Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är blott i anledning af Friherre Cederströms an - Den 7 Augusti f. m. *71 märkning emot 2:dra Momentet af Utskottets förslag, som jag får fästa uppmärksamheten derå, att orden: såframt efter orden närmaste Ättemän, i stället förorden: för hvilken, icke på minsta sätt göra meningen tydligare, enär Momentet, som är enahanda med sista Momentet af 6 §. i nu gällande Riddarhusordning, fullkomligen öfverensstämmer med den ordställning, som vanligen brukas i Svenska språket, och jag kan derföre ej inse nödvändigheten af den ordförändring Friherre Cederström yrkat. Grefve Spens, Carl Gustaf: I afseende på Herrar von HartmansdorfFs och Cederschjölds anmärkningar, att ordet äldste Ättemän borde nyttjas i stället för ordet närmaste Ättemän, är jag hufvudsakligen ense med nämnde Ilerrar, men hör tillika erindra, att då i 5 §. står äldre och yngre Ättemän, är i 6 §. omtaladt den, som är Hufvudmannen närmast, och att någon fullkomlig likstämmighet i termer således ändock icke står att vinna. Dessutom får jag hemställa, om ej de på åttonde raden af ifrågavarande 8 §. nyttjade orden för tillfället kunde helt och hållit utgå. Herr Dalman, Lars Johan: Jag ber att få förena mig med Herr von Qvanten i uttryckandet af den öfvertj^gelse, att Hufvudman ej bör få utfärda fullmagt, förrän han sjelf är Riksdagsmanna-giid, det vill Den 7 Augusti f. m. säga fyllt a5 år. Han synes ej kunna transportera en rätt, som han ej sjelf äger. På denna grund och då Ridderskapet och Adeln i alla fall är mycket öfvertaligt, protesterar jag emot rätt att utgifva fullmagt, eller direct utnämnande af Representant för en Hufvudman under a5 år. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg öfverläggningen fulländad. Ropades Ja. Hvarefter Hans Excellence gjorde proposition till bifall å 8 §. i nya Riddarhusordningen. Ropades Ja och Nej.
SD. anledning af Biskoppen Dsctor Frlherre Mörners gjorda anmälan, bcsiöt Prest-Ständet underrätta Expedilions-Utskotlet att Prest-Standet sa mycket mindre kan bifalla det någon underdånig jkrifwelse till Kongl. Maj:t uppsättes, i anledning af Särskildta Utstottets yttrande öfwer Radman Kjel landers Memorial om Presterskapets deltagande uii Byggnadsskyldigheten i Städerne, som en sadan Expedition skulle leda till en rubbning af roche §. uti Presterskapets Privilegier af ar 1725, hwilken, enligt Hällande Grundlagar icke karr aga rum, utan Prest-Ståndets friwilliga begifwande dertill. Elt supra. Ex krotocollo, js. El. zuist. Utdrag af wälloflige Borgare - Ständets pcorocoll, hållet wid Urtima Riksdagen i Orebro den i6 Aug. 1312. S> DÄ^id nu a nyo stedd föredragning afBewillnings-Ucikottets ytterligare Betänkande om S>övch Landt-Tulls-afgifterne, fann Borgare - Slandet för godt, att bifalla den i detta Betänkande förcstagne ändring i Utssottets först aigifne och af Stander gödkände Utlåtande. Ut sugrs. Lx krotocollo, P Lertzström. Utdrag af wällöf!. Borgare-Ständers prorocoll, häller wid Urrima Riksdagen i Orebro den r6 Aug. l8nr. SD. oorehades a nyo Stats-Utssottets afgifne ytterligare Utlåtande, rörande inlösen af ätfkillige f. d. Kongl. Famillen tillhörige Möbler wid Haga Lust, Slott; Och skulle Expeditions, Utstoltet anmodas, att, i enlighet med de as Stats-Urikottet deri meddeldce upplysningar rätta det insände Projectet lill underdånig jkrifwelse i ämnet. Ut sugr». Lx krotocollo, P ^s. Zertz ström. Utdrag afwällofl.
Men sedan diskussion nu en gång blifvit öppnad, ganska långt utsträckt i detaljerna, och äfven med värma riktad mot reservanterna, anser jag mig så mycket mindre nu mera böra underlåta att äfven framlägga mina tankar, som jag derigenom får tillfälle att närmare redogöra för åtskilliga anfäktade punkter af betänkandet, dervid ock ytterligare utveckla skälen för min reservation, och tillika tillbakavisa ett mot mig af en ledamot i ett annat Riksstånd för denna reservation riktadt personligt anfall; ett anfall, som likväl, i anseende till dess särdeles enfaldiga innehåll, hvarken kan såra eller förundra mig, om ej derföre, att en sådan mot ali god sed och parlamentariskt bruk stridande digression från sak till person kunnat utan tillrättavisning på stället få passera. Diskussionen öfver betänkandet har inom detta stånd hufvudsakligen vändt sig omkring frågorna om åtalen, Justitiä-Ombudsmannens omdömen om Högsta Domstolen och hans lära orri hvarje domares rätt att pröfva giltigheten af en lag innan han tillämpar densamma. Jag vill följa samma ordning. A ili man göra sig reda för hvad med Justitiä-Ombudsmans-institutionen åsyftades af dem, som inrättade henne, så får man en konkret ledning derför redan uti instruktionens 1 §, som ålägger innehafvare!) att vaka öfver den lagbundna samhällsordningens upprätthållande, och anvisar honom dertill erforderlig magt. Han äger sjelf åtala eller låta åtala sådana af domare och embetsmål) begångna fel, som synas honom härflyta af egennytta, väld, vrångvisa eller grof försumlighet, eller bereda allmän osäkerhet för medborgares rättigheter; men mindre fel äger han anmäla hos Justitiä-kantsleren, utan att beledsaga denna anmälan med något påstående. Redan detta visar, att hans ställning är något högre än en vanlig fiskals’), att det icke är de små, utan de stora frågorna, han skall följa2); att han icke, för att fullgöra sitt kall, precist skall arbeta, såsom man säger, för maten. Men nu inhämtas af de granskade diarierna, att Justitiä-Ombudsmannens omedelbart utförda åtal egentligen äro af den mindre arten, eller så beskaffade, som Utskottet anmärkt, och dessutom alla handlagda af honom sjelf3).
Min åsigt rörande flottans fördelning i tvenne vapen torde sedan diskussionen sisth November månad vid remissen af 118 Dea 3 Mars e. m. K. M:ts Propos. vara tillräckligt känd, och jag vill nu endast tillägga, att det förundrar mig att ordföranden i Stats-Utsk:t kunnat föreslå, att R. o. Ad. skulle biträda Preste-St:ts i frågan fattade beslut. Då omkring hälften af R. o. Ad:ns ledamöter tillhöra armén eller flottan och således böra hafva insigter i detta ämne, skulle det vara ett föga värdigt handlingssätt, om R. o. Ad., för att icke ikläda sig något ansvar, lemnade frågan oafgjord och icke uttalade sig för eller mot den ifrågasatta förändringen. I afseende å sjelfva saken vill jag blott fästa uppmärksamheten derpå, att ett försvar val snarare bör möta fienden vid gränserna än i hjertat af vårt land, och att man således ej kan gilla en organisationsplan, som afser att en del af vår flotta skall vara förlagd till Wenern, Wettern och Göta kanal. Man kan ju hindra både fiendens och vår egen flotta att inlöpa i dessa sjöar genom att nedrifva en sluss, eller rasera en kanalbank, likasom man å andra sidan genom en sådan åtgärd kan instänga flottan derstädes, om den väl en gång ditkommit — hvilket jag dock hoppas aldrig måtte blifva händelsen —, och jag hemställer, hvad nytta man sedan har af ett sådant vapen. Sven skarne äro ett tappert folk, som skola veta att möta fienden vid sina kuster, och ej stödja sig på det s. k. centralförsvaret, hvilket till sin grundtanke är mig vidrigt.
Visserligen kan, efter Utskottens tanka, någon fullkomligen skarp gräns i detta hänseende icke af lagstiftningen uppdragas, utan måste bero på Syne-Rättens eller Domarens pröfning, alt för det serskilda fallet utstaka; men så nära denna gräns man kan komma, anse Utskotten Lagstiftningen emedlertid böra gå. Utskotten kunna likväl icke gilla de förslag, motionärerne i sådant afseende framställt, enär desamma utgå från den åsigt, att Kyrkoherde skall verkställa och bekosta alla reparationer, och endast nybyggnad af socknemän bestridas, hvilket Utskotten anse obilligt, då b r i s t fa 11 i g h e te r kunna yppas, hvilka hafva sin grund i sjelfva byggnadssättet och mindre omsorg vid husens uppförande, men ingalunda i vanrykt å Prestens sida; och en så vidsträckt underhålls-skyldighet för Kyrkoherden skulle, strängt iagttagen och utkräfd, hafva lill följd, att församlingen skulle slippa all annan byggnadsskyldighet än sjelfva den första uppsättningen, och någon nybyggnad sedermera aldrig kunna komma i fråga. Utskotten vilja tillägga, att motionärernas förslag dessutom möter ett hinder i Preste-Ståndets Privilegier och således icke kunna, äfven ur denna synpunkt, af Utskotten tillstyrkas. Men då, i afseende på byggnad och underhåll af Kongl. Majrts och Kronans till boställen upplålne hus, föreskrifter finnas meddelade uti Kongl. Reglementena den 22 Febr. 1750, den 11 Januari 1820 och 11 Juni 1822, hvilka Utskotten anse lämpliga jemväl för underhållet af Kyrkoherde-boställens å landet åbyggnad, som af församlingen efter lag bestås, och dessa föreskrifter redan finnas vara derå tillämpade, på sätt Kongl.
Han hade gjort sin forskning beroende af den skriande mängdens domslut. Hegel, hittills hans lärjunge, insåg hans felsteg och var fast nog att icke söka förmedlingen i det toma och föreställda, då i sjelfva verket ingen annan medlare mellan natur och ande finnes, än anden sjelf. Den skenbara lätthet, hvarmed han löste knuten, under det Schelling äunu förgäfves arbetade att rena det gudomsbegrepp, han i sin nöd skapat, från den inskränkning och ändlighet, som vidlådde detsamma, drog de tänkande från den sednare till den förra, medan den tanklösa hopen, då den hörde talas om en absolut ande, fann sig lugnad och icke begrep, att detta ville säga: anden är det absoluta. De många pseudo-schellingianerne bragte ännu genom sina radoterier hela denna filosofiska metod i vanrykte; och ett systems metod är systemet. Detta fullbordade Schellings nederlag. Dertill kom, att den framåtsträfvande Hegel lefde och lärde i Berlin, under preussiska monarkiens skönaste dagar, då denna högt förklarade tankens frihet och vetandet för sitt bestånds grundval, under det att Schelling fästades vid Bayern, der den ultra-katolska propagandan med hvarje dag vann mera insteg och snart okskurantismen blef gällande statsmaxim. Huru var det under dessa förhållanden möjligt, att Schelling skulle åter kunna uppträda sjelfständigt, äfven om han icke sjelf våldsamt afskurit den tråd, som ledt honom på forskningens väg. Ett bevis, huru förlamade den fordom starka andens vingar voro, är det, att han under tvenne decennier icke förmådde åt sig uppfostra en enda lärjunge. Stahl tog sig före att vilja gälla såsom sådan; Schelling förnekade honom, och ingen annan lät höra af sig. Orättvist har man påbördat det Schelling som en bakslughet, att han först efter Hegels död höjde sin röst emot denne. På sin höjd kan detta anses för bevis på den modlöshet, hvari han under den föregående perioden försjunkit. Hegel slöt kanske i rättan tid sina ögon.
Denna förklaring är jag sä mycket villigare alt genast lemna, som den kan inskränkas till ett blott upprepande af hvad jag förut yttrat, nemi. att jag önskade, det R. St., och följaktligen alla RiksSt:n, måtte i denna fråga komma till sådana beslut, hvilka icke sönderrycka riksdagens gång, derigenom, att de icke leda till något resultat eller icke bringa saken till något slut. Detta var innehållet af mitt yttrande, och jag tror att deruti icke ligger någon förebråelse mot något RiksStånd serskildt. Jag har blott befarat, alt om R. St. fortfarande stanna i olika beslut, äfven i det formella af sakens behandling man derigenom bringar frågan till ett olösligt slut hvilket jag ansåg önskvärdt att man genom meningarnas sammanjemkande sökte förekomma. Hr Gr. o. Landtm, yttrade att han, då ingen yrkat bifall till den af Utsk. föreslagna votens-propos. N:o 1 finge hemställa om R. o. Ad. behagade ogilla densamma. Ropades ja. 3:dje punkten. Hr von Hartmansdorff: Vid uppställningen af detta be - 366 Den 23 September f. m. länk. har Utsk. begått två väsentliga fel. Det första hestår deruti, att Utsk., i samma voterings-propos., intagit frågorna både om och huru, lagstiftnings-grnnden och verkställighetsåtgärden. Lagstiftningsgrunden är nemi. den, som afser uppsägningsrättens upphörande emot det att räntorna i stället alltid skola lösas med penningar. Denna del af punkten lyder sålunda: ”att de på skattläggning grundade ordinarie räntor inom alla delar af riket, utom Stora Kopparbergs län, måtte lill ett för hvarje i jordeboken serskildt uptagen egendom sammanfördt belopp, bestämmas och utsättas i riksdaler silfver samt för framtiden beräknas och utgöras likmätigt myntbestämningslagen af den 1 Mars 1830.” Här är förutsatt att uppsägningsrätten skall upphöra.
Hon hade hört, att Otto Lundbäck, som också var kontorist hos firman, visade lilla Agda Claesson mycken och trägen uppmärksamhet, och det var om detta hon ville tala med Alida, på samma gång hon hälsade på sin skyddsling, gumman Beck, för hvars inackordering i familjen hon betalade. Förhållandet mellan Amelie och Alida Claesson hade af den senare utan direkta ord blifvit så fastslaget, att hon väl mottog det stöd, Amelie kunde gifva henne, genom att skaffa Hedvig lektioner och Agda platsen på kontoret, men aldrig någon pekuniär hjälp, i hvilken form det vara månde. — När jag behöfver låna, lofvar jag att inte vända mig till någon annan än dig, för tillfället reda vi oss utmärkt. Huru? På det enklaste sätt i världen, vi ha alla tre den mest utpräglade fasa för skuld, det vi inte kunna betala kontant, får inte existera för oss. Det allra oundvikligaste först, det andra får variera efter de mer eller mindre goda tiderna. — I år har det varit goda tider, inte sant? sade Amelie. Hedvig har ju så många lektioner. Så nu bör du verkligen köpa dig en tjockare kappa, du har förkylt dig med den där, det är därför du hostar. Som Alida med den största öppenhet brukade afhandla sina ekonomiska förhållanden med Amelie, visste denna ej annat än att hon fullkomligt hade inblick i dem. En sak förteg Alida emellertid, och det var, att de där charmanta fruarna ej betalade. Hon gjorde det af grannlagenhet, emedan Amelie genom Eleonore skaffat dessa mer tröttsamma än inkomstbringande undervisningstimmar. Hon skakade således på hufvudet och sade blott: — Nej, till ny vinterkappa räcker det alldeles säkert inte i år. — Då har du utgifter, jag inte vet af, utbrast Amelie i förebrående ton. Hon gick alltjämt med misstanke om att Alida understödde sin lättsinnige man i Amerika, men hon vågade inte fråga, isynnerhet som Alida undvek ämnet med ett vemodsfullt: — Det kan ju hända. Möjligen hade hon ej de utgifter, Amelie förmodade, alldeles säkert hade hon ej de inkomster, denna så gladt beräknade. Hvad de pengar, nu öfver två hundra kronor, som aldrig blefvo betalade, allt skulle ha användts till!
A6l e) ^tt i öfverensstämmancle mert clet ifrån början mell strömrensningsmecllen ufseclcla änclamal, någon bestämcl anilel af anslaget, bvilken anclel någre xrkat böra blifva minst ^:clel, men ancire trott kunna inskränkas till ^:<lel eller ^:clel, mätte förbekälla; cis Norr» Brovincerne, clertill man ansett böra räknas cls Norr om Oal-bllkven belägne Brovinser. /) Ntt ej allenast cleo blitvancle anclelen till cls Norra Brovineerne mätte fa använcias att successive göra strömmarne cierstäcles llottbare ocl» unöanröcija säöane kinöer för vattnets lopp, som valla skaclliga öfversvämningar, utan oek anslaget i allmänket kunna utgå jemväl till säclane arbeten genom kvilka kämmacles öfversvämningar, 6er egor »f säclane göras obrukbare; oek g) ^tt cle ställen köreträclesvis boröe blifva berättlgaöe till bjelp af lietta anslag Ber menigketerne srbjuöa sig att i arbetet cleltaga.
Ständer förhållandet anmäla samt föreslå de åtgärder, som, lill vinnande af behörig verkställighet, eller rättelse härutinnan, böra vidtagas; d) alt dessutom lill laga beifran af vederbörande befordra så beskaffade förseelser af Fullmägtige, öfrige Styrelse-ledamöter eller Bankens embetsoch tjenstemän, att Revisorerne anse åtal i anledning deraf böra ofördröjligen anställas; e) att öfver sådana frågor, derom Fullmägtige kunna vilja med Revisorerne rådgöra, sina åsigler och utlåtanden Fullmägtige meddela; f) att pröfva och afgöra besvär, som af Bankens embetsoch tjenstemän eller betjente blifvit i befordringseller andra, dem rörande, mål hos Revisorerne i föreskrifven ordning anförda; dock kan, genom Revisorernes i följd häraf lättade beslut, någon befordran icke återgå; och g) att, om anledning dertill skulle förefinnas, äfven utan anförda klagomål göra erinringar vid åtgärder och beslut, som i frågor rörande tillsättning af tjenster, löner eller pensioner blifvit af vederbörande vidtagna. §4- För öfrigt skola Revisorerne vid deras förrättning noggrannt iakttaga hvad så väl Riksdags-ordningen i afseende å dem innehåller, som den för Banko-fullmägtige utfärdade ansvarighetslag stadgar och förmår; börande Revisorerne doldt och förlegad! hälla hvad som rörer enskilde personers förhållanden till Banken, eller för öfrigt i afseende ä detta verks förvaltning, enligt Rikets Ständers beslut, tyst vara bör. 8 5. Revisorerne vare det förbjudet att, med undantag af de i 8 och 9 §§ af denna instruktion omförmälda arfvoden och ersättningar, ingå i någon slags disposition af Ban - 48 Expcditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 158. kens medel, under hvad titel eller till hvad behof det vara må Revisorerne ega icke heller att på annat sätt, än i ofvanstående 3 § stadgadt är, befatta sig med befordringsärenden eller frågor om tillsättning af tjenster, löner eller pensioner. § 6.
Proposition JVs 16. 1813, 1814 och 1815 arens krigståg, måtte i nåder bereda honom tillfälle att på indragnings-stat få åtnjuta lika pensions-förmån, som skulle hafva honom tillfallit, derest han nämnda Regements-läkaretjenst på stat innehaft, helst det ringa pensions-belopp af endast 600 R:dr, honom vid frånträdande af nu innehafvande förordnanden tillkommer, icke vore tillräckligt för hans uppehälle på ålderdomen och hans talrika familjs utkomst. Till denna underdåniga ansökning har bifall blifvit tillstyrkt så väl af Regementschefen som af Sundhets-kollegium, hvilka embetsmyndigheter vitsordat sökandens utmärkta duglighet samt det nit, hvarmed lian städse skött sina tjenste-åligganden; och har Kongl. Majit, med afseende å hvad sålunda i ämnet förekommit, velat till Rikets Ständer härmedelst göra framställning derom, att Fält-läkaren m. m. Doktor Ulrik Mullern må berättigas att, efter erhållet entledigande från sin innehafvande befattning såsom tillförordnad Regementsläkare vid Konungens värfvade Hussar-regemente, komma i åtnjutande af pension på Allmänna Indragnings-staten i likhet med regementsläkare på stat, enligt de för pensioneringen af Arméens läkare nu gällande föreskrifter. De målet tillhörande handlingar skola öfverlemnas till det Rikets Ständers Utskott, som med samma mål kommer att taga befattning, och Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse väl bevågen. Datum ut supra. C A It L J. M. Björnstjerna. Utdrag af Protokollet öfver Landt för svar s-Årenden, hållet inför Hans Majit Konungen uti Stats-Rådet å Stochholms Slott den 21 Oktober 1859. Närvarande:
Doinur, då värdet af hvad som omtvistats icke är bestämdt eller icke öfversliger 3,000 R:dr, beläggas med stämpel, för hvarje exemplar 13 Kongl. Maj:ls Domar, Deserlions-domar, Konjirmutioner på förlikning och Resolutioner, dä summan är bestämd, öfver 3,000 R:drs värde Ifi 9,000 d:o 22 — „ 15,000 d:o 26 — „ 30.000 d:o 50 — och för hvarje fidla 1,000 R:dr derutöfver 1 50 Då Kongl. Majtls Dom, Konfirmation eller Resolution upptager mer än ett ark, belägges den derjemte för hvart och ett af de öfriga arken med stämpel å 2 Lejdeoch Pnrdons-bref 6 — Stamningar, Ronslitulorialer och Förordnanden, för hvarje ark 25 50 2 Domar, Utslag och Resolutioner, för hvarje ark — 25 — 50 Alla andra utgående handlingar, äfvensom alskrifter för hvarje ark — 25 — 50 — 50 Handlingar, sorn inlemnas: Underdåniga Deduklioner och Kontra-deduktioner . 5 med tillökning af 2 R:dr för hvarje ark utöfver det första. Ansökningar, Besvärsoch För klarin;/s-s kr i/ler, som inlemnas till de under andra och tredje Afdelningarne upptagne Verk och Myndigheter, för hvarje ark 25 25 Deremot äro bilagor från stämpel-afgift fria fria fria Likaså äro alla andra handlingar, som inlemnas lill Embetsverk och Myndigheter, tillhörande första Afdelningen, från stämpel fri * _ 374 ExpeditionsUtskottels Förslag tili underd. Skrifvelse N:o 127. § 6. Om Stämpel till åtskilliga skrifter och handlingar, sorn dermed skola förses, utan förändring af beloppet, hvarhelst de företes eller utgifvas. Följande handlingar iörses med stämpel till nedanstående belopp: H:dr öre. Arrende-kon t ra kier; se Ronlrakler.
Till Stats-Utskottet remitterades en af herr K. A. Almgren väckt motion, (jN:o 8), hvaruti föreslås, att Rikets Ständer må för en gång anslå en summa af 30,000 R:dr B:ko såsom grundfond till en pensions-inrättning för fruntimmer, som genom mång årig barna-undervisning i alla dess delar gjort sig förtjenta af det allmännas välvilja. S. D. Till handlingarne lades Rikets Ständers Kommiterades för Tryckfrihetens vård den 15 sistlidne November afgifna Berättelse. S. D. Till Bevillnings-Utskottet remitterades en af her E. D. Grape väckt motion (jN:o 10), hvaruti föreslås bestämmelser, angående dels tullfri införsel af särskilda för skepps byggeri och fartygs utrustning erforderlige rudimaterier och artiklar, dels införseltull å utländska fartyg, som af Svenska män inköpas, m. m. S. D. Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterades en af herr Nygren väckt motion (N:o 11), om förändringar uti gällande Handels-ordning. S. D. Till Stats-Utskottet remitterades en af herr Cassel väckt motion (N:o 14), angående tillåtelse till utlåning af Hjelmare kanaloch slussverks-medel emot minst 4| procent ränta. S. D. Till Stats-Utskottet remitterades en af herr Brinck väckt motion (N:o 15), angående Riks-ståndens herrar Talmäns riksdagkostnads-ersättningar. S. D. Sedan Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Högv.
Hr Tham, Wolrath, uppläste följandet Emot H. R. o. Ad:s beslut om indragning af lagmansVätterna, samt upphäfvande af bergstingsrätternas domsrätt uti de mål, sorn genom Konungens nåd. författning äro dragna från K. BergsCollegii till K. Svea Hofrätts ompröfvande, får jag härmed reservera mig af följande skäl: 1:0 Hvad angår lagmansrätternas indragning, att i samma mån man lättar utvägar till rättegångars fullföljande, ökar man hågen för tvister; att om alla de mål eller endast ^ af dem, som nu stadna vid lagmansrätternas afgörande, från häradsrätterna directe fullföljas till hofrätterna, dessa skola med ytterligare rättegångar blifva så öfverhopade, att målen antingen i flera år skola ligga oafgjorda, eller ock, för att afhjelpa detta onda, måste hvarje af nuvar. hofrälter tillökas med en ny division af embetsman, till betydlig tunga för statsutgifterna; att ju flera rättegångar, som vid hofrätterna göras anhängiga, ju flera skola i lika proportion dragas till Konungens Högsta Domstol, hvarigenom den redan varande svårigheten, att tvister der ligga alltför länge oafgjorda, antingen skall ökas, eller ock göromålen fördelas på divisioner, hvaraf följer icke allenast upphörandet af enhet i beslut, utan äfven måhända ökadt tjenstemanna-antal och deraf följande nya löneanslag; att denna förändring således, långt ifrån att medföra nytta, skulle i många fall medföra skada och kostnad, samt egentligen endast blifva båtande för dem, som vid hofrätterna föra andras talan, hvilka genom sina i landsorterna varande commissionärer på allt sätt skulle uppmuntra de okunniga, men ofta derföre mäst trätolystna, att i hofrätten fullfölla började rättegångar. 2:0 I afseende på upphörande af bergstingsrätternas domsrätt, att alla sådana frågor, till hvilkas afgörande fordras bergsmannakunskaper i chemi, physik, mathematik och. deras tillämpning i bergsmanna-handteringen, skola öfverlemnäs till personer, som icke äga skyldighet att derom inhemta eller äga kunskap.