Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hos oss fick hon före sin afresa till utlandet ej många tillfällen att låta höra sig offentligen, men de, som hörde henne spela violin, liksom äfven orgel, förklara med en mun, att hennes föredrag tydde på en synnerligt fin uppfattning och en betydande säkerhet i själf va tekniken. Efter sitt giftermål uppträdde hon som nämndt företrädesvis vid sina egna privatsoaréer i hemmet. De framstående konstnärer, som fingo tillfälle att höra henne spela duetter med sin man, betyga, att detta samspel var något af det gedignaste, man kunde tänka sig. Man kunde väl få höra mer glänsande violinvirtuoser än Amanda Maier-Röntgen, men knappt en mer distinguerad musikalisk finkänslighet, en större värme och innerlighet. Och öfver sitt spel förstod hon breda detta skimmer af älskvärd oskuld, af barnslig naivitet och af skär poesi, som kännetecknade hela hennes uppträdande och som förvärfvade henne talrika vänner hvarhelst hon vistades. Liksom konstnärinnan på det reproducerande området ådagalade en stor soliditet, gjorde hon det ock på det producerande. Därom vittnar den för de flesta violinspelare välbekanta violinsonaten, som prisbelöntes och utgafs af Konstföreningen i Stockholm. Hennes mest betydande tonverk är emellertid en pianokvartett, som hon skref mot slutet af sitt lif och fullbordade på själfva dödsbädden. Denna kvartett utfördes vid den ofvan omtalade minnesfesten af så framstående förmågor som konsertmästaren Zetterqvist (violin), förste hofkapellmästaren Nordqvist (altviol), hofkapellisten Baeh (violoncell) och fröken H. Svensson (piano). Tonsättarinnans betydande kunskaper i den svåra kompositionstekniken, hennes formsinne och kombinationsförmåga hafva här funnit ett fält, där de kunna göra sig fullt gällande, och man kan med bestämdhet påstå, att hon på detta område står på höjdpunkten af hvad kvinnor hittills producerat. En i det hela lycklig melodiföring och ett osökt behag öka värdet af detta arbete, som vunnit erkännande i utlandet och som särskildt i de båda mellansatserna är mycket intresseväckande. Liksom man i denna kvartett här och hvar träffar nordiska anklanger, finner man i andra verk af konstnärinnan, att hennes tankar ofta voro riktade mot den saknade fosterjorden.
Och då genom den tide? rymd af 5 år, som enligt Grundlagen förflyter emellan hvarje Lagtima Riksdag det oundvik-i ligen måste hända, att af de Ridderskapets och Adelns Ledamöter, hvilka vid ett föregående Riksmöte varit församlade, en betydlig del skall vid ett efterföljande vara frånvarande, och deras platser innehafvas af andra och yngre Ledamöter, hvarigenom inträffar, att många af Ståndets Ledamöter äro vid Riksdagens början för hvarandra okände", samt enär en sådan kännedom icke kaa under den korta tid af 8 dagar från Riksdagens öppnande, inom hvilken Utskotten böra vara organiserade, hinna göra betydliga framsteg; har Herr Riben trodt, att val af Electorer, verkståldt af hela Dan 15 Maji e. rn. 191 Ståndet, otvifvelaktigt skulle leda till den följd, att en StåndsLedamot mäste antingen välja på sina enskildte vänner, i hvilket fall valet vore ensidigt, eller ock inrätta sin lista efter an-i dras råd,i hvilkenjhändelse åter vägen voreöpp; nåd förintriguer; i hvilket senare afseende Herr Riben framstäldt den beräkning, att om Ridderskapet och Adeln bestode af 600 personer och någon funnes hvilken ville bland dem utdela listor, så skulle 150 sådane, författade efter lika formulaire, ovilkorligen bestämma pluralitecen, emedan de öfrige 450 af Ståndets Ledamöter icke vore sins emellan enige, hvarigenom deras listor blott skulle tjena till att indirecte understödja partilistan; och har på desse hufvudsakliga skäl Herr Riben afstyrkt Electorers utväljande in pleno, samt deremot ansett Bänkmännen böra bibehållas, likväl på det 6ätt, att till förekommande af den olägenhet, som till äfventyrs skulle kunna uppkomma genom den händelse, att blott arne personer af en afdelning funnos tillstädes vid valets företagande, hvarje Bänkmansafdelning borde välja Bänkman utur en annan afdelning, såsom Bänkmansafdelningen N:o 1 , utur N:o 2; N:o 2, utur N:o 3, o. sv., samt sluteligen N:o 50, utur N:o 1; att Herr Grefve Dela Gardie, Jacob, som instämdt i hufvudsaken med hvad Utskottet anfört, har i afseende på Utskottets tillika gjorde hemställan att de vid Electorsvalet afgifvande röster borde vid hvarje 25:te sede! uppsummeras, gjordt den erinran, att detta syntes blott upptaga tiden utan att medföra nytta, att Herr Grefve von Schverin, Fredric Bogislaus, under yttrad öfvertygel - Ben i<y Maji e. ni. se att a'lt val vore en slump,
Balans från år 1858: Tillgångar Leverering: Från Öfver-styrelsen Balans till år 1860: Balans från år 1858: Skulder - 359,502: 7, Utgifter: Öfver-styrelsen (förvaltningskostnader) Tjenstemäns aflöning Förrådets underhåll Diverse arbeten - Jordarbeten Bergsprängning Kulvertar och afloppstrummor Viadukter och broar Väganläggningar i banan - Vägomläggningar Ballastning - Transport och nedläggning af sliper och räler samt inköp af sliper Bangårdar Stängsel, grindar och bommar Rörliga materielens uppsättning Sjukvården Helg-, regnoch rastdagar - Expropriations-kostnader Diverse utgifter Marschkostnader och kommenderingsbefälets aflöning Förvandling (jerneffekters slopning till skrotjern) Vinst och förlust (slitning å förrådet) 231.055: 75. 2,645,786: 76. Balans till år 1860: Materialier och inventarier 1,013,122: 5. Värdet af lägenheten Liljeholmen 100,000: — Fasta, från banan oskiljaktiga inventarier 118,672: 30. Provisionella byggnader ^ 76,963: 16. Anmärkning: Utgifterna för jernbanan hafva uppgått år 1858 till 1,517,550: 63. Bygguadsafdeluingen. Deb et. Balans från år 1858: Tillgångar - Leverering: Från Kongl. Stats-kontoret » Öfver-styrelsen Balans till år 1860: Skulder Summa Credit. Balans från år 1858: Skulder Utgifter: Tjenstemäns aflöning Förrådets underhåll Diverse arbeten Jordarbeten Bergsprängning Kulvertar och afloppstrummor Viadukter och broar .. Väganläggningar i banan Vägomläggningar Ballastning — ■ Transport och nedläggning af sliper och räler samt sli pers inköp Bangårdar med byggnader :. Öfrige inventarier samt materialier 291,178: 33. Anmärkning: Utgifterna för jernbanan hafva uppgått år 1855 till 268,576: 92.
Enär likväl utförandet af detta, med betydlig kostnad förenade, men för orten högst vigtiga arbetsföretag icke utan understöd från Statens sida kunde verkställas, har hos Rikets Ständer blifvit föreslaget, att, till anläggande af en kanal och sluss på sidan om Thorshälla, med ändamål att bereda direkt sjökommunikation emellan Eskilstuna och Mälaren, Rikets Ständer måtte under vissa vilkor bevilja ett Stats-anslag lill belopp af 100,000 R:dr; — och har Styrelsen för Allmänna 382 Expedilions-Utskotlets Förslag till underd. Skrifvelse, A':o i i 3. Vägoch Vattenbyggnader, till hvars granskning och utlåtande de nu ingifna handlingar varit öfverlemnade, jemte upplysning att någon anmärkning emot den uppgjorda arbetsplanen sig icke företett, uti afgifvet utlåtande anfört, att ifrågavarande kanal, som uppgifvits blifva 2,800 alnar lång, med 2:ne sänkslussar, otvifvelaktig! skulle åstad' komma stor nytta för Eskilstuna stad och omgifvande ort, derigenom alt kostnaderna för den f mil långa nu begagnade landtransporten från Eskilstuna till Thorshälla hamn kunde besparas för den mängd varor, tyngre machinerier och lokomotiver, hvilka under närvarande förhållanden måste på axel framforslas. Rikets Ständer hafva tagit detta ärende i öfvervägande; och då den ifrågaställda kanal-anläggningen, enligt Rikets Ständers tanke, bör komma att medföra ganska betydliga fördelar icke blott för Eskilstuna stad och landsorten deromkring, utan äfven för de stora verkstäder, Staten derstädes eger, samt derjemte lifva en redan befintlig och ansenlig rörelse å denna i industrielt hänseende vigtiga plats, hvårs ytterligare tillväxt och utveckling till stor del synes vara beroende på denna anläggnings snara utförande, hafva Rikets Ständer, med afseende jemväl derå alt
Låt oss icke gå med tillslutna ögon för de offer, som bringas oss själfva, isynnerhet af hustrur och mödrar, beredda att försaka, endast då vi tvingas därtill, utan låt oss i allt bevisa oss som lärjungar af honom, hvilken kom hit icke för att låta sig tjänas, utan för att tjäna och gifva sitt lif till återlösen för många. Ty söndagsfrågan, som ju ock blifvit ett af tidens många brännande spörsmål, kan lösas endast på den ömsesidiga uppoffringens väg, men den rätta kraften och förmåga till uppoffring kan du vinna blott i vår frälsares skola. » och förllelit den rika skrud, hon med smärta Irådt sig reder Giftermålsagenter. till sin sommarlefnads slut och sin hela löfprakt oreder till sin egen graffärd ut. Bernhard Risberg. Herr agenten Ström. f vilket bildergalleri kan icke stundom ett enda ord frammana för minnet! Hur tydligt de stego fram vid ordet: frieriannons, dessa män och kvinnor, som jag i skilda samhällslager sett verka som giftermålsagenter! Kvinnan och söndagen, De hafva formligt slagit ring omkring mig, fflfö en profpredikan, som kyrkoherden H. och för att blifva kvitt deras sällskap finnes KH * G. Blumenberg häromdagen höll i Norrintet annat råd än att föreställa ett par, tre köping, behandlade predikanten söndagafrågan af dem för allmänheten. och framhöll, huru önskligt det vore, att sönEgentligen borde jag väl först afteckna mina dagshvila kunde i möjligaste mån beredas tidigaste bekantskaper bland dessa egendomliga så många, görligt vore. Därvid yttrade talaren affärsmänniskor, men i denna stund tränger sig bland annat följande behjärtansvärda ord, som en bland de nyaste så i förgrunden, att jag vi ansett skäl att återgifva, så mycket mera nödgas börja med honom. som saken sällan ses äfven ur denna beHerr Ström gjorde sig vid ganska unga år rättigade synpunkt.
Då nu en mer eller mindre betydlig nedsättning ifrågakommer för de flesta sådana artiklar, sorn utgöra föremål lör fabriks-industri oell för hvilkas åstadkommande machinerier erfordras, måste det, vid den härigenom för svenska fabriks-industriens alster utvidgade täflan med utländska fabrikater, i främsta rummet vara af synnerlig vigt, att icke anläggningen och underhållet af sjelfva de inrättningar, der fabrikaten åstadkommas, betungas genom en utöfver hvad för - I 36 Bevillnings-UlskoUels Betänkande JYi 10. hållandet ar i de länder, med hvilka nämnde täflan hufvudsakligen måste underhållas, med tull-umgälder förhöjd kostnad; och ehuru den tull, som nu å redskap och machinerier utgår, väl icke kan anses hög, är det dock klart att den i sin mån mäste bidraga till att förhöja priset å den svenska fabriks-induslriens tillverkningar. Afskaffandet af denna tull samtidigt med den föreslagna nedsätlningen i tullen å alla de fabrikater, för hvilkas åstadkommande machiner äro behöflige, vore derföre i Utskottets tanke lika billig, som en sådan åtgärd torde kunna anses utan olägenhet verkställbar. De machin-verkstäder och mekaniska inrättningar här i landel, der gröfre machinerier tillverkas, hafva natt den utveckling, att de väl kunna anses oberoende af tull-lagstiftningen i afseende på sina tillverkningar, helst derest tullfrihet, såsom ifrågastäldt blifvit, medgifves lör alla af dem använda rudimaterier, och hvad beträffar den föga utbildade tillverkning af finare machinerier, som härstädes kan bedrifvas, så torde fördelen af tullfrihet för delar af machiner, med hvilkas sammansättning dessa verkstäder aro lill stor del sysselsatta eller hvaraf de för reparationers verkställande äro i behof, fullt uppväga det i allt fall kraftlösa skydd, som den nuvarande tullbestämmelsen innebär.
V. 21. R. 73. VIII. B. 148. A. 227. XXVI. E. 1,4. — N:o 46. till Rikets Ständer, örn arrendefri upplåtelse åt staden Kongelf af åtskilliga smärre tomter vid Bohus raserade fästning. V. 21. R. 67. VII. B. 136. A. 480. IX. U. 386. A. 43o. XI. E 5. — N;o 47- till Rikets Ständer, rörande förlängning af de med rusthållarne vid åtskilliga afsuttna regementen oeh corpser afslutade contract 0111 hästvacance-afgifts utgörande. Å. 10g. XIV. U. 16g, 318. XVI. A. 160. XVII. E. 172. Å. 178. XXIV. E. 47 i. — ,N:o 48. lill Rikets Ständer, angående ersättning till Kronolänsmännen för resor, som at dem anstallas till försegling af brännvinsredskup. V. 21. R. 67. VIII. B. 333, 383. Å. 448. XIV. U. 170, 332. XVI. A. 38g. — N:o 4g. lill Rikets Ständer, angående särskildt pensionsanslag för framlidne En af Rikets Herrar, Statsrådet Hr Grefve Adlersparres efterlemnade enka. V. 21. R. 64. B. 373, 421. Se vidare Indragningsstaten. — N;o 5o. till Rikets Ständer, angående sökt låneunderstöd för Söderhamns stad, i följd af den derstädes år 18 35 inträffade eldsvåda. V. 21. R. 68. VI. B. 3gg. VII. A. 44- X. U. 422. XI. A. 22. XIII.
En stor och ärorik framtid hägrade för blicken, och då nu en ung hjeltekonung trädde i spetsen för den ungdomligt djerfva och förhoppningsfulla nationen tändes förtröstan i alla sinnen, underkastade man sig villigt hvarje uppoffring, hvarje försakelse300, och ridderligt gick nationen fram i kampen för fosterland och religion samt tillkämpade sig ett namn, hvars glans ingen tid skall förblekna. Ett bland de skönaste blad i verldshistorien är skrifvet med Gustaf Adolfs och hans svenskars blod. Låt vara, att svenska folket fick att utföra en roll, som det i längden icke kunde bära, att det tog på sina axlar en börda, som hårdt pröfvade kraften. Men redan det, att det med gladt mod åtog sig rollen och icke skyggade tillbaka för de dermed förbundna faror, visar att nationen vuxit hög och stark och vunnit en sjelftillit, som endast i en kraftfull nationalanda kan ega sin rot. Derom vittnar ock den samtida litteraturen. Den nya väckelse studierna fått i Sverige yttrar sig i en del afhandlingar inom olika vetenskapsgrenar. Af lätt insedda skäl är den kyrkliga litteraturen rikast, psalmer skrefvos, en mängd predikningar trycktes, polemiska skrifter utkommo, och äfven de teologiska vetenskaperna bearbetades. Men den vetenskapsgrupp, som med lifligaste intresse omfattades, var dock den historiska. Redan mot slutet af medeltiden hade det historiska sinnet vaknat; det stegrades under Gustafs och hans söners regering, och med Sveriges hjelteperiod vann det större liflighet och styrka, om det än, uppburet af en högt svällande patriotism, antog formen af en sträfvan att för drömmarne om en stor framtid vinna en bakgrund i de än mera fantastiska drömmarna om en stor forntid. Under det Sveriges hjeltar på slagfältet kämpade för den svenska äran, sökte dess skriftställare att med pennan som vapen göra landvinningar för samma ära inom sagans dunkla områden, sökte framställa fosterlandets häfder som de yppersta bland folkens samt Norden som en underbar vagina gentium. Men för det fantastiska åsidosattes icke det faktiska. Runorna började studeras, liksom ock allt, som med fosterlandets historia och språk stod i samband, blef föremål för samlingar och forskning.
Catherine böjde sig öfver den döda kroppen. »Ja, det är en qvinna», hviskade hon, blek och upprörd. De båda flickorna betraktade hvarandra med sväfvande blickar. Kring Louises vackra mun började framskymta ett drag af otålighet och förtret. »Vi ha gjort oss till narrar», mumlade hon förtrytsamt, »till rigtiga narrar! För en qvinnas skull ...» Men Catherine hörde henne icke; hon låg på knä vid sängen, med sina läppar tryckta mot den lilla kallnande handen. Följande dag rådde en mycket hemlighetsfull stämning i pensionen. Madame gick af och an med en högtidlig uppsyn och utdelade tysta och vigtiga befallningar; lilla Catherine låg febersjuk på sitt rum; Louise höll sig på afstånd från kamraterna och såg allvarlig ut – icke ens Tobis komiska ridderlighet kunde förmå henne att le. Rysliga saker berättades bland flickorna. Någonting hade inträffat, någonting, som stod i sammanhang med den döde soldaten och Catherines sjukdom och madames högtidliga uppsyn, och under det man försökte att leta ut sanningen, hetsade man upp sin fantasi till verkliga röfvarhistorier. Några påstodo, att Catherine uppfört sig rigtigt skamligt illa, och att hon för alltid fallit i onåd hos madame, och kanske till och med skulle få lemna pensionen; andra sade, att Louise var den brottsliga, men att hon, gunstlingen, älsklingen, naturligtvis gått fri och låtit Catherine lida i sitt ställe. Allt detta var nu blott flickornas prat, men sanna förhållandet var, att en förfärlig uppståndelse egt rum på natten. Madame, som kom för att se om den sjuke soldaten, hade funnit de begge flickorna hos honom; förhör hade genast anstälts; härpå följde bekännelse, tårar, och upptuktelse, hvilket allt hade till följd, att Catherine dagen derpå låg i brinnande feber, och att så väl hon som Louise för framtiden väntade ett fruktansvärdt straff. Emellertid fick man aldrig veta, hvem den döde var. De soldater, som fört honom hit, hade funnit honom halfdöd på snön, och sjelfva halfdöda, hade de släpat honom med sig.
Hedvig taga på sig brudklädningen, hvilken hon tyckte satt illa, anmärkte att den var bjuden och den inte var bjuden, kort sagdt gjorde systern alldeles förtviflad och yr. Vid middagsbordet disputerade hon politik med Anton och var så ohöflig mot Klaes och så ovänlig mot Hedvig, att den senare fick tårar i ögonen, hvilket gjorde fästmannen alldeles desperat på gästen och föranledde, att han, då Helena ville resonnera om konst med honom, rent ut sade, att det var något hvarken hon eller genomsnittspubliken begrep. Och så blef det meningsbyte vid kaffet och Helena var så skarp och personlig, då talet föll på det »nakna» i konsten, att den rättframme, ogenerade Ziethen i hastigheten begagnade några mer realistiska än fästmansmässiga uttryck, som kom Helena att senare säga Bertha, att hon intet väntat, det Hedvigs fästman skulle vara »så rå». — Det var ett sattyg till kvinfolk, var Klaes omdöme till Hedvig, då han skildes från henne. Han hade icke märkt, att svärfadern följt med ut i tamburen. — Jag ber om ursäkt, farbror, att jag uttrycker mig så vanvördigt, men saken är den, att flickan här gått och inbillat mig, att »faster Helena» var en fågel Phœnix i älskvärdhet, och det kan jag inte finna. Naturligtvis är det hennes rättighet att tycka så illa om mig hon behagar, det säger jag ingenting om, men det roar mig inte att figurligt taladt stå och ta’ emot andliga örfilar, i synnerhet när jag inte kan få slå igen. Och jag vet ingen orsak, eller vet farbror det? — Nej, det vet jag inte. Det är väl någon, som förargat henne — i Finland, svarade gubben på sitt sarkastigt torroliga sätt, som fick de båda unga att hjärtligt skratta. Följande dag var bröllopsdagen. Helenas lynne var fortfarande dåligt, men hade så till vida förändrat sig, att det värkade som den »tysta kraften», hvilket, som sagdt, var det svåraste skedet. Anton, som på förmiddagen varit på visit hos systern, sett hennes »flit» och hört hennes gnolning, gick direkt hem och ändrade placeringen vid bröllopsbordet.
Talaren slutade med att framhålla, att genom den verkställda undersökningen, som. utförts utan alla tendenser, visserligen hade upptäckts en mängd missförhållanden, men också icke endast missförhållanden. Våra arbeterskor svältlönades icke i så hög grad som arbeterskorna i utlandets storstäder, utan ha det jämförelsevis drägligare. Dock vore förbättringar och reformer högeligen önskvärda. Men nödvändiga förutsättningar för reformerna äro en rätt kännedom om förhållandena, och för en sådan ha nu genom denna undersökning öppnats möjligheter, för hvilka alla let kvinnliga studerande finnas f. n. vid Karolinska institutet, nämligen Anna Ahlström, Thora Granström, Hertha Johansson, Signe Knoch, Inez Laurell, Gärda Lidfors, Anna Loven, Mathilda Lundberg, Sigrid Molander, Maria Myhrman, Siri von Porat, Julia Rosenbaum, Ellen Sandelin och Anna Stecksén. En nordpolsfar are förlofvad. Förlofning har eklaterats mellan fröken Anna Charlier, dotter till framlidne postmästaren i Klippan C. A. Charlier och hans maka, f. Ohlsson, samt amanuensen vid Stockholms högskola, Nils Strindberg. Viktor Rydberg syster, fru Hedda Clark, född Rydberg, den enda kvarlefvande af skaldens syskon, är f. n. stadd på resa öfver Atlanten från Amerika, där hon är bosatt, för att besöka Sverige och tillbringa någon tid å Ekeliden hos sin svä- gerska, professorskan Rydberg. Kvinnliga stationsmästare har man numera i Norge. Från invigningen af den nya Ottabanan berättas nämligen, hur Norges första kvinnliga stationsmästare därvid förde kommandot på Losna station. » Faar se om jeg kan greie det da, » sade hon, och det tycktes icke vara nå- gon lätt uppgift, som väntade henne, skrifver norska » Morgenbladet ». Alla mammor, som ha småttingar att kläda och pynta, torde helt visst hafva både intresse och nöje af ett besök i den filial, som firman M. Bendix nu öppnat i Sturegatan n:r o. Denna synnerligen renommerade och väl sorterade affär för barnkläder för gossar och flickor i alla åldrar har, som bekant, sin hufvudlokal vid Drottninggatan 29 C, men har genom den nya lokalen velat tillgodose hufvudsakligen det stora och folkrika Östermalm.
Beträffande frågan derom, att vissa deputerade, från kommunerna skulle biträda vid tillsynen öfver vägarne, så får jag erinra, hvad man också vid genomläsandet af Hr von Seths motion skall finna, att detta förslag blifvit ställdt i sammanhang med hans andra förslag, det vögbä11nings-skyldighetens fullgörande skulle emot en viss afgift från jordägarne, uplåtas på entreprenad. Nu torde likväl en hvar inse omöjligheten af alt komma till ett sådant resultat, enär det är allmänt bekant, huru obenägen den Svenska allmogen är att inlåta sig i något företag som erfordrar kontanta utgifter, utan att de flesta af dem åtminstone heldre behålla sin gamla väghållnings-skyldighet än de utgifva penningar för alt derifrån vara befriade; och dermed synes mig äfven förslaget angide de deputerade böra af sig sjelf förfalla. Hr Hjerta har påpekat behöfligheten deraf, att R. Sl:r uttryckte den önskan, att de väghållnings-skyldige måtte fördelas på vissa distrikter och derefter förena sig om erläggande af en viss årlig afgift för vägarnes underhåll, så alt man på detta sätt småningom lossade denna skyldighet från jorden. Jag för min del tror dock ej, att detta mål kan vinnas genom en återremiss af denna punkt, enär tvänne Stånd redan bifallit den del af Betänk., hvarom nu är fråga och som innohäIler en hemställan, att Hr von Seths motion måtte lemnäs utan afseende. Då följaktligen en återremiss vore en alldeles onyttig åtgärd, får jag anhålla om bifall till punkten. Gr. von Platen, Baltzar: Ehuru jag är öfvertygad der om, att R. o. Ad. kommer att återremittera denna punkt, må det dock tillåtas mig att beledsaga denna återremiss med några ord. Jag önskar, att Utslcn icke alltför mycket må fästa sig vid förslaget, att tillsyningsmännen öfver vägunderhållningen skola vara civil-ingeniörer, hvilket jag för min del ej anser vara oundvikligen nödvändigt.