Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så länge nå’n Poet kan på sin luta spela, Och Orphei musik i verlden vördnad får; Så länge ljuset vill oss dag och natt afdela, Och någon rime-sten ännu i Sverige står: Så skall till Runii beröm, hvar Skalder vistas, I evighetens längd, de djupsta runor ristas. Öfver hela landet skref man af honom och kunde honom utantill; upprepade hans infall, – sådana som det om Björnesteken, om Rangen, om Skräddaren som han ej kunde betala; sjöng hans visor och hans i daktyliska rim dansande menuetter. Ännu 1733, således året efter Dalins uppträdande med Argus, utkommo Runii skrifter i en ny och med en tredje del tillökt upplaga; hvarvid är bifogadt ett Kongl. Privilegium emot eftertryck, emedan ”Vårt Cantzelij-Collegium berättar, att detta värck mycket berömmes och af många åstundas”. Samlingen af hans Dudaim (Liljor) var nu härmed fullbordad: till sin första del bestående af ”Andeliga Blommor”; till sin andra af ”Verldsliga Liljor” (BrölloppsGrafoch Lyckönsknings-skrifter); till sin tredje af ”Sinnekryddor” (en blandning af andliga och verldsliga stycken). När Dalins medtäflarinna, sjelfva Herdinnan i Norden, sade sig här finna ”qvickhet, lärdom, eld, lätthet, andakt, sötma, kraft, philosophi”: hvad skulle icke då andra läsarinnor och läsare finna? Dalin sjelf, ehuru det icke är utan, att han på ett och annat ställe roar sig en smula öfver Runii skalde-maner, uraktlät dervid aldrig en viss försigtighet och förtäckthet. Ja, tjugu år sednare, eller 1753, när Sahlstedt förklarade i sista delen af sin Svenska VersSamling, att han ej hos Runius funnit något värdigt att i denna samling införa, väckte sådant en allmän förtrytelse. Fastän samma dom der öfvergick Columbus och Lucidor, uppehöll man sig endast vid yttrandet öfver Runius; såsom en oförlåtlig skymf mot en af nationalvitterhetens heroer.
Men om man ser detsamma i förhållande till sakens ställning för dagen, sä tror jag, att hvar och en kan ganska lätt göra denna förklaring inför sig sjelf. Jag tror, att om de aktningsvärde män, som utgöra Konungens rådgifvare, nära nog med vissheten redan på förhand, att förslaget af tvenne Stånd skulle bifallas, och att det dessutom med värma omfattas af ganska många inom landet, om säger jag desse rådgifvare, med förevetande deraf, hade ansett hufvudgrunderna af detta förslag innebära blott en liten del af de vådliga påföljder, som åtskilliga ledamöter här med så mycken ifver förespeglat; så hade de felat mot sin pligt både mot Konungen och fäderneslandet, att icke uppträda mot förslaget och bestrida detsamma. Detta hafva de likväl icke gjort; och jag drager deraf inför mig den slutsatsen, att, om de ock ej gilla förslaget sådant det är, i alla dess delar, så anse de dock hufvudgrunderna för detsamma antagliga, och att, under sådant förhållande, de som yttrat sig för dessa hufvudgrunder, kunna hoppas, att deras »ak, innan långt härefter, skall finna ett stort och mäktigt understöd, som leder till framgång. Emedlertid hade jag trott, att många strider skulle varit besparde, om R. o. Ad. och ett annat Stånd genom sitt bifall hade gjort förslaget till lag, och jag är öfvertygad, att de tvenne Stånd, som hafva gifvit initiativet till detta bifall, då icke skulle hafva dragit i betänkande att medgifva de modificationer i detaljerna, som skulle af en älskad Konung och dess Regering ansetts erforderliga. Detta har varit skälet, hvarför jag anser mig böra förklara, att jag tror detta förslag förtjena understöd af det H. Ståndet. Hr Westerstrand: Gr. Anckarsvärd har klagat öfver personliga tillmälen, och dervid tydligen vändt sig till mig. Jag får i anledn. deraf högtidligt förklara, att jag, med hvad jag yttrat, icke åsyftat att såra Hr Grefven eller alludera på honom; och jag tror, att det för Hr Grefvens egen tillfredsställelse vore önskligt, att Hr Grefven, i afseende på mig, kunde göra en dylik förklaring.
Transp. 631,664 utgjort omkring 2,000 Rdr.> sa Har Slars - Utskottet ansen sig nu icke kunna påräkna hägre summa 2,022 LöfaS Silfwer-lVcrkS Tionde, har pä de senare 10 ärcn oftare under an ofwerstign 22 Rdr. och hwarföre höqre Summa icke eller nu kunnat päräknas » 22 RoppavRäntan oH GlagSkatlen, Utgöres af Fahlu Bergslag in natura och iefvercras i Åsmestad sä wäl för Fahln Grufwa, som för Ljusnarsbergs och Riddare. Hyttans Koppar-Werk, efter ert Medium as de sista 12 arén, har denna inkomst utgjort circa 48L Skeppund om äret. Ett lika qvanrnm har ock un bliswrk päräknadt, som dock i afseende pa närwarandc eonjuncrurer icke kunnat uptagas högre än tilt 50 Rdr Skep. som utgör 24,422 Ätwidabergs Trettionde» Roppar, erlägges i mohn af tillwerkningen, och har ej kunnat uptagas högre än till 4 Skeppund L Z2 Rdp. - « 222 Transp. 708,284 2 Den 22 Novembern8s Transp. 708,284 27 7 Tunabergs Roppar-werkö Zv:de Doppar har Utgjort omkring 2 * Skep. ärligen och till hwilket belopp den äfmen nu blifwit beräknad och uptagen L Zo Rvr I2F — Tionde och -HammarffattsjernS Medel Denne afgift får antingen erläggas in natura i hwilkel fall den pä Kronans wägar lefwereras och försäljes pä Auction, eller ock lösas med penningar efter ven Taxa Kongl. Kammaroch Bergs-Collegium samt StatS-Conloiret ärligen fastställa, som är olika för olika Bergslager.
Stats-Utsk. föreslår R:n\t. a) i belastade orter. W a x Ii o 1 m. 675 50 — 2,1 90 7 50 50 — Kommendant (Öfverste-löjtnant) Place-Major oell Adjutant (Suballern-officer) Skrifmaterialier Carlsten. Nuvarande Aflöning. R:mt. Kongl. Ma:jt företagit Aflö- ning. Kommendant (Kapiten) Skrifmaterialier , 6) i öppna städer. Götheborg. Kommendant arfvode Place-Major och Adjutant d:o Skrifmaterialer Christianstad. Kommendant arfvode Skrifmaterialier Grihise-Befälhafvare. Haparanda. Gränsc-Befälhafvare arfvode Skrifmaterialier Grisslehamn. Gränse-Befälhafvare arfvode Skrifmaterialier Helsingborg. Gränse-Befälhafvare arfvode Skrifmaterialier Ystad. Gränse-Befälhafvare arfvode Skrifmaterialier Malm ö. Gränse-Befälhafvare arfvode Adjutant d:o Skrifmaterialier . R:mt. Kongl. Majit föreslagit Aflö- ning. Unn t. Transport Gefle med Fr edri k skans. Gränse-Befälhafvare arfvode Skrifmaterialier s!7 Af Kommendants-Statens anslag utgå tillsvidare arfvoden åt: f. d. Kapellanen vid Dalarö skans f. d. Kommendants-Statens anslag i nu gällande Riks—Stat utgör 11,391: 50. hvarifrån afgå och tilläggas anslaget "Försvars-verket i allmänhet eller Krigs-kollogii Departementer” 921: — återslå 10,470: 50. och erfordras således nu en fyllnad af , . R:dr R:mt. 4,536: — 8 Hör till Stats-Utsk., år 1857, Uti. Tab. N:o 5. LandifÖrsvars-Depar lem en tets Kommando-Expedition. S;a Nu innehafvanilu.
Rösträtt tillkommer hvarje i Sveriges rike eller dess underlydande länder infödd, eller medborgarerätt der förunnad man, som fyllt tjuguett år, ar och i fem år varit der bosatt; samt l:o å landet eller i stad eller köping eger, eller med stadgad krono-åhorätt, eller för burskap, innehafver fast egendom, till visst mantal satt, eller för bevillnings erläggande, till visst värde uppskattad; eller 2:o) enligt kontrakt, som icke, utan hans samtycke eller brott, före den utsatta tidens förlopp kan häfvas, för lifstid eller för viss tid, som ej må vara kortare än S år, legt jord eller bergsbruk af minst ett tusen r:dr uppskattadt värde å landet och den egendom, mot lega, fulla två år innehaft och ännu innehafver; eller 3:o) antingen i egenskap af borgare eller för behållen årlig inkomst eller för annat lofligt yrke, än jordoch bergsbruk, under nästföregående året erlagt och ännu erlägger utskylder till staten, staden eller socknen; eller 4:o) innehafver ordinarie embete eller tjenst, för hvilket ban af kronan, Riksförsamlingen, stad, socken, annan menighet eller stiftelse njuter ständig lön; eller 3:o) efter egen ansökning från embete eller tjenst, som valrätt gifver, erhållit afsked. Anm. Stadsegor vare till stad räknade och bergsbruk såsom fast egendom räknad. § 2. Rösträtt beräknas sålunda: l:o) Enligt § 1 mom. 4, för fast egendom å landet eller i köping, med uppskatladt välde af 1000 r:dr och deröfver en hel röst; hvarjemte då uppskattade Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 12. 53 värdet sammanräknadt understiger 1000 r:dr, en tiondedels röst beräknas för hvarje fulla hundra r:dr af egendomsvärdet. I stad erfordras för hvart röstetal dubbelt uppskattadt värde, mot hvad nu sagdt är.
Den a3 October e. m. redningsanstalt, så, för det fall, alt man fortfarande skulle finna vådligt att öka närvar, sedelstock med en del af de redan amorterade och dagligen till indragning inflytande sedlarna, får jag föreslå, att Banken åtminstone måtte få komma till biträde med sin credit, och derföre anhålla, att följande motion måtte blifva till BancoUtsk. remitterad: ”Att Banken berättigas till förstärkande af fonden för ”handelsdisconterna och belåningen af publika papper uppdaga lån till ett maximibelopp af 5 ä 600,000 r:dr b:co el”Jer motsvarande summa i silfver, utan annan inskränkning, ”än att ränta och alla kostnader till fullo betäckas af rännan vid återutlåningen.” Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Jag kan ej erinra mig annat, än att handelsdisconten är grundad på upplåning af Banken. När nu tillgångar för discontens utlåning saknas, synes det bevisa, att Banken ej kunnat få låna, och vid sådant förhållande inser jag ej, hvartill motionen skall tjena, i fall det ej är meningen, att Banken skall göra lån mot högre ränta, än som erlägges för de lån, Banken sjelf lemnar. En sådan mening finnes dock icke uttryckt i motionen. Hr Rosenblad: I anledn. af Hr Cederschjölds an märkn. vill jag blott erinra, att Banken är bunden i sättet att upptaga län. Den lånar ut för 5 proc. och får för sina lån ej gifva mer än 3 ä 2 proc:s ränta. Min mening är, att Banken nu utan annat band, än att den ränta, Banken betalar för sina upptagna lån, ej blir högre än räntan jemte kostnaderna vid återutlåningen, må få göra den upplåning, jag föreslagit. Gr. Frölich, Da v.:
Lön, beståmmer denne rättighet endast så långe och intill dess en annan författning i ånmet kunde vidtagas, hafva följaktligen de Ämbets och Tjensteman, hvilka befinnas vid den ålder, som motionen afser, varit ifrån tillträdandet af innehafvande syslor underkastade vilkoret af ett sådant förnyadt stadgande härutinnan; Och kan alltså tillämpningen af åberopade 181£) års författning till dem, som derefter tagit eller taga afsked icke anses verka retroactift till förlust af någon bestämd fördel; i hvilket fall åter nu ifrågastålde i536 Stats-Ufskottets Betänkanden. rättighet, med lika skål borde sträcka sig till alla som före 1819 hade ingått i tjenst vid Lands-Staterne, utan afseende på den ålder de innehade då denne förändring med pensions rättigheten vidtogs. Wid en sådan förklaring af 18*9 års stadgande, som nu år föreslagen, skulle ock förmånen för den indeldte Löntagaren blifva ökad derigenom, att han, emot hvad 1778 års Kongl, förordning medgaf, kunde lemna åt efterträdaren full Lön och erhålla en dylik på allmänna Indragnings Staten, samt Statsverket i följd deraf belastas med dubbla Löner, till fullt belopp efter indelningen, vid många Lands Stats Syslor, hvilket Riksens Ständer, enligt deras yttrande vid 1818 års Riksdag, hvarken förut hade medgifvit eller då funno sig kunna bevilja annorlunda, ån till likhet med hvad penninge Löntagaren bestås. Den yrkade ändringen häruti skulle alltså, och till förekommande af Statens alltför kännbara gravation fordra att den indeldte Löntagarens rättighet helt och hållet återfördes till hvad 1778 års författning stadgade, så att efterträdaren finge tjena utan eller med sin förra Lön; Men hvartill icke heller synes skål sedan, i anseende till de olägenheter, som varit följden deraf att Lön för den tjenstgörande Lands Stats Tjéftstemaiinen längre Stats-Utskottets Betänkanden. 153^ tid kunnat saknas, Riksens Ständer föreslagit och Kongl. Maj:st i Nåder gillat samt låtit utfärda ifrågavarande författning.
Jag förmodar, att sedligheten i Norrige är åtminstone lika stor som här i Sverige, likasom jag ej kan föreställa mig, att vår nu regerande Konung kunnat mera i Norrige än i Sverige gifva sanktion åt en lag, som befrämjar osedligheten. På dessa skäl får jag anhålla om bifall till Betänk., hvarför jag är LagUtsk. tacksam, ehuru jag hade önskat, att det gått ännu längre och närmat sig den Norska lagstiftningen i ämnet. IV H. i 2 178 Den 11 Mars f. m. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf att anslag blifvit utfiirdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Hr Hjerta, Lars: Motioner i samma syftning som den nu af LagUtsk. behandlade hafva varit väckta och af K. St. pröfvade vid två föregående ltiksdagar, och båda gångerne blifvit af R. o. Ad. samt PresteSt. afslagne. Jag anser det i allmänhet vara en vansklig sak att uti en lagstiftande församling upträda och tillkännagifva beskaffenheten af det allmänna tänkesättet uti någon viss fråga; men jag kan likväl ej underlåta att anhålla, det R. o. Ad. behagade draga sig till minnes, hurudant intryck på den allmänna opinionen de båda första RiksSt:ns afslag å förslaget om oäkta barns arfsrätt vid förra Riksdaden gjorde! Som jag för min del anser framgången af denna fråga vara af den aldra största vigt, såsom en menniskokärlekens seger öfver inrotade fördomar, anhåller jag att få något utförligare genomgå de invändningar, Gr. Sparve i sin reservation framställt emot Utsk;s förslag. Gr. Sparre börjar med att säga: »Redan den omständighet, att det icke ens blifvit ifrågasatt, att tillerkänna den en sådan rätt till faderns, utan endast till moderns egendom, och icke eller detta, då barnet är födt i hordom eller i förbjudna leder, ådagalägger att helt andra grunder än medlidande eller en viss naturlig billighetskänsla dervid måste tagas i öfvervägande.»
Han måtte väl känna afsigtea, förståndet deraf; och då denne man är densamme , hvilken redan för nära 30 år sedan, dä Fosterlandets frihet hotades af en magtägande Konung , ej tvekade att inför honom med undersåtens vördnad 3 men frie Medborgs-mannens hela känsla, högt yrka Regerings Formens bestånd och besvurna löftens helgd, mäste dess vitsord vara af en ökad vigt. I anledning af hvad Herr Schönström yttrat, att Constitutions-LJtskottet icke skall uti dess förevarande Memorial upptagit hans anmärkning, torde ja»g fä erinra, att om Herr Schönström med ordet upptaga'menar detsamma som tälla , är hans omdöme rigfigt; men att i annat fall, enligt hvad jag tror, Constitutions-Utskottet icke blott upptagit hans anmärkning , utan ock utöfver hvad både Riksdags-Ordningen och Utskottets pligt kunna for? 454 Din 2? April. dra, meddelat ett fullständigt yttrande i ämnet, samt derigenom lemnat ett förnyadt bevis på Utskottets goda vilja att gå Riksens Ständers önskningar tiil rrötes. Då j g icke anser någon återremiss af Utskottets Memorial kunna Éga rum, men fullkomligen instämmer uti friherre af Wetferstedts anhållan om tryckning både af Herr Schönströms anmärkning oell Hans Excellence Herr Grefve von Engeströms derölver afgifné förklaring; så förmodar jag att ett nöjaktigt slut i Målet derigenom' eihäl1 es. och får således begära, att sedan alla de, hvilka tilläfventyrs anmält sig, haft tillfälle tala, Utskottets Memorial må läggas till Handlingarne. Herr Schönström: Jag har också stark tro, men till den grad sträcker den sig icke, att jag »kulle tro , såsom Grefve de ia Gardie anfört, att Constjtutiona-Utskottet upptagit min anmärkning. Herr Grefven och Landt Marskalken fö' klarade, a^t som hvarken 106 och 107 §J. Regerings Formen eller 29 §.
Skrifvelse, N.o 2’3. b) uttrycklig benämning af vexel; c) om den är ensam (sola) eller, då flera exemplar af samma vexel utgifva?;, hvilketdera i ordningen det då är, såsom första, andra, tredje, fjerde (prima, secunda, tertia, qvarta) och så vidare; d) den persons namn, till hvilken eller hvilkens ordres vexeln skall betalas, kallad vexeltagare (remittent); e) den penningesumma, som på grund af vexeln å utrikes ort uppbäras får; f) den persons namn, hvilken vexeln inlösa skall, kallad vexelgodkännare (trassat, acceptant); g) orten, hvarest vexelgodkännarcn bor och hvarest betalningen skall ske; b) tiden, då vexeln betalas skall; i) den persons namn som vexeln utställer, kallad vexelgifvare, (trassent). 2 §• Vexel kan vara dragen på en person att betalas å annan ort, än der denne bor: den kan vara ställd att inlösas af vexelgifvaren sjelf å annan ort, eller att betalas till vexelgifvaren sjelf; den kan ock vara utfärdad å annans vägnar efter fullmakt (procura). 3 §. Vexel kan vara ställd att betalas vid uppvisandet (a vista); eller viss tid efter uppvisandet (från sicht); eller viss tid efter utgifvandet (a dato); eller å viss bestämd dag. 4 §. Det penningebelopp, som på grund af vexel betalas skall^ bör vara utsatt med både boksta fver och siffror. Finnes beloppet dervid olika utsatt; gälle det som med bokstäfver betecknadt är. 5 §. Inträffar tid, då något efter denna lag fullgöras bör, å helgedag; varde det nästa helgfria dag derefter fullgjordt, utom i det fall, som i 28 § sägs. 6 §• I fråga om åtgärder, som å utrikes ort med vexel vidtagits eller vidtagas bordt, gälle till efterrättelse hvad å hvar ort för sig kan vara lag eller sedvana. Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Fullständigast har man honom i hans vidtberyktade ”Skaldedikt öfver Sverige”, ett det vidunderligaste och mångbrokigaste chaos, i hvars virrvarr man dock kan inse så pass mycket, att det var ämnadt till ett lofqväde öfver Sveriges natur, sago-vishet och fornhäfd, samt att författaren var en ifrig beundrare af Eddorna och Rudbecks Atlantica. I noterna citeras, bredvid dessa, Dalins Svea Rikes Historia, Ovidii underrättelser i Libri Tristium om Geterne o. s. v. Ett af textens (jemnförelsevis) begripligaste ställen är en paraphras af begynnelsen till Völuspá. Föröfrigt kan till det hela någorlunda slutas från denna början: Kom, Snillebragd, som herrskar söderåt, Och hän i öster der som byggs en båt54! Bestrid fixstjernor till att hvälfvas på sin stråt, Hvars stråle hit fördröjt i himlar. Hvad försåt! Nu följer ett klarnande mellanstånd: Lös Atlands dystra gåtor. Bryt det tvång vi äge, Vid verldens norra gräns i Sveriges hårda läge, Der grufsam vinter fängslar haf och ström, Och der norrstjernan tilldrar skär och öm. Men omedelbart derpå en ny och desto rikligare solbaddseffect: Hvar flygsand, flygrönn rasa; Snödrifvor ytterst vasa; Sprid kryddön Javas ånga; Siams fasa, För nässla, som till enens tagg; Isbryggas flärd; och ufvens agg; Och sagors glam ej ikring kanelbrasa. Förundransvärdast är, att, framför ett sådant poem, träffa så nyktra och lättfattliga rader, som dessa: ”I djupaste underdånighet, för E. K. M:ts fötter, nedlägges, och E. K. M:ts höga hägn tillegnas detta ringa arbete. Med allerdjupaste undersåtliga vördnad och nit framhärdar intill dödsstunden” m. m. Man ser, att denna dedication ej blifvit författad på Husberget.
Och han läste hela kapitlet vers efter vers: »Hafven I icke läst, att den, som skapade från begynnelsen, skapade dem man och kvinna och sade: »Fördenskull skall en man öfvergifva sin fader och sin moder och hålla sig till sin hustru, och de tu skola varda ett kött?» »Så äro de icke mer tu, utan ett kött. Hvad således Gud hafver sammanfogat, må människan icke åtskilja.» Men när han läst hela kapitlet till slut, såg han än en gång på den dödas hopfallna ansigte, hvilket var litet som på ett barn, där det låg på den simpla kudden, med de ohyflade bräderna omkring, och granriset, som i den trånga boden nästan skuggade öfver kroppen; då grep det honom igen, att han inte kunnat säga sin hustru så mycket som adjö, innan hon dog. Han tyckte att, fast han läst ordet öfver henne och själf knäppt ihop hennes knotiga fingrar öfver bröstet, så hade han ändå inte sagt henne något själf. Och fast Johan stod bredvid, gick han fram till kistan och med båda händerna pressade omkring boken, liksom för att hjälpa sig själf att få fram orden, sade han: »Du hafver varit min hustru alt ifrån ungdomen. Du hafver bäddat min säng, lagat min mat och födt mina barn till världen. Du kan sofva i ro. Förty du är gammal, och du hafver gjort ett godt dagsverke.» Därmed vände han sig om, såg på Johan med en myndig min för att hindra honom från att visa någon förvåning, gick långsamt ut och stängde dörren. Men när båda kommit upp i stugan igen, märkte han först, att en plats var tom. Han vände sig till Johan och sade: – Du stannar väl här för det första, till jag kan få gumman i grafven? Johan såg åt sidan, spottade, sneglade på Söderberg igen och rökte ett par starka bloss ur den oumbärliga pipan, som hängde i munnen. Men han var så van att gifva efter för andra, att han bara svarade: – Jag får väl det. Söderberg tackade honom, i det han kom att tänka på, hur hustrun hade sagt: – Det är så ledt att sitta ensam. PETTER MED ÖGAT.
Häraf kunde dragas den slutsatts, att om Ridderskapet och Adeln till Kongl. Maj:ts sanction i underdånighet öfverlemnade ett förslag till ändring i RiddarhusOrdningen, men Kongl. Maj:t ansåg sig ej kunna antaga förslaget i dess helhet oförändradt, skulle ovilkorligen den gamla RiddarhusOrdningen förblifva gällande, samt Ridderskapet och Adeln vara betaget, att under samma Riksdag till Kongl. Maj:t inkomma med ett nytt förslag. Sålunda skulle, om i förslaget funnes blott ett enda ord, som Kongl. Maj:t ej gillade, och hvilket måste inträffa ofta i en så vidlyftig Författning, som RiddarhusOrdningen, Ridderskapet och Adeln icke få vid samma Riksdag rätta förslaget i denna omständighet, och å nyo underställa det Kongl. Maj:ts sanction. Detta matte väl icke vara Utskottets mening; och jag anhåller, att redactionen måtte blifva så rättad, att en dylik oriktig tydning icke må kunna äga rum. Den 9 April e. m. 109 Herr Cederschjöld: Just till vinnande af det ändamål den sista värde Talaren åsyftat, får jag anhålla, att RiddarhusTJtskottet måtte göra afseende på det anförande Herr Bruncrona i dag uppläst om ett stadgande, att, när förslag till ändringar i RiddarhusOrdningen af Ståndet underställes Kongl. Majlis sanction, men icke i sin helhet af Kongl. Maj:t gillas, Kongl. Maj:t då täcktes framställa en ContraProposition, och att på Ståndet må bero alt antaga eller förkasta den, såsom förhålles med andra lagfrågor. Instämmande i den åsigt Grefve Posse framställt, anhåller jag att få uppläsa ett förslag till redaction af denna §. Efter ingressen, mot hvilken jag ej har något att påminna, skulle jag vilja införa följande stadgande: Skulle Konungen icke för godt finna att förslaget i dess helhet antaga, åge Ridderskapet och Adeln rättighet, att vid samma Riksdag till
Ost att samdrägtigt päWynda Riksdagens fulländandebit 8ux>rs. Ikx ikrntoeolls II. H. Uppgift Uppgift till Taxerings-Lomiteen i N. N. Socken för Är 18 -O Rubrik ä all Inkomst med bifogad Specifikation öfwer Afdragen. Hemmans Warde. SkyddselleriHela Inkom-k s°'l. Hem. gör I^an Afdrag.Z N. N. N. N. Undertecknad Häradshöfding har i Lön af Bostället Si. i N. N. Socken Af min Indelning, dels i Spannmåls-, dels i Perftdlc-Rentor, efter Markegång förwandlade, Af sä kallade Sportler Zoov/ Summa, hela Inkomsten Frän ofwanflnfria Inkomst anmäles, att enligt Förordn. fä göra följande Afdrag: Aill Skrifwarehjelp 20»: — WidBostället,till Arrende upplätct, har Afd:ag e, ruin. Af äterstodcn wid B' ställningen, 7Zo Rchlr afförcs enligt §. ; i Bewillnings-Förordn. Z-ättondclar g3-. 36-— 24'- . Häraf följer, att, enär af de ofwanstäcnde -)Z2 N:dlr blnwit asdragne dcsie 29g: Z6, ätcrstä 656: 12, för hwilka i Bewillning erlägga?, enligt Mapimi - Tabellen, Tjilgu Cn d'iiksdale: 21) 40 st. Banko. N.N. -Pä Ära och Tro uppgifwet af Häradshöfding. N. N. Har för öfrigt atf anmäla: Bro ^Ekeby Säteri Med Tillhörande Hemman: Mstad, Fralse - mell. dl. Broby, Ra och Rör s. Cl. som under ett Bruk gifwit i afkastning - Kumla Iern-Bruk med 200 Skcp:ds Smide - hwarundcr hora: