Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
J999 verlemnas till Kongl. Majit att i Nåder verkställa den individuella pröfningen och regleringen af personernes större eller mindre rättighet i detta hänseende i likstämmighet med de grunder för Pei.sioners åtnjutande på Rikets Stat, som förut äro lagde och Riksens Ständer uti deras underdåniga skrifvelse den 6 i nästledne månad rörande Högstsalig Konungens Hof-Stat utstakat, dock med de undantag eller förändringar, som här nedan finnas iagttagne och omförinälte, så att: 110 Embetsoch Tjenstemän samt HofFruntimret, hvilka ingått i tjenst vid Kongl. Hofvet, med hopp att dervid framgent varda bibehållne, samt altså ej böra sakna den utkomst de derstädes väntat och derföre icke uti Rikets tjenst eller annorlunda sig beredt, skola vara berättigade att undfå Pension, svarande emot deras å Kongl. Hof Staten innehafde löner i penningar, men utan beräkning af andre förmåner, såsom boningsrum, ved, ljus, utfodring för hästar eller, equipage samt kostpenningar m. m. på det sätt, att den Em be t seller Tjensteman härifrån uteslutes, som äger ellér erhåller lön eller pension på Rikets Ordinarie eller Indragnings-Stat, eller ock på något publikt Verks Stat, eller vid något af de Kongl, eller Furstelige Hofven varder bibehållen eller antagen och dervid uppbär eller undfår lika eller högre lön; men, om lönen, som sålunda innehafves eller erhålies, icke uppgår till det belopp, hvartill Pension på Indragnings-Stat skulle komma att bestiga, må öfver* skottet åtnjutas å sistnämnde Stat. äooo Ståts-Utskottets Betänhandetl. 2:0 Att, hvad angar Hof-Fruntimret, de,’ som förut åtnjuta motsvarande eller högre Pensioner å de föne'Kongl, eller Fursteliga HofStatemé, hvilka pa Rikets Indragnings Stat äro öfverflyttade, eller varda bi belial
»Derför blef jag hans sekreterare och deraf har jag också mina språkkunskaper. Han talade främmande språk med lätthet, men hade aldrig tålamod att lära sig skrifva dem korrekt. Det måste jag.» »Och han borde ha blifvit vetenskapsman lärd per professor!» citerade sonen med ett vanvördigt litet skratt. Nu förstod hon hvad han menade. »I sitt fack naturvetenskapen», svarade hon med skärpa. »Som entomolog var han både känd och erkänd.» Hon slöt läpparne hårdt och samtalet var afklippt. Det blef en lång paus och William började se brydd ut. »Vill du inte också bli min sekreterare?» sade han och strök sakta med sin hand öfver hennes, som hvilade på bordet. Hon såg upp. Detta var första gången något likt en smekning funnit väg mellan dem. Hans sätt att afbedja var så klumpigt intagande och så rörande tafatt; hon blef alldeles afväpnad. »När mamma berättar för barnet får barnet icke vara elakt», sade hon blott och hennes röst blef mjuk som ett adagio på en violoncell. »Icke?» härmade han för att visa att han vågade skämta ännu. »Allra minst mot sagoprinsen», tillade han sakta med en blandning af vekhet och ironi, men med öfvervägande vekhet. Modern tyckte sig aldrig ha varit sin son så nära som nu. Hon hade en känsla af att hon fått blicka innanför det hårda, kantiga skalet, dit han aldrig lät ett främmande öga tränga in, derför att han der gömde det finaste i sitt väsen, det som var för godt att ses af den profana mängden. Och när hon den aftonen gått till sängs somnade hon i en gladare stämning än hon känt på mycket lång tid. De två följande aftnarne väntade hon honom förgäfves. Hon bråkade sitt hufvud med tusen antaganden, hon undrade om han kunde ha blifvit sårad af den lilla tillrättavisningen; hon grubblade och våndades. Söka upp honom ville hon icke; hon visste att hvarje närmande från hennes sida kunde framkalla en ovänlighet från hans. Det var tredje kvällen just vid den tiden då han brukade komma. Hon gick fram och tillbaka i salongen, räknande kvart efter kvart.
Den af Rikets Ständers Revisorer anmärkta olikhet emellan summorna af de i 1860 års räkenskaper till år 1861 utbalanserade Stuteriets skulder, tillsammans 11,248 — 301 — R:dr 16 öre, och de i 1861 års räkenskaper afförda, från år 1860 balanserade skulder, 11,148 R:dr 62 öre, härrör dels deraf, att Handlanden J. Gr. Hammarstedts fordran från 1360 icke blef till honom under 1861 inbetald, dels deraf att, vid liqviden med Grefve C. F. Posse i Visslö, en rabatt erhölls af 33 öre; och har dessa förhållanden säkerligen undfallit Rikets Ständers Revisorers uppmärksamhet, emedan, om man jemnför »förteckningen öfver liqviderade räkningar, sorn blifvit balanserade från år 1860», litt. 215 i 186! års räkenskaper, med den »förteckning öfver Stuteriets skulder till följande vid 1860 års slut», litt. 654 i 1860 års räkenskaper, så saknas i den förra Handlanden Hammarstedts fordran å 99 R:dr 21 öre, äfvensom Grefve C. F. Posses fordran från 1860, å litt. 654 utbalanserad med 326 R:dr 90 öre, 1861 å litt, 215, är afförd endast med 326 R:dr 57 öre; och utgöra dessa summor, 99 R:dr 21 öre och 33 öre, tillsammans den anmärkta skilnaden 99 R:dr 54 öre. Förhållandet med Handlanden Hammarstedts fordran synes ytterligare af »förteckningen öfver Stuteriets skulder vid 1861 års slut», litt. 709, å hvilken förteckning Hammarstedts fordran från år 18b0 finnes serskild antecknad med 99 R:dr 21 öre och den för året 1861 äfvenledes serskildt upptagen med 40 R:dr 8 öre.
Så långt, som Kellgren i den förra af dessa, hade ingen af hans vittra medbröder då inträngt i rätta begreppet af en Religions-poesi, sådan som den Klopstockska; om hvilken han der söker utreda, hvarför den (i likhet med ”Rousseaus Heloise”) ej kan gillas ”af den verldsliga smaken, af Puristen, af Philosophen, af Hofvet”165, men ändock är, i trots af dem, ”en ny ordning af poetisk skönhet”. – Slutligen bör ej heller, vid uppskattandet af Stockholms-Postens kritiska värde, den liberalitet förtigas, hvarmed Kellgren, åtskilliga gånger, i sitt blad intog artiklar af Thorild sjelf, – jemväl sedan denne blifvit hans offentlige motståndare; såsom t. ex. Thorilds recension öfver Lidners ”Spastara”. Hvem skulle ej tro, att Stockholms-Posten i egen person, genom dylika erkännanden, efter dylika medgifvanden, kom att ganska väsendtligen förändras? Sådant hann likväl ej ske; der vardt ingen afgjord omvändning märkbar. Dess granskningssätt förblef, i det hela, sig likt; äfven i de slutliga fejderna mot Thorild, Enbom, Engzell. Det allmänna omdömet försoffades deraf i en vid Kellgrens maktord hvilande dvala; och genom dessa orakelspråk, ofta flackt tänkta, men alltid väl sagda, bestyrktes sjelfva de utmärktare af den tidens författare alltmera i sina likartade (eller från samma håll hämtade) föreställningar. Ännu vid adertonde århundradets slut kunde den allbeprisade Gyllenborg, i företalet till sin lärodikt ”om Skaldekonsten”, uppställa denna definition: ”Skaldekonsten är ett efter någon viss cadence afmätt språk, behagligt för örat och instämmande med ämnet, som under berättelser, beskrifningar eller samtal, med lifliga uttryck, jemte bilder och liknelser föreställes”; en definition, onekligt sämre än den allförhånade Liljestråles.
M o t förtäringen af kött har man hufvudsakligen anfört, att köttet innehölle en mängd ämnen, som på kroppen skulle verka skadligt. A t t köttet kan innehålla för hälsan skadliga beståndsdelar förnekas af ingen. Tvärtom är det just denna omständighet, som framkallat det allt bestämdare framträdande yrkandet på en effektiv köttkontroll genom offentliga slakthus. D ä r e m o t finnes intet spår till bevis för att ett ordentligt kött i allmänhet skulle vara skadligt. Har en människa en alldeles afgjord motvilja mot att förtära kött, så finnes j u ingen anledning att tvinga henne därtill. Likaså kan kött vid vissa sjukliga tillstånd verka skadligt, o c h slutligen måste det medgifvas, att en alltför riklig förtäring af kött kan hafva en ogynnsam inverkan på kroppen. Men dessa omständigheter o c h andra m e d dem likartade, som möjligen ännu kunna framdragas, äro likvisst icke af den art, att de på något sätt skulle motivera köttets uteslutande från raden af våra födoämnen. Tvärtom böra vi uppfatta det som en välgärning för människan, att hon icke i likhet med en mängd djur är hänvisad endast till en enda bestämd grupp af födoämnen, utan kan från många olika håll välja sin föda. Endast härigenom har det blifvit möjligt för människan att underlägga sig hela jorden, från ekvatorn till närheten af polerna. Huru skulle en eskimå kunna lefva utan k ö t t? M e n vi behöfva icke gå så långt som till denna mänsklighetens längst m o t norr framskjutna utpost, för att inse köttets utomordentliga betydelse såsom födoämne, då vi j u hafva de mest talande exempel på nära håll. Huru skulle en god del af vår fattiga befolkning kunna taga sig fram, o m de icke i sill och strömming o c h fläsk finge billiga, men på samma gång m y c k e t nä- rande f ö d o ä m n e n?
Af den 29 sistiedne Maj; angående väckte frågor, dels om löneanslag för vissa Embeten oell Tjenste?, och dels om indragning af BergsTingsRätterne och af Biskopseller DomprostsEmbetena. Ut supra. S. D. Vid förnyad föredragning af Statsutskottets den 29 sistiedne Maj under N.o 178 afgifne samt den 30 i samma månad eftermiddagen på bordet lagde Utlåtande, ä anledning af väckt fråga om NummerLotteriets och General AssistanceContoirets indragning blef samma Utlåtande på grund utaf de af åtskillig® Ledamöter dervid gjorde anmärkningar till Stats.: Utskottet återremitteradt. Ut supra. S. D. Föredrogs å nyo och återremitterades, i anledning af dervid gjorde anmärkningar, Bevillningsutskottets den 20 sistiedne Maj under N:0 10 afgifne, samt den 3 dennss på bordet lagde Utlåtande, rörande en föreslagen ny method till Bevillningens utgörande och fördelning samt fastigheters värdering. Ut supra. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls Lngsamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens den 10 sistiedne Maj under No 62 afgifne samt den 30 i samma månad eftermiddagen på bordet lagde Betänkande, i anledning af väckte motioner i afseende på ny Lagstiftning angående stängselskyldigheten. Ut supra. Den ii Juni i f. m. Utdrag af Protocollet, hållit hos Höglofl, Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm ekermiddagen den 6 Junii 182,3. t S. D. Remitterades till Stats - Utskottet'. Herr Stjernstam* Ludvig, Memorial, innefattande anmärkningar vid Stats - och LagUtskottens den 27 sistledne
Den högst betydliga skilnad, som här i Länet företer - 25 reter sig, i ägorymd och godhet emellan hemman af samma natur och mantal medför att de onera, hvilka utgå efter hemmantal, kunna vara lindriga för en, då de äro mycket tryckande forén annan jordägare. Denna ojemnhet i skattebördornas fördelning torde dock vara svår om icke omöjlig alt rätta, då skattebeloppen ingått i beräkning vid köp och öfverlåtelser af jordegendom, eller i allmänhet vid bestämmande af hemmanens värden. Såsom betungande anses skyldigheten för ägarne af de hemman, hvaraf räntan och kronobonden blifvit tjenstemän på lön och vissa stiftelser anslagen, att längre väg forsla afradsoch tionde-spannmålen eller emot gångbara pris lösa densamma, enär dessa pris vanligen äro högre än de i markegångstaxa!» utsatte. För jordbruket är dessutom skjutsningsskyldigheten tvifvelsutan på åtskilliga orter menlig, men i synnerhet hinderligt finnes detta onus vara för den binäring allmogen har i körslor eller forslande för bergverken. Under sednare åren, då jernhandteringen med ringa om någon behållning bedrilVits, har klagan varit förspord öfver brukens höga beskattning; ty den grund, som bevillnings-förordningeu stadgar för brukens värdering i detta afseende, och hvarvid ett hammarskalts jernpris måst tjena till rättelse som vida öfverstiqit det gångbara jernpriset, har icke medgifvit nedsättning af brukens värden i lika mån, som verkliga inkomsten af dessa verk minskats. Krono-ulskvl derna hafva under de 3:ne första åren af sista qvinqvennium ojemnt influtit och betydliga belopp deraf vid hvarje uppbördsårs slut varit utestående, sannolikt en verkan af 1836 och 1837 årens svaga skördar; men de senare åren eller 1841 och 1842 hafva dessa utskylder lättare ingått och restanlierne blifvit mycket mindre. Politie.
Det är denna uppsigt, som jag anser högst nödvändig, och yrkar derföre med Hr af Dalström, att Utsk:s betänk, i denna del mätte afslås och K rigs-hofrätterna blifva bibehållna. Gr. Lewenhaupt: Jag har endast begärt ordet för att få förena mig med Frih. Gederström i afseende på denna vigtiga omständighet, som undfallit min uppmärksamhet. Uppå derefter framställda särskilda proposrr biföll R. o. Ad. den för K. Krigs-hofrätten uppförda anslagssumman af 5y3B r:dr 16 sk., men ansåg den afUtsk. föreslagna und. anmälan till K. M., angtde införandet af sådana förändringar i den militära lagskipningen, att Krigs-hofrätten kunde upphöra, böra förfalla. 3:dje punkten. Staten för Generalitetet. H. Ex. Gr. Lö \v e n h jel m, G us t.: Innan jag nalkas egentliga ämnet för den ifrågavar. punkten, anser jag mig böra anhålla om en liten stund af Ståndets tid och uppmärksamhet. H. Ex. uppläste derefter följande: I går öppnade Gr Frölich våra debatter om Rikets blifvande utgifts-stat med en generel framställning af egen och politiska vänners uppfattning af representantens pligt i denna del af kallet. Deri gjorde lii Grefven rätt. När man vet sig blifva af sin öfvertygelse ofta uppkallad på bänken oell vet sig representera flere ståndsbröders opinion, är det rätt att vid begynnelsen af en debatt af dennas beskaffenhet förtydliga sin utgångspunkt. Sålunda ger man systematiskt samband åt blifvande yttranden. Sålunda vinnes också tid, ty upprepanden undvikas medelst blotta åberopanden af denna utgångspunkt. Så ämnar nu äfven jag göra, och det ur för en motsvarande åtgärd jag nu anhållit 0111 en kort stund af Ståndets tid och uppmärksamhet. Oss göres än högre behof att utfärda vårt manifest. På ståndsrum och af pressen har blifvit ymnigt taladt om den obsequiösa likgilltighet, hvarmed Adelns majoritet voterar utgifter och skatter.
Dea återhållsamhet är derföre naturlig, som icke vågar alltför stora reformer, innan erfarenheten ådagalagt inflytelsen af dem, som bordt vidtagas, för att intaga orepresenterade medborgare och söka en öfvergång till ett enklare sätt för Riksens Ständers verksamhet.” Af Herr Cederschjöld, P. G: ”1 stället för motiverade reservationer mot serskilda delar af Utskottets nu afgifna förslag, får jag åberopa följande: Förslag till Nation al-Representationens Förändring, sorn jag sjelf till Utskottet ingifvit, samt anhålla, att det må till RiksStånden fä åtfölja. § i. Sveriges National-representation bör utgöras af dess nuvarande f>- ra Stånd, blott i någon mon förändrade, och ett nytt femte Stånd, som tord# kunna kallas Allmänt. Motiv. Vill man hoppas Riksens Ständers bifall lill en förändring af National-Represeutationen, så måste hvart serskildt Stånd i Hör till Constitutions-Utskottets Memorials H-o 16. 17 i möjligaste måtto bibehållas vid dess nu egande representations-rätt. Förändringen bör derföre tillvägabringas, icke genom fullkomligt förstörande af de gamla Stånden, utan blott genom deras högst nödiga och minsta möjliga förändring samt tillägg af ett nytt femte Stånd. Det är helt visst blott på sådant sätt, sorn ett förslag till förändrad National-representation kan, såsom 81 § i Regerings-Formen fordrar af hvarje förslag till Grundlags-förändring, blifva ”möjligt att 'verkställa Till detta förslag har jag för öfrigt nu blott velat antyda de allmänna grunderne. § 2- Ridderskapet och Adeln. Altérnativ (ja. Alternativ (b. Ridderskapet och Adeln skall reAlla Adelsmän, mot hvilkas Rikspresenteras, enligt nu gällande Riddagsmanna-behörighet Riksdags-Ord darhus-Ordning, blott med den skillningens 18 § icke lägger något hinnad, alt ingen der kan vinna säte der, skola inom sig välja 60 Repre och stämma, som icke skattar till sentanter för Ståndet. Staten af fastighet eller inkomst minst 15 R:dr B;co. Motiv för Alternativet (ja.
Återstående utgifter till följd af extra statsregleringen vid 1840—1841 års riksdag R:dr 171,341: 46. 7. Under 1844—1845 års riksdag beviljade, men ännu icke bestridde utgifter Transport: Riksgälds kontorets skulder. Transport: Under 1847—1848 års riksdag beviljade, men ännu återstående statsutgifter » 2,566: 32. Anvisade medel för förökande af Rikets Ständers arkiv » 500: Under sistförflutna riksdag på Riksgälds-kontoret anvisade stats-utgifter » 2,887: 2. 5. samt innestående anslag för folkundervisningen » 85,722: tillhopa B:ko R:dr 740,132: 46. 9. Öfrige icke räntebärande skulder utgjordes af: Deponerade spannmåls-undsättnings-medel . R:dr 895,821: 5. — Från Kongl. Stats-kontoret levererade medel i afräkning å liqvid om öf verskotter och besparingar för år 1856 » 1,924,225: 3. 5. För lyftade medel å kreditivet i Rikets Ständers Bank, » 900,000: Oguldne äldre obligations-skulder » 8,351: 42. 5. Diverse i Riksgälds-kontoret innestående fonder och depositioner » 57,062: 43. 11. I afseende på de inom linien i Riksgälds-kontorets räkenskaper förde skuldposter, hvilkas sammanlagda belopp vid 1856 års slut utgjorde R:dr 4,493,653: 27. —, har under år 1857 ingen annan förändring inträffat, än att från Kongl. Stats-kontoret levererats äldre depositions-medel till belopp af » 833: 44. 8. så att de inom linien upptagne skulderna vid 1857 års slut utgjorde B:ko lhdr 4,494,537: 23. 8.
Men som det skulle för Utskottet vara ogörligt, att under de för Riksdagarnes hållande bestämda 3 månader, jemte löpande förrättningar, granska de, sedan ett föregående Riksmöte förflutna 5 års StatsRåkenskaper: så stadgades i 68 §, Riksdagsordningen, att Revisorer af Stånderne skulle, emellan Riksdagarne, hvart annat år sammanträda, för att, enligt Riksens Ständers Instruction, öfverse och granska StatsVerkets tillstånd, styrelse och förvaltning, likväl hvad detsamma angår (till skillnad från Banken och RiksgåldsContoiref), utan rättighet att meddela föreskrif - *54 Den 3 Martti, ter, eller förändringar besluta.” Meningen med Stats-Revis.orerne synes således vara, att de skulle utgöra ett emellan de aflägsna Riksdagarne blott granskande Utskott, som med Ständernas rätt och på deras vägnar, undangör granskningsarbetet för dom, till hvilka deras afgifvande berättelser också ställas. Innan jag går vidare, och till förekommande af missförstånd, bör jag anmärka, att redovisningen för allmänna medel år tvåfaldig; dels en högre, som beträffar medlens disposition, eller Styrelsen af penninge-våsendet, och angår Konungens rådgifvare och föredragande, sorn vid RiksRätt dragas till ansvar, dels en lägre, som beträffar medlens råtta vård och förvaltning, sedan disposition är gjord; och hvilken e~ gentligen angår Regeringens underordnade embetsman, som inför Kammar-Piåtten tilltalas. Den förra redovisningen kan blott äga runi i grund-lagliga samfund, hvarest finnes en af Ministrar redofordrande Nafional-representation; den sednare bör deremot äga rum i hvarje Samhälle, emedan Regeringen må kunna låta efterse huru hennes ombud anvåndt de dem anförtrodda medlem, och draga dem till ansvar för vårdslöshet eller svek i penninge-förvaltning, såsom uti andra offentliga uppdrag. Den högre redovisningen för Statsverket i Sverige år den, som göres inför Riksens Ständers Revisorer, den lägre åter år den som göres inför Kongl. Kammar Rätten. Då den förra icke ägt rum förr ån efter Den 3 Martti.
I öfverensstämmelse med hvad Utskottet af Fullmägtiges Protocoll O O m. fl. handlingar haft tillfälle erfara, kan Utskottet vitsorda Fullmägtiges uppgift om tillökningen af Canzlist-göromålen inom Fullmägtiges Expedition; och då en stor mängd ärenden i anledning af sista Riksdags extra-stats-regIering och dermed gemenskap egande frågor ännu återstå för Fullmägtige att handlägga, hvadan någon väsendtligare minskning i dessa göromål för närvarande icke är att motse, så anser jemväl Utskottet att åtminstone tills vidare den af Rikets Ständer, under andra förhållanden, beslutade föreningen af Registratoroch Archivariesamt Canzlist-tjensterna icke kan, utan mehn för ärendenas gång, verkställas. Men sorn göromålen vid RiksgäldsContoret framdeles möjligtvis torde kunna minskas och dessa begge tjenster då utan olägenhet sammanslås, samt åberopade beslut dymedelst bringas ti l verkställighet, så och enär, enligt Utskottets vid den nu uppgjorda stats Stats-Utskottcts Utlåtandej N.-o 66. 7 regleringen äfvenledes tillämpade åsigt, förökandet af Embets-verkens ordinarie allönings-stater bör, så vidt lämpligen ske kan, sorgfälligt undvikas, anser sig Utskottet likväl icke böra understödja Fullmägtiges framställning om oftaberörde Canzlist-sysslas uppförande på Riksgälds-Contorets ordinarie stat; hvaremot Utskottet tillstyrker, att Rikets Ständer, för betstridandet af de bos Fullmägtige förefallande renskrifningsjemte öfrige Canzlisten vid deras Expedition förut åliggande göromål, må bevilja ett årligt arfvode af Femhundrade Riksdaler, att utgå från Canzlist-tjenstens indragning intill slutet af nästkommande Riksdag.
Höghet Lrsn-prinscns GtatS-Gumma, j ansende till densammas otrllräcklighet, att deraf äfwen kunna bestrida de tillökte Resekostnader, som wid Statens upp görande icke kunnat beräknas. ^lfrän de Nespective Riks-Standen har tillStatsUtffoltet blifwit Remitteradt ett af Friherre Jacob Otto Cronstedt ull Höalofl. Ridderffapet och Adeln ingiswit Memorial, angående tillökning i Hans Kongl. Höghet Kron-Pnnfens Stats-Summa till fulla ico^oo R:dr, sa lydande: WZrdsamr Memorial! Da Ridderffapet och Adeln alltid wisat sig lifwade af den adla kansta, att främst bland sina MedStander wäcka deraS uppinärsamhet pä allt hwad svin befäster Fäderneslandets ära och sjelfständighet; har Ridderffapet och Adeln e> eller någonsin underlåtit an, vm an uppoffring dertill warit vand wik^ Den Lz Justi!. M wkkelig — Uppfylla billighetens fordringar, dä dt grunda sig pa erkansta och tacksamhet. Da wi inom wart ffvke äge den ädle Furstepä hwars höga egenffaper, Sweriges framlida hopp grundar sig, och hwars mödor, stora uppoffringar och alldrig hwilaNde »vaksamhet för sitt nyFädernesland, bör Med hwarje dag föröka war underdåniga tillgifwenhet, sä synes war pligt wara» att t allt hwad pä osi kan ankomma, lätta Desi bekymmer, och ätminstone aflägsna de omsorger som kunna uppkomma af en okillräckelig Star. Hans Kongl. Höghet Kron Prinsens befattning med en Utwidgad Armee, fordrar störte kostnader, än i Staten kunna wara beräknade.
Deremot hafva 1847 års revisorer bland annat förklarat, att, då grundfonden utgjorde det egentliga förlags-kapitalet, hvilket till stats-verkets inkomster och utgifter förhölle sig på samma sätt, som uti den enskilde bokföringen, kapitalräkningen till vinst och förlust; så borde ovilkorligen riks-hufvudbokens kapital-konto just åt grundfonden inrymmas, men icke åt ordinarie stats-reglerings-fonden,. hvilken, ursprungligen utgörande grundfondens inkomst och utgift, just derföre måste anses grundfonden underordnad, hvilket förhållande icke ändrades deraf, att sedermera, genom utvexling af det årliga öfverskottet eller bristen från grundfondens till riksgäldskontorets kapital, statsregleringen i statsverkets räkenskaper erhållit egenskapen af egen fond eller främmande kapital. Riks-boksluts-kontoret, uti sitt ofvananförde utlåtande, delade den af 1847 års revisorer sålunda yttrade åsigt angående kapitalräkningens innehåll, anförande såsom stöd derför, dels att grundfonden alltid måste vara den, som af redan samlade medel bestrider utgifterne och, till ersättning af den deraf förorsakade förminskningen, mottager inkomsterne, hvilka vanligen icke hinna realiseras så hastigt, som det erfordras, i hvilket förhållande fondens egenskap af att vara principal, klarligen framstår, dels att samma principalitet hos grundfonden ådagalades deraf, att dess verksamhet ytterligare utsträckes till nödige förskott för serskilda utom statsverket ställde verk, inrättningar och personer. I anledning af hvad sålunda utaf 1847 ^rs revisorer och riks-bokslutskontoret blifvit anfördt, anser Utskottet att, vid verkställigheten af stats-medlens fördelning på serskilda fonder och framställning i riks-hufvudboken, nämnde hufvudboks kapital-räkning bör åt grundfonden inrymma^. 16 Stals-Utslcotlets Utlåtande, No 206. D. I sammanhang med nu förevarande frågor, har Kongl.