Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I hans personlighet förenade sig skilda riktningar till en originel enhet: grundlig latinare och på samma gång hemmastad i den moderna literaturen, hade han det lifsglada skaplynne, som utmärkte både den antika och den nyare humanismen; vid sidan deraf gick en nationelt nordisk strömning, ett arf, från den » götiska skolan »; derjämte hade han en kyrkligt pietistisk grundton och stod som nykterhetskämpe vid sin vän P. Wieselgrens sida. Den pietistiska grundtonen fans också hos hans maka Sofia Ekstrand samt hos de tre döttrar, som voro äldsta barnen. Den fjerde i ordningen inom denna syskonkrets var sonen Arvid Wolfgang Nathanael, född den 16 augusti 1845. De tre namnen afspeglade de tre riktningarne i fadrens väsen: Arvid den nordiska fosterländskheten, Wolfgang den götheska humanismen, Nathanael den bibliska pietismen. Det blef väl egentligen Wolfgang, Gothes förnamn, som kom att uttrycka hans med dennes beslägtade lifsriktning, men han fick bära det mer nationela namnet Arvid. Syskonen i Farhult voro alla mycket tidigt utvecklade; redan vid späd ålder kunde de läsa och de läste mycket. Från den femårige Arvid har man bref, ej skrifna af hans hand, men ändå efter hans diktamen. Han tackar där » för lånet af Münchhausen », hvilken han tycker synnerligt om; » hvad den är rolig! » utbrister han. Under de följande åren får man veta, att han läser Tusen och en natt och Gullivers resor, samt att han sjelf lånar ut » magister Bläckstadius«. — » Om du har Vikingasagor till hands, vill jag gerna låna den », yppar i ett annat bref den nordiskt sinnade Arvid. Den två år äldre Sigfrid Wieselgren (nu generaldirektör) var hans intime läsoch lekkamrat, liksom yngsta systern Jenny var lifvet igenom en förtrogen väninna med Wieselgrens yngsta dotter. Harald Wieselgren och Sven Sandberg (död 1889 som kyrkoherde i Slöta) voro äldre, mer försigkomna ungdomsvänner. Icke satt man vid böckerna alltjämt, huru » roliga » de än voro; man tumlade derjämte friskt om där ute.
Han har äfven mot mig anmärkt yttrandet, att ordningen hittills varit Canalen först och Fädernes 18 II. ta Den 36 Mars e. ra. landet sedan, samt att det nu vore tid att kasta om; hvarvid Herr Grefven erinrat om sina förhållanden lill Fäderneslandet. Jag yttrar mig såsom jag ser sakerne; vill gerna tala om sak allena och icke om person; derföre undvek jag att nämna någon. Men på sitt sätt uppmanad att göra motsatsen, då min ringa person blifvit satt i jemförelse med en man, som inom vårt land äger ett stort namn, får jag förklara, att jag väl beundrar den kraft, som emot ett helt folks vilja förmår att drifva fram sin sak, och som kan hålla ut med att oupphörligen nödga detta folk till nya uppoffringar; men deremot beklagar jag ännu mera, att denna kraft tagit en så ensidig riktning, alt öfriga, efter milt omdöme, vigtigare föremål fördenskull åsidosättas. Mig förefaller det icke behagligt att se Canalen gå fram, under det försvarsverket ligger nere, under det Styrelseverken förblifva i ett vacklande skick, uppfostringsverket står efter Vårtid, för att icke tala om penningeverket, och de deraf beroende näringarne. Hvilket skulle väl hafva beredt Sverige mera styrka, om de millioner, som blifvit bekostade på Canalen, i stället hade blifvit använde på försvarsverkets förbättring, styrelseverkens organisation, uppfostringsoch penningeverkens reglering. Häldre skall jag taga på mig beskyllningen att hysa en af de trånga själar, som ej hafva känsla för stora företag, än jag ville hafva framskyndat Canalen Den 26 Mars e. m. »79 på bekostnad af nyssnämnde föremål. — Friherre Cederström har erinrat oss, att vi borde enligt Riksdagsordningen skynda med våra yttrandens afgifvalide till återremissen i denna fråga; men om Ridderskapet och Adeln skulle täckas bifalla Utlåtandet, befriades vi ifrån den omsorgen. Friherre Anckar swärd , Carl Henrik i Enär, till följd af vår lagstiftnings organisation, vid detta som vid förra Riksmöten, inträffat, att tre
Förordningen den 7 December 1787, rörande ansvar för klander öfver de af Konungen vidtagne författningar. 1830 d. 7 Januarii; svar å Riks-Salen, och kungörelse expedierad. 6.0 Rikets Ständers skrifvelse af den 1 1 Maji 1820, angående upphörande af Tfaf-Rätlernas IeuterationsräSt 18 ) cl. 8 September; Tal ä RiksrSalen, samt Circulaire lill Hof-Rättetne utfärdudt, 7:0 Rikets Ständers skrifvelse afdon rt Maji 182g, angående upphäfvande af 2 Gap3 §. Giftermåls-Ealken. 1829 cb 8 September; Tal å Riks-Salen, samt kungörelse utfärdad. 0 80 Rikets Ständers skrifvelse af den 1 1 Maji 1829, med anmälan, att elen af Rikets Ständer valde nämnd, medelst, omröstning, fork larat Högsta Domstolens samtlige Ledamöter vara förtjent© att i deras viet ma kall bibehållas, G O 90 Rikets Ständers skrifvelse af elen ir Maji 1829, angående npphäfvaiule af 87x1© punkten i Kongl. Förklaringen elen 23 Mars 1807-, 1 fråga om underställning af Under-Rätts Utslag i mål rörande edsöre hi olf, *8.!9 d, 8 September; Tal å Riks-Salen, samt Förordning expedierad, lOO Rikets Sländers skrifvelse af elen 11 Maji 1829, angående frit t val af Rät tega ngSf-ombud, 11829 cl, 8 September; svar å Riks-Salen, och. förklaring utfärdad. Bil. t ’1 II. St. Just. Omhttdsm.
SD. 8örehadcs ytterligare och godkändes Banko-Utskottets afgisne Betänkande, angående närwa ran - i2zr Den 6 Julik. rande Pcnninge, ställning, Discont - Jnrätkningak och Assigneringar pa Banken. Oc supra. Lx krotocollo, 7. Lerjström. Utdrag af wälloflige Borgare - Ständets prstocoll, hällit wiö Urtima Riksdagen i Orebro dcn 6 Julik lZn SD. ^wad LagUtffottet yttrat sig i anledning af Herr Commerce - Rådet SantessonS Mems, rial, om ffärpning i straffet för förfalskning af Publike Werks och enffildte Personers förbindelser och Assionationer, blef wid ytterligare föredragning af Ståndet godkändt supra. Lx krotocollo, P s. Lerjström. Utdrag aflwällofl. Borgare-Standets pro, tocoll, hållet wid Urtima Riksdagen k Orebro den 6 Julli 1812. S. D. ^öid förnyad föredragning af Lag, Utskottets Betänkande, i anledning af Herr Lagmannen Rönqwists Memorial om Nabos rätt till inlösen af i Staden försaldt Hus, b!cf samma Betänkande af Stander bifallit. supra. six protocvllo, 7. P Lerjström. Utdrag af Wällöf!. Borgare-Gtändets protocoll, hållet wid Ur tima Riksdagen i Örebro den 6 Julli 1812. S. D. Instämde Borgare-Ståndet med Högloft. Ridderskapet och Adeln samt Högivördige Prest Stan - Den 6 Julli. iszz Ståndet k dek förklarande, att de af Prest-Standet gjorde anmärkningar wid Tryckfrihets - Lagen, derom Prest - Ståndet genom Protocvlls - Utdrag för den -6 och ^7 Junit lemnat Borgare-Srandet underrättelse, mage anses såsom nu wäckte motioner och hwila till afgörande wid nasta Riksdag. Ut supra» Lx krotocollo» I. ch Lerjström.
Hr Munck af Rosenschöld: Då Gr. Frölich satt i fråga hvarföre jag väckt motionen om införande af Gr. Lewen ha upts porträtt uti samlingen af landtmarskalksporträlter i sammanhang med det redan fattade beslutet att låta måla vår nuvarande Landtmrs porträtt, för att uppsättas i nämnda samling, så får jag förklara, att anledningen dertill endast varit den, att jag efter motionstidens slut ej kunnat väcka denna motion, utan att dertill taga anledning af förenämnda, under riksdagen inträffade händelse. De allusioner, man trott sig finna, torde endast äga rum i inbillningen, och om, emot min vilja, något sådant insmugit, så torde det få tillräknas min dåliga skriftställareförmåga. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm: Om det varit Hr Hjertås mening att voterandet af Landtmrs porträtt blott vore en sedvanlighet, som icke innebure ett bevis på välvilja och tacksamhet emot Landtm., utan blott för formalitetens skull må absolveras, så anser jag, att sådant icke bör med tystnad förbigås, ty denna tystnad skulle kunna gifva helgd åt berörde åsigt. Jag förklarar fördenskull min åsigt vara, att hvarje gång Huset voterat Landtmrs porträtt, så har Ståndets mening dermed varit att betyga Landtm, aktning, tacksamhet och välvilja. Jag förklarar, att hvad mitt deltagande i voteringen öfver denna fråga vid innevarande riksdag beträffar, så har det högeligen varit motiveradt afdessaåsigter. Densvaga personliga gärd, jag nu hembär Hr Frih. o. Landtm , torde vara öfverflödig; men jag är öfvertygad derom, att den delas af hela Ståndet, och jag förenar mig således med Frih. Cederström uti begäran om propos., att Ståndet ville med ogillande afslå motionen. Frih. Hamilton, Hugo: Det är visserligen en rättighet för hvarje ledamot af detta Stånd alt förklara sina ord, och sedan de en gång blifvit förklarade, äger ingen att tyda dem annorlunda än talaren sjelf gjort.
Utlåtande, i anledning af vackt motion, angående utfärdande af en föifattning i afseende pä tjenstförrättande pastors i prebendepastorat boningsort. Herr Kyrkoherden Schönbeck har uti elt till Högv. Preste-Ståndet ingifvet Memorial anmärkt, att erfarenheten skall visat, hurusom i ett och annat prebe,nde-pastorat hvarken pastor elier vice pastor, under en lång följd af år, haft sin bostad, samt, till förekommande af de menliga verkningar ett sådant förhållande skulle utöfva på själavården, föreslagit, det måtte, “genom en Kongl. Förordning stadgas: att tjenstgörande pastor “Bör vistas och vara boende inom hvarje prebende-pastorat, som “icke omedelbart gränsar till stiftsstaden och har sin prestgård upp“förd inom densamma.“ Ofver denna motion har Lag-Utskottets utlåtande blifvit infordradt; dock, enär den föreskrift, som motionären nu föreslagit, endast är att hänföras till sådant ordningsstadgande, som i administrativ väg kan meddelas, samt det ämne, motionen afser, följaktligen icke utgör föremål för den lagstiftning, hvarmed Utskottet, enligt 53 § Regerings-Formen och 33 § Riksdags-Ordningen, må taga befattning; får Utskottet, som den 29 uäsllidne November erhållit del af omförmälde motion, densamma till Högv. PresteStåndet återlemna; hvilket för samtliga Riks-Stånden vördsamt tillkännagilVes. Stockholm den 5 December 1856. STOCKHOLM, tryckt hos isaac marcus, 1856. Lag-Utskottets Utlåtande N:o 5. 1 H:o &l Arik. till Exp.-Utsk. den 9 Dec. 1856, kl. 5 e. rn. Utlåtande, i anledning af verkställd granskning af Rikets Sländers Juslilie-Ombitdsmuns em belsforva lin ing frän scdnasle lill innevarande Riksmötes början.
I sådant ändamål uppdrog Kongl. Maj:t åt serskilda Comiterade styrelsen af Salpeter-ärendena, lät ifrån Österbotten införskrifva kunnige Sjudare och på trycket utgifva afhandlingar om bästa sättet till Salpeter-jordens bereda ning och sjudning , utfäste praemier för Salpeter-ladors anläggning efter Österbottniska methoden, bekostade anskaffning af sjudnings-pannor, sorn utlemnades till hugade Salpeter-tillverkare, emot kostnadens återgäldande med en tiondedel om året, beviljade räntefria lån åt dem, spm om näringen sig vinnläde, samt försåg alla Län med en efter hvarje ort lämpad stat af Styresmän och Sjudare. Dessa åtgärder, jemte den år 1816 vidtagna och sedermera fullföljda, att all af plantladu-egare utöfver deras egna gärd-behof bevisligen tillverkad Salpeter af Kronan blifvit inlöst emot 7 R:dr 24 sk. för Lispundet, hafva så fullko ml K 26 Kongl'. Mapts Nådiga Skrif v. N.o So. gen motsvarat ändamålet, att Salpeter-tillverkningen årligen tilltagit och sistlidet år uppgått till 24,600 Lispund, som är en betydlig tillökning i Rikets årliga production. Enär nu, vid pröfning af Rikets Ständers ifrågavarande förslag om Salpeter-gärdens upphörande, Kongl. Majit, å ena sidan, med tillfredsställelse omfattat delta tillfälle att, genom beredande af någon lindring i de bördor, som åtfölja jordbruket, gå Rikets Ständers i denna del yttrade önskan till mötes, har, å den andra, Kongl. Maj:ts aldrig hvilande omsorg för Fäderneslandets säkerhet insett nödvändigheten att, vid bifall till Salpeter-gärdens föreslagna upphörande flista vilkoret af sådana besluts fattande i sammanhang dermed, hvilka ensamt kunna sätta Kongl. Majit i tillfälle att försäkra Sig om fortfarande tillgång på en vara, som utgör en oumbärlig del af hvad till försvars-verket hörer.
Snart dcrcftcr försvuiino kuddarne helt och hållet fran sin primitiva plats, nieii brcddc i stallet iit sig till ctt sådant omfång öfver höftcriia, att deras dimensioner sliitligen niåstc genoni en kgl. förordning inskränkas till ett visst mått. För att nagot motväga de upptornade kuddarne och tillika bibchålla samma o n i f h g öfver höfterna, tog man Btcr sin tillflygt till DV&amp;- garden. ocli omskapade dess form i enlighet med dc nya ansprBkcii, s5 att dess stomme iiii erhöll sin största vidd upptill och kjortlariie komnio, clcniia gBng i veck, att Iianga lodrätt ned f r h höfterna. Styfkjortclns vidare ödcii, vexlande nied olika regimer i den politiska ocli sillskapliga vcrldeii, skola vi liar endast i spridda drag antyda. Det ar val bekant, hvilken ro1 den, i form af s. k. mpochcr * spelade i Maric Antoinettes liof, ocli hur den. trognare an maiiga andra anhängare, följde sin Iierskarinna, d i lyckan svek. Vi veta alla hum den försvann under skräckregeringen och lemiiadc plats för en m: mc Rolands enkla, blygsaintiia dragt; mcii att deii dercftcr Bterkom för nigra år, i form af .denntennci, torde vara mindre bekant. Snart inistc deii likviil p3 allvar rymma fältct för deii unga republikens nästan helt genomskinliga rcostturrc snrivngci samt kejsarinnan Joscpbiiies s. k. grekiska d r w. Men till och med denna enklare dragt var tidtals anlagd på att med konstlade medel förbtittra naturen. Lifvets urringning var nämligen sB djup, att det på sistonc befans tillstandigt att betacka bröstet med en Iivit, trekantig duk, * ficRdr, af fint tyg, som bars antingen under ellcr öfvcr kliidniiigslifvet.
Det är således Postverket som afses. R. o. Ad. beslöt, att ordet Statsverket skulle utbytas emot ordet Postverket. Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinhold: Det förefaller mig, som någon tvetydighet ägde runi i den punkten af förslaget, som handlar örn löneregleringen för iänsstaten i Mariestads län, nemi. den perioden, som omtalar Ständernes afslag och Konungens propus, om lön för en länsman i Mölltorps socken. Jag anhåller, att denna punkt blir uppläst. Den af Hr Bråkenhjelm åberopade del af förslaget upplästes, så lydande: ”E. K. M. har till uppförande å stat föreslagit lön, 100 r:dr, lill en nödig befunnen länsman i Mölltorps sicken af delta län; men då R. St. så väl af K. Kammar-collegii och Den 21 December f. m. K. Stals-contorets yttranden i denna fråga, sorn af R. St. särskildt tillhandakomma upplysningar inhemta t, att nämnde länsmans anställande är mindi e behörigt, hafva R. St. icke funnit skäl bifalla hvad E K. M. i detta afseende föreslagit. ” I]r Bråkenhjelm: Det är mig visserligen icke be kant, huruvida Stuts-cont. och Kammar-colhm afgifvit dessa upplysningar först till Konungen, och att desamma sedel mera blifvit, jemte den nåd. propostn, Ständerna meddelade; men det fniefaller mig besynnerligt, att Konungen skulle bifoga sin propus, handlingar, hvilka bevisa, alt den nåd. proposm varit öfverflödig. Det står i uppenbar strid med sakens naturliga förhållande, att Konungens embetsverk hos R. St. afstyrka en propos., som Konungen gjort lill samma Ständer, och att Ständerne, på grund af de underordnade embetsverkens afstyrkande, afslå Konungens propos. Jag hemställer, huruvida en sådan affallning af Ständernes beslut kan få äga ruin, som medgifver en dylik motsägelse. Frih. Sprengtporten:
De nu yttrade åsigter angående flertalet af domare i öfverrätt hyllades äfven af f. d. Lag-kommittéen, som i dess förslag till Rättegångsbalk tillstyrkt, att i Hofrätt alltid skulle vara tillstädes från fem till sju ledamöter; och härmed uttalades jemväl en annan grundsats, som i förevarande fråga ej är utan vigt, den nemligen, att, vid bestämmandet af domfört antal i Rätt, der hvarje ledamot har individuel rösträtt, hör sökas att undvika sådant antal, att lika röster mot lika ofta kunna komma i fråga, helst ett sådant förhållande ej kan annat än väcka den rättsökandes misstroende om rättvisan i den mening, sorn gått honom emot, samt befaras må, att dylika menings-stridigheter blefve lockelser till sakers fullföljd. Minst torde vara skäl att vidtaga en förändring, som minskar säkerheten i och förtroendet till hofrätten, då, genom Lagmansoch Kämners-rätternas indragning, 100 Expeditions-UIskottets Förslag till lind. Skrifvelse, N-o 59. borttagits en af de instanser, hos hvilka rättsökande haft att påräkna granskning och bedömande af sina tvister, att hofrätternas göromål genom en sådan indragning skulle ökas, var naturligt; men ehuru häraf synes hafva blifvit en följd, att hofrätterna måste arbeta på flera divisioner, torde dock, för att nå detta mål utan all förökning af ledamöternes antal och således utan behofvet att vidkännas derför erforderliga kostnader, ej böra åsidosättas del vigtigare ändamålet med all lagskipning, nämligen rättvisans främjande; och kunde, efter Rikets Ständers tanka, utan minskning i säkerheten, men i sin mån verkande till nyss antydda syftemål, vidtagas någon modifikation uti hvad lagen i nu om förmälda hänseende stadgar derom, att i Hofrätt ej färre än fem ledamöter må döma i mål, som å lif och ära gå, men att i andra mål fyra må utgöra domfört antal, der alla om slutet ense äro.
O. Uti frägan om den till förmän för Kongl. Kammar, Cvllegii Betjening anslagne Cantzlie-afgift, torde nu Högloft. Riddcrffapct och Adeln läta sig föreläsas Konungens Rädiga Bref af den 26 Januari! förlcdit är l^iet. 8., jemte serskildt betyg, att berörde Cantzlic-afgift för hela nästledit är ej utgjort mer än 2k6 R:dr Z2 ss., samt för innewarande är kill och med den urte i denna mänad iso R:dr Z2 ss. I^itt. b'., hwffket understöd lättat och befrämjat det widlyftiga renffrifnings-Arbetet, och sälunda warit mot ändamälct swarande. Den 22 September. 729 Hivad afseende denna sä beskaffad? skrift mä finnas i näder förtjena, det känner jag icke; sädant ankommer pä Konungens egen höga pröfning; men att de anmärkningar och lillmälen den innefattar äro obcstyrkte, det lärer ej kunna bestridas. Om obewiste angifwelser eller beskyllningar'skulle tilegnas ett sädant afseende, som af en och annan Ledamot under pentilätionen i detta ämne derä blifwit fästad och med ett närmare kännedom af mälets rätta beskaffenhet wissersigen ej ägt rum, huru lätt skulle dä ej, hwilken medlem som hälst, kunna utestutas frän öfwerläggningS» rätt; enär bertil ef fordrades annat, än obestyrkte an-> gifwclser, kungjorde genom trycket, hwilkct likwäl skulle för honom medföra förlust af rättigheten att b,'wista Ständcks sammankomster, änskönt nidingen eller belackaren flutcligcn ftadnade för laga answar?
Det enda oroande var föreställningen, att den vore för stor; hon spådde sig många gånger, att den skulle bli lika kortvarig. Så förgingo sju månader, hvarunder alla dagar voro uppfyllda med glädje, alla stunder lefvande, alla ögonblick förnyande. – Mellan dessa månader och oss ligger nu ett århundrade. Förunderliga känsla, att skildra en förtjusning, hvaraf längesedan förmultnade hjertan klappat! Det vore ett sönderslitande värf; om ej denna förtjusning med skäl dristade påräkna en öfver stoftverlden upphöjd fortsättning. Plötsligt insjuknade hennes älskling i en hetsig feber. ”Strax märkte jag”, berättar hon, ”att min olycksstjärna var uppgången”: Hon anropte den Evige, hon ”föll på knä för Doctorerne”: men ”ingen skötsel, inga läkemedel, inga tårar” kunde ändra sjukdomens lopp. Det behöfde blott nio dagar, för att lykta – med döden. Det endaste, som gaf någon styrka i hennes förtviflan och lindring i hennes jemmer, var det med Guds vilja förnöjda sätt, hvarpå han afsomnade: ”denna lysande Guds nåd”, säger hon, ”som halp honom öfvervinna allt och äfven det sista band, hvarmed hans hjerta var bundet till mitt”. Så bortgick han i sin ålders blomma; inom sin verkningskrets allmänt saknad, och stående just på trappan att mottaga ett högre ämbete. Hennes sorg vore öfverflödigt att måla. Hon visste icke, hvad hon vidare skulle göra med lifvet. Hennes känslor stormade, hennes sinnen och tankar förvirrades. Kroppens helsa tärdes af nattvak, och tankestrid utan hvila. Hon nedkastades sjelf på en elfva veckors sjuksäng; hennes der författade ”Afsked från verlden, vid en häftig sjukdom”, är ett troget uttryck af hennes hopp, att denna skulle föra henne till Vännen. Mot hennes förmodan, och allas, tillväxte dock ånyo hennes physiska krafter. Hon tillfrisknade så långt, att hon förmådde återflytta till Stockholm. Der erfor hon det slags oväntade nöje, att träffa sina anhöriga djupt rörda öfver hennes förlust. Likväl kunde hon ingen tröst finna hos menniskor. Hon valde sig en hydda på landsbygden, att der hädanefter lefva blott för minne och längtan.
Ridderffapets och Adelns plenum den 2z Mars iZio. S. D. Hwad Statssamt Allmänna Beswärsoch Oecounmie-Utskotten uti deft hos Ridderffapet och Adeln den 8 dennes pä border lagda Be - 1046 Den 24 Mars. Betänkande af den iz Februarii, sig utlätit, an» gäende Lotsoch Bak-Inrättningen i Riket, blef af Högloft. Ridderffaper och Adeln bifallit, med undantag af de punkter deraf, hwaruli en särskildt Vil-eÄion öfwer Lors-Werket föroffäs, samt det tilstyrkande, ar endast til Lors-Werket skulle anwandas de inflytande Lotsoch Bäk-medlen, hwaraf Ridderffapet och Adeln anfag öfwerfform uröfwer hwad til Locs-Jnrattningen erfordras, böra StatsMerkel til godo komma, supra. Utdrag af.krotocvllet, hällit i Högloft. Ridderffapets och Adelns klenum den sz Mars i8ro. S. DBifölls den af Bewillnings-Ulffoltet Uti krnloeolls-Utdrag af den 19 dennes, som hos Högloft. Ridderffapet och Adeln förledne gårdag blifwit lagd pa bordet, föresiagne jämkning uti RiksSrandens ffiljaktige yttranden öfwer-de^twänne fragorne om updragande ar Fullmagtige i L-anquon och Riksgälds-^oiaoiret, ar inom beloppet af den utaf Riksens Stander fastställde Bewillnings-^uu,. man och efter de af Sranderne antagne grunder, jämka Bewillningens fördelning, samt om klaximioch Minimi-'l?!»risternL8 förhöjande, hwilket besiur ffulle genom prococolls - Utdrag de öfrige irespeÄive Standen wanligen meddelas, M supra. Utdrag af ?rotocollst, hällit i Högloft.
Jag frågar: kan i ett land, som äger en utsträckning i norr och söder af Den 7 Maj e. m. 3g5 ofver 170 Svenska mil, 4-7°° man cavallen ocli a5,ooo nion infanteri, — hvaraf likväl omkring 2000 nummer stå vacanta för musiken m. m. — sägas vara annat än en annee, i högsta måtto på fredsfot? Ja, mine herrar! den är det till den grad, alt 0111 allvarsamma anfall kunde ske på särdeles många stallen af våra vidlyftiga kuster, skulle jag åtminstone misströsta 0111 möjligheten af ett försvar med sa obetydliga stridskrafter. Men lyckligtvis låter icke landstigningar, i afsigt att inkräkta med hopp om framgång, verkställa sig på mångå punkter, men deremot kunna öfverrumplingar företagas på så många flera; det är emot sådana, och för att kunna möta fiendens första anfall, innan man ännu hunnit alt successivt låta armeen öfvergå från fredstill krigsfot, som vi så väl behöfva livar enda man af den stående armee vi tili äga. Efter dessa mina premisser, vill jag nu försöka att punktvis mot detaljerna af Utsk:s utlåt, göra mina anmärk:r, samt för att i dessa vara tydlig och få en någorlunda redig uppställning för mina vederläggningar, vill jag först afhandla de förändringar Utsk. föreslår med cavalleriet. Utskts projecterade indragning utaf en del af Lifgardet till häst motsäger jag af det skäl, att jag icke kan inse, huru det skall blifva möjligt alt, utan stor våda, reducera en enda man af Stockholms alltför svaga garnison, så väl i afseende på ett yttre anfall, som till lugnets bibehållande inom sjelfva staden, i händelse det verkligen blefve nödvändigt att dertill anlita den beväpnade styrkan; men hufvudskälet för min öfvertygelse, att Lifgardet till häst bör bibehållas, fast under en annan militärisk form, är, att jag skulle önska se det ju förr dess hellre förvandladt till cuirassierer, clt vapenslag, sorn ingen annee utom vår saknar, och sorn hvarje erfaren militär vet på en bataljdag vara af så afgörande beskaffenhet.