Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Er, anomali tyckes äfven ligga deruti, att lönnkrögaren skall kunna försona sitt brott med hälften mindre böter, än som blifvit uti 47 §• 2 morn bestämde för den, som, efter träffadt aftal med egaren af Bruk och' Herrgård, lemnar spisning åt egarens husfolk, eller åt resande och deras betjening, om han beträdes med alt vid andra tillfällen än under måltiderne, eller till andra personer än ofvannämnde, utminutera bränvin. — Denne idkar dock en, ehuru begränsad, dock tillåten näring, då deremot lönnkrögaren drifver en handtering, så mycket mera neslig och moraliskt mördande, som den försämring i seder, den medför, mindre ligger uti det djuriska elände, hvaruti den rusige försätles, än uti den, isynnerhet för den mindre bildade massan, så förföriska relelsen, att, i smyg och löndomj förskaffa sig en inbillad njutning. Jag önskar ingen nedsättning 54 Bev.-, Lagsamt Allm. Besv.- och O eron.- Utsks Utlåtande JY:o 8. uti de i 47 §• 2 mom. stadgade böter ; Lagbrytaren bör straffas, oell i samma mon, som brottet är vinstgifvande och följaktligen lockande, bör straffet, om det skall kunna uträtta det, som jag ej tror någon vilja disputera vara hvarje strafflags syfte, nemligen, afskräcka från brott, skärpas så, att ej allenast vinsten af brottet, utan, om möjligt är, ännu något derutöfver, den brottslige frånlages. Böterne, enligt 45 §., böra derföre minst bestämmas lill samma belopp som uli den 47 §• 2 mom. är stadgadt, ty lika brott kräfver lika straff, och det brott, hvarom 45 §. talar, är, om icke större, åtminstone lika stort med det, som omnämnes uti 47 §• 2 mom.
Kan nu skjutsen anses för en förtjenst i den ort, der den skulle såsom mest betungande och tryckande betraktas, så mäste den i allmänhet ej behöfva att blifva högre betald. Och vore den icke en förtjenst, huru skulle då en For - Den 3o April e. ni. 177 Forvagns-inrättning kunna bära sig, som icke tager mer lega än skjutspenningarne utgöra, och som ofta får fara med toma platser i vagnen. Utskottet har föreslagit en förhöjning från 25 till 5o procent. Jag kan icke godkänna denna proposition. Ty 0111 underhållskostnaden för en häst kan jemföras med den för andra kreatur, så finna vi, att i de flesta orter t. ex. en ko afkasta!’ endast 13: 16., men på andra ställen såsom här 5o R:dr B:co. De locala skiljaktigheterna i kostnaden för, eller värdet af, utfodringen äro således större, än Utskottet beräknat, och då ingenting vinnes genom en ojemn förhöjning, ufslyrker jag förslaget dertill. — Man talar äfven om lättheten att resa här i landet och den ringa kostnaden dervid, då den jemföres med den inom andra länder; detta är väl sant, då man endast vill åka och beräknar kostnader ne efter miltal, men örn man reser för att något uträtta, och man besinnar de större distancerne, som måste tillryggaläggas för att uppsöka de auctoriteter, enskildte personer eller de ställen, som för ena eller andra angelägenheten erfordras, tror jag man skall finna kostnaden att här uträtta något, lika betydlig som i andra länder med tätare population och mindre terrainer. Utskottet har äfven föreslagit en förhöjning i vagnslegan. Må vara att bil lig22 II. 12 i78 Den 3o April e. m. beten påkallat detta; men jag fruktar, att fördelen för den skjulsande, som man velat hefordra, på detta sätt, snarare minskas.
Man har hört i8t2 års Bcvillnings-prin. eipe till och med försvaras dermed, att de skuldsatte Äg3re af synbar förmögenhet genom den lida ett välförtjent straff för sitt vingleri och sin fåfänga, att tillhandla sig, till en del med lånta Penningar, Fastigheter. Men, om det varit ett fel, att i arfskifte, eller af billig farhåga för Myntets ytterligare försämring, hafva velat rädda sitt PenningeCapita! genom Fastighets-köp, eller ock , som varit det största felet, att hafva speculerat på Fastigheter, som på en Handelsvara , så måtte väl ett sådant fel hafva hunnit att försonas och att tillräckligen straffas genom det, att dessa Fastighetsköpare lått i fem år erlägga Bevillning äfven för det de ej ägt, 01 h troligen aldrig komma att äga, samt genom det, att de härvid fått för Capitalisterne gå i förskott, bvdket nästan al; drig blifvit dem af dessa ersatte , och ännu mer derigenom , att deras synbara förmögenhet denna tid', åtminstone i de flesta Provincer, årligen minskats i värde. Utomdess, då tusendetals Medborgare förtjent att straffas , har aldrig fråga uppstått om mer än hvar tionde j och säkert Ivar sedan 1812 hvar ti - 346 Den 2 4 Martil, f. m. onde af betydligen skuldsatte Fastighetsägare redan blifvit straffad genom sin fullkomliga ruine. Låtom oss förekomma de öfrigas Undergång genom kraftiga medel , hvartill äfven hörer antagandet af en BeviiSnings-principe, som på behållen Förmögenhet eller ock behållen Inkomst lägger den betydligaste delen af Bevillnings-bördan. En värd Ledamot, Herr Grefve AG. Mörner, har i denna fråga vid 1812 års Riksdag yttrat: ”Att vilja , det Låntagaren skall fordra ut Statens rätt hos Långifvaren, är ungefär , att begära af flugan, att hon skall gå till rätta med spindeln, sedan hon fastnat i nätet. Det är endast den förmögne Låntagaren, hvilken, liksom den starka flugan, kan bryta igenom väfnader!, som någon gång kan verkställa ett sådant afdrag.” Samma värde Ledamots yttrande bifaller jag alldeles.
Å ena sidan har man nemligen erinrat, alt, då inbrott ej är annat än ett försök till stöld, straff derför ej kan tillämpas sedan genom hela förvarings-persedelns tillgripande med allt hvad deri finnes, förbrytaren redan stulit alltsammans och blott begagnar hvad han genom stölden åtkommit; hvaremot man å den andra invändt, alt förvarings-persedelns öppnande ulgjordt ett moment i brottets fullbordan; och sorn 1807 års åberopade förklaring talar om öppnande eller uppbrytande ulan inskränkning till tid eller ställe, har den sednare meningen ock varit den, som allmännast gjort sig i lagskipningen gällande. Emedlertid svnes denna mening endast kunna hafva afseende å det förhållande, att man ur den öppnade förvarings-porsedeln verkligen tager något, som i den blifvit förvaradt. Sljäl man ett tillslutet skrin, i hvilket ej något finnes, och uppbryter detsamma, så inträder onekligen ett annat förhållande. Persedeln måste då antagas vara stulen för dess egen skuld och icke för innehållets; och densammas uppbrytande sker således icke för att åtkomma något. Men utan sådan afsigt kan åtgärLag-Ulsholtels Utlåtande, J\r* 48. 11 den omöjligen betraktas såsom inbrott eller försök till stöld. I allt fall lärer man svårligen kunna bestrida det grundade i anmärkningen, att, sedan ett tilläst skrin blifvit stulet med allt hvad deri finnes, uppbrytandet ej kan hänföras till inbrott för att stjäla. Uti 1734 års lag talas blott om den, som bryter sig in i något rum eller hus till att stjäla. Men begreppet utvidgades småningom; ordet rum blef tolkadt såsom förvarings-rum; och genom 1807 års förklaring sanktionerades den utvidgade tolkningen. Det synes likväl som om man då hufvudsakligen tänkt sig det förhållande, att någon intränger i annans bostad och, för att stjäla, der uppbryter kistor, skåp eller dylikt; och det måste äfven medgifvas att delta förfarande jemväl låter hänföra sig till inbrott. I detta fall hafva meningarne ej eller varit delade vid tillämpning af berörde förklaring.
Ridderssapet och Adeln behagat updraga ät Riddarehus-Utssottet at utarbeta forsing til en ny Riddarehus-ordning och dermed ssyn de sam rimligen til Högloft. Ridderssepet och Adeln inkomma. Til efterkommande häraf, och wid betraktandet af de grunder hwaruppa detta inom Riddarehuset wigtrga arbete ssall kunna förefläs, Der, 22 Junit'» 851 har Riddarehus-Utffottet funnit sig hafwa af noden at dessförinnan fä inhämta och emottaga Högloft. Ridderffapcts och Adelns bestämda föreskrift hnruwida den, under loppet af denna Riksdag, af Högloft. Ridderffapet och Adeln ti! en del uphäfna ct388ihcationc?n, mä til de ännu bestäende delar, och Uti förftaget til en np Riddarehus ordning uptagas til bibehällande eller icke. För samma ändarnal får äfwen Riddarehus-Utffottet til Högloft. Ridderskapets och Adelns uplysta ompröfwandc och afgörande hemställa, örn de Herrar Ättemän eller Ledamöter af Högloft. Ridderffapet och Adeln, hwilka enligt Kongl. Majus och Ridderffapcts och Adelns beslut af den s November 1778, stadfästadt uti 4 § af Riksdags Beslutet den 26 Januarii 1779-genom utnämnande til (tommencleurer af KoNglM Swärds - eller Nordstjerne-Orcien blifwit me^ bibehällande af sina ordnings-numror frän 5:dje Li^sskn, til den s:dra upftpttade, i händelse af claKsiflc^tionens fullkomliga uphöranoe ffola Uti den ordning de derigenom intagit, bibehällas, och deras Ätte-numror i följd deraf förändras, och enligt ordningen i Matrickeln blifwa rättade.
Föredrogs ånyo BankoUtsk:s den 16 och 18 dennes på bordet lagda Utlåt. N:o 70, i fråga om sättet för användande af de medel, som enl. K. M:s och E. St:rs beslut skola, till allmänna rörelsens underlättande, å utrikes ort uplånas. Frih. Paykull, Joh. Gust.: Sverige har nu, efter en lång mellanrymd af tid, åter beträdt Statslåne-banan, och vid detta tillfälle, enl. mitt förmenande, utan tillräcklig anledning. Vi lia icke haft något förödande krig, icke några missväxter, icke några öfversvämningar eller andra naturolyckor att klaga öfver; vi ha endast haft ett större antal öfverdådiga och tilltagsna affärsmän och misshushållare, som med för stor snålhet gapat efter lyckan. Det är nu dessa som skola hjelpas, så att de ännu en tid må kunna föra ett lustigt lif, likväl i det säkra medvetandet att Samiel i alla fall i sinom tid kommer och tager dem. — Hela lånet blir dessutom i hvarje händelse endast ett palliativ, ty ehuru det är stort för Staten, blir det dock otillräckligt då det skall fördelas mellan alla enskildta som nu tro sig behöfva lån. Vi se redan att Vermlänningarne vilja lägga embargo på l af lånet för sin räkning. Förmodligen begär Iiufvudstaden minst lika mycket eller kanske mer, och då skulle det ej återstå särdtles mycket åt den öfriga delen af landet. Detta laneoch kreditsystem kommer att göra Sveriges olycka. Det är kändt att den Svenska jorden är intecknad för icke mindre än 100 millioner Edr, således |- af hela landets upskattningsvärde. Lägg nu härtill alla ointecknade skulder, alla privatbankers, hypotbeksföreriingars och handlandes skulder, och man måste i sanning häpna öfver summans oerhörda belopp. Staten har hittills föregått med goda exempel, men i stället för att motverka skuldsättning tyckes den nu vilja understödja och upmuntra sådan.
Deri ingår tilläfventyrs t. ex. kostnaden för anskaffande af ångbåtar m. m„ som dock ej rätteligen bör föras endast det år till last, då inköpet skedde. Man har här äfven åberopat bref-vägningar, som skulle bevisa, att den tillstyrkta förändringen icke skulle komma att medföra stor inverkan; men just dessa vägningar tyckas mig tala för en motsatt åsigt, då man endast genom valet af olika papperssorter kunnat komma till så skiljaktiga resulta t er. På grund af hvad jag nu haft äran anföra, anhåller jag, att R. o. A behagade till Bevilln.Utsk:t återremittera l:a punkten i detta Betänk. Enahanda beslut lärer redan vara fattadt af ett annat RiksStånd, och man kunde således genom denna åtgärd vinna fullständigare uplysningar i frågan. Frih. Stael von Holstein, Otto Wilhelm: Sedan jag begärde ordet, hafva redan andra falare temligen fullständigt belyst frågan; jag anhåller dock att få yttra några ord med aniedn. af den siste talarens anförande, äfveusom af Hr von Krsemers. Den sistnämnde har, enligt min tanke, för högt beräknat autalet af de bref, som genom den föreslagna brefvigten af 3 ort skulle 054 Den 29 Februari. komma att ga med dubbelt porto, då han uptagit portot derför till 170 å 180,000 Rdr. [ det underd. Betänk., som Poststyrel sen afgaf till K. M:t ang. uniformt porto, upskattades deremot denna summa blott till 10,000 lldr. Skulle den enkla brefvigten bestämmas till 4 ort, så blir det nödvändigt att skilja inländsk och utländsk korrespondens, ty ett bref cm 4 orts vigt mäste i utlandet komma att draga dubbelt porto. Det iir också just med afseende A detta förhållande, som Poststyrelsen föreslagit en brefvigt af 3 ort.
För att med fullkomlig säkerhet icke göra sig skyldiga lill en dylik öfverdrift, upplaga Komilerade här beloppet, som från andra inteckningar, än dessa hypotheks-föreningars och kassors, ur omförmälda grund afräknas till föga mera än hälften af det hos dessa inrättningar på grund af faktiska förhållanden afräknade, eller 9,500,000. 27 000 000 e) Det belopp, hvartill sådana inteckningar uppgå, som,|ehuru vid gällande kraft bibehållna, finnas i jordegarens egen hand. Svårigheten alt med någon säkerhet beräkna denna summa är ögonskenlig. Några grunder finnas likväl för bestämmandet af en minimisumma i detta hänseende. Efter hvad Komilerade erhållit bestämdt upplyst från en del hypolheks-föreningar och några få kassor, utgjorde beloppet af inteckningar, som vid 1859 års slut voro inlemnade vid ansökning Transport 165,500,000. 503,000,000^ 11 82 Transport 1 <35,500,000. 503,000,000. oin lån, som icke utgått, ungefär 11 millioner r:dr. Att beloppet af sådana inteckningar icke var lägre vid 1858 års slut torde desto heldre kunna antagas, som lånebehofvet då visserligen icke var mindre framstående. Vidare är det väl bekant, att, af förut anförda orsaker, ett ganska betydligt belopp infriade inteckningar alltid finnes i jordegarnes egen värjo. Den hastiga tillväxt i inteckningsbeloppet, som inträdde med åren 1857 och 1858,25 till 30 millioner för hvartdera året utöfver hvad derförut kan anses hafva utgjort medelsumman, hade, såsom kändt är, icke sin grund deri att nya låne-utvägar då öppnades. Oberäknadt den andel i inteckningarnes stigande, som kan tillskrifvas dels kort förut slutade betydd liga fastighetsköp, dels ock rubbningen af personal-krediten och en deraf hos långifvaren föranledd omsorg att förskaffa sig garanti för egande fordringar, bidrog icke mindre fastighelsegarens egen omtanke att för oförutsedda behof vara försedd med real-säkerhet till den hastiga intecknings-tillväxten.
Maj:t i und. anmäla, alt de för sin del icke kunna bifalla, att utsockne frälse-hemmanen i Halland påföras ordinarie rotering; men att deremot dessa hemman böra från början af nästkommande år erlägga utskrifningspenningar med två daler silfvermynt för hvarje utskrifningsgill person från 18 års ålder och så länge han erlägger mantals-penningar, med de undantag likväl, som äro i författningarne föreskrifne; samt derjemte tillstyrkt, att de rotevakans-medel, som blifvit från och med år 1835 de Halländska utsockne-lrälse-hemmanen debiterade, ej måtte, äfven om debiteringen deraf finnes grundad på laga kraftvunna beslut, af hemmanen uttagas, och att, om sådane medel blifvit utbelalde, desamma måtte vederbörande återställas, synes af detta tillstyrkande hafva boldt följa, att utskrifnings-penningarne skulle beräknas från samma tid, för hvilken återbäring af vakansafgiften blifvit föreslagen och således utskrifnings-penningarne minska restitution af erlagd vakans-afgift, men till staten ingå från dem, som uraktBih. till R. St. Eesv. och Ekon.-Utsk:ns Betänkande ? JY:o 22. låtit alt vakans-afgift erlägga; ty erkänner man utsockne-frälsehemmansegarnes i Halland skyldighet att erlägga utskrifnings-penningar från i84p års början, emot fördelen af befrielse från ordinarie rotering, hvad skäl finnes för bestämmandet af denna tidpunkt för afgiftens utgörande? Derjemte synes det mig, att Utskotten bordt förskaffa sig upplysning om beloppet af den vakans-afgift, som blifvit er lagd och bör restitueras, äfvensom huruvida den qvarstår i landtränteriet eller blifvit remitterad till Kongl Stats-kontoret och ingått bland statsverkets ordinarie inkomster och förhållandet för Rikets Ständer uppgifva, emedan, i sednare fallet, serskildt anslag måste anvisas för restitutionen och denna genom Riksgälds-kontoret verkställas.”
Departementschefen för närvarande icke kunna i underdånighet tillstyrka ifrågavarande förslags antagande. Hvad åter anginge det för öfrigt i afseende på hemmansräntornes förenkling af kommitterades pluralitet gjorda alternativa förslag, enligt hvilket de räntor, som hittills varit utsatta i persedlar och tjenstbarheter, skulle förvandlas till allenast 2:ne slag af persedlar, nemligen spanmål och smör; så hade väl deremot blifvit af kommilteens ofvanbemälde ledamot erinradt, att ett alla slags persedlar och räntor omfattande förvandlingssätt skulle medtöra en vida betydligare och kännbarare rubbning i förut varande beska Lini ngsförhå Handen, än ett blott till en ringa del af hvarje egendoms grundränta utsträckt persedelutbyte; att nästan inga räntepersedelhade ett Kongl. Majlis Nåd. Proposition, N:o 66. 23 så föränderligt värde, som spanmål och smör; och att, då priserne å dessa begge varor vanligen stiga och falla samtidigt, höjningen i den ena varans pris följaktligen icke komme att motsvaras af sänkning i den andras, hvilket förhållande dock understundom inträfFade med en del af de persedlar, hvaruti hemmansräntorna för det närvarande voro utsatte; att vidare följden af det utaf kommilterades pluralitet framställda ränteförenklingsförslag skulle åtminstone för de första åren blifva en bestämd skatteförhöjning, hvilket velat visas genom exempelvis uppgjorda uträkningar för tvänne hemman inom Stockholms och Upsala Län; samt att, under sådana förhållanden, vore lämpligare och ändamålsenligare att, såsom föremål för lösande efter markegång, bibehålla endast vissa i hemmansräntorna nu ingående persedlar, nemligen de hufvudsakligare, och förvandla de öfriga eller småpersedlarne till bestämd penningeränta, m. m. — Men Deparlements-chefen kunde likväl, för sin del, icke erkänna de sålunda framkastade anmärkningarnes giltighet oell fördenskull ej heller dela den derå grundade åsigten angående kommilterades ifrågavarande förslag.
Auktor har följt den anledning, att, såsom sannt vett, sann ära, sann lycksalighet, icke hafva ett större hinder än af falskt vett, falsk ära, falsk lycksalighet: så har ock den sanna Friheten ingen större fiende i verlden, än den falska. Af hvilken falska frihet menniskor först förvillas till en galen förtjusning; och sedan, när de finna sig bedragne, till en galen förtviflan, som störtar i träldom. Deraf ses, att det allrastörsta för allmän sällhet är: frågan om det Rätta. – Första capitlet af denna bok heter: Bestånd och Säkerhet: hvilka äro högsta profvet för alla principer, som duga för Menskligheten; och det visas, att de nyare principer icke hålla detta prof”. (Först söker Förf. ådagalägga, att ”Mensklighetens eviga principer” äro ”det Sanna, det Rätta, det Stora, det Sköna”, samt att det Rätta är det ”praktiskt” Sanna, hvilket i den mån, som det är ”en högre grad af sin sanning eller verklighet, är Stort, och sedermera, såsom varande detta Stora framställdt i ett föremål på fullt och varaktigt vis, är Skönt: derefter visar han, att just ”Frihet, Jemnlikhet, Contract och Allmän Vilje”, i hvilka äfven ”de nyaste irringarna” menat sig finna det Rättas – det praktiskt Sannas – fullkomligaste ursatser och urlagar, äro idel ”obeståndsoch osäkerhets-principer”; emedan deras sanning är, i sig sjelf, en så på blott abstract sätt generell, att den i sin tillämpning blir rentaf negatif, eller en rentaf ofruktbar i förhållande till den concreta utveckling, som samhällslifvet genom dem skulle erhålla). ”Andra capitlet heter: Vilje och Våld; hvilka äro högsta motsatsen af Bestånd och Säkerhet; hvarjemte visas, att allas vilje icke innehåller en större visshet, än någras eller ens; derföre, att den, genom factioner, naturligen måste vanarta till ett allas tyranni emot alla”.
DA det icke är upgifvet något skäl, hvarföre dessa revisorer och regementsskrifvare blifvit nedflyttade till lägre belopp än deras vederlikar inom samma grad, men jag, för min del, finner billigheten fordra, att de uti blifvande KiksStat måtte uppföras till enahanda belopp med deras vederlikar, eller 2,000 rdr, får jag hos Hr Gr. och Landtm, anhålla om propos å den af mig sålunda gjorda framställning. Hr Skogman: Den af Hr Ehrenhoff omtalte lönereglering af år 1836 var egentligen blott en tjenstreglering, då nemligen tjenstgöromålen annorlunda fördelades på tjenstemännen. Då föröfrigt uti denna fråga, som uti andra fall, K. M:ts Nåd. Propos. tjenat StatsUtsk:t till rättesnöre samt ingen enskild motion i ämnet blifvit väckt, så har StatsUtsk:t icke haft någon anledning att, på eget bevåg, förhöja ifrågav:de tjenstemäns aflöning. Med afseende härå får jag anhålla om bifall till StatsUtsk:ts förev:de framställning. Hr Ehrenhoff: Hvad beträffar den siste talarens yttrande, att StatsDtsk:t icke skulle haft någon anledning att öka lönerna för ifrågav:de revisorer och regementsskrifvare till lika belopp med de löner, som åtnjutas af deras vederlikar inom samma grad, anser jag mig böra fästa upmärksamheten deruppå, att StatsUtskds nu föredragna utlåtande uplyser, huru betnälde revisorer och regementsskrifvare hos K. M:t i underd;het anhållit om löneförhöjning, äfvensom att denna underd. framställning varit förordad utaf Förvaltningen af Sjöärendena och, så vidt jag rätt minnes, jemväl af Stationschefen i Stockholm och befälhafvande amiralen i Carlskrona. Frih. Åkerhjelm: Det af Hr Ehrenhoff nu framstälda för slag är en förhöjning utöfver hvad K. M:t i berörde hänseende föreslagit. Jag hemställer, huruvida, då ingen så beskaffad motion blifvit väckt samt K.
” Som, äfven om denna föreskrift icke funnes, hvarje Ledamot i Banko-diskont-direktionen måste anses pligtig att afhålla sig från deltagande i Direktionens öfverläggning, angående sådana frågor, hvaruti han sjelf är jäfvig, hemställer Utskottet, 5:o. att 2:dra punkten af 4:de mom. i § 80 må från Banko-reglementet uteslutas. Uti mom. 6 af sistberörde § stadgas: ”Alla inbetalningar till Banko-diskont-verket, med undantag af öfverräntorna, äfvensom de af verket 12 Banko-Utskottets Memorial, N:o 66. skeende utbetalningar, böra verkställas genom insättning och utassignering pä vederbörliga räkningar i Depositions-afdelningen.” ”Öfverräntorna liqvideras kontant till katnereraren, som, inom ^:de dagen efter penningarnes emottagande, ombesörjer deras insättning på behöriga räkningar.” ”På alla attester antecknas, hvarifrån de insatte penningarne härröra, hvarefter dessa attester, jemte anmälnings-sedlarne, aflemnas till de i Banko-diskont-direktionen deltagande Kommissarierne, som dem öfverkorsa, samt, efter det de blifvit hos Direktionen företedde, af vederbörande bokhållare begagnade, desamma förvara.” Då omförmälde föreskrifter dels för det fall, att Utskottets framställning om anställande af en kassör vid Banko-diskont-verket bifalles, icke vidare blifva tillämpliga, dels ock röra den ordning, hvilken inom Verket skall iakttagas, och således lämpligast böra till tjenstgörings-ordningen hänföras, tillstyrker Utskottet, 6:0. att 6:te mom. af § 80 må från reglementet borttagas.