Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:t förklarat sig vilja med nådig pröfning af det ingifna förnyade taxeförslaget låta anstå, till dess Rikets Ständer meddelat sitt beslut i anledning af denna E. K. Majlis proposition. Hvad sålunda uti denna fråga förekommit och de uti den Kongl. Propositionen åberopade handlingar i öfrigt innehålla hafva Rikets Ständer tagit i öfvervägande; och då, enligt hvad omhuden för Ölands innevånare enhälligt förklarat och de i ämnet hörda embetsmyndigheter sammanstämmande vitsordat, den lifliga rörelsen mellan Öland och fasta landet vid Calmar svårligen kan på ett tillfredsställande sätt ombesörjas, om icke några under allmän uppsigt ställde fortskaffningsanstalter framgent blifva dervid att tillgå, har nödvändigheten synts fordra, att de för sådant ändamål inrättade färjeplatserna vid Röhälla, Färjestaden och Beijershamn fortfarande bibehållas, med rättighet för deras innehafvare att uppbära färjeafgifter enligt af E. K. Maj:t fastställd taxa. Men då emellertid detta behof bör kunna uppfyllas, utan att, på sätt hittills egt runi, hinder läggas i vägen för enskilde strandegares frihet att hvar i sin mån bidraga till den allBih. lill R. St. Förslag tilt anderd. Skrifvelse lS:o '167. manna rörelsens underlättande, finna Rikets Ständer angeläget, alt, enligt den i detta hänseende i orten allmänt uttalade och af embetsmyndighelerna jemväl förordade önskan, de inskränkningar i nämnda rättighet, som innefattas uti ännu gällande vitesförbud, mätte varda af É. K. Maj:t undanröjda. Huruvida åter bidrag af statsmedel skäligen bör beviljas till ersättning för den minskning i inkomster, som fraktfartens frigörande skulle medföra för innehafvarne af ifrågavarande färjeplatser, hafva Rikets
N:o 157.) S. A. K. 1 anledning af Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 21 Februari 1835, deri Rikets Ständer framställt ålskillige förslag till ändringar i Förfa tillingarne, rörande bergsoch jernhandteringen i Riket, åsyftande en öfvergång till en friare tackjernshandel och smidesLillverkning, genom bortta^ gande af flere onyttige band, hvilka voro hinderliga för jernhandteringens utveckling och ändamålsenliga bedrifvande i stort, har E. K. M., genom Nådig skrifvelse den 4 April nästlidet år, täckts meddela Rikets Ständer de åtgärder, hvilka E. K. M., i afseende å smidesrätten, funnit godt vidtaga, med förklarande, att K K. Sig få inhemta, hvad Rikets Ständer, för deras del, anse i detta ämne ytterligare böra tillgöras. De Författningar rörande jernhandteringen, som under senare åren blifvit vidtagne, och de verkningar, som deraf visat sig, vittna fördelagtigt om den omsorg, som varit egnad åt denna landets hufvudnäring och om den förkofran, som under tiden vunnits; men deri innefattas dock, enligt Rikets Ständers tanke, endast en förberedelse till den fullkomnad, som eftersliäfvas och en häntydning på medlen att upphinna målet.
Som det ifrågavarande arbetets utförande, för hvilket kostnaden blifvit be räknad till 24,000 R:dr, påkallas ai tillökad rörelse dels i följd at vestra stambanans fullbordande, dels af andra omständigheter, samt behofvet deraf blifvit af Styrelsen för allmänna Vägoch Vattenbyggnader behörigen vitsordadt, hemställer Utskottet, 27:o. att Rikets Ständer måtte, på sätt motionären begärt, bevilja staden Askersund ett anslag utan återbetalningsskyldighet af Aderton tusen (18,000) Riksdaler, för att användas till utvidgning af hamnoch lastage-platsen vid nämnde stad, i enlig het med den derför uppgjorda plan, under förbindelse för staden att bestrida den kostnad, som utöfver anslagsbeloppet för ändamålet erfordras. Enligt hvad Riksdagsfullmägtigen E. G. Rudberg från Calmar län uti en inom Bonde-Ståndet väckt motion (N:o 82) anfört, lida Ölands nordligaste socknar stor brist på kommunikationer. Deras produkter, spanmål och sandsten, måste nemligen, för att afyttras, forslas antingen landvägen sex mil till Borgholm eller ock på båt direkte till fasta landet. Landtransporten vore dock alltför kostsam och sjötransporten, som, till följd deraf, mest måste begagnas, medförde, i brist på lämplig hamnplats, ofta stora förluster, enär icke blott båtar och last, utan älven menniskolif härigenom förspilldes. På grund häraf har bemälde motionär föreslagit, att Rikets Ständer måtte anslå ett belopp af 10,000 R:dr att, efter förutgången undersökning, användas till en hamnanläggning å tjenlig plats inom Högby eller Böda socknar på Öland. Utskottet, som funnit denna framställning vara grundad på ett verkligt behof och derföre förtjent af uppmärksamhet, anser dock att, i händelse Kongl. Maj:t, efter vederbörlig undersökning, skulle finna den af motionären afsedda hamnbyggnad böra med statsbidrag befrämjas, tillgång dertill bör kunna beredas genom anvisande af medel från den fond, som Utskottet föreslagit må till understöd för dylika företag ställas till Kongl. Maj:ts disposition.
Utdrag a/ Protokollet öfver Civiiärenden, hållet inför Hans Majit Konungen i Stats-Rådel å Stockholms Slolt den 25 November '1862. Närvarande: Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern, Friherre De Geer. Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström. Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt. Grefve von Platen. Lagerstråle. Malmsten. Thyselius. Bredberg. Thulstrup och Reuterskiöld. Chefen för Civil-departementet, Statsrådet Lagerstråle, föredrog i underdånighet: 24 Kongl. Maj:ls Nåd. Proposition M 46. Slutligen uppläste Föredragande Departeraents-chefen likaledes till justering följande, i enlighet med Kongl. Maj:ts, uppå Stats-Rådets enhälliga tillstyrkande, förut fattade beslut, uppsatta förslag till nådiga Propositioner till Rikets Ständer, nemligen: 2:o. angående statspension åt Chefen för Statens jernvägsbyggnader, Öfversten m. m Friherre Nils Ericson; Och behagade Kongl. Majit, uppå Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, i nåder gilla ofvanberörda förslag, samt förordna att, i enlighet dermed, nådiga Propositioner, af den lydelse bilagorna Litt. och D. vid detta Protokoll utvisa, skulle till Rikets Ständer afgå. Ex protocollo Ollo W. Seippel. Ank. till Exp.-Utsk. den 28 Nov. 1862, kl. 2 e. m. A angi. Maj.ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, om anskaffande af medel till jernvägsbyggnader; Gifven Stockholms Slott den 25 November 1862. I den nådiga Propositionen om Statsverkets tillstånd och behof har Kongl. Majit antydt, att, sedan alla af Kongl. Majit för nästa statsregleringsperiod då äskade anslag blifvit af Statsverkets påräkneliga tillgångar bestridda, dessa sednare komma att lemna ett Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition JY! 46.
Vill man förfara, efter denna regel, vid den ifrågavarande organisationen; så måste första åtgärden blifva: att ställa hvärje ärende och Sak på sin rätta plats och använda hvarje kraft der den, enligt sin natur, säkrast verkar; och detta utgör, om jag icke bedrager mig, hufvud - charakteren af hvarje Samhällsteform, större eller mindre. Den värde ledamoten har omnämnt, vigten af Stats-magtetnas rätta fördelning och afvägning; om faran deraf att lemna för mycket ät Domaremagten, och huruledes den - 239 fia vanligen stått orubbad af politiska hvälfttingar, såsom skyddad af former , hvilka göra henne svår att åtkomma in. m. Det torde , i anledning deraf, icke behöfva erinras, att ingen fråga nu arom Stats-magternas fördelning, sådan den i Stats-läran föreställes, emedan detta måste anses undangjordt i Grundlagen Den egenteliga frågan är, ait förflytta åtskill ige rättsfrågor till Domare-magtens område, dit de efter rätts-grundsatser höra, från de administrativa myndigheterna, hvarunder de origtigt blifvit lagde. Genom en slik öfverflyttning gör man ingenting annat och ingenting mera, än hvad allmänna tänkesättet påkallar: Man ger, nemligen, helgd och gällande kraft åt en bestämd rättsgrundsats. Jag mägtar icke se något för samhället vådligt Uti den föreslagna rättsfrågornas afsöndring från Förvaltnings-verken, hvilka kunna hafva annat att sköta än Domare-göromål; och jag skulle med skäl beklaga det samhälle, till hvilket jag hörer , om dess inneboende anda och kraft vofe så ringa, att man icke kunde förflytta några enkla rättsfrågor till Domaremagten, utan att genast föreställa sig revolutionära faror. Jag lemnar derhän om Domare-magtens missbruk föranledt de suckar och tårar, hvarom den värde Ledamoten talat. Skulle så vara, ber jag att få vädja tilt historiens vittnesbörd, huruledes en noga vidräkning i den delen skulle komma att slå ut för de öfrige Statsmagterna.
En activ man, som behöfver använda all omtanka till sin och sin familles bärgning och förkofran, kan nu mera ej med framgång tillhandla sig egendom, med en del lånta penningar af lättjans eller ock overksamhetens hand, som ej sällan overksamt, och till Statens ringa båtnad, nöjt sig med blotta uppfyllandet af menskiiga behofven, och utan afseende på tidernas vundna upplysning, föga odlar den tacksamma jorden, eller uppbär förfäders samlade rentor, i sanning ganska lätt för den som äger tillräcklig förmögenhet. Bestämdes skyldigheten, att ovillkorligen uppgifva intecknade lån, vunnes ock den säkerhet, att i beskattningsskyldigh t råka penningemannen, som så länge förgäfves varit eftersökt, och i så fall billigt, att lör erhållenjsäkerhet, en skatt till Staten Den 19 April. e. m. 579 ör erläggas: vi minnas ännu de tider, då inecknadt capital ej rentade mera än 5 procent, ehuru lagliga rentan var 6 för ioo:de} efter min tanka är ett helt annat förhållande i afseende på disponibla och rörliga capital , de kunna ej med säkerhet skattläggas, utan att bördan ändå drabbar låntagaren. Förmögne och Tjenstemän äro nu de, som draga största tyngden af skattskyldigheten} de förstnämnde böra göra det, de sistnämnde alldeles icke, i annat fall, än för enskild förmögenhet och capitations-skatt} ty att gifva med ena handen och återtaga med den andra, synes involvera en orimlighet: massan af de skattande är således ett ringa antal, och skatten i följe häraf svår att indrifva, och ännu svårare att fördela och bestämdt beräkna. 1 forntiden skattade hvarje arbetsför man och qvinna till Staten j i capitationseller skydds-afgift, vissa dagsverken om året} dessa dagsverken evalverades i penningar, efter hvarje orts Markegångs-pris} häraf uppkom en jemnhet i Statsinkomsterna, emedan Markegångs-dagsverket innefattar beräknadt pris på alla de varor, som för en man eller qvinna äro behöfliga, och således ej beror af stigande eller fallande penningeoch varu-värde.
Det löser frågan om nationalrepresentationens sammansättning med rättvisa för alla, utan orättvisa mot någon (ty eganderättens rätt är icke här den rätt som bör tillämpas); det uppställer skyddande och, enligt min uppfattning, betryggande garantier mot vådorna af opinionens tillfälliga vexlingar och de enskilda intressenas öfvertag, utan att dock inrymma något af de elementer, som fostra split och fördomar; det befäster konungamaktens styrka genom sin egen moraliska kraft, utan att rubba eller göra intrång på representationens grundval af allmänt förtroende; det fullbildar våra samhällsinstitutioner-till ett organiskt och harmoniskt helt, samt slår härigenom på en gång djupa rötter i en nationel jordmån, som i fornsvensk häfd eger vittnesbördet om sin kraft. Då förslaget likväl, det oaktadt, icke utestänger alla möjligheter utaf tänkbara faror, så delar det häri ofullkomligheten af allt menskligt verk; men det folk, som erkänner denna de menskliga tingens ofullkomlighet, vet ock att göra sig äfven denna till styrka genom att sätta sitt hopp till Gud. Så är Sveriges Konungs, så är Svenska folkets sed. Den seden skall ock kröna läderneslandets lycka under dess nya författning. En mängd ledamöter yttrade härtill bifall. Gr. von Platen, Baltzar; Af mer än en anledning torde jag kunna våga hoppas på R. o. Ad:s öfverseende, om äfven jag, utaf förevarande frågas vigt, löranledes yttra mig, innan jag alger min röst vid det beslut vi snart gå att fatta. Det vore lika beklagligt som oväntadt, om någon i en fråga af så vigtig beskaffenhet, som den om antagande af K. M:ts Den 6 December. 323 förslag till en förändrad R. 0., skulle fatta sitt beslut utan en allvarlig granskning, och en sådan har äfven jag sökt att egna deråt, och jag är skyldig sanningen att erkänna, att några af deruti förekommande bestämmelser äro af den beskaffenhet, att om, hvilket ingalunda varit nyttigt för det allmänna, det varit öfverlemnadt åt mig att uppgöra ett förslag, dessa erhållit en annan form och betydelse.
Preste-slåildels beslut angående lärarestalen vid Malmö läroverk, i hvilken händelse äfven denna fråga blefve genom tre Stånds beslut, jemlikt 69 § Regerings-lormen och 75 § Riksdags-ordningen, afgjord. 13:o Vidare är af Utskottet å 45:le sidan föreslaget, att, jemte andra läroverk, det i Christianstad skulle erhålla en lärarestat af l Rector och 7 Colleger. Vid föredragning af della förslag hafva Presteoch Bonde-stånden detsamma bifallit, hvaremot Ridderskapet och Adela samt Borgare-ståndet uppflyttat nämnde läroverk bland de högre elementarläroverken och bestämt lärarestaten, Ridderskapet och Adeln lill 1 Rector, 3 Leclorer och 8 Adjunkter, samt Borgare-ståndet till 4 Leclorer och 8 Adjunkter. Varande likväl, i anledning af sedermera skedd inbjudning af sistnämnda Riks-stånd, dess beslut i frågan jemväl antaget af Presteoch Bonde-stånden, hvarigenom lärare-staten vid ifrågavarande läroverk således skulle komma att beslå af 4 Lectorer och 8 Adjunkter Sorn emellertid genom sammanstämmande beslut af tre Riks-stånd, hvaribland äfven Presteoch Bonde-stånden, förut är afgjordt, alt för de högre elementarläroverken ständige Rectorer skola å stat uppföras, mäste Utskottet antaga, att sistnämnda tvä Riks-stånd, som bifallit den i förevarande fråga al Borgare-ståndet gjorda inbjudning, utan att sätta detta beslut i närmare öfverensstämmelse med dem, dessa Stånd förut lättat, härmed alsell antingen att en af de 4 Leclorer, Borgare-ståndets beslut upptager, tillika skall vara ständig Rector, eller att utöfver nyssberörde antal Leclorer en särskild Rector skall anställas. Utskottet har derföre funnit sig böra lill Presteoch Bonde-stånden hemställa, att dessa Stånd behagade förklara sin mening om rätta förståndet af deras beslut i förevarande fråga. 14:o Likaledes hade Utskottet föreslagit, att för läroverket i Norrköping en lärarestat af 1 Rector och 7 Colleger skulle antagas.
Transito-afgiftens beräkning. afgiften. 750 Lisp. 1 Alon, Romersk 1 Lisp. — 4 8 5oo Skålp. Anis ^ * . • 1 Skålp. 1 5oo B:dr v. Apotlieksvaror, enkla Medicinalier, i Taxan ej specificerade • • 100 R:dr v. 1 750 Lisp. Aska, Pott-, rå, vallad eller oraffi nera d 1 Lisp. 2 200 Lisp. calcinerad och rålli nerad 1 Lisp. — 1 — a5 Skålp. Band, Siden, Sammets • • 1 Skålp. — 8 — 11\ Skålp. andra slag • • 1 Skålp. — 16 — 200 Skålp. Ben, Elfenoarbetadt 1 Skålp. — • 2 10 Skepp Bly, oarbetadt 1 Skepp. — 24 — to Skepp. Blår, Hampoch Lin , 1 Skepp. — r 2 — 4oo Skålp. Bomull 1 Skålp. — - 2 Bränvin: i5o Kannor Cognac, Geniévre, Rumm «• 1 Kanna — 1 — 80 Kannor Ari 1 Kanna — 1 — 100 Skålp. 1 Skålp. 9 5oo Skålp. Caffe 1 Skålp. 2 100 Skålp. Canel och Cassia Lignea * . 1 Skålp. 7 200 Skålp. Corinter ... 1 Skålp. j 5oo Skålp. Tenkol • .• 1 Skålp. 1 Fisk: 5o Tunnor saltad. Sill i tunnor . m v 1 Tunna — ■ 3 — 4ooo Lisp. torr, Gråsidor eller Sej * 0- 1 Lisp. 8 Färger: 1 Skålp. 1000 Skålp. Blyhvitt • • 1 20 Skålp. Cochenille .. 1 Skålp. —' 5 — i 100 Skålp. Indigo ... 1 Skålp. — 2 — 600 Skålp. Gryn: Ris ...
Alt det är en ledamots rättighet, att få sina anföranden kommunicerade med MedSt:n, då dessa anföranden äro af den beskaffenhet, att de böra till Utsk. remitteras eller äro att betrakta såsom reservationer emot ett fattadt beslut, är temligen tydligt, men hvad, som icke finnes på något ställe i grundlagen föreskrifvet, är rättigheten för en talare, att få sina anföranden kommunicerade med MedStm, då dessa anföranden icke äro af den natur, att de böra remitteras till Utsk., eller äro att anse såsom reservationer emot fattade beslut, utan snarare såsom förskottsvis afgifna yttranden i en ännu icke föredragen fråga. Jag anhåller derföre vördsamt, alt R. o. Ad. måtte låta beslutet i kommunikationsfrågan anstå, intill dess R. o. Ad. beslutat öfver det StatsUtsk:s betänk., sora i Gr. von Plåtens anförande omförmäles. Någon olägenhet af ett sådant upskof kan icke upkomma men de formella svårigheter hvilka nu förefinnas blifva derigenom undanröjda. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag vill afstå från allt yttrande i sjelfva frågan, såvida Hr Frih. o. Landtm, täckes framställa den propos., Gr. Lagerbjelke föreslagit, nemi. alt R. o. Ad. upskjuter sitt beslut i kommunikationsfrågan intill dess SlalsUtsk:s betänk, i hufvudsaken förekommer. Anser sig Hr Frih. o. Landtm, icke böra framställa en sådan propos., anhåller jag att återfå ordet. I anlcdn. häraf yttrade II. Ex. Hr Frih. o. Landtm., alt det icke tillkom honom att framställa någon propos. innan R. o. Ad. förklarat öfverläggningen vara fulländad. Gr. Horn: Jag kan icke fatta, huru Gr. von Plåtens anförande kunnat upföras på föredragrlis-listan såsom eli serskildt ämne. Jag var icke i Ståndet tillstädes, då delta anförande afgafs, men jag föreställer mig, alt Gr. von Plåtens skäl varit, alt han i egenskap af 152 Den 21 Juni.
Att detta jemväl härrör af folkökningen, kan väl icke motsägas; irnen man tror sig äfven med säkerhet kunna påstå, att lindring uti de stränga bud gamla lagen stadgade för öfverträdelser, gjort allmänhetan mindre skuggrädda för i synnerhet gröfre brott, för hvilkas försonande förbrytaren merendels kan påräkna lindrigare bestraffning. Långt ifrån att klandra en sådan lindring eller att anse den oförenlig med den stegrade bildning och upplysning, hvarpå tidehvarfvet rättmätigt gör anspråk, vill jag härmed endast hafva antydt den åsigt, att all ändring eller lindring i strafflagarne vore äfventyrlig, innan man beredt nödige anstalter för verkställighet af nya påbud, eller slaten föranstaltat om de häkten och Femärs-JJeriitlelse fr. Malmöhus Län 5 30 fängelser, som för nya slraffsystemer äro oumbärliga, samt allmänheten kommit till den bildningsgrad, alt den kan uppfatta straffets förhållande till brottet. Malmö Landskansli den 28 Juni 1844. F. S. POSSE. Eberhard Quensel. C. G. Bråkenhielm BEFALLNIJN GSHAFVANDES UTI Christianstads IL ä n TILL KONGL. MAJIT i underdånighet cifgifne FEMÅRSBERÄTTELSE för Åren 1839, 1840, 1841, 1842 och 1843. STOCKHOLM, 1844. TRYCKT HOS P. A. KORSTEDT & SÖKER, Kongl. Boktryckare. -laCL .lodad b/n htw, H**- t«r iarfJni iiu-;«9.vife .^*-' -.jdl). 3c yr. - s„tr : ■ V-4‘ 'C11 &ÄM <!'" 15 : -iadUä.
Jag ingår icke i pröfning af frågan, om Carlbergs KrigsAcademie bör upphäfvas eller ej; men bestämdt vågar jag yttra min öfveidygelse om nyttan deraf, att Lärare 1 Krigsvetenskapen vid Academierne anställas; hvarvid jag såsom skäl får anföra, att ett Universitets benämning synés förutsätta, att undervisning i alfa ämnen der bör meddelas, och att^ då, enligt Friherre Björnstjernas beräkning, antalet af de från Carlberg årligen utgående Cadetter endast utgör ungefär fjerdedelen af de i Arméen till lands och sjöss inträffande vacancer, synes det vara af största vigt, att de öfrige tre fjerdedelarne af den personal, som skall ersätta de uppkomne ledigheterne, må vinna nödig vetenskaplig bildning. Jag vågar äfvert yrka, att man vid vära lägre Läroverk icke förgäfves söker de kunskaper, som i KrigsAcaderniens lägre classer meddelas. Jag vill icke uppehålla mig vid ett redan anmärkt misstag, då Herr Friherre Björnstjerna yttrat, att vid Apo« logist) Den 2r Maji J, m. 353 IogistSkolorne all Mathematisk undervisning saknas. En blick på 1820 års Skolordning, usta Sectionen, 6 Capitlet, 3 §. skall tillräckligen visa, att i dessa Skolors högsta afdelning, en nästan fullständig kännedom af Mathematikens elementer kan vinnas. Friherre Björnstjerna har äfven nedsatt graden af de studier, som vid TrivialSkolorne äro möjliga, då han antagit, att den för afgång från nyssnämnde Skolor bestämda kunskap, icke är större, än den, sorn fordras till inträde vid KrigsAcädemien. Detta kan vara förhållandet med enskilta läroämnen, men icke i afseende på kunskapen i hela sin vidd. Hvad Gymnasierne angår, har Herr Friherre Björnstjerna funnit dem egenteligen åsyfta beredandet af Theologisk lärdom. Detta kan jag icke medgifva. Latinska Språket utgör det undervisnings-ämne, åt hvilket den mesta tid vid Gymnasierne ägnas.
Man har sagt, att den Svenske man, sorn nämnes till ståthållare i Norige, derigenom skulle bli Norsk embetsman och Norsk undersåte samt vore ansvarig inför Norska lagar och domstolar. Men om än jag ej vill bestrida, att en Svensk ståthållare i Norige, så länge ståthållareskapet varar, är Norsk embetsman, så följer icke deraf att han är Norsk undersåte, ty J skolén veta, mina Hrr, det är ingen småsak att blifva Norsk undersåte; dertill fordras, enligt 75 g Noriges Grundlov, ingenting mindre än Storthingets bifall — ett stadgande, utan tvifvel tillkommet hufvudsakligen för att förekomma, att icke Unionskonungen skulle kunna naturalisera Svenskar och insätta dem till embetsman i Norige; och den omständigheten, att det undantag blifvit gjordt i afseende på riksståthfillaren, att dertill kunde nämnas äfven en Svensk, utan att vara naturaliserad. bevisar just motsatsen af påståendet, nemligen att en Svensk riksståthållare icke är att betrakta såsom Norsk undersåte. Och att en Svensk undersåte, som i Norige förbryter sig mot det landets lagar, ställes till ansvar och dömes efter Norsk lag, lärer väl icke vara mera abnormt än att en Norrman, som begår förbrytelse i Sverige, åtalas och dömes efter Svensk lag. Efter mitt förmenande förbehöll sig Sverige vid afslutandet af föreningsfördraget 1814, att i Norige kunna tillsätta en ståthållare af den helt naturliga anledning att, då Norige, för bevakandet af både sina egna och Unionens angelägenheter, alltid skall hos Konungen här i Sverige ega en statsminister och två statsråd. Sverige jemväl skulle kunna hafva en representant i Norige, nemligen en ståthållare för att bevaka dess unionella intressen och vara i tillfälle att stå på Sveriges rätt och bästa samt hos Konungen anmäla hvad som i detta hänseende kunde ifrågakomma till Sveriges förnärmande. Att en sådan Sveriges rätt skulle vara utan vigt eller likgiltig, kan jag icke medgifva.
Departements-chefen, på grund af nu antydda, i Stats-Rådsprotokollet närmare utvecklade skäl, ansåge: att cn offentlig öfver folkskolans område sträckt skol-undervisning för hela den qvinliga ungdomen hvarken vore önskvärd eller för närvarande möjlig att åstadkomma: — att följaktligen ett fullständigt förslag till ordnandet af en sådan undervisning, åtminstone för det närvarande, ej voro af behofvet väsendtligen påkailadt, men deremot skulle verka menligt, om det, såsom sannolikt vore, framkallade å ena sidan anspråk, som ej kunde tillfredsställas, å den andra motvilja äfven för sådana åtgärder, hvilka man skulle vara benägen att, i och för sig betraktade, erkänna såsom både nyttiga och möjliga att verkställa; — att det ändock vore Statens både fördel och pligt att äfven åt den qvinliga ungdomens bildning egna sin omsorg; men att Staten ej i detta afseende borde göra annat eller mera, än hvad som vore ytterst nödvändigt och öfverskrede enskildes, vare sig personers eller kommuners, förmåga — hade Departements-chefen i underdånighet tillstyrkt Kongl. Maj:t att för närvarande gå den af Rikets Ständer framställda önskan till mötes endast så till vida, som densamma afsåge vidtagandet af åtgärder för bildandet af lärarinnor, helst behofvet af en fullständig läroanstalt för detta ändamål länge varit känbart och öfverk lagad t. De olika slag af bildningsanstalter, som i sådant hänseende syntes med ledning af fremmande länders föredöme och erfarenhet kunna ifrågakomma att här inrättas, vore antingen ett så kalladt Seminarium, der undervisning meddelas i de för en lärarinna nödvändiga kunskapsarter, utan att lärjungarne i öfrigt äro vid skolan fästade, eller ett Institut för lärarinnor, så ordnadt, att åtminstone ett visst antal lärjungar vid anstalten åtnjuta bostad och föda, samt att undervisning der meddelas ej blott i bokliga kunskaper, utan ock i musik, teckning, målning och finare handarbeten, hvarjemte de äldre lärjungarne genom deltagande i de yngres undervisning förberedas till sitt blifvande kall såsom lärarinnor; — kunnande, i livilketdera fallet som helst, med fördel en modellskola för barn med inrättningen sättas i förbindelse.