Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
LOUISE glad. Gjorde du! ERNA. Ja. LOUISE. Här! Utanför? ERNA. Ja, ja, ja. Det såg ut, som om han ämnat sig hit, men då han fick syn på mig, vek han om hörnet. LOUISE. Då kommer han nog igen. Han brukar alltid titta inom, när han har sina vägar åt våra trakter. ERNA. Det händer visst inte så sällan? LOUISE. Åh nej men ERNA. Nå kommer du i kväll? LOUISE. Hvarthän? ERNA. Det är mycket smickrande! Du mins inte ens, att jag för fem minuter se'n högtidligen inviterade dig. LOUISE skrattar. Jo, jo visst mins jag men jag vet inte ERNA med ett elakt tonfall. Du har kanske fransk lektion? LOUISE. Åh fy! ERNA. Jaså, inte? Nå, då kommer du väl? LOUISE. Ja, ja kanske en liten stund ERNA. Jaså! En liten stund! Tack! ^Fixerar henne.^ Du väntar Alland? LOUISE. Ja. Han har inte varit här på en hel evighet och ERNA. Ett par dar kan jag tro. Det är väl hela evigheten? LOUISE. Du får inte bli ond, Erna, men lemna mig nu, så är du snäll. ERNA. Gud bevars! Jag skall inte genera! ^Går.^ Louise går oroligt omkring i ateliern; ordnar sitt hår, sätter sig, tar en bok och försöker läsa. Strax derefter kommer ALLAND från entréen; går hän emot henne och kysser henne på pannan. LOUISE. Ändtligen! Jag trodde, ni aldrig skulle komma igen. ALLAND ser på henne. Så blek ni är. Så förgrämd. LOUISE. Jag hade blifvit så van vid att se er hvarje dag. ALLAND torrt. Man skall akta sig för vanor. LOUISE vänder sig bort. Har ni varit ond på mig? ALLAND. Ond? Nej Men jag kommer för att träffa er. Era vänner intressera mig icke. LOUISE. Mina vänner? Jag har inga. Jag har ju dragit mig tillbaka från dem alla. ALLAND. Sista gången var här åtminstone fullt hus. LOUISE.
Då Hr Lorenzo Hammarsköld, i Pleno den i dennes, tagit sig anledning af Kongl. Majrts Nådiga Proposition, angående uppresandet af en Minnesvård öfver Prins Cari. August, att föreslå, det skulle Riksens Ständer ingå i afhandling med Professoren von Breda, om fullbordandet af en påbörjad Tafla, föreställande Hans Majrt Konungens Kröning, för att af densamma i underdånighet göra Konungen en 560 Den 10 Januarii, Skänk, samt hemställt, om ej Höglofl. Ridder* skåpet och Adeln skulle finna skäligt remittera denna fråga till StatsUtskottet, som borde utfinna och anslå Medel till utförande af förberörde KröningsTafla, finner jag mig föranlåten att vördsamt underställa Högvälborne Herr Grefvens och LandtMarskalkens samt Höglofl. Ridderskapels och Adelns pröfning, huruvida öfver Herr Hammarskölds Förslag något Beslut bör kunna fattas eller hans begärte Remiss beviljas, innan Herr Hammarsköld för Ilögloflige Ridderskapet och Adeln uppgifvit den summa Herr Professor von Breda fordrar för oftanämnde KröningsTafla, helst jag tror det vara af särdeles vigt, i Rikets närvarande Financiella ställning, att varsamt besluta, i synnerhet då fråga är om obestämda utgifter för Riksens Ständer; och anhåller jag således, att Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes, i grund af hvad jag anfört, till Högloflige Ridderskapet och Adeln framställa Proposition, att den af Herr Hammarsköld begärte Remiss afslås. Herr Anckar sparre, Ingemar August„ anförde skrifteligen:
Flemingen vill vara landets kung, derför sätter han sig opp och är upprorisk mot kungen och hertigen. Det vet ni nog, unge herre, det veta herrarne alla, och Hertigen hinner ej komma och jaga honom bort. Men få vi honom bara undan, så slippa vi den förderfveliga knektehopen, och Hertigen ger oss frihet från borgelägret, som så utsugit landet, att vi snart ha hvarken ko eller so. Ja, unge herre, så är det. Kom blott med oss, och vi vilja snart jaga bort tyrannen. Se här, kan ni läsa? Här är bref som Hans Hansson sändt med Hans Fordeel. Det är Hertigens bud och befallning att man ur huset skall uppresa sig, draga till Åbo och i vägen sköfla adelns och krigsfolkets gårdar, och slå ihjäl allt varaktigt folk. Endast Hans Hanssons gård Kanchas, Clas Åkessons Åminne och Ljuxala, der fru Carin sitter, böra skonas. Dessutom står här skrifvit att vi skola tåga till Åbo, ta in slottet och ta Flemingen till fånga. Nå, J har väl icke lust att motsträfva hans furstliga nådes befallning, unge herre”. Nu anlände en liten tropp bönder, som varit utsända för att skaffa underrättelser, och de inberättade, att två mil härifrån funnes en herregård, Tannila, hvars egare, en af Flemingens ifrigaste anhängare, herr Erik Liljeholm, nu vore på Åbohus, att hans fru vore hemma på godset, och att man der kunde vara säker på att finna rika matförråder. ”Godt”, sade Illka, ”just hvad vi behöfva. Vi rasta till morgonen i denna by.” Natten var kall. Enevald som blifvit bortförd i sin tunna drägt, led af kölden. Genom bemedling af Poutu, hvilken allt hoppades att vinna honom, erhöll han till begagnande en bondrock samt en luden mössa. Följande morgon ropade Illka: ”Må hvar och en packa ihop hvad han samlat, nu vandra vi till Tannila, till fru Mettas matbodar”. ”Till fru Mettas matbodar”, skriade skaran, och tåget satte sig i rörelse.
Jag har hört dem, som talat emot decimalräknings införande i myntet; men de farhågor, man uppställt deremot, tror jag skulle hafva försvunnit, om den af mig uppgifna myntenheten blefve antagen, enär dess hundradedel motsvarar en styfver riksg:s Realisationens s. k. varma vänner, hvilka endast afse realisationen, se uti hvarje förslag, som deruti ingår, endast hinder emot densamma. Dock torde B, o. Ad. finna, att, nalman bestämmer ett nytt mynt, det är bäst att genast göra det, så att man undviker att någon tid derefter förändra detsamma. Jag skall för öfrigt, enär det icke länder till framgång, icke vidare påyrka antagande af mitt förslag, Den 7 Maj. 3oi utan öfverlemna!-, för min del, till BancoUtskls bepröfvande att antaga decimalräknesättet eller icke, helst begreppet oin hvad som i detta fall är rätt, nu är allt för litet allmänt. Gr. Cronhjelm: Jag mäste visserligen hafva illa uttryckt mig sista gången jag hade ordet, emedan Frih. Cederström kort efter uppstod för att vederlägga det yttrande, som skulle jag sagt, att jag önskade, att Hr Lefre'ns förslag rörtde myntregleringen ej måtte blifva antaget. Jag kan icke tillerkänna mig att hafva förtjent denna vederläggning. Jag instämde till alla delar i Hr Lefre'ns förslag och bestred uppskof dermed. Hr Lefre'n har sedermera uppgifvit skälen, hvarföre de nya sedlarna icke kunna användas. Den omständighet, ättstor kostnad för ny sedelskrifning skulle uppstå, anser jag vara af ringa vigt. Jag tror, att Representationen gerna bör vidkännas ett anslag, äfven om det uppginge till 100,000 r:dr för införandet af ett myntsystem, som, om det nu icke införes, troligen icke skall blifva infördt på många år; nu är deremot rätta tidpunkten att införa detta system, och det af flera orsaker. När en myntreglering och silfvervexling skall tillvägabringas, måste väl första frågan blifva att bestämma den enhet i myntet, som skall antagas.
Och har Utskottet, dels af afgifne anföranden, och dels af en utaf Institutets Föreståndare meddelad Promemoria, inhemlal: att inom Rikets gränser finnas omkring 2,800 döfstumma subject, och att, orri derifrån afdragas i65o, hvilka åro för unga eiler för gamla för att, enligt Institutets Reglemente, der kunna intagas, 85o döfstumma barn dock återstå, som ega anspråk på moralisk och eli risti ig upplysning, och skulle kunna vinna den, om tillfälle dertill lemnades; att utrymmet vid Institutets local ännu fullt medgifver emollagandet af 12 a i5 barn, samt att kostnaden för Staten egentligen kommer att inskränkas till hvad som ålgar för barnens underhåll och måhända till eli mindre belopp, såsom uppmuntnngspenningar åt Under-Lärare, Lärarinnan och Ordningsmannen. Du Utskottet anser härigenom vara tillförlitligen upplyst hvad Utskottet vid frågans behandling förra gången icke egde utreöl, nemligen att, utan tillbyggnad, localen medgifver ernollagandet af ett lillökt antal Elever; så och då det väsendlligaste hindret för bifalls tillstyrkande, åtminstone tili någon del, af den utaf Riksdagsfullrnägtigen Anders Johansson ifrån Upsala Län i ämnet väckta motion, derigenom är undamöjdt, får Utskottet, i betraktande ej mindre af angelägenheten deraf, alt i möjligaste iuoii bereda tillfälle för det i Riket befintliga stora antal döfstumma harn att vinna moralisk och chrisllig upplysning, samt bildas lill nyltige samhälls-tned lemmar, än äfven fördelen deraf, alt åt Inrättningen kunna gifva nödig utvidgning medan dess oegennyttige och nitiske stiftare ännu sjelf leder densamma, härigenom tillstyrka: alt Stats-Utskottets Utlåtande N:o ziS - 0 att ett anslag af 2000 R:dr må anvisas för alt användas till vård oell uppfostran af ytterligare en Elev ifrån hvarje Stift i Paket och en ifrån Stockholms Stad, och Stats-sumrnan för ifrågavarande Institut alltså bestämmas lill 7,333 R:dr 16 sk.
Bron ar 200 alnar lång," med säkra, murade landfästen, och hvilanda vid hvardera stranden på der uppförda hvalf, sami till med le ista delen flytande på vättnet. För fartygs genomfart har denna medlersta del en sluss eller skjutbrygga på in alnars djupt valten, och å hvardera sidan försedd med stenpelare. Till understöd vid denna - byggnad, har bolaget af allmänna medel uppburit 12,000 R:dr Banko, mot fyra procents ränta och 2 procents årlig afbetalning. Genom fullbordandet af de i 1828 års berättelse omnämnde väg-anläggningar, som, till följd af Eders Kongl. Majlis derom meddelte nådiga beslut, bordt ske inom Huddinge socken, bar kommumcationen genom en tiel af’Svartlösa härad blifvit väsendtligen förbättrad. Likaledes bär, sedan Sollentuna härads tingställe numera blifvit stadigt förlagd t vid Barkarby gästgifvaregård, häradsvägarnes underhåll, sorn, i anseende till oinbyten af tingstad, under flera föregående år i åtskilliga delar varit obe stämdhet, och till Kongl. Majit fullföljda, men för tillkomna omständigheter återförvista rättegångar underkastadt, blifvit, genom Eders KonglMaj. ^ Befallningshafvandes utslag den 27 Februari i83a, regleradt, så att, ni« deist upptagande å några ställen af förut varande, mindre vägar, harad-^ väg kommer alt från häradets södra ända fortgå genom de delar al Hära det, der landsväg ej framlöper. Södertelje kanal, öppnad om hosten 1819 med obehindrad passage ^ 12 fot djupgående fartyg, bär sedan varit begagnad så af insom utrik seglande, äfvensom af utländska fartyg. Under de sednast förflutna fets åren har kanal-farten lemnat följande resultat:
Riksbanken har dervid gjort intet annat än i grund förderfval vara vanor i detta afseende, och derföre klagar och klandrar man nu så bittert, att privatbankerna endast lemna sina län pä korta lider. Just i detta förhållande ligger, efter min tanka, grunden till en stor del af det hal och missnöje, som de uppväckt emot sig; ty den Svenska allmänheten är bortskämd och illa uppfostrad i detta fall. Den har vant sig att fä lån på långa lider, helst så att man icke i hela sin lifstid bchöft länka pä hela summans inbetalning, och när då privatbankerna icke läna pä dessa villkor, så har man fått ett agg till dem derföre. Men för min del räknar jag dem detta till godo och erkänner gerna deras förtjenster. Problemet är således nu, efter min tanka, alt söka förekomma privatbankernas närvar, olägenheter, ulan alt uppoffra de fördelar, som de medfört. Projecter hafva i det fallet blifvit framställda, som visserligen äga förtjenster, men som jag tror också hafva sina motsvarande brister. Ett af dessa projecter har varit, att privatbankerna skulle få bestå, men röra sig med Riksbankens mynt. Ide'en är vacker, och den skulle upphäfva privatbankernas största olägenhet, nemi. ali deras sedlar i vissa fall äro ett sämre och ogiiltigt mynt; men en talare före mig har, dels i sin reservation och dels muntligen, ådagalagt, hvad som också är min öfvertygelse, att om privatbankerna befrias från skyldighet och omtanka att infria egna sedlar genom riksmynt, så skulle desamma, med afseende endast och allenast på sitt eget bästa, ehvad man ock ville reglementera, komma att drifva den lånerörelse, sorn ger den största vinsten, det vill säga just den förderfliga disconteringen; ty att lemna creditiver tvingar dem alltid att hålla en räntelös cassa, hvilket de kunde undvika, derigenom att lånen lemuades på lån - Den 25 Januari f. m. 469 ga lider.
VI vilja särskildt fästa uppmärksamheten pä Iduns lämplighet för platssökande och platsutbjudande annonsörer, äfvensom för alla öfriga slags i 3 — 4 veckor, då fåren vanligtvis befinna sig på bättringsvägen och kunna fördraga kornhalm; med samma kan gröpefodringen och bruket af krita upphöra. — Lutdrick och torr fodring fortfares med, tills ögonådrorna och huden förlorat sin blekhet, hvilket är tecken till åter inträdande hälsa. Godt gräs, god ärteller vickerhalm, men isynnerhet kornhalm och torrt löf, äro ett ypperligt foder för af blekeller vattensot lidande får, men råg är deri högst skadlig, medan de deremot utan men kunna födas med råghalm. Isynnerhet måste man undvika fuktiga betesfält, emedan eljes alla botemedel förgäfves användas. Victoria. Fönsterträdg-ården. Sticklingar. Det är nu på tiden att tänka på att skaffa sig sticklingar af de blommor, som man under loppet af sommaren vill hafva att blomma i fönstret eller i trädgården, om man har en sådan. De allmännaste och bästa rumväxter, som man lättast kan uppdraga på detta sätt i januari och februari månader, äro fuchsior, pelargonier, heliotroper och verbenor. Sticklingarne tagas från öfvervintrade äldre exemplar, som man vanligen för en ringa summa kan erhålla hos trädgårdsmästaren. Sidoskott äro de bästa, och man bör laga att de blifva skurna till. 2 a 3 tums längd med ett rakt snitt tätt under ett blad eller en knopp (ögat). Om det nedersta stycket, som skares af sticklingen, är så långt, att det på det samma finnes ett par » ögon », kan detta stycke också brukas som stickling; dock måste snittet upptill göras snedt. Pelargoniumsticklingar kunna således godt delas i flera stycken, när hvar och en af dem har två » ö g o n »; men denna sort bör alltid ligga en dag, innan de sättas i jorden, för att snittsåret skall kunna torka in litet och på så sätt skyddas mot förruttnelse. Hvarje slags plantor må helst hafva sin kruka, men det behöfves icke.
Den proposition ä detsamma, som Herr Landt.Marskalken härefter gjorde, hördes för öfrigt med ja befwaras; men Friherre 8tae1 von lllollstein protesterade för sin del deremot, yrkandes att revisionen för 1809 mätte äga rum. Ropades akt propositionen more bifallen, hwarjemke talades nägot som ej till protoeollet kunde fattas. Friherre ak kkLKanson: om jag wille förbigå att nämna det i Riset ieke någon räkning för allmänna medel sinnes som ej undergär ordentelig revision, om jag ock wille förbigå att a. wänna medlen ch LI2 Den rz Julli. medlen särskilt revideras af fullmägtige utaf Riksens Ständer; sä kan jag likwäl ei underlåta ari anmärka i likhet med hwad Herr Grefwe Erner sä rigtigt framstält, hwilka följderne ffulle blifwa om man någonsin stadgade en lag ernad att undfä en retroactif werten. Friherre 8tsel von hollstein. Dä det är rnedgiswit alt alla räkenskaper böra revideras och Regerings lagarna bjuda att dessa böra för Riksens Ständer framläggas först och sedan granskas, sä mäste wäl detta förhällande med 1808 och 1809 ärs räkenskaper iagttagas. Friherre ak käLkanlon försäkrade pä sin ära att allmänna medlen wörö reviderark. Friherre 5tael von tlollstein: Ej för är 1809. Någon anmärkte att en Riksdag redan sedan Len tiden wore passerad, wid hwilken denna revision icke blifwit yrkad. K Friherre 8tae1 von kronstein: att räkenskaxerne för 1808 och 1809 ej i Srats-Utskottet warit synlige, har ordföranden därstädes sjelf inför Ridderskapet och Adeln intygat. Men som det inkast, att en Riksdag sedermera passerat, redan en gäng förut blifwit gjordt, får jag anmärka, att Konungens proposition wid sista Urtima Riksdag innehöll, att Statswerkec icke kunde upwisas, emedan samma Riksdag sä hastigt följt pä den förra.
Redogörelser, af föregående Revisorer icke . 135.436, 138, granskade » , 233-234, 239-248. Regalierne och öfrige i Kongl. Skattkammaren förvarade dyrbarheter » 249—250. Registratur-, Riks-, extra anslag för utskrifning af » 11» 242. Se reservationen å sid. 254. ( Reseoch undersökninqskostnader, anslaget till » 98 99. Reservationer, till Revisionens protokoll anmälde, » 250, 253—266. — å riksstats-anslagen, Bilagan litt. C. vid » 5. Reserverade behållningar å hufvudtitlarne » 8. Resor, utländska, understöd för » H Se reservationen å sid. 254-255. Restantier » 8* Bilagorna litt. B. och F » 5. Revisorernes voteringar. Angående röstberäkningen dervid: Se reservationen å sid. 253. Riddarholmskyrkan » 247—248. Riksgålds-kontoret, liqvid med » 8. — tillgodoförda besparingar » 6. Riksgälds-verkets fond » o* Bilagan litt. F. vid » 5. Rikshufvudboken. Sammandrag öfver alla deri ingående medel. Bilagan litt. Utlåtandena. Riksmuseum, Naturhistoriska Rikeregistraturets utskrifning, extra anslag för Riksstatens anslag, besparingar och brister å Riksstatens femte hufvudtitels anslag fjerde — dito Bil. litt. G., H., I., K , L. och M. vid inkomster och utgifter Bil. litt. G vid tredje hufvudtitels anslag Se reservationen å sid. 256. — utgifter. Bilagorna litt. C. och E. vid Rindö befästningar Bilagan litt. I. vid Roteringskassa, Jemtlands Räkenskaper, statsverkets, formulär till -— åtskilliga Inrättningars, af föregående Revisorer icke granskade Räntekammarens hufvudbok Rönnowska testamentsfonden Röstberäkning vid Revisorernes voteringar. Se reservationen å sid. 253.
Betänkanden. j;o Att innevånarne uti alla städer, der stenhusbyggnader icke redan äro utslutande fö. reskrifne, måga förbjudas hädanefter bygga högre trädhus, än af en våning med en takresning, hvilken i intet fall bör få öfverskrida halfva husets bredd. S2:o Att tvä våningars hus kunna få byggas af tegel korssvirke, såsom i en del Skånska städer, med eller utan revetering af Tegel, samt med lika föreskrift i afseende på takresningen, men att alla hus aF denna höjd likväl hälst böra vara 2f sten uppförda. 3:0 Att alla hus af mer än 2;ne våningar eller med högre takresning, än förut nämndt är, ovilkorligen böra af sten eller tegel uppsättas och med brandmurar samt tegellagda tråssboltnar förses, 4:o Att inga nya hus hädanefter få brandförsäkras, hvarvid det ofvantill föreskrifne byggnadssätt icke blifvit iagttaget, samt att begagnandet af tak af halm, näfver och torf, spån, bräder eller andra brännbara ämnen bör ovilkorligen inom städerna förbjudas, 5:0 Att inom stadens staket icke böra linnas eiler få uppbyggas Lador eller Logar för inbergning af skuren säd eller upplag af halm, eller gjuterier och andra verkstäder, hyartill fordras ugnar, deraf olyckor kunna förorsakas; och, 6:0 Att alla upplag af trädvaror, Tjära, Beck, med flere sådana eldfängda articlar, böra flyttas tillräckligt långt utom städerna. Besv. och Ekon. Tjuk. Betankandcn. 185 Antagandet af dessa stadgar, med tillämpning på särskildte local-förhållanden, skulle, efter hvad Herr Tham sluteligen yttrat, lemna en hoppfull anledning, att Svenska Städerne hädanefter mer än hittills blefvo förskonade för eldens våldsamma härjningar, samt att enskild och allmän förmögenhet bättre skyddades, och allmänna hjelpsamheten mindre ofta behöfde anlitas samt således med mera kraft kunde biträda vid de olyckor, dem mensklig omsorg och försigtighet ej kunde förebygga.
Med all den aktning, som en välment omtanka för besparing i StatsUtgilterne förljenar, tyckes ändå Högloflige StatsUtskottets deråt syftande Förslag, medelst indragning af TalemänsTafflarne, ådraga sig mera förundran än bifall. Sparsamhet är visserligen en dygd, i synnerhet inom en Stat, som deraf har så stort behof. Men klokt beräknad måste den likväl vara j fördelande. måste öfverväga de deraf föl - Den 27 Januarii. 405 jande olägenheter; om elen icke med förringande af Rikets värdighet, både i dess Grannars ögon och i dess Representanters sjelfkänsla, för mycket förråda torftighet, eller utmärkas af njugghet. Tafflars egenteliga Historia är mig obekant, likasom jag deraf hvarken haft eller väntat mig någon fördel; men under nära ett halft Seculum har jag dels hört omtalas, dels erfarit, att de ägt rum, och jag förstår icke af hvad orsak de nu mera än tillförene, skulle vara onödige. Det rätta och stora föremålet för Riksens Ständers omtanka torde böra vara, att, genom visa ogh väl öfverlagde beslut, förekomma så nära på hvarandra följande Riksmöten, och att då de inträffa, genom enighet och kraftfull vilja, fullända dem med skyndsamhet: Intilldess delta mål kan vinnas blifver den lill Tafflarne erforderliga kostnad en småsak; i förhållande till de öfrige, med Riksens Ständers Sammankomster förenade utgifter. Jag misskänner för ingen del den grundsatts, att sann aktning och tillgifvenhet både kunna förvärfvas och meddelas, af helt andra anledningar än förplägning; men det torde ändå få medgifvas, att Måltider ifrån de alldra äldsta tider, varit bestämde till ett vänligt och förtroligt umgänge emellan Menniskor, och att de efter dens natur, örn icke allena verkande, åtminstone bidraga att närmare fästa samban - 406 Den 27 Januarii. det emellan hvarje Förman och den som äger anspråk på dess uppmärksamhet.
Man k u n h tala om den r&amp;dande osnyggbeten af alla karl och anrattningar, hvaraf man annu p i Island kan se prof, man kunde tala om röken, lukten, frhvaron i regel af silfver eller tenn eller af intinga af oss siisom oumbarliga ansedda husgerid, man kunde tala om den osmakliga omgttligheten, som föranledde Havamals författare utbrista: " Hjordar hugsa, nar de hem skola, Och g h g a d&amp; af graset, Men ohyfsad man aldrig kanner Sin egen mages mitt. " - Men hvarföre lasta ocksi, men utan att vid brorskalar Ofverflöda, men hvem bjuder nu en okaud viira förfaders ' gastabud? VAr. tid dricker bagaren göra löften om vhrldens iiröfring, efter fostcrbrödratrohet far man leta, och framling att deltaga i det festliga laget? Medeltiden i Norden k&amp;nnetecknas af m h g a nyheter i afseende B födoamnena. Munltarne kommo med sin tradg&amp;rdsskötsel, sina frukter och grönsaker. En tilltagande handel Iiitförde ytterligare nya matvaror. Fastedagarne giifvo den kulinariska fantasien nya uppgifter att 1Osa. kfven i vart land vor0 antagligen " de andligen. tidehvarfvets friimste gastronomer. Nationella, egendomliga födoamnen saknades ej heller. Sisom stidana omtalas t. ex. de stora ostarne, som endast kunde blras af tv&amp; karlar, och de tunna runda bröden, hvilka liksom ostarne uteslutande.b4eddes af kvinnorna. MjLljlilkfödan spelade i Sverige en stor roll, likaledes fisken och villebrAdet. Det har pAst&amp;tts,. att Nordens folk under Medeltiden staldes pa sviiltkur, men det inneb h tvifvelsut.an en stor öfverdrift. Att man mot slutet af Medeltiden kande till m h g a liickra anratt-.