraftnarna är ju ganska vanligt och i sig själft något, som en vänlig husmoder så gärna unnar sin tjänarinna, men sedan de väl böljat, blir där ingen gräns för dessa sammankomster, allt oftare förekomma de, vanan blir till behof, allt längre utsträckes tiden, och allt mera höjas fordringarna. På den plats, där j a g i s o m m a r vistats, hafva de antagit en farlig karaktär. Det är ej längre fråga om en enkel förströelse, utan under namn af » kafferep », » gökotta », » sillsexa » m. m. fortgå de till 6 på morgonen; husbondefolkets bordservis, silfver och duktyg få göra tjänst och så mycket af mat och dricksvaror, som utan saknad kan öfverkommas, » lånas » för ändamålet, och då bordet är serveradt vid kulörta lyktors sken, fattas intet som brukar finnas å det bord tjänarinnan är van ordna för sitt husbondfolk. Mat och dricksvaror i öfverflöd.
under vilkor, att ett bolag bildas, sorn förbinder sig alt tillskjuta det för arbetets verkställande härutöfver erforderliga belopp; hvarförutan Rikets Ständer funnit godt föreskrifva, att, efter byggnadstidens förlopp, samt från och med det år, då canalen är fullt färdig och farbar, skola actie-egarne, sedan kostnaderne för canalens och slussverkets samt canalfartens ändamålsenliga vidmagthållande, aflöningar och arfvoden, bevillning, jemte allt hvad till årlig kostnad för canalverket kan hänföras (samt således äfven af - 50,000: Expeditions-Utskottets Förslag lill und. Skrifvelse, JV.o 4°5- sättning för reparations-fonden) blifvit afdragne och godtgjorde, såsom ränta och utdelning på deras actier af canal-inkomsten, så vidt den dertill lemnar tillgång, åtnjuta ett belopp af högst åtta procent om året å det af Bolaget tillskjutne capital; blifvande det E. K. M. förbehållet att, efter Bolagets börande, i Nåder fastställa taxa å afgifterne för farten å den nya canalen, hvilken taxa hvart tredje år, bör ånyo underställas E. K. M:s pröfning.
Det torde således nu vara tillfälle för mig, att fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på en pag. 9 i betänk., ronde § 24 handelsordn:n, intagen motion af Hr Gillberg, innehållande: ”att betyg om egande kunskap 542 D e n 5 Juli e. m. i skrifning, räkning och bokföring, för att ega vitsord, borde vara påtecknade af någon person i handelsföreningen, som närvarit vid den med sökanden hällne examen, samt att den till handelsföreningens kassa bestämda afgiften borde höjas från 4 r:dr till 10 ndr, i anseende till dess nuvaride otillräcklighet för dermed afsedt ändamål. ” Till stöd för sitt afstyrkande häraf, har (Jtsk. yttrat: ”Sorn bifall till Hr Gillbergs yrkande i afseende å kunskapsbetyget skulle hafva till följd, att den, som tagit examen vid universitet, handelsinstitut eller annan dylik undervisningsanstalt, icke skulle på grund af sådant examensbetyg kunna blifva handlande i stad, om ej någon af stadens handlande varit tillstädes vid examen, anser Utsk. det föreslagna vilkoret vara olämpligt; och då, hvad afgiften angår, icke visadt blifvit, att den är otillräcklig samt kassan dessutom har andra inkomster, kan Utsk., som anser dylika afgifter böra så bestämmas, att de icke komma att utgöra ett hinder för den mindre bemedlade, icke heller i detta hänseende dela motionärens åsigt.” Ibland dem som emot Utsk:s beslut i denna del sig reserverat var äfven Hr Malmstedt, och torde jag få uppläsa ur hans vid betänk, fogade reservation den korta mening, hvari jag instämt, så lydande: ”De flera utgifter, såsom arfvode för protocollsföring, skrifmaterialier, ved och ljus m. m., hvilka skola af handelsföreningens kassa utgå, kunna icke bestridas af den stadgade afgiften 4 r:dr b:co.
— , —, om tiden till bevakande af Mål som vid, anhängige göras. Konungens Nådiga Proposition, I 1. s 716 — 736. Utskottets Betänkande, VII 1. s 588 — 591, bif. af Adeln, IXs45o, af BondeStåndet, IX s 4^9» af PresteStåndet, IX s 475. Underd. Skrifvelse, X 1. s 4oo — 4°3- RiksdagsBeslutet, §. 28. *— Götha, nekande i, att upptaga ett af Justitiae Ombudsmannen dit förvisadt Mål, II s io4o. 9 13o HofRätt, Götha, anstäld talan i, mot RådstuguRätten i Lund, II s •— Rälternes aflöning, fond till, I i.s84o. •— Stallets Utfodring, om ersättning för en brist i Kongl.; StatsUtskottets Betänkande, IV 3. s i3q—142, bif. af PresteStåndet, IX s 563, af BorgareStåndet, IXi s 584, af BondeStåndet, IX s 5p4, af Adeln, IX s 5pg, Underdån. Hospitalsinrättningarne, om enny reglering af, i Riket; Motion, remitt. till Statsoch Ekon. Utskotten, II s ii47- Utskottens Betänkande, IV 3. s 3pi — 3g3, återrem. af PresteStåndet, IX s 691, bif. al BondeStåndet, IX s 697, af Adeln, IX s 700, återrem. af BorgareStåndet, IX s 706. Ytterligare Utlåtande, IV 5. s 233 — 245, bif. af PresteStåndet, IX s 1145, al BondeStåndet, IX s ii52, af Adeln, IX sii55, af BorgareStåndet, IX s 1165. Underd.
Han hade mer än en gång föresatt sig, att aldrig inlåta sig i någon dispyt med ett fruntimmer, emedan han funnit hos dem den vanan, att just som de vigtigaste frågorna äro färdiga att afgöras, och dispyten är vid sin upplösning, så komma de med ett inkast rörande en preliminärfråga, och då blir man modfälld, ty man har ej lust att börja Penelopeväfven om igen. Att disputera med fruntimmer, är således detsamma som att bygga korthus – blott man rör ett af de understa korten, så ramlar hela byggnaden. Men hvart tog öfverstinnans vishet vägen? få vi ännu en gång fråga. Visserligen hade vi nyss ett lysande prof derpå; men den egentliga frågan vi uppkastade, blef ju ändå icke besvarad. Anhåller ödmjukligen att få återkomma med den vid ett annat tillfälle; nu ha vi ej tid, ty vi skola höra Alexis och Nanna spela hennes vals, som blifvit arrangerad för fyra händer. Åh ja – går väl an – lite trivial. Men låss inte om det bara! – I vår tid, då man anser originalitet för galenskap och galenskap för originalitet, är det det enda som återstår för den, som med någorlunda godt samvete vill göra lite lycka – att vara trivial. Emedlertid måste man bekänna, att det är underligt att i våra dagar det ej faller många flera menniskor in att bli genier, än de, hvilka såsom sådana uppträda. Numera är det blott ärligheten, som kan afhålla en ifrån att söka lycka på den vägen. Ber om förlåtelse för digressionen, och nu tillbaka till Romanen. Och Romanen! Ack Herre Gud, den som nu finge sluta! det står nu allt så väl till på Sätraholm. Väl har ingen af de älskande ännu expressis verbis låtit förstå hur det står till med dem, men de förstå hvarandra nog ändå, och på det hela har jag bra svårt för att tro, att någon enda menniska funnits, som sagt åt den andra på fullt allvar: «jag älskar dig!» Jag tycker åtminstone att det ligger någonting grufligt både påfluget och hjertlöst i det der:
— Jag har äfven deltagit i provinsens och hela Svenska BruksSocietetens offentliga gärd af undersåtlig erkänsla, då undsättningen år 1826 visat resultater nyttiga för hela landet; men jag finnér mig deraf icke bunden, att, när jag uppmanas, qväfva klandrande omdömen i afseende på undsättningsåtgärdens natur, i händelse jag hyste sådane, än mindre är jag pligtig att försvara de, utan egentligt sammanhang med undsättningsprincipen eller dess tillämpning förefallne anomalier i formen för creditivets brytande, och dispositionen af de summor de låntagande till Staten återbetalt. Efter framläggande af denna min opinion, går jag att yttra mig i saken — oväldigt eller icke —- det må hvar en döma om, som vill pröfva mina skäl och sjelf vara oväldig. Såsom administrativ åtgärd har man klandrat, att Statens medel blifvit använde till befordrande af enskildta intel essen , och att afsigten med lilla Creditivets afsätlande icke kunde vara sådan, som den hvarföre detsamma nu hlef brutet. Vore det verkligen så, att allmänna medel blifvit använde för att befordra enskildtas intressent, i strid med det allmännas, eller ock med förlust för det allmänna, så vöre den första anmärkningen ovil - Den a3 Mars f. m. korligen i min tanka rigtig; här lyckligtvis, äger den likväl icke tillämpning. Fenomenet af en hel landsort, hvars hufvudsakliga näringsgrenar, genom oförmodade och utom gränsen af försigtighetens synkrets liggande omständigheter, af brytas, som derigenom iråkar en allmän förlägenhet, hvilken intränger till alla grenar af rörelsen i Landet, och följagtligen måste ofördelagtigt inverka på ej allenast de flesta individers inom provinsen intresse, utan ock på nästan hvarje medborgares i hela Riket, detta må icke betragtas såsom ett privat interessej som tillvinner sig en nådebevisning på det allmännas bekostnad.
55 ven böra utgöra lagliga rymdmått för båda slagen; äfvenså dess u nderafd:r. Den underafd. afkannaD, som uti 1823 års förslag benämnes tumming och deraf utgör är ett alltför litet mått för alt tillfredsställa allmänheten, som nu bar underafd;ne stop, qvarter och jungfru, alla betydligt större än lummingen. Tiondedelen af en kanna borde, i min tanka, utgöra en laglig underafd. af kannan våla varor, likasom förenämnde förslag upptager en sådan för torra varor, under namn af mått. Delar af delta mått kunna under namn af halfmätt och fjerdedelsmått göra tillfyllest för det dagliga allmänna behofvct, utan att förhindra iheoriens vidare genomförande på sä sätt, alt liondedelen af måttet beräknas utaf den som vill ytterligare sönderdela enheten. Större qvanlileter erfordra större målkärl, i min tanka, likaså vul för våla varor som för torra. För de torra skulle emellertid en foting, som är lika stor med 10 kannor, utgöra ett alltför litet rymdmått för att tillfredsställa den allmänhet, hvilken köper eller säljer en större mängd af t. ex. spanmål, och som är van vid mätning med tunnan. Lämpligare synes det att tunnan bestämmes lika stor med 100 kannor, då en half tunna af tyngre sädesslagen blir en lagom mansbörda, och en hel lunna blir endast något större än ett oxehufvud våtvaror. Något särskildt rymdmått af 10 kannor torde lika litet behöfva bestämmas, som hittills något lagligt mått ej funnits emellan tunnan och kappen, utan lärer den dagliga rörelsen nog bilda sig de underafd:s mått, som för densamma beqvämast äro. Af dessa skäl föreslår jag: att R. St. måtte bos K. M. und:st anmäla, alt R.
Ridderstapets och Adelns upmärkfamhct pä hwad jag nu i lika ödmjukhet förestå- . git och tilstyrkt; hwilket följaktligen Herr Grefwens och Landtmarssalkens samt Högloft. Ridderssapets och Adelns uplysta granssning och Lfwerwägande underställes; utbedjandes jag mig för öfrigt at detta andragande mätte uti Högloft. Riddcrssapets och Adelns Protokoll fä inflyta. Herr ksuterbjslm, Larl, äskade l kraft af sin Riksdagsmanna - rätt, at detta Memorial mätte fä ligga pä bordet. Herr 484 Dcrr 26 Julli. Herr He)'k.en8k.ö1ä, Osrt krsärlL, önffade at det genast blefwe rcmitteradt; föreställandes at man behöfde winna tid til afgörande af den mängd Memorialer, som til Ridderstapet och Adeln inkomma. Men Herr KLuwrlliLlm wille ej afstä frän sin rätt, at lägga Herr ?rint2L^öici8 Memorial pä bordet. Friherre liberta, ^.xel, I den sak jag har at anmäla, är jag icke nog uplyst sjelf och önstar derföre, at inhämta andras upplysning. Det är i sädant ändamål jag anhäller fä upläfa följande:
Hvarförutan Utskotten, i afseende på den gjorda hemställan, att Grundlagarne borde af vederbörande Akademiska Lärare föreläsas , samt kännedomen härom blifva ett föremål för alla offentliga Examina, få upplysa, att Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet, uti dess afgifne Betänkande, i anledning af föreslagen ändring uti Examina för inträde i Civila Ämbetsverk, redan tillstyrkt hvad sålunda blifvit föreslaget, hvilken tanka äfven Lagutskottet i detta hän - Lagutskottets Betänkandett. un seende delar. Dock varder detta allt till Riksens Högloft. Ständers vidare pröfning vördsamt öfverlemnadt. Stockholm den 29 Augusti 1823. Ankom den i5 Sept. i8a3. Riksens Högloft. Ständers Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotts Utlåtande öfver gjorde anmärkningar vid Utskottens gemensamt afgifne Betänkande N:o 102, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Riksens Ständer, om antagande af en författning angående förändring eller utdömmande af Vattenverk, som genom uppdämning skadar jord eller hindrar dess odling. Vid föredragning af Utskottens ofvannämnde betänkande, hafva samtlige Respective RiksStånden, på grund af dervid gjorde anmärkningar, behagat till Utskottens förnyade handläggning återförvisa ärendet ; i anledning hvaraf Utskotten efter Ii 12 LngUtskottets Betänkande». noggrann pröfning af alla anförda omständigheter, nu få meddela följande ytterligare utlåtande i ämnet*
| Den, som har mer än nog för sin del af | denna jordens goda, gör derföre förvisso största i gagnet och glädjen både för sig sjelf, sina vänner och samhället, d. v. s. handlar mest hygieniskt, om han, efter samqväm i all enkelhet med dem, hvilka genom blodets och vänskapens band äro med honom förenade, lyder — med afseende på de stora gästabuden — det höga bud, som är oss gifvet af honom, hvilken är julfestens herre, så lydande: » när du gör gästabud, så bjud icke dina vänner eller dina brö- der eller dina fränder eller dina rika grannar, att de skola bjuda dig igen och dig sker vedergällning; utan när du gör gästabud, så bjud fattiga, krymplingar, halta, blinda. » Till den fornnordiska seden vid julen hörer ju, att man skall bereda icke blott sig sjelf utan äfven andra glädje. Detta är julklapparnes innebörd, men då man bereder andra glädje, skänker medvetandet derom åt en sjelf också den glädje och frid, som är af den största betydelse för själens jämnvigt och helsa. Men själens stämning återverkar på kroppens. Derföre kan man säga, att ett väll julfirande är synnerligen egnadt att göra julen till en fest af särdeles stort hygieniskt värde, medan deremot det öfverdådiga julfirandet medför stora hygieniska faror såväl för individen som för samhället. (ETelsovännen). Julfröjd. jellror klinga, slädar ila, Men ' skor under muntert glam Skynda, utan rast och hvila, Köpa upp för julen kram. Alla tänka på de sina, Ingen lottlös blifva må. Gunnar, Helfrid, mormor, Mina, Alla må de något få. Visst man hört om tider svära Ordas sedan långlig tid. Mången panna nu fått fåra, Som förut var slät och blid; Men, hvem näns väl hos de späda Väcka sorg på julens qväll, Då så litet kan dem glada, Och då gåfvan gör så säll. Se! hur när på dörren gläntas De i andlös spänning stå! — Stumma af den fröjd, som väntas, Tassa de så tyst på tå.