Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fullmagter, till Rättegångs utförande 6 sk. Förklaringar, se ansökningar. Förordnanden, till förrättningar, se Constitutorialer Förskrifningar, lika med Skuldebref i första Momentet. Gåfvobref, lika med Köpebref dito. Husesyns-Instruraent 5 sk, 78 Bil. till Bivitln, Utskot. Betäni. IST:o i§. Inlagor, lika med Ansökningar. Instrument, Besigtnings-, Skattläggningg och Värderings ... 5 sk.’ Intecknings-Bevis, som skrifvas å Skuldebref med Charta , friel ’’ Om deras beviljande eller upp häfvande * . 5 sk; Kallelser, i Concourser 5 sk,' Köpebref, se första Momentet. Kibeller, lika med Dupliker. Morgongåfvobref, lika ined Fidei-Commissbref Mäklare, slutsedlar, hvarje l . 8 sk.' Mätarebref, Skepps-, å Inrikes Fartyg a4 sk. Utrikes dito R:dr i. — Notariats Attester eller Bevis, som Notarii-Publici afgifva: Till Inrikes, första Arket , . 5 sk! andra och hvartdera af de följande 6 sL Till Utländingar, hvart Ark . 12 sk. Pass, Sjö-, å öppna Båtar, då de till Utrikes få afgå, under till och med fem läster ‘4 sk* ” Öppna och däckade Båtar, samt fartyg ifrån fem till och med femton läster i . 8 sk. 35 Fartyg ifrån 15 till och med 30 läster ... 12 sk; ** il deröfver ? , ♦ ; . 16 sk. Siltill Bevilln, Utsköt, Setank. N:o 15. 79 ” Utländska Fartyg , dubbelt efter ofvanskrifne grund. ’’ A Skepps-och Fartygs-Besättningar 16 sk. Protester, lika med Dupiiker rrotocoll, Utdrag derur, som ej innefattar nigot Rättens Utslag . 5 sk, Prestebref ■ ... 1 n sk!
Rikets sannskyldiga nytta, hvilket omnämnes i 107 §:n sammastädes, och hörer under Riksens Ständers opinions-domstol. Och om man äfven ville på StatsRåden använda hvad som i sistnämnde §. stadgas blott i afseende på de Föredragande, om brist på oväld, så kan det ändå ej användas i närvarande fall; ty det är ej det samma, att uraktlåta jäfva sig, och att visa väld; likasom man kan vara ojäfvig, och ändå göra sig skyldig till väld. Skulle likväl StatsRådet Friherre Cederström begått ett fel, då han icke jäfvat sig, så är i allt fall Föredragandens åtgärd vid detta mål mycket mera anmärkningsvärd, då han af Handlingarnes genomgående äfvenså väl bordt kunna inse nämnde StatsRåds jäfvoghet, samt derom påminna, och han utomdess ej förut hört det Publique Verk, nemligen KammarRätten, vid hvilket målet varit anhängigt, och han ej heller bordt i sin Expedition (nemligen Handelsoch FinanceExpeditionen) företaga ett Rättegångsmål, (hvilket också blef af Konungen till JustitifeCantzlerens handläggning remitteradt), samt genom allt detta gifvit Stals - 420 Den 27 Maji. Rådet Friherre Cederström skälig anledning att sjelf ej anse målet för ett Rättegångsmål, och således för mindre nödigt att jäfva sig. Jag har ansett det vara ConstitutionsUtskottets ovilkorliga pligt, att anmärka och för Rikets Ständer tillkännagifva uppenbart lagstridiga, eller ock mot Rikets sannskyldiga nytta stridande åtgärder och rådslag, äfvensom när Föredraganden icke med oväld, nit, skicklighet och drift sitt förtroende Embete utöfvat. Men sedan GonstitutionsUtskottet uppfyllt sin pligt, återstår för Rikets Ständer att uppfylla sin. Icke böra Rikets Ständer göra hos Konungen den anmälan, som 107 §:n RegeringsFormen berättigar dem till, för det en Rådgifvare eller Föredragande i ett mål misstagit sig.
Nu hade de tystnat; orden hade med ens trutit dem båda; de hade känt, eller rättare anat, att de hunnit en gräns, der det gällde att antingen intet mera säga eller ock säga något särdeles mer. Och under hans långa tystnad, under hvilken Ruth kände, hur han betraktade henne, vågade hon ej lyfta sina ögon, dem hon höll sänkta mot knät; nervöst lekte hennes fingrar med ett stackars misshandladt strå, och en varm rodnad, kysk och ofrivillig, steg upp och färgade hennes ansigte i blod. Till sist sprang Karl upp från sin plats; » Ruth », sade han, » följ med mig oeh gå ett slag; jag kan ej längre tala vid er här! » Det låg nästan något befallande i hans röst; det var första gången föröfrigt han så med ens kallade henne helt slätt vid hennes namn. Den unga flickan blef förskräckt. Då vi i dag lägga upp en ny afdelning för råd och rön inom våra smala spalter, sker detta i den förmodan, att våra läsarinnor gerna se, det de många bestyren och omsorgerna för den stundande festen, den gladaste af alla inom svenska hem, erhåller sitt eget lilla kapitel, och i den bestämda förhoppning, att de sjelfva skola skynda att lemna materiel till afdelningen. Derför, ärade läsarinnor, en hvar af eder, som till andras tjenst kan meddela något råd angående julbestyren, någon anvisning till julklappaarbeten, till granens smyckande, till hvad helst som står i samband med högtiden — vare hjertligt välkommen med sina bidrag! Vi hoppas, att ingen, som kan ha något att säga, vore det ock i hennes egen mening än så obetydligt, undandrager sig att vara behjelplig att göra » I julOch plötsligt rann som af sig sjelft Klaras ord henne i minne: » Ruth, du börjar bli.farlig; » hon såg dem nu i ett nytt förståendets ljus, och hennes bröst blef beklämdt som af en öfverraskande, oväntad fara. » Låt mig gå till pappa Rebolledo », ber hon mellan snyftningarne. Karl såg på henne med frågande min. » Nej! » sade hon, nästan ropade, i en så lustigt förskrämd ton, att den unge mannen lockades i skratt. Ingen visste det, ingen visste det!
De kol af N:o 1, som här blifvit uppbrutna, äro af en vida bättre beskaffenhet än de i gamla grufvan, såsom mer svafvelfria, hårda och bitum inösa, och deras bättre beskaffenhet har blifvit erkänd ej mindre af kringboende smeder än i verkets smedja. Kolen N:o 2 synas vara fullgoda med samma sort i gamla grufvan. Ryds nya schakt. Detta schakt är afsänkt till 36 famnar 4 f°tEnligt arbetsplanen borde äfven det nedsänkas till nedra kolflötsen; men det ansågs, att kolbrytningen skulle försvåras genom starkare vattentillopp , och att med arbetet borde uppskjutas, intilldess vattenmassan genom pumpning vid Ryds gamla schakt och Brors Backe aftagit. Den här anbragta machinen har likväl tid efter annan varit i gång för att understödja rnacliinerna vid Brors Backe och Ryds gamla schakt. Då under Nov. macbinen gick i dygn, blef schaktet ej läns; men under 20 dagars pumpning i Dec. blef det läns 4 gånger. Vanliga vattenhöjden här, då machinerna vid Brors Backe och Ryds gamla schakt hållas i gång, är ?5 famnar under jordytan. Ryds gamla schakt. Vid årets början var schaktet afsänkt till 34j famnars djup, och sänkningen fortsattes till d. 26 Jan., då bristfäl - aoS Den 37 Februari i. lighet å pumpsättningen afbröt arbetet. Det börjades åtcrd. 21 Febr. och fortsattes till d. 26 April, då starkare vattentillopp försvårade arbetet och det beslöts, att sänkningsarbetet borde hvila, intilldess machincn vid BrorsBacke kunde sättas i arbete. Schaktet var emedlertid afsänkt till 41 famnar 5 fot. Ehuru pump ning en fortfor här och vid Ryds nya schakt blef det dock ej läns förr än den i3 Juli, eller samma dag, då machinen vid schaktet Brors Backe kom i 8änS' ...
Något sådant kan jag icke föreställa mig, ty då en tjensteman har sig en slik skyldighet ålagd, måste han väl upfylla den till undvikande af åtal, I alla fall skall man väl icke ställa så till, att den, som å postkontoren skäll mottaga bref, har på samma gång. till skyldighet att sälja frimärken, hvarigenom ieke skyndsamhet utan långsamhet i expeditionen upkommer, utan Den 16 Augus ti e. m. 413 det måste naturligtvis vara en serskild person, som i ett serskildt rum tillhandahåller allmänheten dessa frimärken. I landsorten, der korrespondansen i allmänhet är mindre än i hufvudsladen, kan Postförvaltarne ganska väl både emottaga brefven och utlemna frimärken. På grund af alla dessa skäl anhåller jag om bifall till Ulskts förslag. Gr. Gyldenstolpe: Då man infört ett medelporto, så fordras det väl, att frimärken skola finnas, såvida man vill hafva någon nytta af hela inrättningen, och just dessa frimärken underlätta kontrollen å afgiflernes erläggande. Således hör man befordra eller nära nog tvinga korrespondenter att begagna frimärken. I England, om man der icke vill sjelf påsätta frimärket, måste man betala 1 helt och i Danmark £ enkelt porto. Således synes mig den här föreslagna afgiften icke vara för hög. Det vore väl mycket mera svårt för korrespondenter, om de på postkontoren vilja inlemna bref, men Postförvaltarne icke emottaga dem, emedan brefven icke äro försedda med frimärken, och i alla fall kan väl afgiften af 1 sk. endast högst undantagsvis blifva betungande. Jag anser således, alt punkten hör bifallas, men har intet emot, att raan öfverlernnar ät K. M. att bestämma afgiften i förhållande till nya myntet och det besvär Postförvaltare måste vidkännas. Bifaller således R. o. Ad. Gr. Lagerbjelkes förslag, så skall jag icke sätta mig deremot, utan tvertom tillstyrka detsamma. Gr. Mörner: En föreg:de talare tyckes hafva fattat mitt yttrande så, som skulle jag yrkat afslag på hela punkten.
Jag medgaf, att det fall, som hos Häradsrätten här förekommit, att nemligen i stället för ett inlöst skuldebref företes en dom, hvarigenom skulden försvunnit, icke vore detsamma som någotdera af de läll, hvarom 24 § af Inteekningsförordningen eller 1823 års nådiga Kungörelse handlade, det ena, att gäldenär med skuldebrefvets företeende visar sig hafva skulden till fullo betalt, och det andra, att vid utmätningseller konkursauktion köpeskillingen blifvit otillräcklig till inteckningarnas gäldande. Men jag anmärkte, att om man skulle antaga, det inteckning ej får dödas i andra, än dessa två läll, och på intet annat sätt, än som för dem äro föreskrifna; man också måste antaga, antingen att inteckningar finnas, hvilka, sedan deras gällande kraft bevisligen upphört, dock aldrig kunna dödas, eller ock att sådana, om hvilka intetdera af de föreskrilna förfaringssätten handlar, likväl måste under någotdera af dessa hänföras, i fall deras dödande skall kunna för sig gå. Vore det nu omöjligt att på en försvunnen men icke inlöst fordran lämpa föreskriften om skuldebrefvets företeende och påtecknande; så syntes det lika litet (lagligen) möjligt att genom kungörelser i tidningarna kalla till hörande inteckningshafvare, hvilkas talan man ej kunde upptaga, enär deras inteckningsrätt redan försvunnit genom den dom, som ogillat deras fordran. Att få en inteckning dödad i det fall, hvarom här är fråga, borde således blifvit möjligt, utan att använda någotdera af de sätt, som i de 2:ne åberopade lagställen uppgifvas och som troligen vöre de enda, man i lagen funne. Någon synnerlig betänklighet härvid förmodade jag dock svårligen uppkomma annorlunda, än genom ett oklart begrepp om hvad som med intecknings dödande egentligen menas. När vid ansökan om inteckning gäldenär visade, att fordran vore gulden, eller af annan orsak försvunnen eller ogiltig; då finge, enligt 8 § Inteekningsförordningen, inteckning icke beviljas.
N:o 4G0 vo*'c af samtliga de öfriga RiksSt:n bifallet. Hr von Hohenhausen: Då delta betänk, af de tre öfriga Stånden är bifallet, så får jag för min del tillstyrka B. o. Ad. att äfven bifalla detsamma. Som K. M. af tullmedlen kan använda hvad som behöfves för att fullkomna tullbevakningen på sätt som tjenligast finnes, och Regeringen i detta fall således har fria händer, torde det vara bäst att R. o. Ad. förenar sig med de öfriga Stånden att bifalla betänkandet. Frih. Leijonhufvud: Då frågan blifvit framställd till R. o. Ad:s öfverläggning, lära vi förmodligen uti detta såsom i andra ämnen få utveckla våra ideer, utan afseende på hvad som i de öfriga Stånden förefallit. Den sannerligen classiska framställning, som en värd ledamot nyss behagat lemna oss, hade den egenheten att icke passa in på förevar, fråga; ty frågan är icke om grunderna för prohibitiv-systemet eller om prohibitiv-systemets vedersakare, utan blott huruvida R. St. böra, sedan slatsregleringen är bestämd, och sedan instruction för tullbevakningen blifvit antagen, anslå ytterligare medel till tullbevakningens förstärkning; och då anmärkningarna således icke äro riktade mot betänk., anser jag mig icke tillständigt att ingå uti besvarande af desamma; men hvad jag får tillkännagifva är, att, då detta betänk, för omkring 3:ne veckor sedan föredrogs och andra gången bordlädes på en ledamots begäran, hvilken såsom skäl dertill anförde, att motionären icke var tillstädes, så yttrade Hr Prytz till mig, som är hans vedersakare i tullsystemet, alt lian icke ämnade emot betänk, göra några anmärkmr, sedan han fått utredt hvarom han förut icke varit öfvertygad, alt förslaget icke är positivt, utan blott ett förslagsanslag. Om Hr Prytz nu varit tillstädes, hade han icke kommit att tala emot betänkandet. För öfrigt och då ingen anmärkn. blifvit gjord emot detsamma får jag anhålla att det måtte bifallas. StatsUtskis utlåt.
En ung qvinna känner sig af sina anlag och sin inre känsla upmanad att blifva artist, och ville, för alt dertill utbilda sig, göra en resa utrikes, till Rom eller annorstädes, men härtill förslår icke räntan af hennes lilla kapital, och ingen förmyndare lärer våga att för ett så osäkert ändamål använda kapitalet, ehuru ingen lärer klandra en ung man, som upoffrar sin förmögenhet för alt förvärfva den skicklighet och färdighet, som framdeles kan skaffa honom betydligt större inkomster än räntan på ifrågav:de kapital. Hon måste emellertid stadna hemma och lemna sina anlag outvecklade, och hon, som kunnat blifva sitt lands prydnad, måhända vinna europeisk ryktbarhet, slutar, till följd af sitt omvndighetstillslånd, med att blifva en simpel eller sannolikare en dålig hushållerska, ty den häst, som tvingas, duger ej att draga plogen och kommer aldrig att draga upp räta fåror, såsom allmänt kändt är. Man skall utan tvifvel häremot invända, att det står den omyndiga qvinnan fritt att bli myndig när hon vill, endast hon ingifver en ansökning derom till K M., som aldrig lärer afslå sådana ansökningar. Detta kan visserligen icke nekas; men den som gjort sig reda för, att oskuld och blygsamhet äro de dyrbaraste plantorna i qvinnohjertats rosengård, samt att fördragsamhet och tålamod äro qvinnans hufvuddvgder, den vet, att en ung qvinna ogerna framträder med ett underd. mern. i handen och likasom utropar: »Se här en qvinna, utrustad med större egenskaper än hennes likar, och för hvilken det är skäl ali K. M. af Nåd beviljar ett undantag från den regel som Lagen stadgat för vanliga qvinnor!» Nej, mine Hrr, qvinnan är icke rabulist! Hon fördrager med undergifvenhet hvad bon anser vara Guds skickelse, och har hon ett riktigt kristligt sinne, så tänker hon: »Det går mig icke värre än Gud vill», och försakar glädjen i detta lifvet för hoppet om större glädje i en bättre verld.
Men jag kan dock icke säga, att jag funnit mig öfvertygad derom, att näringen kan behöfva eller i längden bestå med ett sådant understöd. Det har blifvit sagdt, att om en sammansättning vid sista ullmarknad lyckats, skulle sådant kunnat verka till näringens förfall. Jag tror, att följden skulle blifvit den, att utländska köpare derigenom skulle hitkallats. Det har blifvit nämndt, att intilldess statens mellankomst kunde suppleeras af privata associationer, borde staten fortfara med sitt understöd. Jag 6a Den i Augusti e. m. liar visserligen ingenting emot, att staten tillhandahåller ullhandteringen det biträde, den hittills åtnjutit; men derutöfver anser jag staten icke höra sträcka sig för att icke hindra privata associationers uppkomst i närheten af Norrköping eller Linköping; ty just genom vanan att hålla sig till en discont i Stockholm blir man afvog mot en förening på stället. Att jag utgått från denna ide' har Gr. Horn ganska rikligt anmärkt; men det förundrar mig, alt icke Hr Gr. lika med mig finner, att näringen, då den, såsom Hr Gr. förklarat, är så blomstrande, just derföre måste kunna hjelpa sig sjelf mer än någon annan näring inom landet, och således minst behöfver understöd. Deremot är icke meningen att kasta någon critik öfver de åtgärder, som blifvit i och för densamma vidtagna. Tvärtom kunna de åtgärder, som af K. M. genom CommerceCollrm blifvit vidtagna och af Statsrådet Poppius blifvit satta i verkställighet, icke annat än påkalla hvars och ens approbation. Men man kan misstaga sig äfven då man vill göra godt, och jag tror, att det skulle vara ett misstag, om man i afseende på en näring, som icke behöfver det, emedan hon enligt sin natur är i stigande, ville bevilja ökade lunetillgångar, och sålunda gå ifrån hvad sunda principer föreskrifva, då man i allo är villig att följa dem. Gr. Gyldenstolpe, Anton Gabr.: Da jag inom Utsk. deltagit uti behandlingen af denna fråga, torde det tillåtas mig att inför R. o. Ad. redogöra för de åsigter, hvarföre jag tillhört pluraliteten inom Utsk. Jag har velat utgå från enahanda synpunkt som Gr. Frölich.
Kollegium framställer äfven erinringar mot de föreslagna beställningarne för General-krigskommissarien och ett nytt Krigsråd; anmärker, att Kamereraren på i:de eller Aflönings-afdelningen får större myndighet än samtliga Krigsråden, enär han, men ej de, är Föredragande med rösträtt; att Mililär-ledamöterne icke hafva, i likhet med Civil-ledamöterne, rättighet att till protokollet anföra sina från Afdelnings-chefens beslut möjligen afvikande meningar; att, då Civil-ledamot har skyldighet att med yttranderätt öfvervara Militär-ledamots föredragning, Militärledamot blott vilkorligen har enahanda skyldighet vid Civil-ledamots föredragning, och, oaktadt således Militär-ledamots befogenhet är mer begränsad än Civil-ledamots, skulle likväl, efter Komitéens åsigt, Militär-ledamot, då Afdeinings-chefen är frånvarande, inträda i alla dennes rättigheter och alltså blifva Civil-ledamots förman; Kollegium gillar icke Komitéens förslag till bestämmande af pleni-mål och anser så väl detta som bestämmelserna för antagande m. m. af Verkmästare och Handtverkare vid Artilleriförråden böra förändras till likhet med nuvarande förhållanden. — KolleBih. till R. St. Maj:ts Nåd. Proposition M 105. gium afstyrker, på anförda skäl, de af Komitéen föreslagna indragningar och förändringar af beställningar, äfvensom den föreslagna förändringen af diarii-förandet från ett för hela Förvaltningsverket gemensamt till ett för hvarje Afdelning särskildt bestyr. Kollegium anser de nuvarande Krigsråden, så framt de ej derpå vilja ingå, emot 36 § Regeringsformen icke kunna förflyttas och nedsättas till de af Komitéen föreslagna nya Krigsråds-embetena; att benämningen af Krigsråd för dessa beställningar är högst olämplig; att de heldre torde benämnas Krigs-kommissarier.
l:o öfter ben i allmänhet fafiftällba grtutb, Små 9l:br af Sufcttbc, ocf) i lifa förhålla ubc af ett tninbrc märbe, Utgöres 33emiffning af atla ffattlagba SWfölqmarnar i ©täberna cd) på lanbet, af ©ägar, äfmenfont alla SBalfs, ©tamp 15 till affciht. £ulfstnjöfqtuaruar t Stätcrna fauit 2ego 2:o föran temta afgift frifaflaä Itftuäl te ©tjölqtuarnar, fou innebaftuaS af tjenfteniäu eller antra, i ptutlfaö infemft af löiten eller pantteringen qluar (Snabanta förpå (fante ege rum tutt Sågar, feni efter temta författning till färffilt 23etuill 44 iöcmiffitittigSsy-örorbuiug 1851. 2:o Cm Cmarit c rf) Såg af bcrörbc bcffaffenpet äro få ['dagne, att bc ftiitaö af cn orf) famina per fou, bör benne tarcraö tilt afgift, beräfnab efter fte F) 6 e ro it 111 i n g af £ i s k c r i e v. §. 52. l:o Såbane fyifferter, forn utgöra fårffitbe, i ^orbcbofcu upptagna, tägen 5:o |>öra befa lägenheter unber pemmauetö ffatttäggntng orf) bafma fåtebcS ingått i befi märbe, äro be från benna afgift befriabe.
Sålunda har ock från Weimar utgått en skola, som, trots allt tal om, att Liszt var allt for subjektiv, allt för godtyckligt fantastisk för att kunna bilda en •sådan, i allt vidare kretsar utbredt mästarens lärdomar och inom sig sluter nästan utan undantag hvaije namn, som i samtidens musikannaler höjt sig till någon betydenhet » Från konsthärden i Weimar var det ändtligen, som första gången den verkliga betydelsen af Wagners konst ropar des ut för verlden och med en stämma så kraftig, att verlden ovilkorligen började undra, om ej stämman verkligen kunde hafva rätt Wagner lefde vid denna tid i landsflykt, och hvad han redan skapat hade lemnats till största delen opa-aktadt Då framträder Liszt såsom en riddare » sans peur et sans reproche » för de Wagnerska konstideerna, hvilka ju, ehuru de framfor allt riktade sig åt den dramatiska musikens pånyttfödelse, sammanfollo med hans egna. Han var den förste kämpen af verklig betydelse, som utan andra hänsyn än sin egen öfvertygelse började striden för den landsflyktige mästaren, och ännu en tid skulle han blifva så godt som den ende. Upptagandet af » Lohengrin » på teatern i Weimar betecknar den första vändpunkten. Han beledsagar detta med den ofvan nämda studien » Tannhäuser och Lohengrin », i hvilken han » med den öfvertygande vältalighetens och den brinnande hänförelsens verkan » utvecklar sina åsigter om de båda musikdramerna och de principer, som ligga till grund för dem. » Brillant i framställningen, full af den varmaste hänförelse, illustrerad med väl valda notbilagor, verkade den lilla boken », säger Ambros, » hvad Wagner sjelf med sina talrika skrifter ej förmått Verlden blef uppmärksam och det var, som om först nu förhänget för all den verkliga skönheten i de båda verken dragits åt sidan.
Maj:t förordnal, att de lån från samma Hufvud-Titel, som innehades af Ryttmästaren A. Adlersparre med 10,000 R:dr, af Presidenten Friherre Edelcrantz med. 12,000 R:dr, samt af Bruksegarne P. /Vikström och P. Wiklund, med 4000 R:dr skulle, i den mon ränteoch capital-afbetalningarne derå fullgjordes, användas till ersättning åt Landtbruks-Academien, intilldess fondens förskotter blifvit till fullo liquiderade, tillika med ränta derå efter 5 för hundrade om året; och enär vid sistlidne Riksdag af Academiens förskotter vore oguldne 10,036 R:dr 8 sk. 8 rst. Banco, medgåfvo Rikets Ständer, enligt underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t af den 10 Juni 1841 (N:o 396), alt detta belopp finge af Riksgälds-Contoret till Landtbruks-Academien utbetalas, hvilket ock sedermera blifvit verksläldt. I afseende å tredje frågan, eller om Landtbruks-Academien kan anses vara en för Staten nyttig inrättning; så, ehuru de förhållanden, som borde bestämma omdömet härutinnan, lill större delen äro allmängjordc genom Academiens utgifna skrifter, anse Utskotten likväl sin pligt fordra att här meddela de upplysningar i ämnet, som äro för Utskotten tillgänglige, på det att icke de uti ofvanberörde motioner mot Landtbruks-Academiens gagn och nytta för landet rigtade anmärkningar må blifva utan svar lemnade. Om ock, före den år 1841 verkställde reorganisation af Landtbruks-Academien och dess styrelse, Academiens bemödanden och verk - 20 Statssamt Allm. Besv.- och Ekon,-Utskottens UtlätandeT N:o 30. Ringar icke medfört sä stor fördel och nytta för landel» sorn, efter en ändamålsenligare plan för dess verksamhet» kunde hafva erhållits; så tro dock de fordringar» sorn i detta hänseende skäligen kunna göras.
— Grosshandels-societetens i Stockholm bidrag, jemlikt Kongl, brefvet den 8 April 1859, 500: -— Hyresbidrag af Köping—Hults jernvägsbolag för sta tionslokalen i Örebro 200: — Försäljningsmedel 2,537: 95. Balans till år 1861: Skulder Summa Credit. Balans från år 1859: Skuld Utgifter: Telegraf-ledningarnes tillsyn och underhåll 33,293: 14. Inventariers inköp och underhåll m. m 9,290: 23. Skrifmaterialier och tryckningskostnad 14,806: 43. Yed och lyshållning 17.982: 2. Reseoch traktameutskostnader 8,093: 53. Fraktoch transportkostnader 2,756: 84. Balans till år 1861: Majit afgifna underdåniga berättelse angående Elektriska Telegrafverkets ställning och verksamhet år 1860 meddelas, bland annat, följande: Svenska telegrafnätet har under år 1860 icke vunnit någon annan utsträckning, än att, till följd af Kongl, brefvet den 23 September 1859, Svenska och Ryska telegraflinierna blifvit sammanbundna vid Torneå eif, i hvilket afseende å Svenska sidan en ny linie med enkel trådledning blifvit anlagd från Haparanda till den 2,2 geografiska mil derifrån belägna, lämpligast befunna, sammanbludningspunkten nedanför Kukkola fors i nämnde eif. Den 1 November 1860 blef denna nya befordringsväg för telegrafkorrespondens till allmänt begagnande upplåten. Härigenom har telegrafliniernas och trådledningarnes längd på det hela jemväl ökats med nyssnämnda miltal, så att, då vid slutet af år 1859 de förras längd uppgick till 685,8 mil och de sednares till 911,2 mil, förhållandet vid 1860 års utgång var 688 och 913,4 geografiska mil.