Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Emot detta förslag möta följande inkast: 1:0 att räntan är lika hög som den högsta lagliga, hvarigenom ingen lindring i räntevilkoren uppkommer för Låntagare, som med sådant lån omsätter gammal skuld; 2:0 att den korta Lånetiden och den på en gång inträffande återbetalningen af hela Capitalet icke medgifva Låntagaren att så småningom af sparade öfverskott på sina inkomster afbörda sig sin skuld; och 3:0 att, då Bankens upplåning är ställd på Inrikes tillgångar, som kunna erbjudas den för längre Lid, en sådan upplåning svårligen kan verkställas, utan att i samma förhållande minska de öfriga Lånetillgångar, som varit för näringarne tillgängliga, hvarigenom, på det hela räknadt, genom denna uppoch utlåning ingen ny tillgång beredes. Då på dessa skäl Utskottet anser det gjorda förslaget icke innebära de vilkor, under hvilka Utskottet trott nya Låneutvägars öppnande för Rikets Fastighetsegare vara gagneligt, tillstyrker det Rikets Ständer att låta ifrågavarande förslag järfalla. Sedermera har Utskottet till pröfning företagit ett annat inom detsamma väckt Banco-Uttku Betänkande, N:o gs. Si och till sina detailer utarbetadt förslag, tillstyrkande: att låta Banken upptaga ett utrikes Lån af 2 Millioner Rdr Hamburger Banco , för att åter utlåna ett motsvarande belopp i Svenska Banco-Sedlar , emot pant af fastigheter, under förbehåll, att upplåningsvilkoren trygga Banken emot ali förlust, och utlåiningsvilkoren stål las så, att Låntagaren kan, genom årligt erläggande af 6 procent, (1eller nu lagliga Ränta') i sammanräknad Ränteoch Capital inbetalning, efter ett visst antal af år afbörda sig hela deri ingångna skulden. Då Utskottet till det hufvudsakligaste godkännt detta förslag, så får det nu vördsamt underställa Rikets Ständers upplysta pröfning den granskning af skälen för och emot, som bestämt detta Utskottets godkännande. Fördel arne af det gjorda förslaget kunna sammanfattas under följande 5 punkter: 1:0 Tillfälle för Fastighetsegare att emot lindrigare ränteoch beta/ningsvilkor omsätta en betydlig del af gamla skulder. Det föreslagna utrikes
Man fann snart, ali hälften af jorden, begagnad till åker, lemnade långt rikare skörd än förut, och att den andra halfparten, besådd med gräsväxter, lemnade en förut saknad tillgång till godt foder och ett rikt bete, samt alt vallning eller tjudring af kreaturen dessutom kostade långt mindre än gärdesgårdarnes underhåll, och lära äfven de mindre jordbrukarne i Skåne i allmänhet borttagit gärdesgårdarne inom egna områden. Om man nu värdar sina kreatur inom egna gärden, framträder ännu skarpare orimligheten deraf, att nödgas stänga i den vtlre gränsen af egorna för att vara fredad för grannens fä; börande det icke eller lemnäs oanmärkt, att genom vallning lemnäs den halfvuxna ungdomen ett tillfälle till arbetsförtjenst, som för den fattige ofta är ganska välkommet.» »Den, enligt hvad nu torde vara ådagalagdt, af rättvisa och nytta lika högt påkallade förpligtelse till sådan vård om hemdjur, att de ej göra skada å annans egor, är ej eller nu för Svensk lag alldeles främmande. Den är för vintertiden stadgad genom Kongl. Förordningen den 6 Oktober 1815, och hvad i detta hänseende för lagstiftningen återstår, är således egentligen ej annat, än att till öfriga årstider utsträcka denna förpligtelse.» »Voro således de lokala förhållandena inom landet lika, kunde antagandet af ifrågavarande grundsats såsom gemensam egofrids-lag för hela landet utan tvekan tillstyrkas.» »Nu är förhållandet likväl icke sådant. Landet omvexlar med slätter och skogar; och dessa omvexlingar ligga hvarandra så nära, ingå så uti hvarannan, alt det icke eller är möjligt uppdraga någon bestämd gräns emellan slättland och skogsbygd. På slättlandet förekomma nemligen skogstrakter och i skogsbygden stora slätter. Häraf kommer ock den svårighet man funnit att tillämpa särskilda egofrids-lagar för skogsbygd och slättland. Om således den löreslagna egolrids-lagen är fullt ändamålsenlig och tillämplig å slättbygden, men deremot icke är lämplig i skogstrakter, hvilket hvar och en lärer inse och erkänna, kan den följaktligen icke antagas såsom gemensam lag för hela Riket.
Denna person har varit Konsistorie-Notarien, som, ursprungligen ämnad alt såsom Dom-Kapitlets Arkivarie oeh Sekreterare, ansvara för dess protokoll, sedermera, i dea mån ökade behof förorsakat förökade anspråk på Dom-Kapitlens verksamhet, efterhand dessutom blifvit iklädd egenskapen både af Kamrerare och Räntmästare, oberäknade de skyldigheter honom åligga såsom Ephori Sekreterare, i fråga om Elementar-Läroverkens angelägenheter, För honom åtminstone var det oundgängligen nödvändigt, att han af sjelfva tjernsten skulle finna sitt uppehälle och sin utkomst, helst vid de flesta Dom-Kapitel denna tjenst nu är så beskaffad, att han omöjligen utan biträde, som han sjelf måste aflöna, kan den sköta. Först på — 349 — på sed naste år har dack Staten börjat att, af sin amede], till beredande af (Irinia Konsistorie-Notarieraies utkomst något väsend tligare bidraga. Dm förmån, som i 168'] års Förordning är deni rnedgifven, såsom ersättning för deras der utstakade skyldigheter såsom Arkivarier och Protokollsförande, består i • rättigheten till lösen for de vid Embetsverket utfärdade expeditioner och fullmakter; — i förra hänseendet numera lill största delen bestämd genom Kongl. Expeditionstaxan, i det sednare ännu efter så manga år alldeles obestämd. Såsom EforatsSekreterare, har Konsistorie-Notarien härstädes, från längre tider tillbaka, åtnjutit 61 Tunnor kronotionde, ålskillige andre lära ock hafva af fordno åtnjutit dylika, ehuru mindre, anslag för denna befattning; men allmänt bestämdes icke dessa arfvoden förr än vid sednaste lönereglering för Elemeotar-Läroverken, då, enligt 183 r års Interims-Stat, hvarje Konsistorie-Motarie, sorn ej redan ägde dylik lön på stat, erhöll 3o Tunnor efter 6 Rdr Banco per tunna, eller 180 Rdr årligen. Detta är det enda bidrag, som Staten lemnar för dessa ansvarsfulla tjensters uppehållande.
Bergströms från Skaraborgs län motion, angående inskränkning i s. k. skojares och hästhandlares kringstrykande i landet; 20:o Jan Samuelsons från Calmar län motion, angående afgifter till fattigförsörjningen och skolors underhäll; 21:o Johan Johanssons från Östergöthlands län motion, angående förändring i förordningen om fattigvården; 22:o Nils Strindlunds från Vester-norrlands län motion i samma ämne; 23:o Jonas Peterssons från Calmar län motion, om ändring i 10 § 1 och 2 mom. af fattigvårds stadgan; 14:o Jan Samuelsons från Calmar län motion, angående marin-soldalers permitterande m. m.; 25:o Magnus Månssons från Östergöthlands län motion om hästafvelns förbättrande; 26:o Anders Jonssons från Westmanlands län motion om utvidgad smidesoch vågförings-rätt; samt Lades lill handlingarna en af herr Rciäfj Leonard Fredrik_, hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln väckt, Bonde-ståndet communicerad motion, angående utarbetande af förslag till en författning, hvarigenom nu gällande lag i hvad den förer stöld, förfalskning m. ra. utbytes mot nya och mera fullständiga stadgandet). S. D. Föredrogos och remitterades tili Stats-utsköttet ingifne anföranden af: 120 Prot.-utdrag den 29 December 4847. Petter Jönsson från Jönköpings län, rörande tackjerns-tillverkningen, samt Lars Gezelius från Stora Kopparbergs län, angående folkskolelärares pensionering. S. D.
De mer exalterade nöjde sig icke ens dermed; Rousseau ville gå tillbaka ända till det ursprungliga naturtillståndet. Dessa litteratörfunderingar, som under Ludvig XV hårdt förföljts, började man nu finna lika oskadliga som spirituela. Den beskedlige Ludvig XVI var nog välmenande, fast han drogs hit och dit af två motsatta inflytelser, reformvännernas och hofkretsens. De förre experimenterade smått med nämnda funderingar i sina försök att utreda den allt outred-ligare finansiela härfvan, den senare fann i dem intressanta ämnen för » salongsliberal » konversation. Sålunda kunde den förut bannlyste Voltaire nu från alla håll helsas medjublande hänförelse (jämför, mutatis mutandis, Ibsens mottagande här i Stockholm) vid hans besök i Paris (1778), der han dog midt under triumfens berusning. Regeringen gick in på att understödja den nordamerikanska frihetskampen; de der frihetsidéerna voro ju praktiskt » oskadliga », men genom att bistå uppresningen skulle man försvaga Englands kolonialmakt. Markis Lafavette hade sjelf farit öfver till Amerika för att deltaga i kampen; han återkom, fullständigt vunnen för de der idéerna och besluten att arbeta för deras förverkligande äfven i Frankrike. Abbé Talleyrand hade på egen bekostnad utrustat ett kaparefartyg för deltagande i samma kamp och skattade sig lycklig öfver att i Paris hafva gjort personlig bekantskap med Voltaire. Men idéerna visade sig kunna praktiskt förverkligas; på grundvalen af de ur filosofien deducerade » mänskliga rättigheterna » och Montesquieus samhällsteorier reste sig den nordamerikanska republiken, erkänd genom 1783 års fredsslut. » Charmant, på min ära charmant! » jubilerade hofmännen; sa-longskonversationen hade fått briljanta ämnen, och någon fara kunde man ej varsna, ty Amerika låg ju så långt aflägset. Förnäma herrar och damer koketterade på allt sätt för den gamle vördnadsvärde Franklin, så länge han som den späda republikens sändebud uppehöll sig i Versailles. Man kunde emellertid i de högsta kretsarne ej undgå att märka, huru farlig hans närvaro ändå var.
Gripenstedt lemnat, och som gick ut på de 10 sista årens medeltal, nämndes en ganska stor summa såsom överskjutande export. Men icke heller med tillhjelp af åren 1853 och 1854 har han fått exporten af råg att motsvara importen af detta sädesslag, som i sin helhet varit större än exporten, utan är det hufvudsakligen export af hafre, hvarmed vi briljera. Gr. Ugglas har frågat, huruvida jordbrukets produkter under sednare åren fallit i pris. Jag bar icke anfört något sådant: men jordbrukarens ställning har i allt läll blifvit under de sednare åren försämrad i följd deraf, att arbetslönernas betydliga höjning i hög grad ökat produktionskostnaden. Vidare har det sagts, med afseende på vårt jordbruks ställning, att, huru mycket än beskaffenheten af våra varor vore klandrad, vi ändock täflade med andra nationer på främmande marknader. Så till vida är uppgiften riktig, att vi hafva sålt spanmål på främmande marknader; men huruvida vi kunna sägas täfla, blir en annan sak. Har jag en vara, sorn jag ej kan magasinera, och är i behof af penningar, måste jag naturligtvis sälja den, äfven om derföre ej kan betingas ett pris, som motsvarar mina rättmätiga anspråk. Den 27 Maj e. m. 525 Ytterligare har man sagt, att vi hafva åstadkommit en ökad produktion af ladugårdsprodukter, och detta är visserligen sannt; men, säger man, då importen i det närmaste varit densamma eller snarare ökat sig till följe af den större konsumtionen, hvilken sträckt sig ut till många individer inom samhället, sorn förut icke haft råd att skaffa sig denna njutning, vöre detta ett förhållande att glädja sig ät. Ja, i sanning skulle jag icke glädja mig deråt, att arbetsklasserna vore i stånd att förskaffa sig flere beqvämligheter och i främsta rummet en bättre föda, så vida nemi. sådant tillkommit i följd af en klokare inhemsk hushållning och af sparsamhet.
Lag och författningar, angående så väl Bouppteckningars som Domares ålliggande vid deras ingifvande till Domstolen innehålla, och att någon vidare föreskrift i desse delar icke är af nöden, samt gillade äfven hvad Utskottet i slutet af betänkandet anfördt. S. D. Nedanskrefne på Bordet hvilande Prot. Utdr. d. 5 Maj l82?- £03 Betänkanden blefvo vid förnyad föredragning af PresteStåndet gillade nemi. Stats-Utskottets N:o 110 angående liqviden af Ministern I. C. Lagersvärds fordran på Genuesiska Lånen. N:o 126 om inköp af Cancelli Rådet Schoerbings afhandling om Skogshushållningen. N:o 127 om inköp af Kronans andel i uppbörden vid Södra Stäket. N:o 128 om användandet af Kronans Tionde Koppar och Jern tili Flottornes behof. EkonomiUtskottets N:o 68 om deltagande i Soldatrotering efter hemmans uppskattningsvärde N;o 69 angående indeldta Infanteriets beklädnad N:o 70 om leverering af torkad säd till Kronans Magaziner N:o 71 om en jemnare fördelning hemmanen emellan af den så kallade Cappellans skäppan BmcoUtskottets N:o 7 angående någon förändring i betal - 8o4 Fröt. Utdr. d. 5 Maj J825. ningsgrunderne för det BancoLån, som till iståndsättande af Uddevalla Stads afbrände publike Byggnader blifvit beviljadt. N:o 9 om förlängning uti tiden för återlösen af i Banken pantsatt Silfver. LagUtskOjttets N:o 30 angående Provincial Medici besigtningar vid tvifvelsmål huruvida död person vådligen omkommit eller icke. N:o 38 om förändradt sätt för författningar» uppläsande i Kyrkorna. Fån VSllofl. BorgareSt ändet. S. D. Föredrogos å nyo och bi föllos följande Betänkanden.
Herr Munck af RosenschöldJag finnér mycken consequence i Utskottets för-, slag, att använda OdlingsLånefonden, blott till understöd för dem, sorn till följd af Skiftcsförfattningarne nödgas utflytta och io8 Den 27 November. inrätta nya bostäder; ty då man å ena si-, dan åtminstone indirect tvingar den af pen11 ingeförlägenhet tryckte jordbrukaren till kostsamma företag, bör man ock å andra sidan bereda honom någon utväg att anskaffa de erforderlige summorne. Jag erka Tinér derföre mycket sammanhang mellan Utskottets förslag i denna del oqh den nya Skiftesstadgan samt Landtmäteri-taxan, och jag tillstyrker på denna grund bifall å förevarande punkt; men jag förmodar af samma skäl, att Utskottets förslag om räntans förhöjning å dessa lån icke skall blifva bifallit. Herr Ribbing: Exemplet af den i Westergötland först skiftade och sedan försållde byen, huru det än för öfrigt dermed må förhålla sig, visar åtminstone, att den nya Skiftesstadgan icke afhjelpt de skadliga följderna af förra Skiftesförfattningarne, såsom man bordt vänta; och då Rikets Ständer redan beslutat åtskillige förändringar i 1827 års Skiftesstadga, hvilka förändringar dock ingalunda afhjelpt alla de olägenheter man redan försport af denna författning, samt jag således förmodar, att 1827 års Skiftesstadga förr eller sednare kommer att undergå så betydliga förändringar, att man äfven finnér sig föranlåten utbyta dag och datum för densamma, så vågar jag föreslå den förändring i Utskottets förslag, att man, j stallet för Utskottets ord: till hjelp och Den 27 ffovember. understöd för nödvändiga jordodlingar, endast ät personer, hvilka, i följd af den från 1828 års början gällande Skiftesstadgan, nödgats och än vidare nödsakas göra utflyttningar &c. må begagna ett allmännare uttryck, och säga: hvilka, i följd af SkiJlesförfattningarne, nödgats &c. Herr Rosenblad:
De skiljaktiga tankar, som Hederwärda BondeStändets Ledamöter uti Särskildta Utskottet vtirat i ät - Den ro'Augusti. 2s2r i ätskillicia delar af hwad Utskottet salunda sig utlåtit, får Utskottet, pä dose Ledamöters begäran, härjemte wötHsaiiiligcn bifoga. Pä Särskildta Utskottets magnar, facob Os Is Larclie. XVilk. kaxe. ^näers Konsell. ^näers Kil sson. ^rveässon. Uppläst hos Ridd. och Adeln den io Aug. Prest - Ständet den ic> - Borgarc-Ständetd. io - Bvnde-Slnndcl den io - « ^Vördsam t Memoria!! Ä§älloflige Borgare-Ständct har, uppå Herr Gömmel ce. Rådet San tes sons Motion, infordrat Utskottets Utlakande, huru med Bränwins - bränningen ifrän den ista instundande October till ärets stut föihällas mä. Utskottet tror, att, enligt den wid denna Riksdag nödig befunne och fastställde principe, det tillhör Kongl. Maj:t, att efter sig företeende omständigheter förordna om tiden til! Bränwins-bränningens vtöswande. I den händelse Kongl. Mant skulle pröfwa nödigt, att för någon del af det löpande äret förbjuda Bränwins - bränningen bör wal och Panneasgislen i män af inskränknings - tiden eftergifwas; Och torde Riksens Högloflige Ständer sinna nödigt, att i underdäninghet hos Kongl. Majit anhålla, 2532 Den ro August!. la, det Kongl. Majtts Nädiqa beslut, beträffande Brånämgen under den återstående delen af äret, mätte sä snart sig göra later kungöras; Dock warder detta kill Riksens Höglofl. Ständers widare vmpröfwande wördsammeligen öfwcrlemnadt. Orebro den 9-dc Augusti r8>2. Högt.
Må den dag för fäderneslandet aldrig randas, då Sveriges Ridderskap och Adel gjorde sig skyldige till förebråelsen, att framte copian till det original, en stor författare tecknat, under hilden af en fattig men fåfäng ädling från ett af de södra Europas länder, genom hvilkas jernförande med Sverige en Talare på detta rum, för få dagar sedan, bjöd tili att skrämma oss från alla försök att förbättra vårt samhällsskick! Jag anhåller vördsamt om proposition till afslag å Utskottets Memorial, och bifall till den mening, Herr von Hartmansdorff, i egenskap af RiddarhusKamererare, inför Utskottet yttrat. Herr Riben, Carl Wilhelm,: Innan jag går att redovisa de motiver, som föranledt mig att deltaga uti det RiddarhusUtskottets tillstyrkande, som med så oväntad bit - i6 Den i December. terhet blifvit af Herr Crusenstolpe klandradt, får jag beklaga, att det ännu ej blifvit bruket i detta Laud, att högre LocalAuctoriteter på Riksdagsorten, till förestående Riksdagar, på förhand foga anstalt om rum för Rikets Ständers Utskott. Då skulle icke, såsom nu, hända, att, vid halfva motionstidens förlopp, Utskott finnas, som ej hafva tak öfver hufvudet. Det är liårdt, att en person, som, ej bosatt i Stockholm, vid ankomsten dit, har svårt att förskaffa sig sjelf boningsrum, jemväl nödsakas, söka rum för det Utskott, hvars Ordförande han genom Medborgerligt förtroende blifvit utsedd att vara. Huru lätt vore det ej deremot för HofCancelleren, att för ÖfverStåthållareEmbetet uppgifva , huru många rum för Utskotten behöfdes, och huru liten möda skulle det väl förorsaka ÖfverStåthållaren, att, genom de honom underlydande Tjenstemän, anskaffa dem. Detta i förbigående; nu till ifrågavarande ämne.
De upplysa oss också icke länge förrän h o n somnade, b o k e n föll m o t marmorbordet o c h ett fotografi kort, som h o n anom, att vi för att få en vacker hy böra noggrant sköta vår matsmältning, och gifva oss likaledes använde till bokmärke, gled ned i hennes knä. Gen o m det täta löfverket silade solstrålarne in, glänvisning på, hur vi skola behandla fräknar, rynkor, ste på bordets hvita skifva o c h kastade ett svagt finnar och fnassel oeh huruledes vi medels ett sinnskimmer öfver fröken Lillys kastanjebruna lockar, rikt användande af en liten urnyckel kunna få bukt lilla uppåtsträfvande näsa och rosenröda mun, på de olycksaliga pormaskarne. Om hur vi skola kring hvilken lekte ett hemlighetsfullt leende. gå och stå få vi äfven en vänlig liten vink, och om Fröken Lilly d r ö m d e. V a r det o m löjtnantens hur vi behagfullast skola lyfta på kjolen i slaskmustacher eller o m pastorns svarta skägg eller väder o m häradshöfdingens vackra ögon eller kanske Äfven här — hvilken rik omtanke, hvilken taklo m konditor Bergs marängbakelser? Dunkla gåta. full begränsning oeh hvilken förståelse af hvad som H v e m kan tyda de fladdrande drömmarne i ett intresserar oss! Det hade j u legat så nära till hands nittonårigt flickhjärta? för sådana där maktmedvetna redaktörsherrar att plåga oss med uppfostringsfrågor, kvinnofrågor och Löjtnanten, häradshöfdingen o c h pastorn v o r o alla möjliga slags tråkiga frågor, men — de göra de tre kavaljer, s o m fröken Lilly hade till sitt det icke, de känna oss för väl, och vi kunna med förfogande under sommaren o c h s o m också dagfullkomligt lugn och utan att behöfva frukta det ligen uppvaktade henne. Dessutom hade d e naallra minsta slå oss ned oeh studera de små medturligtvis äfven andra sysselsättningar. Den ene delanden, som de och deras annonsörer sända oss biträdde kaptenen, Lillys pappa, den andre tjänstprivatim under rubriken » För damerna ».
Att inom den bergiga trakt, hvari köpingen är anlagd, redan folden uppdrifna handelsrörelsen allt möjligt utrymme blifvit hegagnadt till trädvaru-upplag samt till höstäder, är ganska sannt, likasom att köpingens allt mer och mer ökade rörelse verkligen redan fordrar ett större utrymme, än den för närvarande innehar. Men denna olägenhet förtjenar icke ringaste afseende, enär egaren af Fredriksberg, på hvars grund köpingen är belägen, redan förbundit sig att afstå så mycket mark, som kunde erfordras. Samma olägenhet har inträffat för alla städer i början af deras uppkomst. Att åter det erforderliga utrymmet ej kan vinnas annorstädes, än i den svåra och trånga bergstrakten omkring köpingen, är fullkomligen falskt; ty, ehuruväl trakten är bergig på tvänne sidor af köpingen, finnes dock slättland på den 3:dje och den 4:de vetter ut åt hafvet. Vidare har man anfört, att Calmar Läns skogar, hvarifrån de förnämsta export-artiklar skulle hemtas, redan voro så hårdt med tagne, alt några nya källor för handelns utvidgande icke deraf kunde påräknas; denna uppgift är väl sann, så vidt den rörer trakten kring Calmar, men att den ej eger grund, i afseende å de skogar, som äro belägne kring Döderhultsvik, kan en hvar få tillfälle att erfara, som vill företaga sig en undersökning af verkliga förhållandet. Hvarföre den större concurrensen i uppköp af skogs-effecter skulle upphöra eller minskas, om förslaget vunne bifall, kan jag icke förstå; ty, om än Döderhultsvik blefve stapelstad, förhindrar ju sådant alldeles icke invånarne i Calmar, eller ifrån hvilket annat ställe som helst, att, liksom förut, låta för egen räkning uppköpa skogs-effecter å förra stället. Medgifvas måste dock, att sjöfarten mellan Döderhultsvik och Calmar skulle minskas; men detta torde dock ej hafva någon värre följd, än den, att handlandena å förra stället finge behålla de summor, som de nu i commissionärs-arfvode låta gå i fickorne på handlandena i Calmar.
Sådan har äfven min förmening varit; och då jag nu hör del jemväl vara Hr Landtm:* tanke, skall jag ställa mig den till efterrättelse. 1 första nu föredragna punkten är hufvudlvisten den, huruvida afgiftenskall för hvarje betalande person vara lika inom hvarje län eller lika inom hvarje kuihus-district. Utsk. har föreslagit hvarje län. EorgareSt. åter har beslutat inbjuda R. o. Ad. att hålla sig inom hvarje kurhus-district. Frih. Cederström har instämt med Utsk., men likväl åberopat Hr Norins reservation, sorn instämmer med BorgareSt:s beslut. Jag anhåller alt få åberopa Hr Norins reservation för min mening, att afgiften må vara lika endast inom hvarje district. Då frågan förra gången förevar, tog jag mig friheten fusta Ståndets uppmärksamhet derpå, att inora Gefleborgs lan finnas 3 kurhus-districter, samt alt inom dem afgiflerna äro olika derföre att behofven så äro. Jag kan icke finna något skäl för R. o. Ad., eller något annat Stånd, alt ålägga något dislrict att betala mera än som behöfves. Deraf skulle följa, att en cassa bildades för hvarje år, och att afgiften följaktligen blifvit för hvarje år obilligare än förut, emedan hon vore onödigare eller komme att användas för andras behof. Samma förhållande är äfven i Calmar län. Der finnas 3:ne kurhus, ett i Calmar, ett i Westervik och ett på Öland i Borgholm. Kurhus-dislricten sända aldrig några patienter från det enas till det andras kurhus. Det är således obilligt att tvinga det ena districtet betala afgifter till ett annat, af hvars sjukvårds-inrältningar det förstnämnda ingen nytta har. Detta sker likväl. På det alt sådant måtte upphöra, -får jag vördsamt tillstyrka, att R. o. Ad., med godkännande af Utsk:s förslag i första punkten å sidan 4 * t>e_ tänk.