Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Remiss till Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet af Riksdagsmannen Johan Magnus Wessing* Memorial, rörande en friare Brännvinsbränning. Den 4 April. Remiss till BancoUtskottet af Riksdagsman, nen från Blekinge Pehr Pehrssons Memorial om Lån för billig renta mot säkerhet i fast Egendom , till Jordbrukets förbättrande. Remiss till BancoUtskottet af Riksdagsmannen Olof Bruhns från Malmöhus Län Memorial, angående en väl inrättad och gagnande JordiruksBank. Remiss till Allmänna Besvärsoch Oeconomie« Utskottet af vice Talmannen Anders jfansson Hjckerts Memorial, angående Rentetagares och Rentegifvares inbördes rättigheter och skyldigheter. Remiss till BevillningsUtskottet af Riksdagsmannen från Westerås Län Oloj Olssons Mernolial, angående förändring i vissa delar af B&* villningsFörordningen. Alla dessa nu upplasta ProtocollsUtdrag lades till handlingarna. Upplästes och godkändes förslaget till en underdånig Skrifvelse till Kongl. Maj:t, rörande den tilläggning i Ständers JustitiseOmbudsmans Instruction, att JustitiasOmbudsmannens diarier måga för ConstitutionsUtskottet uppvisas. Upplästes ett Memorial från ExpeditionsUtskottet, af den i. April, hvaruti Utskottet, Den 4 April. i anseende till de trägna göromål, som Utskottet åligga, i synnerhet vid den tid , då eu myckenhet besuit af Riksens Ständer hinna fattas , anhåller, det måtte Utskottet tillåtas att , i den mån göromålen ökas och tillväxa , ytterligare, utom den i Riksdagsordningen föreskrifna Betjening, få, efter behoivet, antaga en eller tvänne Cantzlister. Föreslåendes Utskottet tillika, att berörde Betjening ej må räkna dagtractamente eller arfvode från läng. re tid, än behoivet af dess antagande framdeles kan inträffa. Lades på bordet.
Kuylenstjerna, Carl Johan Gammal, dess yttranden: I. 416; II. 122; V. 57. Kyrkans och Folkskolans medel, angående anställande inom hvarje församling af särskild Kassaförvaltare af —: B. IV. 313, A. 490. Kyrko-byggnad, angående rättighet för lörsamlingarne att använda skog å preste-bostnllen till —: B. V. 240, 278, A. 278. Kyrko-byggnaden i Christinehamn, angående gjord underdånig framställning om ytterligare låne-understöd för —: I. 233. 327; B. VI. 381; VII. 133, 143, A. 147; B. IX. 112, 151, A. 126 — It — 151; B. XI. 4, 118, A. 118, B. 281- — en inbjudning i ämnet från Välloflig» Borgare-Ståndet: se Inbjudningar. Kvrko-byggnaden i Kungsbacka, angående bidrag af allmänna medel till —: B. VI 381; VII. 133, A. 133. ■— i Ullervads församling af Skara Stift, angående låne-understöd till —: B. VI. 381; VII. 133, A. 133. Kyrko-byggnader, angående anslag af allmänna medel till understöd för kyrko-byggnader, i stället för nu brukliga kollektoch stamboks-insamliugar: B. X. 285, 293; XI. 117, A. 117. Kyrko-byggnads-lån, angående eftergift å ett Knäreds församling i Hallands Län beviljadt —: B. VIII. 1)0, 165, A. 165. —, angående föreslagen eftergift och afskrifning af ett Markaryds församling i Kronobergs Län beviljadt —: B. VIII. 90, 165, A. 165. Kyrko-handbok, nv, och nva Prediko-texter, angående förslag dertill: I. 116, 121. R 122: B. III.
Vill någon väcka fråga, alt annan utskänkning, än den, som kan gästgifveri tillkomma, må i socken å landet fä idkas; gore derom framställning hos socknenämndens ordförande före utgången af Mars det är, då försäljningen skall börjas. Socknenämuden afgifve deröfver yttrande innan slutet af April med utsättande, i händelse bifall till utskänkningen tillstyrkes, af den trakt, hvarinom det må ske, hvarefter yttrandet lill kyrkoherden öfverlem nas. Denne inhemte, innan Maj månads utgång, på socknestämma, som blifvit två söndagar å rad pålyst, socknemännens utlåtande i ämnet. Varder framställningen af både socknenämd och socknestämma ogillad; förfalle frågan. Har åter endera eller begge bifall tillstyrkt, sände, inom 3 veckor från det socknestämma blifvit hällen, kyrkoherden socknestämmo-protokollet och socknenämndens yttrande, jemte eget utlåtande i ämnet, tili Konungens Befallningshafvande in. Konungens Befallningshafvande fatte deri sitt beslut och gifve det socknenämndens ordförande tillkänna. Fråga, huruvida i sådan ordning tillkommen utskänkningsrätlighet bör upphöra, sedan tiden för dess tillvaro tilländaIupit, skall likaledes väckas och hehandlas. Tillstyrka både socknenämnd och socknestämma att rättigheten skall indragas; förblifve dervid. Har åter endera eller begge upphörandet afstyrkt; insände kyrkoherden socknenämndens yttrande och socknestämmoprotokollet, jemte eget utlåtande, till Konungens Befallningshafvande, som ege i ämnet besluta. Der fråga uppstår, att rättighet till minuthandel med bränvin i socken må beviljas eller ock Bil. N:o 2 till Särsk. Utsk. Bet. N:o i 3. 5 beviljad sådan rättighet upphöra, förfares på lika sätt, som om utskänkning nu stadgadt är. §. 14. Mom. 1. Af skäl, som vid 10 §. anförde äro, yrkar jag, att ifrågavarande moment måtte blifva så lydande:
Då Riksstaten nu upptager för indelta Arméens vapenöfningar ett belopp af 650,000 Rdr årligen såsom Reservationsanslag, sedan för samma ändamål ett Förslagsanslag å 596.000 Rdr under statsregleringsperioden 1858 —1860 varit årligen beviljadt, har Krigs-Kollegium, — jemte erin - ran, att i anseende till den betydliga stegring som inträffat i prisen å proviantoch furrage—artiklar både före och synnerligast efter den tid, eller mot slutet af år 1856, då Kongl. Maj:t afgaf Sin proposition till Rikets Ständer om anvisande af sistberörda summa, grundad på 15 års medelpris, men med beräkning af den utsträckning i vapenöfningarne, som tillika af Kongl. Maj:t föreslogs, redan denna summa befunnits otillräcklig och måst öfverskridas, hvilket anslagets natur äfven medgaf, — fästat Eders Kongl. Maj:ts uppmärksamhet derpå, att sedan Rikets senast församlade Ständer beslutit uppföra detta anslag under reservationstitel till ett förhöjdt belopp, hade den vidtagna förändringen af anslagets natur, vid det förhållande att förhöjningen icke motsvarat den kostnad, hvartill vapenöfningarne skolat uppgå, om de ordnats i full öfverenstämmelse med den af Kongl. Maj:t föreslagna och al Rikets Ständer år 1858 gillade plan, verkat derhän att de i Kongl. Reglementet, angående indelta Arméens och Reväringsmanskapets marcher, möten och mönstringar, den 14 September 1858 föreskrifna vapenöfningar med regementenas och corpsernas gamla stam måst under åren 1861 och 1862 inskränkas till kortaretider, än som i berörda Reglemente finnas utstakade. Då vidare nämnda Reglemente, hvars föreskrifter i afseende på arten och tiderna för de särskilda vapenöfningarne äro öfverensstämmande med Kongl. Maj:ts af Rikets Ständer gillade förslag, icke undergått någon förändring i denna del, har Indelta Ar - méens vapenöfninqar. 22 Bil. N:o 3 till Kongl. Maj:ts Nåd.
Han har erinrat sig, att Sverige af en besynnerlig slump ännu är monarki, att det varit det i nå' gi a tusen år, och att måhända folket — skrikarne i Stockholm undantagne, åja! — men folket icke ännu är beredt att förvandla det till republik. Hr Nordensköld har erinrat sig, att vi ännu hafva en Konung. Han har föreslagit oss en öfre kammare, deri jag åtminstone ser någon skymt till återhållande kraft. I de 2tne andra förslagen finnes icke någon sådan. Der är representationssättet handlöst öfverlemnadt åt passionetnes välde, till en påföljd, som icke är svår att förutse. Vi hafva ännu ett Sverige, mine herrar! men vi skulle erhålla ett Portugal, ett Spanien, ett Polen. Jag anhåller, att vi få votera om Frih, Hamiltons förslag, och afven att vi må få votera om Hr von Hartmansdortfs förslag. Men hos Hr Landtm, anhåller jag vördnadsfullt, att Amiral Nordenskölds förslag icke må alldeles läggas ad acta. Han har troligen afgifvit det, i hopp att det skall komma under öfverläggning. Det är väl ingenting billigare än att R. o. Ad. åtminstone må få höra det, och för min del anhåller jag ödmjukast derom. Men innan jag nedstiger, utber jag mig att få göra en ytterligare erinran emot det för - Den 27 Octo ber e. ra. 265 förslag, som nu är föremål för öfver läggningen. Der råder en besynnerlig benägenhet all förgäta stfindsegenskapen. Der är tillåtet att gifva fullmakt åt andra, än dem, sorn äro adelsinän. Jag frågar: om nu T^:delar af de rum, som voro distinerade åt adelsmän, uppfyllas af personer, som icke äro adelsmän, — huru ärligt är ståndsprincipen då bevarad? Jag ber att ännu en gång få nämna ordet ärligt, ulan att jag derföre menar, att icke Baron Hamilton är ärlig. Han är en bland de hederligaste karlar jag någonsin känt. Han har min fullkomligaste högaktning, men jag måtte väl få tala om hans förslag, som i min tanke icke blir hvad han sjelf åsyftar.
St., sedermera af välvilja för de betalningsskyldige ej velat för sin del utkräfva hvad Staten tillkomme af dessa medel; afvaktar jag med tillförsigt, att R. o. Ad. skall fatta det med Ståndets värdighet, dess följdriktighet i handlingssätt, dess ordhållighet mot Statens tjenstemän, dess rättsoch billighets-kånsla, dess noggrannhet i antagna principers tillämpning på förevarande fall, mest öfverensstämmande beslut. 138 Den 26 Augusti. Hr von Hartmansdorff: Hvad min jäfvighet beträffar, får jag förklara att, med den kännedom af ifrågavar:de advokat-fiskalsernbeles vigt, hvilken min egenskap af KammarRms president medförer, jag ansett det vara min pligt, icke blott att söka förhindra orättvisas begående mot tjenstens n. v. innehafvare, utan äfven förekomma Kronans skada för framtiden genom förringelse af de löneförmåner, som sysslan åtföljer. Jag beklagar, att andra embetsman icke bysa samma tänkesätt, ty samhället torde få umgälla del. Af hr von Troils yttrande kan jag icke draga annan slutsats, än att den värde ledamoten anser hr Printzensköld böra med en bot af 4,900 R:dr bestraffas för det han dristat sig åberopa en rättighet, hvilken flere med honom finna vara fullt lagenlig. Kan R. o. Ad. godkänna ett dylikt förfarande? Ofverläggningen förklarades härmed vara fulländad, hvarpå Hr Gr. o. Landtm., efter först till bifall och sedermera lill återremiss af Utsk:s förevar:de Utlåt, framställda propos:r, hvilka proposubesvarades med blandade Ja och Nej, framställde propos. till bifall derå, samt, sedan svaren härvid utfallit med starka Ja jemte mänga Nej, förklarade del han ansåg Ja hafva varit öfvervägande. Efter härvid af Hr von Hartmansdorff och Frih. Cederström begärd votering, upläsles till justering och godkändes följande voter:s-propos. Den som bifaller StatsUtsk:s Utlåt.
Hundarne inhystes i rymliga kättar (i stallet trädde ännu större spiltor i dessas ställe), halm i tillräcklig mängd gafs * dem att ligga på (många egare sände för detta ändamål filtar, kuddar o. d. ), vatten och mat bestodos, så ofta det behöfdes, och vårdarne tillstaddes (ja, tillsades) att då och * Vid den nugot längre fram på denna sommar hållna hundutställ-nixjgen i Köbenhavn lära hundarne hafva fått ligga ute under ett skjultak och på blotta marken.då föra ut hundar att motioneras på den inhägnade, rymliga gården eller utanför ridhuset på sjelfva » Gärdet ». Spratts Dog-Cakes, hvilka enligt vitnesbörd af både inoch ut-ländska auktoriteter äro en lämplig och nyttig föda för hundar, gåfvos dem till mat. Derjemte var det (hvilket till och med på förhand meddelats i tryck och flitigt omtalades af komiterade) egarne tillåtet att sända annan mat (kött, mjölk m. m. ) till sina hundar; af denna tillåtelse begagnade sig också många personer. Att komiterade visst icke visat någon likgiltighet med hänsyn till hundarnes underhållande, framgår deraf, att de på flera håll, hos slagtare, på restaurationer o. s. v., hört sig för, om icke mat kunde erhållas derifrån åt hundarne, men att de på sina förfrågningar i detta hänseende fått afslag. Som utväg att låta koka mat åt den stora massan utstälda hundar ej kunde beredas, åter„ stod ingenting annat än att använda Spratts hundbröd, som anskaffades i så riklig mängd, att en del blef öfver, oaktadt äfven somliga af de främmande vårdarne torde hafva smakat på det samma. Dessa främmande vårdare kunde med några iä undantag saklöst hafva varit borta, ty de voro i allmänhet tafatta, lata, delvis supiga och sökte undaudraga sig de » föreskrifter, som af komiterade eller deras ombud meddelas », hvilkas föreskrifters efterkommande var ett vilkor för fritt tillträdes lemnande till utställningen åt ifrågavarande personer. (Klander har uttalats, emedan ej tillräckligt många sängplatser funnos åt dessa värdare.
Under förmälan att, enligt de uppgifter som i officiel väg ingått, tillverkningskostnaden i Nordamerikas förenta Stater för kanoner af den kaliber, hvarom här vore fråga, utgör mera än 20,000 R:dr, i jemförelse hvarmed det pris som af Finspongs styckebruksegare nu sednast betingats icke syntes obilligt, har, i förevarande, den 27 sistlidne Oktober till Rikets Ständer aflåtna nådiga Proposition (infördunder N:o 15 i lista Samlingen af Bihanget till Riks-Ståndens Protokoll), Kongl. Majit, med afseende å angelägenheten deraf att inom vårt eget land snart tillvägabringas en tillverkning, hvarigenom icke allenast Flottans tornfartyg, utan ock Rikets fästningar kunna med full tidsenlig bestyckning förses, och då det ifrågavarande förslaget syntes vara af beskaffenhet att kunna antagas under förbehåll, att nöjaktig säkerhet ställes för såväl förlagslånets ofördröjliga användande till afsedt ändamål som öfriga nödigblifvande vilkors noggranna fullgörande, föreslagit Rikets Ständer att såsom extra anslag bevilja det för omförmälda förlagslåns utgifvande erforderliga belopp, Nittio Tusen Riksdaler Riksmynt, att utgå genast eller så snart som möjligt efter ingången af år 1866. Efter erhållen remiss å denna nådiga Proposition, har Utskottet, som här ofvan redogjort för hufvudsakliga innehållet af såväl nämnda nådiga Proposition, som de handlingar i ämnet, hvilka från Kongl. Sjöförsvars-departementet hållits Utskottet tillhanda, ansett sig böra, med afseende å de af Kongl. Majit anförda förhållanden och under förutsättning att i det blifvande förlagskontraktet, bland öfriga i den nådiga Propositionen antydda vilkor till betryggande af det med ifrågavarande kanontillverkning afsedda ändamål, jemväl kommer att införas förbehåll om de nödiga befunna verkstadsförändringarnes fullbordande inom den tid, som vederbörande myndighet finner skäligt bestämma, till förevarande nådiga framställning tillstyrka Rikets Ständers bifall; och hemställer alltså Utskottet, Bih. till R. St.
Ståndet, som bifallit Utskottets, genom Betänkandet N:o 66, framställde, och i Utlåtandet j\:o 126 vidhållna förslag, fann nu, sedan Höglofl. Ridderskapet och Adeln antagit den gjorda inbjudningen, i följd hvaraf den föreslagna voterings-propositionen ansågs förfalla, samma Memorial icke påkalla annan åtgärd, än att till handlingarne läggas. S. D. Föredrogos ånyo och Liföllos Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens följande Betänkanden: ]N:o 23, i anledning af väckta frågor örn förändring i skyldigheten att bygga och underhålla vägar och broar; N:o 24, i anledning af väckt fråga om fri tång-tägt å hafs-stränder o o o na; och N:o 25, i anledning af väckt motion, angående föreskrifters meddelande i afseende å huse-syner å klockarebohl. S. 13. Föredrogos ånyo Con-titutions Utkottets sedan den 30 December sisth å bordet hvilande följande Memorial till Rikets Ständer: N:o 69, i anledning af återremisser på Memorialet, N:o 45. Ståndet, som till grundlags-enlig behandling antagit N:o 45, gillade den i N:o 69 uppgifna voterings-propositionen. JS!:o /(), i anledning af två Stånds återremiss på Memorialet N:o 55, och med förslag till delning af 25:te §:n Regerings-Formen, samt ändrad ordaings-numer af 22, 23 och 24 §. §. och 25 §., l:sta perioden RegeringsFormen. Gillades. N:o 71, angående förloppet af voteringar inom Förstärkta ConstitutionsUtskottet. Lades till handlingarne. N:o 72, med förslag till ändring uti l:sta §. 9 mom. Tryckfrihetslagen. Antogs, såsom hvilande lill Grundlags-enlig behandling vid nästa Riksdag. N:o 73, med föreslående af ett tillägg i 1 §. 9 mom. Tryckfrihetslagen.
Lånsökanden anser en eller annan af omföYmälde handlingar mindre behöflig. Då Motionairen icke uppgifvit någon visa händelse, der Banco-Styrelsen skall hafva ingått i någon för mycket omständelig och tilläfventyrs öfverflödig granskning af Lånehandlingarne, har han icke eller lemnat Commissarierne tillfälle att utreda, i hvad mer eller mindre nion Commissarierne haft en i Författningarne och omtankan för Bankens säkerhet grundad anledning att förfara på sätt de gjort. Den som icke känner stadgandet i 17 Gap. ti §. Handels-Balken, att Inteckningar, hvilka äro gifne å ett och samma Härads-Ting eller å en Rådstufvudag, medföra lika betalningsrätt, torde anse onödigt, att ett Gravationsbevis förklaras ofullständigt, för det utgifvaren deraf 011- derlålit utsätta, å Landet, att Tinget är slutadt. och aflyst, och i Stad, derest beviset är daterad! samma dag som Inteckningen, alt Rättegångs!faiman är förliden och Domstolen Banto-ti t skottes Utlåtande, ffy 37»' 25 Domstolen åtskiljd; likasom någon annan torde finna öfverflödigt, att Köpebref och Köpe-Contract infordras, då Fastebref är vordet företedt, ehuru förstnämnde handlingar kunna innehålla sådane inskränkningar i Lånsökandens både egande och nyttjande rätt, som i betydlig mon inverka pä Långifvarens säkerhet/’ Hvad Commissariatet sålunda anfört; linner Baneo-Utskottet vara på goda skäl grundadt, och anser följaktligen någon åtgärd i anledning af den i Motionen gjorda framställning, hvad grunderne för Lånehandlingars granskning beträffar, för närvarande ej vara att vidtaga. Döck skall Utskottet, vid upprättande af Reglementariske föreskrifterne för Banco-Styrelsens åtgärder, så i detta som öfrige hänseenden, städse vara derpå betänkt, att för Låntagare må beredas all den lättnad, som med Bankens nödiga säkerhet står att förena. Stockholm den 3 Mars 11829, Bih. till Rits. St.
Boye anfört, kan jag ej annat än ogilla de skäl för en motsatt mening, som i IJtskts sednare betänk, finnas upptagna, nemi. att det ej skall vara någon olikhet emellan BondeSlts och de öfriga Ståndens Secreterare. Utan afseende på de förändringar, som TJtsk. påstår hafva ägt rum i hänseende till behofvet af secrelerarens biträde, så äger, så länge grundlagen är gällande, — och grudlagen skola vi dock lyda, — secreteraren i BondeSt. helt andra åligganden än de andra Ståndens secreterare, hvilka endast hafva den visserligen ganska besvärliga och maktpåliggande skyldigheten, besvärlig, det erkänner jag isynnerhet hos R. o. Ad., att föra protoeoliet och tillse att dervid allt går riktigt och ordentligt till. Deremot äger secreteraren i BondeSt. ett särskildt åliggande. Han är nemi. satt vid sidan af talemannen för att tillse att allt går lagligt lill, han är ett slags biträde åt talmannen och har derigenom ett inflytande på sjelfva Ståndets öfverläggning sig i grundlagen lemnadt, hvilket icke de öfriga Ståndens secreterare äga. Detta är ett förhållande, som jag tror vara så vigtigl, att det påkallar att en skilnad bör och mäste äga rum i afseende på hans aflöning jemförd med de öfriga secreterarnes. Derjemte, livad det skälet angår, att för närvar. BondeSt:s secreterare skall vara bosatt i Stockholm, så lärer det icke gälla för den nuvar. secreteraren, ty attdömma efter hans embete såsom lagman, är hans bostad på landet. Af alla dessa skäl instämmer jag med Frih. Boye deri, att han hör hafva 4°° r:dr, då secreterai ne i de andra Stånden hafva 3oo r:dr i månaden.
Emedlertid är det ej underkastad t tvifvelsmål, att utväg borde finnas att bestraffa sådana om Konungen och hans gerningar vanvördliga uttryck, som väl icke kunna benämnas lasteligt tal, men likväl äro oförenliga med det anseende och den vyrdning hvari Statens Öfverhufvud bör hållas, i Synnerhet uti vart land, hvarest menigheten af ålder hyst och ännu hyser så vördnadsfull begrepp om Konungens person. Erfarenheten har visat hvilka olägenheter, som häraf uppkommit. Så vida llof-Cancellers-Embetet icke ville lemna sådana förbrytelser utan åtal, till hvilkas bestraffande, under deras rätt» namn, det på förhand kunde veta, att Jury icke skulle lemna sitt biträde af skäl, som redan äro angifna, måste det på en omväg gå till målet. Detta kan ske och har skett på t värme serskilda sätt; det ena, medelst en anklagelse för lögnaktiga uppgifter ocli vrängda framställningar, och det andra, medelst utöfvande af den Hof-Cancelleren medgifna Indvagningsmagten. Det voré önskvärdt, att ingendera hade behÖft anlitas, emedan bägge måste, förr eller senare, leda till ett undergräfvande af sjelfva Tryckfriheten. Lagstadgandet om vrängda framställningar är så mångtydigt, och kan erhålla en sådan utsträckning i tillämpningen, att, derest en gång den lagtolkningsmethod hinner stadga sig, det är användbart i alla de fall, då något annat ej är att tillgå; så gifves i sjelfva verket ej mer någon säkerhet för skriftställare, äfven med vedliga afsigter. Hvad åter angår Indragningsmagten, som, efter hvad bekant är, tillkommit af behofvet att afhjelpa bristen i Tryckfrihetslagen på tillräckliga motvigter emot den periodiska pressens förmåga att, genom vanställande af vigtiga politiska förhållanden eller händelser, i någon viss tidpunkt, förvilla sinnena; så kan den, under tillämpning af de i öfrigt ulöfningen stadgade grunder, lemna sådant rum åt godtycket, att In - dragnings - R.
Huru i all verlden hänger detta ihop.« (Ställer sig vid dörren, med örat lutadt mot låset.) Fjerde uppträdet. (Kammarfrun Ramströms rum. Klockan slår 8.) Olivia upphör med sitt arbete, under det hon ser på klockan; derefter fortsätter hon sin tambursömnad. «Jag måste skynda att få detta färdigt; ty nu blir vakten min så snart drottningen farit till aftongillet hos hertiginnan, och sedan får jag ej tid att göra något åt mig sjelf en hel lång månad. — Den styggen Bethén, som ej kunde gifva sig tålamod till en annan gång. Jag nödgades lofva honom, att få bese hennes sängkammare i qväll, när drottningen begifvit sig bort, och han är af det folket, som snarare inställer sig förr, än senare, än han sagt. — Det vore likväl förtretligt, om han funnes här, då den afträdande kammarfrun kommer hit med nycklarna till rummen. Hon kunde inbilla sig och sprida ut, att han vore min älskare; och det skulle passa bra illa, isynnerhet nu, sedan min kära man börjat qväljas af svartsjuka. — Den beskedlige magistern ser nu också så grymt förälskad ut, att man ej kan misstaga sig på hans hjertas belägenhet. Ingen anar naturligtvis, att det är drottningen sjelf, han dyrkar, och den som träffar honom här inne, skall derföre nödvändigt tro, att hans ömma låga gäller mig. — Det är synd, att hans inkomster skola vara så små; ty af naturen är han ingen gnidare. Huru litet han har, är jag dock nästan säker på, att jag får mer af honom för hans enda lilla förtroende, än Badin af hertigen, den snåljåpen, för alla de fjät, han löper åt honom i sådana ärenden. — Ah, se välkommen, min sötaste Ulla! hvad jag längtat efter dig! Jag har räknat minuterna.« – «Och jag« – svarar den inkommande kammarfrun – «är mer än belåten att få till dig afträda den ledsamma vakten.