Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herpel och Carnegie lära ha betackat sig att vidare spela Mentorer för en dylik Telemachos. – Det är mig partie égale, hvart han skickas, blott han kommer bort. Men bär det af till Stockholm, så tycker jag, att gamle herrn kunde skaffa sin son en vacker lärarinna i skick och seder och stora världens manerer. Jag skall rekommendera honom ett därtill fullt lämpligt fruntimmer. Måtte unge John snarast möjligt få fara till denna teckningsoch kärlekspension! Här går han blott och ställer till krångel och oreda. Man vet aldrig hvad han härnäst skall finna på. Gör sig nu i ordning, lilla vännen, så fara vi till staden, och så får hon se, hur regementet hyllar konung Gustaf IV Adolf. Malmsköld har ställt sitt rum i kommendantshuset till mitt förfogande. – Söta mor vill nog följa med in och se på ståten och beställa sorgdräkter, sade lilla Christine och bredde silkesflor öfver sybågen för att skydda det hvita broderiet för dam. – Nå ja, säg till söta mor, om lilla vännen anser det nödigt. Men säg också till att det hastar, den ovulige pojken har uppehållit oss alltför länge med sitt dumma snack. En myndighetsdag. Tvenne stora fester firades på hösten och vintern 1792 i det Hallska palatset vid Sillegatan. Den 23 september stod bröllopet mellan Generaladjutanten vid Svenska flottan, högvälborne herr grefve Claes Adam Wachtmeister och dygdädla jungfrun Christina Hall; och den 23 december firades med än större högtidlighet unge Johns myndighetsblifvande. Vid båda dessa för hans hus så glädeliga tillfällen hade herr Hall låtit bespisa stadens fattiga, men på myndighetsdagen utdelades dessutom penninggåfvor till hela contoirspersonalen, som en corps var inbjuden till festmiddagen. Herr Hall hade sin son vid sin högra sida och Herpel vid sin vänstra, medan David Carnegie intog platsen midt emot och agerade vice värd. Men jämte contoirspersonalen voro på unge Johns hedersdag äfven inbjudna stadens förnämligare män såsom landshöfdingen och biskopen och andra honoratiores.
Ull. N.-o 109. förslag, anfort: att, ehuru han fullkomligt instämmer i tankan om Ull-Contoirs nytta och nödvändighet, anser han likväl det vara tillräckligt, om blott ett sådant inråttas, och det i Stockholm, emedan de Ull-<jvantiteler, som för närvarande kunde anförtros sådana anstalter, vore så små, att de knappast komma att fullt sysselsätta ett Ull-Contoir, med dermed förenad Ull-sortering, och emedan Stockholm skall förete den enda möjlighet, att, utan alltför stor kostnad, bereda nödig uppsigt och controll vid en sådan ny inrättning; att Statens Stam-schåferi i Skåne vore mindre behöfligt', af de föi-enade orsaker, dels att närheten och den låtta communicationen med Preussen och Mecklenburg gör det ganska verkstållbart för Possessionaterne i Skåne att, så ofta de önska och hehofva, directe taga sina afvelsdjur från godkända Tyska Schåferier, och dels att i Skåne redan finnes ett utmärkt Schäferi uti enskild ego, derifrån afvelsdjur af ådel race årligen såljas; att det äfven vore öfverflödigt anlägga ett serskildt Stam-schåferi i östergöthland, enär Schåferiet vid Nås, såsom beläget just på gränsen af östergöthland och Småland, kunde med skål anses tillhöra hägge provincerne gemensamt, och säkerligen, ålJ minstone i början, voi’e tillräckligt för dem bå-, Stats-j Bevillningssamt Oec.-Utsk. Uti.
Boye velat antyda, kunna tilläggas mig; men som jag just förutsatt motsatsen, eller att målen i sådant fall skulle behandlas med mindre tidspillan än nu, måtte detta stå tillsammans med det påstående, jag gjort, att ingen tidsutdrägt skulle äga rum genom Utsk:ns sammanslående, och jag är öfvertygad att förhållandet skulle blifva sådant, ty ju längre tid man har på sig, ju långsammare går arbetet, och ju mer man nödgas concentrera sin verksamhet och förmåga, ju fortare och bättre går det. I afseende på hvad Frih. Boye yttrat om min önskan att vid många tillfällen göra min mening gällande, får jag fästa Hr Frih:s uppmärksamhet derpå, alt jemnförelsen emellan en utsk:soch en ståndsledamot icke är adaeqvat. Uti Utskm är nemi. blott fråga om att bereda målen, och den, som ej tillhör pluraliteten, kan bifoga sin reservation samt derefter i Ståndet framställa sin mening; men der fråga är att definitivt afgöra målen, der måtte det vara en pligt för hvar och en representant, och isynnerhet förden, som så ofta som jag har lyckan eller olyckan att höra till minoriteten, att söka göra sin mening gällande, åtminstone i de vigtigare samhällsfrågorna, och jag tror, att långtifrån att han derföre borde fa uppbära förebråelser, borde man bålla honom räkning derför, alt han söker på detta sätt sträfva mot strömmen, såsom minoriteten, åtminstone här på Riddarhuset, får göra. Gr. von Fersen: Det är endast ett pär ord jag vill yttra, för att besvara åtskilligt af hvad Hr v. Hartmansdorff anfört. Den värde ledamoten har bland annat framställt nyttan af flera ledamöter i Utsk. på den grund, att äfven den ringare der kunde framställa sin mening, och således hans mening komme att utgöra en del af det beslut, som inom Utsk. fattas. I detta afseende får jag blott anföra, att för mig synes det, som denna ledamot ganska väl inom sitt Stånd, då målet der till afgörande förekommer, lunde framställa sin mening.
Stadgandet i 53 § af Negcrings-Formen: att Lag-Utskottet har att utarbeta Förslag till Civil-, Criminaloch Kyrko-Lagarnes förbättring; samt att Oeconomie-Utskottet borde anmärka brister i de Allmänna Hushällnings-anstalterne och förändringar deruti föreslå, synes i min tanka icke alldeles öfwerensstämmande med 37 § af Riksdags-Ordningen, forn förklarar: att intet Utskott, Constitutionsvch Banco-Utskotten undantagne, more berättigadt att mäcka frägor till afgörande i Riksens Ständers Plena, eller att upptaga andra ämnen, än de frän Plena remitterade. I anledning häraf, och dä meningen afRegcrings-Formens 53 tz icke lärer kunna anses mara, att Lagoch Oeconomie-Utskotten borde äfwen utan remih frän något af Riks-Ständen fä wäcka frägor samt utarbeta Förslag till Lagarnes förbättring äfwensom anmärka brister i Hushallnings-anstalterne, fär jag i ödmjukhet hemställa, om icke uti 53 tz af Negcrings-Formen näst efter orden: Ett Lag-Utskott, att utarbeta, mä införas: "de frän Riksens Ständers Plena remitterade Förslag till Civil" etc., samt efter orden: Ett allmänt Besmärsoch Oeconomiskt Utskott, Memorial N:o 39. 6S3 att kunde insättas: "i anledning af erhällne remisser". Stockholm den 28 Martil' 1810. Carl von Rosenstein. Lika lydande med Originalet intygar: N:o 39. Z anledning af wäckt fräga om införande i Kyrkobönen af orden: Swensta Folket. Wördsamt Memorial. Till Constitutions-Utskottet har Högloft.
Det är sant, denna åskådning har till instrument hvad man kallar de torra siffrorna – hvilka dock också ofta och med mera skäl kallas vältaliga – och deras obegränsade, oändliga kombinationsmöjligheter. Det är sant, den har till kriterium den lilla iakttagelsen, men ur hvilken en sanning kan flyga ut en dag, som en apollofjäril ur sin puppa. Kis’ son gick och letade sin moders åsninna och hittade ett konungarike, och ett äpple, som föll från en gren mot en gräsmatta vid Cambridge, gaf uppslaget till den tanke, som grundat den moderna tiden. Det är till mystiken inför kosmos, helgelsen i världssystemets regelbundenhet, vördnaden och värmen inför lifvet i alla dess tallösa former och omsättningar, som den moderna tanken har att hänvisa törstiga inbillningar och hjärtan, och det är just i denna ersättning af kult af gudar med kult af lagar och lif, som det mest fruktbara och egendomliga i Lucretii lära ligger. Epikurs system är tydligen, om man studerar det i lugna systematiserade framställningar, hellre än i den förskönande dager, i hvilken den själfulle unge grubblaren Guyau ställt det i sin skrift öfver filosofen, ej blott en resignationslära, men en ren andlig hygien af skäligen torftig art. Sanningssträfvande och konsekvens voro för Epikur underordnade frågor, och hans utgångspunkt var rent praktisk. Det gällde för honom att skapa en bekväm, mild lära, som kunde göra människor lyckliga, och som Epikur satte lyckan i ett allmänt välbefinnande af psykisk och kroppslig harmoni, kom han lätt till en materialistisk världsuppfattning som grund för sin etik. Nyttigheten dominerar det hela. Den har helt visst icke den massivitet, som vi moderna känna från Bentham och Mill, med den bekanta lukten af engelsk bar, stout och roastbeef – därtill har en sydländing alltid för mycket i sig af vinets ande och den lätta kostens väsen, men en andlig dietlära för trötta sinnen var i alla fall hans filosofi. Liksom i alla andra afseenden följde Lucretius också i nyttighetssyftet programmässigt sin lärare. Ja, mästaren själf kunde icke starkare betona den praktiska afsikten än lärjungen, för hvilkens romerska natur gagnet, hälst socialt fattadt, var en närliggande synpunkt.
Depositions-rörelsen. Sedan det af Rikets Ständer beslutade, uti i56 §. af Banco-Reglementet intagne, stadgande, om folii-afgift, för begagnande af Privata Assigneringsrättigheten i Banken, blifvit Allmänheten tillkännagifvet, genom Kongl. Majtts Nådiga Kungörelse af den 17 December i835, hafva Banco-Fullmägtige fogat anstalt, att sådan afgift, från och med 2:dra Qvartalet, eller Martii månad i836 blifvit påförd de rakningshafvare, hvilka, enligt uppgjord fördelning, funnits tillhöra klassen af dem, som voro skyldige att slik afgift erlägga. I början af Martii månad innevarande år, hafva till Bankens Depositions-Afdelning inkommit 2:ne Assignationer, å tillsammans 25,809 R;dr 2 sk. 3 r:st. Banco, utställde af en Association för välgörande ändamål, som försummat att dessförinnan collationera behållningen å sin räkning med Banken vid förra årets slut, hvilken behållning utgjort 8o5 R:dr 18 sk. 8 r:st. Banco, men likväl, genom skedde insättningar, under årets lopp, ägt, för tillfället, å sin räkning, en behållning mer än fullt tillräcklig till infriande af omnämnde 2:ne Assignationer, så att någon ölverassignering ieke varit i fråga.
Vid behandlingen af detta ämne, har Utskottet tagit kännedom af samtlige detsamma rörande, Utskottet tillhandakomne , handlingar, nemligen: i:o De af Kongl. Majit under den 27 Februari nästlidet år i Nåder tillförordnade serskilde Committerades för Tull-taxans öfverseende och granskning den i3 Juni samma år afgifna underdåniga Utlåtande, med förslag till ny Tull-taxa, jemte de bos Coinmitterade förde protocoll, med tillhörande handlingar, hvilket allt Kongl. Majit, uti Nådig skrifvelse den 24 nästlidne Februari, behagat till Rikets Ständer öfverlemna, hvarefter detsamma blifvit af samtlige Riks-Stånden, jemte serskilde Stånds-Ledamöters yttranden i ämnet, till Bevillnings-Utskottet remilteradt; 2:0 Kongl. Majits under samma dag, den 24 Februari innevarande år, aflåtne Nådiga Proposition till Rikets Ständer om stadigvarande lull-afgifter å spanmål, med hvad deröfver vid Propositionens remitterande från de serskilde Stånden blifvit i en del af dem vttradt; och v 7 3:o Samtlige de från respeclive Riks-Stånden remitterade motioner, rörande tull-regleringen. Uti ofvanberörde underdåniga Utlåtande med förslag till ny Tulltaxa, hvilket redan blifvit till trycket befordradt och bland Rikets Ständer utdeladt, hafva Cornmitterade, med hänsigt till de förhållanden, som Cornmitterade vid ärendets handläggning funnit ega rum, och i berörde deras Utlåtande blifvit framställde och utvecklade, samt i öfverensstämmelse med de åsigter, som i ämnet hos Rikets Ständer vid senaste Riksmöten i allmänhet gjort sig gällande, ansett sig böra såsom hufvudgrund för Tull-taxe-förslaget antaga en oinskränkt handelsfrihet > så att förbud mot någon varas ineller utförsel icke må ega rum. Hilt. till R. St.
Komitén föreslår, att de indelte sqvadronerne, som nu räkna 100 nummer, skola ökas till 125, på det sätt att de åter sättas på den fot, hvarpå de voro från Indelningsverkets början, nemi. att hvarje kavalleribataljon skall bestå af 4 i stället för 5 sqvadroner. Såsom skäl för denna förändring är anfördt: l:o att våra nu varande sqvadroner äro svagare än sqvadronerne i de utländska kavallerierne, och att följaktligen, vid förefallande sammandrabbning med en fiendtlig sqvadron, den Svenska skulle uppträda med föga hopp om framgång. Till bemötande häraf anhåller jag få anföra: att komiterade hafva, i min tanke, beräknat våra sqvadroner något svagare än de verkligen äro, då de ansett sqvadronen kunna rycka ut i fält med endast 72 man. Detta, tror jag, är för lågt beräknadt, äfven under nuvarande afdraget af 11 nummer på sqvadronen, afsedda för underbefäl, trumpetare m. m. Sqvadronen räknar nemi., efter detta afdrag, 89 man i ledet. Derifrån torde, vid uppbrott under krig, endast böra afdragas 2 eller 3 nummer, för hvilka underårige remonter finnas; ty för tillfället sjuke, vare sig hästar eller manskap, medtagas, om de kunna medfölja, eller annars komma med det snaraste efter. Dessutom hafva komiterade beräknat, att vid depöten 11 ä 12 man å sqvadronen (55 å 60 å bataljonen) skulle biträda vid rekryters och remonters dresserande. Jag förstår icke, hvartill en sådan styrka skall tjena. Den blir onyttig vid rekryt-exercisen, ty till instruktörer duger den icke. Den gör mera gagn i de utryckande sqvadronernas led. Jag tänker mig, att depöten skulle ordnas på följande sätt: Samtidigt med Reg:tets uppbrott till fält-tjenstgöring inrycker i depöten 50 å 100 beväringsynglingar och lika många remonter, de ena som de andra med full beklädnad och utredning.
— Och då, enligt de för UllDiscontFondens förvaltning gällande föreskrifter, denna Fonds ändamål vore, 3 B. 14 nio S t a t s - U t s k o 11 e t s alt meddela Ian i Discontväg åt de YlleFabriksidkare, sorn behörigen styrka sig hafva upphandlat inrikes fallen ull, samt förenämnde 2:ne lån således icke kunde annat än anses såsom främmande för denna Fond, hafva Hevisorerne , som funnit det vara af väsendtlig vigt, att hvarje Fond icke användes för andra föremål, än dem, för hvilka den är anslagen, trott sig äga anledning att å ifrågavarande a:ne lån fästa R. Sttrs uppmärksamhet; i afseende på hvilken anmärkning K. Corn.Coll. uti afgifvit underd. utlåtande anfört, att da K. M:t ansett ofvanberörde Fabrikers anläggning i orter, der sådane förut icke finnas och der afsättning af Ull funnits trög och mindre lönande, hufvudsakligen befrämja Landtmannens production af denna vara och bidraga till dess afyttrande, hvadan äfven vid desse Fabriker egentligen bör tillverkas gröfre kläden, som kunna användas till beklädnad för Regementerne i dessa orter, syntes de lån, som för dessa ändamåls vinnande utgått, icke skäligen böra benämnas såsom främmande för UllDisconten, hvilken är inrättad lill lån för befrämjande af afsättning inom landet på inhemsk ull, och såsom uppmuntran för Fabriksidkare alt af sådan ull sig begagna. I anledning af hvad rörande denna fråga förekommit, har Utskottet utaf de från Kronobergs och Örebro Län till K.
Sedan Kongl. Maj:t öfver Rikets Ständers berörde underdåniga skrifvelse infordrat Öfver-Post-Directeurs-Embetets yttrande, har samma Embete under den 28 October 1842 sitt utlåtande i ämnet afgifvit, och dervid, hvad först beträffade Rikets Ständers hemställan om förhöjd betalning för postskjutsen, i underdånighet anmält, att, enligt då gällande föreskrifter, skjutslegan för den före år 1830 ålagda ordinarie postföringen utgått med 8 sk. för enkel och 10 sk. milen för dubbel postföring i hvarje vecka, samt med 16 sk. milen för all den postföring, som bestredes utöfver 8 mil i veckan eller 416 mil om året för helt mantal; att likväl de posthemman, som forslade posten emellan Östersund och Herjeådahlen, genom serskild Resolution af den 9 Mars 1827 fått sig tillagde 12 sk. milen för denna enkla postföring; att den nya ordinarie postföring, som tillkommit efter år 1829, godtgjorts hemmanen med full gästgifvare-skjuts-lega, jemte vanlig ersättning för åkdonens begagnande, samt att all extra postföring, jemnlikt Kongl. Brefvet af den 7 Februari 1835, betalts med 12 sk. milen; hvarjemte Öfver-Post-Directeurs-Embetet, af anförde skäl, tillstyrkt, att skjutslegan måtte ökas för den före år 1830 tillkomna postföringen från 8 till 10 sk. milen för enkel postföring, från 10 till 12 sk. milen för dubbel dito, och från 12 till 14 sk. för den enkla postföringen emellan Östersund och Herjeådahlen, men för extra postföring ifrån 12 till 16 sk. milen, äfvensom att 16 sk. milen måtte åtnjutas för ali den gamla postföring, ett hemman utgjorde utöfver 6 mil i veckan, eller 312 mil på året för helt mantal, och i förhållande derefter för ett högre eller lägre mantal, hvilka förhöjningar, som beräknats medföra en ökad kostnad af sammanlagdt 10,594 R:dr 21 sk.
Beträffande den föreslagne uppsättningen af Takgaller åt gränderne på det större Bancohuset, resolverade Herrar Fullmägtige i ’’I förmodan det föga anledning kunde vara, att åt gränderne, der obetydlig trafique förekommer, befara några olyckshändelser genom snöras, men att deremot den föreslagne anstalten tilläfventyrs torde allt för mycket hämma snöns och vattnets affall, och derigenom medföra skadlig verkan på taket, funno Herrar Fullmägtige skäl, att tills vidare låta bero vid de reparationer å taket, som åt Jerntorgssidan för olyckshändelsers förekommande finnes oundviklige.’’ 6lo Banco-Utskottets Betänkanden. Dea 11 Juli i3i6 resolverades slutligen om sjelfva påbyggnaden på följande sätt: ”Efter fortsatt gemensam granskning och noggrant öfvervägande så val af de gjorde ritningaine peli kostnadsförslaget samt Professor Gjör welis skriftliga yttranden, som hvad Herrar Commissarierne uti åtföljande memorial af den 37 sistlidne Maji antagit och hemställt, funno Herrar Fullmägtige grundad anledning, det må dea beslutne påbyggnaden å Banquens Magazins-hus, med görligaste första nästkommande ar företagas och fortsättas, i enlighet med Herr Professoren Gjörwells författade ritning och uppgjorde förslag; i hvilket afseende Herrar Commissarierne ega,att på innevarande år så vidt som ske kan draga försorg om nödige upphandlingar och förberedande åtgärder. Kommande likväl den af Herrar Commissarierne väckte fråga, om den påbyggde wåningens framtida användande och Rummens derefter lämpade fördelning, jemte allt hvad härmed eger gemenskap, att bero af vidare ompröfning och decision.” Och skulle Herrar Commissarierne i öfrigt erinras, att i samråd med Architecten, noga tillse, det jernankare i muren, å de ställen der sådant för husets framtida bestånd, kan finnas i någon måtto behöfligt, må blifva anbragte.”
Enligt hvad i vår Christna församling antages, är Moses tro ingalunda att skilja ifrån de Christnas tro, och således vi samtlige att i en viss mening anse såsom Mosaiske Trosbekännare. Det skulle synas vida mera förödmjukande, 0111 namnet Jude icke skulle gå an att begagna i det offentliga lifvet. (Jfr §. Till §. 2. Se 1 mom. Kongl. Kungörelsen den 21 Sept. i838. — I sistnämnda förfaltnings-moment har man antingen icke tänkt sig, att en Jude kunde vilja flytta på landet, eller också icke velat tillerkänna menigheten rätt att i sådant fall höras. Det torde dock synas mången fullt ut så betänkligt både för en Jude och för en Christen församling, att han bosätter sig inom en landlmenighet. Lätteligen kunna fördomarne der och störandet genom hans olika religionsmeningar vara större och betänkligare än i någon af de folkrikare släderne. Till §• 3. Se 3 mom. K. Kung. d. 21 Sept. i838. — Denna §. borde väl kunna anses underförstådd under stadganderne i §. 1. Den tillkom väl 1838 för blödiga samvelens skull och må tills vidare för deras räkning qvarstå. Till §. 4■ Utgör med någon förkortning 2:dra punkten af §. 2 Kongl. Förordningen d. 3o Juni 1838. Märkligt nog lär det någon gång handt Judar här i landet att få kalla Luthersk Prest. Svårt är att inse, hvilket gagn vårt kära fädernesland skall, stämplade pappers-afgiften oberäknad, draga deraf, att Kongl, tillstånd skall för Judes inköp af jord. 'Hvilka juridiska orimligheter deraf kunna upp - 16 Lagsamt Allm. Be sv - och Ekon.-Utsk. Betänkande, N:o 54- komma, har Herr Ribbing i sin motion tillräckligen ådagalagt. i mom. af 2 i nyssbemälde Förordning är alltså här förbigånget. Stadgande buru förhållas skulle med Prestval i gäll, hvars jord vore i Judars händer, hörer till Kyrkolagen.
Stats-Utskottet har noga öfvervägat denna fråga, och då Utskottet icke kan instämma uti Kongl. Kammar-Collegii yttrade tanka , att Löftesmännen för den af Arrendatorn af Wendtholms Ilof-Stall-äng, Sven Jansson Engblom ingångne Arrende-förbindelse, icke skäligen skulle kunna förpligtas, att för Arrendet ansvara, emedan ifrågastäldc arne år sorn förflutit efter Engbloms död, enär de ej förbundit sig till ett sådant ansvar, äfven i 438 Stats-Utskottets dea händelse Arrendatorn under horgenstiden afled, utan deremot finnes, att de åtagit sig ovilkorlig ansvarighet derföre, att det bestämda Arrendet för denna Äng, som Engblom under Arrende-bruk ning inropat, skulle de 5 första åren ordentligen utgöras, hvaraf klarligen följer, att Löftesmannens förbindelse var gällande för viss tid, oberoende af Engbloms lifstid, hvarföre de icke i rättegångsväg blifvit förpligtade , att i följd af samma förbindelse godtgöra Kongl. Majit och Kronan bristen uti den på grund af det afslutade Arrende-Contractet från Ängen påräknade inkomst; anser Utskottet deremot, att enär Kronan öfvertagit Ängen och de tvenne år för hvilka eftergiften nu är i fråga, besörjt bärgningen samt afkastningen begagnat, och dessutom vid flere anstälde Auclioner, högre Arrende-anbud för Ängen icke kunnat erhållas än iooo Lisprd Hö emot Borgen och i5oo Lisprd utan sådan säkerhet, hvaraf synes att det af Engblom utfäste Arrende varit vida högre än som från Ängen kunnat utgöras eller påräknas, skälig anledning vara för handen att tillstyrka eftergift för Löflesmännen från den ersättning de i följd af sin tecknade Borgen eljest måste utgifva för den mindre afkastning
— Eller ock derigenom att nägon Sockne - eller Byeman, eller ock nägon annan person, hwilken som hälst derwid uträkning finner, mä blifwa tillätet göra Ull-upphandling, Den 12 October. 4121 ling pä Landet, samt efter crhällit benus af Preste» i Socknen, att Ullen w.rkcligen blifwit uti Socknen upköpt, dermed wända sig till närmaste Ull-Magajin, och efter fbregängen behörig wärdering premierne derföre erhälia. — Jag befarar likwäl, at nyb anförde första förslag kan föranleda till hwarjehanda skiljaktigheter emellan Ull-ägarne, i anseende till ullens o« lika godhet, och deraf följande olika priser: och anser deremot det sednare medföra mera redighet och förtlättare att weikställa emedan Ull -ägare derwid äger tillfälle, att, utan nngäng, eller tids utdrägt pä stället fä sin betalning, och Ull - köparen, dä han har ett päräknadt premium, derigenom icke allenast finner ärsättning för fin möda och rese - kostnader, utan ock bör kunna päräkna en skälig förtjenst, hwars mer eller mindre betydenhet blifwcr beroende pä den uphandlade ullens myckenhet, och hwaraf synes följa, att ull-hanblaren, angelägen om en större uphandling, mäste i anseende till priset, gä säljaren i det mdjeligaste till mdtcS. Men här möter äter ett nytt hinder, det nemligen, att en sä beskaffad Ull - uphandling pä landet, är stridande emot lagens förbud emot landthandel lili 6 Cap. i Z Handels - Balken. — Säledes mäste detta förbud, hwad Ullhandel pä landsbyggden angär, pä enahanda sätt, som för detta med SpannemälsHandelcn tillgätt, uphäfwas.