Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Natiirligtvis niaste en bok, so111 denna, till livars cGstadkoniiiiande tre erfarne hiismödrar slagit sina kloka hiifviideii iliop, erbjuda en lie1 del sanningar, goda rad och anvisningar, värda att taga vara på. Nligra af dessa förelronima kanske ej s % alldeles all-. iniiiigiltiga. Vi vilja endast citera Iiurii såsoni särdeles efterföljaiisvardt anföres esemplet af en inatmoder, som, tack vare klok Iiiisliållning, f r h livarje miinadspenniiig lyckades afskilja nhgra kronor, lirilka Iion &amp; r från ar lade tillsamiilans och livaraf hon bildade sig en enskild föriiiögenliet, soiii vid Iieniies död uppgick till ett par hundra tusen kronor - och en annan lika efterföljansvärd limfrii, » i ett icke rikt Iiein, soin efter sin död till sin mans förvåning, da lian därtill ej lämnat några särskilda peiiniiigar, efterlänmade 25 par obegagnade liirftslakan och det öfriga liiineförrkdet därefter! % - Man tanke sig i bhda fallen de akta iniinnens gliidje och öfverraskning, inen 111ai-t fragar sig ovillkorligt: Iivilken sida af linsliållningen liar varit den lidande för att sk hapliadsvackaride ekonomiska resultat kunnat åstadkoinn~as? Nog af, om ej alla råd, soin skänkas oss, förefalla så splitternya, alla lärdomarna för alla anvandbara, så förringar ej detta bokens viirde. Hvar ocli en tage diirnr livad som 11 % eii sjalf ar inest t.illlämpligt, antingen det iii ett påpekande af gainla ssniiiiigar eller ett iiiecldelande af nya, ocli på så vis Blir en bok jii alltid lärorik. E n bok i samma väg soni den ofvan citerade, som vi tro allt igeiioin praktisk och förträfflig, &amp; r Lotten Layersteclts Kolcbók för sko7- kök och enklwe mtlngni~zg.
Hon såg sig med nöje omkring. ”Vill du bli här?” frågade Ferdinand efter en stunds tystnad. En tacksam handtryckning var hennes enda svar. Han lemnade stugan jemte den unga flickan, och Elisabeth blef ensam. Då tryckte hon hårdt händerna mot sitt hjerta och en flod af strida tårar rann öfver de bleka kinderna. ”O min Gud!” suckade hon, ”har du då alldeles öfvergifvit mig? Har du lemnat mig ensam i detta mörker att förgås? Förbarma dig, o!” Länge gret hon så och bad, och den bittra oron uttömde hennes krafter, så att hon utmattad inslumrade på den hårda och torftiga, men snygga bädden. Det var ej en lugn vederqvickande sömn, som hon njöt, utan en orolig dvala, under hvilken hon omsväfvades af mörka, hemska drömmar. Vid midnatt spratt hon häftigt till och vaknade; hon hade drömt en gruflig dröm, i hvilken hon tyckte sig från en strand se alla dem, hon älskade, uppslukas af vågorna och omkomma, utan att hon förmådde frälsa dem. Då hon vaknade stod ångestsvetten i hennes panna och hjertat klappade i vild oro. Det var så qvaft derinne, hon behöfde luft. Hon gick till det enda lilla fönster, som fanns i rummet, men det kunde ej öppnas. Klädd som hon var, smög hon sig ut och gick till skogen, som mörk och dyster reste sig invid torpet. Natten var varm och ljus som alltid i norden vid denna tid, men en skir dimma låg dock utbredd öfver jorden och dagg betäckte den grönskande marken. En sagta vind susade i de höga träden och torkade mildt ångestsvetten från Elisabeths panna. Med ljudlösa steg skred hon framåt, ej kännande huru daggen genomträngde hennes hår och kläder. Hon hade intet mål, hon ville blott gå, gå bort från sig sjelf, sina tankar och känslor. Skulle man kunna det, hvad vore icke lifvet då! Men att timma efter timma förföljas af dem som ett spöke, att med hvarje gång de återkomma, blott se dem mera starka, mera aggande, detta är lifvets skärseld, från hvilken få återvända luttrade.
Hon var köpmansdotter från Stockholm och hade aldrig i sitt lif sett gamla ruiner, förr än hon följde sin man till Gotland. Där hade hon helt naturligt fått den föreställningen om klosterbyggnader och klosterkyrkor, att de förras pelare och ornament lämpade sig fuller väl som prydnader för nya hus och flyglar och att de senare voro de förträflligaste ladugårdar, som tänkas kunde. Hon var synnerligen förvånad öfver att biskopen hade så väl reda på dessa påfviska ting. Månne han kunde vara en papist i själ och hjärta? Det lugnade henne sålunda, när han sade: — Om mitt nådiga herrskap läst om våra förfäders vidskeplighet under påfvedömet och sett huru de i lifstiden med gåfvor och i dödsstunden med testamenten till klostren arbetade på förlossning utur skärselden samt genom förment förtjänst och så kallade goda gerningar sökte genväg till himmelen, lära de icke undra öfver att Roma kloster dag för dag och år för år tilltagit i egor och rikedomar. Det var som om biskopen haft en särskild tillfredsställelse af att uppräkna Roma klosters rikedom för den själfkäre landshöfdingen, hvilken var så stolt öfver hvad i hans tid uträttats. — Vet biskopen något om den siste abboten? — Han hette Johan Bonsack. Han såg med egna ögon sin synagoga begrafvas, efter hans tycke med ringa heder. Själf var han den siste, som begrofs i dess jord. Det är otroligt, hvilket makalöst beröm påfvar och biskopar tillagt våra munkar i Roma. Clemens den femte försäkrade Bernhardinerordens abboter och munkar alla de gåfvor och privilegier, som de fått eller kunde få, och befriade dem från tunga utskylder, bannlysande dem, som mot dessa förordningar bröto. Han befallde alla biskopar och församlingsprelater att taga dessa Guds änglar i försvar emot all oförrätt. Ännu flera påfvars bref finnas af innehåll att ingen människa fick röra dem eller tala ett ondt ord mot dem. Man kan således lätteligen förställa sig i hvad ro och goda dagar desse libertiner fingo lefva.
Då discontrörelsen i morgon till discussion förekom - Den 5 Maj e. m. mer, skall jag vidare utveckla den saken. Nu vill jag Mott anmärka, att denna underlåtenhet är Utsk:s största misstag. Hr von Troil: Jag liar funnit af Frih. Ehrenborghs yttrande, att han ej är nöjd med Utsk:s betänk,; men han har yttrat sig i så allmänna ordalag, att jag uppskjuter att derom tala, tills hap mera specielt ingått i ämnet. Hr Rosenblad liar uppehållit sig vid den io:de punkten och deraf sell stora vådor. Sedan några fördelaktiga år varit och Bancostyrelsen deraf blifvit lill (ad till sömn, kunde en kris uppstå. Jag tror, att det ligger öfver Utsk:s förmåga att uppgöra ett reglemente, som kunde gifva fullkomlig säkerhet för en styrelse, som lät lulla sig till sömn. Utsk. har sökt förebygga sådant genom föreslående af ett erediliv. Om silfver införes, blir det ej nödigt att indraga sedelstocken; och jag upprepar, att Utsk. ej afsett att minska rörelsecapitalet, blott att förekomma dess öfverdrifna ökande. Ett ut-, sträckt utgifvande af sedelmynt vid en tid, då silfver ut föres, är något, som jag ej kan tillstyrka. Jag medger, att hvad Engelska banken gjorde var ett vackert företag, likasom hvarje vågstycke är, när det lyckas. Det var likväl ej så farligt der, som här; det verkställdes i England, der man har större kunskaper i fmancerna än här; af en styrelse, der kanske Europas största financierer funnos; i London, dit silfver kunde skalkas från de närbelägna rikaste börser i Europa. Annat är förhållandet hos oss. Dessutom var sedelutsträckningen ej så stor, som Hr Rosenblad uppgifvit. Jag tviflar ej, att siffrorna äro riktiga, i fall man blott talar om den Engelska banken; men om man betraktar alla de privatbanker, som kort förut ramlat, blir skillnaden ej så stor. I alla fall var detta en sådan ovanlig åtgärd, som man ej vill göra om i England och ej i andra länder.
Väl är till följd af deras upphöjda läge öfver hafvet klimatet der strängare, men erfarenheten bar visat alt delta mycket mildras, genom kärrs och myrors utgräfning och uttömning. Jemtland ligger ända lill 1,000 fot öfver hafvet, men är i alla fall en lycklig begåfvad provins, der både jordbruk och all annan industriel utveckling kan ega rum och blomstra. Och hvad som skett der, låter sig äfven verkställas på ofantliga sträckor i Lappmarkerna, allenast de genom väganläggningar sältas i förbindelse med det nedre landet. Liksom vid flera af de förra, så hafva äfven vid denna riksdag röster böjt sig, 882 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. N:o 512. för att påkalla Rikets Höglofliga Ständers uppmärksamhet på delta vilkor för Lappmarkernas odling och befolkning och begära medel lill en fortgående vågbrytning derstädes. Utom de sträckor, sorn blifvit i och lör väganläggning anmälda och nödvändigt erfordra understöd, har äfven jag att anmäla och påkalla understöd eller anslag för en väganläggning från Jörns kapellkyrka i Westerbottens län lill kyrkan i Arvidsjaurs Lappmarks pastorat. Denna sednare kyrka ligger i nordvest från Jörns på ett afstånd al 6 å 7 mil. Under sisllidne Augusti hölls häradssyn å och uppmätning af hela den tiilämnade våglängden, hvaröfver ock uppi ältades kostnadsförslag. Arvidsjaur, Norsjö och Jörns samt Skellefteå socknar hafva ock åtagit sig vägens framtida underhåll. Ifrån hafvet genom Skellefteå och till Jörns kyrka nära 7 mil finnes körväg, men från denna till Lappmarks-rå, omkring 4 mil, finnes endast gångstig, likaledes från Lappmarks-rået till Arvidsjaurs kyrka är obanad mark vid pass tre mil. Genom vägbrytuing af dessa 7 mil beredes ett nödigt andrum lör mellersta och södra delen af Arvidsjaur, som då på denna väg kan ulforsia sina sommarprodukter och hemföra sina föruödenhetsvaror.
Sluteligen må det tillåtas mig att tilllägga endast ett förklarande, föranledt af Herr Hjertås yttrande om den ovilja, hvarmed vid denna tid hela Sverige skall se sine Ombud under denna Riksdag öka skattebidragen. Om det ock skulle lyckas en och annan vän af förvillelsen, att dels åt en lättrogen omgifning, dels genom tidningsblad, åt en större allmänhet bibringa en sådan mot sanna förhållandet stridande öfvertygelse, och om man än skulle lyckas, att derigenom för någon tid åstadkomma åsyftadt missnöje; så skall dock, om ej förr, efter Riksdagens slut, sanningen uttaga sin rätt, det missledda omdömet rättas; men då skall ock, i följd deraf, samma Sverige vända sin ovilja emot dem, som velat utså frön till missförstånd emellan en välviljande Styrelse och ett välviljande Folk. Herr HjertaGustaf: Då, genom det egna i föredragningssättet, vi blifvit uppehållna vid ett ämne, som icke mera bordt kunna blifva föremål för discussion, inskränker jag mig nu endast till att fråga Herr Grefven och LandtMarskalken, huruvida det kan vara lagligt att, i anledning af min re - Den 14 October e. m. servation, de Herrar, som nu yttrat sig, fått afgifva sine anföranden, och, i fall det så anses, huruvida de kunna vara berättigade, att låta desse anföranden åtfölja min reservation till de öfrige RiksStånden. Hans LancltMarskalken yttrade, att då 5o §. Riksdagsordningen berättigade hvarje Stånds Ledamot , att till Protoeollet fritt tala och utlåta sig i alla frågor, som under öfverläggande komma, ansåg Hans Excellence de Ledamöter, hvilka besvarat Herr Hjertås reservation, på grund af berörde stadgande, dertill äga ostridig rättighet. I frågan åter, huruvida desse Ledamöters svar äfven borde få åtfölja Herr Hjertås reservation till de Öfrige RiksStånden, så enär §.
bA d ,Jol«9d ^b t »aqngadtii eifiv nckai Jgii! elsllorbjtJoa^BÖ isvlö - abelte! tivfifd mo. FbSgUlflt.l IViddörkk-apeti ‘loch Adeln at W u ..U1K.9UI! -n98BVsjgntnti»q f iadi/C barn agill idala »bo ilon ;i9J9d»ibnst8rno Hölid alie Erinra! lie l&og 9lm (tob «r>f Urilid 19b mo sbrtBrlnjlÄÖP -giaiä n» 1k abnevU-giff ilil „h.*n 000 T* v • r Kiqöc , • • -'.tö» , ?r-i O fTC .«• Lördagen den 29 Juli. •o^neS sbn&töjjlfi ibi *§oJ9iö’!i‘ < > ,e Säl JsktoS }i‘‘i ari Imid k «ie»oj| < nu Tjfi Rlenum kl. 6 om aftonen, u o d» i j otc Å i !t.<••• ».(. ■■ I anledning af Ridderskapets och Adelr. s denna dags förmiddag fattade beslut, företogs ryu;grj0ftst öfverläggningen om medlen till .Götha Canalarbetets fortgång och ytterligare befrämjande. l-TfiTnlfcfflA • > * ■ ■ ftrtO :'L ; r Herr Kuylenstjerna, Johan Carl, uppläste följande: Vördsamt Memorial! Da ändtligen det vigtiga ögonblick är inne, när frågan om Götha Canal lill slutligt afgörande är företagen; utbeder jag Ven 29 Juli t. nf.' mig vördnadsfullt Höglofl. Ridderskapets och Adelös uppmärksamhet, i afseende på några omständigheter, dem jag anser tillförene icke fullkomligt utredda.
Tågvirke: nytt, med ett tullvärde af 4 R:dr Lispundet, Utskottet endast till omröstning framställer frågan oin beloppet af införsel-tullen. Yoterings-propositionen kommer alltså alt få följande lydelse: 309:o. Den, som godkänner Utskottets i Utlåtandet N:o 30 afgifna, af Ridderskapet och Adeln samt BorgareStåndet gillade förslag, att införsel-tullen å Tågvirke: nytt, skall bestämmas till 36 sk. Lispundet; voterar ja; den, det ej vill, voterar nej; vinner nej, bifalles Presteoch Bonde-Ståndens beslut, att införselafgiften å nytt Tågvirke bör utsättas till 1 R:dr per Lispundet. Ull: Utskottets uti Utlåtandet N:o 30 afgifna förslag, okammad eller karnatt Ull borde fördelas i 2:ne rubriker, nemligen i Grof mad. Jutsk och Isländsk samt i all annan med 20 sk. värde GroJ Juisk och Isländskj oc|l 2 sk. införsel-tull å den förra samt 1 R:drs värde och 8 sk. införsel-afgift, allt per Skålpund, å den senare, har af Presteoch Borgare-Stånden blifvit godkändt. Deremot har dels Ridderskapet och Adeln beslutat, att all ull borde sammanföras under en rubrik med 20sk. tullvärde och 2 sk. införsels-tull per Skålpund, samt alt, för den händelse, att förbud mot införsel af kläde fortfarande kommer att ega rum, utförsel af fin sorterad electoralull må berättiga till införsel af kläde till lika vigt, emot en tull af 2 R:dr per Skålpund; dock att, i fall denna rättighet något år begagnas till belopp af 300,000 Skålpund, densamma kommer med det året att upphöra; samt dels Bonde-Ståndet antagit Utskottets förslag i Betänkandet N:o 21, hvilket endast deruti skiljer sig från Utlåtandet N:o 30, att Ull, all annan, enligt det förra, blifvit åsatt 12 sk. införsel-tull Skålpundet.
Den 10 November e. m. vid hvilken pröfning såväl de nu af mig framställda, som möjligen äfven andra, lätt kunna komma under granskning, inskränker jag mig till att vördsamt föreslå: det K. St:r måtte hos K. M. uti underdrhet anhålla, att ofvannämnde Kommitté förständigas till granskning uptaga såväl nämnde förslag, som öfriga ecklesiastika förhållanden, hvilka på trons kraft och kyrkans befästande kunna utöfva inflytande, samt betänk:de och förslag deröfver afgifva. Till sluts några ord, afsedda att framkalla allvarlig besinning, icke allenast hos dem, hvilka djupare fatta religionens välsignelserika inflytande, utan äfven hos de mera uteslutande verldsoch stats kloke. De angå nuv:de tids tecken. Denna tid har uti visst afs:de en storhet, med hvilken, uti samma, ingen föreg:de tid kan förliknas. Snillet, vetenskapsmannen, trädande utur deras tysta studerkammare, ställande sig uti beröring med, inverkande uppå, och åter emottagande inverkan af det praktiska lifvet, hafva frambringat under och en utveckling, sådan att forntid om en dylik icke ens kunnat drömma. Men utur denna snart sagdt med elektrisk snabbhet fortilande rörelse, utvecklas ämnen, hvilka lätt kunna hopa sig till olycksdigra moln uti en kanhända ej långt aflägsen framtid. Den industriella verksamheten i och för sig ensam, det är, der andra inflytande icke stå bredvid och afväga den, har uti sin natur en materialiserande kraft. Dess sträfvanden, rastlöst fortskridande, och ifrigare ju mera dess lopp fortgår, uptaga lätt sinnet och lemna föga tid åt andra tankar än beräkningens. Bikedomen blifver då dess lösen, och njutningslystnaden — ett annat ord för egoismen — dess driffjäder. Der denna njutningslystnad herrskar — och att den under nuv:de tid mer och mer inkräktar sinnena, torde ingen förneka —, der står samhällsuplösning för dörren och den moraliska kraften förblöder.
M. bedömandet, är i detta fall så mycket lämpligare, som R. St:r icke sjelfve utsatt förutnämnde vite, utan då R. St:r godkänt bolagets anhållan eller oktroyerat vissa bestämmelser, så tilläde Ständerne, att om något ytterligare vilkor bör fästas, så anmoda de K. M. att dem bestämma. Del har K. M. också gjort, och bland dessa vilkor är just det, att om bolaget icke fullgör sina förbindelser, skall det plikta 200,000 Rdr Bko, hvilken summa likväl skulle utgå i mån af arbetets fortgång. Jag anhåller således att denna punkt måtte bifallas. Den härefter till bifall å 4:de punkten framställda proposin besvarades med starka Ja jemle ett eller annat Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han funnit Ja öfvervägande. Föredrogos och bi föl los LagUtskis den 17 dennes på bordet lagde Betänkin: N.o 74, i anledn. af väckte motioner, angide dels uphäfvande af 10 kap. Kyrkolagen, dels ock förändring af samma kap. och hvad i öfrigt är vordet stadgadt i afs:de på kyrkotuktens uprätthållande; och N:o 75, i anledn. af väckte motioner, angtde förändring af lagens stadganden i alside på rättigheten att föra annans talan inför rätta. F'öredrogos men bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter, LagUtskis nedannämnde den 17 dennes på bordet lagda Betänk, och Mern.: N:o 76, i anledn. af K. Propos. till R. Stir om uphörande af landsflykt såsom påföljd för brott; och Nio 77, med förslag till sammanjemkning af de inom RiksStin fattade skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utskis Utlåt. Nio 62, i anledn. af framställde amnärkmr mot Utskis under Nio 47 af - Den 22 Februari. gifna Betänk, öfver väckte motioner om stiftande af lag ang:de allmänt kyrkomöte.
På min vidare tillfrågan svarade Hr Hörberg: 1:0 att örn honom erbjöds emottaga entreprenaden , skulle lian, för fullgörandet af hvad han sig åtog, ställa fullt vederhäftig borgen; 2:0 att han beräknat papperspriset efter något bättre papper än Exped.Utsk:s profark; 3:o att han, som trycker 4000 exemplar af Rikshufvudbokslutet (ett af de mest arbetsödande tabelltryck), derför endast erhåller 3o R:dr B:co pr tabell, oaktadt deraf tryckas 2800 exempl. mera, än som af bihanget till RiksSt:s protocoll skulle tryckas; 4:o att af nära 44° nummer, som StatsUtskts betänkanden sista Riksdag innehöllo och hvilka Hörberg tryckte, om han rätt mindes, ej iner än några större och dyrare tabeller förekommo; hvaraf således synes, att tabelltrycket ej betydligt ökar kostnaden. På grund af alla dessa upplysningar har jag gjort en jemnförelse emellan det af Hörberg uppgifna pris och den i Exped.Utsk:s sednare betänkande N:o 4 specificerade kostnad. Jag har då funnit, att om Hörbergska anbudet antages såsom grund för kostnaden, endast qvarstå för Exped.Utsk. följande kostnader: 1:0 Uppgörande af registret öfver bihanget, hvilket register med några hundra R:dr B:co i ett för allt sista Riksdag betalades; och hvilket registers uppgörande dessutom är en sak, som med tryckningskostnaden för bihanget icke bör sammanblandas, 2:0 För skrifbläck och pennor till renskrifningen, enär Hörberg det ej upptagit; och hvilken kostnad knappt är att beräkna, åtminstone ej till högre än 1 sk. B:co pr tryckt ark. 3:o För tillsynen öfver renskrifningen, äfvensom emottagningen och utdelningen af de tryckta exemplaren erfordras en särskild cancellist. Om hans aflöning t. ex. beräknas till 3 R:dr B:co pr dag och blott sex tryckta ark om dagen medhinnas, ehuru Hörberg beräknat nio, så ökas hvarje arks kostnad derigenom med 24 sk. B:co. 4:o
Denna inkomst vore väl endast beräknad till 60,000 R:dr årligen och således icke fullt motsvarande den brist som blifvit uppgifven, men erfarenheten hade Betänknnden. iqg visat, att den i sjelfva verket vanligen öfversteg det förslagsvis påräknade beloppet med 10 till i5ooo R:dr, och följakteligen skulle kunna i det närmaste uppfylla behofvet. Committerade hafva derföre i underd. anhållit, att K. M:t täcktes vid denna Rikrdag låta till R. St:r afgå Nådig Proposition om berörde Krutoch Saltpeter-försäljnings-medels anslående för Saltpeter Verkets vidrnagthållande framgent; hvarvid, såsom ytterligare skäl, blifvit tillagdt, att, i fall Saltpeter-tillverkningen , genom saknaden af nödig tillgång på medel för dess behöriga drift och möjeligen stigande förkofran, skulle göra större återfall, den ej lätt derifrån upprättades, och derjemte all utsigt stängdes till erhållande inom Riket af de 3o,5oo LU Saltpeter, sorn årligen erfordras för det Krutpartie, hvilket, enligt nu gällande Contract med Krutbruks-ägarne, bör tillverkas. Vidare och enär, vid uppbörden af den årliga Saltpetergärden, under de sednare åren sig visat, att denna gärd blifvit i några Län helt och hållet, och i de öfriga till större delen löst med penningar, samt alltså den reglering syntes, utan olägenhet för de skattskyldige, kunna vidtagas, att i alla Län gärden i penningar uppbäres af K. M:ts och Kronans Uppbördsman, men deremot all lefvererad Saltpeter af bestyrkt inhemsk tillverkning på vanligt sätt med Contant af SaltpeterFonden inlöses, hafva Committerade hemställt, om icke K. M:t, vid ofvanberörde förhållande, skulle i Nåder finna skäl, att anbefalla en sådan reglering, hvarigenom mycken enkelhet och reda, sä i uppbör - 200 Stat sUtskottets den af gärden, som i redovisningen derföre, skulle vinnas. K. M:t har, i anledning häraf, under den 29 Oct. sistiidit år, till R.
MANSR. OCH FLAGELL. Ora pro nobis! KVINNOR. peccata mundi! Agnus Dei qui tollis MANSR. OCH FLAGELL. Parce nobis Domine! KVINNOR. peccata mundi! Agnus Dei qui tollis MANSR. OCH FLAGELL. Miserere! Litanian upphör; Trumpetarne fortfara. FOLKUNGA-SAGAN. MAGNUS in, dignande under korset. INGEBORG. nog i denna förbannade aftonstund? Är det Svea Ytterligare! Har Satan bjudit på skådespel Rikes Konung som kryper på knä som en munk i gångedagarne? Kan ett rike vara beståndande som söndrar sig mot sig själft, när dess herre låter landet styckas och bit för bit rifvas ifrån sig? Hvad och blygd. förr en ära var: att vara Svensk är vordet en skam MAGNUS. bördan! Moder! Banna icke så, Du lägger sten på INGEBORG. den! Erik, Sverges Rikes Konung, med Guds nåde krönt och af din fader och rikets herrar hyllad, träd fram och lyft den alltför tunga kronan från din faders trötta hufvud! Fram och säg ordet som gör ning och frid! Säg parolen! slut på årslånga eländen, och återskänker riket ord Är bördan Dig för tung, så skola vi lätta på ERIK till Ingeborg, halfhögt. Hur var det jag skulle säga? förargad, hviskar honom i örat. INGEBORG FJÄRDE AKTEN ERIK. Simon och Judæ dag. Minnens I den? FOLKET höjer ett skrik mot Magnus. TVÅ ADELSMÄN gå fram och fängsla Magnus med rep under det han faller under korset. ERIK förskräckt. Ve! Hvad har jag sagt; hvad har jag gjort? MAGNUS till Erik. O Absalon, min son! O Absalon, min son! BEATRIX ner från estraden; mot Magnus, hvars panna hon torkar med sin näsduk. MAGNUS. Alla fasor fick jag icke veta! BEATRIX till Ingeborg. och trälar binden I med rep! Kvinna, se din Son! Honom som löste fångar till Magnus.