Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet har dock, enär en sådan indragning icke förr än vid de nu. varande innehafvarnes af nämnde befattningar afgång skulle medföra någon besparing, ansett sig ej böra föreslå förändring af Staten för närvarande; men hemställer, örn icke Riksens Ständer finna lämpligt hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Styrelsen öfver Ulricsdahl kunde varda anbefalld, att vid skeende afgång iakttaga den förmindskning i Slottsbetjeningens antal, som i*berörde, jemte andre delar kan finnas äga rum, Stats-Uisiollets BetänianJen. 5 2 5 till besparing af Lönerne. Och beträffande den till öfrige utgifjerne , nemligen , Vedupphandling för Slotts-iummens och Orangeriets m. fl. behof samt inventarier* och Byggnaders underhållande uppförde summa af 3,022 R:d 40 sk. har Stats-Utskottet ej heller funnit någon anmärkning vid beloppet häraf skäligen kunna göras. Angående den af Hogsalig Hennes Maj:t hinke-Drottningen stiftade pensions-anstalt för sex Enkor, har Utskottet inhämtat , att Kongl. Maj:t i Nåder den senare tiden skall hafva öfverlagd inrättningen och bestått det utaf Högsalig Enke-Drottningen af egne medel anslagne underhållet ä 40 H:d för dem hvardera eller tillsammans 240 R:d årligen. Och som Utskottet, med afseende på Högtsalig Hennes Maj.ts Nådiga afsigt, funnit någon rubbning uti den sa. lunda stiftade inrattnigeu icke kunna göras så länge de Enkor lefva, hvilka af denne förmån nu äro i åtnjutande, men att likväl , då någon fond ej finnes afsatt för pensionernes utbetalning, de samma derefter icke vidare maga belasta Statsverket; så får Utskottet tillstyrka, att pensionssumman 240 R:d uppföres å allmänna tndragnings-staten art utbetalas i nu varande Ekornés tid och sedermera besparas Stats-Verket, samt att i följd häraf berörde belopp ifrån den projecterade Stats-Surnman för Ujlricsdahld afdrages.
När denna vind blåser utanföre, då är det herrligt att sitta inne i det välombonade varma rummet, der brasan på spisen står högt i sky, der vänliga röster ljuda i gladt och trefligt samspråk, medan hunden och katten, makligt utsträckta framför spishällen, behagligt njuta sin siesta, endast störda af en eller annan gnista, som kommer deras pels för nära. På en sådan vinterdag, då både syrener, parkträd, stickor, strån, flöjlar och snöflingor hade ett förfärligt arbete för sig, stod brasan i fullt lysande flamma i den ekpanelade Byborgs-salen, och icke långt från spisen fann man gamle herr Tönne spelande bräde med fru Stefana från Berffendalen för närvarande på några dagars besök hos sin sonhustru. Men bakom den stora utskjutande spisen var en högligen intressant vrå, en passabel liten kammare, der en öfverflödig fönstersoffa, lagom för två personer, fått plats – och der hade nu det unga äkta paret, som vid denna tid varit gifta något mer än tre månader, slagit sig ned för att prata litet enskilt smått, medan svärfar och svärmor ramlade med brickorna och hade lite annat förtroligt samspråk för sig. Det var herr Tönne som nu talade: ”Nej, kusin Stefana, jag tror deremot icke att det är så hastigt öfvergående. När en synd börjat att tära sig fast i menniskan, är den icke bättre att få bort än masken, som tärt sig in i blomman.” ”Värst af allt är”, svarade fru Stefana, ”att då man skall rycka bort masken, följa ofta blommans finaste nerver med, så att hon aldrig mer blir så hel och skön som hon varit.” ”Det skall kusin hvarken säga eller tänka!” menade herr Tönne bekymrad. ”Masken får icke ryckas bort ur blomman: den skall sakta och varligt vecklas upp ur de kringspunna bladen, och det kan ske så att ingen ädlare fiber förstöres.” ”Men, min kusin”, frågade fru Stefana, som bibehöll sin tviflande min, ”om det onda icke är öfvergående, när är det då detta under skall ske – och hvad kan åstadkomma det?”
Min mening var den, att man klandrat, att åtgärderna då vidtogos för sent, men nu deremot laster sig vid ett motsatt förhållande. Jag har sedermera i Bränvins-BevillningsFörfattningen af år 1826 trott mig finna nya skäl till vederläggning af hvad Friherre Anckarsvärd yrtrat i afseende på krigs förening med missväxt, för att berättiga Regeringen till ett bränvinsbränningsförbud „ då der nemligen i 1 §. står, att fri bränvinsbränning skall vara tillåten hela året igenom, så framt icke högst vigtiga omständigheter föranleda inställandet af denna tillverkning. Hvad för öfrigt angår den uppgift jag gjort i afseende på husbehöfs-bränningens beräkning för 8 månader, får jag deruti äran hänvisa till 7 §. samma Författning, hvarest står: I de händelser då för längre eller kortense tidj Vi skulle i Nåder finna nödigt att påbjuda Bränvin sbränningens inställande , skall pannerymds-afgiften förminskas till en åttondedel för hvarje månad ett slikt förbud varar, utan beräknande af Junii, Julli, Augusti och September månader. För mig åtminstone synes det, som dessa månader skulle anses undantagne från beräkningen af den årliga bränvin&brännings-rättigheten, fastän sådant icke står bestämdt utsatt, hvarför jag icke eller, uti Ständernas skrifvelse, kan finna något skäl att klandra den nu utfärdade Författningen. Grefve Horn: Jag utber mig få afgifva några förklaringar i anledning af de an - Den 11 Junii f. rn. 57 märkningar som blifvit gjorde emot mitt anförande. Friherre Cederström har misstagit sig, då han trott mig vilja affordra Regeringen någon förklaring. Jag har blott yttrat att saken vore af vigt, och att man derföre borde ingå till Regeringen med en underdånig anhållan i ämnet, hvilket icke lärer vara detsamma, som att bestämdt fordra en sak. Friherre Cederström har äfven trott, att folkets fordran på spanmål vore vigtigare, än svinafvelns befrämjande.
Såsom underdånigt utlåtande öfver Eders Kongl. Maj:ts nådiga remiss af den 18 förlidne Oktober, angående en af Rikets Ständers Revisorer gjord anmärkning vid Musikaliska Akademiens räkning för år 1859, vågar Akademien åberopa närlagde, af dess förre Kamererare, förste Expedition s-sekreteraren och Riddaren D. Hadorph afgifne förklaring, mot hvilken Akademien icke har något att erinra. Jemte återställande af remisshandlingen, framhärdar Akademien, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersate, FAB. WREDE, Musikaliska Akademiens u. v. Preses. J. P. Cronhamn, t. f. Sekreterare i KonglMusikaliska Akademien Stockholm den 30 December 1861. — 336 — (Bilaga.) Ödmjukt Memorial. Såsom förklaring öfver den af Rikets Ständers Revisorer, vid granskningen af Kongl. Musikaliska Akademiens räkenskaper för år 1859, gjorda erinran, »att en utgiftspost å 30 R:dr 58 öre finnes i räkningen afförd under titel: öfverdebitering af ränta, utan att räkenskapen nöjaktigt upplyser afföringens riktighet», får jag härmed vördsamt meddela följande: Då Akademiens läroverk, till följd af Rikets Ständers vid 1857 års riksdag beviljade anslag, utvidgades ifrån 6 till 12 läroklasser, uppstod behof såväl af musikaliska instrumenter som af inventarier, för hvilkas inköp likväl inga särskilda tillgångar yoro anvisade, utan erhöll Akademien nådig tillåtelse att för detta ändamål använda redan besparade medel, hvilka, enligt hvad 1859 års räkenskap utvisar, utgjorde i utlånt kapital, emot Smålands och Hallands hypotheksförenings obligationer, å 4^ procent ränta, 2,250 R:dr samt emot inteckning 300 R:dr, å 6 procent ränta, tillsammans 2,550 R:dr samt inbalanserad räntefordran 30 R:dr 58 öre.
Om Läraren är pligtig alt undervisa någon eller ingen timma på året, synes icke vid sådana frågor inverkat, allt nog. att han befunnits vid Undervisningsverket. Man öfvertygas härom af Kongl. Skol-ordningen och andra påbud. Enligt den förra hållas föreläsningar allenast 3a veckor af året, således 20 veckor lediga. Under arbetstiden docerar en Collega 3a timmar i veckan, Rector och Conrector 16, Le - *) Kongl. Resolutionerna den 5 Maji 1824, den 5 September och den 3 October 1827, m. fl. i6 Allm, Besv.- och Oecon.-Utsk. Betänkande N.-o g3. ctor g samt Gymnasii-adjunct allenast 4 timmar, allt i veckan räknad*. Deremot föreläser en Academie-adjunct och Docens ingen enda limma offentligt, så vida lian ej erhållit förordnande att förestå en Professors tjenst, ej heller enskildt, utan serskild betalning. Alla desse, så välde siste, som de förste, hafva likväl dubbel årsberäkning, ehuru ganska olika deras befattningar äro. Catecheterna och Lärarne vid Handtvei ks-skolorna i Stockholm föreläsa endast 3 timmar hvarje helgedags-eflermiddag, utan att ega några andra göromål. Samma ojemnhet finnes likaledes vid. sysslorna i anseende till olika mödor med flere eller färre lärjungar, hvilket inliemtas af sista Skol-revisionens underdåniga berättelse den i3 Dec. i83a. Ealigt densamma, är förhållandet sådant vid G}rmnasierna, att Linköpings har största antalet ynglingar, nemligen omkring 100 närvarande. Dernäst Stockholm med 83, Strengnäs, Skara, Hernösand, Götheborg med circa 6o, Westerås, Wexiö, Gefle med circa 5o, Carlstad 36, Calmar 26 och Wisby allenast 16. Ännu större olikhet företer sig vid de högre och lägre Lärdoms-skolorna.
Från de respective Riks Stånden hade följande Protocolls Utdrag inkommit: 1 Memorialet är tryckt i C. U. M. 1810—1815, sid. 642 ff. Hallenstjernäs memorial avtryckes såsom bilaga efter detta protokoll. 2 Tryckt i C. U. M. 1810—1815, sid. 647 ff. 258 Dén 4 Juli 181'2 1:0 af d. 26 Junii från Höglofl. Ridderskapet och Adeln 2 :ne Protocolls Utdrag det ena rör:de gillande af den utaf Utskottet föreslagne nya redaction af Tryck frihets Lagens fyra första §§ samt det andra rör:de bifall till den nya redaction af 5 § Tryckfrihets Lagen med förklarande att alternativet ang :de Tryckfrihets måls behandling genom en jury måtte till afgörande vid nästa Riksdag blifva på bordet hvilande. 2 :o, 3 :o, 4 :o, 5 :o, 6 :o, 7 :o, 8 :o från Högvördiga Prest Ståndet, Vällofl. Borgare Ståndet och Hedervärda Bonde Ståndet, af d. 26, 27 och 29 Junii angående enahanda ämnen. Föredrogs å nyo det af Riksdagsmannen Jonas Nordstedt den 18 i förlidne månad ingifne Memorial1 ang :de skyldigheten att erlägga arfvode för Riksdagsmän af Bonde Ståndet, hvilket Memorial den 23 sistl. Junii förevarit, och blef det samma efter någon discusion, på begäran af Bonde Ståndets Ledamöter på bordet hvilande. In fidem Carl Ant. Kock. 1 Jämför plenarprotocollet den 23 juni, ovan sid. 254 jämte där i not given hänvisning! Bilaga till protokollet den 4 Juli 1812 259 Regeringsrådet Hallenstjernas memorial. Uplast den 4. Julii 1812 och remitteras till 2:dra fördelningen. Uppläst och lagdt på Bordet i Andra Beredn. d. 7 Juli 1812. §. sorn bibehåller
Committeens underdåniga Betänkande, som mer än tillräckeligen wittnar härom, innefattar, i StatsUtskottets öfwertygelse, den omständlighet i utredningen af sjelfwa ämnet, den grundlighet i bedömman, det af alla dithörande omständigheter, den kännedom och ärfarenhet af hwad som kill bristernas afhjelpande ärfordras, samt det nit för befrämjandet af en bättre sakernas ordning och skick i Rikets allmänna ärender, som utmärka redlige, kunnige och nitiske män, och som ofelbart bade böra och kunna grundlägga och bereda kommande åtgärder i ett ämne af den widd och omfattning, samt granlaga beskaffenhet, som det ifragawarande Stats-Utskottet instämmer till alla delar uti hwad Committeen föreslagit, att, till winnande af det äsyftade andamälet, en serskild Committé matte i Na, der tillförordnas, bestående af någre om de serskilda Styrelse Werten kunnige, i Allmänna Hushållningen ärfarne, samt för nit och arbetsamhet kände Män, pä satt Committeen i deh Betänkande widare utfört. Stats,Utskottet tror en sadan anstalt wara desto nödi - Den 9 Julik. >29, nödigare, som granskning och utarbetande af efter närwarande lider mera lämpade Economiska Författningar mäste nödwändlgt föregå och grundlägga en bchvfwlig förändring och förbättring af de Civile eller Economijke Styrelse-Wcrken, likasom Allmänna Lagens och de Juridiske Försattningarnes närmar^ öfwcrseende och granskning af en serskildt tillförordnad Lag-Tommitle ansetts nödig, innan någon förändring eller nv organisation af RiketS Domaremagker kan företagas.
Därför äro dessa människor en nations mest utpräglade och fördjupade karakteristikum. Låt oss sträfva för folkets upplysning och hoppas, att tider en gång skola bräcka, då ordet »folket» icke längre har samma betydelse som nu i dessa rader. Redan i en sådan sträfvan ligger ju dock a priori som antagande, att det hvartill vi vilja höja folket är något för mer än det, som folket redan besitter. Vore det typiskt nationella framför allt det folkliga, då måste däremot hvarje nationalist bemöda sig om att kvarhålla folket på den ståndpunkt, där det redan befinner sig. Om något samlar det nationellt franska i en bild, så är det den härliga, förkättrade parken vid Versailles. Hvarför skulle vi låta århundradets demagogiska betraktelsesätt spela in på ett ämne, där det icke hör hemma, och i stället uteslutande söka det nationella i byarna utanför parkstängslet? Och om vi hos oss se mycket af det svenska i den mossbelupna ryggåsstugan, i den af granar skuggade kolkojan, i det med kakor och stånkor dukade julbordet, så möter oss dock något ännu djupare svenskt i den själ, som blickar ut från de gamla porträtten, från de gulnade brefven och anteckningarna och från vår historia. Än mer skulle jag vilja säga dig, innan jag trycker din hand till godnatt, men din klocka slår redan åtta varnande slag. Det är kanske därför att du brukar få besök af Evas döttrar som du försett ditt väggur med ett slagverk, hvilket så eftertryckligt påminner om tidens snabbhet. Inom en half timme måste jag åter sitta i järnvägsvagnen. Jag kan se i skumrasket att du ler åt mig, som af fri vilja lefver och bor just midt bland allt detta folkliga, om hvilket vi nyss talat, men måhända kan det öfvertyga dig, att jag åtminstone icke talat därom med fientlighet i sinnet eller med en stadsbos främlingskap. VI OCH VÅR TID, BETRAKTADE GENOM EN FÖRELÄSARES GLASÖGON OM FEM HUNDRA ÅR. MINA vänner! Låt oss dröja vid adertonhundratalet, detta styfmoderligt behandlade sekel, hvilket sällan berörts af våra skildrare.
Memorial, med samm av jemkning af Iliks-St andens olika beslut, i anledning af det i utlåtandet 20 framställda förslag, angående Postbevillningen. Vid behandling inom Riks-Stånden af Utskottets, i anledning af återremiss af Betänkandet N:o 14, ang:de Postbevillningen, uti utlåtandet N:o 20 framställda förslag om införande af ett medel-porto vid inrikes brefvexlingen, äfvensom af åtskilliga andra, med detta ämne sammanhang egande, förändrade bestämmelser i afseende å postväsendet, har, enligt Utskottet tillhandakomna protokolls-utdrag af den 8, 9, 12 och 16 innevarande månad, berörde utlåtande i sin helhet blifvit af Presteoch Borgare-Stånden godkändt; hvaremot Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet, med godkännande af Utskottets förslag i öfriga delar, fattat från de andra Riks-Stånden skiljaktiga beslut i nedannämnde hänseenden; och har Utskottet, med anledning deraf, skolat härmed afgifva förslag så väl till de stridiga beslutens sammanjemkning, som ock till de propositioner, hvaröfver, i händelse sammanjemkning annorlunda icke kan vinnas, omröstning i förstärkt Utskott hör ega rum. Uti lista punkten af ofvanberörde utlåtande bar Utskottet hemställt, att vid inrikes brefvexlingen ett medelporto för bref, som befordras emellan de orter, der postanstalter finnas, måtte, utan afseende på afståndet, bestämmas till 4 sk. banko för hvarje lod till och med en vigt af 8 lod.
Således hemställer jag till Utskrs uppmärksamhet, om icke det är nödigt bestämma en viss högsta rabatt, relativ lill fastighetslånens återstående tid. Inskränker man Bancofull - Den 5 Maj e. m. '01 mägtiges åtgärd till ett salu för fulla beloppet, så är det bättre att ej tala derom, Gr. Cronhjelm: Jag har såsom princip medgifvit rättighet åt styrelsen att indraga lån; jag har vidare sagt, att denna rättighet redan finnes. Hr v. Troil, som varit af motsatt mening, måste likväl medgifva, att sådant kan ske med discontfonden; ty man behöfver blott säga, att lånet ej blifvit bifallet, och detta är allt det skäl, en låntagare har rättighet att erhålla. Således finnes saken redan de facto, och jag skulle önska, att den hittills varit mera begagnad. Jag syftar åt samma håll som Hr v. Troil och önskar realisationen som han; men jag har gjort denna anmärkning blott derföre, att detta stadgande kunde införas i det reglementariska, hvarigenom ingen skrämdes. Jag skall vara ganska glad, om ingen bär fruktan för detta stadgande, och skall gerna votera för detsamma; men jag kan ej undanhålla yttrandet af min öfvertygelse, att, om man tio gånger låter Sveriges Ständer votera om lånerörelsen, skola de nio gånger votera för dess utvidgning. För öfrigt har min princip gått ut på att lemna så fria händer som möjligt åt Bancostyrelsen, i öfvertygelse att realisationens säkerhet beror på dess sätt att behandla. Jag har dock ej emot, att detta stadgande utsättes i det nya betänk., om det ej möter motstånd från annat håll; men då Utsk. förklarat, att denna åtgärd nästan aldrig kommer att äga rum, tror jag, att då man har en till ö millioner utsträckt discontfond, har man deruti tillräckligt medel att göra erforderliga inskränkningar. Hr Lagerhjelm:
Uti berörde Utlåtande N:o 15 hade Utskottet i i-.sta panleten hemställt, att, med alsing å do al Herr Grefve Frölich, Herr Grefve 'Lewenhaupt och Herr IVaIIenbert/ väckta förslag, den genom nu gällande Mynt-ordning för silfvermvntel bestämda ulmyntningsgrund måtte oförändrad bibehållas; i 2:dra punkten afslyrkt bifall å Herr Ehrenhoffs motion om förändring i den vid sednasle riksdag beslutade text ä de sedlar, Banken, vid tillämpningen af det nya räknesättet, kommer att utgifva, och i 3:dje punkten likaledes alstyrkt bifall å Herr Friherre Tersmedens motion, att den minsta sedel-valör, som Banken skall utgifva, må bestämmas lill Fem Riksdaler Riksmynt. Jemlikt Utskottet tillhandakomna protokolls-utdrag för deri'21 och 25 näsllidne Februari har Höglofl. Ridderskapel och Adeln bifallit Usla punkten, men på grund af gjorda anmärkningar, återremitterat 2:dra och 3:dje punkterne', hvaremot Högv. Prest c-x tanti c t och Vällofl. Borgareståndet godkänt utlåtandet i sin helhet, hvilket åter i alla tre punkterne blifvit af fiederv. Bondeståndet återremitterad t, utan alt likväl, efter hvad del hos sistnämnda Riksstånd hållna protokoll gilver vid handen, någon anmärkning mot Utskottets alstyrkande i 2:dra och 3:dje punkterne förekommit.
Derutöfver skulle oek 3:o b örrn^ndare-kammaren kumla i hitt förvar taga öfrige den omvndige Lrä. litt K.'Le. ?rol. 1844. t Lamb 1 S Sä/t. , 6 38 L'on§f. Lfa/Vi IVäcke§a ?ro/>o»ttioo, Kto 25. tillliöronäe 8ökerIlet8lioncilinA3r oell beröttiZo fÖrmvnlloreil kitt npjillöro rönto eller onnon of^olcl. K» onnon utvoA or oek ott ö tionlllinAen leek»08, 3ttlien8ommo lilllnirer äen omvnliiAe oel, ej fmutön vellerilörli^t till8tonll o onnon mk»l öfveriot38. OöriKenom 8kulle äen omviilii^e voio trvAAOli lör törlu8t rit 8,113 eontonto Ollömeilel oell 6Nllo8t liim orllAO 3fKo8tninAeN förlllikvo Miller tölMVNlIor6tt8 tÖrVoltninA. Heen lie vi lilo »o lömpliAO otzöiller, vore liet K0N8ko N6ll8lä6nlie ott tinno, <Iet 8oken ieke vunne fromKÖnA. XlVen i lletto koll vöre
St. sedan skola bevilja dem afskrifning för hvad de genom sin försumlighet förlorat. Hr P rintzensköld, Carl: Jemte det jag förenar mig med Gr. Mörner i de anmärkn:r, han framställt, får jag ytterligare tillägga några ord, för att visa det motiven sakna all grund för sig. Hvad sjelfva saken angår, så faller det sig klart, åtminstone för mitt begrepp, alt, i händelse den vinner framgång, derigenom skulle bildas ett praejudicnt af en ganska vådlig beskaffenhet, emedan det innebure ett erkännande af rättighet till restitution utur Statens cassa af dit influtna afgifter för huru lång tid tillbaka som helst, om det ock vore i oo år sedan medlen blifvit erlagda ; ty då ingen prasscriptionslid respecteras, kunna anspråken sträckas lika gerna ett eller två sekler, som 21 år tillbaka. För den värde motionären bör det likväl icke vara obekant, alt i våra lagar en viss tid finnes stadgad, så väl för K. M. och Kronan att utkräfva sin rätt hos skattskyldige, som för denna sednare alt återfordra livad han, på grund af oriktig debitering, för mycket till Kronan inbetalt. Vore denna prtescriptionstid för Kronan utsträckt ända till 21 år, så må det icke förnekas, att enahanda rättighet borde den skatlskyldige tillkomma; men då nu icke så är förhållandet, utan Kronans rättighet till kraf mot den skattskyldige af ålder varit inskränkt till endast 3:ne år från det utskylderne bort erläggas, så ligger det också i sakens natur alt reciprocitet bär bör äga rum. Och denna grundsats har lagstiftaren äfven gjort gällande, då det i K. Kammar-collegii circulärbref den i4 Mars 179a uttryckligen föreskrifves, att orätt i Statens cässa influtne utskylder skola, vid förlust af vidare talan, inom tvenne år från betalningsdagen återsökas. Hvad åter beträffar det skäl, som Frih. Tersmeden velat hemta för sin motion, af den omständigheten att II.
Det skulle utan tvifvel vara af stor betydelse för våra framtida häfdatecknare, om någon opartisk och fullt qvalificerad person, som deltagit i de sednare årens jernvägsstrider, ville göra sig den mödan att skildra, huru dessa strider omkastat alla förut bestående förhållanden vid riksdagarne, huru partierna grupperat sig, ej som förut efter de stora politiska frågorna, utan efter jernvägsintressen, för hvilka alla andra intressen måste vika, huruledes dessa intressen varit de bestämmande vid bänkmansoch elektorsval, huruledes A. B. och C. komma öfverens att söka tillegna sig större eller mindre portioner af statsmedlen för att få hvar sin banbit; o. s. v. Annu äro, tyvärr, icke dessa strider slutade. Huru stor andel, antingen den enskilda omtankan eller den sanna fosterlandskänslan har i den lifliga strid, som nu pågår, känner jag ej, men jag vet, att äfven den bäste och mest rättänkande man icke kan se klart i frågor, som gälla hans egen fördel, och jag anser derföre, att opartiska män, hvars ögon icke äro bländade af egna intressen, böra söka utreda sådane frågor. Då jag aldrig af enskildta bevekelsegrunder deltagit i någon jernvägsstrid och allraminst gör det i den nu förevide, torde jag vara fullt opartisk, och detta är orsaken, hvarföre jag nu uppträder. Innan jag öfvergår till hufvudfrågan, vill jag yttra några ord i afseende å Frih. von Schulzeriheims framställning af förhållandena bland innevånarne i norra Wermland. Jag skulle vara den ädle Frihm särdeles tacksam, om han ville upplysa oss på hvad sätt han ämnar sysselsätta dessa tusendetal af menniskor, som nu förtjena sitt uppehälle genom forsling af malm och kol. De skulle enligt Hr Frihms åsigt göras lediga från detta arbete, men jag har sjelf helt nyligen haft en bedröflig erfarenhet af en sådan ledighet, ty jag har nödgats uppskjuta uppbördsstämman en hel månad inom norra delen af det län, hvars styresman jag har nåden vara, emedan den sena vintern beröfvat folket tillfälle till alldeles samma slag af arbetsförtjenst.