Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men en dag, då jag var riktigt trött, kom jag att se, att man höll på att måla inskriptioner i diakonissanstalten: » tjäner Herran med fröjd », stod där, och det liksom ryckte till i mig: ja, gå du tillbaka in i din bakstuga och gör ditt arbete med fröjd, tänkte jag; och det lyckades, oeh se ' n dess har mitt arbete varit just glädjen i mitt lif. » (Forts.) Ur notisboken. Exkejsarinnan Eugenie i Norge. Häromdagen anlände Frankrikes f. d. kejsarinna till staden Skien på genomresa från Telemarken. Hon åtföljdes endast af en sällskapsdam o c b reser i djupaste inkognito. Mrs Emily Cratvford, Daily News ' ryktbara Paris-korrespondent, hvilken, s o m vi förut nämnt, uppehållit sig i hutvudstaden någon tid, har nu afrest till Karlstad, hvarifrån hon öfver Göteborg och Köpenhamn återvänder till Paris. Mrs Crawford var så belåten med sin vistelse här, att hon förklarat sig ämna återkomma ett annat år. * Amerikanska på forskningsfärd. Fru Anna von Rydingsvärd, född Davis, afreste den 16 juli med Tingvalla-liniens ångare Island från Boston till Köpenhamn för att därifrån med första lägenhet begifva sig till Island. Ändamålet med fru v o n Rydingsvärds resa är att på Island anställa historiskt vetenskapliga forskningar angående Islands kultur och litteratur under 12:e — 14:e århundradena. Fru v o n Rydingsvärd stannar på Island till hösten o c h ämnar tillbringa vintern i Stockholm samt nästa vår o c h sommar göra en resa genom Finland o c h Lappmarken. * Den berömda amerikanska skriftställarinnan mrs Nutall lär ämna slå sig ned å Djursholm, sannolikt för hela återstoden af innevarande sommar. Mrs Nutall är känd för sina epokgörande undersökningar rörande aztekerna o c h deras minnesmärken. Hon är sedan gammalt genom vänskap förbunden med öfverbibliotekarien grefve Carl Snoilsky, hvilken tillbringar sommaren å den vackra egendomen Långängen invid Djursholm. Utom sin önskan att besöka skalden o c h hans familj har mrs Nutall haft ett annat skäl att komma till Stockholm; hon vill nämligen själf öfvervaka reproduktionen af en här befintlig äldre karta öfver Mexico. * Vårt första folkskolelärarinnemöte.
Utsk bekant, att på de sednare tiderna ett och annat bolag, för att till en del undvika den hårdt drabbande bevillmn, funnit för godt betydligare föröka sin reservfond och i stället minska utdelningen, hvarföre Utsk. ansåg, att skatt borde påläggas de medel, som förökade reservfonden och hvilka utgjorde bolagens förvärfvade egendom och vinst, hvarvid Utsk. dock tog i betraktande, att det vore så mycket obilligare att icke tillåta upkomsten af några reservfonder, eller att någon afsättning för fartygets under äret förminskade värde icke skulle fä ega rum, som det i dessa afseenden funnes ett prejudikat, enär K. M. år 320 Den 26 Maj. 1833 fastställde ett af Landshöfd.-Emb. gifvet utslag, ang:de hvad med behållning skulle förstås, dervid K. M. stadgade, att direktionen för ångfartygsbolaget Föreningen skulle ega rätt att beräkna 10 proc. för slitning och 5 proc. för assurans, och att endast återstoden af behållningen skulle med hevilln. beläggas. Jag frågar, hvarföre ett ångfartygsbolag, som under hvarje år så ansenligt förökar sin reservfond, alt det efter 10 å 12 års förlopp med dessa reserverade medel upbygger en ny ångbåt, skall mera vara befriadt från hevilln. å sin vinst, än jordbrukaren, som derifrån icke är befriad, då han nedlägger sin årliga vinst i nyodlingar eller uti upbvggande af qvarnar o. s. v. På samma sätt förhåller det sig med den handlande, hvilken icke vill skrinlägga sin genom handel och rörelse upkomna behållning, utan i stället använder den till att upbygga nya magasiner. Han måste, enl. Bevilln:s-Förordn:n härför ovilkorligen erlägga skatt.
Jag erkänner visserligen, att i den ort, der jag vistas, finnas många af arbetsklassen, som endast med yttersta svårighet kunna utgöra skatten, men det finnes äfven andra, som genom flit och ordning förskaffat sig goda villkor och icke sakna utvägar att bevilln. erlägga. Inom min ort är arbetsklassen i allmänhet uti den lyckliga belägenhet, att, om arbetarne äro ordentliga, nyktra och arbetsamma, de kunna bereda sig ganska stora inkomster och jag känner familjer, hvilka berga sig rätt bra; och vid sådant förhållande synes mig arbetaren böra underkastas bevilln. Jag hålter mig visserligen icke vid sjelfva summan, men jag tror att, för principens skull, det är nödvändigt, alt klassificera dem till någon beskattning. Vi hafva i denna bevillnrs-förordn. den grundsats uttalad att af den arbetare, som icke är i det välstånd, att vara hos sig sjelf skattskrifves utan hos andra, utsökes icke skatten hos honom, utan den, hos hvilken han är i skatt antecknad, mäste densamma erlägga, dä den andra saknar förmåga ali den betala. Jag anser delta riktigt, ty om den, hos hvilken en person är skattskrifves får för den sednare erlägga skatten, godtgör han sig nog förskottet medelst arbete och om dessa personer belt och hållet befriades från skatt, befarar jag, att på många ställen brist på tjenstefolk skall uppslå, och alt dessa, hellre än alt arbeta, lala hänföra sig under rubriken att undgå beskattning. Jag önskar alllså, ali arbetsklassen må påföras bevilln., dock till det belopp, att den kan utgå, och min öfvertygelse är alt ordning mera befordras genom denna afgift, än genom en befrielse derifrån. Frih. Palmstjerna: Utaf livad här blifvit anfördt mot min yttrade mening, har min öfvertygelse ingalunda blifvit rubbad, och om man med allvar tager i betraktande, hvad jag förut yttrat, , torde man finna, att de deremot anförda skäl redan blifvit vederlaggde. Jag vill derföre endast tillägga något i afseende på sjelfva grunden för frågan.
Man måste derjemte taga i betraktande, att vid första organisationen af institutet för blinda och döfstumma, var meningen, att såväl blinde som döfstumme skulle kunna der undervisas; men .anslagets otillräcklighet har icke medgifvit en kostnad för inrättningen uti en sådan dubbel scala. Den har således måst inskränkas lill döfstummas vårdande och undervisande, med ett enda undantag. Detta undantag finnes der ännu. Denna person har redan erhållit den grad af undervisning, att hon kan blifva nyttig för andra såsom lärarinna. Dertill kommer en annan omständighet, som gör denna tidpunkt till den rätta för det nu ifrågavar. anslagets beviljande. Det är, alt Konungen öfverlåtit en för institutet lämplig local, nemi. öfra Manilla, genom hvars användande kostnaderna blifva mindre, än om hvardera af instituterne skulle hafva en, från hvarandra aflägse local. Nu kunna de hafva samma lärare och gemensam ekonomisk förvaltning; flera andra kostnader, som nu blifva gemensamma, skulle i annat fall drabba hvardera särskildt. Sålunda blefve anslaget tillräckligt. Jag tror, att Utsk. för lösligt behandlat denna fråga och fästat för litet afseende på de skäl, som af trenne Stånd blifvit framställde; helst en promemoria blifvit från directionen öfver Den 7 December e. m. 231 della institut till Olsk:s behjertande inlemnad, hvarå mera afseende synes hafva bort fäslas. Jag anhåller, lika med Frih. Palmstjerna, att Hr Gr. o. Landtm, ville göra propos. särskildt pä hvardera af de 3:ne frågorna. Frih. Raab: Jag instämmer med de 2;ne föreg:de talarne uti anhållan, att desse 3:ne punkter i Utsk:s betänk, mätte särskildt, hvar och en för sig, för R. o. Ad. föredragas, äfvensom jag för resten i allo mig förenar med hvad Frih. Palmstjerna i ämnet anfört. Hvad den 3:dje punkten angår, kan jag icke, lika med den andre värde talaren, yrka afslag å Utsk:s gjorda hemställan, hvilken jag för min del gillar.
Polisen skall sedan efterspana vem, som utlagt barnet. Hittas denna vanartiga person, skall han ställas till ansvar och straffas. Är det modern skall hon tillhållas att själv försörja barnet. Minst en gång i kvartalet skall barnen mönstras. De skall skötas med omsorg, hållas rena och fria från ohyra, förses med nödvändiga kläder och de spädare skall födas av ammor. De äldre får god och väl tillredd föda. Sjuka barn sköts i särskilda salar och särskilt uppmärksam skall man vara på smittsamma sjukdomar. För att man lättare skall kunna uttinga barnen till fosterföräldrar, skall de förutom skolundervisning i kristendom, läsning, skrivning och räkning, lära något hantverk. Antingen får de den undervisningen av någon mästare, som bor nära barnhuset eller en person som mot bostad, vedbrand och kläder finns på barnhuset. Lämliga hantverk är skomakeri och skrädderi. De gossar som har håg för trädgårdsarbete skall uppmuntras därtill, då de kan bli fosterbarn på landet. De bör undervisas hos någon trädgårdsmästare i grannskapet. Flickorna skall av sina sköterskor lära karda, sy, spinna, sticka och stoppa strumpor. De barn som är ofärdiga skall också få lära så mycket de förmår. Barnen skall uttingas till fosterföräldrar så fort det går. Småbarn till den drägligaste betalningen och de större med årligt underhåll av 8 riksdaler. Detta gäller tills barnet är 12 år. Därefter får de avskedsbeklädnad, som för pojkarna är hatt, jacka, tröja, skinnbyxor, två skjortor, två halsdukar, skor, ullstrumpor. En psalmbok, en katekes och en ABC-bok. Flickorna får två huvuddukar, två halsdukar, kjol, tröja, livstycke och linne, skor och strumpor samt likadana böcker som pojkarna. Barnen skall helst ha fosterhem på landet, för att bli nyttiga arbetare i åkerbruket. Skulle inte platserna räcka, skall landshövdingarna genom kungörelser uppmuntra allmogen att ta fosterbarn från barnhuset. Skulle något barn över 14 år bli kvar på barnhuset och inte tas emot på fattighusen i de församlingar där de är födda, skall överståthållaren besluta var de skall ta vägen. Svagsinta förpassas till Danviks hospital. De kvinnor som anmäler sig som ammor, skall undersökas av läkare, så att de är friska och har tillräcklig mjölk.
En morgon, när han vaknade, så var han blind, åh, du pappa, alldeles blind. » Lille Viktors ögon fylldes med tårar. » Då var det bra synd om honom, säg? » » Ja det var det, » sade fadern med en underligt sträf röst. Han tyckte, att det var hans lifshistoria barnet berättade, först ungdomenB berserkagång mot fattigdom och gäckade illusioner, men ändå med fröjd i hjärtat, ty idealet, solen i lifvet, hade ännu icke gått bakom 6 dagliga utgifter och de andra / i2 till allt det öfriga, såsom bnstad, kläder, barnens uppfostran, läkare, nöjen etc. Men ju större pretentioner familjens samhällsställning ställer på det yttre uppträdandet, dess större bli utgifterna, särskildt för kläder och barnens uppfostran, och dess mindre kan i samma mån beräknas för nöjen, umgänge och dylikt. Härpå måste naturligtvis också fästas afseende vid inkomstens fördelning, ehuru man som grundsats alltid bör söka fasthålla, att den ena hälften användes till själfva hushållet, den andra till familjens öfriga utgifter. Det beror till stor del på husmoderns intelligens, goda vilja och arbetsamhet, hur det lyckas henne att jämka ihop fordringarna och åstadkomma ett godt resultat, utan att skuldsättning därför behöfver komma i fråga. I efterföljande beräkningar har jag tänkt mig en familj i den bildade medelklassen med en årsinkomst af 3,000 kronor. Från denna inkomst måste först afdragas 200 kronor för skatt och brandförsäkring. Skulle hela summan ej åtgå, så kan resten läggas till den tolftedel, som är afsedd för extra utgifter. Inkomst Skatt kr. 3,000 » 200 Återstå kr. (a 500) % Samhällsställ-! ' — J ningen kan vara så olika, fastän inkomsterna äro desamma. Man kan dock som regel uppställa, att 5. sedan skatten dragits från inkomsten, denna bör för/ 12 Ganska praktisk l2 / i2 blir i detta fall tolfdelningen eller inkomstens jämna fördelning i tolftedelar. * / i2 eller hälften beräknas ') En ökning af 4 kr. utgörande summan af bråkdå för själfva hushållet med dess månatliga och delarna från de andra tolftedelarne, 1 5 IDUN 1893 molnen.
Det är en regel, som mig synes här böra gälla och som uttalas i de orden, att den lag, som är god nog för en, är god nog för alla, och jag hoppas att denna regel, som har så mycket skäl för sig, äfven måtte blifva gällande i detta fall. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag skall blott säga få ord, sedan ämnet nu är så uttömdt ifrån alla sidor. I hufvudsaken instämmer jag med Hr Carleson. Jag anser den ifrågavar. rättigheten sammanhänga med representationsrätten. Hon är hufvudsak och forum är bisak. Så länge hufvudsaken qvarstår så bör bisaken äfven qvarblifva. Men här äro 2 anmärkmr att göra, hvilka ingen anfört och dem jag vill Ståndet underställa. Den ena är den omständigheten, att en Adelsmans stöld har här blifvit uptagen vid Rådstufvu-rätt. Detta är icke att anföra såsom ett skäl för borttagande af R. o. Adis forum privilegiatnm hos Hofrätten, utan det borde snarare anmärkas såsom embetsfel af vederbör. hvilket kan åtalas vid behörig domstol af Hof-rättens advokatfiskal eller Just.-kanslern eller, om dessa båda tiga, af Just.-ombudsm. Ett rättegångsfel är hvarken domskäl eller lagstiftningsskäl. Om emedlertid denna föreslagrta ändring skulle göras, så har LagUfsk. i sin förevar, hemställan begått, om det må tillåtas mig så säga, samma oförsigtighet, som vid sista riksdag i fråga om Lagmans-rältcrnas uphäfvande. Då föreslog Utsk. de gamle domstolarnes borttagande, utan att tänka på anslag eller att sammanträda med StatsUtsk. för anslags erhållande ät Regeringen, till de bortgående domstolarnes ersättande med nya divisioner i de gamla Hof-rätterna eller med nya Hof-rätter. Om nu t. ex. vid närvar.
Han kallar med nöje » den ädle Grane », » den ädle X », » den ädle Y », dessa hjeltar; tro de pä fria idéer, 6å kallar han af princip deras sak för » deras heliga sak *, och skulle de ha något att strida emot äfven inom sig sjelfva, så svänger han sitt ironiska gissel öfver detta sanningskraf hos tokarna — de barnsliga tokarna! — För att nå » sanningen » — sådana ord citerar herr W. gerna — kunna dessa förvillade begå sådana brott som att upplösa olyckliga äktenskap, tveka att anlägga prestkappan, då de nämligen ej ha tron, ja, de kunna till och med ha fräckheten bekänna, att de ej tro på ett lif efter detta, men att de just derföre vilja egna sina samlade krafter åt dennajord, åt medmenniskorna, åt en framtid af mera allmän lycka än den, menniskoslägtet nn har att glädja sig åt En lifsuppfattning af detta slag (formulerad skönt af J. P. Ja-cobsen i Niels Lyhne sid. 184 — 5) kallar W. hånande en » ädel lifsuppfattning », han brännmärker med epitetet ädel dessa personer, som deras författare aldrig ämnat till » ädla » hjeltar, men till menniskor af kött och blod, liksom vi andra, med fel, svagheter, älskvärdheter, goda sidor. W. är förklarad ovän till hela detta samfund, hvarmed han blifver tvungen idka umgänge, då han sitter läsande vid skenet från flitens lampa, vid det akademiska urets knäppningar. På så sätt söker han författaren i en bok, att han gäng efter gång, af princip, synes det, eftersom det oupphörligt upprepas, förblandar honom med personerna i boken. Detta händer alls icke endast i de fall, då en författares tendens klart uttalas af någon person i en bok, utan äfven då personerna alldeles tydligt tala för egen del. W. som sagt att » ett godt barnasinne är ändå det bästa i verlden » (V. L.
Man har endast äfven här haft god tillgång på ord för att upphöja denna banas blifvande förträfflighet, och såsom en af dess fördelar anfört, att den skulle upptaga den stora rörelsen från Norrland till hufvudsladen; men då för denna rörelse minst B mils krokväg uppkommer, är det nästan säkert att densamma äfven hädanefter skall följa den gamla, raka vägen till Upsala. Vidare har Utskottet i sin liffiga föreställning om det blifvande resultatet af denna bana, som till stor del skulle förläggas i orter, der någon egentlig rörelse hittills icke funnits, sagt sig med temlig visshet kunna antaga, att densamma skall erhålla ett lika stort antal passagerare, eller 160,000 årligen, som färdats på jernvägen mellan Christiania och sjön Mjösen. Jag vågar visst icke bestrida detta; jag vill endast vördsamt och upplysningsvis erinra, att nämnda Norrska vägsträcka redan förut var den mest trafikerade i landet och att jernvägen här anlades just af denna Bil. till Slats-Utskotlels Utlåtande Jt? 62. 37 anledning och med grundadt förlitande härpå, samt efter de noggrannaste undersökningar, såsom jag af Kongl. Maj:ts i ämnet till Norrska StOrthjnget allåtna, särdeles innehållsoch lärorika Nådiga Proposition haft tillfälle att inhemta. Slutligen kan jag icke undgå alt nämna, att ännu i den stund, då Utskottet beslutade att norra stambanan skulle i trakten of Storvik förena sig med Gefle-Dala-vägen, var det långtifrån utredt om denna punkt var den rätta och ändamålsenligaste. Den sista länken i det nya systemet är den så kallade sammanbindnings-banan mellan Sala och Askersund. Hvad dennas sträckning mellan Sala och närheten af Orebro angår, är den rakt stridande emot den hittills varande riktningen för trafiken i dessa orter. Naturen sjelf har, såsom ock Utskottet medgifvit, bestämt att denna riktning skall gå från norr till söder, från bergslagerna till Mälaren. Tvärt häremot skulle jernvägen gå från vester lill öster.
Johans Försäkran, Febr. 101. ■— dess Försäkran, Febr. 104. — dess Kröning, Maji I. 276. — dess Hyllning, Maji II. 14. — Konung Carl XIII:s Testamente; se Testamenten. — om kostnadens bestridande till Högstsalig Hans Maj:t Konung Carl XIII:s Begrafning, Febr. 525, 608. Exp. Mars I. 10, i3g, 144> 154- Mars II. g. Konungens Svar, 59i. —« angående den årliga räntan som är Kongl. Maj:t och dess Arfvingar tillslagen, Mars I. 101 47?• Exp. 411 ^ April L 166. Konungen, om räntan å Högstsalig Konung Carl XIlI:s Hemgifts-Capital; se Riksgäl JsKontoret. — angående de för oförutsedda händelser afsatte a:ne Summor till disposition åt, Julli 227, 248. Konungens Befallningshafvande, dels om deras skyldighet att till Justitias-Cancellern och Justitiaj-Ombudsmannens granskning insända ett exemplar af utfärdade Kungörelser, samt dels angående upphäfvande af Kongl. Kungörelsen den 26 Nov. 1816 angående sättet för en Menighets hörande i enskildta ärender, Dec. 341» 889, /\ob. Mars I. Maji II. 299, 666. — om en tätare Postgång emellan; se Postgång. — om föreskrift att Domare och Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ieke må äga, att, utan Fordringsägarnes uttryckliga bifall, tillåta Gäldenärer anstånd med förfallne Skulders betalande, Jan. I. 129. Jan. II. i43, 428, 455. Mars II. 263. ^ om rättighet för Kongl.
Om man fortfarit med utnämningar af Statsrådsledamöter på samma sätt som man började med Gr. Wachlmeisters, och fått se, den ena dagen efter den andra, i Statstidningen först en utnämning och sedan en derpå följande afsägelse — månne sådant bidragit till Rikets bästa, eller att på något sätt skingra bekymren och farhågorna? Hade det bidragit att stärka Rikets anseende bos främmande makter? Jag tror det ingalunda. Men låtom oss antaga, det man, utan att så noga bry sig om hvem man finge till Statsrådsledamot, blott sökte sig någon, hvilken som helst, hvem ville väl blifva entreprenör för anskaffningen, och hvem kunde taga sig ut dermed på sådana villkor, som R. St. lemna? Vi hafva sett en Konungens rådgifvare, som framträdt med det upploget, otu det tillätes mig nyttja ett sådant ord, att söka tillvägabringa ett Den ia September f. ni. 333 samfäldt afskedstagande af Statsrådets ledamöter. Men det har slutat så, att han sjelf gått sin väg, innan saken var fulländad. Detta föredöme torde afskräcka från efterföljd; men om man skall finna någon, som vore förmäten nog alt företaga sig något dylikt, och vilja göra leverancen utan afseende på personerna, månne vi ej skulle utsätta oss för samma gäckeri, som, efter hvad jag vill minnas, hände Pitt i England, hvilken, för att få fram en fråga, tillskapade en mängd af Pairer? Man gjorde en carricatur, på hvilken föreställdes en bonde, gapande på husen i London och till hvilken de kringstående sade: ’’akla du dig för Mr. Pitt; får han se dig, så gör han dig till Pair.’"’ Vill man bedrifva saken så häftigt, kan man sjelf komma i bryderi för sin obetänksamma brådska. En värd talare bar yttrat sin högaktning för vår förenämnde ministers sätt att resignera.
— Vid de större brännerierna begagnad^ man de medgifna 2:ne sislförflutna 448 Den 26 April e. m. höstmånaderne, men aktade på åtskilliga ställen ej tor rot, att eludera förbudet, sålunda att bränvinsverket flyttades lill en närbelägen gård, ocb är nu jemväl i full gång under April månad, och det med den fart, all sjelfva Långfredagen och Påskdagarne användas lill bränvinsbränning, mol erläggande af bestämda böter. Hade nu Jan., Febr. ocb Mars månader varit för tillverkning af bränvin jemväl lillåtné, skulle säkerligen dessa lika ifrigt blifvit begagnade. Ej heller kan jag fatta att en inskränkning i tid skall framkalla flere bränvinstillverkare; tvärtom torde en utsträckning i tid hafva denna påföljd, emedan handteringen då blir mer begärlig, ocb sålunda det inträffa, som Frill. Raab så myckel .befarar, att nykterhetens goda sak skall få flere motståndare vid kommande Riksmöten. Om man ej kände så väl Hr von Hartmånsdorffs varma nit för nykterhetens framgång ocb hans afsky för superiet, skulle man nästan blifva frestad tro, att han öfvergått till motsatt åsigt. Han tror alt 4 månaders indragning skulle förorsaka förluster, så väl för Riket, som för enskildte personer — detta låter i sanning ömmande för bränvinstillverkarens bästa. Den säkraste ekonomiska vinsten för Riket år alt jordbruk och ladugårdsskötsel komma i ett blomstrande skick. Han tror vidare att en varas förbrukning ej rättar sig efter dess tillverkning. I detta fall har jag en motsatt öfvertygelse; ty just genom bränvinels öfverdrifna tillverkning, har lipkommit en öfverdrifven förbrukning deraf; hvar och en som tillverkar denna skadedryck, vill naturligtvis få den såld, om ock med aldrig så liten vinst — Och förhoppningen om stigande priser, hvartill ofta börs-spekulationer gifva näring, gör att han ej förlorar modet, då spekulationen synes slå felt; han blir jemväl ganska liberal, vid sådana fall, att dermed godtgöra underhafvandes arbetares och (jenares fordringar. Således är det den stora och lätta tillgången på varan, äfvensom dess låga pris, som lägga hyende under fyllerilasten.
Jag hemställer vidare, om det är möjligt att detta förtroende ökas derigenom att, sedan Waxholm väl är färdigbygdt, och den stora allmänheten bibringats den öfvertygelse!! att hufvudstaden genom den - Den 24 November. 319 samma var skyddad för fiendtligt anfall från sjösidan, man gör den nedslående upptäckten att tvenne andra sund finnas i det skick, att en sakkunnig person satt sitt hufvud i pant derpå, att det icke för en fiende skulle behöfvas mera än en timmas tid för att upptaga försänkningarne och sedan obehindrad insegla till Stockholm. Man säger att Waxholm måste bestyckas med nya kanoner, men ändamålet med dessa kanoner, så vidt det är att hindra fienden att passera genom sundet, vinnes ju icke, om det ej är möjligt att rikta dessa kanoner så att man kan träffa fienden; och att så är förhållandet, upplystes vi i går af en talare, som under flera år varit artillerihefälhafvare på Waxholms fästning. Mig synes derföre att det vore angeläget att med undervattensminor försvara såväl Waxholms-sundet, som de tvenne andra af mig nyssomnämnda sunden. Visserligen har man föreslagit att vid det ena af dem, nemi. Fredriksborg, anlägga en befästning, men äfven under förutsättning att ändamålet dermed skulle vinnas, kan dock denna befästning icke blifva färdig på flere år. I afseende å det andra, eller Bullarholmssundet, har, mig veterligen, ingen åtgärd blifvit föreslagen. Vid sådant förhållande synes det mig vara nödigt att vidtaga andra försvarsåtgärder än befästningsarbeten och försänkningar, och i detta hänseende har en sakkunnig person för mig uppgifvit undervattensminor såsom det bästa försvarsmedel och äfven såsom det, hvilket hastigast och för minsta kostnad skulle kunna anskaffas.