Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Beträffande åter det af E. K. M. tillika framstäldte förslag, att en emot den ^edgifna minskningen i Saltpeter-gärden syarande* Summa måtte, vid Stats-regleringen, till ,3:dje,HufvudTltelns förstärkning uppföras, saknar denna fråga egentligen hörer till hvad E> K. JVf. i Dess generella Nådiga Proposition om „ Stats-Verkets tillstånd och behof, äskat i tillökning för Arméens öch Flottornes materiella utgifter, yilja Riksens Ständer deröfver uti ett, sammatjhAng fram* deles sig utlåta. Riksens Ständer framhärda etc. N:o 133. 1 Uppl. ogodkänd hos Ridd. o. Ad. d. 6. Aug. 1823- Preste-Ståndet den 11 ’ Borgare-Ståndet den 11i—‘ — Bonde-Ståndet den 14 * Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. JUaj.ts Nådiga Remiss uppå Lands-Kärner er ar en, Kammar-RättsRådet, A. Ekelunds ansökning, angående dess Pensions-rätt vid af skedstagandet. S. A. K. Till Riksens Ständers Stats-Utskott har E. K M.f genom nådig Remiss, den 16 nästhdne Underdåniga Skrifvelser. 339 Maji, öfverlemnat en af Lands-Kamereraren i Vestmanlands-Län, Kammar-Rätts-Rådet och Riddaren af E. K. M;ts Wasa-Orden, A. Ekelund ingifven underdånig ansökning, at(, ehuru 1 följd af Riksens Ständers, vid sistlidne Rikdag vidtagne, samt af E. K. M. den 25.
Afsändaren bör vid inlemnandet vara försedd med en fullständig förteckning i handlingarna, hvilka böra vara genomdragne och med Sigill försedde. Hans egen säkerhet tyckes fordra, att äga behörigen 34$ Den 11 Maj. e. m: vidimerade afskrifter. Postbeviset kan tecknas å dessa, om Postförvaltaren godkänner dem, som bestyrkt afskrifternas rigtighet, men han bör då förse genomdragnings-tråden med PostContoirets Sigill, och alltid på bref-omslaget teckna ordet Fatalier. 6:o Skulle, genom inträffade händelser, Posten så sent ankomma, att Fatalietiden vore tilländalupen, så förlorar afsända-; ren intet af sin rätt, enär han med Postbeviset kan styrka, att denna tid ej gått förlorad efter Postens vanliga fart, 7:0 Om så nödigt pröfvas, i anseende till något förökadt besvär för vederbörande, som böra utqvittera brefven, Så kunde någon lämplig afgift föreskrifvas och med handlingarna bifogas. 8:0 Då ganska många troligen kornrao att betjena sig af denna utväg, ökades inkomsten af Posten så betydligt, att någon ytterligare moderation tyckes kunna önskas för Fatalie-bref, än den, som Kongl. Förordningen af 1785 lemnar. Af sådan egenskap är mitt förslag. Medborgares säkerhet är derigenom nära förenad med Statsverkets förmon. Det är dessa skäl, som förmått mig att yppa mina tankar. Jag har sett för många förluster, för att kunna försumma detta tillfälle samt Den ii Maj e. tnl 349 den både rättighet och pligt mig, såsom Riksdagsman, tillhörer. Jag anhåller ödmjukast, att Eders Excellence Högvälborne Herr Grefven och LandtMarskalken samt Högloft. Ridderskapet och Adeln täcktes till behörigt Utskott, kanhända så väl till Högloft. Lagutskottet, som äfven till Höglofl. OeconomieUtskottet, remittera detta mitt anförande, samt tillåta att detsamma får meddelas de Respectiva MedStånden.
Det kommer ett stadsbud hit på eftermiddagen och hämtar min koffert», sade hon i en vårdslös ton, som gjorde hela denna anordning till en sak af ytterst ringa betydelse. Den gamla släppte soppslefven med hvilken hon just var på väg att hälla upp soppan. »Hvad är nu detta för påfund? Hvad i all verlden menar du?» »Jag kan väl också behöfva lite omväxling», svarade hon skämtsamt. »Det är flere unga herrar inackorderade där. Och hvad skall jag här i huset att göra nu, när ende sonen är förlofvad.» Fru Rode räckte ut sin hand och fick tag i Alies, som hon klappade. »Jag förstår nog, hvarför du vill göra det men jag kan inte finna mig i detta, att du rent af skulle flytta ur huset. Hvarför reser du då inte hällre och hälsar på dina vänner på landet på ett par veckor, som du ändå tänkt?» »Nej, hör, en sådan elak gammal gumma hon är! Hon unnar mig inte ens att vara i samma stad som hennes sonhustru!» utbrast Alie med antagen munterhet. »Jag skall nu bort, ju längre dess bättre. Jag dugde nog under de ensamma, sorgliga åren, i brist på någon annan. Nu har man sin son hemkommen från Afrika och så en ung vacker fästmö på besök hvad skall man då med gamla Alie att göra! Men det lyckas inte, tantis», fortfor hon och gjorde en kraftansträngning för att fortfarande skämta bort sina tårar. »Se henne skall jag i alla fall. Tant skall inte få mig bort ur staden, nej inte om tant blefve tiodubbelt så elak mot mig, som tant varit hela denna tid.» »Som jag varit», inföll den gamla med komisk förvåning. »Är det jag, som varit häftig och retlig och grälat om allting, kanske?» »Ja, tant har ingenting sagt, men tror inte tant att jag vet hur du i dina tankar förskjutit mig och kastat bort mig, som du inte näns göra med dina utslitna klädningar en gång. Tror du inte jag vet hur du, gamla lättrörda fjolla, som du är, redan öppnat ditt hjärta för henne på vid gafvel. Hvad vet tant om henne, annat än bara det att Rikard förälskat sig i hennes oskyldiga barnaögon?
Detta framgår så tydligen af Bevillnings-förordningens ända sedan år 1842 ännu nära olörändradl bibehållna ordalag i denna del, att man kan förvåna sig öfver alt Utskottet, sedan hevillnings-procenten för inkomst af handel och rörelse förra riksdagen blifvit nedsatt till hälften, icke låtit kapitaiisterne, som mången gång utgöras af behöfvande enkor och omyndiga barn, tillgodonjuta samma nedsättning, utan tillåtit näringsidkaren beskatta dem 100 procent utöfver hvad han sjelf för inkomsten af det lanta kapitalet till staten erlägger eller rättare skulle erlägga. Förordningens ordalag äro, som man vet, följande: ”Sorn likväl låntagaren endast förskottsvis erlägger den bevillning, hvilken för utlånta medel belöper; vare det hans ovilkorliga rätt, att detta förskott af långifvaren återfå med fern procent af räntan för alla utlånta kapital etc.” Låntagaren betraktas ju tydligen såsom den der endast förskottsvis erlägger långifvarens bevillning, hvilken han sedan vid ränte-liqviden med långifvaren får afdraga. När nu låntagaren endast erlägger 2 4/2 procent i bevillning hör han väl ej kunna återfordra af låntagaren o procent, eller återfordra dubbelt mot hvad han sjelf utlagt. Att numera bibehålla bevillnings-afdraget oförändrad!, är att lagligen tiiiåta den ena medborgaren drifva ett ända till hundra procent stegradt ocker med den andre. Orsaken, att detta missförhållande ej redan förra Riksdagen blef uppmärksam roadt och rättadt, ligger i det sätt, hvarpå nedsättiiingen i hevillnings-procenten då tillkom. Som bekant är, afslog Utskottet, i sitt ursprungliga förslag till Bevillnings-förordning, de af särskilda motionärer framställda yrkanden om nedsättning i hevillnings-procenten och frånträdde denna sin åsigt först sedan Utskottets förslag i dessa delar blifvit af 5 Stånd återremitteradt.
På dessa skäl, och i öfrigt instämmande uti E. K. M:ts Befallningshafvandes och General-Tull-Slyrelsens ofvan anmärkte yttranden, har Collegium underdånigst tillstyrkt, att, med bibehållande af de i Kongl. Brefvet den 6 September 1834 i Nåder medgifne förmoner och friheter för fartyg, som 168 Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N;0 fog. vilja besöka Slitö eller andra hamnar å Gottland, följande utvidgade handels* förmoner måtte för Slitö hamn i Nåder beviljas: l:o Nederlags-rätt för alla utländska varor, utan afseende på, för hvars räkning de uppläggas, fritt från recognitions-afgift, men med de vilkor, att •dervid skall tjena till efterrättelse, hvad Kongl.
Palmstjernas förslag, så kan icke sedermera någon pröfning förekomma af de särskilda artiklar i tulltaxan, hvilka Frih:n icke undantagit. Jag kan likväl icke linna att någons rätt derigenom hlifver förnärmad på annat sätt, än att den, som kommer i minoriteten, alltid hlifver öfverröstad af majoriteten, men det är hans olycka, att han råkar tillhöra minoriteten. Således måste alla de, som skulle önska att få partiella förändringar i tulltaxan, naturligtvis afstå derifrån om Ståndet beslutar att i sin helhet bibehålla den nu gällande taxan, ty deraf följer alt några förändringar deruti icke kunna ifrågakomma. Jag anser således att Hr Frih. o. Landtm, icke kan förmena Ståndet eller någon riksdagsman att begära bifall, afslag eller någon förändring utaf den framställning, som Utsk. har gjort i afseende på de väckta motionerna; men jag får uplysa, att min framställning skiljer sig från Frih. Palmstjernas endast deruti, att jag önskat, att Ståndet äfven skulle taga under serskild pröfning, de artiklar, för hvilka förbud i nuvarande taxa förefinuas, hvilket jag anser egentligen derföre nödigt, att, för den händelse K. M. skulle vilja uphäfva dessa förbud, R. St. hade gifvit K. M. någon ledning för de tullsatser, hvilka R. St. anse för sådant fall böra åsältas. Hr Rosenblad: Jag får nu äran upläsa de artiklar, hvilka jag önskar att få föredragna, afstående, i händelse man så vill, ifrån allt yrkande, att de andra må uptagas till serskild pröfning. Dessa artiklar äro följande: Uti Införsels-Tariffen: Band. Bränvin och Sprit. Böcker. Kaffe. Fisk, Lax saltad. Fläsk. Garn. Gutta Percha. Hudar och skinn, ej hänförliga till Pelsverk. Jern. Koppar. Kött. Lin. Metaller, Marinmetaller. Porslin. Smör. Skomakare-arbeten. Den i Juni f. m. 473 Snörmakare-arbelen. Socker. Ull. Väfnader. Uli Utförsels-Tariffen: Malm. Jern.
Den talare, som sist yttrade sig i f. m., påstod att tackjernsskatten vore en verklig tionde. Men det förhåller sig icke så. Skatten är nu fixerad till vissa pund per blåsningsdygn. Antalet af dessa pund är mycket olika och varierar emellan 6 och 26. De flesta hyttor i bergslagarne hafva 18 Ska skatt per blåsningsdygn. Men som vid dessa hyttor vanligen tillverkas öfver 20 Ska, ända lill 30 och deröfver, så ser man lätt att skatten icke utgör 26:te delen utan kanske 30:dedelen af tillverkningen. Detta om den föreg:de talarens misstag. Visserligen är skatten ändock dryg, det kan ej nekas; men deremot bör ej förbises att nedsättningen till halfparten, som nu utgår, skedde med afseende på den dä varande konjunkturen som var ganska dålig emot hvad den nu är; och om man ville erbjuda en tackjernstillverkare att antingen bibehålla på en och samma gäng både den låga skatten oell den dåliga konjunkturen, hvarunder skattenedsättningen medgafs, eller också antaga det alternativ, som nu är i fråga, nemi. den af StätsUtsk. föreslasna skatt jemte den konjunktur, som nu är, skulle han visst icke tveka att välja det sednare alternativet. Dessutom har tackjernshandteringen framför sig en framlid, som synes vara lofvande; ty med de författningar, som under de sednare åren utkommit, är naturligt att en större stångjernsproduklion framkallats än förut, hvaraf ovilkorligen följt och följer stigande tackjerns-priser, nu och i framtiden. Visserligen gifvas lokaler, så betungade af malmfrakter och kolpriser alt blåsningen icke lönar. Men det är icke ägaren af en sådan lokal betaget att söka lindring i skatten, i hvilken händelse en sådan fråga komme i sin rätta ordning till behandling. Men från dessa spridda, få förhållanden, må man ej betrakta frågan i allmänhet, såsom här mäste ske. För min del ser jag således icke något skäl hvarföre man skulle frångå det förslag StätsUtsk. uppgjort.
Säkert är, att, om PresteSt:s mening varit någon annan än ett afslag, Ståndet gifvetsådant tillkänna när frågan der förekommer, och då beslutar en återremiss. Skulle det befinnas stridande emot formen, att frågan, intilldess PresteStts beslut blir kändt, göres hvilande, anhåller jag om återremiss på grund af de skäl jag anfört. Frih. Tersmeden: Här kan icke vara fråga om att bedöma den ena eller andra banans företräde framför den andra, utan endast huruvida Utsk. riktigt upställt voter:spropos:ne. Hvad PresteSt:s beslut beträffar, så är klart att meningen dermed icke är någon annan än att Ståndet icke beviljat något särskilt anslag till banan emellan Örebro och Hallsberg. Således finnes redan 3 Stånds beslut om den frågan. Deremot har PresteSt. ansett, att denna bana kan innefattas i dess beslut om vestra stambanan. Anser K. M. att denna sednare bör dragas öfver Hallsberg till Örebro, så har ju Hr Hjärne vunnit sitt syfte. Jag anhåller om bifall till Utsk:s förslag. Hr Hild t förklarade sig instämma med Frih. Tersmeden. Hr Hjärne: Då till och med Hr Bildt, som under förra discussionen tycktes dela de åsigter jag här uttalat, nu äfven förenat sig med Frih. Tersmeden, har jag föga hopp om framgång för mitt förslag. Frih. Tersmeden besvarar jag dermed, att den af Fribin dragna konseqvens af PresteStis beslut bordt hafva föranledt Utsk. att icke förklara detsamma innefatta afslag. Hade Utsk. tänkt på saken något närmare, så skulle det hafva insett detta. Utsk:s förev:de yttrande blef, efter först till ålerremiss deraf framställd propos , som besvarades med Nej, lagdt till handlingarne. Vidare förekom cch bifölls Utskis yttrande, att i frågan om anvisande af medel för den föreslagna bangården på Norrmalm i hufvudstaden, den af BorgareSt. beslutade återremiss ej kan föranleda någon ytterligare åtgärd. Derpå förekom och godkändes den af Utsk. föreslagna votensproposm N:o 10.
Och det varma italienska hjärtat fordrar väldiga rökoffer af prat på sitt altare. Att vilja sitta ensamma hemma om kvällarne, sedan dagens bestyr äro öfver, anses för själfsvåld eller egoism, sällskaplighet för en dygd. Så resonera de, som resonera; de flesta tänka ej vidare på saken utan gå på » veglia » af gammal vana. I ett hus, dit jag ofta fördes om kvällarne, där frun var en liten rund, medelålders änka, duglig,-vacker och gladlynt, förekom hvarje kväll en hvithårig » avvocato », en gammal familjevän, sades det. Senare berättades helt öppet, att han och frun en gång stått hvarandra mycket när£, efter hvilken tid han fortsatt att tillbringa sina kvällar i Casa B-i lika regelbundet, som han tillbragte sina förmiddagar på sin byrå. Familjen^ bestående af frun, en tio års gosse, fruns syster och hennes aflidne mans gamla faster, satt vanligen till bords; men det utgör i Italien intet hinder för att ta emot sina intima. Man tillfrågas » vude favorire? » (behagas?). En toskansk bonde äter icke en brödkant på landsvägen utan att säga » vuole favorire ». Men vanligen behagar man ej, utan nöjer sig med att » assistere » (närvara) som det kallas. Kväll efter kväll hade » Pavvocato » nu i åratal fortsatt att sitta där på en rottingsstol, närvara vid familjens aftonmåltid och ta intresseradt del i de husliga diskussionerna. I ett hus, där man fick anmäla sig på förhand för att icke frun — mannen var på klubben — själf skulle vara ute, togs man emot i fruns lilla boudoir, där hon satt i kokett, skär peignoir-dräkt och höll fullständig salong för denna krets af tre à fyra. Ibland anmälde vi oss hos en44 HVARDAGSLIFVET I DE ITALIENSKA STÄDERNA.
De finftas, som uppsåtligen välja ett simpelt språk, derför att de känna sin kraft och äro roade af att pröfva den, eller för att trotsa skick och bruk, eller derför att de anse det naturligast att skrifva så. Bort med pryderiet, med all falsk anständighetskänsla! Men låtom oss hålla på, att de lagar hyfsningen stiftat för vårt uppförande bli hållna i helgd. Det är förstås älskvärdt nog att visa sig sådan man är — men inom vissa gränser. Naturbarnet ser ingenting ondt i att gå och bada invid allmänna farvägen, men den civiliserade finner det naturligt att hellre söka upp en ' enslig plats. Föraktet för det konventionella yttrar sig i råhet. Att smyga sig ut ur ett sällskap för att få vara så grof i munnen, man vill, ute i förstugan, det är en fröjd för en och annan. Och det är en hvars rättighet att så göra. Men hvar och en får finna sig i att blifva • bedömd efter den yta h#n låter andra se. Naturligtvis kan en god berättelse vara sknfven med ovårdad penna, medvetet eller omedvetet. För innehållets skull kan man blunda för uttrycken, men alltid skadar ändå ett rått omhölje det hela, mest — enligt min åsigt — derför att det som är stötande oftast står skrifvet i annat mål än * att göra det som säges så klart och åskådligt som möjligt. Sällan betingas en plump stil af innehållet, men är den absolut nödvändig för dettas skull — nåväl, så skrif då dit huru fula ord som helst. Men — än en gång — endast och allenast i fall bilden dem förutan blefve oklar, osann eller sämre tecknad. Då blir frågan endast, huruvida ämnet var lämpligt eller ej att behandla.Man har med all rätt prisat hänsynslösheten. Utan den kan ingen författare bryta sig väg, då han vill bryta in på nya vägar, utan den blir heller ingen fullt individuell. Och det är endast de författare, hvilka uppträda revolutionärt, slå ned de herskande gudarna, när de blifvit gamla och förgyllningen gått af dem, och stifta nya regler för smaken, det är endast de, som verkligen lyckas tränga ned bland sina samtida. Nej, anfall utan hänsyn det ruttna, det dåliga. Skona ej
Majit i ofvanberörde måtto vidtagna förändring uti Krigsakademiens organisation, motionen blifvit afstyrkt; och hafva samtlige Riksstånden nämnde betänkande bifallit. Utskottet har tagit (len nu afgifna motionen om Krigs-akademiens indragning i öfvervägande; men som nyss anförde skäl, på grund af hvilka alla Riks-Stånden vid sednaste riksmöte funnit sig ej böra understödja det då gjorda förslaget om dylik indragning, enligt Utskottets tanke ännu äro fullt giltiga, hemställer Utskottet, attnågon åtgärd i anledning af Riksdagsmannen Johan Johanssons förevarande motion ej må af Rikets Ständer vidtagas Stockholm den 7 Februari 1854. Bih. till R. St. Ank. till Exp.-Utsk. den 8 Febr. 1854, kl. 1 e. ro. Betänkande, i anledning af väckt motion om åtgärders vidtagande för beredande af lättnad i båtsmans-r o teringsbesväret. Riksdagsmannen Måns Persson från Kalmar län har uti en inom Hedervärda Bondeståndet väckt, till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterad motion, erinrat om den tillökning i svårigheten att utgöra båtsmansroteringsbesväret, hvilken uppkomme derigenom, att båtsmän nu voro indelade till rotering på rotehållare, hvilka voro boende inom icke mindre än tre särskilda socknar, långt ifrån båtsmannens bostad, så att de aflägse boende rotehållarne måste^ för fullgörande af sin roteringsskyldighet, för vidmakthållande af husen och häfden af egorna vid båtsmannens bostad, antingen företaga långa resor eller ock för fullgörandet deraf betala dryg lega. hvarifrån rotehållarne kunnat vara befriade, om roteringen varit mera ändamålsenligt inrättad.
Bokråd hafva begarts för studium af franska och engelska .språken, alliniin historia, Frankrikes och Englands historia, ky ' rkohistoria samt de sköna konsternas historia. Planer till hemstudiekurser i svenska och franska språken - samt i allmHn historia hafva under året utsandts till de högre flickskolorna för att sårnedelst p&amp; tydligaste siitt åskidliggöra idén ined bemstudierna och söka vaclia intresse för desamma. Denna åtgard har ansetts nödvändig, emedan henistudierna ej .synas hafva vunnit det erkannande och den spridning soni .önskligt vore. Rörande raltenskaperna för hemstudierna 112invisas till bil. Alla ärenden rörande hemstiidierna hafva skötts af en ko~nité, bestilende af fröknarna G. Elfving, E. Fries och-L. Granbom soin ordina~ie ledamöter samt fröken M. Forsell som suppleant. Expeditionen för hemstudierna har &amp; förbundets byrå under större delen af året handhafts af fröken Granbom, samt, sedan hon af annan verksamhet varit förhindrad, dels af fröken Forsell ocli dels af fröken Elfving. t:: i:: i:. Sjukkassan, se bil. : i:. Stipendiekomith, se bil. I: Komiten för utredning a f de till Danmark utvandrande svenska allmogeflickornas ställning och arbetsförhållanden, Se bil. V I: Granskningen a f barnoch ungdomsböcker. Liksom före%&amp;ende å r har en komité, bestående af fru E. Ankarsviird, fröknarna L. Engström, M. Forsell ocli G. Hjelmerus, haft i uppdrag att genomgå och granska för barn och ungdom lämpliga böcker samt att uppratta förteckningar öfver goda sådana. Till koniplettering af de boklistor, som redan under föregående år utgåfvos, har komiten i år upplagt fyllnadslistor, ~ ~ p p t a g a n d dels e nya arbeten, dels sådana, som förut blifvit förbigångna. Bokförteckningarna hafva för hvar och en, som önskat taga del af desamma, hiillits tillgängliga på förbundets byrå, der de ock
Discont, men en ännu större för For O 7 dringsägarne hos Malmö Discont,— Dock bör ltärvid uplysningsvis anmärkas, att ibland de uti Calculen öfver Götha CanalDiscont, Litt. A., uptagne Tillgångar, bestående af Fordringar för utlånte Medel, icke är inbegripen den Summa af 1,100,000 R:d, som från Disconten blifvit förskjuten till Canalarbetet, likasom icke heller någon förlust blifvit beräknad på de hos enskilde personer utestående Lån; hvaremot uti Calculen öfver Malmö Discont, Litt. B., endast uptages såsom tillgång uti Fordringar för Lån, den summa, sorn nu varande Direktion, efter anställd noggrann undersökning, förmodat kunna ingå, sedan osäkre och tvifvelaktige Lån fiån hela Fardriagsbeloppet blifvit afdvagne. 364 Stats, och Banko-Utskottens Betiinkandem Hvad åter angar Götheborgs Discont, så ut, visar Calculen öfver denne Discont ett betyd, Jigt Öfverskott, så att, örn ock, vid Lånens infordrande, någre förluster skulle upkoinma, desse icke kunna blifva så betydlige, att någon brist för Eorgenärerne bör kunna komma i fråga, Då Götha CanalBolags saint Malmö Dis, eonter kommit i den belägenhet, att deras Skulder vida öfverstiga Tillgångarne, skulle det tyckas, som Aötieägarne, hvilka äro de rätte Gäl, denärerne, icke borde kunna göra anspråk på några rättigheter eller Privilegier, under annat vilkor, än att de sjelfve genom Penningetil! skott sätta Dire&ionerne i belägenhet att kunna ordenteligen upfylla de af Direötionerne, i Bolagens namn och å deras vägnar, ingångne för, bindelser.—*
Veten - Besvärsosh Eken.-Ilsk. Utlåtande N:o 27. 43 Vetenskaperna kunna ingalunda för det preslerliga kallet anses främmande, utan tvärtom äro de högst nödvändiga, ja under flera synpunkter ej mindre, än den högre theologiska lärdomen, hvilken, såsom erfarenheten ådagalagt, siundom under utökningen af församlinssvården ej visat sig vara af en större vigt, än den verldsliga lärdom'n, hvilken presterskapet inom ett bildadt samhälle för sitt inflytande och allseende aldrig lärer anses kunna umbära, och hvilken derföre skäligen ej heller af kyrkan bör lemnäs obelönt eller förkastas. Konungen har hittills äfven haft i sin makt att med större pastorat belöna förtjensterne hos utmärktare vetenskapsmän, sorn kuappliönta uti deras förra befattningar varit i behof deraf, och, med den inre kallelse för cmbelet de ej saknat, kunnat sköta detsamma och snart lillegnat sig den dertill erfordeiliga förfarenhet. Dessa hafva således i detta för hvarje rättsinnad kristen upplyftande kall, med Guds andas delaktighet, kunnat verka, under det Konungen vunnit det dubbla ändamålet, både »tt utan Statsverkets betungande belöna deras förtjenst, och äfven att göra deras lärdom frukibärande för kyrkan. Jag ser en dold obskurantism uti den framskymtande mening, atl endast theologisk lärdom skulle företrädesvis vara väld befordran inom vår lutherska kyrka, eller uti den omtankan, att med förringande af den verldsliga lärdon en gifva ett ökadt afseende åt den erfarenhet, som ådagalagts uti en föregående utöfning af det liturgiska och ministeriella af prestembetet, och hvilken hittills haft och härefter svårligen lärer kunna få nå;011 annan lämplig måltstoik än tjenstårsberäkningen; allt under fötulsältning, att en hvar i möjligaste måtto söker fullgöra sina skyldiglie ler. Jag hoppas således, alt dm af Utskottet beslutade framställningen ej må leda till någon föränd ting uti ru gällande < cclesiastika befordringslagar, hvilka tydliges: äro till sina grunder visare, äti do sorn skulle komma att. uppgöras. Bilt. till R. St. Östlund &