Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 28 Augusti 1834- igo Expcditiom-Utskoltets Förslag till wul. Skrifvelse iV.-o 117. Uppläst och gedkändt lios Ridd. oell Adeln den 6 Sept. 1S34. Presle-Ståndet den 8 Borgare-Ståndet den 8 Bonde-Ståndet den 8 Rikets Stcinclers underdåniga Skrifvelse, angående förre Kronofogden , Assessoren Hallstens, förre Landt-Räntmästaren, Kongl. Räntmästaren Ahlgrens och Lands-ICamereraren, Kammar-Rådet Hertzmans underd. ansökningar att, såsom pension, få åtnjuta fulla beloppet af deras innehafda löner. (Slals-Ulsk. N;ris 89 och 222, f.de puukt.) S. A. K. Hos E K. M. hafva dels förre Kronofogden i Strömsholms Fögderi af Westmanlands Län, Assessoren Lars Gustaf Hollsten och förre Landt-r Räntmästaren i Jönköpings Län, Kongl. Räntmästaren Johan Carl Ahlgren, hvilka, uppå derom gjorda underd. ansökningar, ifrån sina tjenstebefattningar erhållit afsked, med rättighet att för deras öfriga lifstid å allmänna Indragnings-Stalen åtnjuta pension till det belopp, som med E. K. M:s Nådiga Bref af den 25 Junii 1818 samt Kammar-Collegii derpå grundade Circulaire-Bref af den 11 October 1819 öfverensstämde, och dels Lands-Kamereraren i Östergöthlands Län, Kammar-Rådet Joli O. Hertzman i underdånighet anhållit, att, såsom pension, få tillgodonjuta, de bägge förstnämnde retroaktivt för den tid, hvarunder de varit afskedade, och Hertzman från afskedstagande!, fulla beloppet af de löner, som de under sin tjenstetid innehaft; och har E. K. M., genom Nådig Proposition till Rikets Ständers Stals-Utskott af den 8 sistl.
Ständer förklarat sig öfvertygade om behofvet af en reglering i öfverensstämmelse med Konungens befallnings - 32 Allm. Besv.- och Elion.-Utskottets Betänkande, N:o 96. hafvandes på Gottland och kammar-kollegii förslag, genom pastoratens sammanslående, så att religionsvården kunde handhafvas af 24 kyrkoherdar, 24 kapellaner och 3 vice pastorer; dock utan rubbning af närvarande presterskapets innehafvande lagliga rättigheter, och att af Kongl. Majit berodde att förordna om en annan personalreglering, i afseende på kyrkoherdarnes och kapellanernes antal, derest förslaget vid verkställigheten skulle finnas erfordra någon förändring; och hade Rikets Ständer slutligen, beträffande frågan om krono-tiondens användande, såsom hittills, till understöd för presterskapets på Gottland aflönande, öfverlemnat till Kongl. Majit att tills vidare disponera till församlingarnes presterskap så mycket af krono-tionden som oundvikligen fordrades för erhållande af det löningsbelopp, som kammar-kollegium föreslagit, dock att tionde-gifvarne i alla händelser icke måtte komma att annorlunda utgöra kronans andel af tionden än uti rikets öfriga provinser, hvarest tionden le vereras omedelbart till staten, och med vilkor tillika, att dermed sådan reglering vunnes, som gåfve lättnad åt hemmans-egarne och lemnade något öfverskott åt staten. Då emedlertid, efter denna Rikets Ständers framställning, Kongl. Majits slutliga nådiga pröfning af ärendet allt hittills blifvit uppskjuten, får utskottet, enär frågans snara afgörande är af stor vigt, i ändamål att afhjelpa de med närvarande förhållanden förenade tlerehanda olägenheter, som med skäl öfverklagas, och under förhoppning att löne-konventioner under förändrade förhållanden jemväl derstädes må kunna 'tillvägabringas, vördsamt tillstyrka Rikets Ständer, att förnya underdånig anhållan derom att Kongl.
Häraf följer, att bränvins-tillverkningen i höst sannolikt ökas i den mån, tiden för en dylik tillverkning i vinter inskränkes. Men de kapital, som användas, för att åstadkomma den ökade tillverkningen, äro till större del bortslösade, så vida anläggningarne ej framdeles begagnas, i hvilken händelse åter staten skulle befrämjat dem. Af alla dessa skäl, och enär dessutom stats-verket, derest ingen bränvinstillverkning i vinter blefve medgifven, ginge miste om en påräknad betydlig inkomst, och det just på samma gång som tvifvelsutan stora utgifter å statsverkets sida tarfvades till bränvins-redskapens inlösning enligt den af Rikets Ständer bifallna 10 art. af Utkottets förslag till Förordning angående bränvins tillverkning, har Utskottet funnit sig böra tillstyrka, att bränvins tillverkning måtte få medgifvas under någon tid i början af instundande år, och att Rikets Ständer ingå med en underdånig skrifvelse härom till Kongl. Majit. Utskottet, som förmodar, att under den medgifna halfva månaden i höst fullt lika mycket bränvin kommer att tillverkas, som under vanliga förhållanden på en månad, anser tiden för bränvins tillverkning under instundande vinter kunna inskränkas till en månad, och tror denna lämpligast böra utsättas till början af nästa år, på det att potates-grödan måtte hinna tillgodogöras. Utskottet får sålunda tillstyrka Rikets Ständer att i underdånig skrifvelse till Kongl. Majit anmäla, att, derest Kongl. Majit skulle finna lämpligt och nyttigt tillåta bränvins tillverkning en månad under första qvartalet af nästa år, Rikets Ständer medgifva, att sådan tillåtelse må meddelas under de vilkor, som innehållas i den förordning om bränvins tillverkning, hvilken varder utfärdad på grund af Rikets Ständers beslut vid innevarande Riksdag. Stockholm den 10 Juli 1854. 4 Särskilda Utskottets Memorial, N:o 42. Reservationer: Herr von Hartmansdorff,j Äng.:
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken föreslog, att Herr Boys ifrågavarande Motion måtte, tillika med de af Friherre von Duben och Herr Boy nu afgifne yttranden, till StatsUtskottetremitteras, hvilket bifölls. Den 19 December f. m. 339 Föredrogs till remitterande Herr Hjertås _, Gastaf Adolphs den 10 dennes f. m. på bordet lagde Memorial, angående Hästafveln och Stuterierne i Riket. Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie, Jacob: Då jag förut yttrade mig angående ifrågavarande Motion, glömde jag att äfven tillstyrka löneförhöjning åt Stallmästaren Ehrengranath. Att tala om hans stora förtjenster i afseende på Stuterierne är öfverflödigt, då de äro allmänt erkända. Jag inskränker mig derföre att med min röst understödja den billiga framställning, att Stallmästaren Ehrengranath måtte erhålla samma löneförhöjning, som är föreslagen åt Stallmästaren Liljenstolpe. Herr NordenanckarGustaf j uppläste följande: I Herr Hjertås upplysande och ändamålsenliga framställning omHästafvelns upphjelpande och förbättrande är omnämndt återupprättande af Ottenby Stuteri på Öland. Med den kännedom jag har om denna local, anser jag mig böra meddela de upplysningar jag i sådant afseende kan lämna. Ottenby Kungsgård är belägen på södra ändan af Ön, och sjelfva udden är en ovanligt stor äng, om jag ej missminnes mig, af ungefär 1600 Geometriska Tunnland. Der bredvid är den så kallade Ottenby lund, 3 4o Den 19 December f. ns. en med stor och frodig löfskog bevuxen ängvall, likaledes af betydlig areal. Onekligen erbjuder denna local det ypperligaste tillfälle för en Stuteri-anläggning, och jag vågar påstå, att om det fordna Stuteriet derstädes hade varit inrättadt på ändamålsenligt sätt, och således kunnat göra den nytta man deraf hade rätt att vänta och begära, hade Rikets Ständer aldrig tänkt på att upplösa det.
Detta är alltsammans; jag kan med trygghet förklara, att intet ord i min skrift motsäger de begrepp jag bär sökt gifva om dess karakter i det bela; och jag vågar så mycket mer anhålla, att Höglofiige Ridderskapet och Adeln värdigas häråt skänka någon uppmärksamhet, som jag i det följande ofta nog blifver nödsakad, alt, genom hänvisande lill denna enkla och klara åsyftning, förvara mig emot resultaterna af troliga missförstånd eller möjliga misstydningar. ConstitutionsUtskottet har i nästan allt bufvudsakligt behagat gilla mina åsigter. Utskottet har således betraktat Indragningsmagten ej mindre såsom grundsatlsvidrig i anseende till sin arbitraira natur, än såsom af erfarenheten bevist olämplig i de flesta fall, samt otillräcklig i några. Men då Utskottet tillika funnit nödvändigheten af särskildta lag-bestämmelser för periodiska skrifter, har det ansett de af mig framställda förslag, ingalunda såsom ett slags politiskt vederlag för Indragningsmaktcn, utan såsom Den 25 Ja n u a r i i f. m. 201 af beli ofve t påkallade åtgärder, saknande all annan egenskap af utbyte, än det olämpligas ersättande af hvad lämpligare synts, och det godtyckligas qndanrödjande genom lagstadganden, oberoende af godtycket. Jag hade framställt tvenne alternativa förslag i afseende på rättegångssättet, nemligen tryckfrihetsmålens afdömande vid Öfverdomstol, eller af en annorlunda organiserad Nämnd. Afsigten, som redan till en del blifvit vunnen, och ytterligare kommer att uppfyllas, hade varit att bereda en öppen discussion öfver håda dessa föremål, länge hyllade eller bestridda af skiljagtiga opinioner. Min enskilta tanka är båda Rättegåjigssätlens möjliga användbarhet, ehuru jag icke dolt hvarken för andra, eller mig sjelf, de svårigheter, som vidlåda sjelfva verkställigheten af det senare. Utskottet har valt det förra, och dymedelst utur milt sinne utplånat den villrådighet, hvaraf alternativa förslag alltid mer eller mindre bära någon stämpel.
529 ■sistnämnds händelse, den tilltänkta'Vatten» Verksan läggningen ej borde beviljas, derest ej ljusligen kunde utrönas, att skadan, sora genom dämning orsakades, vida öfverväg» des af fSrdelarae igenom Vattenverkets an» läggning. Likbeten med de uti Högloft, LagCom» mittéens förslag till ByggningaBalk bifoga» ‘de Protokoll, intygar ; Ii, A. Fagerlund, '(5ch förenade sig-, uti hvad Herr Lea» toing anfört, Herrar Cederborg och Norström, Herr BjörkenstamÄtt han icke kun!de instämma i Utskottens tillstyrkande af den ifrågavarande tvångslagen, såsom efter hans tarka icke i allmänhet verkställ. bär utan egar derå ttens förnärmande, och ej mindre Statens än flere Vattenverksegares betydliga skada och förlust. Han reserverade sig således, för att i denna fråga fa inkomma med sitt särskildta utlåtande. Herr von Töme: Då jag med Höglofl, Sammansatte Utskotten delar lika öfvertygelse i frågan om hufvudprincipen för det au upplästa Betänkandet, och anser detsamma, äfvensom LagCommittéens förslag, UU reda nyttan och nödvändigheten deraf att, i GJCanomiskc fall, der Författningarne tor. de böra lämpas efter förändrade föremål feit Industrien, en mindre fördel bär vika föi La glit skot tits Betänkande, 34 53° Lagutskottets Betänkandett, en större, och allmänt väl utgöra högsta Lag, kan jag dermed icke finna någon giltig grund, derföre att Vattenverksegare skola erhålla 50 procent öfver den lagliga värderingssumman , då de afstå Veik, som förorsaka skadliga vattenuppdämningar.
Anslaget till löningar 3,516 rdr, skulle, på sätt ofvan är anfördt, komma att i Stats-kontorets löneanslag ingå och således icke vidare särskildt upptagas; äfvensom, i följd af nämnde Embetsverks lönereglering, utgifterne å anslaget till Chartae-sigillatEéomkostnader, nu beräknadt till 70,000 rdr, blefve förminskade med hvad som motsvarar deraf utgången provision till Kassören i Chartse-Sigillateeverket med 473 rdr; men då sistnämnde anslag är förslags-anslag, har Kongl. Maj:t ansett denna obetydliga minskning icke böra föranleda förändring uti beräkningen. 5:o. Myntoch Kontroll-verken. Kongl. Maj:t föreslår, att löuings-anslaget. för dessa verk måtte ökas med de för verkens tjenstemän och betjening belöpande ljuspenningar, utgörande för året rdr 240: 6:o. Ofver-Intendents-Embetet. Då Kongl. Museum, för hvilket ett anslag af 1,670 Rdr 32 sk. för närvarande finnes å åttonde Hufvudtiteln uppfördt, hörer under ofvanbe Transport rdr 8,S94: 32. Kongl. Maj:ts Nåd■ Prop. om Statsverk. 1850. Transport rdr malte embete, anser Kongl. Maj:t lämpligast, att berörde anslag, jemte de för personalen vid Museum belöpande ljuspenningar 32 Rdr 16 sk. eller tillhopa 1,704 rdr, öfverflyttas till sjunde Hufvudtiteln och sammanslås med det der upptagne anslaget för Ofver-intendents-embetet; hvarigenom således sistnämnde anslag skulle erhålla en tillökning af Likaledes föreslår Kongl. Majit, att samma anslag måtte förhöjas med hvad som motsvarar ljuspenningarne för Ofver-intendents-embetets embets; och tjenstemän, eller 430: 7:o Postverket.
Utskottens Förslag skola först i Ståndens Plena framställas till antagande eller förkastande, utan förändringar eller tillsatser. Göras derwid i Ståndens Plena sådane anmärkningar som hindra antagandet, erhålle Utskottet del af desse Anmärkningar, för att derefter Förslagen ytterligare granska och jemka. När ett sålunda beredt Förslag till Stånden återkommer, då äge de makt, att detsamma oförändradt eller med förändringar antaga eller ock alldeles förkasta. Frågor om förändringar af Stadganden i Grundlagarne warda på följande sätt behandlade: Tillstyrker Constitutions-Utskottet hwad en Riksdagsman hos detsamma i sådant afseende föreslagit, eller utlåter sig Utskottet med tilleller afstyrkande å en af Konungen i lika ändamål gjord Proposition; warde Utskottets yttrande wid samma Riksdag öfwerlemnadt till Riksens Ständer, hwilka wid densamma må derom kunna öfwerlägga; men icke wid densamma besluta. Göras i Riksens Ständers Plena icke några Anmärkningar emot Constitutions-Utskottets yttrande; hwile detsamma såsom ett Riksens Ständers Utlåtande, hwaröfwer först wid nästa Riksdag, och då endast med Ja eller Nej skall kunna beslutas, och gälle då föreskriften i 75. Riksdags-Ordningen. Göras åter i Riks-Ståndens Plena emot Utskottets yttrande anmärkningar; blifwe de, hwilka hwarje Riks-Stånd serskildt förklarar utgöra dess gemensamma tankar, till Constitutions-Utskottet hänwisade. Utskottet åligge då, att samtelige Riks-Ståndens tankar till ett helt utlåtande i möjligaste måtto sammanjemka, och, om oförenliga skiljaktigheter finnas, dem derjemte till samtelige Riks-Ståndens behandlande anmäla. 1: o. Ingen förändring av rikets vapen eller flagga må göras utan riksdagens samtycke. Stadgandet om förfarandet i utnämningsfrågor rörande tjänster, till vilka förslag upprättas, flyttades med 1909 års grundlagsändring från § 33 till § 32, då stadgandet om beskickningstjänstemän utgick. Stadgandet om naturalisation flyttades med 1909 års grundlagsändring från § 28 till § 33.
Herr Sundvallson, éNi 119, om total eller partiel förändring af 9 Kap. och 12 Kap. 2 § Ärfda-Balken; Herr Carlén, 154, om upphäfvande af 2 § i 1 Kap. Straff-Balken och antagande af Lagberedningens förslag till häktningslag med vissa ändringar; samt Herr Lemchen, JVa 177, angående upphäfvande af lagens stadganden om skyldighet att vid fullföljande af talan mot Underrätts och Hofrätts dom eller utslag i tvistemål ställa borgen för kostnad och skada, insätta revisionsskilling och fullgöra Prot.-Utdrag den 29 November 1862. 83 dom; i hvilken motion Herrar Lovén, Sandegren, Bohmansson, Staaff', Grenander, Bovin och Isberg instämt , S. D. Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterades motioner, väckta: af Herr Staaff, JVs 169, om antagande och användande särskildt för hvarje församling af tryckta eller lithografierade formulär till prestbetyg m. m. of Herr Lemchen, M 176, angående upphäfvande af vissa i administrativa elier polisförfattningar stadgade vilkor för sökande af ändring i myndighets beslut; af Herr Lallerstedt, JVs 205, om föreskrift för alla till statsförvaltningen hörande kassor eller allmänna inrättningar, som hafva medel att förränta, att använda dem till inköp af Statsverkets eller andra med Kongl. Maj:ts fastställelse försedda inrättningars räntebärande obligationer; af Herr Ridderstad, M 224, angående utarbetande af förslag i och för ordnande af en verklig landstorm; af samme ledamot, JVs 225, med förslag till lagbestämmelser angående utoch inländska försäkringsbolag; af Herr Hesselgren, JV2 229, angående upphörande af den i Stockholm utgående s. k. raspoch spinnhus-afgiften för testamenten; samt af Herr Berggren, M 234, angående upphäfvande eller ändring af Kongl. Serafimerordens-gillets cirkulärbref den 2 Mars 1804, i hvad det angår fattiga patienter.
Allt vårt silfvermynt innehåller 3 delar fint silfver emot en del koppar och är således 12-1 ödigt; men det Norska sillvermyntet. sorn i de hela och halfva spccierna är 14-lödigt, har i mindre delar lägre halt, nemligen i jb-speciedalern li, i T’5-dels-speciedalern 8 lod, i 4 och 2 speciedaler 4 lod på marken. I Danmark iakttages samma gradering uti myntets korn: likväl förekommer der äfven 6-lodigt silfvermynt, och räder en mindre skiljaktighet i myntets fördelning, sä att man der har ^-specie af 11- lödigt, j5 af 8-lödigt silfver, o. s. v. Den Preussiska thalern är 12-lödig; men thale,rn är något mer än 8-lödig (8 1. 6 grän). Afven i Sverige egde fordom dylika gradationer i myntets lödighet ruin. Den gamla specieriksdalern af 1776 var, liksom den af lb64, 14-lödig, men af det 484 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. ./W 246. mindre myntet var ^-specie elfvaj, åttaoch ^ sex-lödig. Tiooch fem-örestycken af 1776 hade 7 lod 2 gräns, fyraoch två-örestycken 5 lods halt. Då den dagliga erfarenheten visar, att de nu utmyntade 10-örest.yckena äro, i följd af sin höga halt. alltför små, för att icke lätt bortfalla och förkomma, hvaröfver täta klagomål låta sig höra. synnerligast från iandtfolk, klagomål, soni väl försenade något afseende af Rikets Ständer, får jag vördsamt hemställa: att, med bibehållande af enahanda silfver-qvantitet i nämnda myntstycken, som nu dei i inlägges, de göras 8-lödiga.
Skulle man i någon afsides nejd hitta en sådan, så vore väl bäst, att der slå sig ned. Några daler har Sigrid medfört och så kan man väl kanske slå sig ut, till dess jag hittar på något arbete, hvarmed jag kan förtjena mitt bröd. Sigrid måste återvända till sin mor, såväl för att trösta henne, som för det hon icke kan öfvergifva sin fästeman. Dessutom är faran att bli upptäckt blott så mycket större, när hon är med, ty nog ser en hvar att hon icke är en bondqvinna.” ”Jaha, si just så skall det gå”, utropade Elias och knäppte med fingrarna. ”Ja, jag vet, så går det. Det är som så, ser husbond, att dit oppåt Nyslottstrakten, der vet jag finnes ett nybygge, som togs opp för några år sen af en duglig karl, opp i vilda skogen. Han byggde sig en stuga och svedjade och röjde sig tillochmed litet åker; och äng fanns ymnigt. Men så kom dit på trakten en, som de kallade Pitkä Jussi, och ingen visste just hvad han var för en; men nog såg man, att det var en landsstrykare, och en som icke iddes arbeta. En dag var nybyggaren borta och Jussi bodde i hans stuga och skördade hans åker, och lefde af hvad den andre tagit opp.” ”Hade han slagit ihjäl nybyggarn?” ”Nej, nog hördes denne sedan ha synts åt andra trakter af socknen, men Jussi var stark karl och lär väl haft hjelpare med sig, och så gjorde de som gökungen.” ”Nå, hvarföre gick han icke och klagade för rätta?” ”Åh håh, husbond, rätten den sitter kanske i stora herrars gelag, men i vårt fattiga land är det ondt efter den i vildmarkerna och skogarna, och i afsides socknar. Nog har det gått mången annan som honom, och det sägs att herrarne lär ha tänkt på att ställa så, att det med den saken skall bli bättre ordning. Flemingen lär ren ha börjat ställa dermed, men hann ej få det bättre, innan han dog. Nå ja, hvem som nu gör det!
Vid jemförelse med Kongl. Maj:ts och Utskottets förslag i 9 Kap. 5, 9 och 10 §§ samt 10 Kap. 2 och 4 §§ finnes, att straff blifvit föreslagna för enahanda förbrytelse mot person af Konungahuset, som Kongl, eller Furstlig värdighet inom riket åtnjuter, men icke år Konung, Drottning, Enkedrottning eller Tbronföljare, mot Sveriges eller Norges Riksstyrelse, Rikets Ständer eller Norges Storting eller deras Afdelningar, eller mot Sveriges eller Norges högste embetsman i och för hans embete, till fängelse eller böter; och i Norges Brottmålslag äfvensom i utländska lagar, t. ex. i Sachsiska lagen, stadgas icke högre straff ån fängelse för smädligt angrepp i tryckt skrift mot främmande stats Regent eller främmande magts Sändebud. Jag hemställer: att Rikets Ständer måtte besluta den ändring i denna §, att straffet bestämmes till böter från och med femtio till och med ett tusen Riksdaler, eller fängelse i högst ett år. Lag-Utskottets Betänkande N:o 35. 95 Med afseende å beskaffenheten af det i 10 Kap. 13 § omtalade brott och i öfverensstämmelse med den af två ledamöter i Högste Domstolen vid lagförslagets granskning uttryckta åsigt anser jag mig böra hemställa, att i denna §, jemte det för anstiftare och anförare föreslagna straffarbete i högst ett år, måtte alternativt tilläggas fängelse. Vid granskning af Strafflagsförslagets 13 Kapitel om mened hafva Högste
För båda dessa forskare är konungen djupast sedt en ideell natur fast med moraliska fel, i stånd kanske till olaglighet och orättfärdighet men dock med en sällsynt botten af mildhet och ädelhet, med en varmt klappande fosterlandskänsla, ytterligare närd af en skalds fantasi och en snillrikhet, hvars spännkraft inga motgångar kunde stäcka. Men det går i den populära föreställningen också en annan Gustaf den tredje-typ, så motsatt den förra, som svart är motsatt hvitt. Enligt denna uppfattning är Gustaf III blott en »teaterkung, som icke har ett ärligt hår på sitt hufvud», en durkdrifven skådespelare utan kärna och känsla, en egoist, som endast sträfvade efter egen makt, en despot, som med Tiberii laster förenade Neros aktörsvurm och vanvettiga slöseri. Denna typ går tillbaka på de många memoarer, som från den oppositionella adeln finnas från Gustaf III:s tid, men i vårt århundrade har den regelbundet upptagits af historici med demokratisk tendens. Klart är, att de talrika samtida skildringar af konungen, som vi äga, icke besitta någon strängare historisk tillförlitlighet – därtill äro de alla för starkt färgade af personliga symeller antipatier, allt eftersom de stamma från konungens förtrogna och gunstlingar eller från hans vedersakare. Men åtminstone i fråga om hvad som rör konungens personlighet och karakter synas mig gustavianernas teckningar utan all fråga vara mer att förlita sig på än den missnöjda eller bittert hatande adelns, i hvilka antecknare, som aldrig ägt konungens förtroende eller ens – annat än tillfälligtvis – lefvat i hans omedelbara närhet, skildra konungens väsen med partimotståndares vrängningar och misstydanden. Gustavianerna, som dock sett konungen under intryck af alla de sinnesrörelser och erfarenheter, som framlocka en människas innersta ur dess förskansningar, berömma snarare i allmänna ordalag Gustafs snille än söka i en karakteristik formulera hans lynne.
Vid föredragning af det Betänk., hvarom PresteStis nu afgifna Prot.-utdrag handlar, var jag bland dem, som yrkade återremiss, emedan jag icke kände hvad utgång frågan erhållit i de öfriga Stin Men sedan PresteSt. nu instämt i Lektor Sondéns reservation, tror jag att B. o. Ad. vinner mera genom att, med frångående af sitt beslut om återremiss, förena sig med PresteSt. allrahelst som det nu lider mot slutet af Riksdagen, och såväl utskrifningen af discussions-protokollet, som den förnyade handläggningen inom Utsk. torde erfordra en icke obetydlig tid. Vid sådant förhållande ser det problematiskt ut, huruvida ärendet kan på önskligt sätt afgöras innan Riksdagens slut, hvarföre jag anhåller, att R. o. Ad. måtte förena sig i det beslut PresteSt. fattat, ehuru jag derigenom icke vinner hvad jag egentligen åsyftat. Men jag hoppas dock, att vid en kommande Riksdag kunna görajfjnin mening gällande. Gr. Sparre, Erils: Jag är förekommen af Hr Hjerta samt är, lika med honom, af den åsigt, att med en återremiss till Utsk. nu vid slutet af Riksdagen ingenting skall uträttas. Då klagomålen öfver den nya Skolstadgan liro temligen allmänna, och i Lektor Sondéns reservation begäres en granskning deraf, tror jag, att om också ändamålet med den yrkade återremissen icke helt och hållet vinnes genom ett instämmande i PresteSt:s beslut, detta beslut, om det blefve R. Stms, dock icke skall sakna goda verkningar. Jag anhåller således, att PresteSt:s inbjudning måtte af R. o. Ad. antagas. Då nu Pir Frilän o. Ordfrn hemställde, om R. o. Ad. behagade, med frånträdande af sitt förut i ämnet fattade beslut, antaga PresteSt:s förev:de inbjudning, ropades starka Ja, jemte några Nej; hvarpå Hr Frihai o. Ordfrn förklarade sig hafva funnit Ja öfvervägande. Föredrogs IPederv.