Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror ingalunda, att man förbättrar Bankodiskontverkets ställning, och ännu mindre återför detsamma lill sin ursprungliga bestämmelse genom bibehållandet af det gamla stadgandet oförändradt; ty en olägenhet måste det onekligen vara, att låneansökningar skola pröfvas 5, 6 a 8 veckor förr än lånen blifva tillgängliga. Den, som för ett ögonblickligt behof mäste uplåna penningar, men icke kan erhålla dem i Diskonten, ehuru han äger full vederhäftighet, blir naturligtvis nödsakad alt vända sig åt annat håll för ali skaffa sig det belopp lian behöfver, och det båtar honom då föga, om han sedan kan undfå biträde af Diskontverket. Jag skulle derföre önska, att detta verk återfördes till sin ursprungliga bestämmelse, nemi. att lemna lån lill affärsmannen, som är i ett tillfälligt behof i st. f. att göra det lill hvem som helst, hvarigenom Diskontverket öfverhopas med en mängd låneansökningar, som utan afseende derå, om penningar finnas alt tillgå eller icke, på förhand skola pröfvas. Tillstyrkande jag altsä bifall till Utsk:s förslag. Då nu H. Ex. Ilr Frih. o. Landtm, bemstålde om R. o. Ad. behagade bifalla Ulsk:s tillstyrkande uti förevande punkt, ropades starka ja, blandade med nej, hvarefter II. Ex. förklarade, det han ansåg ja hafva varit öfvervägande. 38:de punkten. Bifölls. 39:de punkten. O Ilr Akerman: Jag hemställer, om icke denne punkt bunde återremitteras, då Ståndet återremitterat frågan om medels anslående till kreditiv åt Hypotheksföreningar, hvilken fråga synes mig äga sammanhang med den förevande, och denna sednare således böra i sammanhang med nyssnämnde redan återremitterade fråga behandlas. Frih. Raab, Adam Christ ian: Såvida jag räll upfattat de motiver, pä grund hvaraf de Heste talarne yrkat återremiss till BaokoUlsk. af frågan om anvisande af medel till kreditiv åt IIypolheksföreningarne, så bestå de deruti, att man önskar andra vilkor för dessa kreditiv, men icke att få dem afslagne.
Utskottet inhemtat af en i Riksgälds-kontorets bokslutskontor uppgjord och af Fullmäktige till Utskottet öfverlemnad förteckning å det postporto, som frän Riksgälds-kontoret sedan 1843 års början utbetalts, har detta porto, med inberäkning af rekommendationsoch assurans-afgifter, i medeltal årligen utgjort för de till Riksgälds-kontoret ankomna bref 1,223 R:dr 23 sk. och för de från detta verk afsända bref, 336 R:dr 4 sk.; utvisande samma förteckning, att de Riksgälds-kontoret efter sednast förlidne riksdag i räkningarne med Stockholms Postkontor påförda och sedermera godtgjorda arfvoden till dervarande tjenstemän, uppgått för år 1851, till 101 R:dr 20 sk. och för år 1852, till 94 R:dr 39 sk. 8 rst. Den betydliga skillnaden mellan Riksgälds-kontorets porto-afgifter för emottagne och afgångne bref måste egentligen tillskrifvas den omständigheten, att en väsendtlig del af allmänna kronouppbörden samt åtskilliga derför föreskrifna redogörelser, genom Kongl. Maj:ts vederbörande Befallningshafvande, insändas till detta verk. Dock sorn Statsoch Riksgäldskontoren, i egenskap af Statens uppbördsverk, det ena för de ordinarie skattebidragen samt vissa bevillnings-afgifter och det andra för allmänna beVillningen jemte några särskilda statsinkomster, hafva hufvudsakligen enahanda bestyr och åligganden, synas jemväl begge dessa verk böra få tillgodonjuta samma förmåner i afseende på remitteringarne af de från samma embets-myndigheter ingående uppbördsmedel, samt det ena verket icke vidare vara nödsakadt vidkännas en kostnad för uppbördens och redogörelsernas emottagande, hvarifrån det andra är helt och hållet befriadt.
Att döma af denna ringning i tidningarne, har en verklig digerdöd inom affärslifvet rasat i nära alla Sveriges landskaper, bland millionärer som bland torpare; och till detta elände har räntans frigifvande, på samma gång som lånebankerna stoppat, hvarigenom lån betingats till 20 å 25 procent, då jorden icke kan draga 6 procent, varit en bidragande orsak. Frihandeln i förening med omförmälda orsaker har frambragt en så allmän nöd hos jordbrukaren, att vår historia vid få tillfällen efter ett långvarigt olyckligt krig kan framte en dylik och alldeles utan exempel efter ett mer än femtioårigt fredslugn. Frihandeln skyddar landtmannen för svindlande spekulationer och öfverdrifvet inköpspris på jorden, sägande: »se der grunden till ditt obestånd»; »skyll dig sjelf». Men om han vid egendomsköpet för en tunna råg beräknat 15 R:dr, då den under flera goda år förut gällt 18 å 20 R:dr, kan man väl kalla honom obetänksam? Kunde han år 1854 spå till att i September 1855 tull på alla jordbruksalster skulle tagas bort, och rågen knappt till 9 å 10 R:dr kunna säljas, eller att genom Statens många arbeten kostnaden för jordbruksarbetet skulle tredubblas, eller att räntan från 4 och 5 procent skulle springa upp till 20 och 25. — Dessutom, hvad betyder i det hela om egendomen köptes för dyrt Hvad Pål förlorade, det vann Per, och penningarne stadnade inom landet. Häruti kan icke orsaken till penningebristen ligga. Denna brist har sin grund deri, att konsumtionen under flera år öfverstigit Motioner i Preste-Ståndel 4865. N:o 36. 85 produktionen och de indragna lånen och en stor del af bankens silfver hafva utströmmat, för att betacka handelsoch finansbalansen.
Det var svårt för mig och andra af Committeens Ledamöter, hvilka deltagit i stiftningen af 1818 års BevillningsFörordning och kände dess mening, att efterkomma denna KammarRätlens befallning. Vi kunde ej, enligt våra samveten, verkställa en slik taxering, så mycket mindre som denna fråga uppstod efter i8a3 års Riksdag, då meningen redan blifvit ännu mera förtydligad. Det bör således ej förtänkas desse Taxeringsman, att de vägrade hörsamma KammarRättens befallning; ty jag hemställer till hvar och en, om han, i vårt ställe, kunnat handla annorlunda. Detta exempel har gjort mig tvehogsen, huruvida åt KammarRätten bör öfverlemnäs den högre magt, som nu föreslås. Jag fruktar, att KamrnarRätten kunde i sin vishet hafva helt andra beskattnings-principer än Ständerne, och genom Domslut ålägga helt andra skatter än Ständerne bestämt. Jag vågar väl icke yttra någon afgjord opinion i denna fråga; nien Den 12 Augusti f, 111. '97 öfverlemnar dessa anmärkningar Lill andras närmare begrundande. Herr Hjertaj Gustaf: Jag är så fullständigt förekommen af Herr Nordenanckar och Grefve Cronhjelm, att jag i hufvudsaken icke har något att tillägga. Det kan ej blifva fråga om att betaga KammarRätten sin Domsrätt, utan blott att söka förebygga , det den inblandar sig i beskattningsrätten. Jag kan ej annat än afstyrka all åtgärd, som strider emot den allmänna princip i BevillningsFörordningen, att hvarje landsort får sköta sig sjelf vid tillämpningen deraf. Derföre anhåller jag äfven vördsammast, att Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes göra proposition å hvarje punkt serskildt, och att i i punkten måtte tilläggas de orden: Kronans Ombud "i Länen.” Derigenom vinnes den fördel, att om taxeringsvärdet af Kronans Ombud icke öfverklagas inom den bestämda tiden, är den skattskyldige individen säker för efterräkning, och KammarRätten bar att ensamt hålla sig lill Kronans Ombud. Herrgott QvantenCarl:
Som likväl den af motionären föreslagna förändring af 4 momentet uti förevarande §. skulle, genom den från olika anspråk och lefnadsvanor härflytande obestämdheten af hvad som kan anses tillräckligt för lifvets uppehälle, lemna ett alldeles obegränsadt fält för befrielse från bevillning i anseende till fattigdom och bristande arbetsförmåga, samt den af motionären förutsatta okunnigheten hos lägre exekutions-betjente om hvad som rörer deras tjenst, i fall den förefinnes, lärer böra på annat sätt afhjelpas, än genom allmänna författningars aftryckande på debet-sedlarne, — en åtgärd, hvilken i förevarande fall dessutom lätteligen kunde af den skattskyldige tolkas såsom en uppmaning till honom att, äfven utan synnerliga skäl ejler utsigt om framgång, öfverklaga en honom öfvergången utmätning, om än utmätningsmannen dervid endast fullgjort sin skyldighet, får Utskottet hemställa, att hvad Herr Henschen, enligt hvad här ofvan blifvit omförmäldt, föreslagit, icke måtte vinna Bikets Ständers bifall. Bevillnings-Utskotlets Betänkande, N:o i. 31 Enär till Särna socken i Dalarne hörer en kapell-församling Idre, hvilken, lika väl som hufvudförsamlingen, bör från bevillning ultryckeligen fritagas, har Utskottet uti 5 mom. infört orden, »med Idre kapell.» §. 145.
Men om högtidsdagen plägade landshöfdingen gifva folkena en fånga lös, hvilken som de begärade. Och hade han på den tid en beryktad fånga, som het Barabbas. Och när de voro församlade, sade Pilatus till dem: Hvilken viljen I att jag skall gifva eder lös, Barabbam, eller Jesum, som kallas Christus? Ty han visste, att de hade öfverantvardat honom för afunds skull. Och när han satt på domstolen, sände hans hustru till honom, och lät säga honom: Befatta dig intet med denna rättfärdiga mannen; jag hafver mycket lidit i dag i sömnen för hans skull. Men de öfverste Presterna, och de äldste, gåfvo folkena in, att de skulle begära Barabbam, och förgöra Jesum. Då svarade landshöfdingen, och sade till dem: Hvilken af dessa två viljen I att jag skall gifva eder lös? De sade: Barabbam. Då sade Pilatus till dem: Hvad skall jag då göra af Jesu, som kallas Christus? Sade de till honom alle: Låt korsfästa honom. Då sade landshöfdingen: Hvad hafver han dock illa gjort? Då skriade de ännu mer, och sade: Låt korsfästa honom. Men när Pilatus såg, att han kunde intet skaffa, utan sorlet blef ju mer, tog han vatten, och tvådde sina händer för folkena, och sade: Oskyldig är jag i denna rättfärdiga mansens blod; I mågen se eder der om. Då svarade allt folket, och sade: Hans blod komme öfver oss, och öfver vår barn. Då gaf han dem Barabbam lös; men Jesum lät han hudflänga, och öfverantvardade honom, att han skulle korsfästas. Då togo landshöfdingens krigsknektar Jesum till sig, in på Rådhuset, och församlade hela skaran till honom; Och afklädde honom, och klädde på honom en purpurmantel; Och vredo samman ena törnekrono, och satte på hans hufvud, och fingo honom en rö i sina högra hand, och böjde knä för honom, och begabbade honom, och sade: Hel Judarnas Konung.
Ej eller tror jag, att på dessa RiksgåldsSedlar den agio skall existera, som på obligationerne, ty, då de anvåndas till bestridande af kostnader vid de allmänna arbetena, komma de alltid att gälla efter det åsätta vårdet. Således anhåller jag, att vi först måtte få votera, om det skall blifva ett Stats-obligations-system, eller ej; och sedermera om det bifalles, huruvida det skall blifva 5- eller 3-procents-obligationer, eller RiksgåldsSedlar. Jag ser ej, på hvad sätt vi annars skola kunna bestämma frågan. Herr Stråle •. Grefve von Schwerin har erkänt, att mitt förslag år principsenligt, men att det ej kan verkställas, emedan det skulle hafva den verkan, att Directionerne för de allmänna arbetena ej skulle kunna upptaga några lån. Hvad år vål orsaken dertill? Jo, dels att ej en annan princip blifvit erkånd för biträden till de allmänna arbetena, dels ock att mynt-vårdet ej blifvit stadgadt. Örn man blott först hade gjort detta, sä vore det andra ock verkstållbart. Det förslog jag önskade måtte antagas, vore, att in - 52* Den 12 September f. m. gen upplåning för. Sfatens räkning sk-ulle åga rum, hvaremot Styrelserna för de Verk och cori porationer, som behöfva lånen, skulle åga att upptaga lån, samt till ränta och amortissement använda de medel, sorn Riksens Ständer lem - na dem. Friherre Björnjtjerna: Jag tager mig fri heten upprepa hvad jag anförde, då det var frå« ga om a.dva och 5:te punkterne, rörande inköp af silfver. Jag kan ej neka, att den hushållningen är besynnerlig, att använda sina penningar till att köpa silfver, lägga det i hvalfvén, och mot ränta upptaga lån på annat håll, i synnerhet som det ej torde medföra den följd, sorn man väntar att myntet derigenom skall bestämmas, Utan torde halva ett motsatt resultat, nemligen coursens försämrande. Emellertid är detta besluta dt.
Hvad vidare beträffar ett af mig för flera plenidagar sedan fäldt yttrande, att våra förråd öro tomma och våra fästningar uti ett tillstånd, att de icke kunna anses för fästningar, hvarpå jag nu hört grundas den förmodan, att de anslag, som vid förlidne riksdag till förråden och fästningarna beviljades, icke skulle vara ändamålsenligt använda, och hvilket yttrande här blifvit upprepadt, får jag tillkännagifva, att jag anser de i5,ooo munderingar tili förrådens completterande, hvartill anslag vid förra riksdagen beviljades, vara så obetydligt emot hvad som bör finnas i förråden, att förråden äfven med dessa i5,ooo munderingar kunna anses tomma, helst dessa munderingar endast förslå för en enda beväringsclass, om den skall uppbådas. Den andra classen kunde äfven böra utgå, och då äro förråden i bokstaflig mening tomma. Hvad fästningarna angar, lärer det äfven vara säkert, att de anslag, som i detta afseende vid sista riksdag beviljades, angingo nybyggnader och icke underhåll af de redan befintliga. Dessa anslag voro, i jemnförelse med de stora summor, som för fästningars nybyggnad åtgå, ganska ringa och kunna, äfven om de i flera år fortfarande utgå, icke uppfylla ändamålet så, att man kan säga, att våra fästningar befinnas i fullgodt skick; hvarutaf allt torde följa, att mitt yttrande om förråden och fästningarna står väl tillsammans med de vid sista riksdag beviljade anslagens ändamålsenliga användande.
Memorial till Riksens Ständer med Redacbionsförslag till de af Betänkandet om en ny StyrelseVerkens regiering föranledda Grundlagsändringar, Enligt sitt Stagande, i Memorial af den lx dennes, får ConstitutionsUtskottet härjemte vördsamligen öfverlemna säsom Riksens Ständers beredda, till nästa Riksdag hvilande utlåtanden, fullständiga Fiedactionsförslag till de Grundlagsändringar och tillägg, hvilka blifvit af Särskildta Utskottets betänkande, om en ny StyrelseVerkens reglering föranledda. Slockholm den 19 December 1823. 352 Constitutions-Vtskottets betänkanden. Beredda förslag till Grundlagsändringar och tillägg , egande gemenskap med ny reglering af Styrelseverk n. Regerings-For.nen. §• 5- StatsRådet skall bestå af Fjorton Le* damöter, hvilke ege räte att alla der förekommande mål öfvervara, nemligen: En JustitiaeStalsMinister, som tillika alltid vare främste Ledamot af Konungens Högsta Domstol; En StatsMinister för Utrikes ärendena, samt Tolf StatsRåd. Ej må Fader och Son, eller två Bröder på en gång vara ständige Ledamöter af StatsRådet. §• 6. Af StatsRåden skola Sex vara Före* dragande, nemligen: En Krigs Minister , för Landförsvarets ärenden; En SjöMinister, för Sjöförsvarets ärenden : En Inrikes Minister , för ärenden , som angå Näringarna, Allmänna Hushållningen och Ordningen; En FinnanccMinister, för Ca. me - konstitutions Utskottets Betånkanäen 553 tnemi - och Erätselär enden; En Ecclesia* sliqué Minister, för Kyrkoärenden , derunder innebegtipna mål, rörande Allmänna Uppfostran samt Hälso - och Fattigvården, och en JustiticeCanceller, för Grundlagsoch Justitiaéärenden , med undantag af frågor Oni Nåd i brottmål, hvilka af Re, visions ecreterare må föredragas. Eland de öfrige Sex StatsRåden , hvaraf minst
Det blir tungt för hungriga barn att släpa hem ved från skogen, när den blott låter magra vattvällingen koka i deras gryta, och icke engång alltid den! April kom. Den heter vårmånad, och lärkorna sjunga i skyn. Men i de djupa dalarna klagar ofta då största ångest och nöd. Då sår den fattiga landtmannen ofta aska och sand på snön, som betäcker hans åkertegar, så att den må smälta litet förr, och han må komma åt att plöja upp sin jord mellan snövallarne rundtomkring. Susanna blef under dessa månader mycket bekant i dalens hyddor, och hennes varma hjerta fann der rika ämnen för deltagande och omsorger. Harald, mån om att iakttaga hvarje godt tillfälle att låta Susanna rysa för sig och sin karakter, visade sig kall och obeveklig vid hennes berättelser om den nöd hon varit vittne till, och hade en stor förmåga att säga «nej!« till alla hennes propositioner för att afhjelpa den. Han talade mycket om stränghet, om helsosam lexa o. s. v., och Susanna var icke sen att kalla honom «den grymmaste menniska«, en «Christjern Tyrann«, en «riktig menniskofiende«; vargar och björnar hade mera hjerta än han! Aldrig mer skulle hon bedja honom om något, «så godt vore att tala vid stockar och stenar!« Och Susanna gick bort för att gråta bittra tårar. Men när hon sedan fann mången nöd, i tysthet afhjelpt af «menniskofiendens« hand, när hon fann att han i åtskilligt följt hennes förslag, då fällde hon väl ock i tysthet glädjetårar, och glömde hastigt bort alla sina planer för fientlig förbehållsamhet. Småningom glömde också Harald sin stridighet i ämnet, ty dess interesse var dock alltför stort, och maktpåliggande, och rätt som det var befunno sig båda gemensamt sysselsatta för samma sak, ehuru med någon skiljaktighet i methoden. Susanna hade begynt med att gifva bort allt hvad hon ägde.
Skulle deremot denna bibana icke komma till stånd, så går trafiken till och ifrån Filipstads bergslag och orterna deromkring säkerligen fortfarande såsom hittills efter de nuvarande transportlederna och hufvudsakligen åt Christinehamn, utan att begagna Statens jernvägar." “Statsjernvägarnes ökade intrader genom denna bibana kunna således, utan fara lör misstag, beräknas till minst samma summa som trafikinkomsten å bibanan eller 220,000 Riksdaler årligen, och det ligger således uppenbarligen i Statens Stats-Utskottets Utlåtande N:o 54. 37 intresse att, genom beviljande af låneunderstöd på billiga vilkor, befordra anläggningen af denna bibana, hvilken, på samma gång den skulle väsendtligt bidraga till lyftande af Wermlands industri, mera än någon hittills utförd komme att öka rörelsen å Statens jernvägar. “ Utskottet, som saknar anledning att jäfva de omdömen, dem en man af facket, stödjande sig på vunnen erfarenhet, men mest på uppgifna data, sålunda framlagt, anser för sin del den genom Majoren Adelskölds utlåtande åstadkomna utredning om såväl ifrågavarande bibanas förmåga att förränta och amortera sitt eget anläggningskapital sorn jemväl dess egenskap att blifva i hög grad inkomstbringande för Staten, vara så fullständig och så öfvertygande, att något yttrande derutöfver skulle från Utskottets sida vara obehöfligt, derest icke, just med afseende å denna bibana, åtskilliga eriuringar blifvit framställda, som måhända icke böra lemnäs utan uppmärksamhet. Sålunda har man erinrat, att den vexeltrafik af malm och tackjern från bergslagen samt kol och öfriga skogsprodukter från Fryksdalssidan, som utgör en af de vigtigare faktorerne i kalkylen öfver bibanans inkomster, icke skulle kunna utan skogarnas förintelse åstadkommas, enär redan under nuvarande förhållanden vestra Wermlands skogar voro utsatta för en årlig öfverafverkning, som af vederbörande jägeritjensteman uppskattats till 0,5 7 procent.
I fråga om säkerheten för de af Manufactur-Disconten utgifne förlagslån, hafva Revisorerne yttrat sin öfvertygelse om lämpligheten deraf, att då sådan säkerhet beslode dels af förlags-inteckning uti fabriksinventarier, machinerier, rn. m., dels af borgensförbindelser, dessa förbindelser på det sätt uthändigades, att Disconten vore i tillfälle att, omedelbarligen och utan behof att afbida fabriksinventariernes realisering, vända sig, för lånesummans återbekommande, till de personer, som borgensansvaret sig iklädt. I anledning af detta yttrande, har Kongl. Commerce-Collegium bland annat anfört: att, om, å ena sidan, det vore otvifvelaktigt, att Kongl. Collegium, som i allmänhet hade åt sig öfverlemnad pröfningsrätten uti ifrågavarande hänseende, borde vid alla tillfällen fordra sådan säkerhet, som nnsåges fullkomligen betrygga Disconten för förlust, finge, å andra sidan, icke lemnäs utan uppmärksamhet, att förlagslånen meddelades för understödjandet och uppmuntrandet af sådane fabriksföretag af ny eller förbättrad beskaffenhet, som för det allmänna vore eller kunde blifva af väsendtlig nytta och på den inhemska näringsfliten utöfvade större inflytande, samt att ett utöfver behofvet sträckt anspråk på säkerhet för dessa låns återbetalning skulle leda derhän, att högst få, om ens några, förlagslån kunde utgå. För bedömandet, hvilka slags hypolhek företrädesvis borde äskas, ansåg Kongl. Collegium någon allmänt gällande regel svårligen kunna uppställas, utan måste sådant bero af serskilda tillfälliga förhållanden. I vissa fall kunde låntagarnes solidariska förbindelse anses ensam innebära fullgod säkerhet; i andra kunde borgen såsom för egen skuld finnas tillfyllestgörande; i andra åter syntes inteckningar i fast egendom eller förlagsinteckningar i fabriksredskap och machinerier m. m., böra antagas; och slutligen hade någon gång ställd inteckningssäkerhet icke kunnat godkännas, utan i förening med proprieborgen.
På sista tiden hade deras umgänge blifvit så tvunget, tyckte hon; Anna hade lagt sig till med en slags moderlig högtidlighet, som var pinsamt tryckande, och Eva var verkligen alldeles outhärdlig med sina retsamma, impertinenta häntydningar och anmärkningar på de allra oskyldigaste saker. Att ingen af dem kan taga saken, som den är! tänkte hon förbittrad inom sig, då de hvar för sig plågade henne. Helt naturligt bara! Men antingen skall det vara det blodigaste allvar, en hög-moralisk fråga, som för Anna, eller också skall der fnissas och lefvas i alla vrår, som om det vore den största fjollighet och skämt i verlden. Jag vet inte hvilket som är fånigast. Detta gick hon nu och tänkte på – och en hel del andra saker, i sammanhang dermed – då hon helt oförmodadt mötte Georg. Han ämnade sig till Vårnäs det kunde hon se. – Väl mött! Han smålog, när han helsade, och vände strax om, liksom det föll af sig sjelf. Och ensam! Hvad står på! Hon skrattade. Tycker ni, jag är så bevakad? – Ja, alltid för mig åtminstone. För mig är ni aldrig ensam nog. De gingo tysta några minuter. Vägen krökte sig nu in i skogen – der var inte en menniska att se, bara de smala björkarne längs dikeskanterna och vidare inåt med snår och ungskog. Och plötsligt – med ens – kände Alice med en besynnerlig bäfvan, att hon var “ensam“. Utan att tänka på det gick hon ovilkorligen fortare. – Hvad är det för ett bref ni har? Låt mig se. – Kallas det att vara discret – hvad? Nej min herre, det får ni inte se! Hon viftade skälmskt med brefvet i luften. Han försökte gripa efter det – ögonblickligen gjorde hon vigt ett språng till sidan och sedan snabbt baklänges, på tå, framför honom på landsvägen, ständigt gäckande vikande undan för hans hand. Han hade alldeles uppgifvit att få henne fatt. Midt på vägen stod han stilla, som förtrollad, och bara såg på henne.
DAntog Borgare-Ståndet dep afHögyördige Preste-Ståndet, uti Protocolis-Utdrag af d. 4 dennes, till de öfrige Riks-Standen meddelade inbjudning, att sig förena uti Preste-Stån - Pro t. X]firag den (5 Junit 1B29. 6g dets beslut att anmoda Constitutions-Utskottet att, utan afvaktan af Rikets Ständers Beslut, rörande föreslagen förändring i 6 8 §- Riksdagsordningen, ofördröjligen inkomma med fullständig redaction af de uti Riks - Stånden gillade Grundlags-ändrings-förslag, på det underdånig Skrifvelse derom till Kongl. Majit matte skyndsamligen kunna expedieras. S. D. Till Rag-UtskpLtet remitterades ett af Herr Santesson denna dag ingifvet Memorial, i anledning af Utskottets, under N:o 6g afgifna och af Ståndet, den ra dennes, återremitterade Betänkande öfver åtskilliga Motioner om ändringar, dels i Concurs-Ragen den 13 Julii r8t8, dels i Kongl. Förordningen den 2% October samma år pm Eds-formulaire i Conpursmål, S. D. Efter å nyp skedd föredragning af Hedervärda Bonde - Ståndets Protocolls-Utdrag för den 9 dennes, hvaruti Presteoch Borgare-Stånden inbjudas att, i afseende på I4:de punkten af Stats-Utskottefs Betänkanden, N:ris 54 och 1 2 3 , angående Mantals-penningame, foga sig efter hvad Högloflige Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-Ståndet beslutit, blef cfyannämnde inbjudning af BorgareStåndet icke antagen, S. D. Vid förnyad föredragning, bief Clonstiu tions-Utskottets Memorial, N:o 31, ined företående af ett tillägg i 5 Mom. 14 §., RiksdagsOidningen, rörande Borgares valbarhet, på grund Prat.