Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag slutar med att påstå, att sjelfva principen i 24 §:n icke är behöflig, utan tvertom skadlig, och kon ej yrka annat än att denna § måtte försvinna. Gr. Taube förklarade, det han blifvit förekommen af Frih. Leijonhufvud och derföre afstod från vidare yttrande. Hr Ribbing, Arvid: Sedan jag sist yttrade mig, har jag varit så lycklig alt få i min hand den så mycket omtalade 1788 års författning; och emedan jag är af den lanke , att det ligger inom individualitetens område alt uppfatta hvad som är mera eller mindre strängt, och att hvarje individ inom detta Hus äfven gör det, så tager jag mig friheten att i detta angelägna ärende begära hvars och ens uppmärksamhet på huruvida här är fråga om något strängare eiler lindrigare. 1788 års författning, utfärdad icke i Juli ulan den 11 December, lyder som följer: ”dock må hvarje församling mot ofvannämnda skyldighet äga den rättighet, att icke något inhyseshjon bör få der sig nedsätta, eller något gammalt och mindre arbetsfört tjenstehjon intagas, innan sådant först blifvit i allmän sockenstämma anmäldt och församlingen dertill sitt bifall lemnnt; och hafva således församlingens ledamöter att skylla sig sjelfva, om de ifrån andra socknar emotlaga sådana personer, som med liden kunna komma att falla dem till last. Jemförom nu med detta stadgande 24 §:n i Utsk:ns förslag; der omtalas alla slags inhyseshjon, och det heter örn dem: ”då må sådan person icke antecknas i mantalslängden i inflyttningsorten utan medgifvande af fattigvårdsstyrelsen derstädes.” Påföljden är således icke, attén sådan person ej får inflytta; ty den mycket omtvistade rättigheten att flytta hvart som helst, den är medgifven, utan här är blott fråga om anteckningen till mantalsskrifning. Vidare förekommer frågan om tjenstehjon. Om det är en vinst för en person, som söker en förmån, att hafva lagen bestämd för sig, så är det också en vinst att i denna författning utsättes hvad som menas med gammalt tjenstehjon, eller den som uppnått 55 års ålder.
Nu hade de inga hemligheter för hvarandra; tänk så roligt! »Det är bäst att du sjelf köper hvad du vill ha», sade han och bläddrade bland sedlarne. Der fans en hel del, ty han hade redan på förhand gjort klart för sig att det »kostar» att vara förlofvad. »Sehär, – om du får trehundra kronor att börja med?» Hon höll ännu fast i hans arm, men drog sig så långt ifrån honom som hon kunde. Han viftade med sedlarne till tecken att hon skulle taga dem. »Jag menar naturligtvis endast till hvad som helst», sade han, leende åt hennes min, »fästmanspresenterna köper jag sjelf.» Hon skakade på hufvudet och stack sin hand bakom ryggen, som om hon varit rädd för att röra vid sedlarne. Han skrattade. Hvad hon var barnslig ännu! Men han höll endast dess mer af henne för det. »Vill du inte?» »Nej. Farbror ger mig nog hvad jag behöfver.» Hon såg orubbligt allvarsam ut. Han hade svårt att tillbakahålla skrattet, men stoppade sina penningar tillbaka. »Som du vill», sade han. De återtogo sin promenad, men hon var inte så munter som förut. Strax derefter kom fru Berg in. Hon var röd af köksvärmen, kanske också af sinnesrörelse. Ögonen voro hvassa, men hon log förbindligt då hon framsade lyckönskningarne. Det var tydligt att hon ansträngde sig för att vara älskvärd. Man gick till bords. Fästmannen bredvid värdinnan, fästmön hos värden. Samtalet blef lifligt, tack vare kyrkoherden, som var ovanligt munter. Han begärde in vin, och pigan som passade upp betraktade Selma med en viss nyfikenhet. Derjemte betjenade hon henne med en aktningsfull uppmärksamhet, hvilken ingalunda undgick föremålet. Det höjde feststämningen. Frun var ytterst artig, men såg ut som ett offerlam. Hon kunde icke glömma det orättvisa i att detta barn, »som hvarken visste ut eller in», skulle tillåtas att herska öfver tjenare och gods. Det kändes som en förnärmelse ... Den nya tiden med sina jemlikhetsprinciper – Gud bevars, – undras hvar det skall sluta!
Bilagan Litt. Y. till 1865 års revisionsberättelse, angående statsverket, sid. 159. Tablå öfver Storskiftesoch Afvittrings-verkens fortgång år 1863. Arbetande Styresmän och Landtmätare Affattade qvadratrefvar Till bésutenheter (endast i Dalarne), hemman och nybyggen utbrutne: inrösningsjord, qvadratrefvar afrösningsjord, dito impedimenter, dito Utbrutne öfverloppsmarker; inrösningsjord, qvadratrefvar afrösningsjord, dito impedimenter, dito Utstakade rågångar och skifteslinier, fot Mantal, förut åsatte, som blifvit afvittrade » föreslagna i tillökning å gamla heraman. » föreslagna å nybyggen Antal afvittrade hemman » » nybyggen » » kronotorp » » öfverloppsmarker » » lägenheter utan mantal I Kopparbergs län. Debet. Uppbörd: Kredit Utgifter: Arvoden m. m 35,181: 54. Uti det Revisorerne meddelade transsumt af Öfver-direktörens för landtmäteriet i riket till Kongl. Maj:t afgifna underdåniga berättelse för år 1863 finnes intagen följande summariska tablå öfver skiftesoch afvittringsverkens fortgång under samma år. (Bil. litt. Y.) Teknologiska Institutet. Vid denna inrättnings räkenskaper, hvars granskning i Kongl. Kammar-rätten icke föranledt till anmärkning, hafva Revisorerne ej heller funnit något att erinra. Förhållandet mellan inkomster och utgifter redovisas på följande sätt: Debet. Balans från år 1862: Uppbörd: Statsanslag Afgifter af åhörare För försålda effekter 3,785: Utgifter: Mekaniska dito 61: — Transport: 5,602: 58. — 160 — Mekaniskt-tekniska afdelningen Ritdito Verkstaden Biblioteket Löner och arvoden Stipendier Lärokurser Extra utgifter.. Balans till år 1864: Tillgångar:
Lagerbjelkes anmärkn., att den nya lagen skulle befordra rörlighet i beskattningen af fast egendom, är ett skäl, som må gälla för honom, och för dem, hvilka anse det vara en lycka för samhället, att stora egendomar hopa sig på några fä händer. För min del är jag af motsatt mening. Jag anser det vara en olycka, att sådana förhållanden fortfara och tror det deremot vara ganska vist af lagstiftaren att göra äfven den fasta egendomens afsättlighet rörligare än som nu är förhållandet. Den siste värde talaren har anfört, att den nya lagen skulle åsyfta att förnärma inteckningsegarens rätt. Derigenom att han genom denna lag beröfvades rättigheten att låta försälja hela egendomen på en gång, skulle han blifva tvungen, att uttaga siu fordran ur hvarje del serskildt. Visserligen skulle sådant blifva förhållandet i afseende på de inteckningar, som blefve gällande efter den nya lagen, men dä vöre detta också ett aftal på förhand emellan inteckningsgifvaren och lånegifvaren. Den, som lemnade länet visste att han icke fick taga sin betalning ur hela klumpen utan af hvarje del serskildt. Någon förnärmelse emot honom skulle således icke inträffa. Och om en pratset iptionstid af 10 år stadgades för äldre inteckningar, såsom Just.-Statsministern föreslagit, sälunda alt de som nu egde inteckningar och tagit dem med förbehåll, att hålla sig till hela fastigheten på en gång, skulle bibehålla denna rättighet, så vore ju all rimlig olägenhet undanröjd, Gr. Mörner: Hvad angår anmärkn. derom, att sedan en tid af 10 år blifvit bestämd för lagens tillämpning på äldre aftal, så 9 II. 16 242 Den 15 Augusti. skulle den icke kunna anses verka retroaktivt, sä tager jag mig friheten anmärka, att det icke är i lag förbjudet att utsätta betalningstiden längre än till 10 år, att många såda afhandlingar finnas och att just deruti ligger ett skäl till de betänkligheter, jag har tagit mig friheleten alt emot lagen framställa. Om ett låneaftal emellan 2 personer är upgjordt på längre betalningstid än 10 år, så kan långifvaren icke skydda sig emot den rubbning i aftalet som lagen medför.
Sä länge lärare-platserne vid Elementar-läroverken, genom beskaffenheten af dermed förenade löne-vilkor, kunde anses såsom expectance-platser, derifrån öfvergång motsåges kunna ske till mera omedelbart kyrkliga befattningar, grundade sig ock deruppå den förhoppning, att de, hvilka sökte anställning vid stiftens högre läroverk, från början hade de kyrkliga förhållandena i sigle och således vid inträdet i Domkapitlet medförde intresse för kyrkan samt någon insigt i hennes angelägenheter; men annorlunda måste förhållandet blifva, sedan staten börjat ställa läro-verkens lönings-stat i sådant skick, alt män, danade för tjenstgöring i skolorna, kunna från början vara försörjde och lör framtiden ega utsigt lill anständig utkomst, utan alt behöfva öfvergifva den verksamhet, hvaråt de sig egnat och för hvilken de till äfventyrs hade största fallenhet; — och då härtill kom, bland annat, att vissa vid Elementar-läroverken i riket anställde lärare jemväl med benämning af Lektorer icke komme alt halva säte och stämma i Domkapitlet, ehuru deras läroämnen icke voro mera aflägsnade från den theologiska kunskapskretsen, än de Lektorers, hvilka borde vara ledamöter i kapitlet och såsom sådane öfver de förra utöfva uppsigt, syntes behofvet af en förändrad organisation af Domkapitlen vara uppenbart. I följd häraf, och enär de auktoriteter, åt hvilka kyrkans styrelse är uppdragen, måste, så vid t ske kunde, på ett organiskt sätt utgå från kyrkan sjelf, är tili Rikets Ständer framstäldt det förslag, att Domkapitlet må beslå al Biskop och fem af stiftets Presterskap valda ledamöter, att lör viss tid och i jemväl antydd ordning utses, hvarigenom ock, i den mån förslaget kunde godkännas, förändringar i Kongl. Förordningen den 11 Februari 1687 om rättegången i Domkapitlen blefve nödiga.
Maj:t anhälla. om desi Nä, diga befallning til wederbörande Ämbetsmän, at til Stats - Utskottet aflemna förslag til en Finance - plan, ffrifwer Ja Den det ej will, ffrifwer Nej Winner Nej remitteras denna fräga jämte de deröfwer gjorda anmärkningar äter til Stats - Utskottet. Godkändes. Herr Den 3 Augustt. 669 Herr Grefwen och Landtmarskalken erinrade at ritt Stats - Utskottets Protocolls-Uldrag ännu nägot äterstode, hemställandes om det samma nu genast skulle kunna afgoras. Herr ? I'in träkol cl, kaul, trodde at det ättrstäende torde fordra cn närmare öfverläggning, som kanske kunde blifwa et hinder för Len beslutna voteringen. Derefter företogs kl. r 1. Voteringen öfwer ofwanberörde Proposition, och slutades klockan z til 4, da enligt de förda Protocoller den. samma befanns hafwa utfallit, som följer: Ja 134. Nej —. —. s6. Hwilkct Utftag Herr Grefwen och Landt. marffalken tilkännagaf, tilläggandes, at i följe deraf Stats Utskottets hemställan wore bifallen. Högloft. Ridderskapet och Adeln ätffiljLes strax t derefter. !n kclem krotocoll! L. Lilver stolxs. TiS. 6?o Der; I Mgstk» Tisdagen den 8 Augusti. X rienum klockan Z9 förmiddagen.. Uplästes följande: Utdrag af ProLoeollet, hälle! i Högwordige Preste - Ständet den 2? S. D. Besiöts at följande til Ständet ingifne och nu upläfle Memoxialer ffulle til sina behöriga Utskott remitteras, nemligen: Ti! Banco - Utskottet.
Vidare då tackjernet ifrån de gamla bergslagerna kan på jernväg transporteras till sina vanli|a afnä - 394 Den 23 December f. m. mare för lindrigare kostnad än hittills, är deraf en följd, att stångjernstillverkningen står dessa sistnämnde billigare, och att, då deras försäljningspris bibehåller sig, eller stiger, vinsten för dem blir så mycket större. För landet i det hela kan det icke vara likgiltigt, om totala 'biverkningen höjes med ett eller annat 100,000 SkS", emedan, med det dagligen vexande behofvet af jern för den inrikes konsumtionen, exporten och landets vinst af utrikes handeln deraf är beroende. Men icke blott en minskning i sjelfva jernets egen transport-kostnad kommer bruksägaren till godo såsom fördel af jernvägarna; lian hemtar äfven deraf andra vinster som bidraga lill nedsättande af hans tillverkningskostnad. Med få undantag måste bruksidkaren köpa spanmål för sina arbetares och underhafvandes behof. Genom aflägsenheten ifrån de sädesprodncerande orterna nödgas han, i anseende till den långa och svåra transporten, betala varan ett par, tre r:dr högre, än den i produklions-orten i allmänhet gäller. Detta öfverpris graverar naturligtvis hans tillverkning, liksom det genom forsellönen förhöjda priset på saltvaror och sådana artiklar, hvilka vanligen hållas vid bruken till salu, har samma verkan. Hvad genom jernvägstransport i dessa utgifter besparas, blir naturligtvis också en tillökning i vinsten på tillverkningen. Samma fördelar, som jernlillverkningen hemtar, vinna äfven de öfriga grenarna af bruksrörelsen i mer eller mindre grad; och särskildt bör uppmärksamheten fästas å en artikel, som nu nästan icke alls ingår i rörelsen för samma ändamål, men som genom jernvägarne otvifvelaktigt skall komma att spela en stor rol, både i jordbruket och bergshandteringen, samt att i stora qvantiteter forslas orterna emellan; det är: beredning af gips samt kalkbränning, såsom gödningsämnen. Hvad beträffar fabriker och handaslöjder, inses lätt, att dessa icke kunna annat än hemta en stor vinst af jernvägarna och genom dem lifvas.
De underdåniga yttranden, som, pä nådig befallning, blifvit genom Kommerskollegium infordrade dels från Fullmäktige för sidenfabriksidkarne bär i hufvudstaden och dels från Stadens Handelsoch Ekonomi-kollegium samt dess för besigtning och värdering af egendomen utsedde Deputerade, utvisa: alt sidenfabriksidkarnes Fullmäktige på anförde grunder tillstyrkt nådigt bifall till den underdåniga ansökningen såvida fabriksidkarne, såsom ersättning för sin eftergift af de dem med appreteringsverket tillförsäkrade förmåner, tillätes att uppbära bela den erbjudna lösningssumman för att derigenom sällas i tillfälle alt, med tillskott af enskilda medel, i bufvudstaden inrätta ett fullständigt, tidens fordringar motsvarande appreleringsverk, hvilket det skulle åligga nämnde fabriksidkare att för sin räkning framgent underhålla; — att Handelsoch Ekonomi-kollegii Deputerade ansett egendomen icke kunna under nuvarande förhållanden uppskattas lill högre värde än 25,000 R:dr Banko; — att Handelsoch Ekonomikollegium, som funnit den erbjudna löseskillingen vara nog låg, hemställt att densamma mätte bestämmas till 25,000 R:dr Banko, äfvensom att Sidenfabriks-socielelen åtminstone i någon mån linge njuta ersättning för hvad den förlorade genom appreteringsverkets nedläggande; samt slutligen att Kommers-kollegium, jemte anmälan det Kollegium icke hade något alt erinra dervid, att den blifvande löseskillingen för Odelska egendomen med appreleringsverk, i händelse den kornme att lill nuvarande innehafvare öfverlåtas, finge disponeras såsom bidrag till inrättande af det fullständigare appreleringsverk. hvarom sidenfabriksidkarne uppgifvit sig vilja gå i författning, i fråga om anlagligheten al del erbjudna köpeskillingsbeloppet, förklarat alt, enär ifrågavarande egendoms öfverlåtelse lill Direktören Odel och hans efterkommande egt ruin med Expeditions-Etsk o 11 els Förslag till unden!. Skrifvelse J\':o 45. 81 med väsendtligt afseende å de af
Först om denna fråga, äfven på grundade skäl, blifvit nekande besvarad, synes det slut, hvartill Utskottet nu kommit, hafva varit fullkomligt rigtigt. I utlåtandets nuvarande skick är motsägelsen allt för påfallande: å ena sidan erkännes det vara af den yttersta vigt för landet att snart erhålla jernvägar, men å andra sidan uppskjutes hela frågan lör en lid af nära 3 år, utan att del dock visas, det uppskofvet är af någon nödvändig-: hel påkalladt. En sådan nödvändighet kan jag för min del lika så litel inse, som Utskottet kunnat framlägga några verkliga grunder derför; — och ehuru det ingalunda är min afsigt att bestrida Utskottets åsigt om behofvet af ytterligare noggranna och utförliga undersökningar i afseende på Sveriges blifvande jernvägssystem i dess helhet, tror jag mig dock hafva anfört tillräckliga skäl för den öfvertygelsen, ali denna sak redan nu bör anses' så tillvida förberedd bär i landet, alt Rikets Ständer, utan fara alt begå eli förhastande, kunna för närvarande besluta och bevilja erforderliga medel till att begynna anläggningen af jernvägs-stamlinier i någon riktning. Då jag instämmer i förra delen af Utskottets yttrande, i hvad det rörer nyttan och beholvet af jernvägar för vårt land, kan jag ej underlåta att för denna åsigt här antora ett ytterligare skäl, som synes förtjent af den största uppmärksamhet. Det be slut Rikets nu församlade Ständer efter ali sannolikhet komma att fatta i afseende på förändring i grunderna för tillverkningen af bränvin, kommer otvifvelaktig! att mäktigt inverka på ej mindre landets hufvudnäring, åkerbruket, än i allmänhet dess ekonomiska och industriella förhållanden. Med denna förändring åsyftas hufvudsakligen det ändamål, alt inskränka den hittills allt för stora tillverkningen af nämnde vara; hvilket ändamål Rikets Ständer ansell kunna vinnas genom bränvinsbränningens skiljande från jordbruket.
I följd häraf torde omröstningar få anställas, enligt följande voterings-propositioner: a) »Den som vill, alt aflöningen för Öfverste-Iöjtnanten vid Lifgardet till häst bestämmes till 4,500 R:dr R:mt, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer nämnda aflöning att uppföras med 5,000 R:dr samma mynt.» b) »Den som vill, att aflöningen för Andre Majoren vid Lifgardet till häst bestämmes till 4,000 R:dr R:mt röstar Ja; Stats-Utskottets Memorial M 149. 11 Den det ej vill, röstar Nej; Yinner Nej, kommer nämnda aflöning att uppföras med 4,500 Ridr samma mynt.» 21:o. Utskottets uti 18 punkten mom. d afgifna yttrande, hvaruti Utskottet afstyrkt Kongl. Maj:ts förslag om beviljande af ny lön till belopp af 500 R:dr för en Sqvadronspredikantvid Lifgardet till häst, är godkändt af Borgare-ståndet, äfvensom af Bonde-ståndet, derigenom att detta Stånd, såsom förut är nämndt, beslutat bibehållande af nuvarande lönestat. Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet hafva deremot beviljat den nya lönen med det belopp, Kongl. Majit äskat. För omröstning i denna fråga, föreslår Utskottet följande proposition: »Den som anser, att den af Kongl. Majit äskade lön, 500 Ridr Rimt, för en Sqvadronspredikant vid Lifgardet till häst icke bör beviljas, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer en sådan lön att å Stat uppföras.» 22:o. Enahanda är förhållandet med det förslag, Utskottet uti 20 punkten mom. a afgifvit, innefattande afstyrkande af Kongl. Majits Nådiga framställning om beviljande af ny lön till belopp af 500 Ridr för en Bataljons-predikant vid Svea Lifgarde.
Landet icke in’nehafva jord eller fastighet: hvarjemte Kongl. Maj:t i Nåder förordnat, det Kammar-Rätten må äga, att för bevarandet af Reser vations-Krafvens verkan, utfärda beslut i derstädes anhängiga hit hörande Anmärkningsmål, och desse Beslut till Landsorterna afsända, med förständigande åt Kongl. Majus Befallningshafvande, att låta verkställigheten af de samme förblifva hvilande, till dess ytterligare derom i Nåder stadgas. Men då Kongl. Maj:t ansett 3 §. 3 Morn.' af Dess; i enlighet med Riksens Ständers hemställan, under deri 13 Juni 1810 utgifna Nådiga Förordning böra tagas i den mening att, bland Ståndspersoner med flere å landet, som ej äga eller besitta jord, inge andre än de, som åstundade utöfva Bränqvins-bränning och dertill sig anmält, kommo att erlägga meranämnda afgift af 8 skur för. personen, hvilket äfven hela ställningen af denna §. och orden ’’jemte Panne-afgiften’ utmärka, fastän den korrta och sammandragna berättelsen i Riksdags-beslutel för an Rihttng till Riki-St, Prot. 18*7—tSiS. liwa Sami, N:r {)> lO.' 66 Konungens Ned. Propositioner. ledt en annan tolkning, har Kongl. Majit likväl, i betraktande af den Riksens Ständer förbehållna rätt, att i Beskattnings-frågor sjeKve besluta, pröfvat lämpligast, att medgifva ofvanberörde anstånd endast intill dess Riksens Ständer blefve, vid inträffande Riksdag, i tillfälle, att öfver förevarande ämne sig yttra.
Hennes far, kejsar Karl VI, spelade så skickligt klavér, att hofkapell-mästaren Fux trohjertadt försäkrade honom: » Ers majestät kan i sanning fylla min plats som kapellmästare *, hvartill kejsaren svarade: » Jag tackar honom, min käre kapellmästare Fux, men jag är belåten med den plats jag redanhar. » Maria Teresia sjelf skall ha sjungit förträffligt, och hennes fyra äldsta döttrar sjöngo och spelade, såsom musikhistorikern Burney berättar, » ganska bra för att vara prinsessor. » Här var lille Mozart som barn i huset, klef upp i den feta kejsarinnans knä, tog henne om halsen och kysste henne, och blef kyst och smekt tillbaka. Men i synnerhet fäste han sig vid yngsta prinsessan, Marie Antoinette, som å sin sida ej tycktes okänslig for hans beundran. Snillets och barnaoskuldens förenade makt öfvervunno sjelfva hof-etiketten. För att dock all god ordning ej skulle åsidosättas, erhöll lille Wolfgang galadrägt: guldgalonerad frack med utstående breda skört och uppslag, ned till knäna gående väst, en liten, trekantig hatt, och värja vid sidan. Dertill pudradt hår, som slöt i en stor pung i nacken. Då hände sig en dag, när han sprang omkring i hofsalarae, ledsagad af de båda yngsta prinsessorna, att han halkade och föll på det bonade golfvet. Den äldre prinsessan låtsade ej om missödet, men Marie Antoinette skyndade ifrigt att hjelpa honom upp. » Ni är god », sade han, » jag vill gifta mig med er ». Hon ilade genast att förkunna detta åt sin moder, som kallade på Wolfgang och frågade om orsaken till det smickrande anbudet. » Min tacksamhet », svarade den lille högtidligt. Marie Antoinette var då sju år. Hon föddes den 2 no v. 1755. Hennes odödlige friare var blott sex år. När Mozart 1778 andra gången besökte Paris, hade Marie Antoinette i fyra år varit Frankrikes drottning. Hon gynnade med sitt inflytande Gluck i dennes epokgörande konstnärstvekamp med Piccini. Gluck hade varit hennes lärare i musik.
Ämnet är rikt och manar till fullföljande. — Vi anföra emellertid nu några biografiska data öfver dem som denna gång icke kunnat bli utförligare hågkomna.Georg Jacques Danton, revolutionstidens kanske förnämste statsman, född 1759, var 1788 advokat i Paris. Af kolossal kroppsstorlek och begåfvad med stentorstämma, deltog han i början af revolutionen i de revolutionära rörelserna samt utöfvade stort inflytande på folket på gatorna. Det blodiga upploppet den 10 Augusti 1792 (stormen på Tuillerierna), som gaf franska kungadömet nådestöten, leddes af honom. Sedan lät han utnämna sig till justitieminister och blef för en tid Frankrikes mäktigaste man. Men nu nalkades den tyska hären. Danton ansåg att man borde skrämma rojalisterna för att hejda fienden och i den historiskt namnkunniga septembermassakern år 1792 af-lifvades en mängd inspärrade rojalister till ett uppgifvet antal af 1,089. Han invaldes i konventet och afgick — jemte Lacroix — som kommissarie till Belgien, der han enligt ett ofta upprepadt, men ej fullt bevisadt påstående gjorde sig skyldig till stora utpressningar. 1793 ge-nomdref han i konventet upprättandet af revolutionsdom-stolen och blef s. å. ledamot af välfärdsutskottet. I detta medverkade han till girondisternas fall. Men slutligen utbröt i full låga fiendskap mellan honom och Robespierre. Danton häktades den 31 Mars och afrättades den 5 April 1794. — Beträffande Danton hafva vi förhoppning att längre fram erhålla en framställning, som kommer att göra rättvisa åt hans stora egenskaper. Honoré Gabriel Victor Riquetti de Mirabeau, berömd fransk talare och politiker, var född 1749 och egnade sig som ung åt militärståndet, men öfvergaf det sedan han kommit i oenighet med fadren samt bannlystes till en småstad. Här författade han i hemlighet sin &gt;£ssat sur U despotisme ». Han inspärrades nu på slottet If och derefter på fästningen Ioux; flydde sedan till Holland, inen upp-täcktes och fördes till slottet Vincennes.