Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
At Gäldenären, dä han icke gitter wisa nägra sig öfwergängna wadeliga händelser, ffulle 'dömmas til arbete vä Kronans Fästningar etter annan inrättning, samt såmedelst blifwa härdare behandlad, än andre oförmögne Gäldenärer, an - 1^62 Den 29 Augusti. an'er Lag Utjkotle: uti de fleste fall blifwa stridande emot rattwisa och billighet, dä Gäldenärs otwungna anmälai! af sikt obestånd i sjelfwa werket länder til Borgenärernas gemensamma förmobn, hivaremot rinderlatandet deraf walmojeligen kunde blifwa fördelaktigt för en eller annan bland dem, men det pä alla öfrigas bekostnad. Enar äter, efter mälets lagliga undersök, ning den gäldffyldige finnes öfwertvgad om upsätelig origtighet eller wällande til sin öfwer Lilgängen stegna gäld, undgår harr icke skälig bestraffning, dä domstvlarne följa de uti ofwan äberopade Coneours stadga / och Allmänna Lagen redan gifne föreffrifter, hwilka Lag Utskottet, för dest del, tror bade sä tillräckeliga och billigt afpastandc, at de genom nu prkade ändringar och tillägg icke skulle winna wärkelig förbättring. Stockholm den iu Aug. 1809. Pä Höglofl. Ridderska^et och Adelns Ledamöters wägnar II. U. 8 t r ö m k e I t. Pä Högwördige Preste-StändcLS Ledamöters wägnar O 1 o k lif ur be c K. Pä Högtärade Borgare - Ständcts Ledamöters wägnar k. H. 6 r e v e 8 m ii b I. Pä Hederwärda Bonde-Ständets Ledamöters wägnar kelter fornström. flob. bkokmlser§so«.
Boslälls-innehafoare, 0111 ersättning åt dem för deltagande i vatten - aftappningsoch sjösänkuiugs-företag b. 13 Juli b. 12 Juli 140 7 2 23 b. 12 Juli b. 12 Juli Bouppteckiiings-a/gift, om densammas utB. gående till lika belopp för alla ofrälse Sterbhus i Stockholm Brefbäringen, Krono, dess skiljande från jordbruket m Broar, se Vägar. Broberg Andersson, se Afskrifning. Broby qvarn, ang:de öfverflyttning af räntan å Brobyggnad vid Säfva, anslag för . , . „ öfver sundet af INätaren, dito „ öfver Qvicksund, dito Broltmdls-domslolar, om inrättande deraf Broltmäls-tagsliftning, sc Strafflag. „ anglde åtskilliga motioner om förändring deri Brottmåls-ransakningar, se Ransakningar. Bruk och Bergverk, om skyldighet för egare deraf att bygga och underhålla vägar Bränvins-afgiften: se Siats-Verkets inkomster pag. 18. Bränvins-bevillningens ingående lill Riksgälds-Konfairet .. „ restitution af crlugd sådan Svar på återremiss Bränvins-branning, aug:de grunderna och vilkoren derför Svar på återremiss 1 anledning af olika beslut . i anledning af återremiss å Mern. N:o 10 Omröstnings-resultat om förtydligande af förut beslutade stadgaudcn , om befordrande lill trycket af Kommitterades förslag Byggninga-balken, om ändring uti 2 kåp. 1 § , om ändring och förklaring af 20 kap 1, 2 och 4 §§ Bysättning, ang:de förändring i Förfatlnin garne derom . Svar på återremiss Byrä-Chcfs-Embetet, indragning af ett . Svar på återremiss Byvägar, se Vagar. B åkoch Lots-inrättning å de genom Götha Kanal förenade insjöar, anslag för Båkoch Lols-verkel, se Stats-Verkets inkomster pag. 12. Bälted, se Iianal-anläggning.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridd. o. Adeln behagade besluta, att, i anledning af Hennes Kongl. Höghet Kronprinsessans i dag på morgonstunden inträffade lyckliga förlossning med en Prins, Rikets Ständer måtte, genom en stor Deputation, inför H. M. Konungen och det Kongl. Huset, frambära deras underdåniga vördnad och lyckönskningar uti en adresse, den ExpeditionsUtskottet kunde anmodas skyndsamligen upprätta, samt att de öfrige RiksStåuden måtte genom ProlocollsUldrog nu ge - Den 21 Januarii. nast inbjudas, att uti detta beslut med Ridderskapet och Adeln sig förena. Ropades Ja. Herr Rothliebj Axel: Jag vågar föreslå, att inbjudningen till de öfrige Stånden måtte ske genom en Deputation, i stället för ProtocollsUtdrag. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken erinrade, att Ridderskapet och Adeln redan beslutat, att de öfrige RiksStånden skulle endast genom ProtocollsUtdrag inbjudas, att uti Ridderskapets och Adelns beslut instämma. Friherre CederströmJacob: Det är i min tanka ingen förändring af det redan fattade beslutet, om ett ProtocollsUtdrag öfverlemnas till de öfrige Stånden genom en Deputation, och jag förenar mig således med Herr Rothlieb. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln önskade, att det ProtocollsUtdrag, som komme att innehålla Ridderskapets och Adelns nyss fattade beslut, borde genom en Deputation till de öfrige RiksStånden öfverlemnas. Ropades Ja och Nej. 9* 132 Den 21 Januarii. Herr Rothlieb: Då Ridderskapet och Adeln tyckes icke kunna förena sig om bifall till mitt förslag, vill jag derifrån afstå.
Allt hvad du behöfver af hemgift, dina kläder, kära dotter, och ditt följe, det kan blifva utredt med största hast. Den norske kungen tänker ej på sådant, han tänker blott på glädjen att äga Sveakungens högborna dotter. Då han sagt detta, hade Ingegerd väl förstått att i detta ingen ändring stod att vinna. Och då hade hon kommit fram till systern, lagt sin hand om hennes hals och fört henne med sig in i sin sal. Och i sin egen högbänk satte hon henne, medan hon själf tog plats på den låga pallen vid hennes fötter. Och hon hade sagt till Astrid, att hon nu skulle sitta däruppe för att vänja sig vid första platsen. Hon skulle sitta där för att veta hvad plats hon skulle intaga som drottning. Ty Ingegerd ville ej, att kung Olaf skulle behöfva blygas öfver sin hustru. Därpå hade prinsessan sändt sina andra tärnor till klädesloft och fatbur för att hämta den hemgift, som hon ordnat åt sig själf. Och detta allt hade hon skänkt sin syster, på det att Astrid ej skulle komma till Norges kung som en fattig trälkvinna. Hon hade också nämnt hvilka tjänare och tärnor, som skulle följa Astrid, och till sist hade hon gifvit henne sitt sköna långskepp. »Visserligen skall du taga mitt långskepp,» sade hon. »Du vet, att många goda svenner där lyfta åran. Ty min vilja är, att du kommer stolt till Norges kung, så att han känner sig hedrad genom sin drottning.» Och sedan hade prinsessan suttit mäkta länge hos sin syster och talat med henne om kung Olaf. Men hon hade talat så, som man talar om Guds helige män och ej om kungar, och Astrid hade ej förstått mycket af hennes tal. Men så mycket hade hon förstått, att kungadottern hade velat skänka Astrid alla goda tankar, som bodde inom henne, blott för att kung Olaf ej skulle blifva så gäckad, som hennes fader önskade. Och då hade till sist Astrid, som väl ej var så ond, som alla trodde, glömt hur ofta hon hade måst lida just för sin systers skull, och hon hade önskat, att hon ägt frihet att säga: »Jag skall ej fara». Hon hade äfven talat om denna sin önskan för prinsessan, och de hade båda gråtit och för första gången hade de känt sig som systrar.
Berättelse öfver Götheborgs och Bohus Län för åren 1842—1846. 6 42 l) Skolan å Stadens Barnhus, med 2 lärare och 37 lärjungar, af hvilka sistnämnde 12 äro å landet utpensionerade. m) Prins Oscars Skola, för soldat-harn vid Kongl. Götha Artilleri-regemente, med 5 lärare och 48 lärjungar. Skolans årliga bidrag beräknas till 600 R:dr och dess kapitalfond uppgick år 1846 till 31,545 R:dr 20 sk. i r:st. Af denna Skol-inrältning finnas filial-afdelniugar å Marstrand och Carlsborg. n) Fruntimmers-Föreningens Flickskola, med 3 lärare och 28 lärjungar och en utlånt kapital-fond af 11,000 R:dr. o) De Fattiges Vänners skola, med 2 lärare, 24 lärjungar och en fond af 2,000 R:dr. p) Societets-Skolan, med 6 lärare och 62 lärjungar, ursprungligen bestämd för döttrar af Evangeliska Brödraförsamlingens medlemmar, men sedermera utsträckt till skolungdom i allmänhet. q) Göthilda-Föreningens skola, för gosse-barn tillhörande Mosaiska församlingen, med 4 lärare, utom skrifoch musik-lärare. Lärjungarnes antal åren 1841—46 var i medeltal årligen 28. O B. Lär o-anstalter med afseende å särskilda praktiska yrken. r) Chalmerska Slöjdskolan. Denna för det allmänna och synnerligast för orten gagneliga stiftelse, grundlagd genom en testamenterad fond af numera framlidne Kansli-rådet Chalmers, understödjes derjemte genom ett stats-anslag af 4,000 R:dr årligen.
Nora älskade icke sina beundrare, hon gaf icke vika för deras enträgna böner, hon tyckte icke »synd» om dem, fast hon dock visste, att många af dem för hennes skull urspårat och nu vandrade på en väg som måste föra dem till en katastrof. Ah, hon behöfde inte vara deras förmyndare! Ville de göra sig sjelfva olyckliga för hennes skull, så vore det deras ensak. Det vore för resten endast rätt åt dem, de »narrarne», som kommit utan att hon bedt dem, som i sin gränslösa egenkärlek trott att hennes hjerta skulle vidga sig för sådana öfverdådigt löjliga saker som ett verldsrekord på vida byxor, eller i kanotrodd. Dock kunde hon inte underlåta att känna ett behof efter något. Hon kunde icke gifva detta något ett namn; ty hon visste icke hvad det var. Kärlek kunde det ej vara – och likväl ... Då hon midt under ett rendez-vous med någon af de unga slösande sprättarne helt plötsligt försjönk i drömmerier, önskande att hos dem finna åtminstone något annat än egenkärlek och fåfänga, dröjde månne icke då hennes tankar vid den tomhet hon måste känna i sitt hjerta? Eller då hon omotiveradt kastade sig i armarne på sin förvånade Magda och grät som ett barn, kom sig icke detta månne af känslan att i detta öfverflöd af beundrare dock vara ensam, öfvergifven? Men detta skulle hon aldrig hafva förmått att tillstå. Och hade hon öfverraskats med förebråelsen att på nytt längta efter kärleken, så skulle hon på det ifrigaste hafva bestridit detta. Kanske det icke heller var längtan efter kärlek utan endast njutningslystnaden hon kände otillfredsstäld? Nora hade ju bannlyst kärleken. Hennes förstånd hade ju fått till uppgift att bortjaga den objudna gästen, om han någonsin mera vågade visa sig i närheten af hennes hjerta. Men sinligheten? Hade hon också dödat denna? Utför. Ödet förde i hennes väg en ung blond man. Hans ljusa hår, hans friska röda hy och hans kraftiga gestalt, proportionerlig fast något groft tillyxad, sqvallrade om en förmögen bondson.
För öfrigt tror jag, att frågan kan utan vidare discussion bifallas. Undert. Ridd.Secret., som nu ifrån Cancelliet hade erhållit det efterskickade prot.utdr., upplyste, att, då R. o. Ad. förehaft Bevilln.Utskis betänk. N:o 13, Frih. Raab hade afgifvit ett anförande med förslag till tillägg vid de i afseende på befrielse från chart.sigill.afgift för testamenten gällande sladganden, samt detta anförande, tillika med en annan ledamots i anledn. deraf afgifne yttrande, blifvit remitteradt till Bevilln.Utsk., för att i sammanhang med de af R. o. Ad. återremitterade delarne af förenämnde betänk, behandlas. Hr von Hartmansdorff: I sådan händelse afstår jag från all anmärkning och tillstyrker bifall å Utsk:s betänk. Uppå härefter framställd propos. biföll R. o. Ad. Ulsk:s hemställan om förändring af stadgandet i 4 §, rör:de befrielse från stämpladt papper för testamenten. 5:te punkten, ang:de bestämmande af stämplade pappersafgift erne för cummendeursoch riddare-bref. Hr Printzenskjöld: Vid denna frågas första handläggning inom Bevilln.Utsk. föreföll en liflig discussion om beloppet af den charta, som borde för de ifrågavarande commendeursoell riddare-brefven öga rum. När betänk, efter återremissen ånyo handlades, var discussionen lika liflig. Oaktadt allt hvad som vid begge desse tillfällen ordades, har jag icke kunnat bli öfvertygad om riktigheten af att belägga ifrågavarande handlingar med så hög charta, som den Utsk. föreslagit. Jag föreställer mig att man icke bör på detta sätt beskatta personer, hvilka K. M. finner värdiga sin nåd och ynnest. Man kan icke förutsätta, att K. M. skul - 3C0 Den 15 Mars. le hedra personer med dessa utmärkelser, utan att de gjort sig deraf förtjenta, oell man kan icke eller förutsätta, att K.
Riksgäids-kontoret skulle ega att deni uppsäga till inlösen efter sex månaders förlopp, hvilken uppsägningsrätt dock icke finge begagnas förr, än efter tio år från deras lifgifvande; 5:o att räntan för den i obligationerna förskrifna lånesumma skulle utgå nied 4' procent om året och tillhandahållas obligations-innehafvaren hvarje halft år; 6:0 att vid upplåningens företagande, äfvensom under dess fortgång, finge, i fall penningar ej kunde erhållas mot den i obligationerna förskrifna ränta, af Fullmägtige lemnäs rabatt å det kapitalbelopp, derå obligationerna vore utfärdade; dock borde kostnaden för lånet derigenom icke blifva större än för 1860 års jernvägslån; 7:o att obligationernas valör finge bestämmas af Fullmägtige med iakt tagande att någon obligation icke utfärdades å lägre belopp, än 100 R:dr Runt, eller 25 R:dr silfver specie. 8:0 att till ränteliqvider och kapitalets amortering skulle anvisas ett årligt anslag till belopp af 5| procent å den summa, sorn skulle upplånas, hvilket anslag skulle årligen utgå tilldess hela lånet blifvit betaldt; 9:o att det årliga ränteoch amorterings-anslaget borde ingå till en sär skildt redovisad fond, som borde göras räntebärande; 10:o att lånets amortering alltid borde ske genom uppköp af för detsamma utgifna obligationer, då dessas allmänt gångbara värde understcge det i dem förskrifna kapitalbelopp (eller pari); men i annat fall, och, derest tillfälle sig icke erbjöde att under hand infria obligationerna, borde amorteringen verkställas genom utlottning af det antal obligationer utaf de särskilda serierna, som ansåges böra inlösas och skulle sålunda utlottade obligationer förfalla till betalning sex månader efter verkställd utlottning; samt lito att amor terings-fondens, äfvensom all den i öfrigt vid ifrågavarande statsskuld förekommande förvaltning skulle besörjas af Fullmägtige, hvilka jemväl egde att ej mindre bestämma tiden för upplåningens företagande och lånesummans belopp inom ofvan uppgifna gräns, än äfven föranstalta om uppköp af de för jernvägsbyggnads-Iånen utgifna obligationer, på sätt och tid sådant lägligast och med största fördel för Staten kunde ske.
Detta hade icke heller skett, om beslutet rörande krigsgärden blifvit beståndande. Jag mäste beklaga alt nitet för Svenska folkets befrielse från räntebehållning å den skuld, som för Danska fejden gjordes, haft den påföljd att man betagit Sverige en tillgång, som vi eljest haft att för flera vigtiga ändamål använda. Hade Riksg:s-kont., i stället alt inlösa sina för den Danska fejden uthändigade skuldsedlar utlånat sina medel mot lika beskaffad ränta som kont. sjelf gaf, så hade ingen skada derigenom varit riket tillskyndad, men fördelen af en sådan åtgärd hade måhända varit den att man heldre till nödiga utgifter för Sverige användt kontorets räntebärande fordringar, än man minskat dess inkomster genom deras efterskänkning åt de skattskyldige. Jag kan således icke annat än önska att styrelsen ej måtte få orsak ångra den beredvillighet, hvarmed hon, efter sin egen tro, mött nationens önskningar, att befrias från ett skatte-bidrag, hvars fullständiga inbetalning icke gjort henne någon skada, men kunnat vara henne mycket nyttig. ■ 478 Den 16 April e. m. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: I motsats lill den siste talaren, anhåller jag att få förena mig i Frih. Palmstjernas yttrande. Då R. St. vid sisiI. riksdag fattade beslut angående ställande af eli kreditiv å 2 mill. r:dr lill Konungens disposition för den Danska fejden, föreskrefvo Ständerne att dertill skulle användas Riksg:s-kont:s under händer hafvande tillgångar, och ali, hvad dermed icke kunde bestridas, skulle uplånas. Deraf följde äfven att Riksg:s-kont:s Fullmäktige icke uplänade större summa än den, som återstod alt fylla, sedan först de under händer hafvande medlen blifvit använde. Derefter och sedan krigsgärden för de förflutna åren influtit hafva Fullmäktige med denna gärd och öfriga tillgångar, kunnat bestrida hela krediti vet, eller rättare sagdt, så stor del deraf, som af Konungen blifvit lyllad, så att de uplånta medlen redan blifvit äterbelalde.
Dessutom har Kongl. Maj:t äskat Rikets Ständers medgifvande dertill, att resande undervisare i boskapsskötseln och mejerihushållningen tillförsäkras samma rätt till gradvis skeende förbättring i löneförmånerna, som för landtbruksingeniörerne kan varda bestämd; och emedan undervisarne i nämnda ämnen äro för Svenska landtbruket af lika vigt och nytta som landtbruksingeniörerne, samt män med full skicklighet uti allt hvad till boskapsskötseln och mejerihushållningen hörer svårligen kunna påräknas, om vilkoren för dem blefve sämre än för landtbruksingeniörerne, med hvilka de äro närmast jcmförlige, tillstyrker Utskottet Rikets Ständers bifall till Kongl. Maj:ts nådiga framställning i detta hänseende. Agronomer och deras elever. 32:o. Under denna rubrik, hvilken, med afseende å numera gällande benämningar, torde, på sätt Kongl. Maj:t föreslagit, böra utbytas mot Landtbruksingeniör er och deras biträden, har Kongl. Maj:t i afseende å landtbrulcsingeniörernes aflöning äskat Rikets Ständers godkännande att, jemte det den första aflöningen fortfarande bibehålies vid 1,500 R:dr, densamma sedermera efter tio års verksamhet och berömvärd tjenstgöring måtte höjas med 1,000 R:dr till 2,500 R:dr och efter ytterligare tio års lika beskaffad tjenstgöring utgå med 3,500 R:dr, hvilket belopp skulle utgöra högsta lönegraden. I afseende å denna fråga har Landtbruks-akademien (se Statsråds-protokollet sid. 32) yttrat, att Akademien ansåge en efter hand med hvart femte år fortgående lönetillökning vara lämpligare, än det hittills följda systemet, att landt - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 60.
Nu framsteg Enevald Fincke, bugade sig och sade: "Tillåt mig att försöka. För sådant pack skall ingen säga att en adelsman skyr." "Välan", svarade Fleming. "Ännu ett försök. Förlåtelse åt alla, utom åt anförarne och uppviglarne." Enevald Fincke red fram mot bondehären, åtföljd af några få ryttare. Han upptog sin näsduk, fäste den på spetsen af sin värja och red sedan närmare, ropande med hög röst: "Ännu en gång, den sista, bjuder herr Klas Fleming, ståthållaren, konungens högst betrodde man, på hans majestäts vägnar, nåd och förlåtelse åt dem af eder, som äro vilseledde. Nedläggen vapnen, gån till edra hem, och eder skall intet ondt vederfaras. Endast edra anförare och dem, som uppviglat eder att strida emot eder konung, skolen J utelemna, för att de måga straffas såsom lag bjuder; men fortfaren J att vilja strida emot eder konung och gören uppror och upplopp, då skolen J straffas såsom J förtjenen, och med skott och svärd utrotas till sista man." Mycken rörelse märktes bland bönderne; det syntes att mången velat lyssna till förslaget, men brådskande gingo från man till man, just de, hvilka hade mest att frukta, och desse bjödo till att elda böndernes ifver och motstånd. Enevald märkte rörelsen och utropade: "Skynden eder, gripen edra förledare, det äro de, som äro edra verkliga fiender." Längre hann han icke. Han hade väl sett att en af dem, som syntes ifrigast uppmana bönderne till motstånd, hade lagt an med sin bössa på honom, men med en blick af stolt förakt på bonden, fortfor han att tala. Nu small skottet, en kula for genom tröjan och rispade huden vid venstra sidan. I detsamma lossades flere skott från böndernes led, fem af Enevalds följeslagare föllo, han sjelf med de få återstående red tillbaka. "Är ni svårt sårad", frågade Fleming. "Nej, eders herradöme, dock för mycket för att vara det af en vanbördigs kula." I detsamma gafs på alla punkter tecken till anfall. Rytteriet störtade fram.
År 1743 värfvades oell förhyrdes inom landet 824 man, hvaribland 3 lieutenanter och 128 underofficerare; utrikes 4 Jieutenanter,73,underofficerare och 159 man.. Denna värfning kostade kronan då 2^ tunnor guld och förslog alldeles icke, att uppfylla besättningsbristen af sjöfolk och artillerister.. Bland afskedade båtsmän och salpetersjudare fick man väl vid det kriget en gång 423. man;, mea deraf dugde allenast 267. Häraf synes, att en flottas besättning vid ett krig icke är så lätt att fylla hos oss. Det är endast de nationer, som ega en vidsträckt sjöhandel, tillåtet, att icke i fredstider bekymra sig derom. Titan att åt det historiska medgifva något större värde, än det förtjenar, tror jag det likväl vara ganska vägledande, att ifrån kända orsakers bepröfvade följder hemta slutsatser för fortfarande orsakers framtida Verkningar, och jag tror, att man saklöst kan påstå, det man, med undantag af enskildt, alltid visadt mannamod, ifrån Svenska flottans sjötåg hemtar ringa eller inga anledningar, att på sjöförsvaret bygga Sveriges och Scandinaviens sjelfständighet, särdeles om det ej är möjligt att bringa det till en gifven öfverlägsenhet, i hänseende till Den i D e c e ni b e r. den fiendes stridskrafter, det skulle komma att bekämpa. Man vill ifrån 1808 års sjöcampagna benita den slutsats: ”alt, i följd af en örlogsflottas blotta exislence, provinsen
Det beslut Utskottets pluralitet i förra fallet, nämligen, Den j7 Juli e. m. ng-j förande anmärkning mot StatsRådets Ledamöter fattat, är icke någon Riksens Ständers profning underkastadt, likasom om Utskottet besluter att ställa någon af StatsRådets Ledamöter under RiksRätt; i sednare fället, om Utskrtttets pluralitet iéke anser det gj arda förslaget böra anmälas, erhålla Riksens Ständer ingen del deraf. Den form, sorn för anmärkningar inom RiksStånden rrtot StatsRådets Ledamöter uti 2g:de §:n Riksdagsordningen är stadgad, har gifvit Utskottets pluralitet anledning att vägra mig låta en enskild anmärkning få åtfölja dess Betänkande. jag har med Professor Rosenschöld protesterat mot detta Utskottets beslut, icke såsotil olagligt, men såsöm, ef r? ter min tanka, illiberalr. Ty om min en» skilda anmärkning hade fått åtföljt Utkottets R tänkande rörande decharge för StatsRådets Ledamöter och de föredt ägande, så hade Riksens Ständer <j agt rä t att med anledning af min anmärkning vägra att lemna den decharge Utskottet gifvit, efter Utskottet allena och icke Riksens Ständer skola enligt Grundlagarnas föreskrift profva StatsRådets åtgärder. Endast vid sådana tillfällen, då Cons t i tution' Utskottet gjort någon anmärkning, i följd af tolide §. Rege-c ringsFormen, anmälan sker hos RiksStånden, äga Riksens Ständer rätt att besluta om de villja hos Konungen begära deras eller dens entledigande, hvars åtgärder blifvit a£ ConstitutionsUtskottet anmärkta. Friherre Stael:
Det har visserligen blifvit yrkadt, att sednare delen af Utsk:ts hemställan skulle uteslutas, men de talare, som påyrkat detta, fäste sig endast vid det olämpliga att begära befrielsen för Den 15 Maj. 343 ålderstigna och sjukliga prester, utan att uppmärksamma, att förslaget jemväl afser befrielse för prester som äro upptagna af andra göromål, hvilket i min tanke har billigheten för sig. Det har förut yrkats, att de ifrågav:de publikationerna skulle uppläsas utom kyrkan. Mellan detta förslag och det nuvarande förhållandet intager Utslcts hemställan en tjenlig medelväg, och jag tror derföre att den bör bifallas, helst man icke får förbise önskningarne hos den del af församlingen, som gerna sluter sig till kyrkan, men såras af tillkännagifvanden, som der icke äro på sin plats. Jag anhåller om propos. på bifall. Frih. Cederström, Rudolf: Jag är visst icke någon vän af täta förändringar i lagstiftningen; men då Gr. Sparre förordat första delen af ITtslets hemställan och mot den sednare delen icke haft annat att invända, än att den vore öfverflödig, emedan Hr Gr:n hade sig bekant att man redan praktiserade i enlighet med det tillämnade stadgandet, så och då jag icke skulle vilja betaga presten den föreslagna förmånen och sålunda möjligen bereda honom obehag, derest han begagnade sig af densamma, anser jag mig böra instämma med Hr Ehrenborg i yrkandet på bifall till Utsk:ts hemställan. Hr Gegerfelt har anfört, att, om en prest vore så svag, att han icke kunde uppläsa publikationerna, skulle deraf vara ett korollarium, att han icke heller förmådde predika och följaktligen ej längre borde få utöfva presterlig tjenst; men det torde böra bemärkas, att uppläsandet af kungörelserna företages efter gudstjensten, efter predikan, och om en åldrig eller sjuklig prestman efter fullgörandet af sina egentliga åligganden är uttrötad, torde derpå icke vara att undra.