Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit år 1810 för Götha CanalBolag utfärdade Privilegier, och d 1 i ista, 2dra, gdje och 4'le Momenterna af 3dje § deruti lernnade INådiga föreskrifter, ansett d n ifrågavarande vägunderhållnings-skyldigheten icke böra eller kunna Bolaget å läggas, så mycket mindre, sorn, då Bolaget kommer att, utom sjelfva Canalen, underhåll cn 8 mils grusad dragväg af 6 alnars bredd långs Canalen, på hvilken väg de betydligaste Transporter skola fortskaffas, Bolaget måste anses som den största väghållare i Riket; och, om Bolaget nu skulle förpligtas, att deltaga uti den allmänna vägurderhållningen, så borde nyssnämnde väg deruti äfven ingå. I afseende på antalet af da hemman, som g mom Canalanläggningen utgått, har Herr Grefven anfört, att Vadsbo Härad i Vestergötland, hvilket består af 9744dels hemman, hade förlorat 4"y^e^s hemman; Aska Härad i Östergöthland, bestående af 535-g-deIs hemman, hade förlorat intet; Bobergs härad, a£ 302-f-dels hemman, förlorat 2-|; Gullbergs Härad i82-|-dtls, förlorat 2; Memmings Hä-, rad i24fdcls förlorat 15 Hammarkinds Hä« 503 Eesv. och Ekon. Utsk. Betcinkanden. råd 4s6ydels, förlorat 4fdels, och Björkekinds H ärad 26o4deIs förlorat x hemman.
Det är af sistnämnde orsak , som Utskottet icke ens velat, i stället för den ofullkomliga och nästan intet sägande beskrifning, som Utskottet ute - 16 LagUisiottets Vilätnnde N;a 155. slutil, föreslå någon annan ; men Utskottet tvekar dessutom icke att öppet erkänna sitt oförmåga att, till uppfyllande af de fordringar eller önskningar, som i detta afseende blifvit till Utskottet framställde, utfinna någon tillförlitlig allmännelig regel, efter hvilken lofligheten eller olofligheten af starka dryckers njutande skulle kunna i alla fall med säkerhet mätas och bestämmas. Tilläfventyrs torde någon äf de Talare, sorti klandrat Utskottets underlåtenhet ha rutinnan , ega den förmåga Utskottet saknar, och kunna fylla den brist, som fores Utskottet till last. För sin del tror emedlertid Utskottet det ligga i Sakens natur, att någon annan grund för bedömandet af det tillstånd, i hvilket en menniska må anses såsom drucken eller af starka drycker öfverlastad, ej gifves, än närvarande åsyna vittnens på allmänna er farenhetsbegrepp stödda enskilda öfvertygelse. Det är ock derföre, som Utskottet så mycket mindre funnit sig böra, enligt Herr Hjertås förslag, använda det i 1733 års Förordning nyttjade uttrycket: '*att en hvar, soni ho» norn ser, kan marka, att han är drucken* sam detta uttryck, strängt efter orden taget , skulle leda till den följd, att, om än, bland tio ojäfviga åsyna Vittnen, de nio logo på sin ed, att en för fylleri tilltalad person, vid det ifrågasatta tillfället, varit af starka dryc» ket ladgVishottstS Uilatands. N:o 155. ker öfverlasfad , den tilltalade likväl ej kunde till ansvar fällas, om det tionde vittnet på sin ed intygade, att det ej kunnat märka , att den tilltalade var drucken — ett resultat, sorn ej vore förenligt med den allmänna grunds3tts i hevisningsläran, som i 90 §. af 17 Cap. Rättegångs-Balken finnes uttryckt.
Sparre hade föreslagit, att det ifrågavrde lagförslaget skulle §:vis löretagas till afgörande, med iakttagande deraf, att de särskilda kapitlens rubriker förekomme till pröfning efter det hvarje kapitels samteliga §§ blifvit behandlade; alt med pröfningen af Utsk:ts å sid. 38 förekommande 2 hemslälianden skulle anstå, intilldess hela lagförslaget blifvit genomgånget; samt att II. o. Ad. skulle lemna Utsk:t öppen rätt att, vid den förnyade behandling af lagförslaget, som till följd af olika beslut eller återrernisser inom KiksStånden kunde komma att Utsk:t åligga, i afseende å redaktionen af de §§, hvarom beslut blifvit fattade, vidtaga de jemkningar, som litsk:t meit anledning af de i de särskilda Stånden fattade beslut eller skedda återrernisser kunde finna erforderliga; och hemställde Hr Gr. o. Landtm., huruvida It. o. Ad. behagade bifalla hvad sålunda föreslagits. Ropades ja. Förslaget till strafflag, Irsta kap. Irsta §:n. Gr. Sparre: På sätt min reservation utvisar, har Utskrt, i fråga om denna §, gjort en förändring i K. Mrs Propos. Om man äfven erkänner, att statens straffrätt måhända vore för långt utsträckt, derest Svensk man kunde straffas efter Svensk lag. äfven för brott, som han begått utom riket, måste det väl ändock vara lämpligare att antaga denna princip, än Utskrts förslag, enligt hvilket det gräsligaste brott begånget af Svensk man på någon del af jorden, der en strafflag ej är gällande, skulle blifva strafflöst. Jag hemställer derföre, att R. o. Ad., med afslag å Utskrts förslag i denna del, behagade antaga hvad K. Mrs Propos. i detta afseende innehåller. Hr Carleson, Eduard Henrik: Det skulle, efter mitt omdöme, vara utan allt värde att undersöka de olika principer, hvilka man har att följa vid bestämmandet af omfånget lör statens straffrätt, ty det förhåller sig nemi. med dessa principer på samma sätt som med många andra, att de vid tillämpningen tåla modifikationer.
Ehuru Utskottet icke kan frångå den öfvertygelse, att Banco-Discontfonderne borde i alla händelser förminskas, för att till ett nyttigare slag af lånerörelse öfveiflyttas, likväl, då det synes ligga mindre vigt uppå, att en sådan öfverflyttning sker med någon större skyndsamhet, än att principen nu erkännes, för att framdeles i vidsträcktare mon tillämpas, har Utskottet, i anseende till de farhågor, ett så stort antal Ledamöter inom samtlige Riks-Slånden yttrat mot hvarje förändring, för det närvarande, med Discontens [onder, ansett sig böra i sä måtto inskränka och förändra 21 punkten, mom. Tätt. a., att Banco-Discont ens låneförlag af Banken må från och med år i835 förminskas med allenast proc. eller jemnt 300,000 B:dr årligen, hvilka skola kunna användas till cassa-creditiv, pd sätt här nedan kommer att bestämmas, men under uttryckligt förbehåll, att, i händelse desse medel icke kunna till sådane cassa-creditiv användas, desamma då skola i Discontväg fortfarande utlånas. Äfvensom Utskottet, i öfverensstämmelse med den förändring mom. Litt. a. sålunda undergått, ansett mom. Litt. b., på grund jemväl af de dervid gjorde anmärkningar, böra på det sätt jemkas, att det högsta belopp, för hvilket en person får såsom låntagare häfta, kommer att äfven hädanefter förblifva 6000 R:dr, men med rättighet för Banco-Styreisen, att, örn och i den mon fonden skulle öfvergå till cassa-creditiv, på sätt här nedan närmare bestämmes, funna, derest så nödigt pröfvas, nedsätta detta högsta belopp först till 5ooo R:dr och ytterst till 4000 R.dr Banco.
Likaledes har Kongl. Maj:t föreslagit, att sedan Ekers och Skerikes pastorater numera upphört att vara prebenden för lärare vid elementarläroverk, ersättning för den i vederbörande lärares löner tillförene inberäknade behållna årliga inkomst af samma prebenden, utgörande för Ekers pastorat 114 R:dr och för Skerikes 450 R:dr, måtte anvisas med tillhopa 564 R:dr; och får Utskottet jemväl till denna nådiga framställning tillstyrka Rikets Ständers bifall. 54:o. Utaf Statsråds-protokollet inhemtas, hurusom begge universiteter nas docenter uti särskilda, af vederbörande konsistoriers förord beledsagade skrifvelser, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit, att docent, som vid elementarläroverken vinner anställning, måtte i afseende på uppflyttning till högre lönegrad få beräkna sig till godo sin akademiska tjenstetid, med lika rätt som om han vid elementarläroverk innehaft ordinarie tjenst; till stöd för hvilken underdåniga anhållan bland annat blifvit aufördt, att docenterne i sednare tider gått i mistning af den åt de äldre bland dem medgifna rättigheten att beräkna dubbla tjensteår i afseende på presterlig befordran, en förmån, som de af ålder haft sig tillerkänd lika med elementarläroverkens lärare, och att utan någon förbättring i deras ställning det vore att bofara, att docenternes antal skulle alltför mycket minskas, hvadan sålunda ett upphjelpande af deras vilkor vore af vigt ej mindre för universitetet, som svårligen kunde undvara deras biträde, än äfven för elementarläroverken, hvilka i docentgraden hade att påräkna lärare med den jemförelsevis grundligaste tbeoretiska underbyggnad. Angående denna ansökning hade universiteternas kansler yttrat sig finna de för densamma anförda skäl i de flesta afseeuden vara förtjenta af Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamhet.
Man säger väl, att fonden skulle utgöras af räntan och capitalafbetalningarna å de pantsatta inteckningarna; men statsobligationer kunna icke fonderas på sådant sätt utan att förlora i credit, och jag skulle tro, att de enskilda papperen hnge större credit för sig sjelfva, om de directe utsläpptes. Dessutom möter äfven den betänkligheten mot förslaget, att om de här ifrågavar. obligationerna folie i värde, skulle de draga med sig de förut utelöpande och sålunda verka menligt på hela Riksg.conttsställning. På dessa skäl tror jag förslaget icke vara väl beräknadt — Den andra anmärkningen, jag har att göra, är mot Utsk:s förslag, att vid inteckningarnas pantsättning hos enskilda förbehåll skulle göras, att uppsägningsrätten icke finge begagnas. Jag tror, att ett sådant förbehåll skulle tillintetgöra all credit för dessa papper; ty om räntan icke ordentligen betalades, men den enskilda fordringsägaren likväl icke finge a 48 Den a5 Juli e. m. begagna uppsägningsrätten, hade lian ingen säkerhet, utan att nödgas tillgripa ständiga lagsökningar, som med vårt executionsverk skulle leda till årslånga operationer för att utfå räntan; och papper af sådan beskaffenhet måste förlora i credit. Rättigheten att pantsätta Bankens fastighetsinteckningar bör således, efter min tanka, lemnäs Bancostyrelsen utan detta förbehåll, helst naturen af dessa papper är sådan, att rättighetens missbrukande ej behöfver befaras; ty blott i nödfall lärer dess begagnande kunna komma i fråga, ehuru jag tror det vara riktigt, att den finnes för att visa, att Banken kan använda alla sina tillgångar för att upprätthålla sin credit. Emot de öfriga momenterna af denna punkt har jag intet att anmärka, och vill blott, då jag hört tvenne talare yrka på ett förbehåll, att lånerörelsens indragning må blifva den sista utvägen, tillägga den erinran, att 8:de punkten redan i detta hänseende innehåller ett så bestämdt stadgande, att det icke kan misstydas. Jag tillstyrker, på grund häraf, antagandet af Hr v. Troils förslag, med undantag af i mom. Hr von Hartmansdorff, Aug.:
Jag medger detta, men jag är likväl skyldig alt göra den erinran, att då deras bemödanden blott verka på tänkesätten, så gå mina molsåndare, Herrarne von Hartmansdorff och Lefre'n, lill en sådan nedsättning i sjelfva formationen af vår nya representation; ty jag frågar: behöfver man mycket mer än sundt förnuft, för att inse att 3 betyder mer än 2, — och då 3 Stånd alltid skola öfverväga de a andra, så i6 H. 3 iR Den a November f. m. frågor jag, hvilkendera nedsättningen är skarpast, hvilkendera nedsättningen är farligast, hvilkendera nedsättningen är olyckligas!, om icke just den, sorn vill, att vi i vårt nya statsskick skola för all framtid nedsätta de 2 stånden under kraften af de 3 andra ståndens plmalitet? Jag har icke bifallit, jag har motsatt mig 5 stånds formerande; annorlunda an villkorligen har jag icke medgifvit 5 stånds antagande, d. v. s. med det villkor att öfre kammaren blefve så stork, att den kunde bibehålla de 2 nedtryckta ståndens mening vid något värde. Med detta villkor har jag bifallit det; men huru uppfylles detta villkor, när samma 3 stånd skola i öfre kammaren öfverrösta de 2, som hofva öfverrösta! dem i den nedre? Mine herrar! jag öfverllmnar till eder alt öfverväga och bedomina denna fråga. Hvar och en talar naturligtvis efter sitt bästa förstånd. Jag har gjort det, och gjort det frimodigt, derföre att jag känner min rättighet, och derföre alt vi icke äga några discussionsdirecteurer; och om någon är ömtålig, 0111 man råkar att förnärma någon liktorn, så behöfver man icke bry sig derom. När man talar efter sin bästa öfvertygelse till allmänt väl, är det olyckligt att misshaga, men det oroar ej. Jag anhåller nu att få vidröra Frih. Hamiltons hemställan till Hr von Hartmansdorff, att han skulle nedlägga någon del af sin framställning. Jag bekänner alt jag saknar i denna hemställan något hufvudsakligt ändamål, ty ehvad Hr von Hartmansdorff nedlägger eller icke nedlägger frågan, blir den lika öppen för oss.
Nu undersökte Fersen tillståndet af sin dotters hjerta, fann med tillfredsställelse, att kärleken, lika nyckfull i sina val, som flygtig i sin låga, emot all rimlig slutkonst icke intagit henne för den älskvärde prinsen, hvars ömhet var henne likgiltig. «Bra! min dotter,« – yttrade då fadern till henne – «lyd ditt hjertas röst: förblif obeveklig och svara höfligt, men oåterkalleligt, nej. Låt det öfriga bli min omsorg.« Sådana voro ställningar och förhållanden på Mälsåker, då konungen och hertigen, ridande, dit anlände en aftonstund. De emottogos, bemöttes och undfägnades på ett sätt, som anstod både de höge gästernes och värdfolkets samhällsbelägenhet. «I qväll, grefve Fersen, önska vi få se oss omkring på denna er vackra egendom; i morgon, innan vår afresa, har jag några ord att säga er, angående ändamålet med vår hitkomst«, yttrade Gustaf, förbindligt småleende. – «Som Ers Maj:t befaller,« svarade Fersen, med okonstladt lugn. Théet dracks i trädgården under ett växande löfhvalf af doftande syrener, hvilkas ömsom hvita och violetta klasar, mellan de släta, hjertformiga gröna bladen, bildade ett spräckligt, lefvande tak och väggar. En göks enformiga «kuku!« utgjorde på afstånd ett slags bas till några på närmare håll drillande siskors skära diskant, hvaruti en trast emellanåt instämde med dessa beundransvärda uthållningar, hvilka stundom erinra om näktergalen. De kungliga gästerne voro vid det bästa lynne; värdfolket äfvenså, likväl utan att deras hållning blifvit det ringaste rubbad. Den gamla aristokratien kände sig temligen hemmastadd i konungahusens närhet. Den älskvärda fröken skämtade med en qvickhet, en ledighet, som gjorde henne ännu mer intagande, men hvilket genast röjde för det skarpsynta ögat, att hennes hjerta ingalunda råkat i brand.
Harl har på egen bekostnad låtit en af Österbottningarne resa till allmogen, att meddela råd och undervisning, hvaraf den nyttiga följd redan visat sig, att i hans fögderi allmogen lika med Stånds - personerne ingått i anstalter till plant - ladors uppförande. Genom anläggningar, antingen af bolag, eller större inrättningar vid egendomar, äro Capitainen C. F. Sjösten, Ryttmästaren Engelcrantz, Fieutenanten och Riddaren U. Sandberg, Häradshöfdingen J. Odencrantz, Krono - MagazinsFörvaltaren A. Akrén, Friherre JG. Funck, Prosten Doctor M. Stenhammar och Secreteraren Pamp berömligen kände. För Fänet äro af Commilterade redan anskaffade 16 sjudningspannor och 1 -a beställda. Kronobergs Län. Uti detta Län har saltpeternäringen gjort det Största framsteg, hvartill ej litet bidragit den utmärka - 31 3 i g April. märkta nit och omsorg, hvarmed landshöfdingen, Presidenten Grefve Mörner, omfattat denna angelägenhet och till verkställighet befordrat den Småländska Författningen till en stor del grundlagd genoto de af honom gifna råd och upplysningar. Saltpeter - lador efter den Österbottniska methoden ära upprättade, med tjenlig jordblandning försedde och med omsorg skötte* nemligen: en af Saltpeter - sjuderi - Styresmannen Eric Kihlström* på hyrd plan Vid Vexiö stad, sofa tjent och tjenar till prof för andra dylika anläggningar, samt 20 stycken af särskildta hemmansägare. Uf alla dessa iador anses en fördelaktig sjudning efter behörig tid vara att påräkna* För 17 plantladot är hälften af de hestad* de prsemier mbetalt, och den andra hälften erlägges* när sjudning derur blifvit verkställd*
Jag lager mig derföre friheten föreslå följande utmyntningsgrund, som icke är särdeles afvikande från Utsk:s, men äger det företräde, att vara mycket enklare och för praktiken passande: Af 1 Sk?? stapelstadsvigt koppar, som utgör 320 ti, utmyntas af 10-centstycken 640 r:dr per Sk??. 5-centstycken 533 £ , 2-centstycken 1 1-centstyckenj320 , ^-centstyckenj Enligt denna utmyntningsgrund, komma myntstyckena att väga som följer: 10-centstycket jemnt TJ5 ti I-centstycket „ 2öö # Dessa myntstycken skilja sig väl från hvarandra, och innehålla tillräckligt koppar, för att skydda för efterpregling; men ej så mycket, att de blifva oviga att begagna. Skulle Utsk. vid afgifvandet af förnyadt betänk, finna skäl att, i st. f.' £ r:dr sp. (1 r:dr r:gs), föreslå till blifvande myntenhet | r:dr sp. Q r:dr r:gs), så får jag föreslå följande: l:o) Att silfvermynten blifva följande: stycken å 8 kronor Silfvermynt på 75 styfver (| krona) kunna icke, såsom reservanterne synas önska, utmyntas, emedan ett silfvermynt af detta innehåll icke väl skiljer sig från kronan och hal/kronan. Att kopparmyntet blifver följande: Stycken ä 10 styfver krona) ä 800 kronor på 1 Sk& stapelstadsvigt å 320 ??. Den 12 Octo b er f. m. 123 Stycken ä 5 styfver krona) ä S00 kronor pä 1 Skf? d:o. Stycken ä 2 styfver krona) h 640 kronor pä 1 Skfö d:o. Stycken a 1 styfver (T £ö krona) å 640 kronor pä 1 Sk& d:o. Enligt denna ulmyntningsgrund komme myntstyckena att er hälla följande vigt: 10-slyfverstycket T«ö- f? Att H.
Betraktadt ur endast ästhetisk synpunkt, eller blott och bart såsom konstverk, är det Voltaires yppersta; lifvadt genom en flägt af ariostiskt epos, hvilken här förirrat sig inom en luftkrets lik de pontinska träskens, – leende och vådlig. En nyligen offentliggjord historisk samling, som har framgifvit flera för Gustaf III:s minne förmånliga materialier än hon måhända sjelf förmodar, utlåter sig alltså om Kellgren ganska rigtigt, att han vardt ”befunnen just tjenlig att utgifva ett sådant slags vitter riksorgan för konungadömet, som man kände sig behöfva” 22. Endast sättet af denna ”tjenlighet” hafva vi här sökt utreda. Och kanske torde nu följande ord af Rosenstein kunna hoppas, att hädanefter finnas lika sanna, som vackra. ”Svenska vitterhets-idkare”, säger han, ”hafva måst antingen uppoffra sin tid åt andra yrken, eller strida med brist och fattigdom. En fördom har dömt dem oskicklige till allmänna värf; en annan ovärdige all belöning af det Allmänna, om de ensamt följde den stråt böjelsen tycktes för dem utvisa. Vida öfver dessa fördomar var den Konung, under hvars spira Kellgren, till sin och svenska vitterhetens lycka, var född att lefva. Gustaf den Tredje, med en stadgad öfvertygelse om värdet och nödvändigheten af de skillnader och företräden samhälls-ordningen infört, ägde ett lika stort begrepp om ett annat företräde, som Naturen oföränderligen fastställt för dem, åt hvilka hon skänkt snille och öfverlägsna egenskaper 23. Hans största begär var odödligheten; och han visste att urskilja dessa sällsynta menniskor, som, genom bedrifter eller snillealster, engång skulle lemna sina namn åt minnet för att omgifva hans eget och utmärka hans tidehvarf hos de sednaste åldrar. Kellgren kunde för honom ej länge blifva dold. Att han hade varit skicklig till sysslors skötande, derom kunna icke de tvifla, som känt hans rediga begrepp, säkra omdöme, arbetsamhet, noggrannhet och värma för allt hvad som var rätt eller nyttigt.
Den, som i enlighet med Bevillningsutskottets, af Högloflige Ridderskapet och Adeln , Högvördige Preste - Ståndets och Hedervärda Bonde - Ståndet godkända Beslut , vill att, i 14 §. af Bevillnings-Förordningen skall införas ett senare moment af följande lydelse : ”För Handlande , eller Handtverkare , hvilka i och för rörelsen begagna Handelsbetjent, Gesäll, Lärling eller Arbetare, niå någon nedsättning under minimibeloppet, icke ega rum. — Dock undantages härifrån enka efter Handlande eller Handtverkare , som varit taxerad under minimi-afgift , hvilken enka må, i och för rörelsen, begagna en Handelsbetjent, Gesäll, Lärling eller Arbetare, och likväl, efter Taxeringstnännens pröfning, påföras Bevillning under minimi-afgiften,” — röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej ; g Bevillnings Ulskottels Memorial N:o 70. Vinner Nej, kommer berörde tillägg, i enlighet med Välloflige Borgare-Ståndets beslut, att i Författningen icke intagas. Pag. 20 och 21, C§. 17)- Sorn Välloff. Borgare-Ståndet äfven ogillat Utskottets af de 3:ne öfrige Riks-Stånden bifallne förslag, angående Bevillning, som borde erläggas af Krögare, Krögerskor, de som hålla Liqueurkammare och de Spisqvarters-idkare , som ej äro Borgare, och i stället ansett föreskrifterne härom i i8s5 års Bevillningsstadga böra bibehållas, så framställe», i och lör votering härom, en så lydande Prop. 3.
Malins rum och der inträdde en ung man, patrons yngste son, en löjtnant vid gardet, redan vid 26 års ålder adjutant hos sin general. Hans sporrar klingade, när han steg öfver tröskeln, och hans ögon tindrade så käckt, när han såg sin fostersyster i det rodnande ansigtet. Hvad du är vacker, Malin, i den der mörkröda klädningen! Du ser så bra ut, när du sitter så der. Precis som en valkyria eller amazon eller någonting annat riktigt retande! Den unge mannen, som med en smeksam ton sagt alla dessa artigheter, slog sig ned i en af fåtöljerna. Malin skakade sitt hufvud, men svarade ej. Hon fortsatte att envist stirra ut med kikarn för ögonen. Men Malin, hvarför ser du ej på mig i dag? Jag är ju här ute endast en dag öfver, var nu älskvärd, vackra syster! Du bara ser ut åt staden. Hvem väntar du? Är det Oskar som är den lycklige? Eller måhända ämnar du välkomna Carl i dag med din allra huldaste vänskapshelsning? Malin log allt som han blef ifrigare. Slutligen vände hon sig om och skrattade litet utmanande. Hvilket förtjusande skratt! De hvita jemna tänderna lyste så friskt, och en liten grop bildade sig på ena kinden. Plötsligen ändrade hon taktik, tog en allvarlig min, suckade halft och sade med sin vackra vibrerande stämma: Ja Morti, jag väntar den som skall bli min fästman. Han älskar mig passioneradt och jag tänker du kan förstå att jag nu ändtligen vill ha ett eget hem. Icke ständigt kan jag lefva på nåder hos din far och höra dina fastrars anspelningar på att jag borde gifta mig. Nåväl! nu har jag beslutat att gifta mig! Ifall Adolf fått utnämningen, så kommer han i dag, om en qvart kanske redan, och begär af din far min hand. Jag har lofvat att bli hans hustru! Ser jag det röda bältet derute, då är min dom afgjord, och den stackars fattiga, föräldralösa Malin blir en fattig fru, men hon har ett eget hem och någon som beskyddar sig mot lättsinnige herrars meningslösa kurtis, och tillade hon efter en stunds betydelsefull tystnad, och också mot sitt eget hjerta.
På dessa skäl förenar jag mig med dem af Herrar Ledamöterne innom Högloflige Ridderskapet och Adeln, hvilka gillat Utskottets Betänkande, men i händelse af Återremittering, anhåller jag ödmjukast, att detta mitt’ Yttran-, de måtte få åtfölja Expeditionen. Herr af Brinkman, Gustaf: Riksens HögJoflige Ständers Bevillnings-Utskott, hvaraf jag iiar den äran vara Ledamot, har visserligen icke, med anspråk på fullkomlighet, fullgjordt dess i 31 §• af Riksdags-Ordniogen föreskrifne framställning af grunderne för den blifvande Bevillningen, och det blygsanfima språk, hvarmed denna framställning skedt, ådagalägger tillräckeligen dess tänkesätt; men också erkänner det ingen fullkomlighet i hvad annan framställning som hellst, förr än den med otvifvelaktige bevis och påtaglige Resultater blifvit beledsagad. j Det Bevillnings - Systeme, som år 1810 antogs, men 1812 och 1815 förkastades, uppfyller ingalunda dessa fordringar och har således ej heller kunnat åter införas; utan de grunder fast hälldre blifvit å nyo föreslagne, som vid ^igtnämde arens Riksdagar gillades, samt bä3 iDen g Februariii 213 (Je i tillämpningen och handhafvandet redan tittvunnit sig bestämd kännedom och stadgad erfarenhet. Att med pröfningen af dessa grunder skulle hafvas anstånd intill dess Finance-projectet inkommit och blifvit afgjordt, är hvarkenenligt med de i Grundlagen stadgade Former, eller, sä vidt jag förstår, till minsta nytta, ut3n tvertom ledande till detta vigtiga Ärendes fördröjde handläggning, till Riksdagens slut, med derifrån oskiljaktig brådska och ofullständighet. Jag anhåller således ödmjukast om Herr Grefvens och LandtMarskalkeus Proposition tili bifall eller Återremiss af Beviilnings-Utskottets Betänkande. Friherre Anckarsvärd , Carl Hinric: