Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är ur denna synpunkt, som jag anser, att det ligger uti de omyndiges intresse att fä de tysta förmåns rät - Den 5 Februari e. m. 113 lälterne borttagna, och jag hemtar ett ytterligare skäl för denna åsigt deraf, att den säkerhet, som de omyndige nu hafva, är så lätt eluderad; ty vi känna alla huru lätt det är, att genom förmynderskapets öfverflyttning på annan person under en kortare lid helt och hållet betaga omyndige den förmånsrätt, som de för närvar, hafva. — Med detta tror jag mig äfven hafva vederlagt Hr Prinlzenskjölds yttrande, alt de omyndiges rätt vore bäst skyddad genom nu gällande lag. Jag skall vidare öfvergå till de anmärkn:r, som i öfrigt blifvit gjorda emot K. M:s propos. och Utsk:s tillstyrkande i afseende på Kronans uppbördsman etc. Jag ber då llrrme i främsta rummet vara goda observera, alt fråga här icke är att borttaga all förmånsrätt för Kronan hos dess uppbördsman, utan blott att sätta inteckning i uppbördsmans fasta egendom framför, genom hvilken åtgärd jag helt säkert tror, att ganska litet skulle för Kronan gå förloradt. Hr Printzenskjöld, som omtalat, det han af embetsmannapligt haft mycken befattning med uppbördsman, som råkat på balance, torde sjelf kunna upplysa huru många af desse, då balanccn hunnit så långt, alt den icke längre kunde döljas, innehaft någon fastighet. De flesta uppbördsmän tror jag hafva vanligen, innan de kommit så långt, att balancen icke mer kunnat döljas, afyttrat sina fastigheter, och Kronan, utom i den borgen, som är ställd, fått taga sin ersättning uti den obetydliga lösegendom, som funnits. En sådan förmånsrätt är här icke fråga om att betaga Kronan. Dessutom torde R. o. Ad. behaga observera, att vid alla de riksdagar, som denna fråga förevarit, har ännu aldrig i denna del någon betänklighet uppstått. Vid 1S23 års riksdag beslöto R.
Då dels i 35 § är stadgadt, att bränvin, som är försatt med något för helsan skadligt ämne, icke får vid minuthandel eller utskänkning till salu hållas, för öfverträdelse af hvilket förbud i 47 § äro bestämda böter till och med 30 Riksdaler, dels i 37 § finnes fÖreskrifvet, att hvad i denna förordning är stadgadt om minuthandel med eller utskänkning af bränvin äfven skall gälla för andra brända eller distillerade, ineller utländska, spirituösa drycker äfvensom för drycker, hvilka äro dermed tillagade, finner Utskottet, att författningen redan innehåller hvad motionären med sin framställning åsyftat vinna, och hemställer fördenskull, att motionen ej må lill någon åtgärd föranleda Rikets Ständers Herr Justitie-ombudsman har uti sin för år 1860 afgifna embetsberättelse fästat uppmärksamhet på behofvet af närmare bestämningar i lagstiftningen rörande frågan, huruvida sprit af större alkoholshalt än aderton grader må, utan vederbörligt tillstånd, kunna i minut försäljas eller icke; beträffande hvilken fråga domstolarne i två likartade fall meddelat motsatta beslut. I ena fallet hade nemligen en handlande, som tilltalats för det han i sin salubod sålt sprit i minut och erkänt, att han till tekniska behof sålt 22-gradig sprit i mindre partier än en half kanna, blifvit vid Underrätten befriad från ansvar härför, men deremot både af Hofrätten och Högste Domstolen ansedd skyldig tiil ansvar för oloflig utskänkning. Teknologiska institutet, hvars yttrande blifvit infordradt, har i detta mål utlåtit sig: »alt utaf sprit af hvad gradtal som helst kan, genom densammas utspädning med vatten, beredas bränvin af vanlig styrka och att, i fall spriten är ren, äfven det bränvin, som deraf erhålles, är rent smakande; hvaremot, i den mån spriten är mer eller mindre finkel haltig, bränvinel äfven bekommer mer eller mindre stark smak af finkelolja.»
Jag talar häruti af erfarenhet, såsom den der sjelf fått som borgesman utbetala i 5 år hela arrrendesumman för ett Militias-boställe, hvarå betydlig städja varit gifven. Arrendatorns obestånd hade troligen icke inträffat, om han kunnat undvika, att genast utlemna sitt lilla capital i så kallad prenumerations-afgift, och icke derigenom blifvit urståndsatt, att skaffa sig tillräckligt förlag för egendomens behöriga skötande. Denna fråga rörer nu mera icke mitt personliga intresse, men visserligen flere nu närvarande Ledamöters af Ridderskapet och Adeln, och jag ber att få särskilt fästa desse värde Ledamöters uppmärksamhet derpå, att det nu föreslagna arrendesättet kan komma, att nedsätta arrendeafkastningen åtminstone med en tredjedel, utan att derföre utestänga osäkre och vårdslöse speculanter. Kortligen, Utskottens förslag förekommer ingen olägenhet, men bereder mångfaldig förlust. Jag förnyar således min anhållan om återremiss. Herr von Hartmansdorff, d ugust: I hufvudsaken instämmer jag med Utskotten och Friherre af Nordin; utom hvad arrendetiden beträffar, deröfver jag delar Friherre Palmstjernas mening i hans reservation. Men det är i en annan omständighet jag skulle tro återremiss äfven vara nödig; 86 Den 18 November f. 111. om nemligen Kongl. Majit funne lämpligt att skilja MilitiaeBostälisCassan från Kongl. KrigsCollegium, skulle hennes öfverflyttning till RiksgäldsContoiret likväl icke kunna ske utan Rikets Ständers föregående uttryckliga begifvande; derföre och då jag anser öfverflyttningen dit vara fördelaktig,yrkar jagåterremiss, på det Utskotten bestämdt måtte yttra sig öfver denna åtgärd, eller RiksStånden i alla fall varda obehindrade, att göra ett sådant tillägg vid beslutet. Friherre Cederström: Till hvad jag sednast yttrat om arrendetidens förlängning till 5o år, ber jag nu få tillägga, alt det icke är tänkbart med den hos oss vanliga menniskoålder, att en arrendator i 5o år uthåller, att med den drift, som vederbör, sköta sitt boställe.
Ståndet sitt bifall till det i Prosten Sondéns, vid denna punkt afgifna, reservation förekommande tillstyrkande, endast med tillägg efter ordet »Komministr arnes» å raden 5 af dessa ord: »Kapellpredi/canternes, Pastoratsoch Socken-adjunklernes». Punkterna 9 till och med 18. Biföllos. Utskottets hemställan, så vidt den afser Grefve Hamiltons i mom. a) omförmähja motion, afslogs af Ståndet, som för sin del beviljade 9,000 R:dr årligen till tvänne nya professioner inom de Juridiska Fakulteterna, en vid hvartdera af rikets Universiteter, med öfverlemnande till Kongl. Maj:ts nådiga pröfning att bestämma de nya professionernas omfattning bland de ämnen, i hvilka undervisningen, enligt gällande författning, skall vårdas af Juridisk Fakultet; hvaremot samma hemställan, i hvad den rörer Friherre Hermelins i mom. b) upptagna motion, bifölls. Biföllos. Momenten a), b), d) och e) biföllos, hvaremot Ståndet, med ogillande af Utskottets tillstyrkande i mom. c), antog hvad i Kongl. Maj:ts Proposition finnes föreslaget beträffande dels aOöningen för Adjunktorne, dels ifrågaställa 528 Prot.-Utdrag den 22 Augusti 1863. arfvoden för en Bibliothekarie, en Sekreterare och en Kamererare vid Carolinska Institutet. Punkterna 25 till och med 56. Biföllos. Punkten 57, i förening hvarmed jemväl föredrogs mom. i) uti Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, JV° 118, i anledning af väckta motioner rörande undervisningen i elementarläroverken och dermed sammanhängande ämnen, öfver hvilket moment Ståndet hittills uppskjutit att fatta beslut.
Uppå den 17 i samma månad gjord underdånig anmälan, att Instructionen för Rikets Ständers Fullmäglige i RiksgäldsContoret icke innehöll lika föreskrifter i afseende på ofvannämnde låns utbetalning, sorn Rikets Ständer uti deras underdåniga skrifvelse till Kongl. Maj:t anmält, förordnade Kongl. Maj:t, att Dess Nådiga Bref i ämnet lill Landshöfdingarne i Östergöthlands och Wenersborgs Län skulle expedieras i likhet med Inslructionens innehåll; kommande härigenom Kongl. Maj:ts förklarande af den io att förfalla. i4o. Om utsträckning af Blekingska Allmogens Seglationsfrihet. Anmäld d. 8 Jan. 18^4- Rikets Ständers hemställan bifallen, och skulle Allmän 56 Bil. t. R. St. Just.\Omb:ns Emb.-Ber, d. \ Kungörelse i ämnet genom Commerce-Collegium utfärdas. i4l. Angående upphäfvandet af Stadgandet om uteslutande användande af Ekebark vid de så kallade Engelska Lädergarfverierne. Anmäld den 3 Junii 1824, och uppskjuten. D:o den lo April 1828, och bifallen, samt Commerce-Collegium anbefaldt, att utfärda Allmän Kungörelse i ämnet. 142» Angående en friare Tackjernshandel. Aflemnad till Kammar-Expeditionen den i Dec. 1823. i43. Rörande åtgärders vidtagande i afseende på Finska handeln m. m. Anmäld d. 8 Jan. 1824. Kongl. Maj:t, som gerna omfattade hvarje tillfälle att befrämja den inhemska productionens ytterligare tillväxt och mångfaldigande, förklarade Sig vilja göra Nådigt afseende å Bil. t. R. St. Just. Omb.ns Emb.-Ber. d. 4 Nov. 1828.
Jag upträder ingalunda för att åt Serskildta Utsk:s förslag, emot hvilket jag mig reserverat, söka bereda någon annan utgång än den Frih. Palmstjerna i allmänhet yrkat, eller att del skulle läggas lill bandlingarne. Jag vill blott fästa npmärksamhelen på den skillnad, som förefinnes emellan Serskildta Utsk:s förslag och StalsUtsk:s, då Serskildta Utsk. nemi. äfven bar uplagit kostnader för tillsyu öfver försäljnings-förfaltningens efterlefvande, hvarom icke något finnes uti StatsUtsk:s förslag omnämndt. För öfrigt erkänner jag, att SlalsUtsk:s förslag innehåller allt hvad som i afseende på efterlefnaden af bränvinstillverknings-författnm kan vara behöfligt, och då StatsUlsk. för Regeringen anvisat tillräckliga medel för den erforderliga kontrollen, så anser jag sådant vara lillfyllestgörande, men jag har egentligen begärt ordet för att förklara hvad Serskildta Utsk. menat med sitt förslag om det belopp, som afses till vedergällning för debitering och redovisning. Utsk. har nemi. sagt att ”hvad årligen får användas till vedergällning för afgifters debitering och redovisning ej må öfverstiga det belopp, som för sistnämnde ändamål hittills utgått.” När Utsk. begagnat ordet ”belopp”, hvilket måste vara liktydigt med ordet "summa'1'', så måste det aldrig kunna förvexlas med proc., hvilket Utsk. just har velat undvika, inseende att 1 proc. efter den förändrade förfatlnm skulle komma alt utgöra ett alldeles orimligt belopp.
Det kostar mindre, går fortare och säkrare; och rörelsen hjelper sig sjelf, så snart yexlingen i Banken börjar. Upplåningen af h 3 millioner BancoSedlar, emot Bankens 3 procent eller 2 procent Obligationer, för att minska Sedelstocken, och förvandla den till en Obligationsskuld, som har sin fulla säkerhet i Bankens Lånefordringar, skulle inom en månad bringa proportionen emellan reella fonden och Sedelstocken till det sökta 5 : 8. Jag föreslår alltså, att en sådan åtgärd genast vidtages, i händelse Utskotten ej vilja anse 5 : g vara nog. Jag bör vid detta tillfälle beklaga, att BancoUtskottet ej ansett min Motion om Bankens anordnande till upplåning, gjord i November månad sistlidet år, förtjena ett serskildt Betänkande. Af ett sådant behandlande synes Utskottens välde öfver Riksdagens handlingar. Hade upplåningen i år blifvit börjad, enligt mitt förslag, skulle Svenska menigheten, och bland den Utskotten, nu begripit skillnaden emel - D«n 9 Julii f. m. 7« lan Sedlar och Obligationer, Myntoch CreditSedlar, penningerörelse och falsk myntning. Dessutom föreslår jag, att till vinnande af den fullkomligaste trygghet för Bankens möjlighet alt fullgöra vexUngen, Bikets Ständer mätte förordna, att BankoStyrelsen , så snart den finnér, att reella fonden icke skulle utgöra till Sedelstocken ett förhållande af 1: 3, må äga att upplåna Sedlar på förbemälte sätt emot räntebärande Obligationer, ställde på anfordran, mot 3 ä a procents ränta. I följd af hvad jag förut framställt, afstyrkes Utskottens föreslagna sätt, att först år i832 verkställa vexlingen, äfvensom jag anser orätt, att besvära Kongl. Majit med dagens utsättande. Äfven afstyrkes, att i Kronouppbörden inblanda gammalt Speciemynt. Utom det, att blott Lapparne, till något synnerligt belopp, lära kunna begagna sig af tillståndet, fortfar jag att yrka tillintetgörandet af detta gamla mynt, sorn eljest förvillar menighetens begrepp, och ådrager den mindre myntkunnige stora förluster.
Hallbergs från Hallands län, om förhöjning i postskjutslegan; Lars Rasmussons från Bohus-län, angående beviljande af statslån för sänkning af sjön Hellungen; Ola Månssons från Skåne, angående befrielse för Skånska provinserna från förhöjd forsselön m. m. för till stora Barnhuset utgående spanmål; G. B. Appeh/vists från Blekinge län, angående en kronan tillhörig plans upplåtande för byggande af tingshus för Medelstads härad; Densammes, angående befrielse för Gästgifvaren Eskil Johansson. för debiterad rotevakans-afgift; Sven Isaksson från Calmar län, angående löne-förhöjning för magasins-förvaltaren Marin; Joli. Peter Anderssons från Elfsborgs län, om försäljning till skatte af en del Jägeristalens och skogsbetjeningens boställen; 124 Prot.-utdrag den 29 December '1847.
Men jag befarar att den controll, som Bevilln.Ulsk, uppgifvit, skulle måhända blifva till skada för allmogen sjelf, emedan det är tvifvelaktigt, huruvida någon sådan ehai teförsäljare skulle finna sin uträkning vid att slå upp bod vid ett tingsställe, der försäljningen måhända icke blefve så betydlig att hon motsvarade kostnaden. För öfrigt fruktar jag att sådane försäljare icke hafva erforderlig kännedom om det chartebelopp, hvarmed hvarjehanda handlingar skola beläggas. Jag vill minnas att böter äro förenade med ofullständig chartering, och att i sådant fall allmogen kunde komma att få betala för mycket. Hr Lagerheim, Lars Magnus: Instämmande i allmänhet i de reservationer, som af Hrr Prytz och Edenhjelm blifvit afgifna, äfvensom särskildt i frågan ang:de påläggande af högre afgifter å sådana utmärkelser, som af Konungen enligt grundlagen kunna utdelas, får jag blott tillägga en önskan att få fästa TJtskjs uppmärksamhet på den omständigheten, att möjligtvis i en framlid, om anspråken å en allmän jemlikhet skulle göra sig gällande, R, St, på sådant sätt skulle äga i sin makt att helt och hållet omintetgöra ett af Konungens, i grundlagen stadgade, prerogaliver; ty likaväl som man nu föreslagit dessa betydligen förhöjda afgifter, kunde, med conseqvent utsträckning af samma princip, R. St. framdeles bestämma 20 å 3o,ooo rtdr, och derigenom ändamålet vinnas, att en af Konungens i grundlag medgifna majestätsrättigheter blefve omöjliggjord. Frih, von Schulzenheim, David: Då emot förevar. betänk, åtskilliga anmärkmr blifvit gjorda, föreställer jag mig, att med anledn. deraf R, o. Ad, torde bevilja en återremiss of detsamma, Jag utber mig då alt äfven få göra en anmärkn., nemi. vid 5 §:n : Här finnes upptagen en afgift af 66 r:dr 3?. sk. å öppna bref för commendeurer med Stora Korset af K. Svärdsoch WasaOrdnarna :
Det förra, som är afsedt alt endast begagnas å" sådane gröfre brottslingar, som blifvit dömda till straffarbete eller till del deremot svarande i våra äldre lagar upptagna straffet af arbete å fästning eller tukthus, gör fången underkastad hela den stränghet i behandling, som cellsystemet erfordrar, men påkallar äfven, (ill följd af denna stränghet, å lagstiftningens sida den försigtighet alt icke i tillämpningen utsträckas utöfver hvad mensklighet bjuder och med säkerhet kan antagas stå tillsammans med fångens förmåga alt uthärda straffet. Af sådan anledning har ock blifvit föreslaget, alt ensamhetsfängelse af den nu nämnda svårare arten icke må, åtminstone för närvarande, tillämpas då den ådömda strafftiden öfverskjuter två år, och såsom grund för denna tidsbestämmelse har tagits i betraktande så väl del påräkneliga utrymmet i straffanstalterna under den närmaste framtiden, som äfven hvad den hittills vunna erfarenheten gifvit vid handen, angående den lid, hvarunder fångar i allmänhet kunna anses, ulan att skadas till sin helsa, undergå ett svårare ensamhets-fängelse eller cellstraffet i dess egentliga mening. I synnerhet torde någon fara i sednare hänseendet icke vara af den sålunda bestämda tiden att befara, då den afkortning på straffet, som förslaget derjemte innehåller, lages i beräkning, Cellstraffet, med den 14 Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. 41. här afsedda strängheten utförd!, mäste nemligen, när fråga icke är om en blott kortare strafftid, för de flesta fångar betraktas såsom innebärande en skärpning i bestraffningen, hvilken skulle leda till orättvisa och rubba sjelfva straffsystemets sammanhang, om olikheten i straffsättet icke utjemnades genom en motsvarande afkortning på det ädömda straffet.
För att befordra utlåningen af kassornas medel, deraf ett betydligt belopp för närvar, dels är ofruktbart, och dels inbringar endast 4 proc. ränta, liar direkl.-n ansett sig föranlåten alt föreslå sådane förändringar i uu gällande föreskrifter för låns beviljande, hvarigenom direktm lemnäs friare händer vid utlåningen än hittills. Vid uppgörande af förslaget har direktm hufvudsakligen följt de lånereglementen, som för arméens och civilstatens pensionsinrältningar nyligen blifvit fastställde, och torde för afvikelserna från det gamla reglementet några ytterligare motiver icke behöfva af direkt m anföras. Stockholm d. 25 April 1848. Carl DeGeer. U. Koskull. Fredr. Boije. Georg Ulfsparre. J. K. Cederstråhle. J. A. Tornerhjelm. G. Brakel. Albert Munck. § I De medel som äro ställda under Ridd.Direktms förvaltning och böra genom dess försorg göras fruktbara, utlånas till högsta ränta, som lagligen erhållas kan: l:o på högst 6 månaders uppsägning: emot säkerhet af inteckning i fast egendom å landet eller brandförsäkradt stenhus i Stockholm, eller emot hypothek af till viss man eller ordres ställd, behörigen transporterad skuldsedel, hvarföre inteckning i så beskaffad fast egendom, som nyss nämndt är, blifvit beviljad. Saknas tillfälle att på något af dessa sätt göra medlen fruktbara, äger direktm alt utlåna desamma på viss förfallotid, som ej får öfverskrida ett år. 2:o emot låntagares skuldsedel med hypothek af: a) räntebärande obligationer, utfärdade, enligt R. St:s föreskrift, af deras bank, riksg:s-kont. eller andra allmänna förvaltande verk; b) räntebärande obligationer eller aktiebref, utgifne af sådane korporationer eller bolag, som allmänt äro ansedda för att vara solida, och c) till viss man eller ordres utfärdad och på direktm eller innehafvaren transporterad intecknad skuldsedel.
Det hela gör förhålFadern sam var en g o d, men i affärer man. obetänkO c h det var m e d bäfvan för sina barns framtid — familjen var stor — som momögenhet försvinna g e n o m lättsinniga E m i l y Crawfords briljanta touche igenkäcnes dessutom i många andra blad än D a i l y engelska New-York sänder en som amerikanska, Tribune, färgrik dit skildring News, däribland hon hvarje vecka af pariserlif o c h pariserseder. Journalistens tunga o c h oftast otacksamma ning som ej sällan långa diskussioner i häraf Emily samtal, sig o m kvinnans lyssnade och alltid mycket i däraf eganderätt. en vrå till dessa slog rot i hennes unga sinne. Hon för henne underlättats genom korrespondent Blowitz — knappast undantagen — Ingen hvardagshändelser, sin komiska som, äfven så stora privilegier som hon, och ingen blir i ministerierna mottagen på ett så förekommande News ' fru Crawford ». bibeln, valde pojkaktighet ett Sylvain. obetydlighet, ej voro utan När t. e x. modern bad en af bröderna uppläsa ur mäktige såsom journalist de, inflytande på hennes framtida själsriktning. kapitel stycke, han ett Klosterarbete. alltid med slug som började med: » K v i n n a n vare sin man u n d e r d å n i g », eller nå- ^ {on ger åt pärlor dess rätta bruk, hon syr dem in uti altarduk. gonting dylikt. — E n gång b l e f den lilla djupt upprörd vid emellan tala att höra o m, att två af bröderna sins» d e t ej funnes ett enda ställe i bibeln, s o m bevisade, att kvinnan egde själ ». — H o n påminner sig en annan hon gång, då läst Scotts » L a d y o f the L a k e » skogsbacke öfver, med huru smärta hon skulle satt och kunna Hon bländas ej utaf hon syr det in uti guldets glans, helgonkrans. Ur rymden tonar en fågelkör, men sångens jubel ej henne stör. o c h i en grubblade förbättra sin till drottningen, liksom Elisabet om.
Uppbördsverket har med drift och ordning blifvit handhafdt, och ehuru det ledeltill stort besvär och mycken tidsutdrägt, att den fattiga klassen skall skaltskrifvas och debiteras samt deras utskylder derefter vanligen afskrifvas, sedan afkoi tningslängderna derå blifvit verificerade; hvilket besvär ännu mer ökat sig genom de särskilda afkorlningslängder och anbefallda redovisningar af folkskole-afgilterne, så hafva uppbördsmännen dock, vid den årliga Majredogörelsen, restfrilt redovisat alla de kronoutskylder, för hvilkas exekutiva uttagande lagliga hinder icke mött. § 6. Hammarverk. Något hemman har icke från öde blifvit upptaget eller till ödesmål förfallit under de år, som denna berättelse omfattar, hvaremot hemmanen Flammabygget och Eketsbygget undergått skattläggning. De jordeboksförändringar, som för öfrigt inträffat, bestå dels af ågångna skatteköp och dels af nya tu11- q varnar. De laga skiften, sorn fortgått och ännu fortgå i alla trakter af Länet, hafva betydligt förbättrat jordbruket, och totalsumman af hemmansvärdet bär stigit från 8,161,898 R:dr till 8,431,755 R:dr Banko, utan alt jordafsöndringar och hemmansklyfningar mer än vanligt tilltagit. Om hemmanens antal och natur lemnar tabellen upplysning. § Politi. Fögderierna och Krono-Länsmans-distrikten inom Länet hafva icke undergått någon förändriid indelning, hvarföre jag derom åberopar föregående berättelse. Utaf fjerdingsmanna-befatlningen har ny reglering skett, jemlikt Eders Kongl. Maj:ls nådiga Stadga den l:sta Juni 1850. Berättelse öfver Hallands Lein får åren 1848—1850. 3 18 I fråga oin sockneuämnderne och deras verksamhet har jag ej skäl till annat yttrande, än det jag i min förra berättelse lemnat. Hågen för kommunala bestyr är icke på något sätt lilvad oell länge kommer det att dröja, innan dessa nämnder motsvara ändamålet med deras inrättande.
Att återigen vilja söka ett bevis på Brynte Bertilssons Riks-Råds-värdighet uti den omständigheten att hans son var chef för Vestgötha-upproret under Gustal den Uste, det synes mig vara väl vågadt; och må man icke lemna ur sigte det vigtiga momentet i 1627 års Riddarh.- Ordn., som innehåller »att endast de, som bevisligen leda sin härkomst från Svea Bikes Råd, kunna i Riddare-klassen uppflyttas». Den 10 Januari e. m. 109 Den af Gr:n framställda sannolikliets-bevisning, som visserligen låter historisk, kan naturligtvis icke vara den, som afses i nämnde Riddarh.-Ordn. Jag får fortfarande yrka afslag å Betänk:t. IFr Cederschiöld: Under diskussionen har så mycket blifvit taladt 0111 det ena och andra namnet, om Brynte Bertilsson, orri Peder Bryntesson, Anders Pedersson och Johan Nilsson m. fl., att jag fruktår, det R. 0. Ad:s ledamöter nu häraf blifvit, om jag så må uttrycka mig, litet yra i hufvudet, och icke veta vid hvilken person man egentligen mest hör lästa sin uppmärksamhet. Jag tror derföre det vore nödigt, att, innan vi skrida till beslut, något närmare bestämmes, hvarom här är fråga. Ett faktum är, att alla Lilliehöökar tillhörde en enda ätt, intilldess Riddarhuset stiftades. Ett annat är, att Rikstygmästaren Johan Nilsson Lilliehöök 16-5 blef hufvudman för ätten N:o 1, på den grund att någon af hans förfäder varit Riks-Råd. Huruvida nu ätten N:o 1 fortfarande finnes till, beror således derpå, huruvida någon descendent finnes af detta Riks-Råd. Alla hafva varit ense om att bemälde Johan Nilssons faderläder Anders Pedersson varit Riks-Råd, och måste han således betraktas såsom stamfader för ätten N:o 1, intilldess visas kan att äfven någon äldre bland Lilliehöökska familjen innehaft samma värdighet. Då nu ingen descendent finnes efter bemälde Anders Pedersson, så måste ätten N:o 1 anses vara utdöd.