Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna eld brinner hvarje natt, sedan du slog ihjel draken, och jag rädes det är trolldom af hans fränder, för att locka dig.» Vattu-man svarade intet härtill; ty han ville icke bedröfva sin gemål. Men om natten kunde han ej sofva, endast af längtan att draga ut i skogen, och se hvad sällsamma ting der kunde finnas. Arla om morgonen, innan dager var ljus, steg Vattu-man upp, lockade sina djur, och gick på jagt. Han ströfvade så omkring i den förtrollade skogen både länge och väl, men ingenting hördes af, och på hela dagen kunde han icke finna något villebråd. När det nu led emot qvällen, uppkom ett stort mörker med frost och töcken, så att Vattu-man icke kunde finna någon väg utur ödemarken. Han gick derföre upp på ett högt berg, samlade torrt ris, och gjorde en stock-eld för att värma sig och sina trötta djur. Bäst han nu satt vid brasan, fick han höra ett klagande läte: »Hu! hu! jag fryser.» Vattu-man såg sig om; men kunde i mörkret icke upptäcka någon, ehuru hans djur visade mycken oro. Efter en stund hördes rösten å nyo: »Hu! hu! jag fryser.» Vid det den unge konungen nu spejade omkring sig, blef han varse en gammal qvinna, som satt i trädet uppöfver honom, och skälfde af köld. Vattu-man ömkade sig öfver den gamla käringen, ehuru hennes skepnad illa behagade honom, ty hon var led till utseende, och liknade mer ett styggt troll än en menniska. Han bad henne så stiga ned ur trädet, och värma sig vid elden. Men käringen ställde sig mycket rädd, och sade: »jag törs icke för dina arga hundar.» Vattu-man genmälte att djuren icke voro farliga; men käringen låtsade icke sätta tro till hans ord. När de länge hade samtalat härom, sade qvinnan: »lägg dessa halm-strån öfver dina djur, att jag må se och skönja om de äro dig lydiga.» Konungen gjorde efter hennes begäran. Då steg käringen hastigt ned ur trädet, skiftade sin hamn, och växte till ett stort och ledt troll. Hon sade:
Visserligen måste det med - Den 27 Ju lii f. m. 5i "gifvas, att en och annan tillfällighet kan "hafva verkat en temporair tillökning i lån"behofvet, såsom stagnationen ett år i trädMvaruhandeln, och ej längesedan Allmänna "BrandförsäkringsVerkets obestånd, som föranledde uppsägning af någon del af detta "Verks utestående fordringar.” DiscontDirectionen har i allmänhet såväl anfört skälen lill det öfverklagade onda, att det är för mig en serdeles fägnad alt fortsätta uppläsningen häraf. Directionen fortfar sålunda: "Men icke hafva några allmännare för"ut ovanliga förändringar i conjuncturen för "handel, bergverk och näringar i gemen un"der de sednare åren inträffat; och ett års "mindre fördelaktig skörd, kan ej anföras "såsom grund till en förlägenhet, hvilken "både före och efter detta år ägt rum. När "man nu tillika besinnar, att de af Rikets "Ständer beviljade creditiv på Ranken till "utlåning i annan väg icke undergått så beskaffad förminskning, som kunnat öka allmänna behofvet af DiscontVerkens biträden, och att icke eller anledning dertill "kan hämtas från något fortfarande fall i "myntvärdet; så är det, åtminstone efter Di"rectionens omdöme, uppenbart och oemotsägligt, att hufvudsakliga skälet till Dis"contlåns större begärlighet nu än tillförene, samt tillgångatnes deraf härrörande "otillräcklighet igenfinnes” (märkom val, att det är Discont-Directionen som här talar) 35 H. 4* Den 37 luli) f. m. ”i den vid sista Riksdag gjorda nedsätta ”ning af Disconträntan under den i landet ”lagliga räntaj då likväl Discontlån ej äro ”förknippade med de ofta kostsamma och ”besvärliga formaliteter, som fordras för erhållande af andra Bankens lån mot lindrigare ränta.
I anledning af infordradt yttrande öfver de af Herrar Revisorer, under granskning af Tumba Bruks räkenskaper för åren 1841 och 1842, anmärkte omständigheter, får jag ödmjukl. anföra följande: Arbetsplan för år 1838 eller 1839 (jag kan nu icke med visshet påminna mig hvilketdera året), blef af mig uppgjord och af Herrar Fullmäktige faststäld, äfvenså har jag aflemnat en Tableau, af hvilken arbetsplanen för år 1843 blef ett utdrag, men för de öfrige åren af den tid, jag innehaft förvaltningen af Tumba, har, mig vetterligen, ingen åtgärd för uppgörande af någon arbetsplan ägt rum. Rapporterne hafva varit och äro af samma beskaffenhet, som före mitt tillträde af förvaltningen; skulle någon ändring deruti anses vara af behofvet påkallad, utber jag mig ödmjukeligen att för desamma erhålla ett formulär. På Herrar Fullmäktiges befallning, har jag redan förlidet år lemnat en utredning af de orsaker, som föranledt att Tumba Bruk de sednare åren gått med förlust. Revisorernes Berätt. ang. Bancoverket. 122 Då Herrar Revisorer icke uppgifvit hvilka af de vid Tumba tillverkade papperssorter, som i priset öfverstiga de bästa utländska för likartade behof tillverkade, har jag svårt att öfver denna anmärkning mig yttra.
—• rörande grunderne för en förnyad Tulltaxa, dito. — om läggande till Handlingarne af Förstärkta StatsUtskottets Memorial, om ilo den så kallade MinimiTabellens införande; 2:0Dispositionen m. m. af RecognitionsSkogarne, och 3io bidrag af Statsmedlen till Theaterns underhållande 1819, dito. angående förslaget till en förändrad redaction af RiddarhusOrdningen, 134- — om tryckning af ConstitutionsUtskottets Handlingar och Protocoll m. m. uti ett Commandomål, 201. — angående allmänna penningerörelsen och myntvärdets upprätthållande, 202. — rörande tryckning af Särskilta Utskottets Utlåtande om ny reglering 264 af Statens Embeten och Tjenster, jämte de hos RiksStånden dervid gjorde anmärkningar, 202, ProtocollsUtdrag, Ridderskapets och Adelns, angående BorgareStåndets inbjudning att antaga någon ändring i frågan om Tullafgifternes erläggande, 2o3. — rörande Bevillning å öfverflöd, dito. — angående Ridderskapets och Adelns erkänsla för LäkareSällskapet, 204.— om fördelningen af arbetet emellan Riksens Ständers Revisorer af Stats-, Bancooch RiksgäldsVerken m. m., 2o5. — angående Leipzigska Lånet, dito. •— angående nedsättning af öfverräntan i BancoDisconten, 206. — onx antagande af Götha-Canal-Bolags Actier såsom hypothek för Lån i BancoDiscontVerket, och vid omsättning af de i GöthaCanalDiscont derå upptagne
Att det vidare ligger någonting onaturligt uti alt låta dödsstraffet verkställas medelst rnenniskokraftens omedelbara användande, det synes mig enhvar böra santera, och den instinktlika vederviljan deremot hos folket redan från gamla tider visar sig bäst deraf att 1734 års lagstiftare funno nödigt särskildt föreskrifva, att skarprättarens yrke ej fick nesligt hållas, eller han från ärligt folks umgänge stängas. Att exekutioner kunna verkställas med iakttagande af grannlagenhet lör deras känslor, som äro utsedda till verkställare, det visar sig af det förfarande, som vid fusiljeringar inom franska armén eger rum. Halfva antalet af det för exekutionen bestående antal gevär laddas skarpt, andra hälften löst, hvarefter gevären utlottas på manskapet, som ej varit närvarande vid laddningen, och bland hvilket följaktligen ingen vet huruvida det är han som sträckt den döde kamraten till marken. Hvilken himmelsvid skilnad emellan den finkänslighet, med hvilken en sådan exekution verkställes, och den brutalitet, med hvilken man tillvägagår vid våra afrättningar. Det sätt, på hvilket dödsstraffet hos oss verkslälles, innefattar ändtligen en omensklighet mot den lifdöinde till följd af den osäkerhet, som med straffets verkställande är förenad, och hvilken är så stor, att man snarare må undra på att detta strafisätt någonsin lyckas, än att det någongång misslyckas. Också anför redan Lagkomité!! på sin tid såsom skäl för dess förslag att fallbila skulle införas, följande: »Valet af detta verkställigbetssätt är föranledt af den genom erfarenheten nogsamt utrönta osäkerheten af halshuggning genom handbila elier yxa.»
December f. m. gen oförenligt med ”civilisationens och upplysningens kraf,” ”vår mildare lagstiftning,” tidsandan,” m. ro. dylikt, på hvilka förebäranden ej torde höra läggas alltför stor vigt, helst då man eftertänker huru ofta de framdragas till förordande af alla möjliga samhällsförstörande syften och läror, hvilka ej derigenom blifva bättre eller mera antagliga för den strängare pröfningens dom, endast mera lockande för de lättare hänförde. Ytterligare har Hr Grefven anfört exemplen af Frankrikes, Belgiens, framförallt Nord-Amerikas lagstiftningar i det förevar, hänseendet, såsom mönster för oss, dem vi borde skynda att tillegna oss. Men hafva icke dessa länder och vårt fädernesland väsendtliga skiljaktigheter, nog stora för att sä väl i detta, som många andra_förhållanden, rättfärdiga olika stadganden i de olika länderne? Afven Preusseus sednaste lag om religionsbekännelsernes utöfning har motionären Anfört; men höra vi icke dervid ihågkomma alt Preussen redan sedan långliga tider lidit af medborgarnes tinder sednare åren ännu mer ökade söndringar i religiöst afseende, och följaktligen anse den nya lagen såsom en nödfallsutväg att, i sakernas nuvar. läge, under medgifvande af omförmälde rätt för öfriga medborgare, stäf ja åtminstone religionslärarnes på vissa ställen framträdande obehöriga anspråk pä att få bekänna en lära vid predikoembetets åtagande och en annan i eller utom predikstolen? I motionen yrkas alt man måtte taga i betraktande erfarenheten i de länder, der oinskränkt rättighet till öfvergång från en lära till en annan existerar; under förklaring att inga vådor deraf uppkommit för dessa staters lugn eiler deras statskyrkors bestånd. Men då vi enligt denna begäran, och till följd jemväl af hvad vår egen åstundan påkallar, taga erfarenheten till ledare och oförtröttadt < rådfråga dess lärdomar, kunna vi väl medgifva förenämnde påslående?
Reservantens citation af Fredrik den store, såsom Kronprins, faller nog mycket i det löjliga för den som litet läst historien; ty han vet, att Konung Fredrik, mognad genom erfarenheten och regeringens praktiska utöfning, öfvergaf de philosopliiska och philantropiska åsigter, hvilka han hyllat som Kronprins och som skriftställare, och att han, utan att försaka den ädla grund, från hvilken de utgingo, lärde sig att modifiera dem efter det verkliga lifvets hårda kraf; att det var då först, som lian erhöll, och sorn han förtjente namnet af Fredrik den store. Reservanten synes hafva afstannat i läsningen af sin Preussiska historia på halfva vägen, och att deri, som i mycket annat, endast hafva uppnått den halfbildning, som är särare än okunnigheten sjelf, emedan den med bildningens anspråk förenar okunnighetens misstag. Härpå har reservanten gifvit högst talande bevis i sina anföranden om sjöförsvaret under loppet af sislförflutne riksdag, och om landtförsvaret under loppet af denna. Stora fraser utan mening tillhöra i allmänhet demagogers yttranden; jag har hört mig led derpå i min ungdom, dä jag öfvervar de sista dyningarne af den Franska revolutionen; jag har hört mig led derpå under min mannaålder, då jag öfvervar reformbillens genomdrifvande i England, och jag har fullt tillfälle att höra mig led derpå, sedan dessa fraser nu äfven uppnått valhalla nord, liksom annat skräp, som icke finner afsättning mer hos andra folkslag. Det är folkets frihet dessa demagoger påstå Den 5 December. 171 sig försvara, under det alt de sjelfve äro de störste despoter när de komma till väldet; det är menniskans rättigheter de försvara, utan att låtsa veta, att dessa rättigheter måste gifva vika för samhällets rättigheter, om detta skall kunna bestå; det är folkets väl, som allena ligger dem om hjertat, under det att de föreslå åtgöranden, hvilka, om de antogos, skulle störta folket uti en afgrund af olyckor.
Regenten huru förmonligt det skulle blifva för StatsCassan , om Staten kunde undvika att bekläda Soldaten, och kasta denna skyldigheten på Hemmanen eller Rotarne, men, ehuru Kongl. Förordnandet af, 1793 om Soldate beklädnaden utmärker detta åsyftande, ansåg likväl en Enväldig Konung, förmodeligen i afseende pä Kneck» te-Contracterrics helgd , betänkeligt, att, genom bestämd föreskrift, anbefalla verkställighet deraf. Sedermera, under våra Constitutionelle Lagar, utkom likväl en Kongl. Förordning af den 4 Februarii 1812, om Indelte InfanterieRcgementernes Beklädnads-sätt, hvars innehåll, såsom föranledande till rubbning i Kneckte-Contracterne, genom föreskrift att Släp-kläderne, som Soldaterne skulle meddelas, borde blifva lika med Lif-munderingen, är för allmänt kändt, att behöfva upprepas, och i följd hvaraf, flere Besvär blifvit anförde hos Embetsmän och Konungen, och äfven genom flere Motioner Sen 2 3 December. denna Riksdag torde komma att fästa Riksens Ständers uppmärksamhet. Denna Kongl. Förordning, sorn tillhörde Constitutions-Utskottets granskning vid igi2 års Riksdag, passerade, jemte andre, i min öfvertygelse, anmärkningsvärde Författningar, Constitutions Utskottet, utan all anmärkning, och då jag, vid meddelande af Decharge för Stats-Rådet och StatsSecreterare på Riddare-huset yttrade den tanke, att Constitutions-L/tskottet bordt fästa uppmärksamhet vid högstberörde Förordning, och begärte att åtmindstone något annat Utskott skulle Ärendet få upptaga, bief det till OeconomieUtskottet remitteradt, som sedermera förklarade Sig icke tillkomma att detsamma upptaga, och dermed slutades Riksdags-åtgärden vid denna, för Hemmansbrukaren vigtiga angelägenhet.
Enär likväl detta Reserv-förråd bildades uteslutande för krigsbehof, och således icke ulan Rikets Ständers begifvande kan till det nu ifrågavarande föremålet disponeras, tillstyrker Utskottet: det Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla, att, i händelse det årliga anslaget för Beväringens beklädnad skulle befinnas otillräckligt, Kongl. Majtt är oförhindrad att för berörde ändamål, i nion af behof, använda de i Reserv-förråden befintlige be klädnads-materia lier: med anhållan derjemte: att Kongl Maj:t må låta beloppet af de sålunda anordnade persedlarne komma till nästsammanträdande Revisorers och Ständers kännedom. Stockholm den 4 Nov. r 834- N:o 3o5. Ankom till Exp.-Ulsl. den 4 Nov. Utlåtande, i anledning af erhållen återrémisss å Stats-Utskottets Betänkande JY:o 238, rörande den utaf Riksdags-Fullmägtigen Juders Danielsson från Elfsborgs Län väckta motion, om rättighet för indelta Arméens Civil-Stat att, lika med den Militaira, njuta ersättning för utgifne accord. (U. A.)
När då detta tillstyrkande tillkommit till följd af cn inom Ilederv. BondeSt. vttrad opinion öfver den förhöjning i grundskatterna, som utvexlingen kunde medföra, och när meningen, efter hvad Utsk. sjelf förklarat, har varit att lugna BondeSt., hemställer jag, om det icke är nödvändigt, för att kraftfullt lugna Ståndet, att yttra sig derom på ett sådant sätt, att det innefattar ett bestämdt beslut, der man har rätt att besluta. Detta har varit motivet till min framställning; och jag skulle mycket misstaga mig, om man skulle vinna det åsyftade ändamålet att lugna BondeSt. i dess yttrade farhågor, hvilka jag, för min del, icke delar, örn man nu, sedan frågan blifvit väckt, skulle afslå den redaclionsförändiing, jag nu går att föreslå och deruti R. o. Ad. bör förklara och stadga, att allmänna skatter och onera, deri inbegripna de räntor, hvilka i jordeböcker till visst belopp i penningar äro utförda, icke kunna i deras fordna silfverbelopp beräknas och en skatteförhöjning sålunda åstadkommas, utan skola fr. o. m. den dag, silfverutvexlingen tagit sin början, utgå efter enahanda grunder, som i myntbestämningslagen af d. 1 Mars i83o finnas fastställda etc.; hvarefter och sedan man läst till punkt, i en särskild period skulle komma: ”1 öfrigt böra R. St. hos K. M. i und. anhålla, dels att, till förtydligande af 4 §• ’ myntbestämningslagen af d. 1 Mars i83o, förenämnde stadgande blifver till allmänhetens kännedom meddeladt i den kungör., som i nåder torde utfärdas ang:de upphäfvande af det medelst K. 10 H. 3 iS Den 23 Juli f. m. kungör, d. 18 Mars 1818 allmänheten tillkännagifna beslut om inskränkning i utvexlingen af silfver mot Bankens transportsedlar, dels ock att, i sammanhang härmed, nödiga föreskrifter för såväl enskilda liqvider som för debitering och uppbörd af alla slags skatter och onera må i nåder utfärdas.'
Chefen för Landtförsvars-departemenlet, Statsrådet Reuterskiöld, uppläste till justering följande, på grund af förut fattade beslut, uppsatta förslag: — till Kongl. Maj:ts nådiga Propositioner till Rikets Ständer; 7:o angående pension å Allmänna Indragningsstaten för Andre Bataljons-läkaren vid Kalmar Regemente Ehrenfrid Jeremias Kamph; Kongl. Majit täcktes, uppå Stats-Rådets underdåniga tillstyrkan, i nåder gilla samtliga ofvanberörda förslag, sådana de finnas detta Protokoll bilagda, samt förordna, att, i öfverensstämmelse dermed, nådiga Propositioner skulle till Rikets Ständer aflåtas. Ex protocollo A. Ekman, — . !‘.t .'.u iH bVsV. z\ Si\4. -Ay' f , \u o» Ai\ V i1 tts\» mWVihö# feiö h-/Ui\?. t\>- v.V».\? • .S v'V\ ‘ V’doVM) ii ii r. 11, i i i; VI lisi) >t\ ‘HT-:|ivf ,iriL'\r\n'l(UrU>}'Jlill lil , .||< ,»;{ ; .i‘.\ Vik >v!'tn) i iisbiiMiA s*. if i ini insjijnimHjr.1 u ll ic Hss/M u ll ' . nj\«*> :tsifirl inlf • iisL; i*kt > '\ IV, I ut‘11»! » T .tuctfeUsA \ — Stockholm, tryckt hos Sam.
Eders Kongl. M a j: t s underdånigste, tropligtigstc tjenare och undersåte C. D. SKOGMAN. Stockholm den 8 Mars i83r. A. IV. Grundelstjerna. Kongl. Maj:t underdånigst. ( *7 3 Umlerdånlgste Memorial. 1 anledning-af det transsumt af Rikets Höglofl. Ständers Revisorers år i83o afgifna Berättelse, angående samma år verkställd granskning af StatsVerkets samt andre af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse oell förvaltning, och af hvilket transsumt inhemtas, att någon annan anmärkning ieke egt rum vid redogörelserne för Stats-anslagen till Garnizons-Regementernes i Stockholm underhåll m. m., än att i Svea Artilleri-Regementes Räkenskaper de å serskildt anslag från Kongl. StatsContoret erhållne medel funnits, utan afseende på anordningarnes oljka lydelse, med andre summor hopförde, hvilket Bokföringssätt, såsom försvårande Controllen, Revisorerne ansett framdeles böra förändras och göras mera ändamålsenligt, hvaröfver Eders Kongl. Maj:t i Nåder behagat infordra mitt underdåniga utlåtande, får jag underdånigst förklara: att det nu anmärkta Bokföringssättet under en mängd af år blifvit begagnadt vid Svea Artilleri-Regemente, utan att någon erinran deremot skett, men att den föreslagne förändringen hädanefter skall iakttagas. Stockholm den 22 Februarii i83i. J. HYGRELL, Reg: t s -Chef* C. F. GanJJhij_ Reg:ts-Auditor. 3 ( i8 ) Directions af CivilStatens PensionsInrättnings underd. utlåtande till K. M:t i anledning af R. St:s Revisorers Berättelse år iSjo.
Deremot hafva redan vid flere Riksdagar förnyade frågor uppstått om en förändring af teslamentslagarne efter stadsrätt till likstämmighet med de förra; och det vill således synas, som framgång åt ett förslag till ny lag i ämnet endast i sistnämnda riktning skulle kunna påräknas. På samma sätt som Utskottet förut^ i fråga om arfslagarne, lika mycket af egen föreställning om det rättvisa och billiga, som med fästadt afseende å en temligen allmänt uttalad opinion, funnit sig uppmanadt att söka vinna den nödiga enheten i lagstiftningen medelst förändring af den hittills gällande landsrätten till likhet med stadsrätten, likaså tror Utskottet derföre, i Iråga om testamentslagarne, sig på en gång uppfylla rättvisans fordringar och gå allmänna tänkesättet till mötes, då Utskottet nu anser sig böra föreslå el t motsatt förfarande, eller den nu gällande stadsrättens förändring till likhet med landsrätten; och Utskottet kan härvid, såsom ytterligare stöd lör sin åsigt om lämpligheten af en sådan åtgärd, ej underlåta att åberopa den omständigheten, att man derigenom i sjelfva verket endast fortgår och tager steget fullt ut på den bana, som man redan vid utfärdandet af 1762 års Förordning började beträda och erkände som riktig, ehuru man då stadnade på halfva vägen och dymedelst mera invecklade, än förenklade förhållandena. De inkast Utskottet väntar sig och har att bemöta äro hufvudsakligen, dels, å ena sidan, att genom ärfd stadsfastighets uteslutande helt och hållet från den fria dispositionsrätten och genom deraf följande skyldigdi g h e t att densamma surrogera, likasom om arfvejord å landet är stadgadt, man åt förstnämnde slag af egendom gifver ett värde och ett utseende af orubblighet, som den till följd af sin natur icke skall förtjena, och dels, å andra sidan, att då i städerna den lösa egendomen eller kapitalerne ofta utgöra den betydligaste delen af förmögenheten, man genom en mera utsträckt dispositionsrätt öfver sådan egendom inkräktar mer än rättvist kan vara på arfvingars billiga anspråk.
Man kan visserligen genom fortlöpande longitudinela balkar af trä under rälerna, eller tätare transversala, öka dessas bärighet, men dels ökas underhållskostnaderna genom den större trämassa, sorn i så fall utsättes för förruttnelse, i långt högre grad än besparingen, dels vinnes ändamålet ingalunda på detta sätt, emedan dessa balkar, de må nu läggas längs efter eller tvärs öfver banan, förändras, sjunka och multna, hvarvid de svagare rälerna erhålla permanenta böjningar, som ej med - *) Kostnaden för hvarje som rätvigten ökas pr fot, gör, efter näivarande pris, endast 3,780 R:dr Runt eller i rundt tal högst 4,000 R:dr pr mil. **) I sammanhang härmed tillåter jag mig upplysa, att de smalspåriga jernvägarue här i landet, till följd af lokalen, ega ganska branta lutningar emot den största trafiken: Christinehamns jernväg 1: 47, Fryksta 1: 45, Norbergs 1: 50, Hudiksvalls t: 70, Hammar—Elverum banan i Norge 1: 80, samt att jag, I motsats till Herr Nordenfelt, uppfattar saken så, att regulier trafik å längre sträckor, äfven med ofördelaktigare lutningsförhålianden, måste blifva i -proportion mycket billigare, än irregulier på korta banor, helst å sådana, som sammanbinda vattendrag och endast trafikeras halfva äret, emedan uppehållen vid ändstationerna, rangeriug af vagnar, lastning och lossning, oproportionerligt stora administrations-kostnader, m. m. i dubbelt hänseende trycka en kort bana med forcerad traflk endast halfva året, då aflönin garne måste utgå under hela, m. m.
Jag får återkalla i R. o. Ad:s minne att när betänk, här förra gången förevar, så bland andra gjorde jag emot detta SlalsUtsk:s betänk, betydliga an - iGo Den i5 M a j f. m. märkn:r, hvilka jag (ror hafva fordrat af Utsk. (jag känner icke om det gjort det) en fullständig utredning, och som jag tror i alla fall mäste upptaga Ståndets noggranna bepröfvande, då de voro af betydenhet. Det torde vara obestridligt, att ett ufven med den klaraste röst uppläst utlät, icke fäster sig så i tanken, som då man bar tillfälle att sjelf efter egen beqvämlighet få läsa detsamma och se hvad det innehåller. Om man sålunda i denna vigtiga fråga vill att Ståndet skall nied full sakkännedom fatta dess beslut, så tror jag det vara nödigt att Ståndet gör det efter det tillfälle, som blifvit gifvet till granskning utaf innehållet af det ifrågavar. betänk., och så mycket mindre skulle jag tro den bär omtalade tidspillan af tiden från ett plenum till ett annat kunna vara af någon betydelse i en sak som denna, som den efter mitt omdöme aldrig kan komma att inverka på riksstatens afslutande. Hr von Hartmansdorff: Jag tror att denna fråga begärdes på bordet andra gången, förr än Hr Rosenblad kom in. Förhållandet är således belt enkelt, att betänk, måste hvila till nästa föredragning. Om man nu underlåter både det förslag, som Hr Rosenblad och det som Frih. Sprengtporten gjort, så ligger saken, i sitt enkla skick, på bordet. Jag tror visserligen, att i nästa plenum bör delta betänk, kunna tryckt utdelas, emedan N:o 522, som är det nästföregående, redan i dag erhållits tryckt. Om man derföre ställer Bevilln.Utsk:s betänk, främst utan något särskildt beslut, så får saken i alla fall sin behöriga gång, och de frågor, som fordra största skyndsamhet, nemi. bevillningsfrågornas afgörande i förstärkt StatsUtsk., komma då främst. De frågor, som nu varit här framställda, äro också bland dem, som böra i förstärkt StatsUtsk. behandlas.