Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
In fidem, O. Brakel. Lördagen den 24 Januari 1863. Plenum kl. 10 f. m. Justerades 3 prot.-utdr. för d. 21 dennes samt pleni-prot:t för den 6 sistl. December f. m. Upplästes följ:de protokoll: »Ar 1863 den 21 Januari sammanträdde den Nämnd, som eger att döma, huruvida högsta domstolens samtlige ledamöter gjort sig förtjente att i deras vigtiga kall bibehållas; då öfver följ:de proposition röstades: Den, som anser omröstning böra, på det i 103:dje §:n R. F. och 64:de §:n R. O. löreskrifna sätt, anställas; till uteslutande af någon bland högsta domstolens ledamöter, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej; vinner nej, blifva högsta domstolens samtlige ledamöter bibehållna; H. II. 14 210 Den 24 Januari. och befunnos, efter voteringens slut, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfriga voteringssedlarne öppnade, rösterna hafva utfallit sålunda: Ja0. Nej—47; i följd hvaraf Nämnden ansett] högsta domstolens samtlige ledamöter böra vid deras embeten bibehållas. Ut supra. G. F. Liljencrants. Gust. D. Björk. P. Murén. A. Erikson.» Hr Gr. o. Landtm, hemställde, att Exped.-Utsk:t skulle anmodas uppsätta förslag till den underd. skrifvelse, som borde till K. M. i ämnet allåtas; hvilket bifölls. Företogs val af de elektorer jemte suppleanter, hvilka, enligt 108:de §:n R. F. och 65:te §:n R. O., skola ega att, jemte elektorer af de öfriga Riks-Stånden, utse komiterade för tryckfrihetens vård; och befunnos, efter valförrättningens slut, hafva blifvit utsedde till elektorer: N:o 60. Gr. Mörner, Carl, med 58 röster; » 236. Frih.
Jag föreställer mig således, alt uti ingen rådslående församlings historia en sådan oformlighet kari framställas, som den, hvilken förevarande discussion löreter; ty ifrån ett Stånd af 4oo å 5oo individer framställas de aldravärsta beskyllningar och påståenden emot 6 af samma Stånds ledamöter, hvilka deremot ej äga någon utväg att få domare. Är det väl formenligt alt framkomma med beskyllningar, nar ingen skiljedomare finnes? Jag förklarade redan förra gången jag hade ordet, det jag ej ansåg mig förbunden alt erkänna Riddarhuset såsom ett forum i detta fall, och jag mäste erinra emot hvad Hr Lefren yttrat, ali om han inedgifver att detta Hus ej är något juridiskt forum i detta hänseende, så måste i detta medgifvande äfven inbegripas, att det icke utgör något moraliskt forum, inför hvilket det går an alt anfalla sina likar under de olika villköl , hvaruti en så obetydlig minoritet står till en öfvervägande majoritet, som icke tilltror sig behöfva iakttaga det minsta afseende på andras anspråk att få tillgodonjuta rättvisa. Det torde icke kunna nekas, att detta blir en rältstvist, som kan urarta, jag vet ej huru långt, då ingen skiljedomare finnes mellan de olika åsigterna. Man har förebrått mig, att jag kallat orostiftande för en löjlighet: jag åberopar prot. i delta fall. Hvad sjelfva saken beträffar, torde jag få påminna, alt anklagelsen ej må riktas ensamt mot ledamöterna af detta Stånd; emedan Const.Utsk., likasom alla andra Utsk. i vår representation, utgöras af medlemmar af alla fyra RiksSt:n, som handla collectivt; och jag skulle på det högsta beklaga, om Hr Lefren* förslag skulle kunna vinna bifall rörtde dessa handlingars communicerande med de andra Stånden; ty säkerligen vore elt sådant beslut ett af de mest förhastade som måhända blifvit inom detta Hus fattade, och som måhända skulle leda lill ett utslag, som ej vore särdeles svårt att förutse.
Komitén har redan i det föregående anfört de skäl, hvarför den funnit sig böra föreslå, att dessa fartyg må blifva af trä. Deras storlek anser Komitén böra vara sådan, att de kunna utsändas till aflägsnare farvatten, föra en någorlunda kraftig bestyckning och hafva en bemanning, som medgifver vinnandet af nödig öfning för ett icke alltför ringa antal af Flottans befäl och manskap; men de böra ej vara större, än nämnda ändamål fordra, på det kostnaden för deras anskaffning och underhåll samt för de långvariga expeditioner, hvartill de åtminstone i fredstid skulle komma att företrädesvis användas, ej må blifva betydligare än nödigt är. Dessa fordringar tror Komitén i det närmaste uppfyllas af en cert ångkorvetter, hvaraf i England under de sednare åren ett jemförelsevis större antal blifvit byggdt och hvilka slags fartyg, enligt Komiténs tanke, sannolikt skola af flera anledningar komma att bibehållas, oaktadt de stora förändringar, som synas förestå i de egenteliga stridsfartygens beskaffenhet. Komitén får alltså underdånigst föreslå, att för ifrågavarande ändamål Flottan må erhålla ett mindre antal Ångkorvetter af följande ungefärliga hufvud-dimensioner: längd 180 fot, bredd 33 fot, djupgående omkring 15 fot, samt försedda med en bestyckning af 12 så svåra och kraftiga kanoner, som fartygets beskaffenhet medgifver. De böra ega en machinkraft, som kan bringa fartyget till minst 10 knops fart, hvartill anses erfordras ångmachineri af 200 nominela hästkrafter, med skruf, så konstruerad, att den utan svårighet kan upplyftas, samt ega fullständig, ehuru, i jemförelse med segelfartygens af lika storlek, något reducerad tackling. Kostnaden för en sådan ångkorvett anser Komitén kunna beräknas till 590,000 R:dr Runt. Fartyg för 4:o Fartyg, afsedda för hastig förflyttning af trupper från en punkt till en hastiga truppcmnan samt i allmänhet för sådana krigsföretag, sorn företrädesvis påkalla snabbhet transporter .
Begrafningskransar voro på 1840-talet på sätt och vis okända, och det kan förklaras däraf, att blomsterodlingen då ännu låg i sin linda. Då utgjorde icke, såsom nu är förhållandet, denna del af trädgårdsskötseln en god inkomstkälla för ett icke ringa antal svenskar, och ej heller fitnnos i den tiden samfäfdsmedel med södern, hvilka möjliggjorde en blonistefhandel, som öppnat en ny utsikt till förvärf för några af våra städers kvinnor och mail. Det är dock en gammal sed att gifva den döde blommor och grönt med sig i grafven. Ståndspersonerna klädde en afliden ungmö i myrtenkrona; ynglingen fick en myrtenslinga kring sin bleka panna, och i bådas högra hand sattes en blombukett. Den fattigare delen af landtbefolkningen, den som ingen blomsterträdgård hade, fick buxbomskvistar från storbondens trädgårdshäckar; och det var hos rik och fattig allmän sed att beströ en aflidens sista hvilobädd med gröna kvistar. Om odalbonden i den tiden ej anlitade tidningarna för att tillkännagifva, att döden gästat hans hem, så lämnade han dock ej sina vänner i okunnighet därom. En sorgklädd tjänare — • dräng eller piga — bar dödsbudet till släkt, gillesoch byalag, och på samma sätt bjöds också till begrafning. Utom gillelaget stå- ende, men i samma by boende personer inbjödos äfven, men blott till » att följa N. N. till jorden ». Ville dessa senare gäster riktigt visa sitt deltagande för de efterlefvande, så gick man klädd i mörk dräkt till sorgehuset, äfven om det låg afsides från kyrkvägen, betraktade med stilla vördnad liket, erhöll någon förfriskning och slöt sig till de eftersta leden i » likfärden ». Det var en i dubbel bemärkelse tung vandring för många af männen, ty likvagn var för menige man en nästan okänd sak. Likkistan bars på en tung bår, hvilken hvilade på bärarnes skuldror, och ett ständigt ombyte af bärare gjorde, att färden blef långsam.
Beträffande först Kongl. Mas S, för Samteliga Ri ens S inder, uffärdade näviga krivils§ttim. vä et Kaiaco-WertS-irrrättande, under deras egen förcoaltning; ?ä medqisvcS witzerligen, at äfrven oet Heoenvarda Bo»ade Ständet, derhid icke war förment, at, ftämnte de öfrige Stånden, dä uti ansvarighet för Kaninen samt WerketS Förivalttii 'g sä inga; men en sadan Sam elige Riksens Stander bemttad förmon, borde ock under ds de; ned sörkni^adc »villkor cmottagas, om deruti N^o»l fyrtfargq^e rättighet Dilly l»M hewarada q8s H^lfwudsakekiga willkoren wörö, st Riksens S'äneder borde för Landen answara, samt banco-Wreket, enligt fastställoe grunder och stadgad oryggelig Ordning, förwalta. Det Hederwärda Bonde-Smndet, har all sadan befattning med banco, pä det kraftigaste afsagt, och uti samma afsägelse, samt full jnactivite:, hwad banco angeck, alt framgent fortfarit. De öfrige irenne respective Stånden atog» Sig deremot, ehuru icke utan söregangne nog bekymmersamma öfverläggningar, banco-WerketS up> rättande, under deras bade answar, och oafbrutnq förwalkmng. Wärkan af denna utgångna förbindelse fingo de icke långt derefter widkännas, da är rögo, i anseende til paräknade, men uteblesne afbetalningar pa Kronans banco Län samt Werkets deraf förordsaksde obestånd, blott de frenne för Kaninen ^arantsran6« Ständen sägo sig föranlätne, ac, til oest upratthallande, utgöra en , den tiden ej obetydlig Bewillning.
Besv,- och OeConomie-Utskotiens Utlåtande IV-'o 8. 11 Provincial-Läkare derstädes, de rese-omkoslnader, som lill medico-legala besigtningar och dylikt erfordras, torde uppgå till mera än lonen för en ny Läkare; och hafva härutinnan instämt Herr Professoren Doctor Moréa och Herr Contracts-Prosten Lignell. Herr Doctor Hvasser, att samma behof af Provincial-Läkare, som Doctor Svedelius framställt i afseende på Öster-Dalarne, äfven förefunnes i Vesler-Dalarne, hvarest Läkare-Districtet utgjorde omkring 3o mil; och funne Herr Doctorn sig böra föreslå, alt en Provincial-Medicus anställdes i denna trakt, med Floda socken till hufvudstation, hvilken nya tjenst lätteligen kunde förenas med en Bataillons-Läkare-beställning vid Dal-Regementet. Herr Doctor Lindahl} som, då behofvet af Läkare för åtskilige Landskap blifvit anmäldt, trott sig böra väcka uppmärksamheten på detsamma för de Norrländska Provincerne, der på i5o mil blott finnas 7 a 8 Läkare. Herr Lif-Medicus Doctor Ekstrom: att, ehuru vigtigt ifrågavarande ärende vore, borde man dock icke för obetänksamt gå till väga med inrättande af Läkare-tjenster, emedan lönerne alltid blefvo otillräckliga utan enskild praktik, och det dessutom, serdeles i Norrland, der man på flere ställen hade 20 mil lill närmaste Apothek, för Läkaren blefve svårt att uträtta något, så vida han ej tillika vore Apothekare, mot hvilket flere betänkligheter förekommo. b) Från Vällojl. Borgare-Ståndet: 4:o Af Herr Andersson , B.j som, anhållit, ”att för Norra Halland Statsmedel måtte anslås till lön för ännu en Provincial-Läkare, och att dymedelst den ena Läkaren hädanefter beständigt blefve stationerad i Warberg och den andra i Kongsbacka." 5:o Af Herr Ståhle J.
Jag får derföre vördsamt hemställa, att R. o. Ad. ville fatta följande beslut: ”att åt K. M. i underd:het öfverlemna, att, derest högst vigtiga omständigheter dertill föranleda, utbyta någon del, af högst en månad, utaf den, enl. nu gällande förordning, ang:de vilkoren för bränvins-tillverkning och försäljning tillåtna tid på hösten innevande år, emot en lika lång lid tillåten bränvinsbränning under de delar af år 1855, då bränvinsbränning eljest icke vore medgifven; dock emot de vilkor, den nya författningen angule bränvinsbränning i öfrigt föreskrifver”. Gr. Posse: Hr Braunerhjelm har sagt, att landtbrukaren icke hade någon rättighet att få fortsätta sin bränvinstillverkning i höst, utan att det endast vore en tillåtelse, som berodde på K. M. att när som helst uphäfva. Jag tror icke att förhållandet är sådant, i fall man närmare betraktar saken. Ty jag tror, i likhet med en föreg:de talare, att den rättighet K. M. eger att förbjuda bränvinsbränningen med mera dylikt, just är en makt, som är lem nåd i hans händer att begagna vid utomordentliga fall af missvext och likartade tillfällen. Att Hr Braunerhjelm sjelf insett detta, bevisas bäst deraf, att han slutade sitt anförande med en begäran om återremiss af Betänk., emedan det vore alltför tidigt att afgöra, huruvida man borde ingå till K. M. med den ifrågavande underd. anhållan eller icke. Det är nemi. tydligt, att ett sådant afgörande beror på huru skörden gestaltar sig, och detta kan man ännu icke veta. Häraf synes klarligen att Hr Braunerhjelm erkänner, att den K. M. medgifna rätt i förevar:de fall är beroende af årsvextens beskaffenhet i allmänhet. Vidare säger Hr Braunerhjelm, att den förlust bränvinsbrännaren komrne att lida genom tillverkningens inställande endast vore en förlust af räntan på det kapital han nedlagt på sitt bränneri. Så skulle också förhållandet vara, så framt icke brännings-rättigheten f. n. vore fästad vid jorden.
)) På grund af ' nu gällande lag., yttrar motionären, skan vissesligen fadern till oäkta barn dömas till uppfostringshjälp, men erfarenheten visar dock, att detta i många fall är ändaniålslöst, ty dels, kan fader, nar det gäller, sakna utmätningsbara tillgångar, dels kan han ock genom bortflyttning, som ej är möjligt a t t föriiiiidra, göra sig så godt som oåtkomlig. I hvilket fall som helst lämnas ju barnet från faderns sida hjälplöst, och dess moder, om an felaktig, star merän tillbörligt ensam med sin börda för att kastas antingen p$ det torftiga föräldrahemmet eller ock pk sin kommuns fattigrkdFörgäter moder sitt barn, så har ju strafflagen, och det med ratta, för henne ganska allvarsamma bestätnmelser; men oiii fadern gör detsamma, kan lagen svårligen i minsta mån ni "? lionom, och dock torde han i de flesta fall hafva varit den mest brotts1ige.v Motionären har i den danska lagstiftningen funnit förebilden till den reform lian piyrkar. I Danmark ar en nioders stallning i det fall, hvarom här ar fråga, långt bättre tr~ggctd an hos oss. h det så, att det henne tilldömda iippfostringshidraget icke i riitt tid betalas, och kan hon förete attest från den koinmuii, lirari Iion vistas, att henn es förmögenlietsförhållanden och arbetsförtjänst icke ti1lit; ta henne att ensam sörja för barnets försvarliga underhåll och uppfostran, s % ar hon berättigad att fordra bidraget fös det senaste hret frain fattigvården i den kommun, där fadern uppehiller sig, utan att detta betraktas som en henie meddelad fattighjalp. Lyckas det icke att finna hans uppehfillsort, kan bidraget affordras deii kommun, lian i fattigvårdshanseende tillhör. Modern erhåller siluiida under alla förhhllanden det henne tillerkända bidraget, och den kommun, som utbetalat det, ager att gent emot den försumlige fadern med ratt stor kraft göra sin ratt nallande, vare sig genom införsel i lians inkomster, utpantning eller tvångsarbete.
M. täcktes efter omständigheterna förordna, huruvida samma Magts undersåtare Exp.-Utsk. Förslag till unof. Skrifv. lf.-o 3oa. 11 må skyldige anses att, vid strandningar emot Svenska kusten, vidkännas annan behandling eller erlägga någon högre afgift till Dykeriet, än som, genom här föreslagna Reglemente, blifvit i allmänhet stadgadt. R. St., hvilka alltså till E. K. M. i underdånighet öfverlemna verkställigheten af de åtgärder, hvilka, till Dykerioch Bergnings-anstalternas snara iordningbringande, af omständigheterna påkallas, anhålla lika underdånigt att, så framt första Actieteckningen ej skulle uppgå till det derföre bestämda minimi-belopp, 15o,ooo R:dr B:o, och alltså antagas måste, att de erbjudna vilkoren ansetts icke kunna med Bolagets fördel och bestånd förenas, E. K. M. täcktes, uppå derom af Förvaltningen af Sjöärendena gjord underdånig hemställan, i Nåder pröfva och undanrödja de hinder sig i detta afseende förete , samt derefter lemna vederbörande tillfälle till en ny och lika allmän Actie-teckning. Slutligen hemställa R. St. i underdånighet , det behagade E. K. M. meddela Förvaltningen af Sjö-ärendena Dess Nådiga befallning att afgifva underdånigt förslag, till bestämmande ej mindre af den nya Dykeri - inrättningens blifvande hufvud-stationer och persedel-depots, än af 12 Exp.-Utsk. Förslag till lind. Skrifv. IV.-o 302. den personal, som inom hvarje district nödvändigt bör finnas anställd. Rikets Ständer framhärda etc. Underdånigt Förslag till Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning om de skyldigheter och förmoner, som tillkomma det till Dykerioch Bergnings-anstalternas besörjande i Riket, bildade enskilda Bolag: 1 §•
Riks* gälds Contoiret, Som tillförene varit det andra, har med penningeväsendet för det närvarande ingen annan befattning, än att, såsom en utgrening af B.mqtten, besörja, genom sine Credit-sedlar, en del af hvad Banquen egenteligen skulle tillkomma, samt incassera och utbetala en del af Statens medel; och har således med Ilandets allmänna penninge ställning ingen annan gemenskap, än den som detsamma delar med Bancoverket. Likasom uti de flesta andra Lander, har äfven uti Sverige Credit-Systetr et, eller penninge* förvaltningens grundande å allmänt förtroende, sedan längre tider varit antaget. Banquen har, Stats• och Banco.Ulskoitens Betänkande. *',5 Utom ändamålet af Depositionsoch VevelBanque, sträckt sin verksamhet till utlåningar, grundade icke å någon verkelig egande fond uti reelt mynt, utan å det förtroende, som genom ett ordentligt uppfyllande af åtagne förbindelser kunde beredas och upprätthållas. Så länge sådane utlåningar endast meddelades emot säkerheter, som genast kunde realiseras, och omloppstiden för de meddelade lånen var så korrt, att en ökning af penningestocken inom Landet icke kunde förändra dess förhållande till den varumängd, som af densamma skulle mätas, borde af förtroendets begagnande till beredande af Banquens vinst icke annat än för landet välgörande följder Uppstå. Men Uti ett fattigt Land, der Statens egen credit sällan) hunnit till någon väsendtlig stadga, kunde det ej dröja länge, fötr än man behöfde till fyllande af Statens behof anlita det Verk, sorn egde allmänt förtroende. Banquen lemnade Stats, verket lån och förskotter; man såg icke, eller ville icke se, att då Banquen icke egde verkeligl mynt att utlåna, (det, sorn uti Banquen blifvit emot dess sedlar nedsatt, kunde icke anses såsom dess egendom) var <!et icke annat än Banquens Credit, sorn till Statsverket forsträcktes, och då denna Credit, alltid inskränkt, snart skulle Upphöra, derigenom a*t penningestockeit ökades.
H a n skred mekaniskt fram, utan eller annan undertryckt suck från bordet där att tänka på att hans skor knarrade. H a n hade hon satt. nästan passerat rummet, då hans blick af en » H v a d är det nu då, Greta? » frågade han sluthändelse föll på den unga frun, o c h han blef ligen otåligt. varse att h o n låg m e d öppna ögon. » Ä h, ingenting särskildt, » blef svaret. » Låt » Ä h! » sade han, » sof du så lätt, att du vaknade mig ej störa dig, Alfred, jag hittar alltid på något af mina steg? » att sysselsätta mig med. » » Nej då, » svarade hon, » men jag hade inte somnat ännu — jag kunde inte sofva. » H o n tog en penna och började skrifva. En liten stund v o r o bägge tysta, m e n så blef han » Jaså inte, » sade han litet förströdt. Han åter nervös. Raspandet af hennes penna besvä- k o m att tänka på, att hon nyss klagat öfver hufrade h o n o m. vudvärk, » är det ingenting jag kan göra för dig. » » Skulle du inte vilja sluta m e d det där, kära » O m du ville ge mig litet vatten, » sade h o n barn? » frågade han kort. bedjande, » jag är så törstig. » H o n slutade ögonblickligen. Han fyllde m e d ovan hand ett glas o c h räckte henne det, o c h då hon till tack smekte hans hand, » Jag hade bara tänkt skrifva ett par ord till. » Hennes nästan sorgsna ton lämnade h o n o m ej lyckades h o n till o c h m e d att få en vänlig nick tillbaka. alldeles oberörd. » Sof nu lika godt, som jag k o m m e r att göra, » sade han, innan han gick. » Jaså, du följer mitt råd och skrifver u p p det jag nyss sade dig o m Kant, » anmärkte han o c h H o n svarade icke, utan mumlade b l o t t: » kloctog det lilla häftet, i hvilket h o n nyss skrifvit. kan sex — skall inte glömma.
339 eller personlig frihet, utan att lagligen förwunnen och dömd wara, eller förloras gods, löst eller fast, utan laga ransakning och dom, eller blifwer nägons frid i hans hus störd, eller någon förwisad fran ort till annan, skola den eller de af oswannämnde Embetsman, hwilka sädant lidande pä oswanbeskrifne sätt befrämjat, dessutom Hallas i fängsligt förwar a fästning ifrän ett halft till högst twänne är, efter brottets beskaffenhet. Uraktlätcr Stats-Näds-Lcdamot eller Konungens Nädgifware i Commandomäl, att de öfrige dem i Grundlagarne uttryckligen föreskrifnc, men i denna Anfwarighetsiag icke särskildt uppräknade pligter och föreskrifter iakttaga och fullgöra, ware för sädant förhällande ansedd enligt Regcrings-Formens l07 §. Döljer Stats-Miniftcr för Utrikes Ärendcrnc eller Hof-Cantzler, eller den Stats-Näds-Ledamot, hwilken Konungen i dennes sränwaro tillkallar, för Konungen bewisligen nägon sadan upplysning i frågor, som röra krig, fred eller förbund med främmande Magter, att Riket af dess undandöljande tager skada, miste han Embetet och hälles i fängsligt förwar ä fästning ifrän sex mänader till högst twänne är. Warder genom ett sädant hans förwällande Rikets wälfard förspilld, dess säkerhet och lugn störde, miste lifwct. Föredragande i Stats-Nädet ware answarig att frän Konungen utgäende Expeditioner och be - ll. 8 7. 8 8. 340 Expeditioner till Riks-Ständen. sallningar, hwilka »med hans Contrasignation skola wara försedde, instämma nied deröfwer förde Protocoll, äfwensoin att ej någon sak, hwaröfwer icke behörigt Protocoll fördt blifwit, expedieras.
I September och Oktober dref fartyget längs efter kusten af det nyupptäckta landet, men i början af November frös isflaket, hvarpå det var uppressadt, tillsammans med den fasta landisen vid 79° 51´ n. br. och 58° 56´ ostl. längd från Greenwich. Der blef det orubbligt liggande på 3 sjömils afstånd från närmaste strand, ända tills österrikarne måste öfverge det den följande sommaren. Fartyget hade redan blifvit ombonadt för att möta öfvervintringen, och under första hälften af Oktober hade ispressningarna åter gjort sig påminta, men sedan Tegetthoff låg orörligt fast vid landisen, förekommo de icke mera under vinterns lopp. Den 22 Oktober gick solen ner för att icke åter visa sig öfver horisonten förr än efter 125 dygns förlopp. I November uppfördes två snöhus på isen för att hysa de fixa magnetiska och astronomiska instrumenten, och när dessa blifvit uppstälda der, begyntes med nyårets inträde 1874 de regelmässiga magnetiska variationsiakttagelserna. Anmärkningar och nödvändiga Upplysningar vid Herr C. J. Holms Anteckningar öfver Fälttågen emot Ryssland åren 1808 och 1809 ANMÄRKNINGAR OCH NÖDVÄNDIGA UPPLYSNINGAR VID Herr C. J. HOLMS Anteckningar öfver Fälttågen emot Ryssland åren 1808 och 1809; af G. ADLERCREUTZ, såsom Medlem af Finska Arméen. STOCKHOLM, H. G. Uti N:o 102 af det fjerde Aftonbladet den 26 Maj 1836, under rubrik: Litteratur, läses en recension af anteckningar öfver Fälttågen emot Ryssland åren 1808 och 1809 af Carl Johan Holm, tjenstförrättande Regements-Pastor vid Savolax Jägare-Regemente. Denna recension är bland de värdigaste och mest hugnande belöningar för qvarlefvorne af Finska Arméen, för öfverståndne faror och uthärdade mödor. I synnerhet om bland dessa någon skulle finnas, som, genom en eller annan händelse, orättvist blifvit förbigången vid utdelningen af Militaire belöningar, hvilket så lätt kan hända äfven den bästa den mest opartiska Befälhafvare.