Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är således af största vigt att förekomma slika förhållanden, och jag finnér lika nödvändigt att afstå denna punkt, som Hr von Hartmansdorff att antaga densamma. Hr Ribbing, Arvid: Det är endast för att möjligen förebygga en votering, som jag anhåller att få yttra några ord. I anledn. af hvad den siste värde talaren anfört, får jag hänvisa till 9.8 §:n 4 morn., der det stadgas, att då tvist uppstår om skyldigheten alt besörja fattigvård, skall sådan vård bekostas af det samhälle, der den behöfvande vislas. Uti i5 §:n finnes äfven föreskrifvet huru tillgå skall då mantalsskrifning uraktlåles, så att ifrågavar. punkt synes egentligen inskränka sig till del fall, då vederbörande auetoriteter förklarat en person icke tillhöra något fattigvårdssamhälle, och alt ingen således är skyldig att lemna honom understöd. För alt så mycket som möjligt (örekomina, att icke fattighusen må blifva ölverfyllda af personer, som med. beräkning uraktlåtit att mantalsskrifva sig eller icke vilja uppgifva hvarifrån de kommit, skulle jag derföre vilja föreslå följande förändrade redaclion af denna punkt: ”För personel-, hvilkas marrtalsskrifningsort icke kan utrönas och lagokrafl vunnet beslut förklarat att de icke till något visst fattigvårdssamhälle höra, bekostas likaledes af K. M. och Kronan” elc. Då hade man fått saken behörigen utredd samt pröfvadj och det måtte vi väl vara öfverens' om, alt den behöfvande, som ingen församling är skyldig alt vårda, bör få något understöd. Hr Lagerheim: Just derföre alt jag fästat en allvarlig eftertanke vid detta ämne, ser jag icke blott en skymt, utan en ganska mörk skugga af rysligt elände, som kan drabba uslingen och hvaraf äfven erfarenheten ådagalagt verkligheten, och just derföre anser jag nödvändigt atl icke här lemna en lucka i lagstiftningen. Med anledn. af hvad Den i5 Mars f. ra. 53g
Riks-DiscontVerkets ifrågavarande, af förre Lands-Secreteraren Kleman förskingrade medel redan blifvit indrifne och till Lands-Cancelliet i Carlstad aflemnade samt någon Lagsöknuigs-åtgärd i och för desse medels utbekommande af Herr Landshöfdingen af Wingård ej heller från Expeditions-Secreteraren Dahlströms sida vidtagits, förr än eftergift af samma medel blifvit hos Rikets Ständer sökt, kan Utskottet ej annat inse, än att Ri,kets Ständer egt, att öfver Bankens a-3:delar i dessa medel, utan Expeditions-Secreterarens hörande, förordna; men för den händelse, att, vid dennafrågas möjliga pröfning i Domstolsväg, Expeditions-Secreteraren Dahlström, på grund af förenämnde nied Banken träfiade öfverenskommelse, skulle anses berättigad, att Bihang till R, >5"c. Brot. i83^, 6 Sami. 1 AfJ. 2 Bandet, 3 5: te Häftet, Banco-Uiskottets Bet.. N:o 36. af Bankens andel i desse medel undfå de, för indrifningen deraf, utfäste procent, finnér Utskottet äfven i detta hänseende en sådan förklaring afRikets sistförsamlade Ständers ofvanintagne beslut nödig, att Banken icke, i afseende på f. d. Riks-Disconl-Verkets omförmälde fordringar hos Landshöfdingen af Wingård må tillskyndas någon ytterligare förlust, än Bankens liela, andel i oftanämnde fordringar. Gell får Utskottet, till följd af hvad nu anfördt blifvit, tillstyrka, det måtte Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet tillkännagifva, att som Rikets sistförsamlade Ständer, vid fattandet af deras beslut i afseende på Landshöfdingen af Wingårds genom K. Maj:s Nådiga Skrifvelse den 10 April 1829 till R.
Det lemnar dessutom ett större spelrum till agiotage i coursen, som vid det af mig föreslagna bestämmandet inskränkte sig till 5 ä 6 sk., men vid Utsk:s qvarblefve möjligen till 10 å 12 sk. Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius: Rland de skäl, som Hr Lefrén anfört emot Hr Cederschjöld i afseende på hvad det kunde vara, som hindrar, att silf reit icke lika lätt inströmmar till Sverige som till andra länder, tror jag, att han glömt det hufvudsakligaste, nemi. handelsställningen. Den a5 Juli f. m. Jag önskade, att Hr Cederschjöld, som så ofta utgått från en illimiterad frihet i allting, och som åberopat China och vår Lappmark såsom isolerade länder, dit silfver i stor mängd inströmmar, ville betänka detta, att örn handeln vore förmånlig för Sverige, en stor del af de föreskrifter, BäncoUtsk. i detta utlåt, föreslagit till Bankens säkerhet, skulle blifva öfverflödig;• men att deremot, utan en förmånlig handels ställning, alla dessa föreskrifter, som Utsk tillstyrkt och B.. St. gå att antaga, äro otillräckliga för att i rörelsen bibehålla tillräckligt mynt i silfver. Det är härpå jag velat fästa uppmärksamheten. De åsigter, som i afseende på 5:te punkten blifvit framställda för borttagande af sista strophen: ”dock att silfverköp för Bankens räkning icke böra ifrågakomma, när coursell håller sig öfver pari,” lära hvila, om jag så får säga, på en politisk grund, afseende den inverkan, silfverköpen kunna hafva på speculationsandan, och jag tror, att Frih. Ehrenborgh icke saknat skäl för sitt förslag, utan att händelser kunna inträffa, då det blir förmånligt för Banken att göra silfverköp äfven med några sk:rs uppoffring; men det skulle i alla fall vara strängt att förbjuda silfverköp, då coursen stod öfver pari, när Banken är förbunden att hålla en silfvercassa af i millioner r:dr.
Det är i sanning en svår belägenhet, att administrera med otillräckliga medel, och det är smärtande alt komma med nya fordringar; men då man ser administrationens grenar lida, oell derigenom icke kunna rätt uppfylla deras bestämmelse, då är det Styrelsens skyldighet, att gifva Sländerne sådant tillkänna, och att öfverlemna förhållandet till deras pröfning. Herr Grefven och Landt Marskalken Immställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg Statsutskottets Momorial böra, i anledning af de dervid gjorda anmärkningar, till Utskottet återremitteras. Ropades Ja och Nej. Hvarefter Herr Gre fven och Landt Mar-* skalken gjorde proposition till bifall af StatsUtskoitets Memorial. Ropades äfven Ja och Nej. Herr Grefven och Landt Marskalken förnyade sistnämnde proposition tvänne gånger, hyared båda gångerne ropades starka Ja, blandade med iStf;. Herr Grefven och Landt Marskalken förklarade att det icke varit honom möjligt, att paed säkerhet utröna huruvida propositionen blif - Den 25 dpril e. m, 56g rit af Ridderskapet och. Adeln bifallen, eller icke. Grefve Frölich, David: Jag tycker mig hafva förmärkt, att de fleste rösterne äro för antagandet af Utskottets Betänkande, i synnerhet då jag ej hört någon begära votering. Men skulle bifall till Betänkandet icke medgifva», af de Herrar som önska återremiss, så får jag hos Herr Grefven och LandfMarskalken anhålla om votering. Herr Lefrén, Johan Pehr: Jag skulle tro, att Ridderskapet och Adeln icke torde illa upptaga, om jag gör en anmärkning Detta ämne Ur ett af de vigtigare, som förevarit under denna Riksdag. Ridderskapet och Adeln har sällan hushållat med återse misser, äfven om skälen dertill ej varit af mycken vigt. Vid första föredragningen behöfver man ej heller vara så noga derpå, och 0111 det också blott vore minoriteten, som önskade återremiss, finner jag ej någon skada uti densammas beviljande, då majoriteten i alla fall framdeles får bestämma beslutet efter dess åsigter.
Och kunde, enligt Molionairens tanka, försök till en början göras med dylika inrättningar vid vissa kronomagasin, och såmedelst utväg beredas, dels för Kronans afrads-och tionde-spanmåls varaktiga förvarande intill dess missväxt-år inträffa och undsättningar beliöfvas, dels för magasinering af sådan spanmål, som i goda år kunde för spanmåls-creditivet uppköpas; hvarförutan dessa Tork-inrättningar, då de ej behöfvas för Kronans räkning, kunde vissa dagar i veckan, emot betalning, upplåtas till begagnande af enskilde. Uti detta förslag hafva flere af Bonde-Ståndets Ledamöter instämt, hvaremot andra åter detsamma afstyrkt, såsom inledande Staten i betydliga kostnader, dem de skattdragande slutligen få vidkännas. Utskottet delar de af Motionairerne med flere Ledamöter inom omnämnde bägge Riks-stånd yttrade åsigter om vigten och nyttan, att genom tjenliga Tork-inrättningar ej mindre betrygga landtmannen för de menliga följderna af en missgynnande väderlek under bergnings-tiden, än äfven att bereda större varaktighet och användbarhet i handel af den säd som erhålles; men i afseende på sättet att befrämja och tillvägabringa sådane inrättningar, kan Utskottet icke instämma i de framställda förslagen. Utskottet tror nemligen, att, så vida icke alltför stora uppoffringar å det allmännas sida skulle göras, och i hvilket fall äfven de, för hvilka samma uppoffringar skedde, åter finge dertill i sin mon bidraga, hvarken den ifrågaställde lindringen i faslighets-bevillningen, eller de föreslagne praemierne, kunna kraftigare befrämja det åsyftade nyttiga ändamålet, än den enskildes egen omtanka och fördel, om uppmärksamhet derå fästes.
Hr Landtm, ville först framställa propos. å Ulsk:s förslag, hemställande Hr Landtm, nu, om R. D«n g December e. tu. aoi R o. Ad behagade bifalla Utsk:s förda® rör:de tullen för genievre, Holländsk, af till och med 12 graders styrka. Ropades starka ja, blandade med nej Då Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna att ja öfverrösta! nej, begärdes votering, under anhållan att hela försl iget rörtde brännvin och sprit i betänk. JNT:o 21 måtte blifva contra-proposition. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om det vore lämpligt att contra-propostn innefattade allt hvad betänk. N:o 21 innehölle rörtde brännvin och sprit, då contra-propostn svårligen borde blifva mera omfattande än ja-propos:n vore, och trodde Hr Landtm, att contra-propos:n borde så uppställas, att den endast innehölle utur betänk. N:o 21 hvad sorn motsvarade den utur N:o 3o hemtade ja-proposition. Då i anledn. häraf dels fortfarande yrkades, alt contrapropos:n borde innehålla antagande af förslaget i betänk. N:o 21; dels att den borde innehålla en införselstull af 24. sk. å genievre af till och med 12 graders styrka; dels att, om bifall lill förslaget i utlåt.
» Men, om jag svär er på heder och samvete, alt intet hinder finnes i vägen för vår förbindelse? » » Det är detsamma; det är emot kyrkans bruk och dessutom olagligt, så att jag kommer icke undefr några omständigheter att gå in derpå. » » Nej, alltså? » » Nej! » » Jag ber er beröra detta med handen. » Härmed höll han någonting emot mig; då jag med handen vidrörde detsamma, kände jag till icke ringa förskräckelse en emot mitt bröst riktad pistol. » Vet ni hvad edra händer rörde, vid? » » Jag ber er, för himlens skull, lägg bort pistolen; den kan ju brinna af! » ?Om ni inte genast förenar oss, så svär jag vid Gud, att jag ger er en kula genom hufvudet! » » Men, betänk er då, min herre! » » Jag har ingenting att betänka. Ni viger oss, kusken skall tjenstgöra som vittne och om några minuter skola vi som ett lyckligt par af fullaste hjerta välsigna presten, som invigt vårt äkta förbund. » » Men, min herre, jag får dock be .. » Inga men! Vill ni eller vill ni icke? Jag skjuter. » Här är ingen räddning möjlig », mumlade jag, jag måste 8ammanviga det öfverspända paret; denna vildhjerna såg all-deles ut, som han kunde utfora sin hotelse. » För öfrigt skall jag » — dermed tröstade jag mig — » i morgon i Miskolcz anmäla förhållandet och låta annullera den olagliga akten. » » Beslut er genast, annars skjuter jag! » skrek den fruktansvärde brudgummen. » Kan jag icke afstyra ert märkvärdiga beslut, så må det då ske i Guds namn! » » Ni är således villig? » » Jag kan ju inte annat? Ni hotar mig ju med pistolen? » » Kusk, håll inne: » röt den varmblodige ynglingen. » Hvad har händt? » frågade kusken och lutade sig tillbaka. » Ingenting ~ du ska ’ bara hålla. » Denne åtlydde. » Kära lilla », bad brudgummen, » vill du inte nu ha vänligheten stiga ur vagnen; vi kunna beqvämast fullgöra ceremonien ute på fria marken. » » Som du önskar, min älskling. »
Nidt i revintern ar luften ljum och Ijuf, ~ i s uber t die Massen g u t t ~ som, dan pfalzgrefvinnan Elisabeth Charlotta, i Pfalz ' historia kand under det mera familjara nalnnet Liselotten, skref i varlden till sin halfspter Amelise; marken ar gron vid juletid, och clematis och murgronsrankor narra manniskorna att forgata sno och drifvor. Bergen skydda for alle nordliga vindar. Och nar varens verkliga tid ar inne, dA fylla mandeltraden luften med sin viillukt, ekogarna af akta kastanj9 lysa a£ ljuf kraftig gronska, och ett blomsterflor af persiko-, korsbarsoch fruktlundar inbaddar hela staden langs R ' eckarflodens bbda strander, medan refvorna gronska i vingdrdarna och slottet lyser iin rosigare rodt midt i den unga vdrens tropiskt yppiga gronska dar uppe pH Gaisbergets sluttning, dar den forna berolnda raklinjiga ~pomerantzparken D i Hortus palatinzts efterfoljts af en i skenbar frihet vasande botanisk snkggning. Skbda ut ofver denna nejd en sadan vbrens dag med hogblA himmel, strAlande solljus och.
Sedan, genom det närmare utredande och bestämmande af äldre i Orterne utgående indeldta Anslag, som Riksllufvudboken åstadkommit, det blifvit utröndt, att TiondeSpannemål och indelta räntor, hvilka till LäroVerken och Kyrkor från uråldriga tider varit anvisade, utgå till högre belopp än som finnes upptaget i RiksStateu för 1824 och följande år; så har Utskottet, som redan uti Inkomst-Betänkandet observerat detta, hvarken till inkomst eller utgift på det hela ledande, förhållande, och med föranledande af R. St:rs år 1823 fattade Beslut, att sådane derförut under Anordning utom Stat afförda utgifter skulle, för att på ett ställe visa hvarje serskild slags utgift sammanförd, å Stat upptagas, vid denna Statsreglering ansett sig höra sådant observera och hvarigenom Transport 470,172: 33.11. 1 Betänkan den, N:o 134- 245 Trnsport 470,172: 33.11 . till denna HufvudTitel bör inflyttas för LäroVerken 7,2i3:3i.5. för Kyrkors underhåll. 69.900: 20. - 77,114: 3.5. hvarifrån afgår för Clereciet 2,978:41. i* härrörande deraf, att redogörarne i Lands-Orterne stundom sammanblanda eller oriktigt benämna hvad till Clereciet och till Kyrkor utgår 74>i35: 10. 4- Tills. 544)507:44- 5. hvadan, med beräkning af återstoden på förra Anslaget, sedan ofvanberörde 1,121: i5. 6. derifrån afgått, ^01,^7.: ^6.11. uppkommer en högre AnslagsSumma å denna HufvudTitel, stor 41,814?45* 4- hvaruti dock innefattas endast en effectiv tillökning i penningar samt Spänne-, mål in natura af 67,679: 35. - Den 16 April 1829.
De i Länet, som misstänkas för venert» ska giftet eller afarter deraf, böra visiteras , älvensom allt löst folk , som resa omkring landet3 samt de som tjena på Gästgifvaregårdar, Krogar och Värdshus, böra noga visiteras tvänne gånger om året och sund hetsbevis dem gifvas, samt de sjuka försändas till Lazaretten eller Curhusen, PoliceFörfattnJngar böra i hvarje Socken öfverenskommas och inrättas, såsom varande den enda och säkra utväg, så väl till iakttagande af renlighet, smittors och sjukdomars förekommande, som ock till befrämjande af nykterhet och sedlig vandel i allmänhet. Okände eller de med sjukdomar elle r något slags' utslag behäftade personer böra ej nyttja samma säng med andra, utan ensamme sängar åt hvarje anställas 3 äfvensom en sådan Sundhetspolice är enda medlet att kunna iakttaga de för* sigtighetsmått, som Konungen, igenom nådigt Circulaire af den to Juni 181 c och 25 Augusti 1813 till samtlige Landshöfdingar och Consistorierna, befallt vid farsoter och smittosam* ma sjukdomar, och i de underrättelser, som Kongl. SundhetsCollegium, hvad den veneriska smittan beträffar, på nådig befallning särskildt infört uti 18<4 års Almanachor. Då det är att förmoda, att medicinska kunskapers ägande af Fresterskapet blifver mer och mer allmänt, har man ock deraf, hvad helsovården beträffar, att förvänta sig allt mera insigt och nit vid inrättandet och handhafvandet af Den 29 Marié. ar sådana SöckenpoliceFörfattningar3 och vore det önskligt, om, åtmindstone i sådana Församlingar, der Presten förstår att bidraga till helsans vårdande, Presterskapets tid ej upptogs med Taxeringar och sådana åtgärder, som mindre äro förenlige med ReligionsLärare-kallet och det förtroende det bör ingifva.
Sålunda synes det mig, som skulle Fullmäktige i Banken icke på något sätt hafva anledn. att beklaga sig öfver Fullmäktiges i Riksg:s-kont. åtgärder, eller att desse på ett obehörigt sätt röra sig med Rankens medel. Hvad åter angår frågan om nyttan af ett samband emellan styrelserne öfver de båda verken, så tror jag erfarenheten hafva visat vådorna af ett dylikt samband eller sammanblandning af de olika verkens styrelser. För att emedlertid få detta förhållande ytterligare utveckladt, anhåller jag 24* 372 Den 8 Februari. vördsamt, att Fullmäktiges i Riksg:s-kont. förklaring i anledn. af sista revisionens berättelser måtte blifva upläst. Sedan härefter det ullål. lill R. St., som Fullmäktige i Riksg:skont. d. 15 Febr. 1850 afgifvil i anledn. af 1849 års Revisorers berättelse, ang:de nämnde kontors tillstånd oell förvaltning, blifvit upläst, yttrade sig Hr Mannerskantz: I anledn. af Hr von Harlmansdorffs sednasle yttrande får jag nämna, att jag visserligen ieke varit alldeles obekant med denna fråga, som samme talare på sidan om den egentligen under öfverläggningen varande väckt, nemi.: att Fullmäktige i Riksg:s-kont. skulle begagnat krerlilivet på Banken under det kontorets medel varit emot ränta ntlånta. Jag bar nemi. hört sägas att så skall hafva tillgått, men dä detta ämne icke till Utsk. inkommit på officiell väg under form af något förslag, så kunde Utsk. icke heller deråt lemna någon åtgärd, svnnerligast som detsamma hvarken i Revisorernes eller BankoFnllmäktiges berättelser varit vidrördt, eller framställning i afseende derå blifvit gjord.
Spannmål till sitt Magazin och gagnas af denna Inrättning, som de kunna grundlägga genom anslag ifrån sina (nu ofta och mångenstädes skadliga) Socken-Magaziner eller genom eget Sädtillskott, eller Säd-salu emot 3 R:dr B:coj p:r T:ä under hagot sådant år, då Säd-tillgången är stor, så att afsättandet af §• T:a på Personen ej medför någon afsaknad. Då säljaren framgent äfven på visst sätt, eger den Säd han insatt i Itlagazinet emot uppbärande af 3 R:dr B:cö p:r T:a bör denna Magazinenhg förefalla honorxl ganska förmånlig. läköps - sumtnan ansvaras äf dé Hemman,- hvilkas Egare ingått i Magazins-Tnrättnirgen inom Districtét under vilkor af osvikellg säkerhet." Itigéri Ränta erlägges eller kan någonsin komma i fråga, Utan må dénna Rärite-uppoffring.vara något för ett st ur t ändamål. Spannmålen begagnas af ansvärigé Hemtnähs-Egåre i mån af ansvarigheten. Begagnandet sker emot köp till pris något öfver Markegång eller ett stadgadt medelpris, till exempel om Markegången vöre 6 R:dr B:c'o så (illåtas utdelning emot 6 R:dr B-co p:r T:a; man kunde säga, att salu-priset borde vara endast halfva medelpriset; men Magazinernes åter upprättande emot full betalning p:r T:a sedan de en gång kommit i Stånd, är lättare då sa - lu.priset Stats-Uts kottets Betankanden. 339 lu-priset uppgår till hela medelpriset, Likväl kunde salupriset endast småningom höjas till medelpriset. Priset är dock ingen hufvudsak, blott att salupriset öfverstiger inköps-priset på det att Inrättningen bär sig sjelf. Penningarne insättas för Magazinefs räkning i Allmän Cassa ( till exempel Ränteri) och uttagas till nytt inköp, hvilket likväl ovilkorligen skall uppgå till första Tunntalet.
Det sedan åren 1809 och 10 hvilande förslaget antogs af alla. Stånden. Förslaget, som hvilat sedan 1812, blef lika enhälligt afslaget. De hvilande förslagen antogos af Ridderskapet och Adeln, Borgareoch BondeStånden, men ogillades af Preste-Ståndet. 39 §. Förslaget afslogs af Ridderskapet och Adeln, Presteoch Bonde-Stånden, men gillades af Borgare-Ståndet. 40 §. Likaledes. 42 §. Förslaget gillades af samteliga Stånden. 43 §. Förslaget afslogs af Ridderskapet och Adeln och Preste-Ståndet, men antogs af Borgareoch Bonde-Stånden. 49 §. Förslaget gillades af samteliga RiksStånden. 52 §. Förslaget afslogs af alla Stånden. 53 §. Förslaget gillades af alla Stånden. 56 §. Förslaget ogillades af samteliga Riks Stånden. 61 §. Förslaget gillades af alla Stånden. 66 §. Förslaget afslogs. 69 §. Alla Riks-Stånden biföllo förslaget. 70 §. Förslaget blef af alla Riks-Stånden antaget. 71 §. Dervid fanns ingen ändring vara af nöden. 74 §. Förslaget antogs af alla fyra Stånden. 77 §. Alla fyra Stånden ogillade förslaget. 80 §. Förslaget ogillades enhälligt. 81 §. Förslaget afslogs af samteliga RiksStånden. 87 §. Likaledes. 91 §. Förslaget ogillades af Ridderskapet och Adeln, Presteoch Bonde-Stånden, men bifölls af Borgare-Ståndet. 92 §. Förslaget afslogs af Ridderskapet och 844 Riksdagen 1815. Adeln och Preste-Ståndet, men gillades.af Borgareoch Bonde-Stånden. 93 §. Ridderskapet och Adeln, Presteoch Bonde-Stånden afslogo, men Borgare-Ståndet antog förslaget. O O 96 §. Anmärkningen vid denna § förföll genom enhälligt beslut. 97 §.
Men jag hade aldrig trott, att jag skulle kunna hysa en sådan känsla för ett djur, och dock finner jag icke på något sätt denna tanke ägnad att väcka löje. I den grad synes mig denna dogg vara en individ, att jag formligen respekterar hans egenheter, respekterar honom just därför att han icke är lik alla andra. Han är besvärlig, min vän Don, ty han är svår att uppfostra, och han gör strängt taget ungefär hvad han vill. Han är en herrenatur, och för så vidt svarar han bra till sitt namn. Och jag tror, att jag tycker bäst om honom, därför att han är mig så tillgifven, utan att helt och hållet böja sig för min vilja. Han har t. ex. fått klart för sig, att det är hans rättighet att ligga i min soffa. När jag med milda ord försöker öfvertyga honom om det olämpliga häruti, stöter jag därför på det bestämdaste motstånd. Han ligger stilla och bara ser på mig, som om han undrade, om det verkligen kan vara mitt allvar att vilja göra honom en så stor sorg. Ledd af den bornerade uppfattningen, att vi böra inverka korrigerande på våra närmaste, tog jag en käpp och gaf honom en ordentlig afbasning. Då undvek han mig i två dagar. Han kom, när jag lockade honom, men gick icke till mig frivilligt. Och han betraktade mig med blickar, hvari jag tydligt kunde läsa, att han var sårad på den punkt, där jag själf är mest ömtålig. Han kände nämligen, att jag varit orättvis, och därför var han mig gramse. Det var, som om han betviflat min egenskap af högre väsen. Jag glömmer aldrig den blick, med hvilken han betraktade mig, när jag höjde käppen, aldrig det uttryck af inbitet misstroende och hård oåtkomlighet, hvarmed han sedan kunde sitta och se på mig, när jag försökte att godtgöra mitt misstag. Jag hade behandlat honom som en vanlig hund, och detta grämde mig med verkliga samvetskval. Det hände ett par gånger till, att jag slog honom. Det var för sådana förseelser, för hvilka man i allmänhet agar en hund. Det gällde i synnerhet hans sympatier och antipatier. Dessa äro hos denna märkvärdiga hund utpräglade på ett sätt, som man endast sällan möter hos förnämt utvecklade människor.