Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bihang till PUks-St, Fröt. iSi7-i8rSf.dc Saml, N:r 211, ut, i6$3 Stats-TJtskottets Betänkanden. Invisnirigar af samma slag, som nu äro i fråga ... - 173,000: I Götha Canal Discont innestående - 522,300: Tillsatmnans R:dr 900,000 B:co. Då StatsUtskottet anser det vara af mycken vigt och angelägenhet att eiforderlige meijel till invisningarnes inlösen hållas i beredskap, meri Riksgälds ■ Gontoirets tillgångar icke medgifva det behöfliga förskottet härtill, får Utskottet tillstyrka Riksens Höglofl. Ständer vidtaga den utväg, att Ranken förskjuter de bristande 596,400 R:dr till dess vid Filial-Disconternes utredande desse medel derigenom efter liand återvinnas. Om Riksens Höglofl. Ständer, efter BancoUtskottets hörande,' härtill bifalla, torde hos Kongl. Majit i underdånighet göras den anhållan , att Herrar Committerade till Allmänna medlens Förvaltning måtte undfå Nådig befallning, att till Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret aflemna Contanta tillgången af 324,600 R:dr tillika med de under Herrar Committerades vård varande Invisnirigar till ett Capital - belopp af 179,000 R:dr sedan den härå upplupne Ränta blifvit godtgjord samt dessutom meddela dera* öfverlåtelse på Riksgälds-Contoiret af de uti Götha Canals samt Malmö Discont-Verk innestående medel, tillsammans 596,400 R:dr, häruti inberäknad den upplupne Räntan; hvare - Stats-Utskottets Betänkanden. 1683 mot Riksgälds-Contoiret skulle åligga, att genast och i den mohn sistnämnde summa till betalning förfaller, Banken densamma i afräkning på dess förskott godtgöra.
Af åtskilliga motionerna bilagda handlingar inhemtas att Förberg, som år 1829 inträdt i Statens tjenst, under omkring 20 års tid tjenstgjort såsom Länsnotarie i Upsala län och derunder i sammanräknade 5 år bestridt landssekreterare-tjenslen, intill dess han genom öfveransträngning i tjensten ådragit sig en sjukdom i nervsystemet, Stats-Utskottets Utlåtande N:o 153. 65 systemet, hvilken anses obotlig och hvarigenom Förberg, enligt ett af Medicine Professoren Doktor Glas den 29 April nästiidet år meddeladt intyg, icke allenast för närvarande är, utan äfven för siu återstående lefnad blir oförmögen alt genom eget arbete, vare sig själens eller kroppens, lifnära sig; och får Utskottet, med hänseende till de härvid förekommande ömmande omständigheter, tillstyrka alt den Landssekreteraren Förberg tillagda pension, hvilken utgör ett honom personligen tillerkändt understöd, hvarå borgenärerne icke ega anspråk, må med början af nästa slatsregleringsperiod från nuvarande beloppet 450 R:dr till 750 R:dr årligen förhöjas. Deremot har Utskottet ansett sig icke kunna för närvarande ingå i pröfning af den utaf ofvanbemälde motionärer jemväl väckta fråga, att Förbergs hustru, derest hon honom öfverlefde, måtte tillerkännas någon årlig pension, utan hemställer alt ifrågavarande motioner i denna del måtte lemnäs utan afseende. 61:o.
öppnar drottningens sjukhem sina gästfria dörrar för den första skaran af de många, som här inom under kommande tider skola finna huld och vård. * * Det är drottning Sofia, som för sitt initiativ, sitt starka materiella och ideella bistånd samt sin varma nitälskan främst skall nämnas som skaparinnan af denna nya, ståtliga länk i serien af hufvudstadens barmhertighetsverk. Utan henne hade det aldrig kommit till stånd; derför bär det ock hennes namn. Hennes vagn stod utanför dörren, när vi kommo dit. Med det lifligaste intresse har hon, allt sen den första grundstenen lades, följt och öfvervakat hvarje arbetets minsta detalj. Efter hand som det framskred, blefvo hennes besök allt tätare, på den sista tiden nästan dagliga. Denna gång endast vistades hon under fiere timmar inom sjukhemmets murar, lät sig föras omkring öfverallt, trappa upp och trappa ned, granskade, pröfvade och ordnade allt med outtröttlig omtänksamhet för de vanlottade medmenniskor, som inom kort flytta hitin. » Sofiahemmet » är i främsta rummet afsedt för obotligt sjuka, men skall samtidigt ock bli ett hem för ålderstigna sjuksköterskor, som i tröttande kärlekstjenst olfrat silt lif, samt ett slags uppfostringsskola för de unga, i praktisk utöfning under skicklig ledning. Bakom den stora hufvudbyggnaden, som är uppförd i en värdigt enkel, men synnerligen smakfull stil och omfattar tvänne vå- ningar och en tredje rymlig frontespisvåning, ligger en andra, till ytområdet mindre, trevånings byggnad. Denna senare är särskildt afsedd för sjuksköterskorna samt innehåller kök och en del ekonomirum för hela anstalten. Hufvudbyggnaden är det egentliga sjukhemmet Huru komfortabelt, huru ljust och hemtrefligt är ej allt härinom! De breda korridorerna med sina blommor och utsigt åt skogen der bakom bli den behagligaste promenadplats för de sjuka, som kunna lemna sina rum. Sjelfva sjukrummen, så- väl de enskilda som de med flere bäddar, äro hållna i ljusa, behagliga färger, som verka välgörande på öga och sinne.
Man har föreslagit, att antalet af tjenster icke må vara större, ån göroraålen fordra, under förutsättning all hvar och en varder skäligen sysscdsalt oell aflönad, så alt ingen må hafva mera ån en syssla, och derigenom kunna desto mera egna sig ät hennes skötande. Derigenom befrias staten frän den mängd af tjenstemän, som i annat fall skulle finnas, Dä en hvar finge egua sig ät sin tjenst allena, så kunde lian dymedelst blifva så mveket 3 H. 22 338 Pen 24 Mars. skickligare. Detta låter också mycket väl å den ena sidan, men man måste å den andra komma ihåg, att Sveriges R. St. icke hafva råd att betala någon så att han lefver af en tjenst allena, med undantag måhända af de högsta embetsmännen. StatsUtsk. lärer ock nogsamt tillse, alt ingen löneförhöjning i allmänhet gifves hvarken åt civila eller militära embelsmän vid denna riksdag. För att ändock kunna lefva, måste tjenstemännen söka förskaffa sig flera sysslor och i synnerhet att kunna förena sådana, att den ena kan förrättas på föroch den andra på e. ra., såsom förhållandet är med cancellistoch revisorsljenster m. fl. andra, der göromålen kunna förrättas hemma på rummet. Om man borttager denna tillåtelse för tjenstemännen, utan att gifva nog stor löneförbättring, så blifva de naturligtvis sämre belåtna än förut. Man har väl för de ifrågavar. verkens tjenstepersonal föreslagit större löner än deras vederlikar i andra verk åtnjuta. Således skulle den, som för närvar, plägar hafva 400 r:dr b:co få 600 r:dr, den som har 800 r:dr skulle få 1000 r:dr och den som förut har 1600 r:dr skulle enligt förslaget få 2,666 r:dr 32 sk. Men nu är förhållandet sådant att de 200 r:dr, hvarmed man velat godtgöra de lägre tjenstemännen för förbudet att innehafva flere sysslor, icke förslå dertill.
Det är visserligen fråga om att helt och hållet borttaga delta bevillnings-afdrag, emedan man då stöde face å face med den andra frågan, hvilken torde blifva mera svårlöst. Jag håller icke så mycket på denna nedsättning, icke derföre att man icke skulle hafva råd att betala, men man bör väl vid bevillningens påläggande icke se efter huruvida den ene kan hafva mera råd att göra det än den andre. Det må vara att man kan tycka synd om den ene, men jag har föreställt mig att bevillningen bör efter rättvisa grunder fördelas; och att sätta ned den generella procrn derföre att någon viss har eller icke har råd att betala, anser jag orätt, helst detta är något som kan kasta sig än på den ene och än på den andre. Jag anhåller örn propos. på nedsättning af bevillningsafdraget till proc., såsom jag förut begärt. Hr Printzensköld: Det var en besynnerlig sats Gr. af Ugglas framställde, då han förklarade att man vid bevillningens påläggande icke skall göra skillnad mellan dem som hafva råd att betala och dem som icke hafva det. Jag hade föreställt mig att bevillnings-stadgan just utgår från den princip, att den förmögne skall betala mera än den fattige, och jag tror också att den tillämpas efter denna grund. Nu är icke fråga om att taga något af kapitalisten förr än räntan upgår till G proc., hvaremot han är skattefri, om den endast belöper sig till 5. Kan det vara orättvist, detta stadgande för en kapitalist som icke har något besvär att få ränta på sina penningar, då rörelse-idknren vidkännes 2 proc. Jag för min del tror det icke, och jag vidblifver min anhållan om bifall till Utsk:s förslag, som väl icke torde vara stödt på så lösa grunder som åtskilliga talare här låtit påskina.
Enskilda eller tillfälliga eftergifter i afseende på de för allmänna lånebiträden bestämda belalningsviikor äro dessutom vid de flesta fall serdeles betänkliga, ej allenast med hänsigt till det allmännas förmåga att, vid framdeles uppkommande behof, kunna lemna enahanda understöd, utan äfven och hufvudsakligast genom de föreställningar och anspråk samt det missnöje, dylika eftergifter nästan alltid framkalla. Jemte det Utskottet, till stöd för sine åsigter härom, kan åberopa erfarenhetens vittnesbörd, får Utskottet i sådant afseende äfven hänvisa just till de motioner, som föranledt det utlåtande, Utskottet nu afgifver. Alla häruti förekommande framställningar hafva nemligen blifvit grundade på dels redan erhållna, dels nu förväntade ytterligare prejudikater; och åtskillige motionärer hafva till och med sjelfve uttryckligen förklarat, att deras yrkanden endast voro föranledde af den uti ifrågavarande hänseende för andra orter begärda lindring eller eftergift. Det torde också med temlig visshet kunna förutses, att en dylik förmåns beviljande för en och annan landsort samt vägrande för de öfriga, äfven vid detta tillfälle, skulle komma att väcka missbelåtenhet och måhända äfven grun Bi/i. till R. St. Prot. 1847 och 1848. 4 Sami. 1 Afd. 29 Häft. 5 34 Stats-lita kottets Utlåtande, N:o t02. dadé klagomål öfver orättvisa, helst det icke är möjligt för Rikets Ständer att, utan ledning af vederbörande embetsmyndigheters upplysningar, bestämma, huruvida någon eller hvilken serskild landsorts invånare böra, företrädesvis och med andras uteslutande, erhålla en förmån, som för mer än halfva riket blifvit på en gång och på samma grunder yrkad. Att åter bifalla samteliga nu gjorda framställningar lärer, om också de mångfaldiga vigtiga skäl, som för öfrigt häremot förekomma, icke afses, i allt fall svårligen kunna ifrågasättas vid betraktande af statsverkets nuvarande ställning samt betydligheten af de utdelade lånesummornas sammanlagda belopp.
Walter, Walter! du har sjelf låtit mig tvifla om återseendet i en annan verld... måtte likväl samvetet en gång straffa dig i denna!!" "Hvad tröst, hvad välsignelse skall han, som prest, kunna meddela andra? 'Nog kan han tala granna ord', sade Eriks mor, 'men kärna ha de icke!' Erik! honom vill jag icke återse... således bort, bort! Med rysning läste Lovisa igenom dessa orediga och svårlästa anteckningar. Det blir likväl kinkigt nog att troget analysera de känslor, hvarmed hon slutade dem. Lovisa var icke elak; hur skulle hon blifvit det? hon, som egde allt och varit älskad och firad af alla, och likväl förblef hon, som så ofta varit djupt gripen af blktade händelser, hon, som gråtit vid den olyckliga utgången af en roman, eller det tragiska på skådebanan, hon förblef nu nästan kall, och detta var likväl verklighet. O, huru ofta är icke menniskan sådan Vi ville ej derföre säga att hon var känslolös vid denna oförmodade utveckling af en händelse, som hon beklagat, men sedan lättsinnigt glömt. Nu var visst äfven medlidande med Lotta den öfvervägande känslan, men det fanns äfven andra underordnade, som uppstego jemte denna. Det var en hemlig glädje att vara befriad från en medtäflerska, som kunnat bli farlig med tiden. Det var en liten förtrytsamhet, att den finska soldatdottren sträckt sina tankar så högt, att hon inbillat sig bli Walters maka. Hans uppförande bedömde hon långt mildare än det förtjente; sådana exempel voro väl mera sällsynta på landet, den tiden; men Lovisa hade varit i staden... Äfven var ju hon sjelf det föremål, som förmått honom att lemna sina fattade föresatser; egenkärlekens fernissa betäckte således hans förhållande. Resultatet af hennes betraktelser var slutligen detta: "visserligen var det ömkligt med Lotta, men likväl bäst att det gick som det gick." ... Här sitter du och läser lappri, och bryr dig om ingenting! med dessa ord inträdde hastigt prostinnan Bryller i rummet, åtföljd af Lottas mor, som såg helt förskräckt ut.
Ingen dödligs karakter är utan något lyte; hans var ett öfvermått af sjelfkänsla och stolthet, hvilket han under sin stridsbana, till motståndarnes synnerliga fägnad, gång efter annan obekymradt blottade i uttryck, som gåfvo dem ymnigt – vatten på qvarnen. Men sjelfva detta fel visar sig öfverallt såsom ett fantastiskt begrepp om snilleshöghet och ärlighet, aldrig såsom en inbilskhet för enskild räkning, aldrig såsom en högmodsdruckenhet öfver sitt jag såsom sådant. Allestädes är han föröfrigt samma stora kärleksrika hjerta, samme hänryckte natur-förkunnare, samme eldige, trogne, tjenstaktige vän, samme noggranne uppfyllare af alla (äfven pecuniära) förbindelser, samme – midt i ett af jordens lösaktigaste tidehvarf – jungfrulige ande, bland hvars sjelfsvåldigaste ordasätt ytterst sällan förekommer något cyniskt, och på intet ställe något ens i den aflägsnaste anspelning obscent. Men det är, på den rörliga sjelfmålning vi nyss upprullat, icke blott mannen, som steg för steg framstår sådan han – i allt väsendtligt – sedermera förblef; det är jemväl auctorn. Till alla de sträfvanden, i hvilka denne kom att utveckla sig, skönjas der redan de tydliga begynnelserna. Man ser ”Passionerna” och deras beledsagande ”philosophiska Anmärkningar” uppstå, ”Nye Granskaren” vara i antåg, det till en början uteslutande contemplativa och poetiska interesset maka åt sig för det medborgliga; man ser uppspirandet af den omsider ytterliga demokratism, hvars välde han dock så väl inom som utom sig öfverlefde; man ser böjelsen för offentlig verksamhet, med hela tjusningen af en den högsta auctorliga ärelystnad, göra större och större intrång, icke på hans vänskaper, men på de skriftliga ömhets-bevis, i hvilka han dittills förenade rolerne af vän, lärare och älskarinna. Man ser hans naiva glädje öfver den allmänna förvåning han väcker; hans belåtenhet med sjelfva äfventyren af sin tagna ställning; hans om sig och sina beundrare genast stadgade öfvertygelse à la Corneille,
Då silfver kom i fråga, skulle säkert blott denna benämning ensam komma att 420 Den 23 November f. m. begagnas, och när Bankens gamla sedlar en gång voro alldeles indragna, så skulle hela benämningen af riksdaler i silfver, såsom i sig sjelf oegentlig, alldeles försvinna. Jag tager mig således friheten hemställa, att R. o. Ad. skulle antaga BaneoUtsk:s förslag, blott med den förändring, att nuvar. riksdaler silfver specie må bibehållas under benämning riksdaler i silfver eller species. Gr. Horn: Jag kan icke instämma i den siste talarens yrkande, emedan jag, lika med BancoUlsk., icke tinner mynlbestämningslagen så öfvergående, som Hr von Troil behagar anse den. Det är nemi. efter denna lag, som en liqvid pågår emellan Bankens utgifna mynt och dess silfver. Skulle man nu decretera, i afseende på det mynt, som utgör måttstocken för sjelfva realisalionsgrunden, alt dess benämning skulle upphöra, så är det efter min tanka också nödvändigt, att äfven mynlbestämningslagen omredigeras. För min del anser jag en förändring häruti alldeles obehöflig, att riksdalern species alltid kommer att i minnet qvarstå, om den äfven skulle ur räkenskapsböckerna utgå, och att dess gamla värde oförryckt kommer att gälla i alla calculer, som uppgöras på silfver. Den torde derföre rättast jemväl få oförryckt behålla sin benämning, och icke få sig tillagd den alternativa benämningen af species, hvilken jag anser icke uttrycka den verkliga silfvervaleuren, som derunder förstås. Man måste nemi. återgå till den evalvationsgrnnd, som man antagit, för att fatta huru man kommit till denna benämning af en species från den lättfattliga af en riksdaler. Jag inser mycket väl hvarföre Hr von Troil yrkat borttagande af benämningen riksdaler, dä han nemi. önskar, att den nya räkneenheten måtte få denna benämning, men som jag är af en alldeles stridig tanka i detta afseende, så förfaller naturligtvis för mig äfven denna grund. Jag yrkar afslag på Hr von Troils förslag.
Det ringer första gången (i en koskälla), och publiken strömmar in: gubbar och gummor, unga och gamla, de flesta med slitna anletsdrag. Några få tala högljudt; i allmänhet är finnen tystlåten och allvarsam, utom när han druckit, naturligtvis. Andra, tredje ringningen är förbi, och ridån går upp. Pjäsen är en liten enakts bagatell, en hvardagsinteriör med många roliga pointer. Breda grin draga öfver åskå- darnas anleten; en gubbe tar sig betänksamt en pris, en annan spottar med eftertryck i golf vet; en gammal gumma hickar och får fram ett skrattbiand adt » voj — v o j ». Barnungar gapa med fingrarna i mun; en hund och en katt råka i lufven på hvarandra. Det hela är en Tenierseller Ostadescen, men utan sol och färg, ty man har varit tvungen att utestänga dagern för att få mörkt därinne. dar voro rödmålade med hvita knutar. Brunnarnas gigantiska häfarmar tecknade sig skarpt mot en guldfärgad aftonhimmel. I skymniugen nådde vi vårt mål den n gång hvarje år möta de uppmärkdagen, en gästgifvargård midt i ödemarken. samma tidningsläsarne, där de veckla Ett zigenarfölje hade slagit sig ned där före upp sitt blad, en ungefärligen så lydanoss. Från logen och höskullen framtittade de notis: » Vid verkställd lottning erhöllo halfnakna,förvånade ansikten med brun hudnedannämnda stiftsjungfrur följande numfärg och gnistrande, svarta ögon. En flicka mer inom Vadstena adliga jungfrustift ... » med röda örringar och halskedja smålog åt och så följa åtskilliga namn ur våra adliga oss vid grinden. Hennes tänder lyste bländsläkter. hvita i natten. För ganska många af Iduns läsarinnor Nästa dag var lördag. Sockenkyrkan var torde dock denna regelbundet återkommande Ridån faller, och det blir tyst i » salonståtligt belägen på en hög backe. Glittranunderrättelse förefalla egendomlig, innesluta g e n ». Finnen är betänksam och dessutom de vattenband återspeglade lätta sommarbåde gåtor och frågor. Hvad innebär denovan att ge sitt bifall tillkänna.
Lön, som derigenom minst blifwit drägt, till likhet af det belopp Compagnie-Chefs sjelfwa kunnat pärakna, men ocksw deremot grundar crc aeeord för denna tjenst, större än hwad de fleste Compagnie - Chefer berair, och således utöswer all jemförelse drygare an hwad som swarar emot den i Staten utförde Lön. Det ar af denna anledning som oaktadt de grundsärstr, hwilka wid Regleringen af Regementets stade - ersättning, j ock för den anbefallce Beduarionm, h.drat Riksens Höglofl. Ständer, jag cnst.m af alla wid Gardes - Regcmenkerne reducerade Officerare rakat i det känbaresta lidande. Den z Julli. roi? dä ät hwarje Compagnie-Chef, jemte uppbärandet af alla Lönings, söcmäner till den r Maji 18 ro. 8:ta ars Lön i Spannemal och Penningar blifwit ansiagen kill accords crsärrnmg, hwilken för 2we är skulle utgå pä wanligt sätt, och för de senare 6 ären eller ifrän den i Maji 1812 med Slals-Werkets Obligationer, (ställde till inlösen efter nämnde tids förlopp,) liqvideras, hwaremot Kongl. Stats-Contoiret i ett för allt, (att förtiga, det jag ifrän Regementets anbefallte Reduction, (oaktadt Long!. Förfakran as dcn 18 Januarii >809,) fatt sakna den berydeligaste Löne,förmän, som genom Beklädnads-proCenten stensten ätsöljde) icke ansett mig berättigad till mer an bletta beloppet af 8:ta ärs inkomst, efter den ringa Lön Staten upptager, utan allt betraktande af det högre accord jag beralc och den minst jcmngoda Lön med Herrar Compagnie - Chefs, jag genom förenämnde, nied stöd af Förfaccningarnc, Sancnonerade Beklädnads , proLenc ärligen säsom laglig aurhoriserad inkomst ägt att påräkna.
Bostad: Stora Vattugatan 2, Mottagning: helgfria dagar kl. i l O — | 32 f. m. J O H N [1737J Agri. I DETTA FALL TORDE FORDRAS LOKAL BEHANDLING AF ÖRONLÄKARE. — ORA EDER BLEKSOT KAN MEDVERKA, KUNNA VI EJ SÄGA; DEN BÖR JU I ALLA HÄNDELSER BEHANDLAS. I DENNA OBETYDLIGA KVANTITET KAN ARSENIKEN EJ SKADA. JÄRNPILLER KAN NI JU TAGA DÄRJÄMTE. — » FÖRTÄTNING I BROOCHERNA » BEHÖFVER NI NOG EJ VARA OROLIG FÖR. SANNOLIKT HAR NI EN KRONISK SVALGKATARR; LÅT LÄKARE UNDERSÖKA EDER HALS. Fru Ida. SOM FÖRUTSÄTTNINGEN FÖR EDRA Hamngatan 18 B, 1 tr. upp. FRÅGOR SYNES OSS VARA LÅNGT ITRÅN SÄKER {hvar(bredvid Svea-Salen) för SKULLE ANDRA GÅNGEN VARA FARLIGARE? ), ANSE Denna vecka: VI DET ENDA RÄTTA VARA, ATT NI ANGÅENDE DETTA RÅDFRÅGAR FULLT PÅLITLIG SPECIALIST I STOCKHOLM. Wiesbaden ock Ems. — 1) NEJ. 2) TILLHÖR EJ läkaren SPECIELT ATT Nästa vecka: BESVARA 3) DÄROM KUNNA ÅSIKTERNA VARA DELADE; FÖR VÅR DEL ANSE VI FRÅGAN BÖRA BESVARAS Södra Italien. NEKANDE, OM ENLIGT AUKTORITETERS ÅSIKT FARAN Entré 30 öre, barn 20 öre. SKULLE VARA SÅ STOR, SOM NI SÄGER. 4) INTET AF DEM ABSOLUT SÄKERT; I DE FLESTA FALL TORDE Abonnementskorl, gällande for 8 besök, kr. Öppet alla dagar från kl. 10 — 10. Hvarje söndag nytt program.
Att förebygga dylika oordningar, erfordras onekligen mera sorgfällig tillsyn öfver vaktpersonalen vid dessa fängelser, än vid andra, der sjelfva fångarnes sammanlefnad lagger binder för missbruk af denna art; och en dylik tillsyn blir så svår, att ett vilkor för dess framgång tyckes vara att vid val af vaktpersonal träffa fullt pålitliga personer. Möjligheten af sådana val beror åter deraf, att aflöningen lemnar nödig bergning och gör beställningarna eftersökta. Så länge detta icke är förbållandet, kan ändamålet i längden ej vinnas. Bristen är mindre kännbar vid ransakningshäktet men afhjelpes den icke vid straffängelser; sä skall möjligen deli förbättrade straffmethoden blott derigenom misslyckas. R. St. Just. Ombudsni. Emb.-Berättelse I all händelse är visserligen cellsystemets företräde, an vändt på ransakningshäktet!, omisskänneligt. Verkningarne af missbruken blifva öfvergående, i den mån tiden för fångarnes vistande der är kort. De goda verkningarne af sjelfva fängelsemethoden röja sig deremot oförnekligen, så vida icke fångpredikanters och fängelseföreslåndares sammanstämmande erfarenhet får jäfvas. Ty deras vitsord har jag öfverallt inhämtat, jemte det jag genom samtal med fångarna sökt utforska deras sinnesstämning. Hvarken till lynne eller helsa har jag funnit dem i fängelset taga någon skada. Deras kost har således ej heller varit osund eller för knapp. Men lika litet har den befunnits ymnigare eller läckrare, än den behöft vara för sitt ändamål, lifskraflernes, helsans bibehållande. Samma omdöme gäller om den alldeles lika beskaffade fångkosten äfven i alla våra öfriga fängelser. Ingen ting är sparad t af det rent nödvändiga, men också ingenting siösadt, som kunnat utan mehn för lif och helsa sparas.
M:t funne dem företrädesvis vara af behofvet påkallade, Rikets Ständer måtte anvisa ett belopp af 400,000 R:dr, att under åren 1855, 1856 och 1857 utgå med en tredjedel hvartdera året; och är, i detta ändamål, genom ett den Nådiga Propositionen vidfogadt Stats-Råds-prolokoll öfver JustitiiE-ärenden af den 9 November 1853, Rikets Ständer tillika i Nåder meddeladt, huruledes det vid sistförllutna Riksdag beviljade belopp för uppbyggande af dylika fängelser blifvit begagnadt eller komme att användas, hvarefter, derest den uppgjorda och Rikets då församlade Ständer delgifna kostnads-beräkningen å 1,000,000 R:dr för ifrågavarande byggnadsföretags utförande befunnes tillförlitlig, skulle, för fullbordande af redan påbörjade och uppförande af nya cellfängelser, i de län, der gemensamhetshäkten ännu uteslutande begagnades, ett ytterligare belopp af 700,000 R:dr erfordras. Enär cell-systemets lämplighet i afseende på sådana fångar, för hvilkas förvarande länshäktena egentligen äro bestämda, kan anses vara af erfarenheten fullt ådagalagd, samt de beräknade fördelarne af detta fängelse-system måste förfelas, derest detsamma icke för samtliga länshäkten antages och sålunda fullständigt genomföres, är det äfven angeläget att ytterligare medel för detta ändamål varda anslagna; dock som den af E. K. M:t i Nåder äskade summan synes utan olägenhet kunna inskränkas till enahanda belopp, som af Rikets Ständer så väl vid sistlidne Riksdag, som vid den nästlöregångna, för ändamålet beviljades, eller 300,000 R:dr, helst någon rubbning i arbetsplan härigenom ej beböfver ske, hafva Rikets Ständer, till uppförande af läns - 128 Expedilions-Vtskottets Förslag lill underd.