Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kongl 'Karri riar»Rätten blifwit anmodad, nu lämna up yvinng rörande skiljekng!) ten uti upchrrr-is af B«w iliningo Summorne för Krut, S-cker och A un tibr rkr ira^rue i Riket i',än och med är igor kitt och »ned 1^07, infordrade uliätan-e; och best dt! att sä mål onförmalte rut ätande och öfrige Renus; handlingar, som den i anledning af en wid grä!>Euinge» ^af 1798 ärs Land» Tulls och A.cis H'r'w>'.d - bok uvkoinmen frana, r>!l Kongl. Mcht i undeedä"ighet a !ä? '-e j?rifwelse ang ående nödwancigscren assäki're cvurrcll tvid sörtullniugen och BewittuinaS beräkna ide af SockerltUwerkuingen i Riker, fkullr R.kstno Sräuders Stars Utskott, genom utdrag af ProtE collet, wänligen meddelas. Ar och dag som förr ffrifwil star. Pä Kongl. Kammar-Rättens Befallning 6. Ob.nhmst. Likheten med Originalet intygar kröäsliur, Afssrist. istSZ ben 19 Jannuarii Till Kongl Maj:t underdänigst Angående sakrare kontroll wid förtnllningen och Bewillnings beräknande af Sockertillwerkmngeni Riket. Stormägtigste Allernädigste Konung! Ibland de anmärkningar, som mi z:dje Revi^ sienö-Contoiret härstädes, wid granskning as »798 ärS Den 21 December. -549 arg Landt Tulls och Accis huswudbok, författade bliswit och hwaröswcr E.cr Kongl. M'j:'s
Jag hemställer, om det icke vöre obilligt att Norige skulle elda vårt slott, när de hafva ett eget att upvärma i Kristiania? Jag anhåller om bifall till Utskrts förslag. Hr Brakel, Mauritz: Jag för min del kan icke finna något skäl att, vid beviljandet af det anslag, som StatsUtsk:t i denna punkt föreslår, antaga det nyss af Gr. Anckarsvärd gjorda tillägg eller att föreskrifva till hvad ändamål en del af hofhållningssumman skall användas. Jag anser det på intet vis vara behöfligt, alldenstund jag är förvissad om, att vår nuv:de Konung i likhet med sina höga företrädare kommer att nf egen böjelse så väl understödja Theatern som beskydda de sköna konsterna. Jag har begärt ordet egentligen för att besvara Hr Stjernsvärds yttrande, att Sveriges tillgångar nu voro så obetydliga i förhållande till hvad de förut varit, att det vore nödvändigt att draga in på den nrdinarie staten, för att betala den utländska statsskulden. Det vore verkeligen roligt, att en gång på nära håll taga i skärskådande, huru det förhåller sig med Svenska Statens skatter nu, efter en 50-årig fred, och jemföra detta förhållande med hvad det var omkring åren 1813—16, då Sverige redan i många år varit inveckladt i blodiga krig. Jag härefter noggranna forskningar i detta afs:de kommit till det resultat, att Svenska Staten nu ej betalar mer än 2 milhr i bevillning, då deremot vid ofvannämnde tidpunkt bevillnings-summan upgick till mellan 2 och 3 milhr specier. Jag vill ej säga, att specieriksdalern då gällde 4 rdr rmt, men den gällde mer än 1 rdr bko, närmare 2 rdr rmt; jag tror att kursen var 90 å 100 sk. bko å 1 rdr specie, d. v. s. att den dåv-.de bevillnings-summan öfverskred den närv:de med ungefär 5 milhr rdr rmt.
»Nu förstår jag hvarifrån detta hemska och förfärliga – »Tig med hvad du såg!» – kom.» Och nu blef ett allmänt skratt och stor munterhet bland sällskapet, och de flesta kände nu först att de, oaktadt det förträffliga och välgörande thé’et, dock voro ganska törstiga, och de skyndade nu till brickan med förfriskningar, som man lemnat orörd hela aftonen i den alldeles obesökta salongen. MIDDAGEN. Presidenten *** tog en dag sin middag hemma i sitt hus, och det, ovanligt nog, alldeles allena med de sina, utan någon enda gäst, hvilket i detta annars så gästfria hus – men der hvar och en älskade hvarandra inbördes, der husfadern vördades som ett högre väsende, och der man så sällan fick vara en famille – nästan ansågs som en liten fest. Man bredde smörgåsar, skämtade och skrattade omkring den gode fadern och bränvinsbordet, ty som presidenten alltid varit vän af all måttlighet, tyckte han sig ej behöfva titeln af total nykterhets-vän. Fru mamma gjorde likväl snart signal att draga på stolarne och sätta sig till bords. Nu tog den goda aptiten ut sin rätt den första qvart-timman, sedan började man åter språka fritt och ledigt. »Har du slutat andra delen af Ståndsparalleler ännu?» frågade den yngsta dottern den äldre, med halfhög röst, men presidenten hörde det dock, och utropade genast, vändande sig till sin fru: »Nå, det var sannt! hvad tycker du om denna nya roman?» »Åh jo, såder,» svarade presidentskan, »men den titeln! den titeln!» »Ja, det är skada!» intonerade guvernanten. »Hvad är det för fara med titeln?» frågade presidenten. Ingen svarade. »Hvad har du egentligen att anmärka vid denna titel, min goda vän?» frågade presidenten ytterligare, vändande sig direkte till sin älskvärda maka. »Åh, intet just jag,» svarade hon, »men alla påstå ju att den icke passar.» »Det begriper jag inte!» sade presidenten. Boken är i sig sjelf ganska medelmåttig, men hvad titeln beträffar, så uppfyller den allt hvad den lofvar, och det är allt hvad man kan begära af en titel.»
Nuvar. förslag lill bevilln.förordn. innefattar såsom grunder för bevillningens utgörande personliga skyddsafgiften, algil! af egendom, för inkomst och rörelse, tjenste!' m m., såsom författningen utvisar; men om man såsom allmän grund föi' bevillnings utgörande lill fyllande af statsbristsuminaii antager hvars och ens behållna inkomst, så försvinna alla förenämnda särskilda rubriker såsom grunder för bevillningens utgörande. Man har såsom bevis på svårigheten att antaga den utaf mig föreslagna bevillningsgrunden anfört Taxerts-comileens beslyi med afgiflens bestämmande och de dermed förenade olägenheter. Det är just från detta bestyr, som den af mig föreslagna utvägen alldeles skiljer Taxer:s-comiteerna. De skola icke bestämma en enda sk i Ilings afgift. De skola blott pröfva den skattskyldiges inkomst, men icke den afgift han derför bör vidkännas. Deruti - Denä October f. in,. -47 'Hit ’:*'S uti ligger fröet, som medförde möjlighet att rubba den grund, som 180g fastställdes för bevillningens fördelning ; ty Taxer:scomite'erna voro då berättigade att sjelfva bestämma bevillniogsbeloppet efter den antagna grunden. Hade bevilln.- förordn. icke bestämt tillämpning utaf afgiftsprocenten efter inkomsten, utan i detta hänseende hänvisat till Rikets samtlige innevånares sammanräknade inkomst, dividerad med statsbrislsumman, så hade hvarje Svensk man funnit sin fördel deruti, att summan utaf hela Rikets inkomst blifvit så hög som möjligt, och följaktligen hade äfven uppgifterna kommit sanningen så nära som möjligt.
Så har t. ex. den på Rikets Ständers begäran 1857 åt Franska fartyg beviljade fullkomliga jemlikhet i behandling och rättigheter med våra egna, så väl i afseende å skeppsumgälder som varuförtullning, icke förmått utverka den af oss eftersträfvade motsvarfga förmånen, att våra fartyg måtte i Franska hamnar behandlas lika som Frankrikes eller åtminstone lika med andra de mest gynnade nationers fartyg. Om nu en väsendtligare omarbetning af tulltaxan egde rum förr än den sålunda förestående underhandlingen med Frankrike försiggått, och vid en sådan omarbetning tullnedsättningar eller andra förändringar skedde, som vid uppgörelsen af den åsyftade traktaten lämpligen kunde erbjudas såsom vederlag för de lättnader vi sjelfva eftersträfva, så skulle derigenom otvifvelaktigt underhandlingen försvåras, och utsigterna till framgång blifva förminskade. Det är visserligen sant, att icke alla de tullsatser, hvilka vid en omarbetning af taxan, enligt min tanke borde underkastas förändringar, kunna antagas särskildt intressera Frankrike, och det kunde således måhända tyckas, sorn skulle endast dessa senare behöfva undantagas, och i allt öfrigt tulltaxan nu genast kunna undergå en fullständig revision. Men härvid uppstår likväl den stora svårigheten, dels att det torde vara nästan omöjligt att på förhand veta hvilka artiklar, som vid en blifvande underhandling med Frankrike kunna komma att utgöra föremål för ompröfning, dels också att, i anseende till det inbördes sammanhang, som måste finnas i hela tulltaxan, det blir ganska svårt, för att ej säga omöjligt, att med någon följdriktighet bestämma tullsatserna för en del artiklar, oberoende af hvad som på grand af andra vigtiga skäl för de öfriga kan komma att beslutas — och i följd häraf torde således ej heller en dylik partiel behandling af tulltaxan böra ifrågakomma.
Af denna besparing, som, i följd af förenämnde beräkningsgrund, bör upptagas till ungefär 3000 R:dr Rico om året, enär summan ena året kan vara större, ett annat mindre, anse Riksens Stander jförfattnings-Tidningen kunna erhålla ett tjenligt bidrag, på det utgifvandet af densamma må jemt oq.h ostördt fortgå, utan att vara för mycket beroende af de prsnumerande. Det faller af sig sjelft att densamtna, lika litet som årstrycket, kan grunda sin tillvarelse och bestånd endast på prsenuroerationsrnedel, enär det ej är möjligt, att på förhand bestämma årgångens arktal och kostnad, hvilket, såsom beroende på mängden af Expeditioner, som tryckas, ejia året kan vara större, ett annat mindre, ej eller att derefter bestämma priset, utan detta måste tagas på ett ungefär, och, örn möjligt, det ena året lika med det andra, hvilket åter förutsätter, att Tidningens förlag måste grunda sig på ett annat gifvet bidrag, som tryggar Redactionen mot obestånd. Detta är desto nödigare sorn Tid? 158 Underdåniga Skrifvelse?! ningen skulle komma att ega en officiel egenskap, och dess ändamål torde behöfva blifva ali* männare kändt, innan den kan påräkna ett betydligare biträde af enskilde prasnnmeranter. Ett bidrag från Statens sida medför äfven den fotdelen att pramumerations-afgiften för allmänbeten bör blifva mindre, ärt örn Tidningen skulle uppehålla sig endast af sådaoe medel» Dernäst har hos Riksens Ständer i öfvervägande kommet, huru eft sådant bidrag af Staten bör utgå- Att detta skulle ske på samma sätt, sorn Staten nu bestrider kostnaden för årstrycket, blir, enligt Riksens Ständers underdåniga tanka, för mycket kännbart, Jjämpeligare förmoda
Jag tillåter mig jemväl fästa uppmärksamheten på de omständigheter: att då 35 § hänvisar lill hvad om stöld och snatteri är i allmänhet stadgadt, så följer af förordningen om stöld den 4 Maj 1855, 4 g, att den, som, på kronans nästan obegagnade öfverloppsmaiker i norra orterna, hugger sig af vexande träd litet gärdsel eller vedbrand, måste straffas såsom för tillgrepp från husbonde, således svårare än för stöld eller snatteri i allmänhet; äfvensom att förslaget, i fråga om brottets karakter, icke gör skillnad emellan ett ungt träd, som nyligeu skjutit upp ur jorden, och ett äldre, som är fullvext; samt att, om än ansvaret första gången för det ringa värdet skull stadnar vid snatteri-bot, så blir det likväl alltid andra gången tjufvaböter och straff-arbete. Man är hittills van att få i vilda skogen skära sig ett ungt träd till käpp eller dylikt, utan synnerligt klander, men skulle, efter förslaget, på sådant sätt göra sig förfallen alt ställas på samma linea med tjufven. Ofvergången från den frihet, som här varit rådande, till en inskränkning större än, så vidt jag känner, andra länders lagar innefatta, synes mig böra, om den skall ske, inledas mycket varsamt, hvilket emellertid icke torde låta sig göra utan åtskilliga undantag och modifikationer. På grund häraf, och då frågan om användande af allvarsamma, men likväl ej vanfrejdande, straffbestämmelser i ämnet tycks vara på ett enkelt och tillfredsställande sätt löst af Lag-beredningen, som i 27 Kap. Straff-balken bibehållit begreppet åverkan oförändradt, men för de allmännaste lallen deraf bestämt ansvaret, första och andra gången till böter inom fyradubbla värdet af det åverkade, samt tredje gången eller oftare till fängelse från en till och med sex månader, hemställer jag, för min del, underdånigst, om icke, i nära öfverensstämmelse med Lag-beredningens förslag, §§ 35, 36, 37 och 38 kunde erhålla följande lydelse: § 35.
Vid detta förhållande, har Utskottet desto häldre ansett sig böra afvakta en serskild Motion i detta ämne, som i händelse Utskottets Betänkande gillas af Rikets Ständer, och förslaget vinner Konungens sanction, så att man och hustru till det gemensamma boet erhålla lika rätt, fråga torde böra uppstå Den 22 J u n i i f. m. 7^ om icke Morgongåfvo-rätten, såsom absolut rättighet, bör belt och hållet upphöra, och då Herr Hjerta nu afgifvit förslag till ny redaetion af g Cap. 3 §. GiftermålsBalken, kommer Utskottet i tillfälle att yttra sig öfver frågan. I sjelfva saken får jag för öfrigt blott åberopa de skäl, som finnas upptagne i Betänkandet. Herr Tham har icke ens försökt att vederlägga de rättsgrunder, hvarpå för-, slaget är bygdt. Han har endast från föregifna politiska skäl sökt hämta stöd för den olika arfsrättens fortfarande. Jag lemnar dem i sitt värde; men då jag deltagit i Utskottets mening, är det naturligt, att jag för min del ej kan instämma i någon motsatt. Herr Tham har trott sig kunna härleda den olika arfsrättens ursprung från en annan orsak, än den Utskottet angifvit. Mig synes en tredje kunna igenfinnas deri, att qvinnan ej fått deltaga i Lagens stiftande, och att frågan således i så måtto blifvit ensidigt behandlad, att de politiska skäl som kunna anföras för likhet i arfsrätt icke blifvit gjorde gällande. Men hvilka politiska skäl man än må åberopa, står det dock enligt min Öfvertygelse alltid fast, att efter rättsgrund barn af samma föräldrar, äga lika naturliga anspråk på deras ömhet och omvårdnad och följakteligen äfven till deras qvarlåtenskap. Jag anhåller derföre om proposition till bifall af Betänkandet. Den 22 J un i i f. m. Friherre Anckar swärd , Carl Henrik: Jag instämmer så till alla delar uti Utskottets Betänkande, att jag blott förenar mig med de Talare, som yrkat bifall. Men jag anhåller derjemte att för några ögonblick få fästa uppmärksamheten på de skäl, som blifvit framställde för den motsatta meningen.
Ändamålet med Herr Stråles förslag s£ väl som ändamålet med realisationer, är ju atfc jerfva vårt mynt ett stadgadt värde;, jag h.e% Den 26 Februarii. ställer till de n er upplysta, om icke detta skulle kunna vinnas genom fullkomlig publicitet öfver Bankens tillstånd och en pä säkra grunder derstädes införd förvaltning, så att de fonder och den säkerhet Banken nu äger för dess utelöpande sedelstock , aldrig finge förminskas, utan alltid upprätthölles uti lika proportion emot de utelöpande sedlarna, som cu finnas. Om jag ej misstager mig har den si mycket omtalade, och till sin verkan för landets inre rörelse och välstånd så olika bedömda co sen löga varierat sedan 1S r 8 ; så vida äfven antages, att våra importer och exporter varit någorlunda lika, tyckes således Bancosedlsrne dessa senare är b'behållit ett nog bestämdt och jämnt värde. Oagtadt en hemlighets slöja betäcker Banken, torde dess verkeliga debet och credit ändå vara kändt , så väl inom sorn utom fäderneslandet, och pubciteten sålunda endast bekräfta hvad man förut i det närmaste vet, om så är skall denna publicitet vist icke fälla B3nco*edlarnes värde, utan snarare stadga detta; men lör att bibehålla ett säd rtt jämt värde blifver ourngängeligt, att alia de fordringar som Banken nu äger hos landets skuldsatte innevånare , så väl som hos Statsoch Riksgäldsverken, ManufacturDisconten, JernContoiret, Allmänna Magazioslnrättningen , jemte FilialDisconterna, så vidt dessa sednare utgå kunna , oförryckta bibehållas, för att, jemte Bankens -metaller; vara fond för de utelöpande sedlarna, och att Den 26 Felmarii, 893 dessa sistnämndes massa icke får okas fortare än Bankens tond i silfver kan formeras; men deremot, dels genom lån och dels genom bidrag till nyttiga arbeten, årligen så mycket sedlar åter utgilvas, som genom Bmkens öfverskotter och inbetaldta lån till Banken ingå; hvilket vore högst nödigt för att ej strypa all handel och rörelse, eller undergräfva jordbrukarens bestånd.
BondeStändct'. att ifrågastiillcle ersättning jemväl md, såsom tillgång, användas vid den förestående regleringen af Landshöfdinge-lönerne, Med bifall lill Utskottets Förslug i i8:de Puncten af Betänkandet Wto 128, rörande 2:dra IJufvudTitcln, hafva alla fyra Riks.Stånden beslutat att hos K. M:t R. St:r skola i underd:het anhålla, ”att ined begagnande af de för Landshöfdingarne på Stat nu betintelige anslag, utan vidare utgift för StatsVerket, en för desse Embetsman lämpelig lönereglering vidtages;” och ehuru, i följd deraf, det synes Utskottet vara redan afgjordt, att ofvanberörde föreskrift, rötande ersättningen till Landshöfdingen i Kronobergs Län för indragningen af de förut åtnjutne dagsverken, icke kan komma alt minska beloppet af de tillgångar, som salunda blifvit för Lnndshöfdinge-lönernes reglerande i det hela anvisade, finnér Utskottet likväl, då H. Ridd. och Adeln samt H. BondeStändet, genom oinförmäldte tillägg till sine angtde merberörde ersättnings utgående fattade beslut, ansett det böra närmare bestämmas, att samma ersättning, då den upphör att till Landshöfdingen i Kronobergs Län utgå, skall uti fonden för Landshöfdinge-lönernes reglerande ingå, sig vid detta förhållande böra inbjuda II. PresteStåndet samt V. BorgareSlåndet att deruti instämma; men skulle denna inbjudning af sistnämnde RiksStånd icke antagas, då lärer, enär 2 Stånd stannat emot 2, i frågan 5yo StatsUtskottets lunn berörde ersättning vidare skall utgå, Förstärkta ijtatsUtskottet böra anställa omröstning efter en sådan 4:de Proposition: Den som bifaller, att ersättningen till Landshöfdingen i Kronobergs Läfl, för indragning af den honom på lön an,slagne dagsverksskyldighet till Kronobergs Kungsgård af Inhyseshjonen i nämnde
Häraf har också händt, att K. M. varit nödsakad, för ärendenas behöriga gång, anlita de s. k. besparingarne som dock äro af en tillfällig beskaffenhet och ej borde användas lill fyllande af ett ständigt fortvarande behof. På grund af denna min öfvertygelse tror jag ali denna punkt borde lill Ulsk. återremitteras, men öfverlemna!- det till 15. o. Ad:s egel bedömande. Ilr von Hartmansdorff, August: Med den kännedom jag kan äga om detta embetsverk, och om mängden af de göromål detsamma åligger alt besörja, anser jag mig böra instämma uti H. Ex. Hr Gr. Posses yrkande att förevar, punkt måtte återremitteras, på det StalsUtsk. må ånyo taga saken i öfvervägande. Att i detta fall vägra ett nödvändigt anslag, verkar, enligt min öfvertygelse, till skada för rättsökande, hvilka, i anseende dertill att ärendenas mängd öfverstiga den närvar, tjenstemannapersonalens förmåga, nödgas vänta för länge på deras angelägenheters afgörande. Gifves ej anslag dertill, så måste medel till gratifikationer och uppmuntran åt extra ordinarie biträden tagas af extra ulgiflsmedlen, hvilka alltid borde vara tillgängliga för sitt egentliga ändamål, eller för oförutsedda utgifter dit de ifrågavar. icke höra. Jag hemställer således att denna punkt måtte varda återremitterad. R. o. Ad. ansåg de emot den förevar. l:sta punkten gjorde anmärkn:r föranleda till densammas återremitterande. 2:dra punkten, an g: de kamm.coll: m; 3:dje punkten, ang:de arfvode för en notarie vid stats-kont4:de punkten, ang-.de löneförhöjning
Då nu ånyo föredrogs 1Aig-Utskottets den 29 sistliden Januari oell 5 dennes på bordet lagda memorial, N:o 68, i anledning af åler remiss af en punkt i Utskottets betänkande, N:o 31, angående föra nd ring i vissa delar af nu gällande Jagstadganden örn giftorätt och arfsrätt m. m„ samt derjemte till pröfning företogs ett af Herr von Hartmansdorff' algil - 628 Prot.-Utdrag j den 8 Februari 184b. vet, sistnämnde dag på bordet lagdt, förslag lill serskild underdånig skrifvelse i ämnet från Ridderskapet och Adeln till Kongl. Majit, blef ofvannämnda memorial lagdt lill handlingarne, under förklarande, alt Ridderskapet och Adeln ansåg frälsemans arfsoch giftorätt vara en förmån och rättighet, från hvilken Ståndet ej fann sig böra afstå, och med beslut att till Kongl. Majit i berörde hänseende ingifva en underdånig skrifvelse, i enlighet ined det af Herr von Hartmansdorff dertill afgifna förslag. Från Hög v. Preste-Standet. S. D. Af inkommet utdrag af protocollet, hållet denna dag hos Högv. Ståndets Electorer, inhemtades, att till Suppleant i Constilutions-Utskottet i stället för Biskop Nibelius, som, efter hos Ståndet gjord anmälan och begäran, erhållit fjorton dagars permission ifrån den 11 dennes, Professor Grafström blifvit af Ståndets Electorer utsedd; hvarom protocolisutdrag på vanligt sätt expedieras skulle. S. D. Af inkommet prolocoll, denna dag hållet hos Högv.
1 och för nödigt biträde vid handläggningen af de utaf Sammansatta Utskottet under innevarande riksdag behandlade frågor, har en af de hos Lag-Utskottet anställda Notarier tjenstgjort hos Sammansatta Utskottet i egenskap af Sekreterare, men derför uppburet allenast den aflöning, som, i enlighet med Statsutskottets Memorial N:o 94, blifvit af Rikets Ständer för Notarier i Utskotten fastställd. Då emellertid Sammansatta Utskottet, med afseende på de ökade göromål nämnde Notarie, hvilken likaledes utan särskildt arfvode bestridt sekreteraregöromålen hos Sammansatta Statsoch Lag-Utskottet, samt vid behandlingen af vissa mera omfattande frågor, äfven hos Sammansatta Stats-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, i följd af hans tjenstgöring såsom Sekreterare hos de Sammansatta Utskotten haft att fullgöra, anser någon förhöjning i nyssberörda aflöning böra honom tilläggas, får Utskottet vördsamt föreslå, att Rikets Ständer täcktes bevilja ifrågavarande, såsom Sekreterare hos Sammansatta Utskottet tjenstgörande person, utöfver den aflöning, han egt alt såsom Notarie i Lag-Utskottet uppbära, en särskild vedergällning af 749 B:dr, utgörande ett belopp af 5 R:dr 50 öre för dag, räknadt från och med deri dag den ifrågavarande personens tjenstgöring hos Sammansatta Utskottet började, eller den 1 sistlidne Maj till och med den 30 innevarande månad. Stockholm den 12 November 1863. tiih. lill R. St. STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri, 1863. öfver de af Rikets Iföglofl. Ständers Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskott vid 1862—1863 årens Riksdag afgifna Retänkanden och Memorial. _ Expeili tionens Nummer. Afstående af jord eller lägenhet för allmänt behof H. Afsöndring af jord: ändring af föreskrifterna derom 5. Svar på äterremiss 34. Allmänna byggnader: skyldigheten att deltaga i deras uppförande och underhåll 12. Svar på äterremiss 36.