Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S. D. Föredrogos å nyo Stats Utskottets Utlåtanden : N:o 406, öfver anmärkningar vid Betänkandet, N;o 355, i anledning af Kongl. Maj:ts| Nådiga Proposition, angående medel för undsättningar i svårare missväxtår: Utskottets tillstyrkande i i:sia punkten bifölis, hvaremot 2 och 3 punkterna afslogos; N:o 407,. öfver anmärkningar vid Betänkandet, N:o 388, i anledning så väl af Kongl. Majus Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, rörande en uti staden Wenersborg inträffad eldsvåda, som Kongl» Majus sedermera till Rikets Ständer affåtne Nådiga Proposition, angående låneanslag till återuppbyggande af nämnde stad: Ståndet fann för godt att, med frånträdande af sitt förut fattade beslut, bifalla delta Utlåtande; jv:o 4o8, i anledning af Fullmägliges i Riksgälds-Contoret skrifvelse, med hemställan om dispositionen, så val af Lappmarks-Ecclesiastik-fondens till bemalde Contor levererade capital-tillgångar, som af tvenne andra Cassors intecknade fordringar, bifölls. 30 Trot. Utdr. d, 16 Fehr. \S35 S. D. Föredrogs å nyo Expeditions-ZJt skottets Memorial, N:o st, med aflemuande af förslag lill Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, hvari serskildt anmäles, det rättelse erfordras uti Rikets Ständers aflåtne underdåniga skrifvelse af den 5 sistlidne Januarii; gillades. S. D. Föredrogos å nyo Constitutions-Utskottets Memorial, N:o 84, med förslag till ändring och omflyttning af i mom. 56 §. Regerings-Formen, samt jemkning i dess 8i äfvensom i 29 §.
Hafva de väl afgångsbetyg från detta institut, hafva de sedan icke svårt att få platser; så t. ex. hafva två af de utexaminerade kvinnliga eleverna fått anställning i botaniska trädgården i Edinburgh; två andra i trädgårdarne i Kew nära London, flere af de öfriga hafva fått platser på stora adelsgods; ja, efterfrågan på kvinnliga trädgårdsmästare är så stor i England, att den ännu ej kan tillfredsställas. De flesta af dessa kvinnliga trädgårdsmästare tillhöra de bildade klasserna. — &gt; Det har visat sig, att, oaktadt studentexamen och andra lärdomsgrader uppnåtts af kvinnor, de dock icke tvekat att knyta det äktenskapliga bandet och, hvad mer är, sådana kvinnor ha blifvit riktigt duktiga hustrur; jag vill tro, att o m en kvinna utbildat sig i trädgårdsyrket, skall hon icke därför bli sämre kvalificerad för äktenskapet, utan tvärtom; blir hon bosatt på landet, så får hon vanligen god användning för sitt vetande, och kommer hon att bo i en stad, så har den tid, hon användt till trädgårdsarbete, ej varit bortkastad, ty den har tillfört hennes kropp en spänstighet och styrka, som endast den välgörande rörelsen i fria naturen kan skänka; o m hon för den hemgiften i boet, bör hennes blifvande make ej ha skäl att beklaga sig. — Sedan ofvanstående blef sagdt, har Fredrika Bremer-förbundets trädgårdskommitté haft glädjen emottaga löfte om flere platser för kvinnliga trädgårdselever; o m till denna framgång lägges den omständigheten, att de nu i arbete varande trädgårdsarbeterskorna ständigt gifva prof på flit, ordning och allvar samt själfva vitsorda den fysiska styrkans märkbara tillväxt, så synes det mig, som om den kvinnliga trädgårdssaken nu lagt en grund, på hvilken i framtiden vidare borde kunna byggas. MARIA BOLIN. Till detta kan redaktionen slutligen göra det fägnesamma tillägget att — enligt till oss ingången underrättelse — fru S. Swartling, f. von Hofsten, i Örebro till sommaren ämnar öppna den första trädgårdsskolan för kvinnor i vårt land, å egendomen Riseberga vid Fjugesta järnvägsstation på Svartåbanan.
Barck och Skepparen Heine, af hvilka den förres skuld utgjorde 126 R:dr 50 öre och den sednares 7 R:dr 33 öre, samt Ammunitions-förvaltaren A. T. Hahr, hvars propriebalans blifvit af Kammar-rätten fastställd till 36,204 R:dr 98 öre; samt att några upplysningar icke kunnat af räkenskaperna erhållas, huruvida under revisionsåret några åtgärder för medlens indrifvande blifvit vidtagne; uti 5:te §: att i ett under den 23 Maj 1853 upprättadt och af Eders Kongl. Maj:t sedermera i nåder gilladt kostnadsförslag, för anläggning af en artilleri-tyggård å lilla Ötterhällan i Göteborg, upptogs för tillsyn vid och ledning af arbetet, som antogs böra kunna fullbordas på fem år, ett årligt arfvode af 900 R:dr Runt till arbetschefen och 450 R:dr samma mynt till redogöraren; men att dessa arfvoden utgått ej allenast för nämnde tid, utan jemväl för 3 år derutöfver; dock hade arfvodet till redogöraren för den sednare tiden nedsatts till 300 R:dr nämnda mynt.
Wid Rödöns fattigvårdsstyrelses sammanträde den 11:te februari 1855, blef i stöd af Kungl. Maj:ts nya fattigvårds-stadga, beslutet, att skulle hvarje mantalsskrifven person inom församlingen med ett visst belopp bidraga till fattigvårdens underhåll, och blef detta bidrag bestämdt till 4:ra skil. banco för hvarje skattskrifen manspersson och 2 skillingar banco för hvarje mantalsskrifven qvinspersson. Detta bidrag skulle årligen utgå, till dess annorlunda beslutas kan. Husbönder böra betala i förskott för sina tjenare o. tjenarinnor. Hemmansägare böra ock förskottera för de husfolk som bo på deras egor. Detta beslut tager sin början med detta år och uppbäres af sockenskrifvaren. År och dag som ofvan. O. A. Staaff ordf. i fattigv. styrels. Olof Jonsson i Undrom, Jonas Pehrsson i Krogs gård, Pehr Hemmingsson i Kälen. Ofvanstående beslut blef med besvärs hänvisning uppläst från predikstolen i Rödön den 18:de febr. 1855. O. A. Staaff v. pastor. Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 168, ÖLA. På allmän sockenstämma i Rödön den 26:te augussti 1855 blefvo till nya ledamöter i skolstyrelsen valda: Bonden Pehr Ersson i Nygård, gästgifvaren Måns Pehrsson i Trusta, samt bonden Carl Hemmingsson i Nyland i stället för födorådsmannen Eric Pehrsson från Nygården och Hemming Nilsson i Bergom, samt bonden Lars Larsson i Häste, hvilka detta förtroende sig afsagt. År o. dag som ofvan. O. A. Staaff v. pastor. Å socknemännens vägnar H. Larsson, Olof Jonsson i Undrom. Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 168–169, ÖLA. Protocoll hållet vid folkskole styrelsens sammanträde den 16 sept. 1855.
Då jag i egenskap af Ordfide i en af rikets karantäns-kommissioner och såsom Landshöfd. i det län, som är beläget närmast till utlandet och de delar deraf, hvilka sisth år varit af koleran hemsökte, icke anser mig tillständigt att yttra någon enskild opinion i ämnet, hade jag helst önskat att kunna förbigå detsamma; men jag har ansett mig pligtig begära ordet, egentligen för alt något närmare fästa upmärksamheten på den skrifvelse, Hr Ekströmer förordat, grundad på PresteSt:s förut fattade beslut i frågan. Här äro egentligen tre meningar, som sökt göra sig gällande. Den ena har yrkat afslag på skrifvelsen. Om R. o. -Ad. fattar ett sådant beslut, så innebär detta i sig sjelf en opinions-yttring, att R. o. Ad. anser de nuvande förhållandena med karantänerna böra fortfara. Antages åter PresteSt:s beslut, såsom en talare föreslagit, anhåller jag att få fästa upmärksamheten på en mellan-mening i detta beslut, hvilken, enl. min åsigt, tillintetgör det syftemål man afsett. PresteSt. yttrar nemi., att det önskar, att .det hittills medgifna spärrandet må undanröjas eller åtminstone de mångfaldiga olä - Den 31 Maj f. m. 505 genheter, som dermed äro förknippade i väsendtlig mån undanrödjas. Utsk. har i klara och bestämda ordalag uttalat den opinion, att alla spärrningar, såväl till lands som sjös, icke må tillstädjas. PresteSt. har i sitt beslut uttryckt detsamma, men tillika tillagt den mellan-mening, hvarom jag nyss nämnt, och hvilken, enl. min tanke, borttager verkan af hvad PresteSt. förut sagt. Skulle således R. o. Ad:s majoritet vid frågans slutliga lösning, hysa den åsigten, att dessa inrikes spärrningar icke böra bibehållas, tror jag icke, att R. o. Ad. bör antaga PresteSt:s beslut, såvida icke den af mig redan påpekade mellan-mening borttages.
Kollegierne ansett det för rote-dclegarnes invändning lörebragta skäl vara af underordnad beskaffenhet i jemförelse med de fördelar ej mindre för Skånska Hussar-regementel äu för stenkolsverket, sorn med hemmansbylet åsyftades. Vidare och sedan, uppå bemälda Kollegiers underdåniga hemställan, E. K. M:t i Nåder förordnat om anställande af laga skattevärdering å de till utbyte mot hvarandra ifrågasatte fastigheten^, till utrönande af deras rätta och verkliga beskaffenhet och förmåner, hade, efter verkställighet häraf, Kollegierne under den 7
Må den värde Gr. vara god anse det såsom det enda bidrag till hufvuddrabbningen,som jag ämnar gifva. Hr Gr. har gifvit mig en rättelse, som lian i enskildt samtal återkallat, och jag förbigår den derföre; men Gr. Frölich icke mindre än Gr. Horn hafva tillåtit sig den tydning af mina ord, att jag, klandrande, skall gifvit namn af Jacobinerklubb åt de conlerencer, som inom Stånden enskildt ägt rum öfver dessa ämnen; och en annan ledamot, Frih. Ehrenborgh, har, som mig svntes, med en synnerlig begärlighet omfattat tillfallet att öka den tyngd, som lades på mig. För att skilja mig vid denna tyngd i ena och andra afseendet, får jag hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla, att Ridd secret. måtte uppläsa ur prot. mitt yttrande på f. m., hvilket börjades med dessa ord: ”Innan jag ingår i hufvudsakliga ämnet, ber jag att till Gr. Frölich få vända mig med några ord, hvilka jag likväl ber Hr Gr. icke anse såsom ett klander.” Jag menar, att jag på 2 h 3 ställen sökte skingra all anledning till förmodan om den afsigt hos mig att yttra något klander. Ändamålet med min framställning var intet annat, än att slippa höra talas om conferencerna. Jag skall begära ordet efteråt, och R. o. Ad. och läktaren skola sedan döma, om min afsigt varit annan, än jag nu uppgifvit; men efter förmiddagsprot. icke är till hands, fortfar jag, på det tiden icke må förspillas. Gr. Horn har i fortgången af sitt yttrande, säger Hr Dalman, talat kraftfullt, och, Gud förlåte! det är ganska sannt. Jag är van att inom mig döma rättvist åt Gr. Horn, för hvilken jag förklarar, att icke något parlamentariskt missförstånd för ett ögonblick rubbat min aktning. Jag beklagar hans förvillelse, men jag högaktar hans person. Hans ordalag hafva fallit sig så, att de hafva allt utseende af att hota, icke blott mig, utan hela huset. Allt hot förutsätter den tanken, att den, till hvilken man ställer det, har någon fallenhet för skrämsel.
Undertecknad Riddarhus Secr et er ar e 1 Sedan på Herr von Hartmansdorffs begäran, den del delaf Kongl. Maj ts Nådiga Skrifvelse blifvit uppläst, som skulle utmärka, att något bestämdt förslagi ord icke är uti berörde skrifvelse uppställdt, u - 23 Maji /. m, 411 tan att ett sådant tvärtom är genom den samma af Riksens Ständer begärd, så torde Herr Grefven oeh LandtMarskalken samt Ridderskapet och Adeln tillåta mig, endast för att i minnet fullständigt återkalla hela innehållet af den ifrågavarande skrifvelsen, att få upplåsa den föregående delen deraf, som, efter hvad jag vågar tro, verkeligen innehåller ett förslag, om ej i ordt åtminstone i tankar och principer. Skrifvelsen lyder sålunda: ”Ledd af sitt hjertås ingifvelse, och af ett ”rättvist förtroende till Folkets tillgifvenhet och ”kärlek, vill Kongl. Majjt, för att sätta ofvan”nåmnde Lagrum i öfverensstämmelse med grund”satserne för en mildare Lagstiftning, härmedelst uppmana Rikets Ständer, att till Kongl. ”Maj:t inkomma med underdånigt förslag till en ”förändring af 1 §. 5 Cap. MissgerningsBalken, ”hvarigenom, jemte vissa bestraffnings-graders ”upprättande, det nu stadgade dödsstraffet i detina fall må alldeles upphåfvas.” Grefve Poffe, Arvid: Hår har gjorts den anmärkning emot LagUtskottets åtgärd, att Utskottet ej skall upptagit frågan till besvarande, emedan den Nådiga Skrifvelsen icke innefattade något bestämdt förslag. Om jag ej orå;: fottat innehållet af Utskottets Betänkande, så innebår detsamma just ett undanrödjande af den anmärkning Grefve von Schverin, vid remissen framställde, i afseende på den form, hvari frågan kommit Riksens Ständer tillhanda j men Uti gen 33 Maji J, m, »kottet har icke ansett sig kunna tillstyrka den föreslagna förändringen.
SAdane skola vara välfräjdade personer af mankönet, hvilka icke, under hvad förevändning som helst, få medhafva hustru eller barn. 3:o Företrädesvis böra bruksägare antaga härtill personer, hvilke till annat arbete äro mindre tjenlige, såsom afskedade krigsmän etc. 4:0 Sedan lumpsamlare blifvit försedd med friijdcbevis samt brukets antagnings-sedel, bör han vara berättigad erhålla förpassning af Konungens Bef:h:de till hvilken ort sorn helst, på högst 3 månader hvarje gång, då i passet kunde utsättas, jemte orten hvarpå det lyder, om och hvilka kramvaror, som till utbyte af lump få medhafvas. 5:o Ensamt af Konungens Bef:h:de, och ej af dertill nppdragne personer i landsorten, skulle förpassning kunna ske. 6:0 Betriides lumpsamlare innehafva andra handelsvaror, än som i förpassningen bestämmes, eller idkar annan rörelse än den, för hvilken lian är utsänd, eller med hellande ligger allmänheten till last, eller annars öfverträder ordning och sedlighet, — hvaröfver allt det må åligga kronobetjeningen och byåldermännen hålla hand —; så skall dess lumpsainlnr^-förpassning honom fråntagas, samt bruksägare icke en sådan i sin tjenst vidare antaga. Månne ej, med iakttagande af dessa stadgar, man skulle kunna tillåta en fri lumpsamling, utan skälig anledning till klander? — Ginge motionärens förslag igenom, skulle en bruksägare jemväl betagas den rättighet att, då på mångå ställe nunder sommaren vattenbrist inträffar, kunna, i brist af annat arbete, sysselsätta sina arbetare med lumpsamling utöfver läne-griinsen. — Med ett ord, Hr von Rosens motion, ehuru till syftemålet välmenande, saknar dock ali kännedom af detaljerna och skulle medföra o-villkorlig skada för fabrikerna, hvai föl e jag hoppas alt Utsk., inseende detta, ej fäster afseende på densamma; och anhåller jag vördsamt, att delta yttrande får åtfölja motionens remiss till Utskottet. Den 18 Mars f. tu.
Ingenting skulle bättre än sammetets djupa ton framhållit detta. Det hela väckte föreställningen om något på en gång moget och oberördt, som hos stora, mjuka penséer. Börje fann henne så vacker att andan kunde förgå honom. Men på samma gång sårades han af drägtens oblyghet. Det var som om man framdragit hans innersta känslolif till allmänhetens beskådande. Han kände sig plötsligt nykter, men med skammen efter ett rus. Och det var emot denna skam han stred så förtvifladt, ty den innebar en förödmjukelse för honom sjelf: den var ett intyg om hans ovana vid fina verldens seder. Derför rodnade han så brännande; det föreföll honom som skulle Marianne kunna genomskåda hans tankegång. Men hon hade icke den ringaste aning om arten af det intryck hon väckt, derför var det henne omöjligt att förstå Börjes misstämning. Hon trodde att han fann drägten för dyrbar, och hennes första impuls var att blidka honom. Han hade hängt upp kappan och stod nu alldeles bredvid henne. »Du får inte bli förskräckt för min extravagans», hviskade hon smeksamt och vände sig om, »jag är inte på långt när så dyrbar som du tror.» »Kära Marianne, inte kriticerar jag dina toiletter», sade han. Kanske skulle han på en teater funnit drägten vacker, men som det nu var, – när han stod så nära, att icke den lindrigaste sprittning i huden kunde undgå honom – nu fann han den rent af ful och han visste knappt hvar han skulle göra af sina ögon. Men han sökte betvinga sin motvilja, han ville vänja sig. Hvad han var för en trångbröstad stackare, att stöta sig på hvad hela verlden godkände! Svärföräldrarne stodo redan färdiga, och han bjöd sin fästmö armen. Det hade kommit ett nästan sträft allvar öfver hans ansigte, hvilket alldeles förändrade honom, utan att han sjelf hade en aning derom. Marianne hade ett oeftergifligt behof att se vänliga och glada ansigten omkring sig, och Börjes påkomna allvar ängslade henne. Hon kunde icke få någon ro förr än hon såg honom god igen.
Härefter föredrogs och lades till bandlingarne Utsk:s i sammanhang med sistnämnde § framställda förbehåll, att framdeles efter sammanträde med Statsötsk., få till R. St. inkomma med yttrande i fråga om formen för Riksg.cout:s till Banken afgifna obligationer. § 4. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: BaneoUtskis mening är, som det synes utaf sammandraget öfver alla punkterne, att den 2:dra och 4:de skola sammanslås i en §, hvarföre också den sednare hälften af densamma, efter skiljetecknet (;) börjar med ”ägande Bancofullm.” etc. Jag anser, alt det bör bli ett åliggande för Bancofullm., sorn icke ensamt beror på Fullmäktiges pröfning, annorlunda än efter de omständigheter, som förefinnas, men att Fullmäktige i öfrigt böra hafva sig ålagdt, att, när ägande räntebärande obligationer miråkas, inlösas eller uppsägas, förse sig med nya, så vidt omständigheterna medgifva, och att derföre ordet ägande måtte utbytas emot orden och skola. Frih. Stjernstedt: Om § läses i ett sammanhang, så tror jag verkligen att den har en så bindande framställning, som det behöfves, hvarföre jag ej tror att något utbyte är behöfligt af ordet ägande emot och skola. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller att få fästa såväl Frih. Stjernstedts, som det H. Ståndets uppmärksamhet derpå, att ordet ägande, som Utsk. begagnat, har en dubbelbetydelse i vårt språk. Det kan både betyda att Fullmäktige äro berättigade att sä göra, eller ock att Fullmäktige äro förbundne att göra det. På det att tvist om rälta meningen ej må uppstå, är det efter min öfvertygelse väl betänkt, att yrka pä ett ord, som tillkännagifver, att det är ett Fullmäktiges åliggande. Jag har både inom Bancofullm. och andra myndigheter varit ute för strider af denna beskaffenhet, då den ene förklarat att man vore berättigad, den andre alt man vore skyldig• att göra något. Detta bör man desto hellre undvika, som man kan vara utsatt för dubbla tydningar både inom Revisorer, BancoUtsk. och Stånd.
Väl finner jag genom prot., att en propos. skul - Den a5 Juli f. m. lS5 skulle blifvit framställd i anledn. af min gjorda begäran; men jag får förklara, såsom jag äfven gjorde i går, att åtminstone jag icke hört en sådan propos. framställas, till hvilket förhållande jag hemtar det ytterligare skäl, att då jag andra gången begärde ordet, anhöll jag om samma propos., som jag i mitt första anförande begärde, hvarvid Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att saken redan vore afgjord. Så erinrar jag mig förhållandet hafva varit i går eftermiddags. Hr Cederschjöld: Sedan jag nu hört, huru beslutet blifvit fattadt, måste jag afstå från min hemställan och inskränka mig till den anhållan, att min redaction må blifva antagen i stället för 5:te punkten, och att de öfriga punkterna sedan må afslås, eller ock alla dessa punkter först afslås, och sedan mitt förslag antagas i deras ställe. Frih. Ehrenborgh: Jag förenar mig så mycket hellre med Hr Cederschjöld i afseende på den af honom yrkade propos., som det just var samma begäran, som jag gjorde i går, men hvilken då af Ståndet afslogs. Frih. Boye: Jag anhåller, att Hr Cederschjöld måtte uppläsa sitt redactionsförslag. Hr Cederschjöld uppläste ånyo den af honom föreslagna redaction. Frih. Boye: Jag tillstyrker bibehållandet af 5:te punkten, dock så, att de sista raderna utgå på sätt Frih. Ehrenborgh föreslagit. Jag gör det icke blott .för Bankens garanti, utan förnämligast för näringarna, emedan jag förutser, att Banken i annat fall, med bästa vilja att biträda näringarna,» kunde sakna förmåga dertill. Jag har hört 3:ne ledamötej framställa andra förslag till redaction af denna punkt; men då jag jemnför orden: då den så tjenligt finner, i Utsk:s förslag med Frih. Elirenborghs, Hr Nordenanckars och Hr Cederschjölds förslag, må det förlåtas mig, om jag tror, att företrädet tillhör en redaction, spm Utsk:s utlåt, innehåller.
Dåvarande gymnasium och skola hade, som sagdt är, omkring 300 lärjungar, ett antal, i hvilket man icke kunde förmoda någon synnerlig tillvext, då blott ett eller annat läroverk i riket egde ett lika stort eller större. De förändringar i elementarläroverkens organisation, som sedan skett, och särdeles den s. k. realbildningens betydliga utsträckning utöfver det knappa mätt, som apologistskola» hade att meddela, hafva icke blott genom lärjungarnes ökade antal tagit större utrymme i anspråk, utan äfven genom sjelfva undervisningens beskaffenhet fordrat dels större, dels flera rum, nemligen för musikoch ritöfningar samt för undervisningen i fysik och kemi. Såsom af biiagda officiela uppgift synes, finnas i Skara skolhus icke mer än 4 å G till lärosalar lämpliga rum; de öfriga äro små eller genom sin låghet ingalunda motsvarande äfven billiga fordringar af ljus och luft. Och äfven med 12 Motioner i Preste-Ståndet 1865. N:o 7. bagagnande af deni saknas i skolhuset helt och hållet utrymme för en tvådelt klass, den andra, hvarföre dess båda afdelningar måst sammanpackas i hvar sitt af tvänne smårum i bibliothekshuset, utan någon möjlighet att der insätta bord eller pulpeter till lärjungarnes begagnande; hvarjemte man nödgats några timmar i veckan inhysa två särskilda realafdelningar i hvar sitt hörn af bönesalen, der de, fastän utrymme icke brister, svårligen kunna undgå att störande inverka på hvarandra. Oaktadt sådana svårigheter, har dock läroverket sträfvat framåt, och att det i sina bemödanden icke saknat framgång bestyrkes icke blott genom det ökade förtroende, hvarmed det omfattas, utan äfven deraf, att det i år dimitterat 28 i behörig afgångsexamen godkända lärjungar, det största antal, som något elementarläroverk, enligt nu gällande stadga för nämnda examen, åstadkommit. Men med det ökade förtroendet hafva ock de svårigheter, som uppstå genom brist på utrymme, tillvext, och äro nu af den tvingande beskaffenhet, att de icke kunna undgå Rikets Ständers både uppmärksamhet och behjertande.
Ingendera – om än företrädet må tillerkännas den ”Stadige Mannen” – kan numera räknas bland Kellgrens bästa stycken. I dylika oratoriska oder var Leopold hans öfverman. Att den ”öfver Christus” likväl äger långt större betydenhet än åtskilligt annat, som blifvit i samlingen upptaget, är säkert. Dess hufvudvigt är i alla fall, att den blottar vissa i hans själ djupt förvarade, men under denna tidrymd eljest hemliga strängar, hvilka vi tvifvelsutan må anse för ett arf ifrån hans fromma fädernehem. Hvad föröfrigt alla Kellgrens äldre dikter äga gemensamt med hans yngre, är den stilistiska sorgfälligheten (om än med ett större antal gallicismer), framställningens ytterst vårdade noggrannhet, ledighet och elegans, versbyggnadens mjuka böjlighet, rhythmiska mångskiftlighet, ljufva, ofta smekande lenhet. Troligtvis bevekte honom enkannerligen dessa egenskaper, att i samlingen af sina skaldeverk upptaga ett och annat, öfver hvars befogenhet dertill man i våra dagar frestas att undra; och att fördenskull äfven till slikt bagatell-kram utsträcka samvetsgrannheten af de förändringar, de omoch utbildningar, genom hvilka han för sin del har på det afgjordaste vederlagt den fördom, att alla sådana, företagna i en skalds sednare ålder, sjelfnödvändigt måste bli – försämringar. Det är ett vanligt påstående, att stora skalder, vid bearbetandet af sin ungdoms verk, alltid – och nästan oundvikligt – förderfva dem. Efter flitigt anställda undersökningar har jag dock funnit, att i den allmänlighet, hvarmed denna sats plägar framställas, är den lika ogrundad som trodd. Oftast har den ingen annan grund, än att man varit fullnöjd med ett vackert poems första gestalt, och blifvit van dervid.