Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Peter Krok. 30 Tab. N:o 1. Malmöhus län. Tab. X:o I. Enligt de mantalslängder, som upprättats vid slutet af Den 31 December enligt motstående ar. Utskrifhusförhörslänederna. Hela folkmängden af Deraf frie från mautalspengar. uingsruanskap. Mankön. Qvinkön. Summa. Mankön. Qvinkön. Summa. Mankön. Qvinkön. Summa. Å landsbygden. De i kolumnen ”Utskrifniugsinanskap” uppförde siffror angifva antalet af manskap, varande i beväringsåldern. Vid denna tabell anmärkes dessutom, att uti uppgifterne å folkmängden för staden Malmö äro inberäknade tre sqvadroiier af Husar-regementet Konung Carl XV samt hospitalskjonen, men icke de i citadellet befintlige fängar. Deremot är den i staden Ystad förlagda sqvadron, 107 man af nämnde regemente, icke inberäknad i uppgiften från Ystad, och i uppgiften från staden Landskrona inbegripas ej de i fästningen derstädes förvarade fångar eller stadens garnison, två depotbatterier af Kongl. Wendes Artilleri-regemente, med befäl utgörande 200 man. Särskildt bar blifvit upplyst, att den i Helsingborg förlagda sqvadron af Husarregementet Konung Carl XV är inberäknad bland stadens folkmängd, med undantag för år 1856. Sorn rörande antalet hospitalshjon och fångar uppgifter förefinnas i vederbörande myndigheters årsberättelser, erfordras ej härstädes upplysning derom. Malmöhus län. T medeltal för åren 1856 1860. Hvete. Råg. Korn. Hafre. Blandsäd. Ärter. Potatis. Andra rotfrukter. Vicker. Då öfrige hithörande uppgifter ej blifvit Landshöfdinge Em betet fullständigt meddelade, hänvisas rörande dem till berättelsens text. Till Tab. N:o 3, BOSKAPSSKÖTSEL, har Landshöfdinge-Embetet erhållit blott de ofullständiga uppgifter, som i berättelsens text äro meddelade.
Lag icke finnes, som uttryckligen utstakar hvad ansvarspåfölid skall ega rum för prest, som begår den af motionären omnämnde förseelse, utan ock att olika åsigter i ämnet gjort sig vid lagskipning^ gällande och föranledt en lag-tillämpning, stridande emot hvad Utskottet ansett rätt och billigt; men Utskottet har, det oagtadt, kommit till det resultat, att Prosten Heléns motion ej må till någon åtgärd föranleda, dervid Utskottet hufvudsakligen åberopat, att motionen endast afsåg en partiell lagförändring, och att der flere stadganden funnos, som hvilade på samma grund, partiella förändringar deraf icke voro lämplige. Ehuru jag visserligen icke i allmänhet vill bestrida riktigheten af sistberörde grundsats, skulle jag dock tro den icke rätt val passa in uppå den förevarande frågan. Der, såsom fallet med densamma äi, bestämd lag saknas och förseelsens bedömande följägtligen hittills berott uppå huru domaren i hvarje serskildt fall uppfattat hvad som varit med lagens anda 17 Lag-Utskottets Betänkande, N;o 16. och mening mest öfverensstämmande, kan jag för min del ej finna minsta våda för möjlig rubbning af det gällande Lag-systemet vara för handen, derest -en förklaring skulle beslutas, som stadgade, huru rätteligen vid dylika måls bedömande skall förfaras:; och så mycket mera måste all farhåga i detta hänseende förfalla, om förklaringen kommer att gå ut på, att förklara för lag hvad. som Lag-Utskottet ansett vara öfverensstämmande med en rätt tillämpning af nu befinflige lagbud. För min del skulle jag derföre vördsamt vilja tillstyrka att genom utfärdande författning måtte stadgas, att Prest, som viger man eller 'qvinna förr än de uppnått den i lag föreskrifne ålder, skall derföre straffas såsom för embets-fel med böter eller tjenstens förlust på viss tid eller för alltid efter omständigheterne.” Af Herr Friherre Stjernstedt:
Jag vill således, för att derigenom möjligen skaffa mig ett välvilligt auditorium, förklara, att jag direkte öfvergår till artikeln salt, hvarom fråga nu är. Det ligger utom allt tvifvel, ali Utslct har fullkomligt rätt uti sina anförda motiver. Salt är en nödvändighetsvara för våra fiskerier, det är synnerligen behöfligt för jordbruket och kan ej undvaras af någon menniska i landet, således ej heller af den fattigaste. Om det således vore afgjordt, att de tullinkomster, som för Statsverket äro af nöden, skulle inflyta, utan att man behöfde taga tullen på salt i beräkning, så skulle jag förorda bifall till Utsk:ts förslag. Då jag emellertid nu nödgas afgifva mitt votum i en motsatt rigtning, ber jag att lä anföra de omständigheter, på grund af hvilka jag tror att man ej behöfver fästa en alldeles afgörande vigt vid Utsk:ts motiver. Hvad våra fiskerier beträflär, så är det naturligt, att en stor qvantitet salt af dem konsumeras, hvarför det skulle vara för dem fördelaktigt att erhålla tullfrihet för denna vara. Men jag tror dock icke, att denna fördel skulle vara tillräcklig, att upphjelpa fiskerierna. Förr än R. St:r i sådant hänseende vidtaga kraftigare åtgärder, är det enligt min tanke förgäfves att hoppas se dem intaga den plats bland våra yrken, hvartill de utan tvifvel en gång äro kallade. För att med fördel kunna drifva detta yrke fordras, liksom till andra näringsfång, kapital och insigt; men tyvärr fattas dessa båda faktorer i hög grad, kanske mest den sednare. Jag tror således, att borttagande af salttull ej skulle utöfva något väsendtligt inflytande på våra fiskerier. Hvad derefter beträflär jordbruket, så är det visserligen onekligt, att salt är en nödvändighetsvara för denna näringsgren. men dervid måste dock ihågkommas, att salt till någon betydligare qvantitet användes endast vid de jordbruk, som drifvas i större skala. När man således uti den förevarande (rågan särskildt måste afse de fattigare klasserna, så får man nu trösta sig dermed, att skatten hufvudsakligen drabbar dem, för hvilka det är lättast att bära den. Det är onekligt, att vårt Statsverk kräfver betydliga tullintrader.
Jag hade önskat, att ytterligare bordläggning af denna fråga icke ägt rum; men då jag icke äger motsätta mig begäran derom j förenar jag mig blott med Hr Hjärne i anhållan om sådan propos., sorn den han uppgifvit. Hr af Dalström, Gust.‘Jac.: Ehuru jag icke tillhörde majoriteten vid frågans förra behandling hos R. o. Ad., och altså äfven nu har föga hopp om framgång för min åsigt, önskar jag dock, att ärendet så snart som möjligt må till afgörande förekomma. R. o. Ad. beslöt, att detta mål skulle blifva det första^ som föredroges i nästa plenum. Den ai April f. m. Vid förnyad föredragning biföll R. o. Ad. LagUtskls d. 6 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 180, i anledn. återremiss af Utsk:s betänk. N:o 64 öfver väckta motioner om antagande af en mera fri afsägningsrält enskilda emellan, än nu äger rum. Likaledes bifölls vid förnyad föredragning StatsTJtskis d. i3 dennes på bordet lagda utlåt: N:o 4^9, ang:de af Kammarrättsrådet Lindberg och Häradsskrifvare^ A. Halldin sökt eftergift af dem ålagd betalningsskyldighet för förre Kronofogden J. H. Hoflings uppbördsbrist. Föredrogs ånyo StatsUtsk:s d. i3 dennes på bordet lagda memor. N:o 44° i anledn. af väckt fråga örn upplysningars meddelande ang:de dels beloppet af i832 års öfverskott å statsverkets inkomster och dessa medels användande, samt dels huru derutöfver en extra statsbrist för år i832 kunnat uppkomma. Hr Dalman, Wilh. Fredr.:
Regeringsformen, 2:0 om förändring i 41 §. Regeringsformen, 3:0 om ny re* daction af y <$. 1 mom. TryckfrihetsFörordningen; om Postoch Forvagnar; om ny reglering af vigtsorter ; om jemkning i Extra Roteringsskyldigheten; om läggande till handlingarne af Bevillnings Utskottets Memorial om Bevillning på diverse titlar; om Bevillnings summan ; om Revisionen af Subsidii-räkningar; om Krigsskulderna; om exportationspremier för Skånska stenkol; om Norriges StorThings svar på den föreslagna Riksact n; om ChartaeSigilJataeFörordningen; om Götha Canal; om jemkning af stridigheterna imellan 42 och 94 §§. RegeringsFormen; om vägrande att instämma i BondeStåndets och Ridderskapets och Adelns inbjudning i frågan om en Stats-oeconomisk Journal; om Skogshushållningen. £)en 2 Augusti. 77 Af den 26 Juli: Vägran att instämma i Ridderskapets och Adelns inbjudning om tillägget i tacksägelse - adressens till Hans Maj:t Konungen och Hans Kongl. Höghet Kronprinsen; om läggande ad acta af Särskidta Utskottets ProtocollsUtdrag i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande om bruk af öfverflödigt silfver; Återremiss af OeconomieUtskottets Memorial om öfverlemnande till Kongl. Majit att förhöja Tuliafgifterna; om afhjelpande af vissa kostnader för Rotoch Rusthållare; läggande till Handlingarne af OeconomieUtskottets ytterligare Memorial : 1:0 om förbud emot löpande Assignationers utgifvande af enskifta Personer, och 2:0 om Båtsmansfördubblingen. Af den 27 Juli: om intagande i Riksdags Beslutet att Hans Kongl. Höghet
Utlåtande, angående bestämmande af dag för Rikets Ständ&r-s nästa Lagtima sammanträde. Från Högloft. Ridderskapct och Adeln har Expeditions-Utskottet erhållit remiss å en af Grefve Lagerbjelke, Gustaf, väckt motion derom, att Rikets Ständer måtte bestämma den 1 November 1856 till den dag, då Ständerne nästa gång må till Lagtima Riksdag sammankomma, hvilken motion åtföljts af åtskilliga deraf föranledda yttranden, deruti, utom den af motionären föreslagna ofvanberörde dag, äfven andra tider, såsom den 1 Oktober, den 15 Oktober och den 15 November sagde år föreslagits, men af hvilka yttranden de flesta dock sammanstämt uti den mening, att den 15 November, eller samma dag, som varit utsatt för Ständernes sammanträde vid så väl den nu pågående Riksdagen, som den sednast förflutna, vore i detta afseende lämpligast. Högv. Preste-Ståndet har, medelst Protokolls-utdrag, gifvit Utskottet tillkänna, det Ståndet för sin del ansåge dagen för nästa lagtima riksdags början böra bestämmas till den 15 Oktober 1856. Vällofl. Borgare-Ståndet har till Utskottet remitterat en af Herr Wijh gjord framställning om bestämmande af tiden för nästa lagtima riksdags början till den 15 Oktober 1856, tillika med åtskilliga af denna framställning föranledda yttranden, hvari yrkats, att lämpligaste tidepunkten i de ta hänseende vore den 15 November sagde år. Hederv. Bonde-Ståndet har genom Protokolls-utdrag underrättat Utskottet, om Ståndets förklarande, att det för sin del ansåg nästa lagtima riksdag böra taga sin början den 15 Oktober 1856. tn o De skäl, som blifvit anförda för bestämmandet af den ena eller andra dagen, äro hufvudsakligen hemtade från de större eller mindre svårigheter, som Uih. till II. St.
Direktionen justeradt, ingaf Herr Anrep till Ridderskapet och Adeln ett memorial, deri han, bland annat, väckte den motion att huru än Riddarhus-Direktionens beslut i förevarande fråga komme att lyda, Ridderskapet och Adeln måtte tillerkän - 80 na honom rätt alt forlfarantle utbekomma sitt anslag. Sedan detta memorial blifvit till Hiddarhus-Utskottets jtlrande remitteradt samt Utskottet, etter att i frågan hafva hört RiddarhusDirektionen, häröfver afgifvit utlåtande, beslöt Ridderskapet och Adeln den 26 i samma månad efter orden watt, utan afseende på de mot Herr Anreps förfarande »med rätta» gjorda anmärkningar det honom beviljade arvode likväl finge fortfarande till honom utbetalas; dock emot förbindelse att ställa sig till noggrann efterrättelse det beslut Riddarhus-Direktionen kunde komma att fatta rörande omtrvckning af eller rättelser i de Lilliehöökska ättartaflorna, så att dessa blifva i full öfverensstämmelse med original-staintaflorna, hvarförutan i analogi med det af Ridderskapet och Adeln vid det beviljade understödet fästade vilkor, Direktionen skulle ega rätt att, derest Herr Anrep icke efterkornme Direktionens beslut rörande rättelser af de nu ifrågavarande afvikelserna eller framdeles några väsendtliga afvikelser från de i Riddarhusarkivet förvarade stamtaflor, utan Direktionens medgifvande, befinnes i de tryckta ättartaflorne hafva egt rum, inställa utbetalningen af det gjorda anslaget.» Sedan dessa upplysningar blifvit meddelade, uppfästes Grefve Lewenhaupts den 12 sistlidne Mars afgifna och samma dag bordlagde memorial i ämnet, så lydande: »Det uppdrag jag af Höglo!]. Riddarhus-Direktion erhållit att undersöka och utreda förhållandet emellan adelige ätterne N:o 1 Lilliehöök och N:o 66
Hr von Koch synes mig således hafva ganska grundad anledning att förklara sig obelåten med den lön, StatsUtsk. åt den ifrågavande embetsmannen föreslagit. Derest K. o. Ad„ såsom jag hoppas, delar samma åsigt, som jag nu haft äran framställa, återstår det blott att tillse, huru man bör förfara för att vinna den åsyftade ändringen i StatsUtsk:s förslag, dervid man har att välja emellan en återremiss af punkten eller ett definitift beslut. Jag för min del anser mig böra tillstyrka den förra utvägen. Jag hyser visserligen ett ganska stort förtroende till Frih. Tersmeden, men jag kan dock icke sträcka detsamma så långt, att jag anser mig böra antaga hans förslag tili Just KanslersSekret:ns aflöning vara det enda rätta. Jag grundar detta mitt omdöme deruppå, att den värde ledamoten, i min tanke, saknar tillräcklig erfarenhet i frågan, enär han, mig veterligen, icke tjenst - Den 23 Mars e. m. 313 gjort på den civila embetsraannabanan. Iian har visserligen såsom en verksam deltagare i Riksdags-förhandlingarne varit i tillfälle att inhämta kännedom om administrationen i allmänhet, men denna kännedom torde icke vara tillfyllestgörande, då det är fråga om att bedöma mängden och vigten af de göromål, som tillhöra ett specielt civilt embete. Jag tror således det vara rättast att återremittera punkten, på det att StatsUtsk. måtte komma i tillfälle att taga i öfvervägande de skäl, som dels Hr von Koch oell dels jag nu anfört emot denna del af Utslcs förslag, och sedermera, såsom jag hoppas, afgifva ett på större sakkännedom grundadt yttrande om den lön, som för Just.KanslersSekretin bör bestämmas. Beträffande Kegistratorn uti den ifrågavide Expediten och de lönevilkor, han skall komma att åtnjuta, torde jemväl Utsk:s yttrande derom böra återremitteras, och detta så mycket heldre, som K. o. Ad. redan på f. m. återremitterat frågan om lönen för Kegistratorn uti Just.StatsBxpeditm.
Att J.äns.X,azaretterna, i det skick de nu äro, jemte de särskildta Curhus, som i några orter finnas inrättade, icke äro till rackel i ga för emottagande till värd och skötsel af alla dem, som sådant behöfva, har, genom dessa uppgifter, äfvensom utaf Herr General Directeuren Hagströmer, blifvit upplyst; och då, på sätt Herr General Directeuren vidare förmält, den veneriska smittan icke skall kunna fullkomligt botas med mindre Patienten inkommer ä Lazarett eller Curhus, der han får njuta ständig tillsyn af Läkaren och tjenlig skötsel, så blifver det efter Utskottets tanka nödigt, icke allenast att nuvarande Xazaretter i de folkrikare Länen tillökas eller utvidgas , utan ock, att der veneriska smittan är mera allmän, dessutom inrättas särskildta Curhus, och att de Ijän, der ej någon af dessa jniättningar finnes, varda dermed försedde. De medel, sorn Kongl. Seraphimer.Ordens. Gillet af dess fonder består till I;azarettsbyggna der - Deri 29 Maj. 597 demas underhåll, svara] ej emot sådana kostnader; och det på Stat nu uppförda anslag till smittosamma sjukdomars botande af 8000 R:dr, liar ej varit tillräckligt till utgifterna vid Wadstena Curhusinrättning jemte fria Medicamenters, betalning vid de öfriga nu varande Curhusen. Vid detta förhållande och som, på sätt Kongl. Majus Nådiga Proposition innehåller, samt i öfrigt blif. vit anfördt, den underhållskostnad, hvilken åt» följer de sjukas intagning å Lazarett eller Curhus, förorsakar obenägenhet dertill och flera svårigheter i afseende I de obemedlade, för hvilka Församlingarne skola betala afgiften , så anser Utskottet, det ändamålet fordrar medel, till racki i rte både för omförmäldta tillökning i Lazarettsoch Curhusanstalterna samt fritt under, håll för dem, som ej förmå betala kostnaden dertill vid berörde inrättningar.
M:s godtfinnande upgjorde förslagen till byggnadsordning icke vidare skulle behöfva till R. St:r öfverlemnas. Jag gillar sjelfva saken, men jag tror att hans redaktion tål vid en liten förbättring. Jag I> e ii 7 .1 »ii u ari. önskade att punkten skulle lyda så: »det måtte K. St:r i underdånig skrifvelse till K. M. anhålla, att allmänna bestämmelser för bebyggandet af ståder, köpingar samt sådane platser å landet, der, till följd af jernvägsanläggningar, grannskapet till andra större kommunikationsleder eller ock af andra orsaker, städer eller köpingar synas komma att upstå, må af K. M. i nåder utfärdas.» Hr v. Koch: Mot den redaktion, som af den siste talaren är föreslagen, har jag ingenting att anmärka. Tvertom tror jag att den innefattar och går till mötes Gr. Lagerbjelkes förslag och endast utesluter det ordet »fastställas», som kanske icke behöfves efter den åsigt, Gr:n uttalat och som jag biträder. Hvad Gr. Taubes yttrande angår, får jag uplvsä att vi komiterade, så godt vi kunnat förstå, sökt att ur vårt förslag utgallra allt hvad som i den gamla byggnadsordningen skulle kunna anses vara af civillags natur. Således når vi påträffade frågor, som vidrörde viderboendeoch naboråtten, expropriationsrätten o. s. v., så hafva vi ansett uteslutning ur byggnadsordningen böra ega rum. Med ett ord, alla de föreslagna bestämmelserna hafva vi hållit inom den ekonomiska lagstiftningens gebiet. Om Komitén i det fallet skulle hafva förbisett någonting, så får man väl taga för gifvet, att Kön s Rådgifvare, som blifva strängt ansvariga, ifall de ingripa i R. St:rs lagstiftningsrätt, se sig vål före, innan de inträda på ett för den främmande område. Göra de det, så föreställer jag mig att det blir icke precist en allmän lag, emedan det möter nästan oöfverstigliga hinder att fastställa en sådan både för hufvudstaden och våra minsta städer, utan en mängd föreskrifter att iakttaga vid byggnadsordningens upgörande. Således bör man bifalla Bet. i den riktning Gr.
StatsSekreterarne, Herr Presidenten Skogman, Herr von Hartmansdorff och Herr Grip, samt f. d. tillförordnade StatsSekreterarne, Herr KansliRådet Ulfsparre, Herr KansliRådet Rohm, Herr ExpeditionsSekreteraren Munthe och Herr ExpeditionsSekreteraren Riben personligen. För IL E. f. d. JustitieStatsMinistern Herr Grefve Rosenblad åter inställde sig KommersRådet, Kammarherren och R. af K. N. 0., Herr Bernhard Emanuel Rosenblad, hvilken ingaf dels en af H. E. undertecknad skrift, deruti H. E. anmält, att han, i anseende till sin höga ålder af nära 83 år och dermed åtföljande krämpor, vöre förhindrad att inför RiksRätten personligen sig inställa, dels ock H. E:s den 7 i denna månad utgifna fullmakt för Herr KommersRådet att, å H. E:s vägnar, inför RiksRätten sig infinna, emottaga Herr JustitieOmbudsmannens anmärkningsmemorial och aflemna H. Ers förklaring samt sedermera emottaga Herr JustitieOmbudsmannens ytterligare anförande och ingifva H. Ers svaromål derå. Från H. E. StatsMinistern för Utrikes ärendena Herr Friherre Stjerneld och Herr f. d. StatsSekreteraren Danckwardt voro bevis inkomne, att å dem utfärdade kallelserna blifvit dem tillställda; och hade Herr f. d. StatsSekreteraren Danckwardt den 2 i denna månad uthändigat en af Herr KansliRådet Ulfsparre nu företedd fullmakt för inneliafvaren att, å Herr f. d. StatsSekreterarens vägnar, inför RiksRätten denna dag sig inställa och dervid aflemna en af Herr f. d. StatsSekreteraren författad förklaring i den fråga, deruti Herr f. d. StatsSekreteraren vore under tilltal ställd.
»Ja, tvi vale!» sade Brita, som återfått hela sitt mod och retade upp sig vid tanken på allt besvär han kostat henne, »en tocken fuling! Hadde dä’ int» vuri för pänningen så» ... hon häjdade sig och såg på Lisa, men hon kunde vara lugn. Lisa hörde inte, hon bara såg. Hon erfor ett nästan befallande behof af att röra vid honom – bara helt lite’. »Ja, jag ska’ väl ’sta då», sade klockaren och vek upp skjortlinningarna. Lisa smög sig allt närmare. Slutligen stack hon försigtigt in pekfingret i hans högra hand, men drog det tillbaka sviken. Dödskylan hade inte känts så svår som hon hade trott, men hon hade ändå fått som en bekräftelse på, »att det var riktigt sant». Ofrivilligt knäppte hon ihop händerna. Det föreföll henne så »grant», att han lagt sig ner och dö, nästan lika »grant» som att sonen tagit henne till hustru. – Allt annat hade hon redan glömt. Nu var intvålningen gjord, och så började klockaren med lugn värdighet rakningen eller rättare skrapningen, men hur det var kom handen i darrning. – Knifven flög opp och ned, lämnade djupa skåror härs och tvärs – svetten lackade i pannan, och knäna slogo takt mot sängkanten. Inte att han var rädd, långt derifrån! »Han såg bara lite illa», men i detsamma uppgaf han ett skri, som var alldeles ovärdigt en sådan man, och slängde rakknifven ifrån sig. »Blinka, blinka!» framstötte han, »han blinka! Herren förbarme sig – alla trogna embetsmän till lands och vatten, jag fattig syndig männiniska. Herre jesses – se – se!» Alla skårorna i likets ansigte fylldes småningom af blodpärlor, som stodo stilla alldeles som de tvekat. Det smärtsamma draget i mungipan såg ut som ett hånleende. Lisa uppgaf ett gällt rop och kastade sig på knä. Hus-styrans ansigte blef deremot lika hvitt som nyss den dödes. »Tyst», sade hon hårdt, och grep klockaren, som var midt i litanian, om armen.
Herrar Fullmäktige tillägga, alt dessa äro de allmänna grunder, dem Commissarierne följt, i afseende på deras nu i frågavarande åtgärder, hvilka dock vid till oändlighet omvexlande förhållanden, kunna 1 vissa smärre delar vara förändring underkastade ; oell då alla de till mindre Valeur godkände, Remisshandlingarne bilagde , sedlar äro, enligt dessa grunder, bedömde, hafva H:rr Fullmäktige ansett något ytterligare icke återstå att anföra, i hvad Remissen angår Cotnmissariernes öfverklagade åtgärder. Beträffande åter den tillika gjorda framställning, att tillförlitligare och mera ändamålsenlige grunder, än de hittills följde, matte för förslitne sedlars approbation och cassation uppgöras, så hafva Hrr Fullmäktige hemställt, om icke de, vid sistförflutne Riksdag, för BancoVerket i detta hänseende stadgade och genom Hrr BancoFullmäktiges GirculaireBref den g Januarii i8a4 Konungens samtlige Befallningshafvande meddelade grunder, äfven vid RigsGontoiret till alla delar måtte få iakttagas; med tillägg, det Hrr Fullmäktige ej funnit något förslag i detta fall, som mern än detta, undanrödjer de öfverklagade olägenheter ne. StatsUtskottet har tagit detta allt i r.oggrannt öfvervägande. Och som, efter hvad Hrr Fullmäktiges ofvan intagne Utlåtande upplyser, några serskilda och bestämda föreskrifter, i afseende på granskningen af 5 B. a5 366 Stats-Utskottets förslitne smärre Creditsedlar, icke blifvit af R. H. St:r meddelade, efter hvilka Commissariernes i RiksgäldsContoiret öfverklagade förfarande med de motionerne åtföljande Creditsedlar skulle kunna af StatsUtskottet i administrativ väg pröfvas och bedömas, så har Utskottet, med anledning af motionerne, ansett sig icke kunna tillstyrka annan åtgärd, än att, i händelse R. H.