Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För alt med assignation kunna verkställa en Diskontinbetalning, måste man således vandra 2:ne gånger 2 trappor och sedan 3 trappor upp eller omkring 180 trappsteg, hvaremot man nu, för samma affärs utförande, endast behöfver vandra 80 trappsteg. Månne ändamålet kan vara att förorsaka den, sorn möjligen är fallen för lungsot, att genom vandring i dessa trappor ådraga sig en dylik åkomma, ty erfarenheten har verkligen bekräftat, ali den, som eger ett svagt bröst, har svårt att vandra höjder upföre och således äfven att gå i trappor? Ensamt denna omständighet, Mine Hrr! vittmar om olämplighelen af Utskis förslag, men det är äfven många andra, som tala emot detsamma. Jag skall endast påpeka några af dem. BankoUtsk. har i sitt Betänk, rörtde sjelfva Bankoverkets organisation och den del deraf, som rörer kassa-lokalerna, tillkännagifvit, huruledes i dessa kassor insättningarne för Diskontverket icke äro så betydliga, att de kassa-attester, som för Banko-diskonten utfärdas, utgöra halfva beloppet af dem, som vanligen utfärdas. Efter nuvande ordning har jag den stora fördelen, att, när jag inkommer i kassa-lokalen, der f. n. finnas 4 kassor, hvilka dock skola förän' dras till 3, vända mig lill der stationerade kassörer. Om jag nu antager att 9 personer pä en gång infinna sig uti kassa-lokalen, har hvar och en kassör endast 3 personer att expediera, lill följe hvaraf det också går mycket fortare, än om det, såsom Utsk. föreslagit, blifver blott en Diskont-kassör, som skall expediera dem. Således innefattar förslaget en skada för allmänheten men icke någon beqvämlighet. Då, enl. Utsk:s förslag, inbetalning skall ske på det Den 28 Oktober e. m. 101 sätt, alt kassören skulle nied ordet bet., således en abreviation af ordet befaldt, intyga att den trafikerande fullgjort sina inbetalningar, skall Kamereraren vara tvungen att anse en signatur lika kraftig, som när den trafikerande kominer med sin banko-attest.
I den mån jernvägen varder fullbordad och till allmänt begagnande upplåten, skall bolaget vara skyldigt alt, mot den ersättning som Kongl. Majit, efter vederbörandes hörande, pröfvar skäligt bestämma, på densamma fortskaffa trupper och allmänna posten samt ombesörja alla andra för Kronans eller det allmännas räkning ifrågakommande personaloch varutransporter. Derjemte skall det åligga bolaget alt utan ersättning med gifva anbringande längs efter jernvägen af elektriska telegraflinjer, med hvad dertill hörer. 10:o Afgifterna för passagerareoch varu-trafiken skola utgå enligt den taxa, som Kongl. Majit, efter dertill utaf bolaget afgifvet förslag samt Kongl. Majits vederbörande Befallningshafvandes hörande, i nåder fastställt, och hvilken taxa i allmänhet hvart femte år lämpas efter sig då företeende förhållanden. H:o Skulle behållna inkomsten af jernvägen, efter afdrag af den årliga inbetalningen å det af Staten erhållna lånet, öfverstiga sex procent å det belopp aktie-egarne tillskjulit, ankommer på Kongl. Majit att, utom begagnande af den i näst ofvanstående punkt Kongl. Majit förbehållna rätt alt pröfva och bestämma de enligt taxor utgående afgifterna, före skrifva, huru stor del af detta öfverskott skall afsättas lill underbållsocb ombyggnads-fond eller ock användas till ökande af den för lånet stadgade amortering. 12:o Bolaget är berältigadt: a) att, efter gällande lag och författningar, lill sig lösa och med e StatsUtskottets Utlåtande N:o 88.
Om inrättande af eli fristad för mindre brottslingar, och om försvarslösa personers användande till uppodlingar och colonisering; om rättighet för Listers och Bräkne Ilärader, att lefverera Krono-Tionde och Afrads-Spannemål till Krono-Magazinet i Carlskrona; om inrättande af en Statistisk Bureau; angående nedsättning af Lotsoch Båk-aFgifterne för Ångfartyg, m. m.; och om ölverseendc al de angående Markegångs-sättningar utfärdade Författningar. 360 Den 21 December e■ m» Bevillnings - Utskottets : Hörande jemkning i Tull-Bevillningen å Rum; om restitution af Tall eller så kallad Drawback; om Tullfrihet för Salt och Sill; om douplette Tost-Chartors insändande genom Magistraterne; med förslag till en ny Chartae Sigiliatae Författning; med förslag till Voterings-pr opositioner, i afseende på yppade skiljaktigheter, rörande Fullmagters och Lysningssedlars beläggande med stämpladt papper; samt med förslag till Voterings-propositioner, om Tull-Be villningens utgörande. Bevillningsoch Lag-Utskottens: Angående vissa ändringar Och tillägg uti Kongl. Förordningen den 20 Dec. 1815, i hvad den rörer Bränvins-pannors mätning och stämpling. Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens : Med förslag till Reglementariska föreskrifter vid den föreslagna och tili en del gillade Tariffen för Tull-Be villningens beräkning å inkommande och utgående varor. Banco-Utskottets : Angående förrättad Revision öfver BancoDisconl-Verkets förvaltning och räkenskaper för år 1822, och några stadganden för framtiden, sorn med samma Verk äga gemenskap; om räntans nedsättning för arne Lånebiträden, meddelade till iståndsättande af Uddevalla Stads publique byggnader, m. m.; i anledning
Sedan derna examen var slutad, togo vi en allmän öfversigt öfver de till stället hörande byggnader, hvilka, ehuru mycket tillökte och förbättrade, emot hvad de förut varit, likväl ännu tarfva änsenliga arbeten och kostnader. Vi utbedje oss underdånigast, att i Eders Maj:ts Nåd få innesluta Föreståndaren, Pi Otocolls-Secreteraren och Riddaren Borg, liidd, o. Ad. Fröt. 5. 4- Den 2 Juli. som niet! en Faders godhet neli en upplyst Lärares klokhet, hvartill vi nu varit ögonvittnen , handledt af naturen vanlottade men* iiiskor, hvilka ät hans vard och undervis*- ning blifvit anförtrodde. Pä lika satt våge vi äfven i underdånighet anmäla Fröken Bergman , sorn med oförtruten Jlit och omtanka vårdat hushållningens besvärliga viken; Lieutnanten C. Modéer, hvilken delat sig imellan till* synen vid den intellecluella undervisningen och technologiska detaillen; ' Assessor Lundgren, som vårdat Inrättningens juridiska angelägenheter; Commissarien P. I, Åhman, sorn haft Verkets räkenskaper och deras afslutande om händer och dervid nedlagt mycken moda; Ofver-Fältläkären, Professor Ekman, som åt Verket egnat sin erfarenhet och sina kunskaper medelst en god Läkarevård, och Apothekarne Camin t Köster och Sprinchorn, hvilka fournerat fria medicamenter åt Institutet. Gud, sorn hörer och känner äfven de döfstummas dolda suckar, gifve sitt närmaste beskydd åt alla dem, hvika oegennyt» tigt vårda och understödja de3sas och de» lidande menskligheten» sak! Den 2 Juli. jg Med djup undersåtlig vördnad framhärde, Stönnägtigsta, AllernådigSta Dkottxikg’, Édérs Kongl. M a j : t s Aller-underdånig^te oell Tropligtigste Tjenare och; Under-åter Gustaf Trolle Bonde. Ludvig Möäneiu Jan Lamberg. Jon Jonsson. Ladés till Handlingarna.
Ja töckt dä lät änna kaf fint å vackert, men fröknan å patron di skratt satt tåran rann, för dä att di va uvant te hör tock på hannklavér. »När sola går ner, blir ufvan gla,» sa Nils Utterman. Han hadd alti olspråk teress, men dä va allri rekti olspråk, utta tocka han sjôl hadd lag te. Men patron å fröknan flin bar varrer ända, för dä att di såg att Nils va rasen. Da slog’en te mä e jösshärspolsk, satt dä vischa å vren å så helt’en tvärt ôpp å lag sä te å gå. »Vänt litt, Nils,» sa patron och geck fram te fröknan mä hatten sin å ba dôm sal ihop te en skänkadus ôt spelmaen. Di tog ôpp hvansin tiöring å så la patron dit en åg å räckt hatten te Nils. Men han bar vänd sä ôm å sa asch. »Ja tror du ä höckfärdi,» sa patron — »se här ta’t du,» sa’n å nödde’n mä hatten, men Nils slog te hatten, satt slantan flög, å dämmä stack’en spelevarke unner armen å geck sin väg. »Hutt, drummel,» sa patron å senna vänden sä te fröknan å sa: »Ja där kan en se hvalls dä går når en vill var vännli mot tocke fôlk.» Men når ja kom ner te broa igän satt Nils Utterman på räcke å spelt sin gamle låt. Ja frågt’en hvafför han int vell ta slantan han sôm va så fatti å sa te’n att’en hadd bôr sä uhöffsa ôt. »Den sôm tar slant för spel ä såld te den Fule,» sa Nils Utterman å mä däsamm spelt’en ôpp igän: »Å hör I gôssor, å hör I gôssor, hvafför ä I så gemen.» Men nôa harrgålsfal ha’n allri gjort senna dess.
Hemman då äfven böra blifva oskiljagtiga från det med Silfver-Verket nu förenade Jernbruk eller de Inrättningar, Interessenterne framdeles kunna erhålla tillstånd att anlägga. För öfrigt åligger det Interessenterne, att hädanefter, som hittills, fortsätta arbetet i Silfvergrufvorne, till dess framdeles kan blifva utrönt om de förtjena att vidare bearbetas, samt 1 sådant fall med detta Verks drift för fara och behörige afgifter deraf till Oss och Kronan er* Stats-Utskottets Betänhandenl 1469 Om verkställigheten af hvad VI således i Nåder beslutit, börén J , Vårt Kammar-Collegium uti hvad till Eder åtgärd hörer, i behörig Ordning besörja; Afven som J, Vårt Bergscollegium, håfven att förordna om Silfver-Verkets drift, samt hålla hand deröfver, att Interyessenterne sine skyldigheter dervid fullgöra, Hvilket alt VI Eder ti‘ 1 svar samt Egen och Vederbörandes efterrättelse, härmed i Nåder velat tillkännagifva. Vi befalle Eder Gud Alsmägtig synnerligen Nådeligen. Drottningsholms Slott den 11 Julii a 811. Under min Allernådigste Konungs och Herres Sjukdom. Efter Dess Förordnande CAEL JOHAN. J. A, Börtzell. Till Kammaroch Bergs - Collegierne angående Helleforss Si fver och Jernverks luter» ressenternes ansökning. Litt. B. CAHL &c. &c. §Cc. Vår ynnest &c. SCc.
IV.-o Sy. da, mera upplysande samt för Riks-Stånden tillfredsställande, om Utskottet härvid åberopat dess anförande uti Utlåtandet N:o 44» angående Tuli-JBevillningen , pag. g, att de föreslagna jå Tullförhöjningarna åsyftat ett billigt ökande af Consumtionsafgifter, endast för att i lika nion kunna minska de mera tryckande directa pålagorna , men icke för att bereda Regeringen stora och opåräknade öfverskott, och, i öfverensstämmelse härmed, uttryckt dess öfvertygelse, att den uppgifna statsbristen sannolikt må kunna anvisas alt utgå af de af Rikets Ständer dels beviljade , dels beviljande tillökningar å Tull - och Brännvins-Bevillningen, men att det endast vore för det fallet, att förstärkta StatsUts*kottet skulle afslå någon af de hufvudsakjigare tillöknings-summorna , sopi Utskottet ansett sig föranlåtet lill Rikets Ständers godkännande föreslå det alternativet, att, hvad som ickp kan utgå af ifrågavarande tillökningar å Tulloch BrännvinsBevillningen, må bestämmas att utgöras medelst en fyllnads-afgift på Andra Artikelns personela taxeringar.” ”Emot det af Utskottet föreslagna tillägg, pag. 76, vid befrielserna ifrån Bevillning efter 2:dra Art., så lydande: ”Schol-inrättningar för den afkomst i Span ?imål Bil. till Bcvillnings-Utskottets Bet. IV:o Sy. 61 sorn de, i följd af Gåfva eller Testamente, åtnjuta från Jordegendomar på landet, så länge den för dessa Egendomars fulla värde belöpande
Inom Hedervärda Bonde-Ståndet hafva blifvit väckte och till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet öfverlemnade följande motioner i detta ämne, nemligen: 1:o af Ola Olsson från Blekinge län (motionen M 67) med förslag, att jordbrukaren måtte befrias från den honom nu åliggande skyldighet att utan ersättning underhålla allmänna vägarne, och i stället, på sätt i andra stater egde rum, vägarnes underhåll bestridas genom vägpenningar till något mindre belopp, som de resande kunde åläggas betala; 2:o af Carl Anders Larsson frän Östergötlands län (motionen JV2 516), som i afseende på rätt till begagnande af vinterväg, der sådan af ålder funnits, anfört, hurusom enskilde egendomsegare vid odling af mossar och kärr ofta »med flit» anlagt flodgrafvar på det sätt, att vintervägarne blifvit ofarbare och transporten af skogsprodukter omöjlig. Då sådant föranledt många tvister och stora olägenheter genom trafikens hindrande uppkommit, har motionären föreslagit, alt Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t läcktes förständiga Dess vederbörande Befallningshafvande att, efter innevånarnes hörande, låta genom vederbörande kronobetjente anställa utredning, om och hvarest sådane allmänna vintervägar öfver sjöar och mossar, som omförmälas i 25 kap. 7 § Byggningabalken, skola utstakas och underhållas; börande det derefter på Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes pröfning bero, huruvida de sålunda bestämda vintervägarne må kunna ändras eller borttagas; samt Bih. till R. St.
Kyrkoherden och den gamla mamsellen föreställde honom förgäfves, att när man gjort illa, så måste man godtgöra detta så som Gud befaller, och icke så som man sjelf behagar, ty dermed sonar man hvarken Gud eller den person man förorättat. Den värdige prestmannen talade varmt och öfvertalande, och ynglingen tyckte sig åter vara förflyttad till den tid, då han såsom skriftebarn stod framför sin älskade lärare, och till altarrunden der han, af dens hand som nu talade, för sina aflagda heliga löften, mottagit Guds nåd, under form af bröd och vin. Minnen och känslor hopade sig öfver honom, han blef åter till barn och sade slutligen detta olycksaliga ja-ord, som band en black om hans fot och en sten vid hans hjerta, och som i framtiden pressade ångrens tårar så ur den andliges som den gamla mamsellens öga. – Ja, nu är det gjordt! – sade Gunnar, med en viss stum förtviflan, när han, nedgående till drängstugan, råkade Bengt. De båda unga drängarne gingo ut åt samma, af rimfrost och månsken glindrande allé. Men hur olika var nu ej allt! De gingo båda tysta. Den ena hade ej håg att berätta, den andra hade ingenting mer att råda. – Ja! här gingo vi i onsdags om qvällen – sade Gunnar slutligen – och olycklig tyckte jag mig vara då, men se det var ett intet mot hvad jag nu känner mig. Jag minns att jag då tittade upp i himmelen och tänkte på Gud fader, undrade om det kunde vara hans vilja, att jag skulle ta ’na, och då tänkte jag riktigt, att om jag kunde se minsta molntapp på hela himlahvalfvet, så skulle jag tro att han ville’t. Men aldrig en enda det fanns! Men se nu! Nu går ett stort, svart, besta-moln tvärs öfver månen, och se nu! nu vet jag med, att jag hade bli’tt fördömder, hade jag intet tagit ’na, för det sade kyrkherrn för säkert.
Men ehuru stuterierna i afseende å kavalleriet förmå uppfylla deras bestämmelse, medföra de dock ej all den nytta för hästafveln, som af dem kunde dragas, och Stuteri-öfverstyrelsen ingår villigt på Revisorernes åsigt, att hvarje duglig stuterihingst, som ej bibehålies till afvelsdjur, blifver en förlust för landets industri och näringar; men denna olägenhet är oundviklig så länge inkomsten af hästförsäljning är behöflig för stuteriernas underhållande. Då Rikets Ständers Revisorer sannolikt haft sig bekant, att Stuteri-Öfverstyrelsen, för att, så vidt möjligt varit, bibehålla duglige hingstar för afveln, redan medgifvit hingstföreningarne rabatt å auktionspriset för hingstar, som af dem köpas för att påföljande fyra år tillhandahållas såsom beskällare, måste Revisorernes förslag att sådane hingstar borde utlemnas till »nedsatt pris» afse en ytterligare prisnedsättning, än den redan medgifna. En så beskaffad åtgärd mäste Stuteri-öfverstyrelsen afstyrka, emedan derigenom skulle föranledas minskning i inkomster, som åtminstone under närvarande förhållanden icke kunna umbäras, helst hingstföreningarnes förmånsrätt ej allenast medför uppoffringar genom den medgifna rabatten, utan derjemte menligt inverkar på auktionsprisen derigenom, att mången spekulant uteblifver då han vet, att de bästa å auktionslistorna upptagna hästar pa förhand äro för föreningarne ofsedda. _ 336 — I anledning af Rikets Ständers Revisorers antydda, ehuru ej till afgörande upptagna fråga, huruvida de fördelar, som genom stuterierna tillskyndas landet, motsvara dermed förenade kostnader, bör den erinran göras, att stuteri-inrättningar alltid måste medföra sä betydliga omkostnader med motsvarande ringa vinst, att den enskilda industrien icke lärer vilja dermed taga befattning, och då dessa inrättningar utgöra enda kända vilkoret för upprätthållande af ett lands hästafvel samt. följaktligen äro oumbärliga, eger staten ej annat val än att sjelf åtaga sig de kostnader, som dermed äro förknippade.
Ni har rubbat mina grundsatser, och jag står icke framför er mera såsom den rike, den på händelsernas gång inflytelseegande mannen; jag står här rätt och slätt ... bedjande om er gunst, bönfallande om er kärlek. I hvilken grym belägenhet är jag ej försatt. Jag har uppväxt i en krets, der sköna fruntimmer icke äro sällsynta. Bland dem alla stod jag dock kall, såsom huggen af marmor. Jag såg er och er blick kastade en gudagnista in i mitt bröst, och marmorhjertat klappade, bildstoden lefde. Sluta, herr Grefve, sluta, för Guds skull, sluta. Ert tal upprör mig. Jag får, jag kan, jag vill ej höra er. Ni känner icke mig. Lemna mig, herr Grefve. Döda för alltid det olyckliga tycke, ni eger för mig. Emellan oss bör icke ett samtal, sådant som detta, ega rum. Förhållanden, som jag icke kan nämna, förbjuda mig att låna mitt öra dertill. (Hon vill aflägsna sig.) Ni säger att ett samtal, sådant som detta, icke bör ega rum oss emellan; min fru, vill ni veta orsaken? Orsaken? AUGUSTI. A. LÖFVENSTRÅLE. AUGUSTI. A. LÖFVENSTRÅLE. AUGUSTI (afsides). LÖFVENSTRÅLE. AUGUSTI. Ni älskar ... min bror. Barmhertige himmel! (Afsides.) Huru bestraffas jag icke. Ni kan icke neka; men hör mig, ni skall aldrig ... tillhöra honom. Få ej mina armar trycka er till mitt hjerta, aldrig skola hans trycka er till sitt. Ha, huru har icke han ryckt den ena länken efter den andra ur min lyckas kedja. Jag hade en syster. Då han öfvergaf mitt hus, följde hon honom. Då jag återkräfde henne, då... Då... AUGUSTI. A. LÖFVENSTRÅLE. AUGUSTI (förskräckt). A. LÖFVENSTRÅLE. A. LÖFVENSTRÅLE. Då var hon ... död. Död? Kom så den tid, då jag älskade.
Och Konungen stod upp, och gick emot henne, och tillbad henne, och satte sig på sin stol; och för Konungens moder vardt ock satt en stol, så att hon satte sig på hans högra sido. Och hon sade: Jag beder en liten bön af dig; låt icke mitt ansigte komma till blygd. Konungen sade till henne: Bed, min moder; jag vill icke låta ditt ansigte komma till blygd. Hon sade: Låt gifva Abisag af Sunem dinom broder Adonia till hustru. Då svarade Konung Salomo, och sade till sina moder: Hvi beder du om Abisag af Sunem till Adonia? Bed honom ock riket med; förty han är min äldste broder, och han hafver Presten AbJathar och Joab, ZeruJa son. Och Konung Salomo svor vid Herran och sade: Gud göre mig det och det, Adonia skall detta hafva talat emot sitt lif. Och nu, så visst som Herren lefver, den mig stadfäst hafver, och låtit sitta på mins faders Davids stol och den mig ett hus gjort hafver, såsom han sagt hafver; i dag skall Adonia dö. Och Konung Salomo sände bort Benaja, Jojada son; han slog honom, så att han blef död. Och till Presten AbJathar sade Konungen: Gack bort till Anathoth till din åker, ty du hörer döden till; men jag vill icke dräpa dig i dag; förty du hafver burit Herrans Herrans ark för minom fader David, och hafver med lidit, hvad som helst min fader lidit hafver. Alltså fördref Salomo AbJathar, att han icke måtte blifva Herrans Prest; på det Herrans ord fullbordas skulle, som han öfver Eli hus talat hade i Silo. Och detta ryktet kom för Joab; ty Joab höll sig intill Adonia, ehuruväl han icke hade hållit sig till Absalom. Då flydde Joab in uti Herrans tabernakel, och fattade hornen af altaret. Och det vardt bådadt Konung Salomo, att Joab var flydd uti Herrans tabernakel, och si, han står vid altaret. Då sände Salomo Benaja, Jojada son, och sade: Gack, och slå honom.
Maj:t om indrifning af några utaf Vestra härad eller särskilda socknar af samma härad ”utfästade bidrag till expropriations-kostnadernas betäckande samt de inflytande medlens leverering till R i ksgäl (I sk o n t or e t5’ destomindre böra ega rum, som, såvidt de Utskottet tillhandakomna handlingar utvisa, hvarken häradet i sin helhet eller särskilda delar deraf utfäst sig till Statsverket lemna sådana bidrag. Vid nu upplysta förhållande, och då i denna fråga två Stånd stadnat emot två, lärer frågan om det af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet till 2:dra punkten gjorda tillägg få anses hafva förfallit. 3:o. Presteoch Bonde-Stånden hafva bifallit, men Ridderskapet och Adeln samt Borg are-Ståndet afslagit Utskottets i lista och 2:dra morn. af 7;de punkten framställda förslag, rörande dels skyldighet för vederbörande kommuner, att för stambanornas byggande upplåta nödig jord, dels rättighet för Kongl. Majit att, derest sådan upplåtelse ej inom förelagd tid egt rum, använda det anslag, som för en sådan bana af Rikets Ständer blifvit beviljadt, till fortsättande af arbeten å annan bana. Vid sådant förhållande får Utskottet, för frågans afgörande i förstärkt Statsutskott framställa följande voterings-proposition: Den, som, i likhet med hvad Utskottet föreslagit samt Presteoch BondeStånden beslutat, vill att, i afseende pä alla de jernvägar, hvilka Rikets nu församlade Ständer anse böra såsom stambanor af Staten anläggas, mätte löreskrifvas, att, innan jernvägsarbetet påbörjas, den till banbyggnaden och nödiga stationer erforderliga jord för den del af banan, till hvars byggande anslag vid nuvarande riksdag beviljas, skall vara af vederbörande kommuner kostnadsfritt upplåten: samt att, derest icke sådan upplåtelse egt rum, inom den tid, Kongl. Majit för hvarje särskild stambana må finna för godt föreskrifva, Kongl.
Maj t beräknade inkomsterna, så Motioner i Bonde-Ståndet 1862. Ml så visar en jemförelse med den på förra riksdagen fastställda inkomstberäkningen: att ordinarie inkomster ökats endast 276,253:. samt extra ordinarie inkomslerne öfverstiga dess förra belopp med 4,399,600: — eller tillhopa pr år beräknadt . Häremot kan ingenting vara att invända, ty beråkningarne grunda sig på styrkta fakta; men särdeles betecknande är det dock att största inkomstförökningen skall härleda sig från förbrukningen af lyxartiklar samt bränvinssuperi; ty af inkomstförhöjningen belöper sig på lulluppbörden närmare Tre millioner och på bränvinstillverknings-afgiften En million Fyra Hundrade Tusen Riksdaler Riksmynt. Två tredjedelar af statsverkets hela inkomstsumma eller 23,000,000 Riksdaler hemtas sålunda från Tulloch Bränvinsmedel; men, enligt vanligt menniskoförstånd, kunna dessa vanskliga inkomstkällor icke vara någon säker grund att derpå bygga några särdeles stora förhoppningar för framliden. Om nu dessa båda, för närvarande ymniga, källor, vid framdeles inträffande ogynnsamma konjunkturer, skulle sina och de beviljade motsvariga utgiftssummorna ersättas med allmän bevillning, hvilken missräkning skulle man då icke hafva gjort? En sådan kasus ligger nära möjlighetens gräns och huru skulle icke då den allmänna bevillningen å de höga taxeringsvärdena i en kort vändning kunna mångdubblas? Det är med slika farhågor för ögonen och kännedomen om de svårigheter, som möta för vinnande af nedsättning uti de på ordinarie stat uppförda anslagssummor, jag nu går alt undersöka, om icke en och annan summa på de särskilda hufvudtitlarne kan tarfva nedsättning eller uteslutande ur statsregleringen. De af Kongl. Maj:t på Första Ilvfvudtiteln äskade auslagstillökningar, 71,600 R:dr Runt årligen, samt 23 1,531 R:dr berörde mynt för en gång, torde, enär dessa summor härleda sig från besparingar på det åt högstsalig Hennes Maj:t Ekedrottning