Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessa fingo nu andrum, de förenade sig med kamraterna och rusade mot den öppna porten, genom hvilken hela skaran försvann, utan att hinna allvarligt förföljas. Knappt var borggården fri från de objudna gästerna, förrän man skyndade att stänga äfven den norra porten, för att spärra flykten för de lössläppta fångarne, af hvilka blott få ännu lyckats att genom de stridande hoparne bana sig väg ut i det fria, ty hela detta uppträde hade upptagit föga mer tid än vi behöft för att skildra detsamma. De begge flyktingar, för hvilkas öde vi intressera oss, hade jemte sin följeslagare först riktat sina brådskande steg mot den norra porten, som var närmast belägen. Men innan de uppnått porthvalfvet, fylldes det af Drakes flyende män. De stannade villrådiga. En väggpelare lånade dem skydd mot den förbibrusande menniskoströmmen. Facklor och bloss började röra sig genom mörkret. Skenet af ett sådant lät Ellen varsna en stor, förspänd vagn, som stod midt på gården. Man letade i alla riktningar efter de utkomna arrestanterna: de rop, som upphäfdes, och de grupper, som här och der, belyste af facklornas sken, drogo mot häktet, röjde, att hetsjagten hade god framgång. – Fort ... till vagnen! hviskade Ellen. Hvad som ingaf henne denna tanke är svårt att säga. Var det instinkten? Var det den förtviflan som, då alla andra utvägar äro stängda och hvarje ögonblick hotar med upptäckt, försöker det osannolikaste, för att vinna räddning? Flyktingarne ilade till det af Ellen betecknade målet. – Hvem der? ropade en soldat, som varsnat dem genom mörkret. De begge qvinnorna saktade sin gång och trädde bäfvande åt sidan. Erik tog ett steg mot karlen som, då han upptäckte dennes presterliga drägt, helsade och fortsatte sin väg. Utan vidare äfventyr stodo de vid sidan af vagnen. En lakej befann sig vid det främsta spannets hufvuden, kusken satt orörlig på kuskbocken, uppmärksam på hästarne, som voro skrämda af det omgifvande tumultet. Vid vagnsdörren stod en man, insvept i en kappa.
Då, på sätt ofvanberördt är, omförmälde depositions-medel före deras insändande till Kongl. Stats-Contoret uti minst elfva års tid uti vederbörande Ränteri innestått, torde någon återlyftning af samma depositioner sannolikt numera icke ifrågakomma; men då anspråk på medlens utbekommande, så framt egande-rätten dertill med behöriga handlingar styrkes, icke lärer kunna bestridas, anser Utskottet någon mindre del af depositions-medlen lämpligen böra i och för sådane möjligen inträffande fall hållas disponibel; och får Utskottet således föreslå, att af den uti Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition uppgifne omförmälde summa ett belopp af 60,000 R:dr må till Rikets Ständers RiksgäldsContor inlevereras, samt återstoden, 2,750 R:dr 29 sk. 1 rst., för Kongl. Stats-Contorets räkning i Rikets Ständers Bank insättas, för att användas till godtgörande af de fordrings-anspråk, hvilka i förevarande hänseende framdeles kunna i behörig ordning anmälas och styrkas; dock att, i händelse de restitutioner af ifrågavarande beskaffenhet, hvilka framdeles kunna finnas böra ega rum, skulle till beloppet öfverstiga ofvannämnde dertill afsatte anslag, återstoden bör af Riksgälds-Contoret i vederbörlig ordning Kongl. Stats-Contoret tillhandahållas. Stockholm den 22 October 1844. Res erva tion af Herr Schartau, som ansåg, att hela summan af de i Stats-Contoret innestående depositionerne borde till Riksgälds-Contoret öfverlemnas, för att der tillhandahållas vederbörande egare; samt att jemväl sådane depositioner, som hädanefter kunna till Stats-Contoret inkomma , börde hvart 3:Jje år till Riksgälds-Contoret inlemnas. Häruti instämde Herr Norin. Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 51. 15 N:o 51. Ank. till Exp.-Utsk. d. 24 Oct., kl. 1 e. m.
Jag anhåller vördsammast att min motion om grundskatternas efterskänkande m. m., med anledning af R. Ordms 51:sta §, måtte blifva delad uti tvänne motioner, sålunda att första punkten i mitt slutliga yrkande måtte utgöra en motion, och den andra punkten bibehållas, men såsom en särskild motion för sig, af hvilken jag härmed har äran meddela tvenne exemplar, med anhållan om remiss deraf till vederbörligt Utsk. Sedan R. o. Ad., uppå Hr Gr:ns o. Landtrmns framställning, lemnat sitt bifall til! Frih. Creutz’ ifrågavarande anhållan, remitterades till Stats-Utsk:t Frih. Creutz’ motion N:o 242, ang:de grundskatternas afskaffande, samt till Bevilln.-Utsk:t samme ledamots motion N:o 263, ang:de förhöjning af bevillningen å fastighet m. m. Föredrogs och remitterades till Stals-Utsk:t Frih. Stjernstedts, Joh. Wilh., d. 30 sisth November bordlagde motion N:o 257, ang:de anslag för norra stambanan öster om Sigtuna-fjärden, öfver Upsala åt Sala. F'öredrogs Hr Heijkenskjölds, Carl Johan Edvard, d. 30 sisth November bordlagde motion N:o 258, om en gemensam jernvägs-stambana från Stockholm till Husby-Odensala, öster om Sigtuna-fjärden. Hr Nordenfelt, Leonard Magnus: Jag har förr varit af den åsigt att en bana åt norr skulle kunna tillfredsställa Upland, Vestmanland, Dalarne och Norrland; med sedan jag läst den sista koraiténs betänkande och de reservationer, som af Stats-Rådets åtskillige ledamöter blifvit afgifne, är det för mig klart, att icke en, utan två banor erfordras, för att tillfredsställa, å ena sidan Dalarnes och Vestmanlands och å den andra Norrlands, Gestriklands och Uplands verkliga behof af kommunikationer.
), då dessa sidofält ej äro upptagna ur andra vapen antingen till följd af arf (t. ex. Trolle Wachtmeister, Trolle Bonde, Trolle Löwen, Falkenstein och Reipoltzkirchen i Lewenhaupt, Bölja och Arp i Rosenhane, Friis i Beck-Friis) eller ock blott för att hugfästa minnet af en förnäm alliance eller, som vi nu skulle säga, ett godt parti (t. ex. Bondevapnet hos grefvarne GyllenHermelin stierna af Eriksberg, Diiring och Spens, Staél von Holstein och von Fersen i Lantingshausenska vapnet, Posse i Kallingska); samt talande, då de hafva samband med familjenamnet, vare sig vapnet är taget efter detta eller, såsom fallet är med de flesta af våra äldsta familjer, namnet h a r sin rot i vapnet (t. ex. Sparre, Lilliehöök, Leijonhufvud, Oxenstierna, Bjelke, Stenbock, Gyllenstierna) eller också både namn och vapen äro valda på samma gång (ex. Gyldenstolpe, Adlercreutz, Leijonhjelm). Vidare kunna vapen vara 4) personliga t. ex. Gråverk Rödt culGeorge Sand. Svart ' 28 Grönt Purpur IDUNS JULNUMMER Natt och D a g Sparre Tott Baner Bjelke Broms lika öfverraskad att se en heraldisk fläkt örn sväfva öfver sitt hufde oadliga serafimerriddarnes samt till en viss grad äfven de, som vud, som en heraldiker att se en naturlig örn afbiidad i ett vapen, tillhöra släkter adlade i Sverige efter § 37 regeringsformen; släktvapen, ehur u sådana » vidunder », sig själfva till skräck och androm till då de tillhöra en hel ätt, territoriala, såsom länders, landskaps, stä- varnagel, verkligen förekomma från den tid, då Napoleons i ders m. m. och samfundsvapen, som begagnades af våra allt ingripande skaparesnille ej ens kunde lämna heraldiken gamla skrån och ännu användas af mångfaldiga korporatioi fred.
Herr Doctor Hedren har yttrat: att då många PantSedlar utgifvas på diktade namn eller chiffer, det är för Banken omöjligt, att, vid uppkommen Concours, hos Låntagaren sin Pant bevaka; att, äfven då Låntagaren är känd, Revers är nödig för en Laglig bevakning, och ehuru en sådan handling ännu icke är föreskrifven vid BancoLån på Löspant, skall likvälenligt nu gällande lagar, hvar och en ConcoursMassa ega rätt till allt, håde löst och fast, intecknadt och ointecknadt, som Cessionanten tillhörer; och då icke ens Inteckning i fast Egendom befriar från bevakningsskyldighet, kan detta förhållande icke vara annorlunda vid Löspant. Enär nu Banken utfärdar Pantsedel, som i Cessionantens hand bevisar egande rätt, samt, i händelse af försummad bevakning, Panten måste återgå till sin egare, och Ban» 12io Lagutskottet! BttilnkanLttt. ken gå miste om sin icke Lagligen bejakade fordran; så har Herr Doctorn, för att förekomma detta, i händelse Utskottets Betänkande biföiles, ansett BancoUtskottet blifva nödsak ad t gifva sådane förnyade föreskrifter, för lån på lösa panter, att de alla kunna lagligen bevakas; men att, när detta betydligen försvårade dessa Lån, eller gjorde dem nästan omöjliga, det vöre tjenligare att bifalla Motionen. I anledning af dessa anmärkningar, deremot erinringar af andra Högv. PresteStåndets Ledamöter blifvit gjorde, har Betänkandet blifvit till Lagutskottet återrejnitteradt.
Att, såsom här skett, utsträcka sträf - Lag-Utskottets Betänkande, N.o 3j. 5 fet utöfver hvad brottets art och beskaffenhet oundgängligen fordrade, vore både i juridiskt och politiskt hänseende förkastligt, samt medförde, bland andra skadliga verkningar, jemväl den, att medlidande med brottslingen hos folket väcktes, och att han i dess ögon upphöjdes till en slags martyr, utsedd att offras åt lagens obevekliga hårdhet, hvilka intryck lagstiftaren framför allt borde söka undvika att åstadkomma. Häraf har Justitiae-Ombudsmannen ansett kunna slutas, alt 1776 års förordning vore orättvis, äfvensom det kunde tilläggas, att den vore öfverflödig. Om än serskilda förhållanden den tiden möjligen påkallade strängare åtgärder för att skydda en viss samhällsclass, hade dessa dock längesedan upphört, hvarom den sällsporda tillämpningen af undantagslagen jemväl bure viltne. För att förekomma försåtliga våldsamheters begående al bönder och torpare, syntes straffet i 21 Cap, 6 § MissgerningsBalken göra tillfyllest, och detta lagrum, jemte i5 Cap. isamma Balk, ansågs innehålla tillräckliga bestämmelser i afseende på våldsverkan af tjenstehjon, åtminstone intill dess den nya brottmålslagen hunne pröfvas och antagas; hvarföre Justitiae-Ombudsmannen ock hemställt, att Kongl. Förordningen den 16 Juli 1776 må, i grundlagsenlig ordning, lill kraft och verkan upphäfvas. Enahanda hemställan har, uti en hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln väckt, samt till Utskottet remitterad motion, blifvit gjord af Herr Friherre Cederström, Thure, som föreslagit, att de förbrytelser, som i ofvanberörde förordning omförmälas, måtte beläggas med ett års fängelse å fästning, med eller utan arbete, samt 100 dalers böter, eller, i brist af dem, fyra månaders arbete å fästning.
M. läcktes updraga ål vederbör, embetsmyndighet, att, efter infordrande af magistraternes yttrande i ämnet, på lämpligt sätt och med möjligen ringaste kostnad verkställa den afsedda utredningen, hvars resultater derefter torde för rikets härnäst sammanträdande Ständer framläggas.” Jag anser detta vara den lämpligaste utvägen, ty man vinner derigenom alla de inhysningar, man kan önska, och man hade derjemte icke bifallit den insidieusa motionen. Jag anhåller alltså att R. o. Ad. ville bifalla hvad denne reservant föreslagit. Gr. Wrangel: Såsom svar på Gr. Gyldeustolpes yttrande får jag nämna: att jag här icke talar såsom ledamot i Kam marcolhm ; lill Gr. af Ugglas: alt om städerne äro för lågt be skattade, så är sådant R. Sl:s fel; och till Frih. Cederström: att skälen för min yttrade åsigt måtte vara tillräckligt utvecklade, enär, på sätt Professor Carlsson i dess reservation visat, den utredning, man åsyftar, redan blifvit verkställd. Då jag emedlertid icke kan i likhet med Frih. Raab frångå milt yrkande om afslag å betänk., anhåller jag fortfarande, att Hr Frih. o. Landtm, ville framställa propos. härå. Gr. Björnstjerna: I anledn. af Frih. Raabs yttrande har jäg begärt ordet. Denne talare har föreslagit Ståndet alt, i st. f. godkännande af Utsk:s betänk., antaga en reservants förslag, att hos K. M. begära det den i frågast allde undersökningen må blifva verkställd af vederbörande embetsmyndigheter. Jag hemställer likväl till Hrr:ne, huruvida sådant likväl kan vara lämpligt, enär desse myndigheters tid är uptagen af hell andra göromål. Den ifrågasatta komiten är nyttig och, kommer enl. milt omdöme, att lemna vida större resultater än komilen, som varit nedsatt i och för hränvinsbränningen m. fl. I fråga om skälen förenar jag mig med Gr. Gyldenstolpe. De, äro uplagna i motionärens förslag, hvars skrifsätt jag ingalunda gillar. Jag yrkar bifall till betänk.
GiftermålsBalken, och förklaringen uti ofvananförde Kongl. Bref, ej eller kan gilla det förslag, att den förrymde Makan borde vid ertappandet häktas och med tjenlig» medel hos den öfvergifne Makan inställas, hvilken påföljd icke vöre lämplig till förbrytelsen, kan för öfrigt icke annat finna, än att vid iakttagandet af de föreskrifter Kongl. Brefvet den 4 Februarii 181S innefattar, det ändamål, som med de nu föreslagne ytterligare stadganden blifvit afsett, nemligen tillförlitlig upplysning, att den bortreste Makan verkligen af ondska den andra öfvergifvit, i afsigt att ieke mera blifva och jbo tillsamman, samt att dess vistande är lielt och hållet okändt, innan lysning af Domaren må utfärdas, fullkomligen bör kunna vinnas, och att följaktligen några vidare föreskrifter i detta afseende icke erfordras; äfvensom Utskottet anser det uppå Domarens pröfning, i anledning af den föregående undersökningen innan lysning får beviljas, böra ankomma, att efter omständigheterne förordna huru vidsträckt lys - Lagutskottets Betänkandet!. 351 liingen kungöras bör, samt, i liäudelse allmän efterlysning öfver hela Riket pröfvas nödig, dertill begära Konungens Befaliningshafvand. es Då Utskottet på dessa grunder hvarken finnér skäl att förändra dess förra Utlåtande, eller att tillstyrka bifall å de. uti anmärkningarne innefattade ytterligare förslag, får Utskottet vördsamligen öfverlemna 'frågan till förnyad pröfning, med tillkännagifvande, att Betänkandet blifvit af Vällofl. BorgareStråndet och Hederv. B011- deStåndet, enligt ankomne ProtocollsUtdrag, bifallet. Tvänne Ledamöters särskilda mening innefattas uti bifogade ProtocollsUtdrag. Stockholm den 7 Augusti i8a3. Utdrag af Protocollet, hållet uti Riksens Högloft. Ständers Lagutskott den 5 Junii 1823. S. D. Företogs till ytterligare handläggning följande Utskottets afgifne, men utaf Resp.
För min del liar jag sökt och jag tror att äfven andra, som med mig dela denna öfvertygelse, icke hafva underlåtit att gifva, i min tanke, fullt ut lika goda skäl för sin öfvertygelse, som de, hvilka hafva blifvit framställda på den andra sidan, och har man gifvit skäl för sin öfvertygelse, så tror jag också, att man bör vara befriad ifrån tillvitelsen alt hylla denna öfvertygelse på grund af fördom. Med lika mycket skäl skulle jag kunna säga, att mina motståndare hafva grundat sin öfvertygelse på falsk filantropi, förvillelse och mera sådant. Det ämnar jag likväl icke befalla mig med. Jag är fullt öfvertygad om, att deras åsigt är lika mycket grundad på oegennytta och på deras öfvertygelse om samhällets fördel, som min. Frih. Hamilton har sagt, att han icke kan förstå, huru Ulsk, kunnat hafva hjerta att framkomma med sitt nuvar. förslag. För min del tager jag mig friheten att fästa Frih:ns upmärksamhet derpå, att det är just derföre att Utsk. vid detta tillfälle icke låtit hjertat tala, utan förståndet, som Utsk. endast har tillstyrkt hvad som efter dess öfvertygelse vore för samhället lämpligt eller icke lämpligt, och jag anser att lagstiftaren bör, så litel som möjligt, lyssna till bjertats ingifvelser såsom ofta missledande. 74 Den 19 Mars e. ra. Gr. Klingspor liar sagt, att Historien vitsordar, att Judarne varit ett sedligt och dygdigt folk o. s. v., en mängd epiIheter, som jag icke nu erinrar mig. Ja! hvar och en har läst historien på sitt sätt. För min del har jag icke läst historien sålunda. Jag kan icke tro att Judarne blifvit utdrifna ur deras land på grund af deras dygder och goda seder, ulan till följd af raka motsatsen. Samma värde talare har behagat likna min framställning vid en predikan. Det kommer kanske deraf alt Frih:n icke sedan sin ungdom har hört någon predikan.
Och hemställer jag derföre att i denna § ordet öppen må ändras till sluten § 65. Att bland presterskapets åligganden äfven införa skyldigheten att verificera klagoskrifter synes mig obilligt, då andra dertill lämpliga personer finnas att tillgå. I hvarje församling finnes Socknenämnd, och dess ordförande eger att i flera fall direkt vända sig till Konungens Befallningshafvande, och kan således icke vara för denna myndighet okänd. Af detta skäl tillstyrker jag, att orden »inom församlingen tjenstgörande prest» må i denna § ändras till »ordföranden i Socknenämndenn. <§ 71. Denna i Utskottets pleno utan diskussion antagna § torde behöfva tagas i närmare öfvervägande, på det alt icke möjliga misstag och uppenbara formela oriktigheter vid frågornas behandling inom Pröfnings-kommittéerna må Bevillnings-Utskottets Betänkande M 20. 39 sakna möjlighet till rättelse. Hänvisande till Kongl. Kammar-rättens utredning af detta ämne tillstyrker jag återremiss af denna § till ny och omsorgsfull behandling af Utskotttet. » Uti ofvanstående reservation, så vidt den rörer § 54, har Herr Kontraktsprosten Kullman, i hvad den rörer §§ 2, 40 och 65 Herr Doktor Nordlander, samt i hvad den rörer §§ 2, 40, 54 och 71 Herr Kongl Hofpredikanten Nordlund instämt. 9:o af Herr Doktor Säve: »Mot Bevillnings-Utskottets Betänkande, hvars hufvudgrunder jag i öfrigt gillar, får jag vördsamt afgifva min reservation i följande punkter: l:o Mot undantags-stadgandet i 8 § 1 morn., hvilket, har till följd, att hvar och en, som i årsinkomst af kapital eller arbete blott uppbär en enda skilling utöfver 400 R:dr R:mt, måste för äfven denna summa och allt hvad derutöfver är erlägga bevillning efter 1 för hundrade.
Majit i nåder framlagda förslag till mellan-rikslag i afseende å Sveriges och Norriges handel, hafva inom Viillofliga Borgare-ståndet af Herr Thomée och inom Hedervärda Bonde-ståndet af Nils Larsson från Jemtlands län motioner blifvit väckte derom, att Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit begära, det Kongl. Majit täcktes föro Norrska Stor-thingets åtskiljande göra transito-rätten, oberoende af och skiljd från mellan-rikslagens öfriga stadganden, till föremål för särskild förnyad framställning till Storthinget; och hafva dessa motioner blifvit till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterade. Till stöd för det af motionärerne sålunda framställda yrkande är vordet anfördt, att den kommitté, som Kongl. Majit, på Rikets Ständers derom gjorda begäran, år 1845 förordnat till öfverseende af Kongl. Förordningen den 25 Januari 1825, angående Sveriges och Norriges ömsesidiga sjöfarts-förhålianden, bland annat, jemväl hemställt och tillstyrkt, att till Norrige sjöledes från främmande länder införda varor skulle transito kunna föras till Sverige, likasom till Sverige införda varor transito till Norrige; men i anseende till de flera väsentligt skiljaktiga förslag om ändringar i samma Förordning, hvilka, ej mindre på Svenska, än Norrska sidan blifvit yrkade, hade båda Regeringarne stadnat i den mening, att någon ändring i mellan-rikslagen då icke kunde eller borde företagas, utan lagen tills vidare lemnäs i samma skick som förut, Ar 1849 hade frågan om transito-rätten dock åter blifvit upplifvad till följd af en utaf Östersunds stads handlande hos Svenska Regeringen Allm.
Lånen, till understöd för utsädes-beholyande delägare. 43 Föreningar om ersättning till Jordbrukare som lidit skada på Grödan, af Frost, Hagel, Storm och Yattu-flöde, äro träffade endast inom några Pastorater eller Socknar och sådant på mindre bestämda grundel’. I öfrigt har denne angelägenhet blifvit leornad till behandling för tillfället, då allmänna välviljan skulle behöfva att i ofvannämnde ändamål påkallas; Dock bär, mig veterligen, någon så beskaffad ersättningsfråga icke hittills blifvit väckt hvarken på grund af ingångne öfverenskommeisel’ eller eljest; Och vid allmänna missväxter har Staten städse nödgats träda emellan med undsättning. Angående omfattningen och beskaffenheten af de allmänna Undsättnings-anstalter, som på Eders Kongl. Majrts nådigste befallning blifvit här i Länet vidtagne efter 1826 och i83o års missväxter, och hvilka egenteligen ägt rum under detta qvinqvennium, åren 1827 och 183 r, åberopas i underdånighet mine den 3i December 1B27 och 3i December 1831 till Eders Kongl. Moj:t afgifne utförliga Berättelser, af hvilka det inhämtas, att samma undsättningsanstalter blifvit på skiljaktige sätt utförde och hafva af Allmänna medel och tillgångar medtagit, första gången: 199,071 R:dr ^2 Skill. Banco, jemte 5,58i Tunnor Spanmal in natura, beräknade i värde lill 69,644 P;dr 19 Skill. 1 rist Banco och sednare gången tillhopa 17^,7 i 8 Hulr 16 Skill. Banco, allenast i penningar. En Sparbank av för några år tillbaka inrättad uti Wenersborg och fortfar, med ökadt förtroende; så att insättningarne blifvit allt mer och mer betydliga och utgöra nu tillhopa 6,100 R:dr. Nyligen är äfven Sparbank inrättad i Borås; hvarförutan en sådan är under inrättande i Alingsås Stad.
Den, som bifaller Utskottets af tre Stånd godkända förslag, att Soda eller Soda. kolsyradt Natron, skall vara vid införsel tullfri, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer, i enlighet med Bonde-Ståndets beslut, att för nämnde artikel stadgas en införselstull af 25 öre per centner. Denna omröstning har utfallit med 81 Ja och 38 Nej; och hafva alltså Rikets Ständer beslutat i enlighet med Ja-propositionen. Den, som gillar Utskottets af tre Stånd bif ilina förslag, att Spanmål, ornaSpanmål len, alla slag, skall vara tullfri, röstar Ja ; den det ej vill, röstar Nej; omalen. Vinner Nej, antages Bonde-Ståndets beslut att för Hvete, Råg, Vicker och Arter bestämmes införselstull af 12 öre per kubikfot, samt för Korn, Malt och Linser 0 öre per kubikfot. Enär denna omröstning utlällit med 70 Ja emot 40 Nej, hafva Rikets Ständer beslutat i enlighet med Ja-propositionen. Spanmål, malen. 'lalg. Träd: J«rnoch Stål-. ^ Hevillnings-Ulsknllets Memorial Nu» 31. a) om kontraproposition: i 6:<lc omröstningen: Don, som till kontraproposition i hufvudvoteringen antager Bonde-Ståndets förslag, att Spanmål, malen, alla slag, skall åsättas en införselstull af 30 öre per centner, röstar Ja; den det ej vill, röstar JSej; Vinner Nej, antages till kontraproposition Preste-Ståndets beslut, enligt hvilket för Mjöl och Gryn bestämmes införselstull af 50 öre per centner. Denna omröstning liar utfallit med 52 Ja och 07 Nej ; hvadan Kikets Ständer beslutat i enlighet med Nej-propositionen. b) i hufvudsaken: i7:de omröstningen:
Då Örling, som den 25 Februari detta år afled, i knappa omständigheter efterlemnat enka och två barn, af hvilka det ena är 4 och det andra 2 år, och då den enkan Örling från Banko-statens enkeoch pupillkassa tillkommande pension är otillräcklig för hennes och barnens underhåll och de sednares uppfostran ; så och enär Örling ådagalagt mera sällsynta tjenstemanna-egenskaper samt i flera afseenden gagnat det verk, åt hvilket han egnade sin odelade verksamhet, omfattar Utskottet med nöje det tillfälle, som erbjuder sig att erkänna hans förtjenster, i det att Utskottet hos Rikets Ständer vördsamt tillstyrker 4:o Banko-Vlskoltets Memorial N;o 39. 9 4:o att Revisoren Örlings efterlemnade enka, Anna örling, född Bayard, må, från och med månaden näst efter den, i hvil ken Örling afled, eller Mars månad detta år, och så länge hon lefver ogift, från Banko-fullmägtiges dispositions-räkning tilldelas ett årligt anslag af 200 riksdaler, eller skilnaden emellan den pension, hon från Banko-statens enkeoch pupillkassa nu åtnjuter, och den, som skulle hafva tillfallit henne, i händelse Örling erhållit den kassörsbefattning, hvartill han kort före sin död sökte befordran. Vidare hafva beträffande det uti samma mom:3 punkt 2:o, förra delen, rnedgifna anslag af högst 900 R:dr till understöd åt pensionsanstalten för enkor och barn efter tjenstemän och betjente vid Banko-diskonten, Lånekontoren och Tumba bruk, att utbetalas vid hvarje års slut, intilldess ifrågavarande pensionsanstalt vunnit full stadga och säkerhet, Fullmägtige, med tillkännagifvande att nämnde belopp, 900