Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Redan i sig sjelf oell inom hvarje land är uppställande af formen för folkets deltagande i stalsbestyren ett af de svårlöstaste problemer, men ännu mer är förhållandet sådant för oss. Sedan uråldriga tider i besittning af constitutionella rättigheter, hafva vi derunder gifvit seklers häfd åt särskilda förhållanden, som just i följd häraf desto ifrigare försvaras frän ett håll, på samma gång som deras ålder stegrar ifvern hos de anfallande från ett annat. Det vid förra riksdagen i rent demociätisk syftning uppgjorda och efter riksdagen af den liberala pressen med framgång agiterade representationsförslaget, har derjemte åt democraliens härförare gifvit en utgångspunkt, som i samma mån den skickligt och ihärdigt 44 Den 10 Mais f m. försvaras, lägger hinder i vägen för frågans ställande på neutralt gebiet. Derhän måste det dock komma, innan en för fäderneslandet båtande förlikning emellan de begge yttersta sidonie blifver möjlig. Hafva nu de svårigheter för frågans lösning, som sålunda förefinnas, blifvit af Cousl.Utsk. besegrade, så att dess förslag, på samma gång som det skulle utgöra ett förlikningsfördrag emellan de skilda åsigterne och anspråken, gifver fosterlandsvännen hopp att det i sin tillämpning skall blifva för fäderneslandet välgörande? Se der hvad vi nu hafva att besvara. För min del tvekar jag icke, äfven med erkännande att flere af det nuvar. representationssättets brister derigenom blifvit afhulpne, att uttala det omdöme, att förslaget icke tillfredsställer någondera af ofvannämnde begge fordringar.
Mits ofvannämnda Kåd. Kungörelse af den id Öctober 1828 erforderlige föreskrifter blifvit lemnade uti flere af de utaf R. St:r vid 1823 års Riksdag framställde fall, så att den Kronouppbörd son! af Regementsskrifvarne blifvit bestridd, R O. m.- för 1829 skall eniotfägäs och redovisas endast af KroIiofogdarne, och lefvereräs till Ränlerien på samma gång som den öfrige KronoUppbörden, samt att indelningshafvare och särskilta Uppbördsman hvilka icke hafva executiv rättighet, böra hålla sina Uppbördsstämmor allenast vid de för Allmänna Uppbördens emottagande' bestämde terminer;' och enär jemväl, till följd af R. St:rs vid innevarande Riksdag fattade, af K. M:t i Kader gillade' beslut, att KronoÄrrende-afgifter hvilka hittills bort prenumerationsvis, före d. i4 Mars årligen, i contant erläggas, komma för framtiden att uppbäras och lefvereräs i den för ali annan grundskatt föreskrifne ordning; så har, genom dessa åtgärders vidtagande, de ämnen blifvit befordrade till verk - StatsUtskottet s stalli gliet, som utgöra föremålen för ofvannämnde 2:dra , 3:jo oell 4:de puncter. Vidkommande åter den i:sta puncten, eller förslaget att all KronoUppbörd, med undantag af Allmänna Bevillningen, borde ingå till StatsVerkets Cassör, och disponeras af K.
Är wid sistledne Riksdag förestagit, at wld slutet af §:n, i stället för orden: efter honom, införes efter hans afgäng samt efter ordet Stamfadreno tillägges: efter förstfödsko-rätten, och i §:S flut tillägges: Adlande genom eller under t '» ) under utdöda eller lefwande Ätters Mamn och Mummer ware hädanefter ej tillätet. 49- § Häri har Lonntikuuons-Utskottet wid sistledne Riksdag föreslagit den förändring, at §.s 1. punct salunda »t^Ii.-iersx: Riksens Ständer skola, i kraft af denna Grundlag, hwart Femte ar strmmankomma. Uti hwarje etc. 52. §. Sä'om et af de wilkor, hwarunder det Hederwärda Bonde-Ständet wid sistlid. ne Riksdag antagit Regerings.Formen, är äfwen den af Ständet yttrade önskan, al denna §. borde innehälla, at Bonde-Ständets Secreterare ffulle wara ofrälse Man, och torde den fordringen ej anses obilUg at Bonde-Ständet wid Riksdagens början finge wälja Tre Medlemmar af Ständet, bland hwilka Tre Konungen förordnade en til Talman. 53- §- Föreslogs wid förra Riksdagen den förändring at näst efter orden: Et LagUtskott at utarbeta införes följande: de frän Riksens Ständers kjerrs remkreraäe Förslag til Ou/l rc. samt efter orden: Et allmänt Befwärs - och Oeconsm/e - Utskott at insättes: i anledning af i Ständcn wäckta frågor anmärka rc. 56. §. Föreslog förra Loosritutions-Utskottet den förändring, at efter orden: Göres dcrwid i Ständens ?lens, fädane anmärk-nngar som, mä tilläggas:
Boskapskötseln vore deremot ortens hufvudsakligasle och enda näring, men för dess bedrifvande erfordrades oundgängligen, att inbyggarne, så vida de må kunna bereda sig en nödtorftig bergning, skola, i anseende till den korta sommaren, uppbjuda all sin arbetsstyrka, för att dels aftvinga de i närheten af bostäderne varande obetydliga Legar en någorlunda gifvande växt, dels ock för alt å aflägsna trakter hopsamla tilli äckliga näringsämnen för kreaturen under den 8 månader långa vintren. Upptogos nu i stället de arbetsföraste personers tid med andra sysselsättningar, skulle nöden i orten blifva ännu större och slutligen tvinga inbyggarne alt öfvergifva ett land af så otacksam natur; och vore det alldeles omöjligt för Herjeådalen att uthärda den kostsamma afvittringen, om den efter nugällande grunder fortginge. Efter mcddelmåttig beräkning hade icke mindre än 1800 dagsverken årligen eller ungefärligen 12,600 på sju år blifvit förspillda och tagne från vida angelägnare sysselsättningar. Med anledning af desse förhållanden, och för att hejda den allt mer och mer tilltagande fattigdomen, men icke för att klandra hvad som blifvit förordnadt, hemställde molionairen, om icke afvittringen i meranämnde landsort mätte, örn ej alldeles upphöra, åtminstone på några år inställas, intilldess mera gynnande omständigheter talade för dess fortgång; dock att i de Socknar eiler byalag, hvarest mätningarne blifvit fulländade, delningsoch skattejemknings-åtgärderne, som på afvittrings Domare berodde, skyn dsamt finge gå i verkställighet.
Hos mig har blifvit angifvet det förhållande, att en resande, kommande från Stockholm med ångfartyg den 10 September 1853, velat landstiga vid Bergs gästgifvaregård i Ostergötlands län,* för att derifrån genast fortsätta resan, i hvilket ändamål han tillsagt om häst, så snart fartyget ankommit till första slussen, men att landstigningen blifvit hindrad af en person, som sagt sig vara karantänsbefälhafvare på stället och, såsom stöd för sitt handlingssätt, åberopat ett utslag af Landshöfdingeembete! i länet, hvarföre och som nämnde resande genom omlörmälta hinder, hvilket han på anförda skäl förment vara stridande mot de om försigtighetsmått till cholerafarsotens undvikande utkomna författningar, ej allenast måst vidkännas betydliga kostnader och tidspillan, utan ock deraf händt, att ändamålet för hans resa blifvit genom hans lör sena ankomst förfeladt, samt en ovärderlig förlust honom drabbat, samme resande alltså anhållit, att Landshöfdingeembetet måtte ställas under tilltal och förpligtas till den ansvarsskyldighet, som lag säger. Landshöfdingeembetets "åberopade, af klaganden företedda resolution bade tillkommit i anledning af Sundhetsnämndens i Wreta klosters socken den 3 September 1853 till Konungens Befallningshafvande ingifna skrift, hvaruti anmältes, att Sundhetsnämnden beslutit, i öfverensstämmelse med Kongl. Kungörelsen (Karantänskommissionens i Stockholm kungörelse) den 23 September 1834 §§ 1 och 2, att vid Bergs kanalstation ifrån gemenskap med land afhålla besättningar eller resande på förbifarande fartyg eller båtar, som komme från cholerasmittade orter, eller med sådana orter eller personer derifrån under resan haft beröring, eller hvarå cholerasjukdom utbrutit; och var Landshöfdingeembetets i fråga varande resolution härå gifven samma dag den 3 September 1853 af innehåll, att
Skall en förändring i detta .hänseende åvägabringas, bör, enligt Utskottets förmenande, densamma byggas på de grunder, som Herr Prosten Sondén och Herr Berger i sina motioner angifvit i afseende på kyrkooch prestgårdsbyggnad, och hvilka grunder Utskottet -anser med lika skäl böra tillämpas i fråga om alla sådana allmänna hus, sorn i 26 kapitlet Byggninga-Balken omförmäla»; med andra ord. ifrågavarande byggnadsskyldighet bör blifva ett kommunalbesvär, som drabbar icke endast jordegare utan hvarje till deltagande i kommunalutshylder förpligtad person efter samina grunder, som i kornmunalförfattningarne finnas bestämda. En sådan förändring vöre ock öfverensstämmande med dessa lagars anda, att, medelst borttagande af -kommunal-onera, lagda på vissa klasser, söka åstadkomma likställighet i kommunala rättigheter och skyldigheter emellan alla en kommuns röstberättigade innevånare, hvarjemte genom förpligtelsen för alla att i byggnadsskyldigheten taga del, tyngden för hvarje ny deltagare minskades och orättvisa uno vekes, Men då grundade och befogade anmärkningar blifvit rigtade emot de beskattningsgrunder, som i kornmunalförfattningarne antagits i afseende å konimunalutskylder, och det just utgör en fråga för dagen, huru de missförhållanden, som deraf uppkomma, skola kunna på ett tillfredsställande sätt undanrödja», anser Utskottet någon förändring i ofvan antydda syftning icke böra åvägabringas, förr än denna fråga blifvit lyckligen löst, hvarföre Utskottet vördsamligen hemställer, att ifrågavarande framsta Ilningar för närvarande icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. På grund af hvad Utskottet sålunda anfört och då en förändring i utgörandet af kommunal-skattskyldigheten, till följd af Rikets Ständers beslut vid denna riksdag, lärer vara att förutse, torde hvad sanders Jonsson föreslagit eller att taxeringsvärdet måtte i stället för hemmantalet läggas till grund för jordinnehafvare» kyrkobyggnadsskyldighet, icke eller böra för del närvarande af Rikets Ständer bifallas. Slutligen har dels Olof Lagergren från Gotlands län föreslagit, att.
Om man äfven antager, att Regeringen skulle varit berättigad att ålägga en beskattning inom Stockholms kommun, så återstår dock alltid den frågan, om denna beskattning var nödvändig. Såsom skäl har man åberopat den omständighet, att ett nytt förvaltningsbestyr blifvit Just.Colhm ålagdt. Jag har gjort mig underrättad om huru ärendena förut blifvit behandlade i Colhm, och huru de behandlas f. n.; och efter hvad jag kunnat inhämta, är det ett misstag att något nytt förvaltningsbestyr blifvit lagdt på Colhm. Ty Colhin har precist samma åliggande, att mottaga lånehandlingar, tillhörande sådana omyndiga, som hafva egna förmyndare, och precist samma bokföring sorn förut. Då Colhm således icke ansett någon förhöjning i inkomster förut hafva varit behöflig för förvaltningsbestyret, så behöfdes den väl icke heller nu. Att någon beskattning således icke till följd af behof varit nödig, tror jag vara obestridligt. En omständighet till bevis härför anser jag mig böra åberopa. Enl. den utredning, som äfven i Ekon.Utsk;s Betänk. N:o 96 förekommer, visar det sig, att under loppet af de 10 sednare åren har från Colhm blifvit till Stora Barnhuset i Stockholm öfverlemnade öfverskotts-medel till belopp af 127,000 Rdr, eller 12,700 Rdr Bko om året. Dessa medel voro ganska väl tillräckliga för bestridande af mångå nya. bestyr inom Colhm, äfvensom till ganska betydliga löneförhöjningar, hvilka skulle stiga till omkring 10,000 Rdr Bko årligen. Man finner häraf ett ytterligare bevis för att beskattningen på de omyndiga icke varit nödig.
I annat fall förblifver den i samma skick, som den hitintills varit och erhåller blott en ökad summa af fordringar, som icke kunna indrifvas, och aldeles icke öka Bankens betal-i ningsförmåga. Det återstår således icke annat än att pålägga landet bevillning eller att upptaga lån. Man har ssgt, att de medel, som hitintills användts till Canalarbetet, icke utgått genom bevillning, och anfört att de medel som i afbetalning på StatsVerkets skuld till Banken ingått, för att icke qvarstanna i Banken och såmedelst minska RörelseCapitalet, åter måst utgifvas och att lämpeligaste utvägen dertill varit, att aovända dessa medel till Canalarbetet; men jag hemställer till hvar och en, om icke olägenheten deraf, att genom bevillning upptaga medel och låta dem uti Banken qvarstadna, lättast och på det mäst ändamålsenliga sätt undvikits, om man icke pålagt folket denna Bevillning, utan låtit penningarne vara qvar i folkets Cassör; Banken hade derigenom aldeles ej kommit uti sämre ställning, utan tvertom i bättre belägenhet än nu, ty den hade då ägt qvar sin fordran hos StatsVerket oförminskad , och det torde ostridigt alltid vara lätRidd, o. Ad. Prot. VII, Band. 3^6 Den 6 Augusti e. m. tare att få denna betald, än att återfå de penningar som blifvit försträkte till Götha Canal. Bankens fordran hos Statsverket hade väl då varit större än den nu är, men i samma mon, hade äfven den osäkra fordran hos CanalBolaget varit mindre, än den för det närvarande utgör. Om det således är ostridigt, att ifrågavarande medel icke behöft, genom Bevillning infordras, 6å framt de ej skola till Canalen användas, så måste det vara klart, att penningarne verkeligeo blifvit genom Bevillning anskaffade, ehuru de först passerat Bankens böcker, innan de till CanalDirectionen blifvit utbetalde.
Landsortsljoar kunna få hvarjeh. uppdrag utförda genom undert. Se annonsen i n:r 14 af Idun. Postadr. : Engelbrektsg. Telegrafadr. : Ströms, Stockholm. [170] Maria Ström, född Klockhoff. Obs.! I en vacker och liflig trakt strax invid Eksjö emottagas ianckorderingar öfver sommarmånaderna. Goda referenser lemnas. Vidare meddelar fru majorskan Emilia Engström, adr. Eksjö, Akerslund. [leo] [181] Plats som kassörska, kontors-eller skrifbiträde eller ock som sällskap önskas af ett fruntimmer af bättre familj. Svar till » L. », Norrköping, p. r. Ett bildadt fruntimmer önskar plats såsom behjelplig i hushållet, att gifva musiklektioner eller som skrifbiträde. Skicklig i handarbeten. Goda referenser. Små löneanspråk. Svar till i H. R. s, här. [161] Företrädesvis magoch hudsjukdomar. I Skandinavisk Modetidning N: r 2 och 3 finnes bland andra maskeradkostymer en tyroleroch en schwabisk kostym för unga flickor, särdeles nätta och enkla, som lätt kunna sys hemma. Mönster och beskrifning finnes i tidningen. Mathilda. Mandelmassa göres af 1 sötoch V4 bittermandel, dertill 1 socker. Alltsammans stötes väl, så det blifver fint och j e m t blandadt. » Thea». Enligt fieres uppgift har j a g u p p - repade gånger försökt att i kokande mjölk urtaga vinfläckar, m e n utan framgång, hvarför j a g härmed delgifver den metod j a g efter mångårig erfarenhet finner vara den bästa. Då j a g har b y k och duktyget genomgått sista stukningen, läggas de dukar och servietter, som äro fläckiga, särskildt och få ej utsättas för vidare gnidning. P å apoteket köpes för 10 öre Eau de Javeltc, af denna lut hålles på ett tefat, hvarje fläck doppas grundligt häri och bredes på bordet.
Administration sker på möjligaste-förmånliga sätt, för att derigenom kunna minska det tillskott Folket måste till fyllnad i bristen utgöra, så borde man intet väntat få höra sådana inkast göras, sorn i någon måtto kunde inskränka Ständers rätt till ensam disposition härom, hvilket med Historiska Facta kan bevbas alltid hört Folket till då de ägt FrihetsRegeringar. Rätta tiden till öfverläggning om detta Ärende synes väl vara när en gång StatsUtskottets Betänkande, rörande behofven till Statsverket, inkommer, men på det ingen invändning framdeles måtte göras, att härom ingenting blifvit omnämndt inom Motionstiden, gör jag det nu härmed, hemställande likväl ödmjukeligen till Herr Grefvens och LandtMarskalkens och Högloft. Ridderskapets och Adelns ompröfvande, då jag begär få detta remitteradt till StatsUtskottet, huruvida denna sak som ett särskildt Ärende bör behandlas, eller i sammanhang med hvad StatsUtskottet i det hela kan tillstyrka rörande Stats, behofven. Emedlertid är TullVerkets Admlnitration ett ämne för den angelägnaste öfverläggning. Tullen är snart sagdt den betydeligaste Statsinkomst Rikst äger. Några hundrade tusende Riksdaler mer eller mindre är följden af Administrations-sättet. Dervid har länge varit anmärkningar att göra, men ännu mera i närvarande stund. Om sådana afsteg kunnat äga rum, som allmänna ryktet förmäler, hvil - JOG Den 2 Sammil. ka jag dock för min del tror icke kunna vara sannfärdiga, enär de, sorn skola vaka öfver Lagarne och Ordningen, varit tysta: Emedlertid, då skugga härigenom blifvit kastad pä Embetsman, anser jag det vara af vigt och högst nöd-' vändigt, fä uppdagadt sådana rykte ns utsprida; re, som komma oro och missnöje åstad. Lades på bordet. Herr Hammarsköld, Lorenzo, hade inlemnät ett så lydande: Vördsamt Memorial! Till följd af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, skall HögloS.
Motionären har till stöd för denna sin nu upprepade motion anfört, att det vore ett svårt onus, ja en orättvisa att hafva en skuld, som man icke kunde få inbetala och att sådant förlamade gäldenärens bemödande att förkofra sig, hvaremot om skulden till Kronan gjordes uppsägbar och egare af skattehemman finge rättighet att, om och när han kunde jemte räntan afbetala något visst, vare sig mer eller mindre af kapitalet, hans ställning derigenom skulle blifva helt annan, hans bemödanden att förkofra sig skulle få ett mål, nemligen Iramtida oberoende, och han skulle medveten derom, att hvarje riksdaler afbelald på kapitalskulden äfven gjorde hans ställning lättare och friare med mera håg och kraft sträfva för sitt oberoende. Motionären föreslår derföre: att all skattejord må lemnäs full frihet att lösköpa sig genom att, jemte skatten eller den årliga räntan, till Kronan göra afbetalningar på den vid jorden häftade kapitalskulden, hvarigenom den årliga räntan eller skatten minskades och slutligen alldeles försvann; att hvarje jordegare skulle lemnäs frihet till skattelösen, som likväl icke kunde honom såsom ett tvång åläggas, och att när han så kunde eller funne för godt göra afbetalningar, dock icke under 1 procent å kapitalskulden; och slutligen att af de för jordens skattelösen influtna medel en egen skattemedels fond borde bildas, som, ställd under Rikets Ständers kontroll, framgent oförskingrad skulle bibehållas vid sitt ursprungliga kapitalbelopp, hvaremot räntan af denna fond finge användas i stället för den fordna af jorden utgående grundskatten. C. A. Larsson deremot har med sin motiou afsett såväl att komma i tillfälle att vederlägga de af Kongl. Kammar-kollegium hos Kongl. Maj:t anförda skäl för afstyrkande af bifall till Rikets Ständers skrifvelse och att jemväl uuderdånigst bemöta de motiver, Kongl. Maj:t för dess nådiga Beslut anfört, som ock att mera i detalj belysa frågans praktiska tillämpning och föreslå en mindre invecklad method för vinnande af framgång åt begge motionärernas syfte.
Lika litet som redskapens tillredning nödvändigt skall efterföljas af dess användande; lika väl kan mången gång utan tillhjelp af dylik falskeligen åstadkommen redskap, stämpling eller märkning verkställas på sådant sätt, att den bör efter förslagets 7 § bestraffas. Att anse de åtgärder, hvarigenom olaga kontroll-redskap i ond afsigt beredes, endast såsom bihang till den handling, hvarigenom den olagliga stämplingen eller märkningen försiggår, samt att uppskatta denna sednare såsom den egentliga och hufvudsakliga förfalskningen, måste följaktligen föranleda till oriktiga föreställningar angående dessa gerningars straffbarhet inför lagen och de straffpåföljder, hvarmed de böra beläggas. Ett i bevisligen brottslig afsigt företaget eftergörande eller förfalskande af kontroll-redskap, hvilken kan af tillverkaren sjelf eller hvem annan som helst den öfverkommer, till skada lör det allmänna begagnas, är så vådligt, att utöfningen af statens stralf-rätt i afseende derå, ändå att bruk af dcf falska icke blifvit gjordt, tillförene varit utom allt tvifvel. Några grundade anledningar att nu mera än förr eftergifva eller inskränka denna rätt hafva, mig veterligen, icke förekommit. Den i strafflags-förslagets 7 § uttalade grundsats synes mig derföre böra oförkränkt upprätthållas. Och då härtill kommer, att, såvidt jag förmår bedöma, samma förslags föreskrifter i förevarande frågor äro både mera tydliga och mera fullständiga än den under granskning varande författningens, tillstyrker jag, alt dennas 7 och 8 §§ måtte ersättas af lag-förslagets 7 och 8 §§, med iakttagande deraf, att i den förra § stralfet bestämmes, i §:s 1 moment till straff-arbete från och med 2 till och med 6 år och i det 2ulra från och med 6 månader till och med 2 år; hvarförutan torde böra tilläggas ett moment eller en §, innefattande, alt i händelse den, som stämpling eller märkning betrodd är, uppsåtligen stämplar eller märker falskt; skall han dömas till straff-arbete från och med 4 till och med 10 år.
Låtom oss antaga, att silfvercassan ej skulle få hållas lägre än -|:del af sedelmassan Sverige står i de förhållanden till andra länder, att under en del af året handelsrörelsen är afbruten. Om då en sådan fluetuation skulle uppkomma i opinionen om Bankens säkerhet, eller begäret efter silfver vore så stort, att det skulle verka en påkänning, som till sin natur endast vore öfvergående, anser jag icke omöjligt och icke heller farligt eller skadligt, om det inträffade, att silfverfonden nedg 11 ige under pn portionen af 1 till 3. Stadgar man nu en sådan proportion, blefve det naturligtvis nödvändigt, att Baneofulhiiagt ge skulle, då de finna rörelsens gång utvisa benägenhet att uttaga silfver från Banken och långt innan denna proportion inträffat, vidtaga åtgärder till förekommande af reella fondens nedsjunkande; ty stadgar man, att silfverqvantiteten aldrig får understiga -ytdel af sedelstocken, har man ålagt Fulhnagtige, att, så snart de finna rörelsens riktning till silfverfondens förminskande, på förhand, eller innan den lägst tillåtna proportionen uppkommit, begagna creditivet. Om det vore möjligt att beräkna, att fonden skulle sjunka med -^dels million i månaden under 4 månader, så skulle Bancofullmägtige redan vid en långt högre proportion, an 1 till 3, nödgas vidtaga åtgärder att trygga Banken. Men dessa åtgärder äro pä en gäng skadliga och kostsamma. De aro skadliga derföre, att det väl ej gifves något steg, som så påkallar allmanna uppmärksamheten hos penningekarlarna som det, att Bancostyrelsen skulle finna sig i nödvändighet att förstarka Bankens stallning. Då skulle hvar och en, sorn icke desto bättre förstår denna stallning och beskaffenheten af bancorörelsen, hafva ett ytterligare skäl att frukta för Bankens stallning, och följaktligen skulle mängden blindt följa den första ingifvelsen att af sina penningar rädda allt, hvad raddus kunde. Sålunda skulle en ytterligare påkänning uppstå och skulle den tendens, som allmänna opinionen hade att tömma Bankens hvalf, än mer förstarkas, hvilket med påskyndad kraft skulle leda till hvad Den 24 Juli f. m. man sökt förekomma.
Men såsom kännare af ifrågavarande Act, skulle jag för den aflednes minne önska, att man ej alltför hastigt beslöt dess bekantgörande. Jag hade trott, att hvad enman skrifvit, då han redan hade döden i faggorne, icke bör öfverlemnas åt Allmänheten förr än hans närmaste anhöriga dertill samtyckt. Herr von Hohenhausen : Jag instämmer helt och hållet i Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition, och anser den fullkomligt tillfyllestgörande. Men då jag väl finner, att hela Acten kan infordras, delar jag dock hvad Herr 526 ben il Julii}. m. Cederschjöld anfört, och tror, att vi af delicätesse ej böre begära det. Hvad Friherre Cederströrns såkallade protest beträffar; så lärer den icke kunna anses såsom någon egenfelig protest emot ett Riddei’skapets och Adelns blifvande beslut. Grefve von Platen: Jag får börja med den förklaring, att jag icke har talar såsom Ordförande i ConstitutionsUtskottet, ty förevarande anmärknings-fråga är mom Utskottet afgjord Under nilh ifanvaro. Men jag nödgas gifva tillkänna, att jag anser det vara Coristitutionsvidrigt, ått ifrån Utskottet infordra en fullständig afskrift af en hel afhandling, då Utskottet icke ansett den böra i sådan form meddelas; Vi känna alla, huru förhållandet var med Grefve Posse. Hvarföre skulle det då här upprepas? Det är väl sagdt i betänkandet, att lian vidrört flere ämnen, men der står ock, att deri egenteliga anmärkningen var oell den. Den som icke häraf är fullkomligen upplyst om hvad Utskottet vill säga, deri beklagar jag. Friherre Lagerhjelkei Gujiaft Hvad i denna frågd mojeligen kari lända till upplysning, synes redan vara genom Herr Grefven och Land(Marskalken, hvars noggranna sätt att förfara är oss alla bekant; tillräckéligén uppfylldt. Hvilken vidare upplysning än i sig sjelf möjelig eller lampi lig att söka?