Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St. ville förklara, attnär, för ofvannämnde ändamål, till grundränta skattlagde mjöloch sågqvarnar samt andre vattenverk, hvilkas grundränta äro Kronan behållen, eller om den är indeld, lämpligen kan mot denna Kronans behållna ränta utbytas, komme alt utrifvas eller sä förändras, att de icke kunde bära hela eller någon del af räntan, såsom understöd ä Kronans sida till företaget, äfven linge af K. M. meddelas befrielse frän en sådan ränteandels framtida utgörande, när K. M. kunde finna sådant skäligen böra beviljas. Någon synnerlig förlust komme icke härigenom att Kronan tillskyndas, då genom nya dylika verks anläggning Kronan vinner inkomst, möjligen motsvarande den minskning deri, en sådan eftergift skulle åstadkomma; och det understöd Slaten i öfrigt lemnade ät företaget, kunde med afseende å berörde förmän bestämmas. Dessutom synes i allmänhet icke hinder böra vara för ägaren af sådane vattenverk, hvars ränta är Kronan behållen, att, på sin anmälan, fä nedlägga dem och frän räntors utgörande befrias, enär de äro på förre innehafvares begäran lillkommne, och Kronan endast derigenom fått inkomst deraf. Också har i sednare tider, vid de tillfällen dä verken icke ansetts löna sig för ägaren, K. M. dertill lemuat bifall. Remitterades till StatsUlsk. fl. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf: Ett ändamålsenligt sjöcharteverk är onekligen en sjöstats oaflätliga mililäriska och commerciella behof, och dess frånvaro skulle bilda en förödmjukande lucka i Statens civilisation. Svenska sjöcharteverket har dock länge varit en enskild tillhörighet. Detta kunde bära sig, och det bar sig väl, så länge det med faderskänsla vårdades af den, som med en sällsynt förmåga och lika sällsynt ihärdighet upprättat delta chartverk. Nu då fäderneslandet och flottan förlorat och sörjer Gustaf af Klint, har denna värd öfvergätt till hans efterlefvande anhöriga, och samma garanti för arbetets behöriga fortsättande linnes icke mera. Viljan föreiinnes, men så väl den tekniska som den ekonomiska förmågan all fortgå enligt stiftarens plan, kunna tryta.
— Här talas om intressen, som skulle hafva motiverat de härvar. landshöfdiugarnes yttranden i ämnet. Månne Hr Ribbing kan sägas vara alldeles fri från sådana intressen, sorn han förebrår andra? Jag skulle tro, att den, sorn förutsätter dylika lias andra, sällan sjelf är fri derifrån. Det talas äfven om, att landshöfdingar gifvit accorderj der är möjligt, oeh jag vet icke huru dermed förhåller sig. Men om man skall tro vissa tidningar, som stå i stort rop hos en viss opinion, så hofva äfven domare gifvit accorder. Jag vill icke vidare upptaga tiden, ty ämnet tyckes vara af beskaffenhet att långt före detta kunna anses utredt och icke erfordra vidare framställning. Jag fortsätter mitt yrkande om vägran af propos. till remiss, d. v. s. afslag å motionen. Gr. Posse, Fredr. Salomon: Det har icke varit min tanke att uppstiga för att yttra mig i detta ämne, då här så många värde talare, med hvilka jag instämmer, redan yttrat sina tankar; men några af Hr Ribbings sisla uttryck hafva gjort, att jag ansett mig skyldig uppträda, för att icke genom stillatigande kunna anses medgifva förhållanden, dem jag ogillar. Hr Ribbing har yttrat, att ett skrå-intresse vore retadt eller kommit i fråga hos landshöfdingarna, och alt de derföre yttrat sig emot motionen. Jag får då säga, att det just är af skrå-intresse för min egen 7* Den 20 Maj f, m. person och den tjenst jag innehar, sora jag anser af vigt att icke sättas ur tillfälle att förse mig eller ifrågavar. tjenster med sådana personer, som jag finner lämplige att fylla tjensterna. Deri består det intresse jag försvarar, och jag anser icke stå tillsammans med ordning, att någon annan än den högste förmannen lillsätter eller uppgör förslag till underlydande tjensters besättande. Jag tror således, att det bör vara landshöfdingen obetaget att efter eget val tillsätta länsman. Jag inser fullkomligt det ändamål, Hr Ribbing här afsett, nemi. accordernas borttagande, och ingen gillar detta högre än jag.
Enligt bilagde förslag (D. d.) komme härför att fordras en tillökning i anslag för Expeditionen af 6,265 Rdr R:mt, hvaraf dock på Expeditions-chefens arfvode icke obetydlig besparing kommer att ega rum.» S-iabs chefer »Bibehållandet af Stabs-chefer och Adjutanter ä Generalitet) staten beror äfvenceft Adjuledes af General-stabens blifvande organisation. Skulle denna, på sätt jag ärnar i l 'nernlitefs * un'*er<^^n'8*ief föreslå, komma till verkställighet, blefve deraf en följd, att de nu å StaJien. Generalitets-staten uppförda arfvoden åt 13 Adjutanter icke vidare erfordrades. Men i annan händelse blifver en förnyad reglering af aflöningen för General-Befälhafvarnes, Kavalleri-Inspektörens och Chefens för LifGardes-brigadens Stabs-personal al nöden. Jag anser mig derför böra i underdånighet framställa förhållandet i detta afseende. liil. M 3 lill Kongl. Mtij.ls Nåd. Prnp. M 1, om Statsverket 1.1! o (i. !>!) Nuvarande Generalitets-slat reglerades vid 1828—1830 årens Riksdag. Dervid uppfördos å denna stat, Iliand annat, 7 arfvoden åt Förste Adjutanter å 600 Rdr och åt 6 Andre Adjutanter ä 450 Rdr, med tillhopa 6,900 Rdr R:mt.
För den af Banko-Utskottet vid 1850—1851 årens riksdag gjorda och af Rikets Ständer godkända framställning, att af Bankens sedan 1848 års början upplupna, behållna vinst, beräknad till 2,924,584 R:dr 41 sk. 2 r:st, ett belopp af 700,000 11:dr banko årligen måtte vid slutet af hvartdera åren 1851, 1852 och 1853, från Banken i och för statens allmänna behof till Riksgälds-kontoret aflemnas, anförde Utskottet att, då genom metalliska kassans nedsjunkande, Bankens ställning betydligt försämrats, då uttagen af silfver dagligen fortginge och då, förmedelst lånefondernas anlitande, beloppet af utelöpande sedlar vore i stigande, under det att sedlar inginge för uttagande af silfver, Utskottet, under sådana förhållanden, ansåge nödig försigtighet och omtanka för Bankens bestånd fordra att Banken icke, genom större utsläppning af sedlar, befordrade metalliska kassans förminskning och således holle före, att någon del af den upplupna Bankovinsten borde för Bankens vigtigaste ändamål eller myntvärdets upprätthållande reserveras. Efter det Banko-Utskottet vid sednaste riksdag, för Rikets Ständer framlagt en redogörelse, utvisande att Bankens kapital-öfverskott utöfver grundfonden, 10 millioner R:dr, kunde vid. 1853 års slut i rundt tal antagas till 3,700,000 R;dr, hvaraf likväl 1,000,000
Den 11 Junit J. m. annorlunda än genomett nytt domstols bevis,utfärdadt efter ett slutadt Ting, eller en Rättegångsdag, som infallit sex eller åtminstone tre månader Sednare änsjellva inteckningens beviljande och af innehåll att under tiden ingen köpare sökt uppbud. Jag lemnar att döma hvad Financieit värde en inteckningslag äger, enligt hvilken först 6 månader eller mera, elter affairens första påtänkande,’ den åsyftade säkerheten kan sägas vara vunnen. Mig synes att der detta dröjsmål finnes, skall Statens anstallt hvarken hjelpa gäldenären till det förlag han lör ögonblicket kan behöfva eller borgenären den till säkerhet han kan önska, i fall hans tankaom gäldenärens personlighet hastigt rubbats, och hans af fruktan för brådstörtande af mannens hela affairs ställning, ej vågar drifva in sin fordran genast» Jag föreslår på denna grund att 13 §. i 181 8 å-rs inteckningsförordning, sorn svarar emot 12 §. i 13 Cap. af LagComittéens Förslag till JordaBalk, må erhålla följande redaction. ”Har någon egendom förvärfvat genom fång, hvarå lagfart Jke bör, och kommer innan uppbud, fokt är, förre ägarens borgenär till Rätten med fkuldebref eller annan handling, derföre inteckning tillåten är, vare en sådan inteekningsanfåkan i allo lika gällande forn om inköpet icke [kedt, och foke nya ägaren fm fångesman” O ra denna redaction antages, så blir det Den ir Juni i f. m. 10 7 gravationsbevis som utfärdas på hittills vanligt sätt, i Staden dagen efter inteckningens beviljande, och å landet sedan Tinget slutats, åtminstone befriadt från denna anledning till misstroende. Dock, saken bör, innan den kan kallas till alla delar öfvervägd, ej blott från en financiel synpunkt, utan som ofvan sades från den af rättsgrunder, betragtas. Man synes hafva ansett köparens rätt att emottaga sin förvärfvade egendom graverad, blott till det belopp, hvarom han vid köpet kunde vara underrättad, vara mera angelägen att förvara, än borgenärens lätt till sin fordrans försäkrande.
St:r bibehålla Banken, för att få Bankovinst, så böra de komma ihåg att af en Bankovinst på 7 a 8 hundra tusen R:dr afgår alltid minst 250,000 Rtdr i s. k. »faux frais» utom de tid efter annan inträffande nödiga afskrifningarne, stundom äfven upgående till 3 a 500,000 Rtdr i stöten. — Jag hemställer, huruvida det stora inflytande R. Sttrs Bank utöfvar på landet kan vara nyttigt; ty så som man nu vandt folket att göra up kalkyl till nya företag kan ingen gerna börja något större utan att hafva sökt och fått understöd och förlag från R. Sttrs Bank. Detta förhållande kan man icke uphöra med förr än Banken uphör med alla förlag, all lånerörelse och jag anser den stund icke vara långt borta, då R. St:r blifva tvungne att frigöra sig från denna sin näring; ty ehuru här finnas enskilda Banker i nästan alla Residensstäder i Riket, så äro de dock alltförmycket i beroende af Riksbanken och dess fluktuationer i sedelstock, då t. ex. den för förra året är lika stor sora Privatbankernas hela sedelstock eller omkring 20 milltr. Dessutom och sedan rörelsen blifvit lifligare finnes icke mer än två medel att tillfredsställa dess behof, det ena att genom flera ban - 662 Den 28 Februari e. m. ker, minst en i hvarje stad lätta utbytet utan att öka bytesmedlet och det andra att kasta ut gång efter annan mera kreditsedlar, hvilket Privatbankerne för att icke sjelfve gå under, akta sig före men R. St:rs Bank oförsynt vågar. I Östergöthland tycks man hafva funnit nödigt att få hafva en Bank i hvar stad — detta kommer sig dels af afund öfver att en korporation skall hafva en oskälig vinst af en privatbank, och dels deraf att de finna att en ordentlig vexel rörelse icke kan komma till stånd förr än man hvarje krets för sig får lättare tillfälle och kortare väg till sin bank.
Det är en sådan nyck som gör Cordelia arflöe och drifver Kent i landsflykt, öfvermodigt vrakar den sanna tillgifvenheten och genom att pålägga dem en förödmjukande förställning framkallar förhärdelse och hämdbegär i äfven mindre ’ själfviska sinnen än Gonerils och Regans. Rossis spel i andra akten är i synnerhet utmärkt för den mästerligt framstälda, alt mer ökade förvåningen hos Lear, då han finner, att han med tronafsägelsen icke blott gjort sig fri från regeringens bördor och pligter, utan också gått miste omhennes företrädesrättigheter. Häpenheten att ej mera vara en alla beherskande despot växer för hvarje ny yttring af de otacksamma döttrarnas missaktning, och aldrig har väl någon annan skådespelare kunnat ens närmelsevis gifva ett sådant uttryck åt en gränslös bestörtning, hvilken hos Rossis Lear framkallar en lika gränslös förbittring, som öfvergår till raseri och bryter ut i en gäckad faders förskräckliga förbannelse af de barn som han själf förut orättvist gynnat Under denna genom sin verklighetstrohet öfvertygande framställning låter skådespelareiw oss se, huru vansinnet alt mera arbetar sig fram, och det ar icke först genom Lears antydan tOl narren, att lian visst blir galen, som man kommer att tänka därpå. Rossi har redan långt förut förberedt oss därpå genom åtskilliga af de mäktiga medel som stå denne skådespelare till buds i ansigtspel, röst och åtbörder. Hela framställningen är en fullt följdriktig utveckling af en bland de intressantaste karaktärer som den säkre karaktärs-skildraren Shakspeare någonsin skapat, men som skådespelare så sällan förmå riktigt återgifva. I tredje akten får denna utveckling ytterligare klarhet genom Lears då fullt utbrutna vansinne, som skådespelaren tolkar på ett så gripande sätt, att väl aldrig åskådandet af en verkligt sinnesrubbad kunnat under omständigheter, som motsvara de af Shakspeare framstälda, framkalla ett starkare intryck.
Att RiddarhusSecreterare-tjensten under Riksdag omöjligen kan med någon annan Tjenst förenas, erkänner visserligen Utskottet, men anser det böra på RiddarhusSecreteraren få bero, huruvida han vid inträffande Riksdag vill från sin Tjenst vid Riddarhuset för alltid afträda, eller ock i laglig väg förskaffa sig ledighet från sitt i Sta - 34« Den 9 Ju ni i e. m. tens Tjenst innehafvande Embete, under det Riksdag påstår. I Öfrigt torde den nu gjorda framställningen finnas så mycket billigare, som då Staten, vid befordringar inom dess Embetsverk, och vid bedömande af Sökandes större eller mindre skicklighet och förtjenst, ej lärer taga i beräkning den tjenstetid, som uti Riddarhusets enskilda Tjenst blifvit tillbragdt, all möjlighet af vidare befordran vore stängd för en RiddarhusSecreterare, som jemte sin tjenst vid Riddarhuset, icke tillika innehade något Statens Embete; och lärer det ej kunna anses sannolikt, att den man, som i någon mån motsvarar de fordringar, Ridderskapet och Adeln bör kunna göra af skicklighet och sjelfständighet hos sin Secreterare, skall för hela sin framtid finna sig belåten med den, så väl i ekonomiskt som politiskt hänseende, mindre upphöjda plats, på hvilken han såsom RiddarhusSecreterare sig befinner. Af dessa anförde skäl, anser RiddarhusUtskottet sig böra vördsamligen hos Högloflige Ridderskapet och Adeln hemställa: det en så beskaffad ändring uti nu gällande Instruction för RiddarhusDirectionen må beslutas, som tillåter RiddarhusSecreterare-tjenstens förening med det Embete i Statens tjenst, från hvilket Innehafvaren ej kan emot sin vilja, utan före - Den 9 Junii e. m. 349 gången ransakning och dom, enligt Grundlagen skiljas. §•
BondeSlåndet föredraget, har RiksdagsFullmägtigen Anders Danielsson åberopat den af 3:ne Ledamöter yttrade, Utskottets Betänkande bifogade särskilda mening, att någon så beskaffad till - Ijts LttgUt skottets Ettdnkanden. ökning i ansvaret icke bör eg a rom; och som många af nämnde Stånds Ledamöter deruti instämt; så har Betänkandet blifvit till Utskottet återremitteradl. Enär de af Utskottets Ledamöter, hvilkas Pluralitet bestämt den i Betänkandet yttrade mening, dervid oförändradt förblifvit, och Betänkandet dessutom af de 3:ne öfrige Respeetive RiksStånden, enligt ankomne ProtocollsUtdrag, vore det bifallet; har Utskottet ansett sig icke ega vidare att tillgöra, än att detta förhållande vördsamligen anmäla. Stockholm den a6 September i833, ■■■ ■y —■ 3N':o 191 Ankom d. 10 Oct. i8a3* Utlåtande i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 114, öfver väckt fråga om mildring i Straffet för Vackt karf som af försummelse eller vangömmo släpper Fånge lås. Vid föredragning hos Högloft. Ridderskåpet och $.delu af LagUtskottets ifrågtt - LagUtskoititt BttHnkanJett, *313 varande Betänkande har Herr Cederschjöld , Pehr Gustaf, dels anmärkt: att Kongl. Brefvet den 3 November 1786, hvarigenom förklaras, att Lagens stadgande i 19 Gap. 3 §. MissgärningsBalken bör sålunda följas, att den Vacklmästarc, Vaktkarl eller öfrige Betjening, hvilken fångars vård på något sätt anförtrodd är, som af försummelse eller vangömmo släpper fånge lös, skall, jemte tjenstens förlust afstraffas med spö efter beskaffenheten af försummelsen och den undkomnes Brott, skall sakna egenskap af verklig
Utskottets hemställan i /\:de puncten, att till befästnings-arbeten å Waxholm och uti Stockholms skärgård må anvisas 100,000 R:dr årligen i 4 år, med tillhopa 400,000 R:dr, har blifvit bifallen af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndetr hvaremot Borgareoch Bonde-Stånden bestämt anslaget till 5o,ooo R:dr årligen , eller tillsammans 200,000 R:dr. För afgörande af denna skiljaktighet föreslås följande votering: Den, som vill, att, på sätt Utskottet föreslagit, till befästning å AV axholm och uti Stockholms skärgård anvisas 100,000 R:dr årligen i 4 år eller tillsammans 4°°>ooo R:dr, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej, bestämmes anslaget till 5o,ooo R:dr årligen i 4 år, med tillsammans 200,000 R:dr. Stats-Utslcotlets Memorial, IV:o 4go.' 3 3:o. Sedan Utskottet uti 8:de punclen afstyrkt det af Kongl. Maj:t äskade anslag till Instruclions-compagnier, har detta Utskottets yttrande blifvit bifallet af Borgareoch Bonde-Stånden, hvaremot Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet beviljat berörde anslag med 3i,ooo R:dr årligen, eller för [\ år 124,000 R:dr. Med anledning häraf föreslår Utskottet följande voterings-proposition: Den, som, i likhet med hvad Stats-Utskottet yttrat, anser det af Kongl. Majst äskade anslag till Inslructions-compagnier af 3i,ooo R:dr årligen icke bora bifallas, voterar Jti j den, det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej, beviljas till Instructions-compagnier 3i,ooo R:dr årligen i 4 år, eller tillhopa 124,000 R:dr.
Med anledn. af hvadden siste talaren anförde, tager jag mig friheten meddela en mig lemnad upplysning, att just den af honom åberopade ledamot af PresteSt. inom sitt Stånd yrkat återremiss af betänk., och lika med Hr von Hohenhausen ansett det förslag, som min reservation innehåller, vara fördelaktigare och mera verkställbart, än det som i Utsk:s betänk, är upptaget. Då Hr von Hohenhausen uppläst slutet af min reservation, så anhåller jag att få uppläsa början deraf, hvilken lyder sålunda: ”Lika ined BmcoUtsk:s pluralitet erkänner äfven jag billigheten och behofvet af ett särskildt stadgande i afseende på Gottlands innevånare meddelade disconllåns inbetalning eller omsättning, under den tid af året, då postgången emellan denna ö och fasta landet är afbruten. Men jag anser likväl icke det, i sådant afseende, af Utsk. tillstyrkta förslag fullt ändamålsenligt och lämpligt. Utan medgifvande! af det härigenom färeslagna s. k. jernbref för discontens gäldenärer tinder berörde lid, och utan föreskrifvandet af skyldigheten för dem alt bibehålla sina räntebärande lån under en längre tiderymd, än de möjligen sjelfve önska och med fördel kunna dem begagna, föreställer jag mig, att det åsyftade ändamålet kan beredas på ett vida enklare satt, sorn derjemte skulle befria bemälde låntagare, ej mindre från bevisningsskyldigheten, i fråga om postgångens fullkomliga afbrott, än från nödvändigheten att genast efter detta albrotts upphörande anskaffa de för discontliqvidernes fullgörande erforderliga medel. Jag föreslår således att i öf - Den 23 Januari e. m. 381 verensstämmelse med livad, ang:de handlingar i rättegångsmål, genom K. brefvet den 8 Dec. 1748 är föreskrifvet, och på sätt sedan år 1829 för bibehållandet af rättigheten till discontlåns omsättning, varit stadgadt, Bancodiscontens gäldenärer på Gottland må” &c. såsom Hr von Hohenhausen redan inför R. o. Ad. uppläst.
Uti en inom Vällofliga Borgare-Ståndet väckt och till sammansatta Utskottet remitterad motion N:o 94 har Herr L. U. Eneqvist föreslagit, att landtegendomar och hemmansdelar på Gottland, hvilkas åbyggnader äro mot eldfara försäkrade i Gottlands Norra eller Södra häraders brandstodsföreningar må, vid fråga om hypotisering för erhållande af län i Rikets Ständers Bank, publika verk och inrättningar, tillerkännas fullkomlig likställighet med egendomar, hvilka äro mot eldfara försäkrade i Städernas Allmänna Brandstods-inrättning eller Brandförsäkringsbolaget Skandia; Men då Rikets Ständer vid innevarande riksdag beslutat att den utlåning mot inteckning i fast egendom på landet, som i Banken hittills bedrifvits, skall upphöra med utgången af år 1864 och öfverflyttas till Allmänna Hypoteksbanken ; och då öfriga af motionären åsyftade publika verks och inrättningars lånereglementen icke äro föremål för Rikets Ständers ompröfvande, samt då slutligen i allt fall, några särskilda skäl för beviljandet i afseende på fastighe ter å Gottland af andra eller vidsträcktare förmåner, än som i enahanda hänseenden blifvit andra provinser medgifna, icke blifvit af motionären anförda; anser Utskottet sig på dessa förenade skäl, böra hemställa, att förevarande motion måtte lemnäs utan afseende. Stockholm den 31 Augusti 1863. STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri, 1863. Sammans. Staisoch Lay-Ulskollels Betänkande N;o 43. 1 iV.o 43. Ank. till Exp.-Utsk. den 15 Sept. 1863, kl. 3 e. m. Betänkande, i anledning af väckta motioner om förändrade föreskrifter i afseende på böters fördelning och om bötesmed lens användande. Genom bifall till 8 § af 2 Kap. i det vid innevarande riksdag af Kongl. Majit framlagda förslag till ny Strafflag hafva Rikets Ständer för sin del beslutat, att alla böter, som efter den nya Strafflagen ådömas, skola tillfalla Kronan.
Frih. Rehbinder, Fredr. Wilh.: Jag kan för min del icke förena mig med de tvänne sista talarne. Jag har vid de samman - 268 Den 6 September f. m. salla Ulskm öfvervarit öfverläggningen i denna fråga, som här blifvit så mycket klandrad. Jag anser alt det låter myckel bra, alt en hvar bör vårda sina kreatur, men man bar icke länkt på den stora svårigheten dervid. Här i Sverige med dess stora yla och våra stora skogar är det vida svårare än man föreställer sig. Förhållandet år, ali, för att vania krealuren så alt de icke inkomma på andras mark, fordras bestämdt mer än ett vallhjon. Det kan mot en lång sträcka af åker möta en lång sträcka af äng, och när det ena kreaturet föres ifrån åkern, så springer del andra in på densamma och nedtrampar säden. Följden klefve, att den, som ville hafva sin jord fredad, måste stänga ensam omkring den, då hans grannar ej bry sig derom. Det kan visserligen nu hända någon gång att man öfverträder den författn., som finnes, genom att låta gärdesgårdarne ligga nere, men det är ingalunda detsamma. Finner man att en gärdesgård ligger nere, så säger man genast till alt den må resas upp, och delta sker i allmänhet. Vådan deraf kan icke eller någonsin blifva så stor, som då hela sträckor äro utan gärdesgård. Jag tror att vid sådant förhållande skulle komma alt nedtrampas ganska betydligt, och göras tjugu - faldig skada mot den som ännu kan ega rum, derigenom att gärdesgårdarne ligga nere. Här i Sverige, der man om nätterna betar sina kreatur, kan så lätt inträffa, att folkel icke ser efter dem om nätterna. Kreaturen komma då in på grannens egor och man vet icke af hvem man skall begära ersättning. Skadan kan äfven vara så stor, att den, hvars kreatur gjort densamma, icke förmår ersätta den. Det händer äfven om sommaren t. ex. att oxarne slickas af broms och blifva hvad man kallar rent af galna. De springa öfver allt, så att icke ens tio man skulle kunna hindra det, om det icke funnes stängsel.
Har man nu lyckligen passerat backarna till Hvetlanda, så återstå ännu visserligen 2j mil till Säfsjö, men denna vägsträcka är nu under omläggning och man har alltså att med snaraste förvänta en nästan jemn väg till denna station. Det synes derföre bra hårdt, om vår ort, som är aflägsen och således i ännu större behof af goda vägar, i följd af dessa backar, hvilka vi nödvändigt måste färdas, ej skulle kunna begagna sig af de fördelar, lätta och hastiga kommunikationer medföra, hvarförutan ingen näring numera torde hafva hopp om framgång. Den här ifrågavarande landsvägen är derjemte den genaste vägen emellan Jönköping—Eksjö och Calmar, hvilken, med undantag af denna sträcka, i allmänhet är backfri och lättkörd. Såsom det synes af till Kongl. Majit aflemnade handlingar har orten, dels på egen bekostnad och dels med biträde af landstingsmedel, låtit uppgå den nya väglinien, hvars anläggning beräknas kosta 92,000 R:dr R:mt, en summa alltför stor att, synnerligast under nu för landtmannen tryckande penningeställning, kunna tillskjutas af en mindre kommun. Den ansvarsskyldighet till J:del kommunen 224 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.