Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Staten ansåg sig icke hafva råd att gifva flickorna någon undervisning, och dess utom fruktade man, att flickorna genom kostnadsfri eller billig undervisning skulle få lära alt för mycket och därmed dragas från hemmets stilla verld, det vill säga från sitt tjänstehjonsförhållande till mannen, skapelsens herre, såsom han kallades». »Det där låter likväl otroligt», sade Giro. »Skulle man icke kunnat sätta några skolor på aktier och därigenom hafva gjort statens hjälp öfverflödig?» »Man använde sina pengar på helt andra aktieföretag. Man bygde kaféer och förlustelseställen eller köpte braunschweigerobligationer och hamburgerlottsedlar, bjöd på middagar och baler och fann på tusentals andra sätt för att hastigt och lustigt göra af med sina inkomster». »Nå ja, finansvetenskapen låg då i sin linda eller fans icke ännu. Det kan man också se på den tidens små oskyldiga försök till bankinrättningar.» »Tiden var icke långt kommen i något afseende ... Men nu skola vi sysselsätta oss med eder son, herr Giro. Såsom ni vet, kan ni efter den nya undervisningslagen bestämma öfver en tredjedel af edert barns hjärna; den andra tredjedelen förbehålles för ägaren själf till framtida förfogande för att då efter äget behag kunna utbilda denne del; men den siste tredjedelen måste, enligt hundraelfte paragrafen af undervisningslagen, erhålla sin utbildning i en offentlig, af staten upprättad och underhållen skola.» »Har jag då icke rätt att uttrycka någon önskan i afseende på ändamålet med utbildningen af denne tredjedel»? sporde Giro. »Jo visst»! försäkrade rektorn. »Ni får bestämma för hvilket särskildt lefnadsyrke ni önskar utbilda barnets hjärna och därför i hvilka läroämnen utbildningen i synnerhet bör ske, men icke längre än att barnet själft sedermera vid mogen ålder kan ändra edert beslut och välja ett annat yrke. Först och främst måste allmänbildningen, den som skall vara gemensam för alla medborgare och medborgarinnor, företagas, och hon är helt och hållet oberoende af föräldrarnes vilja. Denna allmänbildning kan dock ej meddelas förr än barnets hjärna är så bearbetad, att hon förmår mottaga den lärdom som sedermera lemnas. Det var denna bearbetning som i forntiden ständigt försummades, och den försummelsen åstadkom dels ytlighet i kunskaper, dels öfveransträngning.
Dessutom har tillförene varit honom anslagna 5 tunni, lö Transport - "I 24 — 4 24 — 1 38 36 - 1 16 — 36 — 8 32 — A 32 — 1 32 1 16 — 6 32 33 30 — Den 5 Maj f. m. >89 Transport ningsåker, som nu kommer att till K. M. och Kronan indragas, hvarföre erhållits 7-^ t:r spanmål, hälften råg och hälften korn, i årligt arrende, som öfverhufvud kan skattas till 00 r:dr h:co för året. Till fångunderhållet, brödet oberäknadt, jemte extra utgifter, som vaktmästaren besörjer, uppbäres i åtskilliga poster och åtgår under året emellan 2 ä 3ooo r:dr, som af honom om händer hafves och redovises. Inom häktet är för hvarje dag 90, 100, 110 a 120 fångar. Att å dem hafva tillsyn; att tillse brödets hemtning, forsvarliga godhet och riktiga utdelning; alt tillse matens ordentliga tilldelning och försvarlighet; att vid ankommande och utgående transporter, som omvexla flera gånger hvarje dag, med 8 a 900 fångar om året , Uppteckna klädespersedlar och andra saker, samt om de sednare taga vård; att anmäla och vara närvar, vid cancelli-förhör; att afhemta fångpassen; att tillsäga gevaldigerna alt utlemna och emottaga hvarje dag till arbete utreqvirerade correctionister och pionnierer, hvilka qvarsitta, m. m., som till dagliga göromålen hörer och icke ens kan särskildt nämnas, medtager tiden så, att ständigt en del och ganska ofta hela nätter måste uppoffras för att för dagen i journalerna införa och anteckna hvad som förelupit och till aflöning in. m. åtgått, hvaraf följer att vaktmästaren kan sjelf med största svårighet conceptera fånglistan, räkenskaperna, fångarnes besvärs* och böneskrifter.
Beträffande deremot det andra af Utskottet föreslagne undantaget från den allmänna regeln, nemligen att val till Bankooch RiksgäldsContors-Fullmäglige äfvenledes borde kunna äga rum vid Urtima Riksdagar, nödgas jag bekänna, att jag icke kan dela Utskottets åsigt. Jag befarar tvertom, att om ett enda dylikt undantag stadgades, skulle man småningom och steg för 134 Den g Mar* f. m. steg derigenom inledas till andra, hvarigenom verkan af den föreslagna ändringen till en stor del kunde komina att förfelas; och jag tillstyrker derföre ett strängt iakttagande af den allmänna princip, som blifvit lagd till grund för hela förslaget, nemligen att Urtima Riksdagar endast och allenast må sysselsätta sig med Konungens Nådiga Propositioner. Då jag sålunda, med blott ett enda undantag, instämmer med Utskottet, hvad sjelfve hufvudgrunderne för förslaget beträffar; hafva deremot några betänkligheter hos mig uppstått, i afseende på dess uppställning och på valet af de Grundlags§§, hvaruti Utskottet föreslagit införandet af de nya Lagbestämmelserne. Det är dessa betänkligheter, som jag slutligen utbeder mig att få äran underkasta Ridderskapets och Adelns upplysta pröfning. Jag hade föreställt mig, kanhända icke alldeles utan skäl, att Rikets första och högsta GrundLag, RegeringsFormen, borde utgöra ett fullständigt och begripligt helt för sig; och att den derföre borde inom sig innehålla alla de vigtigare grundprinciperne för vårt samhällsskick; då deremot de öfrige i 85 § uppräknade Grundlagar, voro ämnade att innehålla den mera delaillerade utvecklingen och tillämpningen af dessa grunder, som Grundlagsstiftaren icke synes hafva velat uti sjelfva RegeringsFormen inrymma. Såsom en följd Den 9 Mars f. m. häraf hade jag vidare troll, att RegeringsFormen aldrig, åtminstone icke i afseende på något hufvudsaklig! stadgande, holde hänvisa till de öfrige Gi undlagarne.
Genom denna utredning af frågan, som bekräftade, att den sak, hvari Döling blifvit hos Öfverståthållare-embetet hörd, icke i något hänseende kunde räknas ibland dem, der svaranden eller den tilltalade lagligen finge i häkte manas, voro ock de lill styrko för Öfverståthållare-embetets beslut uppgifna grunder, i hvad de angingo sjelfva saken, fullkomligen vederlagda; hvaraf följde, att ej mindre samma beslut, än Öfverståthållare-embetets, när förhören slutades, meddelade förklarande, att Döling borde i häktet afbida företagande af den till Kämnersiätten förvisade ransakningen, måste finnas uppenbarligen lagstridiga, så vida icke detta omdöme kunde mildras genom andra härvid förekommande omständigheter. Hr polismästaren Bergmans andragande i sistnämnde syftning borde derföre äfven närmare skärskådas. Vid Ilr polismästarens uppgift örn de flera tillförne hos Öfverslålhållare - 53 embetet emot Döling anmälda mål, rörande yrkad redovisning för emottagna skuldebref, kunde då med skäl den erinran äga rum, alt beskaffenheten och utgången af dessa mål, så vidt derför vore redovisadt, icke rättfärdigade Öfverslåthållare-embetets befogenhet att med dem laga befattning, och att således Öfverslåthållare-embetet deraf icke bort hämta någon anledning att det nu ifrågavarande upptaga. Hvad Hr polismästaren i öfrigt anfört, dels om tvänne särskildt uppgifna, och till deras beskaffenhet bär ofvan beskrifna mål, deri Döling blifvit till böter fälld och, vid bristande tillgång dertill, kroppsplikt honom ålagd, dels om Dölings fyra särskilda gånger anbängiggjorda konkurser, dels ock om hans närvarande fattigdoms-lillstånd, lemnade väl tillförlitliga och Lill äfventyrs för andra nyttiga upplysningar om Dölings framfarna lefnad, motsägande hans egna uppgifter derom i klagoskriften; men den slutföljd, Hr polismästaren af detta anförande velat draga, att nemligen en person, under dylika förhållanden, borde anses vanartad i den mening, 2 § af Kongl.
Icke en gång i den liksom 1720 och 1772 års Regeringsform upphäfna Säkerhetsakten, hvilken dessutom såsom endast af 3;ne Stånd antagen icke åt förundta förmoner gifver kraft af Privilegier, då inga nyasådane ett helt Stånd angående utan samteiige Ständernas vettskap, gjorda påminnelser och samtycke kunna utgifvas och meddelas. Se Regeringsformen 1772 §. 52. Hvar och en som undersöker beskaffenheten och ändamålet med SkråOrdningarne, skall ock lätteligen af deras natur och innehåll finna, att de endast äro regiementariska författningar, till ordnings bibehållande emellan åtskillige slags handtverkare under Städernas område. Hvem skulle val vilja påstå, att traktering^?, böter, afgift till Lådan, den yngsta mästarens pligt att gå de äldres ärenden &c. Scc., äga egenskap af Privilegier. Uti ingen af de under och efter Konung Gustaf den IIUs Regering anlagde Städer är Skråtvång tillåtit. Om det likväl ägt natur af Privilegium, hade dessa nya Städers Borgare äfven så litet kunnat detsamma beröfvas, som Representationsrätten vid Riksdagarne. Ofta har Konungen under loppet af det förflutna tidehvarfvet, vidtagit ändringar så väl tili inskränkning som till utvidgande af handtverkeriernas rättigheter. Enär sådant skett i anledning af Städernas besvär, tillkännagif - 182 Den 10 Februarii, ver sjelfva rubriken , att samtelige Ständerna icke medverkat och att således Konungens beslut saknade det väsentehga , som fordrades för meddelande af ett privilegium. En och annan gång hafva väi ock förändringar i förfatiingarne om handtverkerierne bli vit vidtagne i anledning at Riksens Ständers underdåniga tillstyrkanden Men om ock samtelige RiksStänden i sädane tillstyrkanden instämt, b lii ver deras resultat icke oftare privilegier, än de såsom rådane uttryckligen benämnas.
Till följd af nådig remiss hade Statskontoret under den 27 sistlidne månad inkommit med underdånigt utlåtande i anledning af denna ansökning, och dervid anfört: att af handlingarne iuhemtats att Lekander vore född den 19 November 1815, och således blott omkring 50 år gammal, samt icke inträdt i Statens tjenst förr än i början af Maj månad år 1847, då sökanden erhållit förordnande att förestå sin nu innehafvande Länsmanstjenst, å hvilken han sedermera, efter flera förnyade förordnanden, den 10 Juli 1848 undfått konstitutorial; att det bland handlingarne förvarade läkarebetyget innefattade, att Lekander lidit af flerfaldig sjuklighet under 10 års tid och nu lider af vattusot; samt att häral syntes att sökanden i afseende å såväl lefnadssom tjensteår icke på långt när uppfyllt de vilkor, hvilka voro i nådiga brefvet den 12 November 1823 bestämda för rättighet att vid afskedstagandet undfå pension å allmänna indragnings-staten. Men då Lekander, hvilken för närvarande åtnjöte tjenstledighet, efter all sannolikhet icke kunde i anseende till beskaffenheten af hans sjukdom komma att i tjenstgöring åter inträda och det utan tvifvel vore mindre lämpligt, att tjensten under en längre följd af år uppehölles genom vikarie, samt i flera föregående likartade fall en sådan förmån, som nu söktes, blifvit efter Rikets Ständers hörande i nåder beviljad, ansåge
I detta äktenskap föddes söner och döttrar o c h, som det brukar gå i sådana fall, hafva nu efter en mansålder de flesta af dessa, somliga för länge sedan, flugit ut ur boet, så att föräldrarne åter äro nästan lika m y c k e t hänvisade till hvarandra, s o m när de hand i hand började sin gemensamma vandring. Ack, blott en droppe är ett år, Ett stänk i hafvet, Så lätt begrafvet Bland tidens böljor utan spår. Men evighetens bilder segla Pa böljans rygg, Och ljus och trygg Ses himmelen i tidens haf sig spegla. Frithiof Sådana äro i största korthet de yttre dragen af ett lif, som haft sina viktigaste bemärkelsedagar inom hemmets värld. M e n huru gick det till, att fru Lönnberg vardt författarinna? R e d a n i tidigare dagar hade visserligen hennes omgifning tyckt sig märka, att hon egde en viss grad af fantasi, dock att den var så rik, att däruti skulle kunna ligga möjligheten till den lifliga författareverksamhet hon sedan utvecklat, det var visst hvad man då för tiden minst vågade ana. Men elden slumrar i flintan, tills stålet slår an m o t henne, o c h ett sådant anslag k o m här i sinom tid, om än oväntadt hårdt. Så säger Shakespeare: Sweet are the uses of adversity, Which, like the toad, ugly and venomous, Bears yet a precious jewel in Ms head, eller m e d Hagbergs tolkning: Ljuf är den nytta oss beskärs af motgång, Som, liksom paddan, stygg och giftbemängd, Dock bär en rik juvel uti sitt hufvud. * Häruti ligger förklaringen till att år 1873 man för första gången fick se en dittils obekant signatur — th —, som sedan till vänners o c h bekantas stora öfverraskning visade sig betyda M a t i l d a Lönnberg.
(Rgds Afd.) Sedan Kongl. Majit i öfverrensstämmelse med Rikets åren 1844 och 1845 försam. ade Ständers förklarande, att aflöningen för de till Minister-staten hörande embetsoch tjenstemän, endast i den mån Svenska Statsverket dertill lemnade bidrag, borde och kunde blifva föremål för bevillning, under den 24 September 1847 förordnat om ändring i det dittills vanliga debiteringssättet för Revillningen af denna aflöning, samt Rikets Slän der vid sistförlidne riksdag bifallit, att alla de vid utrikes beskickningarne anställde embetsoch tjenstemän, som för sina, från och med år 1836, å nämnde stat uppburna allöningar eller pensioner fått vidkännas högre bevillning än för hvarje år 16 Stats-Utskottels Utlåtande, IS'.o 287. belöpte å Sveriges bidrag till samma stat, i förhållande till det bidrag, som af Norrige dertill lemnats, egde att hvad derutöfver vore påfördt oell erlagdt återbekomma, utan hinder af den derför stadgade preskriptionstid eller mellankomna laga kraftvunna beslut och åtgärder, hafva, enligt Kongl. Maj:ts till nuvarande Stat-Utskott den 20 nästlidne Juni, afla tua nådiga skrifvelse (under N:o 81 införd i lista samlingen af Bihanget till Riks-Ständens protokoll), åtskillige af Ronvoykassan aflönade tjenstemän i underdånighet anhållit, det Kongl. Majit täcktes dels i nåder förordna, att uti deras å denna kassa anvisade aflöningar, traktamenten och pensioner m. m. norska medel skulle anses, för hvarje år, hafva ingått och ingå till den andel, som Norriges hela bidrag till samma kassa utgjorde i förhållande till Sveriges, samt att Konvoykommissariatet borde inom behörig tid meddela Ofverståthållare-embetet uppgift å det hvarje embetsoch tjensteman af Konvoykassan, efter sagde beräkningsgrund, årligen tillkommande aflönings-, traktamentseller pensionsbelopp, och dels antingen i nåder förklara sökanderne berättigade att, enligt en efter enahanda grund uppgjord utredning, återbekomma hvad från och med det år, eller 1836, för hvilket bevillning af så beskaffade medel först erlades, och intill närvarande tid blifvit af dem i sådant afseende utbetaldt, eller ock till Rikets nu församlade
Konsliliikiom-Ulskollels Memorial N:o & 19 gen efter den, sorn i Riksdags-kallelsen till Ständernas sammankomst är utsatt, och Riks-Stånden skride till Konungaval dagen efter sedan Nämnden är vald, Skola Riksens Ständer tillsätta Förmyndare för en omyndig Konung, sammanträde de, sist dagen efter den, då Riksdagen å Riks-salen öppnad blifvit, och utvalje, genom allmän omröstning, i deras Särskilda Plena, till en Nämnd, Sexton personer för hvarje Stånd, hvilka röste per Capita om de af Plena till antalet bestämda Förmyndare, som skola vara antingen En, Tre eller Feni. Hvarje Ledamot afNämnden upteckne å en sluten Val-lista de Män, dem han anser förtroendet värdige, och så mångå, att de med en person öfverstiga det af Ständerna utsatta antal. Af dem, som dervid kommit i åtanka, ställes, på sätt i 53 § stadgas, först den, som liesta rösterna erhållit, under ny omröstning, då Nämndens pluralitet gifve Utslaget. På samma sätt fortfares med den, som näst honom af de flesta blifvit kallad, och så vidare, till dess det föreskrifna antalet af Förmyndare varder uppfylldt; kunnande Nämnden ej åtskiljas förr, än valet gjordt och fulländadt är; och gälle detta val, såsom Riksens Ständers beslut. Nu händer, att Riks-Stånden ej inom Tre dagar, sedan de å Rikssalen afhört Kafva Riksens Ständers och Norriges Storthings val inträffat på samma Person, vare Ilan lagligen utkorad till Konung eller Thronföljare. Skulle åter hvartdera Riket hafva valt en olika Person, förhålles på sätt i Riks-Akten stadgas. 62.
Så vidt Utskottet har sig bekant, finnes ej något enda exempel, att judiska Nationen befattat sig med, att göra Proselyter eller att Mosaiska Religionens bekännare inom .vårt Fädernesland visat något förakt för vår Troslära, och Utskottet inser derföre ej, hvarken huru deras Religionsoch Moral principer kunna betraktas som Fanatiska, eller skäl af dem hämtas emot de af Utskottet föreslagna reciproque Äktenskap. Ingen hederlig menniska missfirmar den Stats-Religion , inom hvilken han lefver, och då intet tillbud till förförelse är att befara, anser således Utskottet ej eller af dylika Äktenskap någon indifferentisme vara att förmoda, då hvarje del, med förening i Moral-principerna, vördar både sin egert och högaktar den andras gudalära. Om oförståndiga och lastbara menniskor kan här ej vara fråga. I anseende till dem blifver förhållandet enahanda 560 Den 5 Juli. enahanda äfven inonj. sjelfva vår Christeliga Re* ligion, der skiljaktighet i tänkesätt kan lika lätt om ej lättare hänföra till indifferentisme. Äktenskap med Catholska Lärans Trosförvanter äro hos oss tillåtne och vid deras ingåen» de äga contrahenterne rättighet, att inför vederbörande Embetsman öf^verenskomma, huru med de blifvande barnens. Religions uppfostran skall förhållas, och. cm modren är Catholik, uppfo* stras döftrarne vanligen i Catholska Religionen , och så tvertorn. Denna Religions-bekännare stadga en vår Frelsares infallible Ståthållare på jorden, sofn kan canonicera hvilken han vill, ge~ nom hvars edicter aflat blifvit utdeldte för penningar, och att igenom själa-mässor öfver redan, afdöde , deras tillstånd kan förbättras, med mera dylikt; och då Utskottet, som anser dessa Lärosatser hafva en vida farligare verkan än Judaismen på Moral-principer och deraf följande
K a n någonting vara mera platt än stilen i följande b r e f från ett fruntimmer: » Det måste vara m y c k e t angenämt för er att ha er syster hos er, o c h hvad den o c h den händelsen måtte ha varit för en öfverraskning! Utan tvifvel är ni m y c k e t glad, att den och den o. s. v. o c h er plan att göra så o c h så skall nog visa sig vara g o d. » Några underrättelser o m nyheter, som man fått höra, o c h att visa något litet sympati, allt efter som förhållandena kräfva, äro deremot en g o d o c h förträfflig sak, men icke att förtiga allt, som händt. A l l a hafva vi känt oss förargade öfver ett bref, som vi antagit vara svar på vårt eget, men som i c k e tager den minsta notis o m våra anspråkslösa förfrågningar o c h icka ens o m - nämner, att vårt b r e f k o m m i t fram, utan l e m - nar alla frågor utan svar o c h m e d sällsam fyndighet undviker hvarje skymt till underrättelser o m det ämne, som mest intresserar oss. D e t skulle vara en stor tröst för deras vänner, o m många fruntimmer i ämnen, som icke stå i förbindelse m e d äktenskap, kunde lemna omedelbara oeh korta svar i likhet m e d detta svar från en ung hustru i förra seklet till en prestman, som anhållit o m hennes hjerta o c h h a n d: » Pastor Stephen M i x. — Ja. — Mary Stoddart. » Förmågan att skrifva ett kort b r e f o c h ändock säga allt, som behöfver sägas, är af största värde. E n illa hopsatt, illa affattad skrifvelse, som börjar m e d en plump o c h slutar med en kråkfot, skall aldrig duga till något. Den måste vara klar och rakt på saken, o m - sorgsfullt skrifvea o c h ordentligt hoplagd. D å brefportot var dyrt, vinnlade sig menniskorna o m att göra brefven värda portot för att på detta sätt få något för sina penningar.
Jag kan verkeligen icke fatta, hvarföre icke sakkunnige personer kunna finnas bland dem, som hafva en olika åsigt härutinnan, och jag finnér detta så mycket mera troligt, som jag är alldeles förvissad derom att nästan alla sjöofficerare äro af den öfvertygelsen att det vore en den största olycka om vapnet blefve deladt. Dep:ts-Chefen säger deremot att det endast är ledamöter af landtförsvaret, som kunna vara opartiska i denna fråga, men de enda af landtförsvaret, som yttrat sig i frågan, hafva icke varit af samma tanke, som Dep:ts-Chefen; och då vi af de stora och värderika kapitalen af vår fordna flotta icke hafva qvar annat än sjöofficers-korpsen, som ganska bestämdt är lifvad af den bästa anda, och består af fullt så dugliga officerare som i någon annan marin, så vore det orätt och opolitiskt att splittra denna organisation, sådan den nu är. Jag påminner mig ett yttrande af Hr Depits-Chefens salig Hr fader för mer än 30 år sedan, då det var fråga om att införa ångkraften i flottan; och då man på grund häraf beskyllde honom att vilja ruinera den stora flottan, svarade han att han aldrig velat taga bort linieskeppen och fregatterne, men ansåg dem endast mindre tjenliga för oss nu; tilläggande: — »Jag är beredd nu som förr att strida för mitt fädernesland» försvar, 568 Den 18 April e. m. vare sig pä linieskepp eller i ekstock, om så behÖfs.» Samma nit Jifvar äfven nu vår sjöofficerskorps. Som ett bevis på nödvändigheten att äfven å det mindre vapnet vara fullgod sjöman, vill jag taga mig friheten omtala en anekdot, som jag hörde 1829, då en större öfning med kanonslupar och jollar egde rum i Stockholms skärdgård.
Dylta svafvelbruk i Örebro län utgående tjenstbarheter af Axbergs, Kihls och Hofsta socknar, Rikets åren 1859—1860 församlade Ständer till Kongl. Majis disposition å Hiksgälds-kontoret anvisat ett belopp af 88,587 R:dr 80 öre, för att, derest Dylta bruksegare dermed åtnöjdes och, utan tvist, till Kronan återlemnade dispositionsrätten till tvenne för brukets drift anslagna allmänningar, benämnda Ostra allmänningen och Hålahults allmänning, för åvägabringande äf reglerin» utaf de uti den nådiga Skrifvelsen omförmälda förhållanden, till bruksegaren utbetalas; men hinder mött för åvägabringande af en sådan reglering på de af Rikets Ständer föreslagna grunder; så har Kongl. Maji funnit sig föranlåten vid innevarande riksdag aflåta förnyad nådig framställning i ämnet (Proposition JV° 66), deruti Kongl. Maji till Rikets Ständers bepröfvande öfverlemnat. huruvida icke för verkställande af ifrågavarande reglering, enligt de uti Kongl. Krigs-, Kammaroch Bergs-kollegiernas underdåniga utlåtande den 5 April 1857 förordade grunder, det af Rikets Ständer redan beviljade anslagsbelopp, 88,587 R:dr 80 öre, kunde förblifva lill Kongl. Majis disposition. Uti häröfver afgifvet Utlåtande, JYs 128, har Stats-Utskottet hemställt: a) att Rikets Ständer måtte medgifva att ifrågavarande anslagsbelopp må fortfarande ställas till Kongl. Majis disposition för att användas till ersättning åt Dylta bruksegare för de så kallade frisocknarnes tjenstbarheter samt derjemte hos Kongl. Maji anhålla, att, derest bruksegaren på en sådan uppgörelse mginge, nämnda tvenne allmänningar måtte ställas under Kronans omedelbara disposition och b) att Rikets Ständer dessutom Bih. till R. St.