Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vågar således föreslå, att R. o. Ad. i öfverensstämmelse med min reservation ville besluta: »att R. St:r uti underd. skrifvelse hos K. M:t anhålla, det K. M:t täcktes låta utarbeta och till nästkommande riksdag framställa Propos. om sådana förändrade bestämmelser för deltagande i byggnad och underhåll af kyrka med hvad dertill hörer, äfvensom af sockenstuga och fattigstuga, att dessa åligganden blifva efter billiga grunder gemensamma för alla dem, som till kommunens allmänna utgifter bidraga.» Jag anhåller hos Hr Gr. o. Landtm, om propos. å detta mitt förslag. Frih. Leuhusen, Frans Oscar: Icke heller jag kan bi träda lltsk:ts förslag; ty den, enligt nu gällande lag, alle, som i socknen bo, åliggande skyldighet att kyrka bygga och uppehålla, skulle i icke så obetydlig mon upphöra genom antagande af nämnda förslag, deri fyrktalet är lagdt till grund för skyldigheten att deltaga i byggnad af kyrka m. m. På sätt Utsk:t i motiverne äfven förutsatt, skulle nemligen derigenom en mängd personer, såsom torpare och soldater, befrias derifrån, utan att jag kan finna sådana förändrade förhållanden hafva inträffat, att dylika personer böra befrias från ifrågav:de byggnadsskyldighet. — Lika med Hr von Ehrenheim tror jag ock, att man, genom den af Utsk:t föreslagna fördelningen af byggnadsskyldigheten, träffar det rätta förhållandet socknemännen emellan i afseende å deltagandet deri. Jag får derföre yrka afslag å Utsk:ts Betänk. Men då äfven jag anser att nu gällande bestämmelser om deltagande i ifrågav:de onus äro obilliga och olämpliga, så delar 602 Ben 21 Februari. jag Hr von Ehrenheims åsigt att en omarbetning af de i ämnet befintliga lagstadganden bör ske, så att det må blifva en sanning att alla, som i socknen bo, skola deltaga i detta onus. Jag instämmer derföre i Hr von Ehrenheims förslag om att söka få en sådan omarbetning gjord.
Stocket ar ej nog med att nutidsdiktningen ryckt inom sin sfär iifwn den oss oingifvaiide hvardagsverkligheten, utan en phtaglig tendens har i våra dagar gjort sig allt mer och mer giillaiide att rent af till denna hvardaglighetens verld uteslutande inskriinka dikten vid dess ämnesval. Skalden skall skildra endast hvad han sjelf sett i kunstens formu, och upplefvat. Man, skal kun vzre sig selv säger Herman Bang; och Aug. Strindberg, (It. radikala konstxlvensesnas man, yht8r ju till och med, att sjelfbiografien ensam ar den moderna - vitterhetens egentliga fält. - Dessa pistfiendeii gd emellertid enligt var; sigto ut från en oriktig förutsättning, iiemligen den, att diktens hela uppgift blott ar att afspegla den oinedellxtrt gifna verkligheten, förmenande att den dermed fyller den höga uppgiften att saga .. sanningens. Men vore detta konstens mZl, hvad skulie vi d i egentligen med konsten att göra, D&amp; quoi bon&gt; dennn fördubbling af naturen och .lifvet? Ej har den s. k. sanninglisom blott sager mig, htirudm verlden faktiskt ar, nigot varde i och för sig; den sortens sanning ar värdefull blott i samma mån, som den ar nyttig för ni-t. Den sanningen kan ega varde sksoni metlel; sisoni yttersta mäl duger den ej. Och i de flesta fall hafva ock de nutirlsförfattarc som iii detta sätt fös sig ' formulerat sin uppgift, i sjelf~n verket satt sin verklighetsafspegling i vissa praktiska ideers tjenst. Skall .. sanningen:. cga sjclfvarde, utan hänsyn till allt annat, d$ skall den ej stanna ~ i t det l faktiska, vid tingens yta, utan tranga ned der inom, till tingens $51, s i att saga, och lata oss itmiiistone ana ett högre sammanhang, an det som är omedelbart tillgängligt för svirn sinnen, de sunda fei~i; ~.
Eesv.- och Ekon.-Utskoltens Betänkande, N-0 4°> 17 förutan hvilka denne icke kan inse och uppfylla sina pligter; så måste ock Staten hafva det åliggande att tillse, det hvar och en medborgare blir i tillfälle att inhemta dessa kunskaper. Men den fattige, ofta tillika sjelf den okunnigaste, kan icke bereda sig detta tillfälle, om han ej får afgiftsfritt begagna skolan och understödjes af församlingen, i afseende på sitt uppehälle, f attiga föräldrar äro oftast alltför liknöjde, eller af bekymmer om sin bergning för mycket nedtryckte, för att åt sina barns uppfostran offra en tid, som de behöfva egna till sitt lifsuppehälle, och dertill ega de ofta icke ens medel. Man kan således skäligen icke vänta och icke fordra af dem, att de skola underhålla barnen i skolan. Det gilves ock barn, som sakna föräldrar eller åtminstone föräldravård, och det ligger icke någon rättvisa eller billighet deruti, att de skola vara bestämde att stanna på en lägre bildningsgrad, än de öfriga, hvilket förhållande dock framställer sig såsom en gifven följd, derest sådane barn icke genom fattigvårdens försorg vid skolan underhållas. Hvarje medlem af samhället, han må vara rik eller fattig, bör ega tillfälle alt inhemta det kunskapsmålt, som är nödvändigt för honom, derest han skall uppfylla sin pligt såsom medborgare, och beredandet af ett sådant tillfälle åt alla skall också i sin moti bidraga till minskning uti antalet af brotten, hvilka vanligen äro en följd af okunnigheten och dermed ofta följande osedlighet. Utskotten få, med anledning af hvad sålunda blifvit anfördt, hemställa, att Nils P. Petterssons och Niclas Nilssons väckta förslag mätte lemnäs utan afseende. Hvad sedermera vidkommer Herr Doctor Sandbergs och Olaus Ericssons framställningar om förändring uti 4:de och 5:te mom. af denna §, så torde Utskotten böra anföra, att stadgandet om tvångsåtgärder för föräldrar, som försumma sina barns uppfostran, icke är nytt.
Jag för min del vet ej huru några skiljaktiga meningar vid mantalsskrifningar kunna uppslå, emedan häradsskrifvare!! är den, som är skyldig att ansvara för att de riktigt verkställas. I fall sådana skulle uppstå, så är det väl han som bestämmer hvilka mantalsskrifningar som skola ske. Klagomålet deröfver står alltid öppet hos K:s bef:de. Vidare kan jag för min del ej finna annat än alt bildandet af en comité', sådan som Frih. Raab föreslagit, skulle vara ett upphäfvande af K. M:s nåd. förordn. af 1812 (om jag minnes rätt) rörtde mantalsoch skattskrifning i riket, och jag tror icke att i den form, frågan nu inkommit, della förslag kan låta sig verkställas. Jag yrkar derföre bifall till Utsk:s betänk. Frih. Palmstjerna: 1812 års författning är mig icke til! hands, således kan jag ej citera dess ordalydelse; men jag skulle tro, alt del deraf kan slutas, alt det är K:s bef:de eller hans ombud, som åger att afgöra vid ifrågavar. mantalsoch skaltskrifningar. Om så icke vore, så skulle ju K:s hef:des ombud vara öfverflödigt; ty om häradsskrifvaren hade beslutande rätt, så vore det ju en löjlighet att K:s bef:des ombud skulle finnas der, enär det naturligtvis är i K:s befules ställe; och att tänka sig häradsskrifvaren befalla der K:s bef:de är på stället, det låter sig ej göra. Således anser jag den frågan afgjord på det sättet, och harvid alla tillfällen så tillämpat den; men någon förändring skulle visserligen kunna äga rum för framliden, och K:s bef:des ombud anses öfverflödigt, samt de personer, som vid mantalsoch skattskrifning äro tillstädes, kunna välja en person lill ordf.; men dervid möter likväl den omständigheten, att det är oftast i sockenboernas intresse, att från mantalslängden utesluta personer som finnas inom socknen, på det att desse ej framdeles skola falla socknen till last, så att de icke blifva uppgifne vid skaltskrifningen. Det år derföre
Vidkommande slutligen Felb och Peluche, framställdes först propos. till bifall å Utsk:s förslag, och ropades dervid starka Nej, blandade med Ja, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle att, införsels-tullen å Fell) och Peluche bestämdes till 1 R:dr pr g", och efter danna propos:s besvarande med starka Ja jemte några Nej, förklarade sig hafva funnit Ja öfvervägande. Väfnader, Bomulls I fråga om denna artikel yrkades dels bifall å Utsk:s förslag, dels ock införsels-tullens bestämmande å ”Corderoy, Jeon, Manchester, Parkum, Sammet och Satin” till 20 sk., å ”Alngods, andra slag, ej specificerade, tryckte eller pressade”, till 1 R:dr, samt å ”Shawlar, Shawdetter och andra Dukar, äfvensom genom faconering till Förkläden, utmärkte tyger” till 36 sk. pr få, hvarjemte ifrågasattes, huruvida icke af ofvannämnde ej specificerade slag af Alngods, de tryckte och de pressade borde hvar för sig och med olika tullsatser i tulltaxan uptagas. Den 11 Maj. 93 Propos. lill bifall ä Utslcs förslag i fräga om Corderoy, Jeon, Manchester, Parkum, Sammet och Sattin, blef först framställd och besvarad med starka Ja jemte ett oell annat Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han funnit Ja öfvervägande. Beträffande sedermera Alngods, andra slag, ej specificerade, tryckte eller pressade, blef propos. lill bifall å den derå af Utsk. föreslagna gemensamma rubriken besvarad med starka Ja, jemte några Nej; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han äfven nu funnit Ja öfvervägande.
Summa R:dr 47,350,000 Enligt till Fullmägtige ankomna Kongl. Bref, hafva utaf den vid sednaste riksdag till Kongl Maj:ts nådiga disposition för nya vägars anläggande samt förut anlagda vägars förbättrande anvisade summa af 450,000 Riksdaler beviljats anslag till ett sådant arbetsföretag inom Upsala län R:dr 2,000: — 11,200: - 27,000. — 12,650: — 43,700: - 60,000: — 6,600: — 7,260: - dito „ Stockholms län två sådana företag inom Nyköpings län ett dito Östergötlands län två dito ., Calmar län ett dito „ Jönköpings län dito .. Kronobergs län 11 dito „ Blekinge län Transport R:dr 170,410 StafsUtskottets Memorial N:o 3. 25 Transport R:dr 170,410: — till två sådana företag inom Christianstads län „ 22,700: — „ ett dito „ Göteborgs och Bohus län , 8,500: -— „ „ dito „ Elfsborgs län „ 22,500. — „ „ dito „ Örebro län „ 2,000: — „ „ dito * Westerås län „ 2,600: — „ „ dito „ Gefleborgs län „ 17,300: — „ två dito „ Westernorrlands län „ 50,000: — „ fem dito „ Jemtlands län „ 52,800: — „ ett dito „ Westerbottens län „ 40,000: — „ „ dito „ Norrbottens län „ 50,000: — eller tillsammans till 26 särskilda väganläggningseller väg förbättringsföretag en summa af R:dr 438,810: — Genom aflåtna nådiga Bref har Kongl. Maj:t underrättat Pullmägtige att utaf de för understödjande af mindre hamnbyggnader och årensningar, till Kongl.
Förordningen den 30 December 1819 under fred bestämda, dem ej kan affordras; tillstyrka Utskotten vördsamt, att någon åtgärd till hvad i dessa afseenden hemställdt och föreslaget 20Bil.t.Stats-samtAllm.Besv.o.Oec. Utsk.Utl.Niofi3« hlifvit icke må af Rikets Högloft. Ständer lemnäs. Några Ledamöters serskilda tankar varda härbos bifogade. Stockholm den 17 October 1829, Reservation af Riksdagsfullmägtigen Nils Strindlund från Vester-Norrlands Län: Den inom ett visst Riks-Stånd förklararade samt af samma Stånd genom beviljad återremiss af ämnet gillade handlings-princip: ”att hvarje åtgärd bör förekommas, som syftar derhän, att från en Medborgsre-class till annan hvälfva de Statsbördor, som uteslutan. de tillhöra den förra och således äro helt och hållet främmande för den senare,” har blifvit synnerligen gynnad af sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie’Utskotten, då desse icke allenast, under omfattande häraf och med (skyldig?) upp - Bil.t.Stats-samtAllm.Besv.o.Oec,.Utsk.Utl.N:o%3. sr marksamhet för en inom 3:ne Riks-Stånd (nog allmänt?) yttrad öfvertygelse, tillstyrka till och med bördans iterförläggande på den, som möjligen varit skyldig att bära, men nu mera ingalunda, mer än någon annan, är pligtig att draga densamma; jag menar Beklädnads. vacanee-afgiftens utgörande af Rustoch Rotehållarne vid Båtsmanshållet, hvilkas Båtsmän under krig afgå. Efter de »f Utskotten citerade manga åratal och data har jag ej kunnat komma till samma resultat sorn dessa, följaktligen deraf kan hända, att jag ej kan sluta på samma sätt.
Att deremot, såsom äfven blifvit föreslaget, uttaga statens fordran af de befintliga tillgångarne, så långt desamma räcka, emot tilldelande af pension åt enkan och barnen, strider, enligt Utskottets tanke, jemväl emot statens fördel, enär genom fastighetens försäljning å konkursauktion och tillgångarnes påskyndade realisering, desamma säkerligen skulle komma att så hopsmälta, att det öfverskott, som efter slutlig utredning komme staten tillgodo, tvifvelsutan ldefve ganska ringa; hvaremot den för enkan och barnen utgående pensionen kunde blifva en för staten långvarig och betungande utgift. På dessa skäl och med anledning af de inom Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Borgare-stånden emot Utskottets förra tillstyrkande framställda anmärkningar, har Utkoltet funnit sig böra hemställa, att den af Kongl. Maj:t uti den nådiga propositionen föreslagna befrielse för Presidenten af Billberghs sterbhusdelägare från meranämnde ersättningsskyldighet måtte af Rikets Ständer bifallas. Stockholm den 16 Reservation: af Herr Norin, som åberopade sin vid betänkandet N:o 68 fogade serskilda mening. 12 Stats-Utskottets Utlåtande, A.-o 146. Ank. till Exp. Utsk. d. 17 Maj 1851, kl. 11 f. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om rättighet för Lysings häradsboer till utsyning pä Ombergs kronopark. (I. A.)
Hvarföre jag nu endast kunnat visa huru litet staten inhöstar utaf arméens pensionstagare, och icke kunnat göra detsamma med andra pensionstagare, härleder sig derifrån att jag ej haft tillfälle förskaffa mig officiella uppgifter mera än från arméens pensionskassa, men hvilka uppgifter torde vara fullt tillräckliga såsom ett bevisande exempel. Jag anhåller fortfarande om återremiss. Hr Lagerbjelke, Bror Johan Syrach: Jemte det jag instämmer i hvad Frihme af Ugglas och Schmidt anfört, får jag endast tillägga, att motionen verkligen hade något sken af billighet för sig, så länge en tjensteman fick erlägga bevillning äfven för den del af sin lori, hvilken ingick till vederbörande pensionskassa, men att nu, sedan Bev.-Utsk:t föreslagit rättelse härutinnan, på sätt den föreslagna lydelsen af 7 §:ns 2 mom. utvisar, äfven detta skäl har förfallit. Jag yrkar bifall till Utsk:ts hemställan i denna punkt. Hr von Ehrenheim, Per: Ehuru flere föregående talare redan efter min tanka fullständigt utvecklat de skäl, på hvilka Bev.-Utsk:t grundat sitt utlåtande i denna fråga, torde det dock tillåtas mig att få tillägga några ord. Jag medger visserligen, att en pensionstagare i allmänhet befinner sig i den ställning, att erläggandet af bevillning för honom är kännbart, men jag kan ej inse, att denna uppoffring är mera kännbar för honom än för hvarje arbetare, eller embetsman, som är i samma ekono - Den 10 Mars e. m. 247 miska ställning, som han. Ej heller kan jag gilla påståendet, att pensionstagaren icke skulle draga någon fördel af Staten; han åtnjuter väl, i likhet med alla andra medborgare, skydd af Staten, och han bör derföre i sin mån bidraga till Statens utgifter. En talares uppgift, att Staten skulle taga dubbel bevill ning af de summor, som till pensioner utgå, kan jag ej fatta, ty, enligt Bev.-Förordn:s uttryckliga föreskrift, är pensionsanstalter undantagna från bevillning.
Dessutom hvad är det för skillnad, att hämta upplysning från ett affbrdradt och under Embetsmanna-ansvar medelt yttrande, i form af utlåtande_, eller i form af Dom? Det blir Domaren, som får ansvara för sitt beslut, om han lämnat desse upplysningar ulan tillbörligt afseende, och dymedelst befinnes lia dömt orätt. — Att Bergsmålen, som Herr Tham föreslagit, skulle på en serskild Division i Svea HofRätt handteras, är aldeles icke behöfligt; de utgöra, som jag förut uppgifvit, högst 80 om året, och kunna således icke sysselsätta en serskild Division; icke 20 af dem äro i öfrigt af annan än ren juridisk egenskap, och de äro, i anseende till närvarande indelning af Berg - ao6 Den 21 December e. m. mästaredömena blott tills vidare till Svea HofRätt öfverlämnade. Herr Thams förslag att föreskrifva BergsExamen för inträde som Ledamot i HofRätt är också olämpligt; ur lika grund borde den då ock stadgas för Högste Domstolens Ledamöter. Hvad slutligen angår Herr Thams yr. bande, att BergsTingsRätterne oförändradt må bibehållas; så bekänner jag öppet, att jag, lika med 1823 års Ständer, icke delar denna öfvertygelse. Jag anser allt hvad som är juridiskt ovilkorligen böra från BergsTingsRätt lill HäradsRätt öfverlämnäs; och om inom någon Häradsböfdings Jurisdiction göromålen deraf skulle ökas så, att Domaren dem ej medhunne, hvilket jag likväl ej tror vara att befara, så böra lämplige utvägar vidtagas till afhjelpande deraf genom Domsagornes annorlunda fördelning. Såsom jag förut anfört, har Kongl. Maj:t åt en serskild Comité' uppdragit, att yttra sig i detta ämne; och sammansättningen af denne Comité, utgörande till största delen i Bergshandteringen, utmärkt kunnige personer, bör undanrödja all frugtan, att någon oreda eller någre olägenheter skola af hvad de föreslå uppkomma.
A vv i ■' r . .. % 1 Bil. Formulaire för hittills brukliga V'äg-Attester. Herr N. N. häfver uppå dennå Stadens Våg låtit afväga följande poster Stångjern, Knippjern, Rundt Bultjern samt Brännstål, till Låns erhållande derå i Rikets Höglofl. Ständers Bank. i823 Junii Jul i i Aug. Sept. Aug. Sept. Ju ni i 1827 Oct. Nav.- 1828 Julii Stycketal. Sk#. Fjorton L# Tio marker Stångjern, Ett Hundrade Tretton Knippor Sextiosju Skeppund Ellofva Lispund Knippjern, Två Hundrade Femtiotre Knippor, Ett Hundrade Trettionio Sk# Tre L# Rundt Bultjern, samt Ellofva Lådor, Åtta Sk# Fern L# Brännstål orubbade hållas Banken tillhanda, så länge de dess pant förblifva, och följaktligen ej Vågeller Frisedlar till utlevereririg från Vågen derå gifvas, förrän denna Attest varder återställd, eller Banken utgifvit serskild tillåtelse, att någon del deraf från dess pant-rättighet får relaxeras, som försäkras. Stockholms Stora Jernvägs Contoir den 2 Februarii 1829. P. Älander, GZander, E. Lindblad, Inspector, å Kronans vägnar. Bokhållare, å Kronans vägnar. t. f. Öfvervägare. ' Ofvanstående å denna Förteckning uppförde och af N. N. till Låns erhållande i R:s St:s Bank under förenämnde årtal och dagar uppvägde Brännstål, som är uti Bod liggande, hafva undertecknade Jernvräkare, enligt Kongl. Maj:ls Nådiga Förordning af den 17 Maji 1814, besigtigat och befunnit det försvarligen godt, samt vederbörligen sorteradt, som in Febr. 1829. J. Norgren. H. Timberg. Transporteras på Rikets Höglofl. Ständers Bank. N. N. tvgas. Stockholms Jernoch Metall-Våg den w O 1820, d. iq Junii.
Blifva åter något Stånds tankar i någon eller några delar Den 5 April e. m. 119 skiljaktiga från de öfrigas, och samma Stånd 8ig icke efter de öfriga fogar; varde Const.Utsk. genom val af RiksSt-.ns plena, till slutlig jemkning förstärkt till ett antal af 20 personer af hvarje Stånd, hvilka genom samfälld omröstning skiljaktigheterna förena, och” etc. Följaktligen lärer R. o. Ad. finna, att, enligt 56 §, är en Konungens propos. underkastad samma äfventyr, som en enskild motion, den Const.Utsk. behandlar. När nu Const.Utsk. fick tillbaka återremissen ifrån BondeSt., så kom det derpå an, huruvida Utsk. skulle förklara, att 56 § Reg.F. gällde framför den 81, eller tvertom. Men detta val var för Const.Utsk. högst betänkligt, enär det heter, att grundlagen skall efter ordalydelsen tolkas, och det lika litet är Const.Utsk. som någon annan tillåtet, att gifva företräde åt den ena § framför den andra, Const.Utsk. undvek derföre att göra ett sådant val, och yttrade blott i sitt betänk. N:o 25, följande ord: ”1 anledn. häraf får Const.Utsk. gifva tillkänna, att, enligt ankomna prot.utdr. af d. 28 sistl. Dec. samt 11 och 18 innevar. månad, de tre öfriga BiksSl:n förklarat berörde nåd. propos. böra, för slutlig grundlagsenlig behandling, hvila till nästa riksdag, hemställande Utsk. fördenskull, om icke Hederv. BondeSt. må finna skäl att foga sig efter Medståndeus beslut och enahanda åtgärd i målet vidtaga”. Utsk. yttrade sig följaktligen icke hvem sorn hade rätt i valet af grundlags-§, utan anhöll blott, att BondeSt. måtte foga sig efter de andra Stånden, och sådant skedde.
Ank. till Exp.-Utsk. des 22 Au g. 1931, kl. * e. m. Betänkande, i anledning af väckta motioner, angående dels religionsfriheten, de/s ocå upphäfvande af Kongl, plakatet d. 12 Januari 1726 emot olofliga sammankomster för andaktsöfningar, jemte öfriga i samma ämne utfärdade författningar. Då Lag-utskottet nu går att meddela infordradt yttrande öfver förenämnde motioner, anser Utskottet sig i första rummet böra taga den i betraktande, som angar Religionsfriheten. Densamma är väckt inom Vällofl. Borgare-ståndet af herr Winge, P. E., hvilken derigenom föreslagit: “att alla de paragrafer i kyrkolagen, hvilka binda oss vid BiH. till R. St. 7 Samt., i Afd., 35 Bä/1. 1 f Lag-Utskottets Betänkande, N:o 59. en viss statskyrka, måtte upphäfva* och ersättas af andra, som medgifva svenska medborgare den rätt, som Konungen, enligt Regeringsformens 18 § lofvat, att ingens samvete tvinga eller tvinga lala, utan skydda hvar och en vid en fri utöfning af sin religion, så vida han derigenom icke störer samhällets lugn eller allmän förargelaa åstadkommer.” Det vore nemligen efter motionärens förmenande, nödigt att svenska folket lösgöres från det “religionsförtryck“, som Statskyrkan skulle utöfva och hvaraf “ej annat än olycka och splittring kunde inrota sig i samhällets hjerta", samt att åt det kyrkliga lifvet gifves en ny “med det sunda menniskoförståndet samt religionens och samhällslärans egna välförstådda intressen mer öfverensstämmande form.“ En sådan form har emedlertid motionären icke uppgifvit, eller de stadgande!!, som, enligt hans yrkande, borde sättas i stället för de paragrafér i kyrkolagen, hvilkas upphäfvande han föreslagit. Dessa paragrafer äro icke få.
Anslaget till brandväsendet och yttre lyshållningen i Kongl. Slottet. § 33 (1853 års Rev.-Ber. pag. 113, förkl. pag. 213.) Det liar blifvit af Revisorerne anmärkt, att, enligt 1851 års räkenskap, Slottsfogden och Brandmästaren fått utöfver den dem i stat anslagne aflöning hvardera uppbära ett arfvode af 66 R:dr 32 sk., för tillsyn å lyshållningen, ehuru detta åliggande måste anses tillhöra deras befattningar och dertill komme, att dylika arfvoden icke för år 1850 utgått; men som, enligt hvad af det häröfver afgifna underdåniga Utlåtandet inhemtas, berörde arfvoden endast utgjort ersättning för de fyra procent, som, jemlikt Kongl. Reglementet den 11 Augusti 1812, Slottsfogden i egenskap af uppbördsman och redogörare för det i och för lyshållningen vid Kongl. Slottet erforderliga qvantum olja egt sig tillgodoberäkna, men af hvilka 4 procent Slottsfogden till brandmästaren, hvilken egentligen haft oljan under sin vård, besörjt utdelningen och i första hand kontrollerat åtgången för dagen, afstått halfva andelen eller 2 procent, får, vid sådant förhållande, Utskottet hemställa, att Revisorernes ifrågavarande anmärkning icke måtte lill någon åtgärd af Rikets Ständer föranleda. 20 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o SOt. Ulriksdals Kongl. Slott. § «»• (1853 års Rev.-Ber. pag. 117, förkl. pag. 216.)