Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dör det frånvarande vittnets hörande begärdes uppskof och mcdgafs, under förbehåll att då skulle företes all bevisning i målet, till den 27 Februari: Dlera vittnen hördes, men ett åberopadt vittne styrktes vara sjukt och för dess hörande medgafs ytterligare anstånd till den 13 Mars: Det förra gången sjuka vittnet kom, men pä K:dens anmärkning att vittnet hade delerium, afstod Sv. omb. från begäran om dess hörande. Ett annat vittne hördes. Dör utslags meddelande utsattes den 27 Mars: Då, ansågs likväl nödigt att först få upplyst, om reversen ännu återfunnits och, sedan denna fråga blifvit med nej besvarad, tillkännagafs, att utslag skulle af kunnas den 3 April: Käromålet ogillades. Parternes, hvar emot annan, framstälda ansvarspå ståenden lemnades utan afseende. Eättegungskostnaderne qvittades. Målet hade då förevarit .24 gånger, under en tid af nära ett helt, år. 116 Hittills bar det förhållande, som äger rum vid Under-domstolarne, blifvit skildradt. Öfver långsamhet i ärendenas gång äfven i Öfverdomstolarne hafva vid föregående tillfällen anmärkningar varit framstälda. sorn föranledt dessa domstolars förstärkning. Vid sistförflutna riksdag beslöto Rikets Ständer, på Kongl. Maj:ts nådiga framställning, Högsta Domstolens förstärkning med fyra nya ledamöter och fördelning på två afdelningar, hvilken förändring trädde i verket från och med begynnelsen af år 1861. Såsom upplysande i afseende på arbetets fortgång inom bemälda Domstol, under nämnda år 1861, meddelas följande Sammandrag af Revisions-Sekreterarnes arbetsredogörelser för år 186!. Balans i Justitie-Revisions-Expeditionen vid 1860 års slut: Revisionssaker Skiftesmål Kammar-rätts mål General-Audilörs ärenden ... Hemstälda brottmål Besvärsoch Ansökningsmål Kabinettsmål Afgjorda mål, år 1861.
Det är nämligen svårt att kunna få fina, j ä m n a linier med kolet. Stora partier kunna däremot få ett präktigt, gediget utförande. Om man så vill, kan man stryka till tecknade skuggor med fingrarne (stomfar äro vanligen för hårda för det lösa kolstoffet; de taga gärna med sig mesta delen af den anlagda skuggan, i stället för att utjämna densamma), då synnerligen lyc kade effekter kunna åstadkommas. I de allra mörkaste partierna isättes kolet starkt och kraftigt, så att fullständig svärta där ernås. Det som gör en större, på ett bredt maner ut förd kolteckning så behaglig för ögat är i synnerhet dess färg. Denna är nämligen vida vackrare — tycker jag åtminstone — än svartkritsteckningens, som alltid går i brunt. Kolteckningens grå- blåa teint med de djupsvarta skuggorna harmo 1 — ' nierar så bra tillsammans med dess breda behandling, ungefär på samma sätt som enligt min åsikt en större, bredt utförd lavering tar sig bäst ut, om den målats t. ex i neutral tint. De allra ljusaste dagrarne kunna vid kolteckning, i synnerhet om teckn ngen försiggått på s. k. tonpapper, ganska lämplig! åvägabringas med hvitkrita eller hvit akvarellfärg. De måste emellertid såsom vid blyertsoch svartkritsteckning utföras allra sist för al ej förorsaka Smutsiga toner. En kolleikning ar mycket ömtålig, såsom man låti kan första. Finvng är därlör naturligtvis af nöden, men bör ske med slor försiktighet, sä att ej fixers .riten vållar oreda i koistoffet. Teckmng med lunch är en art af teckning, som, på samma gäng d&lt;n ej kräfver några dyra material, är treflig att utölva och i hvi ken man till och med eUer relativt ringa nfning kan åstadkomma resuhat af ett visst värde. Teckningen går så till, såsom nog många af mina läsår nnor vein, att man ined tusch och stålpenna tecknar (och skuggar, om så erfordras). Delia är nu den hufvudsakliga metoden. Några, närmare upplysande ord tarfvar nog emellerud saken.
Sig föranlåten bevilja nämnda regemente för år 1856 en förhöjning i regementets beklädnads-anslag till ofvan uppgifna belopp, 4,722 R:dr 92 öre; att sedan Beklädnads-direklionen vid flottans Matros-korps, förmält sig, i anseende lill de under sednare åren stegrade prisen å malerialierna lill de Matros-beklädnaden tillhörande persedlar, isynnerhet klädeoch skoplagg, vara urslåndsatt att för de hittills, eller beräkning af 45 R:dr per man om året, Malros-korpsen beviljade beklädnads-mcdel, ål densamma anskaffa kläder, jemförliga med dem, sorn författningsenligt tilldelades båtsmän, för hvilka beklädnads-kostnaden emellertid öfverslege 60 R:dr per man årligen, E. K. M:t, som funnit denua begäran billig, ansett tillökningen i beklädnads-hjelpen för Malroserne böra be - Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 495.
Bevillning af Testamenten, Gåfvor, Fidei-C ommisser, siof, Fynd och Hinstmedel; uti en g:de: hillmanna föreskrifter samt grunder för Bevillnings-Stadgans tillämpande; uti en 10:(le: det rent reglementariska, rörande Mantalsoch Skattskrifning, BevillningsComitéernes organisation och arbets-ordning, med utsatt difinition för hvarje slags Comité, hvad densamma specielt ålåge; uti en 1 i:te, huru förhållas borde vid A närings sökande och Besvär', samt uti en 1 alte Artikel; om Uppbörd, Afkortning och Redogörelse; att Bevilinings-Stadgan icke blifvit uppställd i sådan oitlning och under sådane afdelningar, att man genast kan finna, hvad man söker; att §§:ne icke hafva någon öfverskrift, och att det ej elier i brädden står någon anvisning om deras innehåll; att ämnena ofta äro så sammanblandade, att ingen gemensam öfverskrift vore tjenlig; samt att, då uti Bevilinings-Stadgan ingå föreskrifter om verkställigheten, hvilka äro att hänföra, dels till Civiloch Criminal-Lagstiflningen, den Konung och Ständer ega alt gemensamt utöfva, dels ock, i synnerhet, till den ekonomiska Lagstiftningen, som tillkommer Konungen allena, och derutinnan Rikets Ständer icke ega att annat eller mera besluta, än föreställningar och önskningar, berörde Stadga följaktligen borde vara så uppställd, att den innehölle under en Afdelning Rikets Ständers beslut om sjelfva beskattningens egenskap och grunder, samt fördelning och tillämpning, med hvad dit kan höra, och serskildt, under en annan Afdelning, det rent reglemen - B drillning s-Ut skottets Utlåtande, N:o 27. 3 tariska, som tillika ingriper i Criminal-, Civiloch Ekonomiska Lagstiftningen. Ehuru
Min lilla plats som Sonbbal rern under förra Finska Kriget gaf mig ej tillfälle akt förskaffa mig sadane, men Blesiurer af Rikets fiender wisar äiminstone akt man wägat sif och lemmar för Konung och Fosterland, och jag hade den ölyckan art wid Walkiala fa en sadan Bleffure af hwilksn jag ännu har de swäraste lemningar och som gjorde mig oförmögen att pä den bana jag walde, söka ära och bröd för alderdemen, detta war orsaken hwarföre jag begärde Arrende.rättigheten af vfwannämnde Lägenhet, och orsaken hwarföre jag erhöll wär nu warande Nådiga Konungs Resolution den 17 Maij 1796 och f. d. Kong Gustaf Adolphs stadfästelse af d. 18 Februari isor, om Zo ärs besittnings-räkk deraf, räknadt fran midfasta» 1802. Jag har säledes sätt denna lägenhet af en laglig Regering, och Hwart hättwifar man allmänna opionen om Regenius ord öch iöften'icke äger helgd inför Ständer, Hivar fins den allmänna säkerheten om den en» flildte störes och om medborgare fom pä ett redligt sätt sätt en utsigt till torftig bärgning för framtiden kunna förlora denna utsigt utan föregången oförtjettst blott frägan derom i ett Siks-Ständ wäckep. DeW swagt yttrade tamar som wisierligen icke kunna wäkZ ka pä det beslut det Högloft. Ridderstapet och AdeM i ämnet fattar har jag dock ansett som en piig' M llilr 1388 Dm 27 Zebruarii. till Protocollek anföra med full öfwertygelfe akt Swensta medborgare i allmänhet, och hwarje enstild man kan öfwerlemna tryggt sin sak ät pluralitetm as detta wördnadswärda Riks-Ständ som alltid ädelt isral mot orättwisan.
Lån, sotn före den tiden utgått, och på primitiva Capitalet af de sedermera utgifna Banco-U tshs Mamorial, N:o i43. 1.5 eller i omsättningseller transportväg beviljade, samt Fastighets-Lånen med 5 procents ränta, medelst inbetalning af 7 för ioo:de årligen, likaledes räknadt på Gapitalåterstoden vid 1814 års slut, utaf de före Henna tid utgifna och på primitiva Capitalet af de sedermera i omsättningseller transportväg beviljade. (I öfverenstämmelse med Betänk. 30- Återstoden af den vid liqviden emellan Stats-Verket och Banken efter 1800 års Biksdag uppkomha förskottsfordran kommer att, såsom hittills, Banken ersättas, medelst användande af Två Femtedelar af den ränta, som på de i förutgående § omförmälde 5-procents-Iiånen årligen beräknas. (Enligt sanni. Riks-Ståndens bifall till Utskottets tillstyrkan i Betänk. N:o 00, p.47.) §■ 33- Med afseende på Låns omsättning skall iakttagas, att ingen förändring i det fastställda årliga afbetalningsbeloppet för ett Bankens Fastighets-Lån får ega rum i följd deraf, att pantens egare blifvit ombytt. §• 32* Den så kallade transport-rättigheten på annan pant upphör, så att de å Lånen 16 Banco-TJtsk:s Memorial, N:o >43. inflytande Capitalafbetalningar, ehvad de utgöra högre eller ringare belopp* ovilkorligen skola ingå tili allmänna Lånefonden, att, enligt nedanföre stadgade grunder, användas* (Deissa båda §§. äro i öfverensstämmelse med samtl. Riks Ståndens bifall till Utskottets härom gjorda tillstyrkan i Betänk.
Men då denna fonds dragande ur lånerörelsen och återbetalning till Riksgälds-Conioiret vid den snart inträffande tidpunkt, Rikets Ständer år 1S29 föreskrefvo, möjligtvis skulle, innan Pantlåne-inrättniugen hunnit än vidare utveckla och förkofra sig, komma att förorsaka en för hufvudstadens obemedlade invånare högst känbar minskning i om förmälde af dem allmänt påräknade och förut begagnade lånetillgång; så och enär, för lånerörelsens jemna och oafbrutna vidmagthåilande, en lämplig öfvergång från den hitintills åtnjutna ränle-fi iheten för oftabei örde förlags-capital till ålerbetalnings-skyldigheten af detsamrnas liela belopp torde böra Inrättningen beredas, har, med afseende dessutom å den föga betydliga förlust, som härigenom, äfven om en motsvarande summa måste af Riksgälds-Contoiret emot ränta upplåuas, kan komma att det allmänna tillskyndas, Utskottet funnit sig böra Stals-UtsJcottets Utlåtande, JS-0 4o5 7 hemställa, att denna låne-fond af 100,000 R:dr må, emot fortfarandet af den derföre nu ställda säkerhet, och med vilkor af Pantlåne-inrättningens oafbrutna bedrifvande, enligt de för densamma fastställde grunder, få af enlrepreneuren för denna Inrättning, under ytterligare fem års tid, räknad från den i Juni 1842, begagnas dock med skyldighet för honom att för detta lånebiträde under sagde tid till Riksgälds-Contoiret årligen inbetala den ränta af 3 procept, som ÖfverSlåthållare-Embetet, för den händelse, att fortfarande räntefrihet icke kunde beviljas, i underdånighet föreslagit.. Stockholm den 17 December 1840. STOCKHOLM, Kongl. Ordens - Boktryckeriet 184©. Sta!s-UIskottets Utlåtande, N'.o 406. N:o 406. t Ank till Exp. Etsk. den 23 Dec , kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning af Herr Lefrén», J.
Desse' inta** ga sitt rum uti beskattnings-serien, på det sätt, att kannetalet af hattens rymd, som öfverskjuter det vid husbehofs-bränningen bestämda behofvet (hälften af pannan), förökar beräkningen af pannans rymd till beskattning med like många kannor, som delta öfverskott; alltid iakttagandes att pannerymden, tillsammans med sådant öfverskott, aldrig får öfverstiga go kannor. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Prot.-Utdrag, den 3o Januari 18J5. 599 N^o 154, i anledning af erhållen återremiss å ut-låtandet, N:o 51, rörande användandet af en på Post-verkets räkning i Rikets Ständers Bank, innestående summa; samt N o 157, i anledning af väckt motion, att det reserverade Stats-anslaget af 37,000 R:dr till odlingar å Gottland må ännu i fem år få begagnas för samma ändamål, samt att 9,000 R dr deraf må förvandlas till anslag för uliösen af vattenverk, ro. m. S. D. Vid förnyad föredragning af Stals-U. skottets, den 24 dennes på bordet lagda utlåtande, N:o 151, i anledning af erhållne åLerremisser å Slals-Utskottets utlåtande, N:o 45, angående väckt fråga om upphörande af Invalid-inrättningen å Ulriksdal, fann Ridderskapet och Adelli, sorn bifallit sistnämnde utlåtande, Utskottets utlåtande, N:o 151, icke erfordra annan åtgärd, än att läggas till handlingarne. S. D. Då nu ånyo föredrogs Sats-Utskottets den 24 dennes pä bordet lagda utlåtande, N:o 152, i anledning af erhållne återremisser å utlåtandet, N:o 50, rörande användandet af de under Kongl. Slats-Contorets förvaltning ställde äldre depositionsmedel, fann Ridderskapet och Adeln, som bifallit sistnämnde utlåtande, UlskolteLs utlåtande, N:o 152, icke erfordra annan åtgärd, än alL läggas till handlingarne. S. D.
Har man ej myntet utgifvit eller begagnat, må tiden för straffarbetet nedsättas till hälften af den eljest för brottet stadgade minsta strafftid. 13 §. Den, som i bedräglig afsigt Alar eller klipper guldoch silfvermynt, eller det eljest på något sätt minskar, eller gifver åt ringare mynt sken af det, som högre är; dömes till straffarbete från och med sex månader till och med fyra år. Ar ej bruk gjordt af det förfalskade; må tiden för straffarbetet nedsättas till hälften af den eljest för brottet stadgade minsta strafftid. 14 §. Eftergör man sedel, som af Rikets Ständers Bank eller annat Rikets allmänna penningeverk, af annan Stats Bank eller, med tillstånd af ineller utländsk regering, af enskildt penningeverk utgifven är, för att såsom penningar allmänneligen gå och gälla; dömes till straffarbete från och med fyra till och med tio år. Lag samma vare, der man riktig sådan sedel förändrar, så att derigenom åt densamma gifves sken af högre värde, eller å dylik sedel, som upphört att gälla, utplånar tecken, hvarigenom sådant utmärkes, eller eljest dermed vidtager åtgärd, hvarigenom sken af giltig sedel deråt beredes. Har den, som sedel eftergjort eller, på sätt nu sagdt är, förändrat, sedeln ej utgifvit eller begagnat, må tiden för straffarbetet nedsättas till hälften af den eljest för brottet stadgade minsta strafftid. 15 §. Har man eftergjort mynt eller penningesedel, eller sådan sedel, på sätt i 14 § sägs, förändrat, och kan af omständigheterna pröfvas, att det ej i bedräglig afsigt skett; straffes ändå, der han ej af egen drift det eftergjorda eller förändrade förstört eller all skadlig verkan deraf förebyggt, med böter, högst etthundra Riksdaler. 16 §. Utprånglar någon veterligen falskt mynt eller falsk penningesedel, straffes så, som hade han förfalskningen sjelf gjort. Varder bedrägeriet yppadt innan skada skett; må tiden för straffarbetet nedsättas till hälften af den eljest för brottet stadgade minsta strafftid. 17 §.
Ribbing liar behagat yttra och påstå, att jag förklarat Rikets Ständer vara öfver lag och rätt. Jag bestrider helt och hållet en sådan uppgift; det är ej af mig yttradt. Jag har yttrat, att Rikets Ständer skulle Grundlagsenligt besluta. Jag har talat 0111 en underordnad Domstol, Svea HofRätt. Herr Ribbing tror, att HofRätten är af beskaffenhet att aldrig kunna upphöra, emedan den är, enligt Talarens uppgift, grundad på rätt. Det är ej HofRätten, utan det är tillämpningen af lag, sorn är grundad på rätt. Men om Rikets Ständer, såsom Representanter, pröfva att Den i3 Januari i f. ni. 65 att dessa institutioner, HofRälter, så väl som LagmansRätter, äro öfverflödige, kunna de blifva indragne. Jag tror ej, att då det sker i den ordning Grundlagen föreskrifver, någons rätt derigenom förnärmas, utan tvärtom allmän rätt befordras. Det är jttradt af Herr Hjerta, att lian blifvit skrämd af milt sista yttrande, ty han trodde sig igenkänna min båg att besluta framdeles, lika som det skedt en gång förr, då ii millioner, icke i3 som lian yttrade, uttogs ur Ranken. Det var under 1809 års Riksdag. Hade den värde Talaren då varit vid de år, att han kunnat deltaga i besluten, är jag öfverlygad att han varit så mycket medliorgare och Svensk, att han ej velat blifva underkufvad af främmande Makter, och hade nyttjat de medel, som funnos att tillgå, för att rädda fäderneslandet. Jag tror det icke vara lämpligt att dömma öfver saker, hvilka man efter 20 års förlopp icke kan bedomina, ty man kan icke mera ålersätta sig i den ställning som då fanns. Att göra utländska lån, var omöjligt, ty innan de kunnat bringas i ordning, hade Sverige kunnat upphöra att vara Stat, och blifvit förvandladt till provins åt ett främmande land. Men den saken hörer ej lill detta ämne. Den lag, som är föreslagen, uppdrager åt HofRätten att dömma Rikets Ständers Bank förlustig sitt privilegium, eller Rikets Ständer förlustige Bancoprivilegiet.
Fruntimmers-sällskapet ej blott i söndags-skolan på ett klart och lättfattligt sätt meddelat undervisning i Guds ords herrliga sanningar samt åt den enskilta fången lemnat tillfället! att med Sällskapets medlemmar samtala om sina framtida förhållanden och erhålla råd, huru den, genom arbetsamhet och laglydnad i det fria tillståndet, skulle kunna förvärfva sitt lifsuppehälle och såmedelst blifva en nyttig samhällsmedlem, utan derjemte för mången öppnat en fristad å Räddningsanstalterna, hvarifrån det alltid varit lättare att åt de frigifna fångarna anskaffa tjenster än direkte från fängelset, har Direktören öfver straffoch arbetsinrättningen å Norrmalm ansett det vara »i »hög grad önskligt, att nämnde anstalter kunde i vidsträcktare skala emottaga frigifna »qvinnofångar, hvilket med de små ressurser, som för närvarande stodo sällskapet »till buds, dock föga vore att hoppas.» Fångvårds-styrelsen har vidare, uti dess, den 31 December 1860, för år 1859 afgifna underdåniga berättelse, ansett sig »uppfylla en kär pligt, då Styrelsen uttryckt »sin erkänsla för det goda och nyttiga, som Sällskapet under de förflutna åren verkat »för fallna menniskors väl, och tillika uttalat den önskan och förhoppning, att likartade »Sällskaper med det snaraste måtte blifva bildade inom alla rikets särskilda län, helst »det trängande behofvet deraf allt mer och mer framträdt, sedan de nya cellfängel »serna blifvit bestämda till straffängelser i allmänhet för dem, som första gången be»trädt brottets bana, enär den goda verkan, som cellfängelset åstadkommit till den »straffades förbättring, i de flesta fall åter skall gå förlorad, såvida icke den straffade, »efter utgången från fängelset, mötes af någon menniskovänlig hand, som vill söka »hjelpa honom att äfven i det fria tillståndet fortsätta sin väg på det ruttas buna.»
Elsa var af naturen djerf och modig och hon tycktes till en början snarare afsky än rädas för det vederstyggliga skådespelet. Men äfven andra sällsamme skepnader, dödskallar med glödande kol till ögon och dylikt, sällade sig till det ansigte, som först visat sig i galleröppningen. Hon ropade på Brita och mäster Skarp. Det hördes på hennes darrande stämma att krafterna voro nära att svika. Men nu öppnades dörren på glänt. Ett matt ljussken spred sig öfver de mörka väggarne och i samma ögonblick var den hemska synen försvunnen. Det var mäster Skarp, som inträdde med blindlyktan i handen. — Nå, skynda dig trollpacka, — skrek han argsint från dörren åt Elsa, — tror du att en hederlig karl vill frysa ihjäl för din skull, i ett sådant här råtthål! Han gaf henne en våldsam spark, som kom henne att tumla ett långt stycke ut i korridoren. Derefter fattade han henne i kjorteln och drog henne med sig upp för trappan. De stannade i öfre korridoren framför en låg trädörr. När hon öppnades, såg Elsa framför sig ett höghvälfdt rum, med hvitrappade väggar, svagt upplyst af en från taket nedhängande trearmad ljuskrona af messing. En man gick fram och åter på golfvet, med sänkt hufvud och tankfull uppsyn. Mannen var magister Olaus. Han stannade, när Elsa inträdde, och såg henne skarpt i ögonen. — Du satans brud, — utropade han, — du kött af hans kött och ben af hans ben, frukta och bed för din tid är när! — Är jag säker på den evige Gudens barmhertighet, Ers ärevördighet? — frågade hon ödmjukt, — om jag påtager mig den svåra synd, för hvilken jag hålles fängslad. — Gud är blott en sanningens gud — svarade han förvånad — och liksom han jagar lögnen med dess stackota fötter ur ditt hjerta, gjuter han äfven dit in sin salighets nektar, på dem, som ångra och bedja. — Herre Gud! — svarade Elsa, suckande — hvad detta är en svår kamp! — Satan, dig besvär jag, — återtog magister Olaus, när han märkte hennes tvekan, och räckte fram händerna mot henne.
För den händelse likväl Rikets Ständer skulle förorda ett dylikt Statistiskt Embetsverk och till dess inrättande ansloge medel, ville förre Talmannen hafva fästat uppmärksamheten derå, att Kommers-kollegii statistiska kontor blefve alldeles öfverflödigt och borde såsom sådant förordas till indragning. 4:o af Riksdags-fullmäktige Måns Monsson från Kalmar och Lars Magnus Knutsson från Östergöthlands län, hvilka instämde med Herr Rådmannen Gråå. 5:o Af Riksdags-fullmäktigen Ola Månsson från Christianstads län, enligt följande skriftliga reservation: »Då jag reserverar mig mot Utskottens ifrågavarande betänkande, afser denna reservation icke den underdåniga skrifvelsen, som, för ordnandet af en mera ändamålsenlig statistik inom fäderneslandet, är högst vigtig; men enär Utskotten på förhand ingalunda kunna beräkna de erforderliga kostnaderna, anser jag det ej vara lämpligt att dertill anvisa Stats-anslag, så mycket mindre, som det måste vara Kongl. Maj:t obetaget att, i likhet med hvad som förut brukligt varit, dertill anlita sådana disponibla medel, som på en eller annan hufvud-titel kunna besparas.» 6:o af Riksdags-fullmäktigen Matts Persson från Stockholms län, enligt en sä lydande reservation: »Jag reserverar mig emot det beslutade tillstyrkandet, att 10,000 R:dr Ranko borde anslås till ett Statistiskt Embetsverk, innan man känner huru och på hvad sätt detsamma skall ordnas. Deremot anser jag, i enlighet med Herr Rådmannen Gråå, såsom riktigt, att Rikets Ständer till Kongl. Majit aflåta en så beskaffad skrifvelse, som Utskotten föreslagit, så att Rikets Ständer vid nästinstundande Riksdag kunde få motse en Kongl, Proposition i ämnet, då först man blefve i tillfälle att bedöma anslags-summan till dess belopp. Ått bevilja penningar till ett embetsverk, utan att känna dess organisation eller innan det blifvit ordnadt, synes ej vara lämpligt: och ehuru jag ej underkänner vigten af frågan, så anser jag formen i omförmälde hänseende vara oriktig.»
Sk» » » » » 4 » 6 » 40 » » » » » » » 6 » 8 » o0 » » » » » » » 8 » 10 » 60 » » » » » » »10 mil och derutöfver 70 » » » Artikeln tändstickor, som förut tillhörde gods af lista, afgiftsklassen, nedflyttas till 4:de klassen under November och December månader, dock under vilkor: l:o att en tändsticks-kista om ett Sk» ej fick till kubikinnehållet öfverstiga 20 kubikfot, 2;o att hvarje kista, äfven om den vägde mindre, skulle betalas såsom vägande ett helt Sk7, 3:o att full vagnslast borde på hvarje vagn intagas, eller ock för en icke fullt lastad vagn betalas lika mycket som för full vagnslast, hvarjemte äfven förbjöds att lasta andra varor i samma vagn som tändstickor, 4:o att Statens jernvägar icke ersatte den förlust, som kunde vällas afsändaren genom tändstickornas sjelfantändning. Från England levererades under året 3 trafiklokomotiver och ett ballasteller arbetslokomotiv samt frän Hamburg 4 stycken 2:dra klassens passagerare-vagnar, 12 3:dje klassens dito, 6 bagage-vagnar, 8 täckta gods-vagnar, 20 öppna dito, 10 timmer-vagnar att äfven begagnas för transport af åkdon, samt 4 hästoch hornboskaps-vagnar. Dessa machiner och vagnar, som i särskilda delar till Götheborg anlände, sammansattes i jernvägsstationens verkstäder, de förre af stambanans verkmästare och arbetare, de sednare af från Hamburg medföljande arbetspersonal. Stambanans rörliga materiel bestod vid 1858 års utgång af: 6 trafik-lokomotiver, 3 ballastd:o, 1 statsvagn, täckt. 1 d:o, öppen, 7 passagerarevagnar af Esta klassen, 1 kombinerad lista och 2:dra klassens passagerarevagn, Bilaga, Litt. I), tillhörande sid. 139. Trafik-sammandrag, månadsvis, för år 1858. Södra Stambanan. Passagerarei Afgift. i Summa. Summa ! Passagerai trafik. ! Åkdon, hästar, hundar.