Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag bebor sjelf en skattegård och pröfwar säledes tyngden af Krigets börda; Kronoskjutsens upbud gär förbi min Granne, en Säteriägare : Jag förtryter det icke, ty han har köpt sin Säterifrihet och jag har ju med köpet af min 776 Den 1Z Junit. min Skattegård äfwen tilkopt mig alla dest bätter och öfrige onera, samt afsamma har jag i är tilsatt 2:ne Batsniän. Jaa skulle göra det hederwärda Bonde Ständer orattwisa, om jag möjeligen kunde tro wältänkande Medborgare wilja göra ingrep i det heliga ordet Mitt och Dit> Almän säkerhet, ägendoms-rätt; nej det är icke Bonde-Ståndets tankar och kunna icke wara det — De hafwa ju sjelftva trälat sig til den jord de köpt, de hafwa ju köpt Kronojord emot 6 ars 0 proOsms Ranta, som icke utgör en tredjedel af det L.-rpit-ck Kronan nu skulle fä sälja den för; De fä ju nu besitta Säterier med samma förmoner som Ridderffapet och Adeln; Ridderffapet och Adeln hafwa ju gjort allt för at i wälwilja möta det hederwärda Bonde StänVet^och kanffe om icke nägre Hjeltar af detta Stand, i en oberäknad förlust af deras lif, hejdat loppet af Enwäldsmaktcn, sä hade säkerligen ännu icke warit fräga om någon jämnkmng r krivil Ater. Således är icke denna jämnkningsfräga frän Bonde - Ståndet, utan et mistfoster fran wista personer, som wilja skjuta dethcderwärda Bonde-Ständet före sig. Deste personer säger jag wilja jämnlika förmoner för at fa jämnkik ägendom; Ds gömma sig nu, sedan deras likars plan mistlyckats i Frankrike hos den största denian, genom 6sc. lets största Hjelte. Om deste fortjcnte mitt sivar skulle jag swara. Detta - Lomnitz hwars rättigheter du nu fortrpter har min Far genom blodig förtjenst eller genom idog swett sig fcrwärfwat.
Doktor Fredrik Bågenholm, hvilken, enligt hvad i den nådiga Propositionen omförmäles, tillika vore tillförordnad andre Bataljonsläkare vid Vendes artilleri-regemente och Läkare vid fästningsfängelsel i Landskrona, hade, uti Tjugufemte punkten, Utskottet, af anförda skäl, hemställt, del Rikets Ständer måtte på det sätt bifalla Kongl. Maj:ts nådiga Proposition i detta ämne, att Doktor Bågenholm förklaras berättigad, att, jemte bibehållande af sin pension såsom Regementsläkare från Arméens pensionskassa, vid afskedslagandet ur Rikets tjenst på allmänna indragningsstaten uppföras till åtnjutande för återstående lifstid af en årlig pension, stor 1,100 R:dr, motsvarande hans nu innehafvande aflöning såsom andre Bataljonsläkare. Af Borgareoch Bonde-Stånden är Utskottets yttrande härutinnan godkändt; men Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet hafva, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts nådiga framställning, beslutat, att Öfver-fältläkaren Doktor Bågenholm, med frånträdande af regementsläkare-lönen vid Konungens f. d. Eget värfvade regemente, skall, efter erhållet entledigande från de tvänne öfriga af honom innehafvande beställningarne, uppföras å allmänna indragningsstaten, att derifrån, i likhet med andra afskedstagande Regementsläkare, såsom pension uppbära ett belopp, svarande emot skilnaden emellan nuvarande regementsläkarelönen och pension från Arméens pensionskassa, eller 1,400 R.dr. För den omröstning, som i anledning häraf lärer få anställas, föreslår Utskottet följande voteringsproposition: Stats-Utskottets Memorial M 180. 5 »Den, som, i enlighet med Stats-Utskottets af Borgareoch Bonde-Stånden godkända hemställan, vill att Regementsläkaren vid Konungens f. cl. Eget värfvade regemente, Öfver-fiiltläkaren m. m.
För att, med ledning af gods-trafikens nu uppgifna belopp, kunna beräkna kanaloch jernvägs-inkomsterna för hela eller vissa delar af denna transportled, hade förbemälde Bestyrelse — som förslagsvis antagit, att, efter hvarje mil beräknadt, kanaloch slussafgifterna komme att i medeltal för alla slags varor fastställas till 4 öre Skeppundet på hela kanal-linien och 17 öre på jernbanan samt 6 öre på kortare sträckor af kanaloch segelleden — låtit uppgöra en »probabilitets-kalkyi» öfver sagde trafik och den deraf förmodade årliga inkomst, hvaraf, bland annat, inhemtades: att från lastageplatserna eller stationerna vid kanal-linien skulle komma att fraktas till Wexiö 27,432 Skeppund gods, för hvilket kanal-inkomsten skulle utgöra 4,644 R:dr. Gods-trafiken från Wexiö till Carlshamn skulle komma att uppgå till 59,280 Skeppund och afgifterna af denna trafik på kanaloch jernvägs-linierna utgöra 50,388 R:dr, Mellan nämnde lastageplatser samt jernvägs-stationferna och Carlshamn beräknades 155,419 Skeppund gods komma att fraktas, samt kanaloch jernvägsafgifterna att uppgå till 122,076 R:dr, allt Riksmynt. Hela den årliga inkomsten af rörelsen på kanalerna och jernvägen skulle, enligt åberopade kalkyl, komma att utgöra 177,105 R:dr sagde mynt, hvarigenom, efter afdrag af de till 82,715 R:dr beräknade underhållsoch rörelse-kostnaderna, skulle uppkomma en summa af 94,390 R:dr, hvilken kunde användas till ränta och amortering å det lån, som af statsmedlen erhölles samt till utdelning åt aktie-egarne.
Och hvad gagnar det mig, om konstnären kan utföra de största saker på sin flygel, men ej är i stånd att förklara det enklaste för eleven, ej förstår gripa in i hans andliga lif? IDUN 1894 Den berömde musiklärde och kulturhistorikern Riehl säger: » Vi hålla icke ungdomen till B t u d i e t af forntidens och nutidens diktare, för att de skola göra vers och deklamera dikter, utan för att de skola lära känna andan hos de olika folkslagen och tidsskedena så, som den afspeglas i diktkonsten. Därför studerar man grekiska för de grekiska diktarnes och hela den grekiska kulturens skull, men grekisk, romersk och annan kultur för humanitetens skull, för den fria mänskliga bildningens skull, och kallar alltså det hela för humanitets-studier. Så långt når mau väl ej på länge med hänsyn till musikundervisningen. Vi låta våra barn lära pianospel, violinspel och sång a f goda och dåliga lärare. D e kunna d å göra, som de vilja, med dessa färdigheter. De flesta musici kunna icke själfva göra reda för sin konsts historia och ästetik, h u r u skola de då kunna bibringa andra d e t! Men den, som blott kan spela, han kan inte annat än — spela. A t t spela är ett tidsfördrif, och hvarje blott och bart tidsfördrif gör en i längden dum. » och, hvad mera är, de ha visat sig mäktiga att med uppgiften. De små dragen ha skärpts till kraftigt kännetecknande konturer, fallet till typ, skissen till genomträngd generaliserande konst. Vi höra till dem, som anse det för snart sagdt en orättrådighet både mot förfaltare och förläggare att genom någon längre eller kortare resumé af en boks innehåll för den påräknade läsekretsen förtaga något af dess spänning — ej minst för den läsande dampubliken ligger ett särdeles behag hos ett nytt litterärt verk i dess af hvarje skvallrare oantastade fraicheur.
Hr Hamrins matiné å Dramatiska teatern Mariabebådelsedag gafs för alldeles fylld salong och under det mest stormande bifall. Särskildt blefvo fru Hartman i bagatellen » Småflickor » och hr Knut Almlöf i » Sparlakanslexor » föremål för publikens hyllning. Matinégifvaren kunde ock med all rätt taga åt sig en god del af applåderna. Filharmoniska sällskapst gifver sin tredje abonnementskonsert såsom matiné den 20 april. Programmet upptager Griegs » Olof Trygvason » för soli, kör och orkester samt Hallens » Styrbjörn Starke » för manskör och orkester. Den 26 mars. En anekdot om Rossini, kompositören till » Barberaren i Sevilla », torde med nöje läsas just nu, då nämnda opera ånyo upptagits å k. operan härstädes. Den lyder som följer: Eossini var en gång tvungen att några dagar uppehålla sig i en liten italiensk stad. Den ryktbare maestrons närvaro satte hela befolkningen i icke ringa hänförelse. Framför hotellet, där han tagit in, vimlade alltjämt en hop entusiaster och nyfikna, och så snart han visade sig på gatan, hade han hela staden efter sig. Äfven ärebetygelser fattades ej. Första aftonen han var där, trakterades han med en serenad, och kvällen därpå egde en föreställning af hans Barberaren i Sevilla rum, till hvilken han på det högtidligaste inbjöds och naturligtvis också bevistade. Från sin festligt smyckade loge följde han leende föreställningen, som absolverades med ifver och god vilja, men med skäligen liten succés. Icke för ty applåderade han lifligt. Orkestern bestod till största delen af dilettanter, som inte alltid kommo så väl öfverens. Särskildt lade maestron märke till en lång yngling med en trumpet, som han ofta, mycket för ofta förde till munnen, utan att man likväl någonsin hörde en ton. När Kossini under mellanakten frågade kapellmä- staren, hur detta kom till, svarade denne, icke utan en förlägen rodnad: » Ser ni, ärade maestro, då vi ville uppföra ert mästerverk, kunde vi inte i hela staden finna en trumpetare.
Och de träda fram ur mörkret, aflägga sitt vittnesmål och sjunka åter ned i mörkret. »Hvad säger hon nu?» fråga de utanför stående, då någon kommer ut. »Hvad säger hon, den stränga frun på Helgesäter?» »Hon strålar som en drottning. Hon småler som en brud. Hon har flyttat fram hans länstol till bädden och lagt på den de kläder, som hon själf väft åt honom.» Men så blir en tystnad bland allt folket. Ingen säger det, alla veta det på en gång: »han dör.» Kapten Lennart slår upp sina ögon, ser och ser nog. Han ser hemmet, folket, hustrun, barnen, kläderna och småler. Men han har blott vaknat upp för att dö. Han drar ett rosslande andetag och ger upp andan. Då tystna berättelserna, men en röst stämmer upp en dödspsalm. Alla stämma in, och buren af hundratals starka röster stiger sången mot höjden. Det är jordens afskedshälsning till den flyende själen. TJUGOANDRA KAPITLET. Skogstorpet. Det var många år före det, då kavaljererna styrde Ekeby. Vallgossen och vallflickan lekte samman i skogen, byggde hus af flata stenar, plockade hjortron och gjorde allurar. Födda i skogen voro båda. Skogen var deras hem och sätesgård. Med allt där lefde de i frid, såsom man lefver i frid med tjänare och husdjur. De små räknade lo och räf för sina gårdshundar, vesslan var deras katt, hare och ekorre voro deras lekkamrater. Björnar och älgar voro deras storboskap, ufvar och orrar sutto i deras fågelbur, granarna voro deras tjänare och ungbjörkarna gäster vid deras gillen. De kände nog hålan, där huggormarna lågo sammanslingrade under vinterhvilan, och då de badat, hade de sett tomtormen komma simmande genom det klara vattnet; men de fruktade hvarken orm eller rå, sådant hörde skogen till, och den var deras hem. Där kunde intet skrämma dem. Djupt inne i skogen låg torpet, där gossen bodde. Dit ledde backig skogsväg, berg stodo rundt om och skymde solen, bottenlös myr låg nära och utsände året om frostkall dimma. Föga lockande syntes slik bostad för slättfolket.
Ad. ej skulle finna för godt att, med ogillande af motivcrne, bibehålla endast slutmeningen deraf? O o Hr Akerman, Fredr.: Då den siste talaren yrkat, alt resultatet må blifva detsamma, som Ulsk. föreslagit, så kan det på det hela vara indefferent, hvad som föregår detsamma; men om man fäster uppmärksamheten vid Hr Skogmans reservation, hvilken den siste värde talaren åberopat, äfvensom på Utsk:s argumenter, sä torde man finna, att hufvudsaken vid della förhållande ar, attingen skada skett, och att contracten blifvit fullgjorde, hvilket befriat Fullmäktige från det åtal, som de, enl. Utsk:s och jemväl min tanka, hade efter ansvarighetslagen varit underkastade. Jag anser pluralitetehs inom Fullmäktige åtgärd i detta fall vara så mycket mera klandervärd, som det synes af den discussion, hvilken ägt rum Fullmäktige emellan vid det ifrågavar. tillfället, att en af dem, Hr von Hartmansdorff, lika klart som fullständigt ådagalagt, huru med denna affär sig förhöll; huru den var i strid med Uere 422 Den 16 December. §§ i reglementet och hurusom man icke alls kunde beräkna de fördelar för förstärkningen af Bankens metalliska cassa, som af densamma förmenades blifva en följd. Jag anhåller derföre för min del, att R. o. Ad. ville helt enkelt bifalla Utsk:s utlåt, i denna del. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Lika med den siste talaren, instämmer jag i det omdöme, som af BancoUlsk. blifvit uttaladt och kan icke gilla Frih. Raabs framställning; ty jag tror verkligen, alt det minsta, som kunnat sägas om Bankofullm:s förfarande vid utlemnandet af de ifrågavar. förskotten, varit det, som af BancoUlsk. här blifvit yllradt. Jag behöfver icke ingå i någon närmare bevisning häraf, dä BancoUlsk. så fullständigt ulredt ämnet, och dervid dragit så riktiga slutsatser, utan ber jag blott att fä göra ett litet tillägg uti hvad Utsk. yttrat.
Den, i förening med de vid inköp af ull i utlandet oundvikliga höga omkostnader å råvaran, äfvensom å andra för fabrikationen behöfliga rudimaterier, åsätta tull, hindrar fabrikanten i täflan med den utländska varan, och föranleder, vid jemförelsen mellan det inhemska och utländska fabrikatets pris, en skillnad, som man finner hög, derföre att det i allmänhet förgätes, att man genom tull å råämnet och rudimaterierne nödgat honom att tillverka dyrt, och i lika mån föranleder honom att taga, som man tycker, för mycket betaldt. Som mig synes tala alla skäl för det rättvisa, kloka och ingens rätt förnärmande deruti, att ull blifver tullfri, likasom silke, bomull och hampa äro det, och icke kan det ensamt utgöra ett giltigt skäl för dessa artiklars tullfrihet, att de två förstnämnde alldeles icke produceras inom landet, och den sista till ytterst obetydlig qvantitet. Också blifver, utan medgifvande! af tullfrihet å ull, hvilken tullsats som helst å ylleväfnader icke tillfredsställande för fabrikanten eller gagnelig i den mån som påräknats. Fabrikanten blifver bunden i sin tällan med utländningen i afseende å de gröfre och medelsorts-väfnader, för hvilka den föreslagna tullsatsen kan anses fullt tillräcklig, och ännu mera hindrad i denna täflan med hänsigt till de finare slagen, för hvilka, såsom vida dyrare och mindre förbrukade, tullsatsen är otillräcklig. Mot bibehållande af nu gällande tull å sparrar får jag slutligen äfven reservera mig. På det att landet också i framliden må hafva gröfre skog, hvaraf bjelkar, Elankor och bräder må kunna erhållas såväl för landets eget behof som till export, vartill den nu ohejdadt pågående och allmänt öfverklagade skogs-sköflingen lemnar föga förhoppning, så har jag inom Utskottet varit af den meningen, att åtminstone ett förbud uttryckt i siffror med 32 sk. pr stycket skulle sättas å sparrar af mindre ijocklek än 7 tum midtpå.
Att ladugilrdspigorna ligga om ngtterna med varkande armar och sbka genom kalla omslag dbfva smartan lär ej vara ovanligt. En flicka hade genom agent erhtillit löfte om plats i Köpenhamn mot 160 kr. pr Sr. Den plats hon fick var emellertid utanför Kö- penhamn och lönen 125 kr. Hon skulle tj8na ensam hos en bonde; denne hade förut haft tvil tja.narinnor, men nar man nu fick en svenska, " och svenskorna gro ju SS flinka ", tog man bara en piga, Hon skulle mjölka 14 kor och sedan " baran mjölken med ok öfver axlarne l / 4 mil och detta tv&amp; g b g e r om dagen. Dessutom skulle hon sköta grofgöromiilen i hemmet sSsom skurning m. m. E j underligt om det blef tungt för henne. Hon sjuknade snart och 1&amp;g i november döende. Fadren sado griitande: nJa, hade jag följt kyrkoherdeus rld, SA hade detta icke h&amp;ndtn. För hvitbetplockerskorna gäller vanligen följande arbetsordning: 7- e. m. under förra delen af sommaren arbetas: kl. l / s 6 f. m. 9, senare,, 9) 9, 9, 6 Y, - 6 Y,; af denna tid anslSs ' 1s timme till frukost, 1 l / z timme till middag och ' / n timme till aftonvard. Lonen, vanligen 100 ' kr. för 6 mSnader, kan genom extra eller betingsarbete stiga till 125 eller till och med 140 kr. Äfven hvitbetp$ockerskornas arbete ar tungt. Att dag efter dag g&amp; nedböjd öfver hvitbetshkern är anstriingande nog. Är det brannande solsken blir arbetet an mera tröttande, och har det regnat eller regnar det, blir det ett ohyggligt arbete. Khderna blifva genomdta och smutsiga. P&amp; en del gSrdar i Danmark finnas ej eldstader i pigornas och drangarnes rum, och d&amp; finnes ej tillfallo att hastigt torka klilderna. " Man Iiigger sig p&amp; dem, s&amp; torka do fortastn.
Upbördsmannen haf wa - Den 24 Julli. Zsz wa befallning i Krono upbörd emottaga Götha Canals Assignationer, man känner akt redan mänga salsta äro i omlopp, och flere torde komma dä be äro sä läkt ester gjorda, warande tryckte pä wänlig! skrifpapper, och en hwar känner deras hand svin underjkrifwa; enskilt» hafwa wäl rättighet magra emottaga desta aSsignauoner, såsom förklarade icke wara mynt, men med en publique embetsman som är älagd emottaga dem förhäller sig annorlunda, icke kan den förpliktas wara answarig för sädant falstt papper, och Kronan bör icke heller lida förlust, utan är det billigt, att dä denna Discont utmarka! sig den förmän, att desi astigna tioner i Krono upbörd mä antagas, de också stola för sädane salsta som i statens castor ingä, wara rcsponfabla, de fä söka sin man, för att sä sin ersättning. Hriherre Osterström, ^srcok: I anledning af hwatz den warda ledamoten Herr Friherre Stael upgifwit om Disconternes rörelser och Banquens hos dem utelöpande sörlagssummor, anser jag mig böra uplysa, att Banquens förlags summor för alla Dis. conterne är enligt Riksens Ständers föreskrift 6,000, oav R.-dr, hwilken summa ännu aldrig af Disconterne till sitt fulla belopp blifwil begagnad: att således Herr Baron Staels upgist det Riks-Discontens rörelse capital wore iZ,zza,y67 R:dr, troligen af någon, som icke känner förhällandet blifwit ur
Om någon af vaklbe.ijeningen i sin tjenst varit försumlig eller under tjenstgöring befunnits af starka drycker öfverlastad, eller ock eljest på ett tadelvärd! sätt sig föihållit, må han, efter sig företeende omständigheter, antingen inför Kommissariatet erhålla föreställning, eller genast hos Fullmäktige anmälas till suspension eller entledigande. § 292. Innan tjensteman eller vaktbetjent varder suspenderad eller skiljd från Ijensten, bör hans skriftliga förklaring öfver hvad emot honom förekommit infordras. Full - Hör till StatsUtskottets Memorial N:o 203. 23 mäktiges beslut, hvarigenom tjensteman suspenderas eller för alllid skiljes från tjensten, bör, jemte hänvisaing för besvärs an förande, honom skriftligen meddelas. Tjenst, som, lill följd af sådant beslut, blifvit ledig, får, derest den afsatte Ijenslemannen, inom föreskri Iven tid. anmält sig ämna samma beslut öfverklaga, icke återbesättas förr, än besvären blifvit af Rikets Ständers Stats-Utskolt eller Revisorer afgjord a, elier den bestämda liden för besvärens fullföljande lorsutits: kommande dock den, som emellertid förordnas tili tjenstens bestridande, alt de med densamma förenade löneförmåner åtnjuta. § 293. Extra-ordinarie tjensteman eller extra vaktbetjent, som. utan erhållen tillåtelse eller anmäldt laga förfall, frän tjenstgöring uteblifvit under Irenne efter hvarandra följande månader, eller, vid liera tillfällen, undandragit sig alt lemna äskadt biträde, der ban blifvit anställd, anses hafva förverkat sin rätt att i Riksgälds-kontoret vidare tjenstgöra. Den extra-ordinarie tjensteman eiler extra vaktbetjent, som, under honom uppdragen tjenstgöring, sig försumligt eller felaktigt förhållit och, efter alt, på sätt § 288 stadgar, blifvit varnad, sig icke rättat, bör förklaras vara från Riksgälds-kontoret skiljd.
Ridd. oAd. Prat. II. B. 85, 86. 674 en 10 Januarii Till remitterande föredrogs Friherre Stael von Holstein, Corfitz Ludvig, den 5 dennes, eftermiddagen, på bordet lagde Memorial, angående rättighet för Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, att, utan omgång, rätta 'förelupen olaga Vatten-uppdämning. Friherre af Nordin, Carl, hade mlemnat ett Memorial, hvilket upplästes, så lydande: I anledning af Friherre Staels Memorial, som synes innefatta en Anmärkning deröfver, att genom Kongl. Majrts Nådiga Kungörelse af den 6 Augusti i8i5, innefattande föreskrifter om upptagande af Klagomål öm nya Vattenverks olagliga anläggning, eller gamla Vattenverks obehöriga förändring, Lagens stadgande, angående Kungs-ådra, förlorat en del af sin kraft, anser jag mig böra upplysa, att högstberörde Nådiga Kungörelse, långt ifrån att upphäfva eder till sin verkan inskränka detta allmänna Lagens stadgande, tvertom ansett hvarje företag af en VattenverksÄgare, att utan behörigt tillstånd antingen uppföra nya Vattenverk eller verkställa förändringar af gamla Verken, utöfver densammas förra beskaffenhet och tillåtelse, medföra en Lagstridighet, hvarutinnan rättelse skyndsammare än genom Domstolarnes åtgärd borde vinnas , och på denna grund, i anledning af Riksens Ständers under dåniga hemställan, bestämdt innehåller det Nådiga förordnande, alt Konungens Befallningshafvande bör i ofvanberörde fall, sedan VattenverksÄgaren i laga ordning blifvit hörd, Den i o Januarii 675 utlåta sig, angående Vattenverkets förändring eller upprifvande, uppå ett med Lag och Författningar öfverensstämmande sätt. Denna Nådiga Författning uppfyller således Friherre Slaels önskan och med tillämpning deraf, måste det ändamål Friherre Stael söker, snarare nu, an tillförene kunna vinnas, enär den ännu gällande Lagens tillämpning blifvit föremål för den Executiva Magten.
Och jag lät ofta galenskaper stå qvar för deras storhets skull; hvilket jag sade honom. Upsala den 26 November 1787. — M. N. Herres rena, menskliga och patriarkaliska arbeten eller nöjen äro för min själ så heliga, som de böra vara. Det är icke jag, som kan misskänna sådant! Hvad jag ville säga, var endast: då Ni gör allt detta, glöm icke att sända mig en stråle af Er visdom, hvilken jag anser ännu högre. En sak kan vara ganska ädel, och dock tåla något öfver sig. Men jag tycker mig åter se en skymt af missnöje i M. N. Herres sätt att svara. Complimentera Sällskapet pro Sensu Communi gerna! Det är billigt. Men jag vill gifva M. N. Herre en anledning, att likaså rent complimentera mig; och ändock visa, att i detta Sällskap är en svaghet, en litenhetssynd. Vi få se. – Emellertid, Frid och Rätt! Hvilket är mitt högmod? Att kunna göra rättvisa åt hela verlden; och sjelf icke få den igen. – Hvarföre ingenting säga öfver det, som mest interesserar mig? Herre är visst fri. Finner M. N. Herre allt vara ursinnighet: så säg rent. Denna renhet i språk och mening, är mitt hjerta en glädje. Jag har mer af fortitudo, än M. N. Herre tror. Ultuna, vid Upsala, den 30 Mars 1788. Förlåt mig detta långa dröjande, som ej har det minsta sammanhang med min själs rena och fria dyrkan! Denna är lika. Tham till Dagsnäs, och Grefve Ehrensvärd, äro alltid de två Svenska Män som jag högst aktar, och hvilkas tillvaro här uppehåller mitt hjertas både stolthet och glädje. I deras varelse ser jag en möjlighet inom mitt fädernesland, att vilja något Ädelt; och i deras höga ära, en upplifning till att göra det. Men – hvarföre ingenting säga öfver mitt lifs höga roman? hvilken jag just derföre skickade. – Jag begär åter detta långa brefvet; eller en afskrift deraf. Nå: jag känner nu, och in i själen, Excellensen De Geer.