Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Om Curtmann såg ned på sin hustrus far som en oduglig, intetsägande person, så hade han i alla fall den goda takten att icke låta märka det, och om kaptenen hade antipati för den kalle affärsmannen, såg han dock i honom sin dotters välgörare och beskyddare och visade honom all den vördnad, som hans aristokratiska natur kunde åstadkomma. Nina hade aldrig i sin själs strid beklagat sig för sin far. Hon hade aldrig talat till någon, och det skulle ha varit hennes stolthet emot att meddela sig med någon annan om sina intima förhållanden, och fadern trodde derför, att hon var lycklig på sitt vackra, värdiga sätt. Men han hade icke blifvit lycklig. Det var som om han nu mer än någonsin kände en stor tomhet. Han hade alltid trott, att det var något i den yttre verlden han saknade, och han förstod icke, att det var något i honom sjelf som fattades. Han gjorde samma misstag som så mången annan som tror sig sakna något som han icke eger, då han egentligen saknar något som han icke är. Ålderdomen stod för honom som någonting fasansfullt, — Det hjelpte icke, att Nina bar till honom drufvor, ananas och det allra bästa Xeresvin. Han suckade medan han åt och rörde knappt vid vinet. Nina kom och läste för honom i hans favoritförfattare, allt hvad de största och bästa ha skrifvit, och han kunde visserligen flamma upp för ett ögonblick, upprepa vissa repliker med en kännares uttrycksfulla tonfall, — men han blef snart trött, bad Nina slå ihop boken och sade, att det endast var plågsamt att se hur mycket andra hade fått sagdt och uträttadt här i verlden, medan han han! Det gjorde Nina så ondt om honom, riktigt skar henne i hjertat, — men hvad skulle hon göra? Hon hade ju gjort allt hvad hon kunde, röjt alla stenar bort från hans väg och strött rosor derpå. Ibland, när han låg der på soffan, blek och vacker med sina halfslutna blå ögon melankoliskt stirrande framför sig och de hvita händerna slappt nedhängande, kunde Nina plötsligt se honom i ett nytt ljus. Det kom också glimtar af misstanke upp emot honom. — Hvad beklagade han sig öfver? Hade icke modern och hon tjenat och hjelpt honom hela lifvet?
Jag kan så mycket mindre instämma i den siste värde Talarens tanka, att den nya redactionen innebär någon utmärkt fullkomlighet, som der icke står, att inga afgifler må kunna utan Ständers samtycke förändrasj utan endast förhöjas. Jag blir derföre vid min öfvertygelse, att om Styrelsen skulle finna skatterne kunna nedsättas, bar hon dertill full rätt, och bar haft det af ålder. Följden af en sådan åtgärd, skulle utan tvifvel icke blifva någon annan, än att Rikets Ständer vid deras nästa sammankomst kommo med en tacksägelse-adress till Konungen; men De|n 26 Februarii e. m. deremot tror jag det icke vara nyttigt, om Regeringen skulle ställas i en slags förbindelse, att sitta och fundera på förändringar i SpannmålsTullen hvarje månad. Herr Ribbing, Arvid: Jag vill korteligen förklara min mening, att då Rikets Ständer äga rätt bestämma Tullen på alla varor, och bär förekommer, att Kouungen äger denna lätt i afseende på SpannmålsTullen, tror jag, att den sträcker sig allenast tilt att höja, icke till att sänka den. I anledning af hvad den siste värde Talaren anfört, att det varit en urgammal Regeringens rätt att lindra folkets bördor, får jag nämna, det jag icke tror de lindras deraf, att SpannmålsTullen nedsättes till den grad, att vi blifva öfverhopade af utländsk Spannmål. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln biföll den föreslagne nya redactionen af 2 Punkten i 6'o §. RegeringsFormen. Ropades Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence gjorde proposition lill afslag å berörde nya redaction. Ropades äfven Ja och Nej. Grefve Posse_> Arvid: Mig synes det likgiltigt, om den föreslagna nya redactio 17* - Ben 26 Februari! e. mi nen antages eller icke. Jag skulle derföre önska, att få veta, huru denna sak i de öfrige Stånden är afgjord, ty om redactionen i något af dessa §tånd är afslagen, tror jag, att vi utan samvetsförebråelse kunna göra sammaledes.
Statens verkliga kostnad för godstransporten under en med säkerhet påräknelig vexande trafik iriedgifver, äfvensom, i sammanhang härmed, att en nödig förändring af bestämmelserna i trafikreglementet den 4 April 1862, eger rum, för att tillförsäkra trafiken mera beqvämlighet och i allmänhet en affärsmessigare behandling”. I följd af Höglofliga Ridderskapets och Adelns remiss, åligger det Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet att afgifva yttrande öfver nämnda motion, hvilken igenfinnes under N:o 164 i l:a motionsserien. Då motionären icke utvecklat, i hvilka hänseenden gällande taxa och reglemente för trafiken å Statens jernvägar skulle tarfva rättelse, utan endast i allmänhet yrkat ändring i desamma; men han deremot omnämnt, att petitiuiier i sådant syfte skulle vid tiden för riksdagens början vara förberedda; och sedermera kändt blifvit, att dylika petitioner verkligen till Kongl. Maj:t afgifvits af innevånare i rikets södra och vestra provinser, äfvensom att Styrelsens för statens jernvägstrafik utlåtande öfver desamma af Kongl. Majit infordrats, har Utskottet förskaffat sig kännedom af såväl petitionernas innehåll som berörda utlåtande; och hade ämnat för desamma här redogöra. Men under tiden har Kongl. Majit öfver dein resolverat samt i nådig Skrifvelse den 17 sisth April meddelat bemälda Styrelse Sitt beslut i ämnet. Härigenom har, i öfverensstämmelse med hvad Styrelsen i underdånighet föreslagit, blifvit föreskrifvet till iakttagande i afseende å reglementet, Bill. till R, St.
MATTSSON. KERSTIN. MATTSSON. Och mig kan hon inte tåla. Inte det. Hvarför skulle hon inte göra det? Hon tycker väl, att vi ä' alltför goda vänner. och bläddrar i bladen). KERSTIN (böjer sig ned öfver boken tala vi inte mer om den saken. Jag ä' inte förlofvad, herr Mattsson. Och nu (Paus.) MATTSSON. det var allt bra näsvist af mig. Ja, det var det. Ni kunde gärna snäsa till mig litet mera, för KERSTIN. MATTSSON. mig åt hennes små inmariga konster. Hon skulle allt bra gärna vilja ha er gift. KERSTIN. Men jag kan verkligen inte låta bli att reta eller ej. Det angår henne väl inte, om jag blir gift MATTSSON. Jo, jo men, det kan ni väl förstå, att det gör. ­ 46 ­ KERSTIN. Nej, det kan jag inte. ha sina barn hemma. Skulle hon...? Det ä' ju aldrig riktigt trefligt, när enklingar KERSTIN (ser på honom. Paus). MATTSSON. MATTSSON. skämtar ju bara. Jaså. Blef ni så förskräckt, fröken Kerstin? Jag KERSTIN. MATTSSON. man alltid kommer fram med om personer i deras alls. Har ni aldrig själf tänkt någonting ditåt? KERSTIN. Det var ju bara vanligt tanklöst prat, som ställning, om det också inte finns någon anledning Nej, aldrig. stället nu, då? (Börjar leta i boken. Läser) »Rörelsens rytm, »rörelsens riktning»... Var det inte där? utåt golfvet). KERSTIN (reser sig häftigt och går Det var lustigt. (Paus.) Hvar ha vi det där MATTSSON. Jag vet inte. (Paus.) ­ 47 ­ MATTSSON. Nej men, ni bryr er väl inte om det där pratet...? Åhnej! Nej, nej... KERSTIN. Bästa fröken Kerstin, har jag sagt något som... MATTSSON. kommer ni att ha agg till mig i evighet. Hvad skulle jag härinne att göra? Hvad jag har för en olycksalig tunga! Nu
Abilagde PeotocollsUldrag af den ,8 Iulii 1809 innehåller, uplysning äfwen blifwit lemnad, angående ifrägawarande afgift som utwisar beloppet af desta medel, samt att de, sä »vidt de »varit tillräcklige, ärligen blifwit disponerade till Let för dem, enligt Z Z. uli Kongl. Maj:ts Nädiga Förordnalide äf den 22 Maj 1794, bestämde behof, neml. till Fond för sädana Allmänna Byggnader i Götheborgs stad, som höra till Militairista behof och stadens förswar. Och som Sraks-Utskottet icke sann sig äga anledning, att härutinnan förcsiä nägon förändring, sä trodde Utskottet sig icke eller böra öka widlöfkigheren af dest förra Betänkande med uptagande af denna omständighet, deruki Utffsttet icke eller nu har funnit ftäl, att tillstyrka något annat förhållande. 2:0 Angående Organisations - Enstan. Hos Högloft. Ridderjkapet och Adeln har af en Ledamot blifwit yttradt den önssan, att om denna Castas Fond hädanefter blandas ihop med Statens medel, den likwäl malle för anwiste behof utan räntan blifwa att tillgå, nar Let päfordras. Och stak redo - 8l8 Den 19 Zebru-rii. redogörelse härföre hittills blifwit med verifkcationer tillbörligen werkstäld, samt altid lika behörigen och skyndsammare än manligen rewiderad as man, som hwar för sig skola haft tillräcklig insigt och erfarenhet deri, samt osta bestält af Kongl. Kammar-Rät» tens Egne Ledamöter. Stats-Ulfloktet har uti desi förra Betänkande sä omständligen som möjligt marit upgifwit förhällandet med denna Casia och desi utgifter och fär nu endast tillägga att svin denna Casias Fond grundar sig helt och hällit pä Statens medel, sä kan Stars-Utflotiei icke annat än tillstyrka desi indragning.
STÄDER. JUBILEUM firas lördagen den 1 8 juni öfver hela vårt land. Och den dagen är värd att högtidlighållas! Den är ägnad minnet af en af de största segrar vi vunnit öfver oss själfva och på egen mark, den förvarar hågkomsten af den 1 8 juni 1 8 4 2, den viktiga dag, då verklig folkbildning infördes i Sverige, då de sporadiska och illa organiserade försöken till folkundervisning systematiserades och fördes tillsammans till en kraftig och ordnad institution, hvilken än i dag lefver, större och kraftigare än någonsin, aktad och erkänd af alla, lofvande en ännu starkare utveckling i framtiden. V i kunna fira denna dag med glädje och stolthet vid tanken på, hvad denna institution under det gångna halfseklet uträttat, och vi skänka den så mycket hellre vår beundran, som vi väl veta, hvilka oerhörda svårigheter den i sitt arbete haft att bekämpa, och hvilka lysande resultat den det oaktadt lyckats uppnå. Dess förtjänst är det, att vi nu kunna med framgång träda fram, då Europas folk täfla i fråga om den bildningsgrad, som utmärker nationen såsom sådan. DET VAR BESTÄMDT, ATT DEN NYA STADGAN SKULLE VARA PRAKTISKT GENOMFÖRD TILL 1 8 4 8. SÅ FORT GICK DET DOCK EJ. DEN OBLIGATORISKA SKOLGÅNGEN GJORDE SVÅRIGHETER, OCH LÄRAREKRAFTER FUNNOS EJ STRAX ATT TILLGÅ. MEN SÅ SMÅNINGOM KOM FOLKSKOLEUTVECKLINGEN SIG I GÅNG, JÄMNT OCH SÄKERT. 1 SYNNERHET UNDER 1860-TALET SYNES DENNA UTVECKLING SKJUTIT GOD FART. FOLKSKOLANS UTVECKLING VAR DÄRMED INGALUNDA AFSTANNAD. DEN 1 8 JUNI 1 8 4 2 ÄR SVENSKA FOLKSKOLANS REFORMATIONSDAG, MEN DET ÄR EJ DESS FÖDELSEDAG.
Till detta ändamål kan det visst icke bidraga, eller eljest till någon ting gagna, att den brottsliga (såsom brottslig angifna) handlingen ej skall få af domaren tagas i fullständigt betraktande, och efter sin verkliga halt hänföras till den strafflag, hvaraf den rätteligen träffas. Att denna fria pröfning skall fråntagas domaren, af hvars rättsinnighet och upplysning rättvisan dock förväntas, och samma pröfning i stället läggas i en åklagares händer, det tjenar endast 'att göra domarens öfverlägsenhet onyttig, och att derigenom esomoftast låta den skyldige gå fri, emedan åklagaren .ej råkat åberopa rätt lagställe. Alen härmed sker ju icke rättvisa, huru högtidliga förhandlingar man än må anställa, och hvad uppseende de än må göra; rättskänslan saras; allmän förargelse är frukten. I de läll, der rättigheten tili åtal är förbehållen åt någon viss myndighet eller korporation, som dock icke sjelf, utan genom ombud utförer sin talan, inåste det visserligen också — 15 — vara denna hufvudman förbehållet att bestämma åtalets föremål, eller hvad som heter målets rubrik. Från den instruktion, som hufvudmannen härutinnan gifver, får hvarken hans ombud eller domaren afvika, emedan ingen annan förbrytelse här kan åtalas eller bestraffas, än den, som af åklagande myndigheten blifvit till beifran hänvisad. Men till ett brottmåls rubricerande (när detta icke är tryckfrihetsmål) behöfves icke, att den lag åberopas, mot hvilken brott skall vara begånget, eller det straff påyrkas, som på brottet bör följa. 1 annan svensk lag än Tryckfrihetsförordningen finnes härom ingen föreskrift. Vid ett åtal, sådant som det förevarande, måste således Konstitutions-utskottets (den åklagande myndighetens) remiss noga följas, så att hvarken mer eller mindre, än hvad den innehåller, kommer under domarens pröfning. Upptages i denna remiss icke bestämdt, hvari det åtalade embetsfelet skall bestå; då saknas ock allt bestämdt föremål för dom; bristen kan ej ersättas, och det obestämda åtalet kan af domstolen icke upptagas.
Så gick han till baka på sin post. Och vi gingo in i salongen. Jag ser ännu tydligt detta rum — ett stort, aflångt rum med bonadt golf. Det var möbleradt i fantasistil — en smula renässans, en smula Louis X V, en smula kejsardöme och aldrig så litet Japan — några jättelika solskärmar och ett par dyrbara, väfda sidentapeter med instickade guldfiskar. Men öfver allt detta hvilade en utpräglad fin smak, det ena flöt så lugnt in i det andra, alla dessa olika stilar tycktes räcka hvarandra handen under löfte att fira en samfäld triumf. Och de hade lyckats, tack vare detta lilla nobla hufvud, jag såg aftecknadt mot en röd sidenskärm, och dessa små smala fina fingrar, som lekte med en pappersknif af blekgult elfenben. Vi talade om hennes man. Han var ännu ute på fälten och säg till arbetet. Han låg i så förfärligt nu för tiden, han unnade sig hvarken rast eller ro. » Axel! » undföll det mig litet förvånadt. Ty ni skulle bara lärt känna Axel som ungkarl. En oförbätterlig vildhjernaj; sedlarne blåste ur hans plånbok — somliga hamnade på Rydberg, Grand och Hasselbacken, andra försvunno spårlöst vid spelbordet i hans klubb, och åter igen andra knastrade mellan tänderna på små råttor, hvita små råttor med skinn som silke och en liten röd mun, enkom skapad att sluka en förmögenhet med. Och denne artist på att förstöra pengar gjorde nu ett så styft dagsverke! Jag hade väntat träffa en glad umgängesvän, lyckligt gift, som drog sin unga hustru med på alla upptänkliga nöjen, och jag fann en driftig landtbrukare, så upptagen af sitt arbete, att han knappast hade tid öfrig att beundra sin hustru. Och hon var beundransvärd! När jag frågade efter denne älskvärde syndares omvändelse, svarade hon med ett litet skälmaktigt leende: » Ah, min herre, orsaken är mycket lätt att gissa: det kan också bli tråkigt att göra af med pengar, och en vacker dag finner man motsatsen vida roligare. Det är hvad som händt min man! » Jag bugade mig. Men jag hade velat tilllägga: » Ja, när man har en så söt liten hustru! » Men söt hade inte varit rätta ordet.
&gt;Taink, moden, skrifver hon, &gt;det er nok til nöd tilladt, siger Tante, at komme med, at vi har kjöer lijemme; men jeg maa ikke understaa mig at sige, at nogen af dem har kalvet! Jeg gad vide, hvordan de mener, vi faar nye kjöer, naar vi slagter de gamle til jul., Och nar hon så berättar,att hon. i islossningen om våren tillsammans med syster Thinka plägade vada öfver qvarnbacken, då se vi klart, att hon ej passar i något drifhus. Och dock ar hon ingen enfald, ingen naiv och blyg skönhet. Hon ar stark afven till viljan, hon är vaken och intelligent. Redan då hon första gången trader in i tantens hus, gör hon slående observationer öfver mottagandet hon röner, öfver möblerna, gästerna, tantens vasen och dylikt, och det undgår ej hennes blick, då hon införes till sin morbror, att tanten drar ned lampskärmen på den sida, der hon passerar - troligen för att dölja några små fel i hennes klädsel. Sjalfständig och styfsint, har hon svårt att låta böja sig, och hela hennes natur ar alltför uppriktig att ljuga. Derför bryter hon snart med den elegante kapten Rönnow. Hon finner, då hon uppvaknar och lär kanna att hon älskar, att hela hennes förbindelse med kaptenen var en lögn. Hennes roman gör henne olycklig, ty den älskade går förlorad, men hon blir likväl sin kärlek och dermed äfven sig själf trogen. Sorgen kan ej nedbryta hennes friska, kraftiga vasen. Kärleken till studenten skänker innehåll ät hennes lif. Den låter henne se klart i all den osanning, som omger henne, väcker hennes behof efter en verksamhet, att blifva nyttig, och den rycker masken obevekligt af det falska i societetslifvet. Ja, nar hon som gammal mö sitter ensam uppe i fjällstuga&amp; ' söker hon att förverkliga Grips idéer i sin ' skola. Har vill hon i sin ringa mån .låta aplagen f2. sin.
Kihlström, oredovisadt förskott 600. 6 210' 12 —* I Götheborgs och Bohus Län ; Götheborgs Fögderi; Salpetergärd för åren 1810 med i8i3 4)52.2:35. 4» Transport 12,013: 34- 4- £ e t ä n L a n d e n, JV.o 337. 1 2 r Transport i2,oi3:34. 4- I Skaraborgs Län: LandtRäntemästaren Enander 1,102:11. 3. Summa a! Proprie Ralancer R:dr i3,ii5:45. 7. Enligt hvad sålunda är uppgifvet, befmnes största delen af ifrågavarande Proprie Balancer hesta i af Uppbördsman förskingrad Salpetergärd. — Då denna gärd troligen blifvit för munga år tillbaka af de skattskyldige liquiderad, men i Räkenskaperne balancerad såsom i landet innestående, vill det synas, som hade rätta förhållandet tidigare kunnat utredas om vederbörandes uppmärksamhet varit fästad på de uti Räkenskaperne år ifrån år, såsom innestående i landet, balancerade summor. Och har Utskottet ansett sig böra vördsamt tillstyrka R. H. St:r: att ofvanberörde, anmärkte förhållande hos K. M:t i underd. anmäla, jemte underd. anhålan, det K. M:t i Nåder täckes anbefalla sådana åtgärder, hvarigenom den ännu återstående utredningen af ifrågavarande Proprie Ralancer må kunna bringas till fullbordan. De nu granskade Räkenskaper hafva befunnits vara förde med redighet och noggrann ordning. Utskottet har inventerat och genomsett de skuldsedlar med dertill hörande säkerhetshandlingar, mot hvilka fondens coritanta tillgångar äro utlånie. — För samtlige Lånen är lemnad inteckning i fust Egendom !22 Stats-Utskottets äfvensom 6 procents ränta förskrifven, med undantag endast af 2:ne Jan, för hvilka 5 procents ränta erlägges. Den November 1829.
Det hör just till det angenäma i sammanlefnaden med honom, men jag hade i alla fall icke haft ledsamt under deras promenad, ty af några ord de voro nådiga nog att i min närvaro fälla, kunde jag finna att de derunder afhandlat ett ganska interessant ämne, nämligen Pappas underhafvande på Ry. – Snart var allt öfverenskommet och afslutadt, Pappa fullkomligt nöjd med Adolf – men för att undslippa hela Adolfs erkänsla (hvilken känsla jag aldrig sett någon bära så ädelt och värdigt som just denne Adolf, ty annars som du vet skall det ju vara så präktigt att hvarken vara tacksam eller utsätta sig för att behöfva bli det, men det förstår jag mig icke på. Att låta passa upp sig och tjena igen – är det ej naturligast, – eller åtminstone minst bråkigt – för min del ämnar jag aldrig plåga min hjerna med några uträkningar i den vägen. Medgif nu, att det är förtjenstfullt att leta sig tillbaka till hvad man ville säga) fann Pappa för godt sqvallra för Adolf att första Idéen till allt detta tillhörde mig. Med förlof sagdt, är det icke sannt. Om Pappa icke börjat tala om Ry, hade jag förmodligen icke tänkt derpå, och således vet jag icke hvarföre han vill afskudda sig denna första Idées allra första början. Men du tycker kanske icke vara värdt gräla härom; hvad gör hvarifrån en Idé kommer, endast den är god säger du, och du har väl rätt kan jag tro. Och Adolf ville börja tacka mig, men innan han hunnit begynna, började jag tacka honom, ty när höflighet kommit i gång snurrar hon om, tills alla äro yra i hufvudet och ingen mer vet, hvar han är hemma eller hvem som gifvit första puffen, men när han skulle taga afsked, fattade han min hand, förde den till sina läppar, och med för en karl något väl våt blick, kallade mig Ädla förträffliga Eva, och jag, för att icke en gång då blifva efter i artighet, jag kysste Marias Brudgum. Det är han – det måste han, fastän ännu så länge blott i mina ögon – vara inför verlden, så snart han kommit i ordning på Ry. Ve Kammarherren och hans Herrinna, om de vilja söka hindra det.
Uno ännu forskande efter melonen, men som den redan var förtärd, fick han blott glädja sig af hvad han sett. Sedan Caffe var druckit samt Patronerne jemte de öfrige Herrarne vandrat ut för at bese den nya Tröskmaschinen, byggd efter en nyligen utkommen beskrifning med planche, och Uno ensam qvarstadnat hos damerna, utom Kandidaten Jäpsäll, hvilken jag icke vill räkna, ty han stod och vände ryggen emot den kalla kakelugnen, och sade intet – skämtade man och skrattade på sällskapets bekostnad, hvarvid Fröken Constance sökte härma Patron Frycksdal, huru han hostade och fnös med näsan. Å nej! du kan intet, ropade Fröken Odalsvärd, så här! – Nu härmade hon honom i sanning ganska likt, hon kunde nysa och hosta som han, taga snus och dervid stöta til näsan, samt til och med snyta sig alldeles på samma sätt som han. Och Auditörn då, inföll Friherrinnan, den fatala skånska dialecten kan jag platt intet tåla. – Nej gu kan jag ej. – Fröken Laura. Nej Tante kan intet rätt, man skall gnälla värre. – Men Gubben Skral då med sina fötter, så här: (nu haltade hon med en admirabel skicklighet) tala något til mig Constance, så skall jag svara som han. Fröken Constance. Har Herr BruksPatron stor Ladugård på Skralfors? Fröken Laura. (stammande) O–obetydlig min Nådiga Frö-öken, och så o–olyckligt med kreaturen, som sans compareson blifvit besvärade med o–ohyra. – Och frun då? Jag har alldrig sett något så komikt, som den fru Skral, (nu satte hon sig i soffan och minauderade så lyckligt likt, at hon såg nästan fulare ut än gumman sjelf). Det ginge ändå an, om hon intet hörde så illa, och beständigt frågade om hvad man säger.
Priser å trädvaror. 11 Stubbören, påförda för den förra perioden, uppgå till 68,589 R:dr, men deremot under ifrågavarande till 218,394 R:dr R:mt. Då förökningen i exporten således icke står i något jemförligt förhållande till förökningen i stubbören, torde deraf äfven den slutsats böra dragas, att olofliga afverkningar minskats i samma mån som stubbörenas belopp tilltagit. Men detta är lätt förklaradt af den odelade omsorg åt skogarnes bevakning, som den på grund af Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 10 Juni 1855 vid periodens början anställde jägeribetjening varit i tillfälle egna. Att såvidt åverkan skett, träd, tjenliga till sparrar, synas hafva egentligen utgjort föremål för olofligt hygge, lärer förklaras deraf, att averkningen af så späda träd icke å kronans jord varit tillåten, hvaremot och under antagande, att enskildes skogar för exporten jemväl blifvit ålitade, afverkningen i öfrigt synes hufvudsakligen grunda sig på sökt och erhållet tillstånd dertill. Oberäknadt de stubbören och den skogsränta, hvilka såsom ständig afgift utgå från förenämnde 15 sågverk, som på grund af privilegier äga stockfångst från kronans marker, utgöras kronans inkomster från skogarne under perioden af omförmälda stubbören 218,394 och köpeskillingen för försålde i beslag tagne effekter 19,435 eller tillsammans 237,829 R:dr R:mt. Af sagde 15 sågverk äro trenne belägna inom Westerbottens län vid mynningarne af Skellefteå, Byske och Aby elfvar, hvilka under början af sitt lopp rinna genom sydvestra delen af Norrbottens län, men de öf o riga tolf äro alla belägna vid länets floder. Atgärderne till afvittring af skogsmark för dessa verk hafva endast sträckt sig till trenne af dem, nemi. l:o