Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Deruppå vågar jag förlita mig, och skulle någon för* undra sig att jag ökat deras anspråk, sorn anlita Staten? inskränkta tillgångar, om biträden, så torde mig til} ursägt lända, att jag allt ifrån Sodertelje Canajs stiftelse ägt och äger dess Actieägares förtroende att uti Verkets styrelse deltaga , och att jag skulle anse mig ovärdigt hafva Uppfyllt detta förtroende, om jag med ytterligare stillatigande eller liknöjdhet afhidade hvad kanske framdeles , utan min anmälan, till understöd för Södertelje Canal kunde påtänkas och beviljas, Att detta mitt anförande matte vinna Ridd» och Adelns bifall och remitterande till HöglofL Stats-Utskottet är sluteligen min vördsamtna anhållan , likasom om Högvälhorne Herr Grefven Och Randt-Marskalkens proposition härom”. Hvarförutan VäUofl. Borgare-Ståndet likaledes till Utskottets åtgärd öfverlemnat ett i samma ämne utaf Herr Borgmästaren G. F. Hellman ingifvet så lydande Memorial: ”U<3 Den 7 Juli. $41 ”■De oförutsedde tillfälliga händelser som nött och försvårat Södertelje Ganal-arbetet, samt Vallat en redan mer än dubbel kostnad, emot de först antecknade iqo E:dr för Actie ägarne, utom det bidrag Staten redan lemnat, äro allmänt kände, Verkets fullbordan torde ännu vaja långt borta , och tarfva än ytterligare för privata nog kännbara, och öfver åtskilligas, kanske de flestas förmåga stigande utgifter. Actie»garpe kunna väl nu göra sig det bästa hopp pm kraftiga åtgärder under en insigtfull och tillförlitlig styrelse af detta företag, men utan tillräckliga medel, till arbetets bedrifvande, kan jugen ting uträttas. jEtt så Riksgagneligt företag , sorn befriar från en lång och vådelig skargårds-färd , är andra gången på vägen att återgå till sitt intet, om icke Rikets nu församlade Ständer täckas jacka deråt en skyddande hand. O nr någon ting synes förtjena ett sådant understöd af Rikets allmänna förmåga, så bör det visserligen vara detta* vackra och Riksgagneliga företag, på Regeringens
Tvertom är jag nästan öfvertygad, att om en Bevilln Förorda, koinmer att utfärdas, i hvilken bevilln.summan icke finnes i ingressen utsatt, detta skall gifva anleda, till åtskilliga ofördelaktiga gissningar, omdömen och utläggningar. Det enda skäl, som Gr. Lagerbjelke til! stöd för siu mening anfört, är att han ansåg att genom den förändring, Grundlagen i afs.-de på bevillmns bestämmande undergått, skulle det icke blifva nödigt att utfärda en ny Bevilln.Förorda, för hvarje riksdag; men sådant måste icke heller blifva nödvändigt derföre att i denna författning nu införes det belopp, som vid denna riksdag antages såsom bevilln. summa. Om detta belopp vid en efterföljande riksdag förändras, så måste det vara ett det aldra billigaste anspråk från allmänhetens sida att en författning, som på sin höjd kunde komma att uptaga £ sida, utfärdas, deri den nya siffran utsättes. Större är icke den olägenhet, som genom siffrans införande på detta ställe kan upstå, och jag anser detta icke som en olägenhet, utan som en fördel. Hr Printzensköld: Bev.Utsk:ts ordförande har, bland skälen för sitt försvar af Utskits förslag, ännu ytterligare anfört, det erfarenheten visat, att sedan man ett föreg:de år inhemtat, att den bevillning, som utgått, varit tillräcklig för ändamålet och lemnat något öfverskott, så har man företagit sig att derefter jemna och nedsätta de skattskyldiges afgifter. Nåväl, om så vore Den 25 Angnst! e m. 271 fölhållandet, så har vederbörande beskattningskomitéer hvarken giort mer eller mindre än deras ovilkorliga skyldighet, ty då hade de, i stället för K. St., tillämpat 70:de §:n, som stiger att R. St. skola nedsätta bevillningen, om sådant kan ske, och öka den, otn det är af behofvet päkalladt. Då det nu är kändt att, It. St:rs bev.förordning eller rättare grunderna för densamma varit sädane, att otn de, såsom Gr.
Jag tror nemi., alt Stånden i de Hesta fall skola anse sig förhindrade att framställa en gemensam tanka, som står i strid med den förut afgifna. Då skulle jag hellre tillstyrka, hvilket äfven föll mig i sinnet då jag första gången läste förslaget, att ingen gemensam tanka skulle första gängen uttryckas, utan återremissen i stället åtföljas af hela discussionen inom Ståndet. Dervid förekomma dock några olägenheter. Jag vill dervid icke fästa mig vid den mindre, som utgöres af den omgång ärendet derigenom underkastas, och den tidsutdrägt, som för Utsk. derigenom åstadkommes att genomläsa hela det vidlyftiga discussionsprotocollet, särdeles i mera omfattande grundlagsförslag, t. ex. ett representationsförslag, der fyra olika förslag äro byggda på fyra olika grunder. Men en större uppmärksamhet fäster jag vid den invändning, jag i enskilda samtal hört göras, att om ingen gemensam tanka får gå tillbaka till Utsk., ulan endast discussionsprolocollen, så kan Utsk. verkligen missledas om hvad som är Ståndets gemensamma tanka; ty icke har Utsk. fog att tro, det Ståndet har delat alla de anmärkn-.r, som derinom blifvit gjorda, och hvilka ofta stå i strid med hvarandra. Om t. ex. en och samma anmärkn. har gjorts af 4 talare, men 4 andra deremot gjort en annan, som slår alldeles i strid med de förras, så har Utsk. svårt att finna hvilkendera meningen i Ståndet egentligen varit öfvervägande. Derföre skulle jag tro, att i detta mindre vigtiga fall, det nu gällande stadgandet bör bibehållas. Man säger, att dessa gemensamma tankar stundom framkomma något på slump, äfvensom alt de, till följd af en iråkad trötthet, kunna vara dels mindre väl redigerade dels mindre grundade; men för min del skulle jag tro, alt i den mån förslaget är vigtigt, förfalla dessa anmärkn;r.
Jag vill dock icke ingå i någon undersökning häraf eller af landets ställning i allmänhet; det skulle blifva för mycket smärtsamt, men Hrrme skulle då ock blifva tvungna att med mig instämma i den uppfattning af den verkliga ställningen, jag förut uttalat, då jag vågat säga landets ställning i allmänhet under nuvarande beprisade systemet vara följande, nemligen att landtförsvaret är otillräckligt, är oordnadt, att sjöförsvaret är otillräckligt, oorganiseradt. Betraktar jag de ecclesiastika förhållandena, från frågorna om reglering af Biskoparnes löner och af skolväsendet ner till frågan om våra veterinärinrättningar (ty äfven de höra under Ecclesiastik-I)ep:tet), finner jag detsamma; de äro oordnade, otillfredsställande. Öfvergår jag till jordbruket, behöfver jag blott peka på de (lera hundra framställningar oell motioner rörande hjelp åt denna näring, som vid denna riksdag ingått, samt att en allmän, obestämd oro, en känsla af att man är på väg att sjunka eller ledas i en för vårt nationella lif orätt rigtning, börjar att genomtränga hvarje rätt fosterländskt och för reflexion öppet 32 Den 4 April f. m. sinne. Jag vill icke gå längre, jag behöfver det icke heller, men jag vill blott tillägga, att likasom det finnes vissa personer, hvilka låta i allt leda sig af omständigheterna och endast hafva en princip, den att icke ega några principer, så synes det vacklande, hvartill Regeringen beträffande den ekonomiska lagstiftningen gjort sig skyldig, antyda, att systemet omfattat samma princip. Systemet är således icke något att, sorn man säger, »hurra för». Jag tror att det för systemets Hrr vore skäl, att man, lik en klok skeppare, såge på barometern och observerade tecknen för den kommande stormen, ty det finnes icke någon seglats så vådlig, som den att segla med för höga toppsegel för popularitetens vind. Denna vind är så osäker, och ingen kan på förhand beräkna dess kastningar. Jag har löfval att vända mig mot några yttranden, som här blifvit fällda, och vill då i första rummet bemöta hvad här yttrats ang. tillsättandet af tullkomitén, hvilken fråga redan varit föremål för en förseglad rulle och för Konst.-Utsk:ts reflektioner.
Upplupen ränta och förskjutne lånepåkostnader godtgöras vid hvarje skeende betalning, och hvad deraf sedan öfrigt är minskar kapitalskulden. De från Banken utgifna lån, mot årlig inbetalningsskyldighet af 6 för 100 af ursprungliga lånebeloppet, komma att liqvideras efter skuldförbindelsernas innehåll och i enlighet med förut meddelade föreskrifter. f) Låntagare vare oförhindrad att, i afräkning å skulden, göra afbetalning utöfver hvad han i förbindelsen sig utfäst, dock att sådan öfverbetalning, der den särskildt för sig eger rum, sker å fullt Riksdalertal och ej till mindre belopp än 10 R:dr Runt. Mom. 3. Såsom pant antages: a) pä landet: frälse, berustade och andra skatte-säterier, rå- och rörssamt andra frälse-hemman och lägenheter, frälse-skatte-hemman och lägenheter, bergs-frälse-hemman och lägenheter, krono-skatte-rusthåll och andra krono-skatte-heinman och lägenheter, samt jernbruk, belägna på egen säteri-, frälseeller skatte-grund och försedda med egna underlydande hemman, äfvensom så kallade hyttor i bergslagerne, hvilka, ehuru ej upptagna under vanligt hemmantal, ega tillydande jord; kommande jordens betydlighet och värde vid sådana jern - 24 Banko-Utskottets Betänkande N:o 35, bruk, hyttor och lägenheter att blifva enda grunden för deras låuerättighet. l>) i Rikets städer, med undantag af Stockholm: hus och byggnader, sorn blifvit försäkrade antingen i Städernas allmänna brandstods-holag, eller i Skånska brandförsäkring s-inrättningen, eller i Försäkring s-aktieAxdag et Skandia, samt tomter, arf och egna åkrar och v retar i och utom städerna. På stenhus, som hädanefter i rikets städer, utom Stockholm och Göteborg, uppföras och förses med brandbotten, stentrappor och stengolf i förstugorne, meddelas företrädesvis lån, enligt de grunder i öfrigt, hvilka äro stadgade i afseende på lån mot pant af fast egendom i städerna.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 3i Maj 1848. Preste-ståndet den 3i Borgare-ståndet den 3 c Bonde-ståndet den 2 Juni — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående upphörande af bergsfogdarnes befattning med uppskattande af fast egendom i bergslagen. (Allm. Besv.- och Ekon.-utsk. Bet., N:o 88.) S. A. K. Rikets Ständer hafva funnit den omständighet, att fast egendoms uppskattning i bergslag tillkommer bergsfogdar att förrätta, endast föranleda tidsutdrägt för fordringsegaren, och derjemte högst betungande drabba gäldenären, som (let åligger alt desse tjenstcmäns härvid ilrågakommande skjutsoch traktaments-kostnad godtgöra, hvilka olägenheter deremot, efter Rikets Ständers åsigt, skulle kunna afhjelpas eller förminskas derigenom, att nyssnämnde befattning linge upphöra för bergsfogdarna och i stället öfverflyttas på kronofogden eller dess ombud, länsmannen, desto hellre, som desse sednare hafva att verkställa ej allenast utmätningen, utan äfven fastighetens exekutiva försäljning. Med anledning häraf och som berörda rättelse synes kunna beredas utan hinder af det oafgjorda skick, hvari, jemlikt E. K. M:s nådiga meddelande, Rikets sednast församlade Ständers hos E. K. M. gjorda underdåniga framställning 0111 bergsfogde-tjensternas indragning, för det närvarande sig befinner, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det E. K. M. täcktes i nåder besluta, att bergsfogdarnes befattning med uppskattande af fast egendom i bergslag må upphöra och på kronobetjeningen varda öfverflyttad. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 2 Juni 1848. Expeditions-Vtskoltett Fö slag till und. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 7 Juni 1848.
Då man är utan bekantskaper och vid klen kassa, så är det i sanning ingenting afundsvärdt att sysslolös ströfva omkring gatorna i en stor stad eller sitta instängd på ett schweitzeri eller ett hotell, och Astley fann således tiden oändligt lång. Han hade hunnit att vandra åter och fram på Pall Mall och S:t James Street, beskådande den brokiga och eleganta verld, som liksom de färgade glasbitarna i ett kaleidoskåp ständigt omvexlade och likväl ständigt framstälde för ögat samma enahanda, och hemkommen hade han enligt sitt löfte skrifvit till Alf Stjerne ett långt bref, som redogjorde för allt, som han icke hunnit meddela honom vid sin afresa ifrån Sverige, och likväl var klockan endast sex på eftermiddagen, dagen efter den då han varit hos mr Gibson. Hans enda bekantskap, den glade fransmannen, hade lofvat komma till honom på qvällen för att i Astleys sällskap soupera tillsammans med den vackra Zusette, men det var ännu en timme, innan hans kontor stängdes, och Astley kastade sig gäspande på soffan, i detsamma uppassaren inkom med hans middag. Gossen drog fram bordet, flyttade ljusen derpå och stälde brickan bredvid, under det han betraktade Astley med en nyfiken och knipslug blick. — Hvad är detta Thim? — sade Astley, som med förundran upptog en liten väl sammanviken och förseglad himmelsblå biljett, hvilken låg ofvanpå hans serviett bredvid tallriken. — Jag vet icke, — sade gossen småskrattande. Med händerna instuckna under sitt hvita förkläde hade han tydligen väntat på denna fråga. — En biljett utan adress! Hvarför har du lagt den här? — Jag har icke lagt dit den. — Hvem har gjort det då? — Ett vackert fruntimmer, herre! — Hvad pratar du för dumheter? — sade Astley rodnande. — Jag talar sanning, herre! — Hvem tillhör då biljetten? — Den är till er naturligtvis. — Huru vet du det? — Hon mötte mig i trappan och frågade, hvart jag skulle gå, och då jag svarade: till herrn i n:r 12, fyra trappor upp, så sade hon så här: det passar bra, då kan du lemna honom detta.
Då nu, enligt hvad ofvan nämndt är, G proCents ränta å Norrska Stats-Cassans Portoskuld kommer Stats-Verket tillgodo, in Lill dess Capital-beloppet på föreskrifvit sätt blifvit liqvideradt, har Stats-Utskottet funnit ingen åtgärd härvid för Riksens HöglofL Ständer vara att vidtaga; och ehuru Utskottet instämmer uti Revisorernes yttrande om lämpligaste sättet för nödige medels anvisande till Posthusets ombyggnad, tror Utskottet likväl, att, som i verkställigheten af det ena eller andra anvisningssättet, resultatet på det hela blefve enahanda, det vid hvad härutinnan tillgjordt blifvit må kunna bero, Uti Berättelsen Öfver den af Riksens Ständers Revisorer år 1820 förrättade granskning af Stats-Verks förvaltningen, är, angående Chartas-Sigillatee-medlen hemstäldt, att, tillförekommande af proprie-Balancer, sådan Inventering af stämplad t papper som, enligt 26 §. i Kongl. Förordningen den 3i Julii 1818 bör, en gång om året, hos för - 244 Stats-Utskottets Betänkanderi. säljningsmännen anställas, måtte komma att ske 2:ne gånger årligen, nemligen vid Junii och December månaders utgång, samt att redovisningen för de under det då sist förflutne halfåret uppburne medel inom den i5:de i nästa månad derefter borde verkställas, vid förut stadgade påföljd för underlåtenheten häraf; och som detta Revisorernes förslag, genom Kongl.
"Ni har baktalat den unga flickan der och skrutit med att ni på tu man hand mer än en gång fått " "En örfil af mig, när han var närgången", bifogade Kallistas klara stämma i dörren, der hon stått en stund. Länsmannen rodnade och bleknade ömsom. "Gå bort, mitt barn", sade prosten strängt, "och blanda dig ej i samtalet." "Men hvarför", inföll Kallista sorgset, "skall herr länsman alltid tala illa om mig, då han ändå sjelf bäst borde veta att " "Tig, snärta!" utfor länsmannen häftigt, "och ni, min herre, huru känner ni redan, efter en dags vistelse här, denna flicka?" Jag förstod ej Kallistas vinkar, utan svarade lugnt: "Jag vet ej hvilken rättighet ni har att examinera mig?" "Den lokala administrationens rätt", svarade länsmannen hånande. "Jaså", inföll jag, "då kan herrn gerna få veta att denna unga flicka ledsagat mig hit från Kastelholms ruiner." "Ni kom icke öfver Eckerö, kom då herrn öfver Degerby?" "Nej, jag kom öfver Hammarudda". Kallista bleknade synbarligen. "Hammarudda? Aha!" utropade lagens tjenare triumferande, "då får visst äfven säkerhetspolisen något att göra. Adjö, farbror, adjö go' herrar, jag måste ovilkorligen hem", och han tillade med gäckande höflighet: "Adjö, herr utländing, som kommer öfver Hammarudda!"' samt gick sin väg. Prosten uttryckte sin förtrytelse öfver hela uppträdet och sökte, genom flitiga uppmaningar att "klinga", blanda bort saken. Efter snart intagen supé skiljdes sällskapet åt och jag erhöll mig af den gästfrie prosten ett rum anvisadt, ty under intet vilkor fick jag resa bort ännu. Inkommen i min sofkammare, hvilken låg på andra sidan gården, i den så kallade adjunktsbyggnaden, som för tillfället stod ledig, tände jag en cigarr och satte mig att meditera. Jag hade icke ännu hunnit långt i mina drömmerier, i hvilka den vackra Kallista intog ett framstående rum, innan jag stördes af en sakta knackning på fönstret, som vette ut åt parken.
Hvad härefter angår yrkandet om befrielse från bevillning för „Lotsar och Lotsdrängar“; så, enär dessa personers yrke ofta kan vara ganska indrägtig^ och den i § föreslagna klassifikation dessutom lemnar tillfälle till bevilhungens nedsättande, ända till den låga afgiften af 24 sk., anser Utskottet skäl icke förefinnas att frångå förslaget i denna del, dervid anmärkning endast inom ett Riks-stånd blifvit gjord. Likaledes anser Utskottet sig sakna skäl att å den äfven endast inom ett Riks-stånd gjorda anmärkningen om uteslutande ur § af rubriken „Modekrämare oell Modekrmierskor“, fästa afseende; Tievinninys-Utskotcefs Utlåtande, AVo i5. 7 Hvaremot Utskottet, i följd af numera vunna upplysningar och i enlighet med derom hos två Stånd fiamställdt yrkande, anser sig böra, med frånträdande af förut afgifvet yttrande i anledning af herr Rinmans motion, tillstyrka, att, näst efter rubriken „Modekrämare och Modekrämerskory', må införas en ny rubrik, så lydande: „Nipperhandlare och Nipperhandlerskor, lika med Handlande44, § 9. Vidkommande åter anmärkningarne emot den för Arbetsfolk och Gesäller, i enlighet med nu gällande och flere äldre Bevillnings-förordningar, föreslagne afgift; så får Utskottet, med åberopande af hvad tillförene blifvit anfördt i anledning af framställde yrkanden om befrielse eller nedsättning i bevillningen för ifrågavarande samhällsklasser, hemställa att förslaget i dessa delar må godkännas.
Ami till riksgränsen, i riktning mot Anjan, äfvensom till inköp af erforderlig grund m. m. för en gästgifvaregård (Fjeldstue) vid denna väg, bevilja en anslagssumma af 58,500 speciedaler eller 19,500 speciedaler årligen under nästa budget-termin, hvarvid dock stadgats, att väganläggningeu icke bör påbörjas förr än man gjort sig förvissad alt kommunikations-linien på Svenska sidan från riksgränsen till Anjan och, så vidt det lör trafiken erfordrades, på och mellau Anjan, Kallsjön, Lithen, Ackesjön och Storsjön samtidigt blefve tillvägabragt. Vid pröfning af detta ärende har hos Rikets Ständer i betraktande kommit, hurusom Jemtland, vid besörjandet af sina transporter från och till andra orter, saknar den stora lättnad och de fördelar, som öppna hafvet och dess vikar samt dermed sammanbundna större sjöar och segelbara vattendrag bereda för Rikets nästan alia öfriga landskaper, hvilka äro belägna antingen utmed hafskusterna eller vid och omkring dessa sjöar och vattendrag. 1 deri mån den särdeles under sednare årtionden starka folkökningen inom oftanämnda provins fortgår och det samtidigt framkallade uäringslifvel äfvensom den märkbart tilltagande rörelsen utvecklar sig och förkofras, måste behofvet allt mer och mer låta känna sig af en mindre besvärlig och kostsam kommunikation med andra orter, än deri nuvarande, hvars menliga inverkan på provinsens hela befolkning och alla industriela förhållanden af de embetsmän och myndigheter, som härom sig vtirat, sammanstämmande vitsordats och öfverklagats. Det årliga från hvarje hemman i tio års tid utgående bidrag af 6 R:dr riksmynt, hvarmed, enligt hvad Rikets Ständer inhemtat, provinsens innevånare genom sina ombud vid det inför E. Ii. M:ts Befallningshafvande under innevarande års sommar hållna “landsting*1 åtagit sig att understödja bolaget för trafikens besörjande på den nya kommunikationsled, hvarom nu är fråga, utgör dessutom ett ojäfaktigt bevis på den allmänt rådande öfverlygelsen om behofvet och nyttan för denna landsort af sagde kommunikationsleds oförd röj liga erhållande och begagnande.
Delade begrepp, delade åsigtcr, delade in - 54* Dm 22 Julii e. m. tressen, tillböra alla Samhällen , och de Constitutionella inrättniogarne hafva säkerligen den fria utvecklingen af dessa stridiga Opinioner till hufvudföremål; det är genom deras ömsesidiga beröring Samhällets behof och fordringar skola ådagaläggas, det är ifrån påståenden och motbevis som sanningen sluteligea framträder och allt godt, allt varaktigt måste ifrån denna källa hämtas. Det torde böra förlåtas mig om jag efter denne inledning, om jag efter denna redovisning för mina begrepp förs till den slutsatts, att omöjeligt kunna begripa huru en fri StatsförfattningsFormer kun« na emot dess principer vara i sådan motsägelse, att framställningen af önskningar till Throi nen för Folkets bästa ifrån De6i ombud skulle uti Formerne finna ett hinder sedan principen för önskningarne erkänne* på sätt Utskottet framställt-, jag tror också icke att det vid detta tillfälle är formerne som äro hinderliga, utan endast det tillfälliga omdömet i anseende till deras tydning, jag inser ganska väl huru en önskan ifrån Riksens Ständer till Kongl. Maj:t kunnat med anledning af ConstitutionsUtskottets Betänkande genom ett anpat behandlingssätt ifrån Stånden lätteligen tillvägabringas, mön jag inser det försent. Jag har nu ej den lyckan att, fatta och begripa ConstitutionsUiskottete spetsfundiga afhandling om striden emellan godkända principer och deraa tillämpning af tvistige ansedde begrepp om formen; jag fattar icke grunderne för ConstitutionsUtskottets gillande af Herr Grefven och Den 22 Julii c. m, 543 v » Landtmarskalkens åtgärd medelst den vägrada proposition, och jag reserverar mig emot detta ConstitutionsUtskottets beslut.
Detta är lätt sagt; inen jag får upplysa, att Utskottet ej skulle bättre önskat, än att finna någon anledning dertill; och jäg uppmanar den värde Ledamoten sjelf, att uppgifva, efter hvilken §. i AnsvarighetsLagen man skulle kunnat ställa Rådgifvarne under Riksrätt i detta fall. Man har afven hållit före, att man borde afhälla sig frän anmärkningar efter 10J emedan de i sjelfva verket träffade Konungen sjelf. Jag har ofta hört delta; inell måste för min del högtidligen förklara , att jag ej känner något bättre sätt för en Folk33 Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 STOCKHOLMS E^SKOLAS . JUBLDISKAElb^EET Protocoll, hållna ll os Höglo flige Ridderskapet och Adeln, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, Åren 1828 och 1829. Adertonde Häftet. STOCKHOLM. Tryckta hos Johan Hörberg, i83o. I Thorsdagen den 26 Mars 182g. Plenum klockan io Förmiddagen. Justerades 4 ProtocollsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i Plenum den 23 dennes f. m. fattade beslut. Justerades följande: Utdrag af Protocollet, hållet hos Högloflige Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm e. m. den 23 Mars 1829. S. D. Vid förnyad föredragning af RiddarhusUtskottets den 10 sistlidne Februarii aflåtne, och den 5 dennes e. m. på bordet lagde, Memorial, i anledning af väckt motion om upphäfvande af Ridderskapets och Adelns beslut, angående anslående å Adeliga CadettScholasFonden af 2:ne Stipendier åt de Adelsmän, hvilka egna sig åt Näringarne; blef samma Memorial af Ridderskapet och Adeln afslagit. Ut Supra. Justerades 3:ne ProtocollsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i Ple - 4 Dea 26 Mars f. m. —s _.. .. num den 23 dennes e. m. i öfrigt faltade beslut.