Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskott försatt i samma obehagliga nödvändighet, som nu, alt reservera mig mot dylika reservationer); men jag dristar påslå: l:o) att detta missbruk saknar allt stöd i vår Regerings-fonn och Riksdags-ordning ; 2:o) alt det kan leda till det eftertänkligasle kränkande af hvad Tryckfrihets-förordningen stadgar i 4:de mom. af 2 § rörande allmängörandet af Siats-Rådets protokoller; 3:o) att del så till vida är fullkomligt ändainålslöst, sorn någon Rikets Ständers åtgärd af så beskaffade andraganden a'dng kan föranledas eller ens ifrågasättas, och slutligen 4:o) att deremot kan med skäl invändas, att det åtminstone i den meningen upphöjer till och med den låtaligaste minoritet öfver den talrikaste majoritet, som det, pä samma gång det gifver den förra rättigheten att huru vidlyftigt och grundlöst som helst framhålla sina prival-meningar, tillika betager den sednare förmågan att anföra sina motskäl, och således alltid vid sista. ordet bibehåller den eller dem, som ej af skyldig grannlagenhet afhällas ifrån att sig ett sådant missbruk tillåta. Jag slutar med att tillägga, att, ehuruväl äfven jag, åtminstone rörande en Regerings-ålgärd, den jag hade ansett böra med stöd af i07 § Regerings-lormen lör Rikets - h o ns ti tu tio n sU Is k olie Is Memorial N:o 'Ii. 73 kets Ständer anmälas, befunnit mig i en icke fåtalig minoritet, jag dock af mina Otskotts-kollegers nu lemnade exempel icke kunnat förmås, att med denna min privatmenings andragande besvära Rikets Ständer, och dymedelst påkalla deras uppmärksamhet för en sådan anmärknings-anledning, som af den friande majoriteten inom Utskottet blifvit underkänd.” Häruti instämde Herrar Friherre Paijkull och Bogeman, samt Biskop Fahlcrants, Kongl. Hofpredikanten Wensjoe, Professoren Selander, Prosten Lagergren och Prosten Siklerberg. B atte Is er: Sid. 26 rad.
M:ts och Kronans påräknade inkomst utaf tionde Alun med hamnens upphörande förloras, serdeles som densammas iståndsättande på Intressenternes bekostnad, i enlighet med det upprättade kostnads-förslaget skulle uppgå till nära dubbelt af hela Brukets värde; förklarande Intressenterne tillika, att de, i fall hamnen ej för Statens räkning uppmuddrades, sjelfva ville göra sista försöket till vinnande af hamnens förbättrande och Brukets upprätthållande, derest Bruket beviljades tio frihetsår från tiondes erläggande samt efter dessa års förlopp åtnjutande af tiondens nedsättning till hvar trettionde Tunna, i likhet med hvad andre Alunverk skall blifvit förunnadt; dock hafva Intressenterne härvid förbehållit sig, att sådant deras åtagande ej måtte sträckas till ovilkorlig skyldighet för dem att fullborda hamnförbättringen efter något visst kostnads-förslag eller under någon controll af hvem det vara må, utan Intressenterne för framtiden vara obetagne, att pröfva huruvida ändamålet kan vinnas på bästa sätt och i förening med Brukets bestånd, samt att, i fall kostnaden skulle öfverstiga deras krafter och möjliga tillgångar, få begagna det enda för dem återstående medlet eller Brukets nedläggning. 16 S t a t s - U t s k o 11 e t s Och liar i anledning häraf K. M:ts Bef:h:de i Calmar Län, uppå anförda skäl, i underd. tillstyrkt någon minskning uti den afgift, som hittills utgått af tillverkningen vid meranämnde Alunbruk. StatsUtskottet, som härå erhållit K. M:ts Nådiga Remiss af den i3 i denna månad, har af StatsContorets underd. utlåtande inhämtat, att Lowers Alunbruk, efter tillgodonjutande af frihetsår för sjelfva anläggningen , alltsedan år 1741 årligen contribuerat till Statsverket med en tiondedel af dess tillverkning, hvilken tionde för åren i8i3 med 1824 utgjort Tunnor, som blifvit försålde till 31,471 Rtdr 8 sk. 2 r:st., hvaraf medium utgör i25§|£ Tunnor Alun, med ett värde af 2622 R:dr 28 sk. 8 r:st.
Voteringen bär utfallit med 77 ja och 42 nej; hvadan och dä ja vunnit, de för kreatur i nu gällande taxa bestämde inforsels-afgifter bibehållas. 68:de voteringen: (201 :o) * « Den, som bifaller Utskottets förslag att nedsätta införsefs-afgiften å hvit krita, omalen, till 3 sk. och malen till 18 sk. tunnan, röstar Ja ; deli, det ej vill, röstar t Nej; Vinner nej, bibehållas gällande inforsels-afgifter rå krita, omalen, 5 sk. oeh å malen 24 sk. per tunna» Som denna votering utfallit med 52 ja och 67 nej, samt följaktligen nej ■vunuit, komma inforsels-afgifter ne å krita, omalen och malen» att utgå till de i nu gällande taxa fastställde belopp. 6g:de voteringen: (206:o) Den, som, till kontraproposition i hufvudsakliga voteringen angående saftad t kött, antager Bo/gare-ståndets beslut alt bestämma införselstullen derå till 4 rtdr tunnan, röstar Ja; den, dt t ej; vill, röstar Nej; Vinner nej, antages lill kontraproposition Bonde-ståndels beslut, att å salSudt kött bibehålla nu gällände införselstull, 6 r:dr 32 sk. per tunna» Och sorn voteringen utfallit med 56 ja och 63 nej; hvadan följaktligen nej vunnit, har för omröstning i bufvudsaken följande proposition blifvit antagen för den Förstärkta Slats-Ulskottels Memorial, N.O 27#. 27 yo:de voteringen: (207:o) Den, som bifaler Utsko tets förslag, att införsels-tullen å saltadt kött bestämmes till 5 r:dr tunnan, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, antages Bonde-ståndets beslut.
Besvärso. Ekon.-Utskottens Utlåtande, K-o 52. i anseende till deras större represenlations-kostnader, torde böra tilläggas 1000 r:dr b:ko hvardera i taffel-penningar; att praebende-pastoraten i allmänhet måtte med egna kyrkoherdar förses och biskoparnes öfriga inkomster och boställen, utom deras bostäder och embetsrum i städerna, till stats-verket indragas; ,att berörde lönebelopp jemte taffel-penningar måtte utgå antingen af stats-verket, likasom för andra tjenstemän, eller ock af de löneförmåner, biskoparne för närvarande åtnjuta uti boställs-hemman, spannemål af flera slag, m. m., allt efter den uppskattning deraf, som vid 1844 års riksdag verkställdes, eller ock af Rikets nu församlade Ständer kan blifva förordnad; samt att, derest de biskoparne anslagne boställs-hemman, m. m., utom praebendena, icke skulle, vid uppskattning, uppgå till det belopp, som bär ofvan blifvit såsom lön med taffel-penningar föreslaget, utan ett eller flera af prcebende-pastoratens inkomster måste tagas i anspråk för lönefyllnad, sådane praebende-församlingar måtle tillåtas sjelfve välja sina vice-pastorer, hvilka dock borde af praebende-innehafvaren lönas med minst en tredjedel af beräknade inkomsten utaf prasbendet, utan att någon ersättning derföre skulle uti den bestämda biskops-lönen beräknas; 3:o af Riksdagsfullmägtigen Anders Andersson från Östergöthlands län, hvilken hemställt, att Rikets Ständer i underdånig skrifvelse, jemte framställning af deras önskan i afseende på biskops-embetenas indragning, tillika måtte bos Kongl. Maj:t begära, att en fullständig undersökning blefve vidtagen, till utrönande ej mindre af alla biskoparnes olika slags löneförmåner och inkomster, efter medium af ett visst antal år, till deras serskilda natur, beskaffenhet och titlar, såsom utgörandet dels från Kronan, dels af enskilda fundationer och inrättningar, än äfven af hvad innehafvarne deraf tillgodokomme, dels i deras egentliga egenskap af läroverkens epliorer, dels i egenskap af kyrkoherdar öfver serskilda församlingar, antingen efter allmänt gällande indelning, eller efter Kongl. Majt:s nådiga medgifvande för en eller annan personelt, sedan ifrån dessa löne-inkomster likväl afräkna ts hvad till praebende-pastoral-vårdens uppehållande genom vikarier, komministers-löner derstädes, m. m. erfordrades, samt att Kongl. Majit derefter täcktes för Rikets Ständer framlägga det förslag i ämnet, som, efter inhemtade upplysningar, Kongl.
9 <A tor sjöbeväi ingsrnanskapels beklädnad ocb beväring r:dr i58: 44- — {>\ för stammens vapenöfning „ 8,47 *: 36. — <) för gevärens underhåll „ 5oo: eller tillsammans , 28,53o: 3a. — samt dessutom begärl, dels för anskaffande af reservförråd för sjöbeväringens beklädnad 4^,000 r:dr att under tre år med en tredjedel årligen utgå, de s oek, — under förutsättning, att, på sätt för landlbeväringen blifvit föreslaget, utur det för krigsbehof bildade reservförråd för beväringsmanskapet jemväl för sjöbeväringen erhölles ej mindre nödiga reqvisita till första uppsättningen af det till vapenöfning påräknade manskaps beklädnad, äu äfven af remtyg, utredning ocb tältlagstross-eftekler för detsamma, till arbetslöner för munderingarnes förfärdigande, utredning och tält för nämnda manskap ett belopp af 20 3oo r:dr, likaledes att under tre år med eu tredjedel årligen utbetalas. Af enahanda skäl, som legal till grund för Utskottets uti ofvanberörde 2.:dra punkt algi ina yttrande, i fråga om reserv-förrådets användande for beväringsmanskapets till lands beklädnad och utredning, har Utskottet funnit sig böra hemställa, att sjöbeväringens oundgängliga behof af beklädnads-malerialier, äfvensom af remtyg, utredning och lälllagstrosseffekter må få fyllas genom anlitande af det för krigsbehof bildade reserv-förråd för beväringsmanskapet.
R:dr sk. r. 3 16 —- enfärgade 1 « 1 5 4 5 — väfda af olika färgadt 32 garn 1 fö 1 16 Tryckta eller pressade: 5 andra slag, än filtar och öfriga sådana färgade, som tullbehandlas lika med hvita af samma slag, samt i allmänhet alla tyger i finhet öfver 80 trådar på tummen i 1 ränningen 1 fö 1 37 4 Shavvlar, Shawletter och andra dukar: 4 16 Släta, af färgadt garn, större eller mindre, samt tryckta, under 7 q varters fyrkant, fransarne oberäknade 1 fö 1 21 4 Ylle: Alngods: 3 Boy 1 fö — 36 3 Flanell, af kamulls ränning och kard ulls inslag, färgad, elier af större bredd än 6£ qvarter . 1 a 36 6 Kläde, dråp, halfkläde, vadmal, satin och corderoy; äfvensom casiExpeditions-Utskollels Förslag till tind. Skrifvelse, N-o 190. Qvantitet för Tullvärdc. Väfnader: TullberäkInförselstull. Utförselstull. Ylle: Alngods: mir af andra färger än hvitt, gult och rödt, eller af större bredd ät. ningen. R:dr sk. r. R:dr sk. r. R:dr sk. r. 6 qvarter 1 g 2 —- Halfylle-, eller af ull, med blandning till minst hälften af bomull, lin eller hampa. Alngods: 3 Flanell Shawlar, Shawlelter och andra dukar af ull, eller ull och bomull tillsammans: under 6 R:dr 32 sk. värde 1 g 36 stycket 100 Rdrs v. 33 16 Linneoch Ha 111 pAlngods: 15 Lärft, hvaraf en qvadrat aln väger till och med 3 lod b) till utförsel förbudne:
I Ol M O C C Ol C O M Wi H I £' 1 pOl - 1 ^ 0?^ ti 1 - CD 1 1 9 L 9 c , 1 rr . & s ■ i S to | bO bO 1 l 1 1 1 #• M Ol i 17 ^5 er c ? sc»a & *6 ? 2 2? 5?a 4 "’“1 C* o G3 P^ cd * 2 5:. 3- 5 5. 5* C/3 ti I Oi i n co I U1 o leo . iP> w ^ Xn itit to oe c» I 0- Oi Oi^ J“ Oijii OC Oi , t 'bc 'ii CM IOi Oi -1 03 Ori 1 1- O O 05 ts OC . Ol O. Oi I 'O Po3 « SJ c o P O: EJ* I lilli Ot I I S» | ° i M o 1 Ol w bo M Ol OC OC Ol Ol CO bi O 00 b5 I O bo CO To CO Ol CO OI CO o o bO bo bO V* Ol o CO OlCO oc Ol Ol W O - 4^ Ol 4; kf.' Ol CO Ol i V v* VJ v V I cr. oo O ti *■ C/) 51 rr ft 73 13 g°v” 3- 2 3 cr* i 3 cr O) w w 001- 3} 00 00 D U'CD O’ ö M U iiw | Ot — H. CM -I CM ) tji 'bi -j 'bi bo ^ i Oi cd oi o i o *. I O - O -O CD Ol I M PCD *1 IP ^ h3 2 ? 3. S >ts - jq i I bO I ^ I I I M 13 M H 4- L4-' bO I bO I I I I I t
Af dessa 2,227 användas likväl redan, bland lifstidsfångarne, de 302 i Landskrona förlagde och, bland straffångarne på viss tid, de 780, som aro förlagde i Malmö, tillsammans 1,082 personer, om sommaren till hamnarbeten, hvilka åtnjuta understöd af allmänna medel. De 167 försvarslöse kunna, dels i anseende till bristande arbetsförmåga, dels i anseende dertill att de just såsom bestraffning blifvit från friare arbete skiljde, icke gerna komma i fråga att till arbete utom inrättningens bevaknings-område användas. Då återstå blott 978 personer, alla straff-fångar, förlagde i Warberg och på Långholmen, som icke redan användas på sätt motionärerne föreslå, och dessa begagnas nu, efter ytterligare afdrag af dem som äro från allmänt arbete hindrade genom sjukdom, orkeslöshet, tjenstgöring inom fängelset för tvätt, renhållning, handräckning, matlagning, m. m., och hvilka, t ex under Juli månad sistlidet år, utgjorde per medium i Warberg omkring 85 och å Långholmen, utom de försvarslöse, omkring 60 personer, dels till arbeten för fångvårdens egna behof såsom till fängelsebeklädnads-arbeten, dels af enskilde entreprenörer inom fängelserna eller i dess grannskap till ylleväfnads-fabrikation och stenhuggningsarbete emot viss afgift för hvarje dagsverke, dels ock, till en mindre del, för fångvårdens räkning till stenhuggning samt diverse arbeten. Då häraf synes, att alla redan äro sysselsatte, skulle någon särdeles vinst i arbets-qvantitet icke uppkomma genom bifall till motionerna, helst i allmänhet kan antagas att fångars arbete ej kan tåla jemförelse med fria arbetares, emedan de förre äro ovillige och ovane samt ofta sakna arbetsförmåga, hvaremot många svårigheter möta för deras användande. Den vigtigaste af dessa svårigheter är arbetets ordnande på ett sådant sätt, att straffets ändamål i möjligaste måtto icke förbises. Vid straff-fångars behandling måste nemligen afses icke allenast att de i möjlig mån förbättras, utan ock ett annat straffets ändamål, att söka afskräcka fången från att vidare beträda brottets bana, och andra från att följa hans efterdöme.
Wore ocksä en sädan Beskattnings! rg billigr hwarigenom en rik och förmögen man med stora inkomster af Bruk, Landtegendomar eller widkyftig Handel, skulle slippa ull afgift för sina hus i Städerne af flere tunnor Gulds wärde, blott för det han, dels att bo rymligt och yppigt, dels att undgä beswär af hyresfolk, icke will eller behöfwer deraf söka sig nägon inkomst, men att deremot en husägare utan annan tikgäng än den dan genom hyror skall winna och derföre nödgaS inskränka sig sjelf genom ganska fä rum, mäste för denna sin inkomst erlägga beskattning. Denna obillighet sä wäl svin all annan ojämnhet undwikcs om man dircctc häller sig till Egcndomarne, och ställer Bcwillningcn sä, att den som har mera deraf, och i samma mon behöfwcr tillita Regeringens beskyddande hand, ocksä till deh underhäll fär betala mera, än ben som äger mindre. Dä har man vpfylt hwad billigheten kräfwcr, och äfwen kswerkygadk en uplyst allmänhet att Riksens Ständer icke pä höft och med otilbörlig skonsamhet mot de rika, utan med räitwisa och ömt afseende pä den fattiga, utöfwa sin beskattningsrätt. Att i stället inswcpa sig i det mörker och den widlyftighct hwarmcd undersökningen och calculen öfwer hwars och ens behällna inkomst är förknippad, och den osäkerhet, som genom deruti sig yppande förändringar skulle upkomma, worc att gä ifrän rn korrt till mälct ledande öppen wäg, och i stället taga en läng obanad och med tusendctals hinder upfylld stig, der mau äfwentyrar att aldrig komma fram. Beträffande widare Bcwillning ^af Löner, -Handelsrörelse, Näringar och Inrättningar, sä hcmställcs: 1:0
De nu gällande författningar, sorn angå användandet af skogsalster från Kronans skogar i de norra länen, gå icke längre tillbaka än 1830-talet och hade från början till angifvet syftemål allenast att bereda den fattiga befolkningen någon hjelp och understöd medelst öppnade tillfällen till tjärubränning, pottaskeberedniog och dylika binäringar. Från och med nådiga Brefvet den 11 April 1844 antaga dessa författningar likväl en helt annan karakter, i det de öppnade Kronans skogar för en vidsträckt afverkning af sågtimmer, som sedermera blifvit dessa orters hufvudnäriog. Ehuru äfven efter sistnämnda tidpunkt författningarne merändels tillkommit på den jordbrukande allmogens ansökningar och i anledning af dess klagan öfver den jemförelsevis ofördelaktiga ställning, hvari klimatets hårdhet nödvändigt måste försätta jordbruket i dessa trakter, samt, till följd häraf, jordbrukarne i allmänhet genom författningarne tillagts företrädesrätt till averkningen, stundom med skyldighet att till sågverken försälja virket, så torde dock dessa författningar snarare Kongl. Maj:ls Nåd. Proposition N:o 54. 25 hafva motverkat ari befordrat jordbrukets utveckling, under det alt de otvifvelaktig! föranledt uppkomsten af en numera högt uppdrifven sågverksrörelse och trävaruexport. Lika fägnande som sistberörda förhällande måste anses, lika beklagligt är det förra, och jag har derföre ansett mig böra undersöka, hvari orsaken till ett dylikt oförväritadt och ogynnsamt resultat egentligen kan ligga. Lagstiftningen hade företagit sig det otacksamma värfvel, att, på samma gång skogarne öppnades för trävarurörelsen, bereda jordbruksintresset ett skydd och en konstlad fördel på förstnämnda rörelses bekostnad. Man ville lemna råvaran, eller det vexande trädet, i första hand åt jordbrukare emot en billig afgift, på det att denne sedermera skulle med vinst kunna försälja det åt fabrikanten eller köpmannen; förmodande, att sålunda alltid en betydlig del af trävarurörelsens vinst skulle stadna hos allmogen och medel för landets uppodling beredas.
I öfrigt åligger det Direktionen att, med afseende å hvarje sökt lånebelopp, pröfva antagligheten af de derför erbjudna låne-bandlingar xsamt med uppmärksamhet och noggranhet tillse, att verkets säkerhet genom desamma hetryggas; och må Direktionen icke underlåta att, för vinnande af detta ändamål, förskaffa sig alla de upplysningar, som kunna inverka på omdömet om lånsökandes ställning och förmåga att i allo uppfylla ingångna förbindelser. Då låntagare eller hypotheks-utgifvare eller löftesmän icke sjelfve kunna skrifva eller icke hafva för Direktionen känd namnteckning, skall underskrifternas erkännande eller egenhändighet alltid vara bestyrkt af två trovärdige män och således, i händelse domaren namnteckningens riktighet intygat, annan person densamma jemväl bevittna. En hvar, som lill ena eller andra Diskontverket inlemnar något låne-dokument, skall derå teckna sin ansvarighet för detsammas riktighet. Men ehuru Direktionen således eger att af inlenmaren fordra ersättning för hvad som utgifves å ett dokument, hvilket sedermera styrkes vara falskt, hör likväl Direktionen icke af förtroende till honom, hvem han än må vara, underlåta att sorgfälligt iakttaga den egna granskning af ingifna låne-handlingar, hvarigenom både förlust för verket och andra personers oförskylda lidande säkrast förekommes. För lyftning af annan persons lån erfordras lånsökandens fullmakt, hvilken, efter dennes eget godtfinnande, må ställas antingen å innehafvaren, eller å viss man, eller ock å viss man eller den lian dertill i sitt ställe förordnar. 28:o. Banko-Utskottets Betänkande N:o 37. 4 1 28:o. Ej niå något lån utgå till annan eller mindre summa, ån den hvarå reversalet lyder. 29 :o. Mom. 1. Derest vexel, som blifvit af någotdera Diskontverket till diskontering antagen, ej å förfallodagen infrias, vidtage Direktionen genast alla nödiga åtgärder till beloppets utbekommande. Vid underlåten betalning af lån mot hypothek af aktier och publika papper eller af vågförda effekter, förfares med panten på sätt Banko-ordningen i afseende å förfallna lösa panter föreskrifver.
Hvad beträffar den andra frågan, hvad anledmr vi skulle hafva-att tro, att en så ofantlig bränvinsbränning skulle komma att ega rum under April månad, som man föreställer sig, så har Hr Dalman visserligen förespått att det skulle blifva brändt mer än 100 proc. utöfver det vanliga och jag tror äfven hans mening var alt det också förliden höst blifvit brändt 100 proc. mera än vanligt. Jag tror likväl att man icke för en sådan beräkning kan antaga pannerymden till mätare för averkningen. Pannerymden är en alltför osäker angifvare af pannornas afverkningsförmåga, isynnerhet för redskap som drifvas med ånga. Antalet af brännerier torde närmare, än pannerymden, utvisa i hvad män bränvinslillverkningen stigit eller fallit. Af en tabell öfver anmälta bran vinsredskap, som jag gjort för 21 län, befinnes att pannornas antal sisth höst icke var större, utan tvertom något mindre, om hösten 1852. Jag bekänner att detta resultat häri hög grad förvånat mig, ty jag har tillhört deras antal, som trott att det nu på hösten varit brändt betydligt mycket mera än föreg:de år. Jag måste likväl erkänna mitt misstag och tro på de upgifna siffrorna i Landshöfdingarnes rapporter af hvilka denna tabell utgör ett sammandrag. Hvad säger nu denna tabell om bränvinsbränningen i nästa April? den visar visserligen att af små redskaper, sådana som icke drifvas med ånga, som icke äro 368 Den 4 Februari e. m. fabriker, ett par tusen äro anmäldta mera, än de som voro i verksamhet i April förra året, men man skall komma ihåg, att förl. år bränvinsbränningen fick utöfvas hela vintern, och likväl brändes ännu i April med 14,000 pannor, hvaremot nu är anmäldta 10,000 för April månad. Hvad åter beträffar ångredskapen, så äro för nästa vår icke anmäldta mer än en tredjedel, så många, som voro i verksamhet förra våren, eller om man anställer jemförelse med dem, som vore i verksamhet sisth höst eller hösten förut, så blir det ungefärligen en femtedel af det antalet.
Maj:ts nådiga uppmärksamhet sekreteraren Köppen, som hade originalet till det guld-recept, som år 1584 af Chur-Saxiska hofvet nyttjades att arbeta efter i 11 år, så länge den lefde, som förstod utarbetningen, hvilken konst Köppen, såsom i chymien erfaren, tror sig innehafva. Afböjdes. Köppen gaf berättelse om sättet att af guld göra en tinktur, hvaraf ⅛ lod skulle tingera 50 marker koppar till det renaste, finaste guld. Då grefve Tessin var i Paris, gjorde en grefve Tergé i hans hus derstädes åtskilliga guldprof, men bevisade sig dervid såsom en fullständig charlatan, samt försvann derefter plötsligt, såsom man trodde, på franska ministèrens föranstaltande. Riksrådet friherre Erik Wrangel, död 1765 efter att ha tagit afsked från riksrådsembetet, berättar i sin sjelfbiografi, som har titel: “Kort berättelse om min, Erik Wrangels, usla lefnad“: Under mitt fleråriga vistande i London, såsom legationssekreterare, hade jag föga eller intet att göra, utom skötandet af mina nöjen. Som jag var ung, begåfvad med ett öppet sinne för allt hvad skönt fanns på jorden och tillika med en blomstrande helsa, för hvilka båda skänker jag aldrig kan vara den högste och ende Guden nog tacksam, så använde jag min tid – aldrig i sus och dus – sällan till tomma, ihåliga nöjen, men ofta till muntra, oskyldiga förströelser, utur hvilka äfven någon lärdom kunde vara att hemta. Understundom lät jag, om qvällarne, ro mig öfver Themsen, från Westminster, der jag bodde. City är mörk och dyster; men der fanns ett kaffehus (kanske det elegantaste i hela London), der jag gerna och dagligen tillbragte ett par timmar. Det var dock icke så mycket för gomens eller magens skull, utan fastmera för ögat. Jag såg der nämligen en ung, skön, oskyldig flicka, med långa, mildt krusade och guldgula lockar, passa mig upp. Jag såg henne, drack min kopp thé och befann mig väl.
Skrifvelse, N:o 154. 3:o att, livad serskildt beträffar frågan om begrafningshjelp för åtskilliga lägre betjente, såsom länsmän, gevaldiger, fångvaktmästare och fångknektar, äfvensom kammardrängar m. 11., hvilka hittills varit från nådårs-besparings aftjenande befriade, ehuru deras sterbhus, sådant oaktadt, egt att sex månaders lön, såsom begrafningshjelp åtnjuta, stadgandena härom må upphäfvas, dock så, att sterbhusen efter de personer, hvilka dessförinnan erhållit befattningar, hvarmed följt förmånen af begrafningshjelp, utan nådårs-besparings aftjenande, varda vid åtnjutandet af en sådan förmån bibehållna 5 och 4:o att, till ersättning åt pensions-kassorna för de lill dem anslagna och för uppfyllandet af deras förbindelser påräknade inkomster, hvilka, genom nådårsoch begrafningshjelps-besparingarnes upphörande, skulle förloras, anvisa ett årligt statsanslag, motsvarande, efter uppgjord beräkning, tio års medeltal af hvad berörde kassor under sådan titel uppburit, med ett till 24,800 R:dr jemnadt belopp, deraf årligen tilldelas: Civil-statens pensionskassa R:dr 4,360: — •— Arméens pensionskassa ... » 18,720: Amiralitets-krigsmanskassan » 1,720: under dervid fästadt vilkor, att något vidare rättsanspråk från kassornas sida, i och för ifrågavarande reglering, icke må ega ruin. Hvilket allt, till svar i ämnet, Rikets Ständer få härigenom hos E. K. M:t i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 13 Augusti 1851. Eorpedilions-Utskottels Förslag till und. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 12 Aug. 1851.