Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att i officiela handlingar begagna utländska ord, i stället för Svenska, som redan finnas antagna i författningsspråket, anser jag lika felaktigt, som att för öfrigt använda en mängd andra främmande uttryck, för hvilka vi hafva inhemska ord. Jag ogillar följaktligen användandet af det Engelska smugling i stället för lurendrejeri eller tullförsnillning, af disqualification, för obehörighet, af octrojerade för tillåtna, af vexatoriskt för tryckande, o. s. v. 20 Bil. JM 2 lill Särsk. Utsk. Bcl. Jag har icke heller föranledt, utan förgäfves beslridt användandet af hvarjehanda oegentliga, fastän Svenska, uttryck. Således förekommer »bränvinets mängd» i stället för myckenhet. Man kan icke beräkna våta varor såsom bräder, efter stycketal, utan efter myckenheten. Derför kan man icke heller säga många eller en mängd, utan mycket eller en myckenhet, bränvin. Utskottet har äfven begagnat ordet bestämmelse (destination) i stället för stadgande, eller bestämning. Det är ett i sednare tider vanligt missbruk; men har derföre icke upphört att vara ett sådant och en sammanblandning af begrepp, hvilka tanken och språket af ålder hafva rätteligen åtskiljt. Bränvins tillverkning kallas, på liera ställen, för en husslöjd, ehuru med slöjd förstås ett handarbete, såsom snickring, spånad, eller dylikt, men ingalunda kokning, eller ångors afdunstning, hvarom bär är fråga. Hvarken i afseende på främmande eller inhemska ord, vill jag falla besvärlig med något vidlyftigare uppräknande. Del, som redan skett, torde af mången anses för onödigt besvär.» Af Herr Kontraktsprosten Almqvist: »Då Utskottet ansett närvarande omständigheter fordra att bibehålla den enkla redskapen eller så kallade mindre Bränvinsbränningen och af densamma beräkna skatten efter afverkningsförmågan, måste jag reservera mig emot de menliga följder, som skola, efter min öfvertygelse, uppkomma af denna förmågas alltför låga beräkning att utgöra endast 5/6 per dygn af pannerymden, då både vetenskapsmän och praklici bestämdt påstå, att en enkel panna, enligt den beskrifning
Föreskriften åter i så väl 1766 som 1852 års Fiskeri-stadga, att en sjettedel af vattnet, der ingen ådra af ålder varit, skall hållas öppen, afser icke flott-led, som motsvaras af hvad i 1754 års lag benämnes ”far-led”, ”segeloch båta—led”. Benna föreskrift har nemligen tillkommit, för att freda den uppoch nedgående våroch höst-fisken. Tillämpningen af denna föreskrift förutsätter äfven, att vattendraget, ändå att kungs-ådra ej der finnes, likväl skall hållas öppet, al skäl, att fiske ofvanför ligger, att flott-led nyttjas d. v. s. i följd af öfverenskommelse eller annat laga berättigande, alt vatten-dämning eljest på ofvanför belägne egor förorsakas. — Och torde af allt detta finnas, alt om, -— i afseende på sådana enskilda vattendrag, der flottoch far-led förut icke varit, och hvarest, vid uppkommande rättegång, jordoch strand-egare icke heller, med stöd af lag och författningar, kan åläggas, att sådana tillåta och öppna hålla, — åt töll års Kongl. Bref gifvits annan tydning, än att det må hero på öfverenskommelse med egarne till samma vattendrag, om, och med hvad vilkor, de till flottning och transport måge få nyttjas, — sådant, såsom i uppenbar strid nied gällande lag och författning, icke tillhör lagstiftningen att rätta; hvadan Utskottet vördsamt hemställer: all motionen i denna del icke må lill vidare åtgärd föranleda. J fråga om motionärens förslag, att genom lag måtte stadgas, det flottoch far-led linge begagnas i alla vattendrag, der så nödigt eller nyttigt pröfvades, emot ersättning om strandeller vattenverks-egare deraf ledo skada; så anser Utskottet att en dylik allmän lag, der den utfärdades, dels i flera fall icke kunde tillämpas, dels vore öfverflödig.
Att dylika modifikationer i nedsältningsväg otvifvelaktigt skola blifva ganska svåra att göra, och att blotta inqvisitionen derom måste afskräcka många från att sända sina barn till skolorna, synes åtminstone för mig vara temligen tydligt. Ty det kan ej vara annat än högeligen motbjudande för något hvar, att underkasta sina förmögenhetsomständigheter en sådan pröfning af skolstyrelsens ledamöter. Om lerminpenningarne redan nu blifvit somligstädes nog kännbara, så torde man få taga för gifvet att de, efter den nya tvångsafgiflens införande, när det sättes i sammanhang med nya skolsystemet, sällan åtminstone uti första början framgent blifva så ringa, att man behöfver befara att någon undslipper för allt för godt köp. Derest skolstyrelsen derjemte iakttager tillräcklig vaksamhet och icke tillåter någon att obehörigen draga sig undan att betala — hvilken vaksamhet det i verkligheten dock icke häfver sig så lätt att utöfva — så nog blifva föräldrar och målsmän ansenligt betungade, det är säkert. Är styrelsen mer eller mindre efterlåten i della hänseende, skall man troligen begagna sig deraf å föräldrarnes sida. Det må man ej undra på; ty hela saken är oriktig eller åtminstone icke önskvärd. Just ur synpunkten af skolans moraliska intresse ser jag förhållandet sålunda. Jag vill, alt inom allmänna skolor skall råda en fullkomligt broderlig jemnlikhet, så att det icke emellan lärjungarne derstädes finnes någon annan skillnad, än som alstras af den öfverlägsenhet, hvilken skolan erkänner hos dem, som i kunskapsmått och grundliga insigter samt i föreskrifne färdigheter sig utmärka; så att icke någon lärjunge må kunna till en kamrat säga: ”jag är förmer än du, ty det erlägges full afgift för mig, men din far slipper att betala något till skolan, emedan min far är förmögen, men din är en fattig stackare” o. s. v. Dessa och dylika betraktelser, så obehöriga de äro och synas, förefalla dock temligen naturliga inom barnsliga åldrens område; man bör förebygga ali anledn. dertill. Man bör sorgfälligt undvika alla sådana skiljegränsor, all sådan gradation efter förmögenhet. Det enkla lifvel i skolan bör derifrån vara befriad!.
ce ?itraZfö? * svni * et, stäldt i samband med en allmän nationalbeväpning, hvilken plan med värme omfattades af Carl Johan, men likväl efter mycket motstånd och åtskilliga jämkningar blott delvis förverkligades genom den 1812 stadfastade beväringsförordningen, hvilken institution, säger minnestecknaren, hufvudsakligast var frukten af Platens outtröttliga nit. När sedan allmogen reste sig mot förstärkningsrnanskapets uttagande, skrifver Plateii till Carl Johan till försvar för de upproriske. Han vill ansvara för liela vei-lden, att ingen annan nation än den svenska skulle så kort efter olyckorna med landtvärnet underkasta sig en nationalbeväring, och enligt hvad han erfarit, låg felet mäst hos embetsmännen. Hade de föregått med goclt exempel, skulle lydnaden varit fiillständig. Derför - ber han - var mild i bestraifhingen! * * * Under allt detta förlorar Platen dock aldrig sitt älsklingsvärf ur sigte. För kanalarbetets skull, äfvensom af andra orsaker, begär han upprepade gånger, men förgäfves, afsked från statsrådsbefattningen. Hans tillgifvenhet för Carl Johan framgår bland annat af yttrandet: " Han niå befalla mig att gå på bramtoppen eller i sin konselj, så lyder jag. " Dock förklarar han öppet, att han hädanefter alltid skulle sätta sina pligter till kanalen i främsta ruminet. Han organiserade nu detta storartade företag och ådagalade dervid en insigt och en administrat ' iv förmåga, som ställt honom bland den svenska industriens stormän, likasoni hans blick för framtiden, hans klokhet och kraft redan då gjort honom till en statsman af första ordningen. Hans sätt att själf arbeta och leda sina underlydandes arbete var förträffligt. Hans aldrig frångångna grundsatser att inom landet söka de skickligaste personer f6r arbetets *) Beslutet rörande såväl skolungdomens vapenöfningar som upphäfrandet af rätt för beväringsskyldig att lega annan man i sitt ställe, fattades först af riksdagarna Aren 1869 och 1871 p-C grund af motioner af ledamoten i andra, kammaren Axel Adlersparre.
Af de föreg.‘de ta-* larne, sorn yrkat förhöjning uti det ifrågavar. anslaget, loi de vara tillräckligen ådagalagdt, att stadgandet af en iix spanmålstull samt af tillfällen till förtjenst vid allmänna arbeten, ehuru visserligen af mycken nytta för de genom missvext lidande, likväl icke är nog för att förekomma spanmålsbrist i landet och deraf uppkommande hungersnöd, utan att Regertn äfven måste äga medel i händerna för att directe kunna komma de nödlidande till hjelp, och då anser jag det rent af såsom ett åtlöje väckande förslag af en representation att för ett helt Rike anslå till understöd under missvexter en summa af 100,000 r:dr. För denna summa kan erhållas omkring 12,000 tunnor spanmål, beräknade för en befolkning af 3,000,000 menniskor. Om det vore för 3,ooo,ooo canariefoglar till hnmpfrö, så skulle det möjligen kunna vara tillräckligt. Jag yrkar att summan mätte förhöjas åtminstone till 400,000 r:dr. Hr von Hohenhausen, Michael Silvius: Det förhåller sig visserligen så sorn Gr. von Platen har anfört, eller att omkring 000,000 r:dr skulle vara att påräkna från behållningarna på det äldre spanmålscreditivet; ty enligt livad betänk, innehåller, uppgå dessa behållningar till 5g5,000 r:dr, hvilken summa dock af uppgifna orsaker ansetts komma att minskas till 3oo,ooo r:dr. Om allisa denna summa lägges till de 100,000 rtdr, som nu blifvit föreslagna, så skulle Heger:n verkligen till användande såsom undsättningar under missvexlår kunna disponera en summa af 400,000 r:dr.
R:dr, hafva utgjort: år 1861 R:dr 23,476: — » 1862 » 21,442: — » 1863 » 20,646: — och då denna inkomst således år efter år minskats, har densamma, i enlighet med hvad Eders Kongl. Maj:t föreslagit, blifvit beräknad till allenast 20,000: — 19:o. Båkoch lotsmedlen beräknades år 1860 till 240,000 R:dr och år 1863 till 350,000 R:dr, samt hafva utgjort: år 1861 R:dr 478,333: — » 1862 » 499,081: — » 1863 » 551,107: —; och som denna inkomst sålunda visat sig vara i jemnt stigande, har Eders Kongl. Maj:t föreslagit densamma att beräknas till 500,000 R:dr. Då, enligt hvad Rikets Ständer inhemtat, berörda inkomst för år 1864 uppgått till 551,374 R:dr 46 öre, och för 1865 ytterligare stigit till 670,000 R:dr, hafva Rikets Ständer ansett densamma kunna beräknas till 600,000: — 20:o. Observationsmedel, hvilka år 1860 upptogos till 5,000 R:dr och 1863 till 6,000 R:dr, hafva under åren 1861—1863 i medeltal uppgått till endast 3,666 R:dr; och hafva Rikets Ständer ansett denna af mera tillfälliga omständigheter beroende inkomst icke böra nu beräknas till högre belopp än hvad Eders Kongl. Majit föreslagit, eller till 3,000: — 2T.o. Extra medel och uppbörder beräknades år 1863 till 100,000
R:dr för hvardera eller tillhopa 1,*200 R:dr R:mt, än äfven följande belopp anvisas, nemligen: till arfvode åt Irenne Agronomer, å 1,500 R:dr 4,500: — » stipendier åt Irenne clever, å 450 R:dr 1,350: — samt till rese-stipendier och traktamenten 3,600: — eller tillsammans R:ml R;dr 9,450: — Vid pröfning af delta ärende hafva Rikets Ständer inhemta!, att de i Riket för landtbruket i allmänhet anställde Agronomer varit i hög grad anlitade, så att, ehuru de ådagalagt mycken verksamhet samt arbets-tiden varit utsträckt så långt som möjligt, det likväl inträffat, icke allenast alt flere enskilde reqvirenter, ulan jemväl några län helt och hållet kommit att sakna deras biträde, hvadan Rikets Ständer funnit verksamma åtgärder böra vidtagas, hvarigenom det kan blifva möjligt äfven för allmogen och den mindre jordbrukaren att erhålla de råd och upplysningar samt den ledning, som så väl behöfvas vid en mängd till jordbruket hörande nyare förbättringar och vigtiga anordningar. Rikets Ständer hafva således ansett flera Agronomer böra anställas och dervid tillses, det ej mindre desse, än de här förut befintlige, erhålla stadigvarande anställning och en emot lefnadsbehofven någorlunda svarande aflöning, hvarförutan Staten icke skäligen kan begära, alt bemäldc personer, hvilka, för att kunna motsvara anspråken på duglighet och skicklighet i sitt yrke, måste ega en både mångsidig och grundlig bildning, skola qvarsladna vid en så ansträngande tjenstgöring. Isynnerhet mäste della blifva af vigt, sedan erfarenheten visat, alt skicklige, härstädes bildade Agronomer och elever mottagit anställning å andra orter, der en säkrare utkomst och framtida bergning kunnat påräknas.
Län med station i närheten af Råneå kyrka och med Råneå och Gellivare socknar till fjenstgörings-distrikt, äskar Kongl. Maj:t att å stat må uppföras 1,000: — Med afseende å det ådagalagda behofvet af förbättrad Läkarevård jemväl inom nedannämnde Län föreslår Kongl. Maj:t att arfvoden måtte å stat uppföras: till en extra Provinsial-Läkare inom Skaraborgs Län med station i närheten af Naums gästgifvaregård 750: — till en extra Provinsial-Läkare i Götheborgs och Bohus Län med station i granskapet af Håby kyrka 750: — och till en extra Provinsial-Läkare inom Ostra Härad af Jönköpings Län med station i Hvetlanda 750: — Då det i Stockholm inrättade Farmaceutiska Institutet fortfarande visat en gagnande verksamhet och det vilkor, som o o ' varit föreskrifvet för åtnjutande af det Institutet under nu gäl - Transport 501,094: 20. Kongl. Muj:ls Nåd. Vrop. N:o I, om' Statsverket 4836. 101 Transport lande Statsreglerings-period tillagda anslag af 1,000 R:dr B:ko ärligen blifvit behörigen fullgjordt, föreslår Kongl. Majit att berörda belopp, som redan finnes å Medicinal-staten upptaget, äfven för den tid, nu förestående statsreglering kommer att blifva gällande, må få till Institutet på enahanda vilkor som förut utgå med 1,500 R:dr Riksmynt. 9:o. Carolinska Medico-Kirurgiska Institutet.
Den 17 April. 7Z9 Tillika och dä hwad bär stadgas är ämnadt att gälla för framtiden, men ej kan tillämpas til! inncwarande är !8io, beflöt Borgare-Ständet updraga Bewillnings» Utstöttet, att upgöra Förslag kill den mcy hetta ärH Man-, talsstufningar widtagande författnings Enär hen Skattffyldige, som inför TaxeringS-Com,'- teen wisar att han kflifwit för högt debiterad mäste för ordningens och egen säkerhet stuck, emottaga stomiteens godkännande af denna bechisning, skulle i r:sta puncten efter orden: "blifwik för högt debiterad" tilläggas, och Tomiuen funnit staliLt, act deruti lämna rättelse. För att klarare uttrycka, det, Landshöfdingarne, endast säsom bewakare af Kronans rätt, kunde begära cornpromis, borde efter orden: "en lika rättighet" att insättas: L Ltongl. rNaflto och Rconang rvägnar. Till minnande af en fullständigare redactkon och dä Härads-strif,värne ej äga nägon befattning med Städcrnes Taxeringar, ansäg Borgare-Ständet nödigt följande tillägg efter orden: anmäla sig om Compromitz-rätt" i btädecne hos Nfagisirgten och ä Län des hog rc° T>e twänne af Taxer!ngs-§omit-en till Compromisiaxier utsedde Ledamöter, bortze, jemte föreläggande af tid , och ort, äfwen kunna inkalla den klagande wick talans förlust , och desta ord Medes i S:dra Puncten pä, tjenligt, ställe inflyta. Ordet"- äler' i början af Zivje puncten., skulle, säsom en onödig, fyllnad, utgå. Första delen af 6:te puncten kunde, i Ständets tänka lämpeligen uteflutas och längre fram i ett sammanhang Compromlstariernes ersättning bestämmas. I följd häraf komme denna Punct att börjas fölunda:
M:t lämpligast finner i och i den mohn anvista tillgångar dertill blifva disponible, Verkställa en lönereglering, med syftning till återförande af Befälets löner i öfverensstämmelse med Indelningsverket och medförande den möjligaste likhet uti Lönevilkor för hvarje grad inom sanima Regemente och Corps, hvilken reglering vid nästa Riksdag borde R. St.-r meddelas, för att derefter till Betänkan den, N.‘o 3o4. 5o5 sine iletailler ii Stat uppföras; i följd hvaraf ej mindre den af Utskottet fÖreslagne underd. skrifvelse till K. M.-t, deruti skulle uttryckas elfin öfvertygelse, alt ett större anslag för Arméens Befäl, än det af StatsUtskottet tillstyrkta, skulle öfverstiga Nationens förmåga, komnie att förfalla, än ock Utskottets yttrande, ang.de Handlingar ne; hvaremot Utskottets i denna Punct i öfrigt gjorda hemställanden, dels ang.-de Anvisning ä nödigt förskott lill jemkning af Accorderne, dels ang.cle Officerares vid Indelta Arméen upmuntrande, att idka Landtmäteri, af Ridd. och Adeln bifollos.J‘ II. PräsleSlåndels; ”Alt Ståndet bifallit hvad Utskottet härvidföreslagit och hemställt, likväl med iakttagande af den f örändring sorn af Ståndets beslut vid 2;a Punden af Utlåtandet, rörande GcneralitelsStalen, bhfver en följd, samt med det förklarande, att vid afoch tillträde utaf de under löne.rne belöpande andelar af arrenden för utarrenderade Boställen borde förhållas på sätt Författningarna om Fardag stadga. Derjemte Ståndet beslutat, att de af Utskottet, pag. 11g, 120 och 121 i Uti. N.-o 23g, föreslagne underd. framställningar till K. M;t borde sammanfattas uti en underd. skrifvelse af innehåll, att R.
— Men om Konungen misstagit sig i valet af StatsSecre - 182 Den 25 September f. m. terare, vore det då icke bättre äfven för Konungen och riket, att Embetsmannen endast varit anställd pä förordnande så alt Konungen kunde genom dess afbrytande genast återställa honom sin förra plats, och ej af medlidande nied en för öfrigt aktningsvärd man föranlåtas bibehålla honom i ett Embete, hvartill han icke duger, men hvarförutan han ingen bärgning ägde? Jag tror således, att i vårt fattiga land det vore bäst, att samma förhållande, som äger rum med Justitiae-Ombudsmannen, äfven vore med Konungens Rådgifvare, att nemligen. de ej behöfde taga afsked från sina förut innehafvande Embeten, hvilka emedlertid af andra förrättades och således voro, å deras sida, lika så fria alt draga sig undan, som Konungen att dem entlediga, när hail så för godt finner. Om, emot förmodan, ingen af Constilutions-Utskottets medlemmar, gör detta förslag till grundlagsförändring, är jag villig att sjelf göra det. Emedlertid och så länge förändringen icke är tillvägabragt, tillstyrker jag att Ridderskapet och Adeln bifaller lönens förhöjning till 5ooo R:dr, utan att några taffelpenningar deruti inberäknas, samt utan någon inskränkning för Lillförordnade föredragande. Herr Lefrén: Här har blifvit anmärkt, alt SlatsTJlskottets Ledamöter tala i annan mening, än innehållet af Utskottets XJllå - Den 25 September f. m. iS3 tande. Detta kommer deraf, att Utskottets Ledamöter kunna hafva den hofsamhet, att icke alltid reservera sig, fastän de äro af olika tankar, eller ock att de möjligen af sjukdom varit hindrade, att öfvervara vissa delar af Utskottets öfverläggningar. Herr Rosenblad’. Jag förenar mig helt och hållet med Herr von Hartmansdorff, och för att icke åstadkomma någon olikhet i afseende på fördelningen af taffelpenningarna, afstår jag i den delen från mitt förra förslag.
Maj:t täckts, jemte meddelande af nådig befallning åt Dess Befallningshafvande i länet, att inkomma med förslag till frånskiljande och utbrytning af kronans skogar från allmogens ostridiga skatteskogar, i nåder förklara, att kopparverket egde en ostridig dispositionsrätt till den delaf Westerdals-skogarne, som, efter en sådan utbrytning, blefve för krono förklarad, men att deremot hemmansegare så mycket mindre kunde betagas en med allmänna förfatlningarne öfverensstämmande fri disposition öfver de skogar, hvilka efter afvittringen befunnos vara deras enskilda hemmans skogar, som det understöd, hvilket blifvit bergverken i nåder förunnadt, enligt Kongl. Maj:ts nådiga Resolution af den 26 Mars 1782, icke sträckte sig till andre, än Kongl. Maj:ts och kronans allmännings skogar, men icke till den skog, skattehemman med rätta tillhörde och som till dess bestånd erfordrades. Enligt hvad inom Utskotten blifvit upplyst, har en sådan utbrytning eller afvittring sedermera blifvit fullbordad, ej allenast inom nyssnämnde Jerna socken, utan äfven inom Näs och Floda socknar; hvadan skattejordsegarne inom desse socknar redan ega den friare dispositionsrätt i afseende å 8 Lagtami Allm. Besvärso. Ekon.-Utskoltens Utlåtande, lV.o 33. deras skogar, hvilken i motionen blifvit yrkad, äfvensom, i följd deraf, för sine skogseflekter fri flottningsrätt på Dalelfven och dess bifloder. En lika rätt kommer ock, i mån af afvittringens fortgång, att utsträckas till skattejords-egarne i de öfrige uti motionen uppräknade socknarne. I följd häraf och då sådan friare dispositionsrätt icke synes kunna ifrågakomma förr, än afvittringen försiggått, finna Utskotten sig icke ega skäl att, i anledning af förevarande motion, tillstyrka någon åtgärd af Rikets Ständer. Stockholm den 19 Augusti 1851. STOCKHOLM, Ecksteinska Boktryckeriet, 1851.
Borgare-Ståndet deremot har antagit Utskottets i Betänkandet ]\:o 20 framställda förslag i denna del, och Riddcrskapet och Adeln samt PresteStåndet hafva fattat särskilda, jemväl sins emellan stridiga beslut härutinnan. Ilidderskapet oell Adeln har nemligen förklarat, att ifrågavarande § skall erhålla följande lydelse: »Begår någon dråp. som i 3 eller 4 § sägs, å skyldeman i rätt uppstigande led; miste lifvet: är dråpet sådant, som i 3 § sägs; dömes till straffarbete på lifstid; dock må, der omständigheterna äro synnerligen mildrande, straffet kunna nedsättas i förra fallet till straffarbete på lifstid och i sednare fallet till sådant arbete fran och med åtta till och med tio år. Sker dråp å maka, stjufeller svärföräldrar, fosterföräldrar, förmyndare, husbonde eller annan, under hvars lydnad man står; varde den omständighet såsom synnerligen försvårande ansedd.» Deremot har Preste-Ståndet gifvit åt denna § följande lydelse: »Begår någon dråp, som i 3 eller 4 § sägs, å skyldeman i rätt uppstigande led eller å sin maka; miste lifvet. Begår någon dråp, som i 3 § sägs, å sådan skyldeman eller å sin maka; dömes till straffarbete på lifstid. Sker dråp å stjufeller svärföräldrar, foster föräldrar, förmyndare, husbonde eller annan, under hvars lydnad man slår; varde den omständighet såsom synnerligen försvårande ansedd; och må ej i dessa fall den i 5, 4 och 3 §§ medgifna mildring af det i allmänhet stadgade straffet ega rum.» Borgare-Ståndet åter har, genom sitt bifall till Utskottets i Betänkandet N:o 20 framställda förslag, för denna § bestämt följande redaktion: »Begår någon mord å skyldeman i rätt uppstigande led; miste lifvet.
”Genom första punkten i den för Hr G r. von Rosen d. 27 Nov. 1845 utfärdade nåd. resolution är vordet förklaradt: att, derest för det uppgifna ändamålet (jernvägars anläggande i åtskilliga riktningar inom landet) ett eller flere bolag bildas, deruti ej mindre inländska än utländska män lemnäs frihet att deltaga genom teckning för en eiler flera till innehafvaren ställde aktier, lydande å det af sökanden i sådant afseende föreslagna, eller annat belopp, som kan finnas lämpligt, och derest genom sådan teckning erforderlig kapital-styrka blifver att påräkna, samma bolag, antingen gemensamt eller efter den fördelning, som af omständigheterna påkallas, må undfå den nu sökta rättighet att, under loppet af tjugu år från nästa års början, på sätt och i den ordning, som den underd. ansökningen innehåller, samt å deruti för hufvudbanorna och sidolinierna angifna sträckningar, anlägga jernvägar i Sverige, med vilkor likväl att, innan vederbörlig oktroj derför, eller erforderliga förordnariden om jords afträdande meddelasJ till K. M. skall, jemte anmälan om hvad i afseende A bolags bildande och försättande i verksamhet blifvit tillgjordt, samt om beloppet af aktieteckningen, i wulerd-.het ingifvas fullständiga planer och kostnadsförslag för hvarje huf vildoch sidobana, upptagande bredden af banor ne och af den mark, sorn erfordras, äfvensom, hvad sidobanorna beträffar, om och hvilka deraf till en början beräknas endast för forsling med dragare; och skall derjemte bifogas en noggrann beskrifning af den mark, hvarå jernvägartie skola framgå, samt uppgift om och hvilken öf verenskommelse med jordegarne angfde marks afträdande kunnat träffas; börande handlingar ne härom vara till K. M. ihgifha innan slutet af år 1847, vid påföljd, om sådant underlåtes, att den meildeldta rättigheten i af seen - de å den eller de jernvägar, för hvilka underlåtenheten egt rum, komme att förfalla.