Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Således är det ej omöjligt för dessa Köpmän , att äfven utifrån införskrifva varor, men saken är att de skola förtullas på de ställen, der tullkamrar finnas, och det är ganska litet besvär. Hvad svårigheten vid bevakningen beträffar, kan jag ej dela Grefve Spens’s farhåga till den grad, som den af honom hyses. Den kan visserligen vara stor, jag medgifver det, men jag föreställer mig att tullbevakningen bäst skulle kunna organiseras till sjöss genom tulljagter, Dessutom får Sen 14 Augusti e, m. jag nämna, att till detta system, om det skall fullföljas, och det tillåtes Utskottet att framkomma med sitt förslag, hörer sättet att stämpla och förpassa varor. Sker detta så blifver tullförsnillningen ej så lätt. Således tror jag detta vara det enda och lättaste sättet att förekomma tullförsnillning. Den blir svårare att förekomma, om varorne få införas till alla smärre Städer, der ej bevakning kan hållas utan stor förlust. Jag får nämna att det finnes en Stapelstad, nemligen Söderköping, hvars tulluppbörd ej går till mera än 4 R.dr. Jag hemställer, huruvida det vore nyttigt för Staten att der hafva dugelige tullbetjenter för att äta upp en stor lön, och gynna några köpmän Staden har blott Stapelfriheten såsom en caractér, såsom en hederstittel. Herr Lefrén: Med den grundsatts som jag troget skall följa, att sedan en principe är fastställd, ej afvika från den, kan jag ej underlåta att tillstyrka bifall å Utskottets förslag i denna del. Jag finnér visserligen att de faror, som Grefve Spens yttrat, ej äro obetydlige, men jag tror att de kunna öfvervinnas. Jag är ense med Herr Tham deruti , att det enskilta intresset bör vika för det allmänna, men kan icke underlåta att yttra, att det hade varit önskvärdt, om denna grundsatts äfven hade fått gälla i förmiddags. Herr CsHerfchjÖld: Lika med Herr Grefve Spens finner äfven jag betänkligt, att bifalla Utskottets förslag i denna del. Jag kan nem - JBen i4 Augusti t. m. ligen icke inse, hvarföre de mindre
Mången tyckte, att det var egendomligt, att han fått den idén att gifta sig strax före olyckshändelsen, ty den lilla kvinnan han fått blef honom en god vårdarinna. Hur skulle det gått honom, om han blifvit liggande så där hjälplös, medan han varit ensam? Hela fiskläget erkände nu, att han aldrig gjort något klokare, än när han gifte sig, och den lilla kvinnan fick stort anseende för den ömhet, med hvilken hon skötte mannen. »Hon får ej svårt att bli omgift,» sade man. Gamle Mattsson berättade hvarje dag, medan han låg sjuk, historien om porträttet för sin hustru. »Du skall ta det, då jag är död, likasom du skall ta allt mitt,» sade han. »Tala inte om sådant.» »Och du skall ge akt på mors porträtt, då de unga karlarna fria till dig. Sannerligen här finnes någon i hela fiskläget, som förstår sig på giftasaffärer bättre än det porträttet.» EN FALLEN KUNG. »Mitt var fantasiens rike, nu är jag en fallen kung.» Snoilsky. Det klapprade mot gatstenarna, trätofflorna smällde i orolig takt. Gatpojkarna skyndade förbi. De slamrade, de hvisslade. Det var språngmarsch. Husen skakade, och från gränderna rusade ekot fram som en bandhund ur sin bur. Det syntes ansikten bakom fönsterrutorna. Hade det händt något? Var det något på färde? Larmet drog sig bortåt förstaden. Tjänsteflickorna skyndade dit, följande gatpojkarna. De slogo ihop händerna och skreko: »Bevare oss, bevare oss! Är det mord, är det brand?» Ingen svarade. Klapprandet hördes långt borta. Efter flickorna kommo stadens visa matronor ilande. De frågade: »Hvad står på? Hvad stör förmiddagslugnet? Är det en vigsel? Är det en begrafning? Är det en eldsvåda? Hvad gör tornväktaren? Skall staden brinna ned, innan han börjar klämta? Hela hopen stannade framför skomakarens lilla hus borta i förstaden, det lilla huset, som hade vinranka kring dörrar och fönster och där nedanför mellan gatan och huset en alnsbred trädgård. Lusthus af strå, boskeer för en råtta, gångar för en kattunge.
en har förriitten, en soppan, en dukning och diskning p3 siil dc1 o. s. v. Hvmje flicka, får alltid vara i köket tv8 efter hvmandra följande dagar. I Storkyrkoförsamlingen t. ex. lagas iiu hvarje dag af C i flickor från de högsta klasserna middag för 5.3 barn, natiirligtvis alltid de enklaste riitter, men god och närande mat. Allt mjukt briid, som af barnen förtäres, bakas i skolköket. li61iga flickor heriitta för sina lararinnor att de sedan i sina heiu ibland baka siMaiit I~riici. Flickorna få själfva föra jornalen, i h d k e n nogpannt iipyskrifves dagens matsedel, rätternas beståndsdelar i minsta. detalj samt hur mycket af hvarje ingrediens, som anriindts. Afren priset p&amp; alla varorna uppskrifves och för hvaxje dag utraknas hvad middagen i sin helhet kostat samt hvad den kostat per barn. Men utom detta stora hushåll fik 55 personer fh dc smd. kokerskorna, hvar och en i sin tur, sköta alilla hhiishfillot:). För att de icke skola v h j a sig endast vid dessa: stora berakningar få. fickorna åt sig sjiilfva koka sainma middag i mindre kokkiirl med be S räkning för 6 personer. Särskild bokföring föres öfver detta » lilla hiishiil1 D. En olägenhet vid matlagningen har det varit, att man haft endast en spis och varit tvungen att begagna l r o k l ~ r l, som varit allt för tunga och stora för barn. Men nu har man i Storkyrkoförsamlingen just inredt ett nytt kök med sex mindre spisar. Diix f@ man ilet förträffligt, dels Iran man undervisa omkring 20 flickor samtidigt, dels begagna för barn Iätthandterligare kastruller och pannor. Kl. 1 e. m. k o m a mi.ddagsgästerna.
Vi erinra blott om liiirn det förr gick till sedan tidniiigariie nieddelat att svenska tjänstflickor voro att förvänta till Köpenhamn ined den eller den %iigbkteii. Man bokstafligen sloks om flickorna, och sedan föstes de i stora flockar liksoin boskap genom Köpenliainns gator. Var någon af dem nog oförsiktig att begifva sig ut på egen liaiid, blef Iion inången ghng formligen öfverfalleii af någon agent, suin ville förtjäna p i henne genom att skaffa henne plats eller på annat ännu ovärdigare satt ockra p % henne. Soin de svenska bondflickorna lätt igenkäiinas på den rödrutiga halsdiikeii, so111 sydsvenskorna allinaiit begagna, hade ' de svårt att undgå sina förföljare, livilka ofta sökte locka dein in på kallare och kafder. Och ve den som följde! Komma flickorna iit p8 landsbygden aro de väl något bättre fredade, inen de arbeta iiiider lciinslan af att vara föreinål för förakt och deiiiia känsla tynger dein djupt. Danskorna sj alfva hålla sig allniänt fijr goda att arbeta soiii hvitbetsplockerskor, och iiinaii svenskoriia började aiivändas var det endast de sämsta danska kvinnorna, soni åtogo sig niimnda arbete. På samina gbng som svenskoriia öfvertagit arbetet Iiafva de ock fått öfvertaga det dåliga ryktet - ined eller iitan skal. E t t ytterst lättsinnigt lif föres ock å en del af de danska gårdarna. Där finnes ingen iippsikt öfver folket i moraliskt afseeiide; kvinnorna bafva väl sina särskilda bostäder, men, vanorna äro sadana vid g&amp;rdarna, att komma karlarna inte in geiioni dörrarna, s&amp; krypa de in geiioin fönstren eller fl.ickorna lit. » Det torde icke vara lätt för de unga. kvinnorna att iiiider sbdana förli~llaiiden bevara sig rena och ofördärfvade.
Lönnherr/s och Olof Olsons likaledes här förut omförmälda motioner, hvilka afse förhöjd ersättning för kungsskjuts och den förstnämndes jemväl för kronoskjuts, förekommer, att de orsaker, som inverka på entrepenadprisen vid en gästgifvaregård, icke behöfva inverka på bördan af kungsoch kronoskjuts, hvilken skjutsningsskyldighet derförutan kan komma att der utgöras af andra än som tillhöra samma gästgifvaregårds skjutslag; äfvensom att några sådana undantagslagar, som uti dessa motioner afses, skulle medföra en synnerlig svårighet vid kontrollen å Kronans räkenskaper, samt för öfrigt oj synas vara af frågans vigt och af något vei-kligt behof påkallade. På grund af hvad Utskottet sålunda anfört hemställer Utskottet att, i afseende å kungsoch krono-skjutsningsbesväret, annan ändring icke bör vidtagas, än att, under förutsättning att. gästgifveri-, hålloch post-skjutsen af Staten öfvertagas, samtlige skjutskyldige hemman i riket, så framt de ej äro helt och hållet eller i viss mån från skjutsskyldighet befriade, förklalas höra i kungsoch kronoskjutsning deltaga. I andra punkten af Jonas Anderssons omförmälda motion har han yrkat, att skjutsningsväsendet för Statens räkning må så ordnas, att den minsta möjliga kostnad, så väl för den resande som för Staten, må vinnas, på samma gång som en ändamålsenligare transport af posterna, i förening med resandes förskaffande ernås. Sammans. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon-Utsk. För vinnande af detta ändamål erfordras ett fullständigt förslag till reglering af befordringen utaf post och resande samt till gäldande af den dertill erforderliga kostnad. Materialier till ett sådant förslag finnas ock, dels uti det af komiterade afgifna, ofta åberopade Betänkande, dels uti Sammansatta Utskottets vid sistförflutna riksdag aflåtna, likaledes ofta omförmälda, Utlåtande N:o 8 och Betänkande N:o 23.
Jag nämner detta fåfom det enda lätt, hvarå mig tyckes att fern Stånds afdelningar ikulle kunna emplojeras; men nämner det endaft fåfom i förbigående, emedan i allt fall ett fådant projeft förmodligen icke fkulle vinna bifall; defsutom vore det icke att anie annorlunda än forn ett paillatif. Med någon lindring i fymptomerna vore fjukdomen lika fullt qvar i kroppen. NäIlan på lamma fått anfer jag ddt förllaget, att inrätta National-Reprefentationen i trenne Stånd i llället för fyra; föga vunnes dermed, och hvilketdera Ståndet borde väl utgå? Medgif fjelfva Ståndsrätten fådan den nu är, och de hafva den lika helig alla fyra. Icke annorlunda an att denna åtlkillnad vid Riksdagarna fammanfmälter i den allmänna Medborgsman* na-rätten kan denna tvift flitas och man komma till ett antagligt famt nyttigt refultat. Skillnad emellan hög och låg, rik och fattig, lärd och olärd, m. m., hvilka fkillnader nödvändigt i alla hyffade Stater malle finnas, Ikall alltid medföra farlkildte förhållanden Medborgare emellan uti famfundslefnaden i allmänhet; m&n Stånden, i affeende på deras deltagande endaft fåfom fådane uti Lagftiftningen, måfte nödvändigt antingen alla bibehållas vid hvad de nu äro, eller alla gemensamt antaga en fä dan fonn , 1'om vifar fig närmare leda till Fäderneslandets fanna väl. Detta kan aldrig få namn af uppoffring. Statsförfattningar äro blott conventionella anftalter, vidtagne till befordran af det allmänna bälta, åtminftone böra de vara det. Att loka detta ändamål är hela Samfundets rättighet, för hvilken alla tillfälliga inrättningar måfte vika och kunna ej få namn af rättigheter.
Exped Utsk. tillkommer skyldigheten att uppsätta expeditionen på sätt målet, enligt grundlagen, bör expedieras, likasom Stånden äga rättighet att vid justering af den sålunda uppsatta expeditionen, sedan i öfrigt gällande former blifvit iakttagna, vidtaga de ändringar, sorn föranledas af Ståndens i målet fattade beslut, jemförda med grundlagens stadganden rörtde expeditionssättet; men aldrig kan det åligga StatsUtsk., mer än något annat Utsk., att inträda på Exped.Ulskrs gebit. Sådant öfverensstämmer ej heller med lii t ti I Is gällande praxis. När t. ex. Const.Utsk. framställer ett förslag till grundlagsändring, så slutasej betänk, derom med något tillstyrkande att hemställa förslaget till K. M:s pröfning. Ej heller äger ett sådant tillägg rum vid LagUtsk:s förslag till lagförändringar, utan Exped.Utsk. uppsätter skrifvelsen i enlighet med grundlagens föreskrift. Hvad åter sjelfva saken beträffar, eller huruvida ämnet bör underställas K. M:s pröfning, så torde StalsUtsk. icke hafva oriktigt förfarit, då Ulsk. ej tillstyrkt en sådan underställning, enär grundlagen icke innehåller den föreskrift, att statsreglertsfrågor skola K. M. underställas. Hr Lagerhjelm: Utgående från den synpunkt, 111 hvilken Frih. Sprengtporten sett saken, är jag färdig alt instämma i StatsUtsk:s åsigt, ty kan man nedsätta skatterna i allmänhet, så bör tackjernstillverkningen äfven ifrågakomma; men tillämpningen af den satsen bör icke äga rum, förrän undersökning föregått, hvarigenom man förvissat sig 7 H. *9 1 i'|6 Dcu 11 Maj. om de orter, hvarest skatterna äro mest tryckande, på sätt Prosten Stenhammar uti sin reservation afsett.
Riksdagsordningen, ty den är bestämd, och om ett Stånd återremitterar ett Betänkande på redan pröfvade oell besvarade skäl, då kan Utskottet visserligen säga, att som det redan besvarat dessa anmärkningar, det blott får tillkännagifva, att tre Stånd redan fattat deras beslut, men om uti anmärkningarne någon ny fråga finnes, anser jag att Utskottet icke kan undandraga sig, att besyara densamma. Herr von Hohenhausen, Michaell Herr Cederschjöld har funnit den 4g §. i Grundlagen ganska tydlig, såsom BondeStåndet förstått deni Deremot har PresteStåadet haft en annan öf - Den 27 Augusti j. m. ■vertygelse, Det vore ju ej omöjligt, att Ridderskapet och Adeln hade en tredje, att Bor gareStåndet hade en fjerde, och slnteligen Ut-, skottet en femte mening. Grundlagen föreskrif-. ver ej något, huru i sådant falj skall förhållas, och huru detta skall utredas. Det är blott, när LandtMarskalk eller Taleman vägrar proposition, sorn det till ConstitufionsUtskottet öfyerlemnas, att afgifva ett sådant utlåtande 3 som afgör frågan. Således lärer det icke vara Jämpeligt, att ingå uti någon förklaring äfvensom en sådan icke lärer vara tillåten på annat sätt, än Grundlagen medgifver, nemligen genom, antingen i vanlig ordning begärd förändring, somfår hvila i fem år, dier genom utlåtande i anledning af vägrad proposition. Hvad deremot BondeStåndet framställt, är en anmodan till dö' öfrige Stånden att instämma uti principen deraf, att Stånden vid alla tillfällen kunna fordra, att Utskotten skola med utförlighet besvara återremisser StalsUtskotfet har ej vägrat ett sådant besvarande, när nya skäl och upplysningar förekomma, men när inga sådane inträffat, harUtskottet ej ansett det behöfligt. Jag hemställer, huruvida det kan vara nyttigt, att stadga såsom generel princip©, hvad BondeStåndet föreslagit, att vid alla återremisser Utskottet skall inkomma med detaillerad förklaring.
Riksmöte inflyta: och får Utskottet härvid endast tillägga, att då Ridderskapets och Adelns Ordningsstadga kan af Ståndet ensamt ändras, så och i händelse erfarenheten skulle, antingen visa någon olägenhet af den föreslagne billettfördelningen, eller ock, med afseende å åhörarnes rätt att enär de sig lagligen förhålla, icke godtyckligt utvisas , förete missbruk af den åt LandtMarskalk eller trenne StåndsLedamöter öfverlemnade makt, lärer rättelse derutinnan kunna ulan svårighet och synnerlig tidsutdrägt i behörig ordning vinnas. I fråga om det utrymme, sorn må kunna i Riddarhussalen för fremmande åhörare beredas, anser Utskottet för det närvarande icke någon annan plats än läktaren kunna i detta ändamål upplåtas; — ej eller någon förändring af bänkarne eller nybyggnad af gallerier böra komma i fråga. Och hemställer således Utskottet, att RiddarhusDirectionen må erhålla uppdrag att, intill nästa Riksdag, ombesörja icke allenast att en serskild ingång till salen för åhörarne varder beredd, derigenom, att den i förstugan varande blinddörr upptages, och en provisionel trappa för uppgången dertill inrättas, utan ock att inuti Riddarhussalen en afskiljd uppgång till läktaren varder anbringad, dock så att utrymmet och beqvämligheten nere i salen derigenom icke inskränkes; hvarjemte bänkarne i läktaren böra inrättas med D e n ?4 F e b r u a r i i e. m. hänsigt alt lemna plats åt det möjligast största antal åhörare; för hvilket allt kostnaden torde böra bestridas af Capitationsfondens medel; och må det i öfrigt ankomma på RiddarhusDirectionen att lämpa verkställigheten af ofvanberörde föreskrifter efter möjligen förekommande ‘omständigheter.
Mörner, att fjerdingsmannabestyret äfven i afseende på de denna befallning åtföljande göromål, år ett Kronobestyr och jag tror äfven att det framdeles mäste komma att anses såsom sådant, med afseende på atlöningssättet, nemi. genom nödvändigheten alt Staten aflönar Fjerdingsmännen. Men då nu den åsigt, som afsåg dessa ijenstemäns aflönande af Staten böra ega företräde framför det nuvartde aflöningssättet, icke lyckats göra sig gällande, så kan jag f. n. icke bifalla Utsk:s förslag, utan får vördsamt yrka propos. på afslag å detsamma. Hr Lagerhjelm, Pehr: Jag betraktar denna fråga nu på samma sätt som då den sednast förevar, och tillstyrker R. o. Ad. att gå de öfriga Ståndens önskningar till mötes, af de skäl, som af Frih. Palmstjerna blifvit anförda. Det är oneklig! att Utsk:s förslag, på säll en talare sagt, är något obestämdt, måhända oriktigt i upställningen, och möler måhända svårigheter vid utförandet, men om någon otydlighet förefinnes uti denna Ständernas underd. önskan hos K. M. kan den naturligtvis ganska lätt rättas innan en författning på grund deraf utfärdas. Här står, att delaktigheten i utgörandet af aflöningen skulle utgå efter samma grunder, som för rättighet att deltaga uti sockenstämmas öfverläggningar och beslut, enl. K. Förordn. d. 29 Aug. 1843, äro stadgade. Deremot är anmärkt, att detta skulle vara en ny be - 62 Den 14 Juni. skattningsgrund. Detta 5r en sanning, men nya beskaltuingsgrunder hafva förekommit under min tid på många olika sätt, och om här skulle tillämpas någon skiljaktig beskaltningsgrund, skall det icke hindra mig från alt anse sjelfva saken vara nyttig. Den har ansetts vara orättvis, ja visserligen derutinnan att Adeln för sina säterier kommer att få ett onus som förut icke förefunnits, men man kan icke säga att detta är en orättvisa, såvida man sjelf medgifver att billigheten fordrar antagandet af ett sådant förslag.
Jag väcktes ur mina drömmerier genom vingslagen af en liten fogel, som från det närastående trädets topp flög ned till det anspråkslösa trädkorset, på hvilket stod ristadt: "Gömdt är glömdt", och qvittrade sin aftonbön till Gud. Härvid hopknäppte äfven jag andägtigt mina händer, tårar fugtade mina kinder och med rördt hjerta tackade jag Gud för detta ögonblick och för allt godt han mig bevisat. Då allt kort förut förekom mig så dystert och mörkt, syntes det nu mig i en helt annan dager; allt belystes nu herrligt af ett gudomligt ljus och en inre öfvertygelse sade mig: min mor är ej död, hon sofver blott och hennes moderliga hjerta slår för mig ännu i höjden. Efter någon stunds vistande bland de dödas boningar, önskade jag åter komma ut i det fria och begaf mig således bort från denna dystra ort. På hemvägen stadnade jag af en händelse vid en liten koja och kastade en blick dit in genom det öppna fenstret, oaktadt det opassande i en sådan nyfikenhet. Men hvem skulle ogilla min åtrå, isynnerhet då man betänker, att jag var läkare. Vid nogare betraktande genom de, endast till hälften sammandragna, glesa gardinerna, varseblef jag en säng, der en sjuk låg, en matt brinnande lampa, ett bord och tre stolar; allt bevisade, att tarfligheten, om ej fattigdomen rådde här. Inom mig öfvertänkte jag, huru jag skulle blifva förvissad det icke brist på läkarevård förefanns, då i detsamma en vördnadsbjudande prestman insteg och syntes bereda den sjuka till emottagande af Herrans Heliga Nattvard. Intet annat vittne kunde jag se, än en flicka, som knäföll invid ändan af sängen, hållande en näsduk för ögonen. Jag stannade än en stund för att betrakta det rörande och högtidliga i denna akt, och önskade af allt hjerta den sjukes återfående. Då den vördnadsvärde presten framräckte kalken stod den knäböjande flickan upp för att hjelpa den sjuke och denna flicka var ingen annan än den, åt hvilken jag engäng skänkte några silfver-rubler. Då tänkte jag: de föllo i god jord.
Från och med 1795 räknas bidraget i rdr bko, hvadan hela bidraget för detta år är utfördt med 625 specier, nämligen 250 af tidningen och 375 af sakörena. Detta utgör emellertid tillhopa 2,500 rdr. bko. Åren 1795 — 1812 är beloppet oförändradt, hvilket för dessa år gör i kronor . 67,500 Trpt 157,500Under år 1813 gjordes nytt kontrakt om arrendet for Posttidningen, hvarigenom akademiens inkomst, in-räknadt fortfarande 1,500 rdr. bko. af statskontoret, detta år är 3,200 rdr. bko ... 4,800 1814 — 26 utföres inkomsten årligen med 4,000 rdr. bko., enär arrendet för Posttidningen var 2,500 rdr. och statskontorets anslag 1,500 rdr . 78,000 Vid slutet af år 1826 hade akademien genom besparingar och upplupna räntor en behållning af 56,102 rdr. bko eller 84,153 rdr. Ehuru behållningen uppkommit af allmänna medel — arrendet för Posttidningen var ju ock en statens inkomst, som lemnats akademien i stället för reda penningar — så ansåg sig akademien hafva rätt att betrakta denna behållning såsom sin enskilda tillhörighet samt ur följande års räkenskaper, som inlemnats till Kammarrätten, alldeles utesluta densamma. Detta skedde naturligtvis för att förekomma, det statsrevisorerna skulle fästa någon uppmärksamhet vid den stora tillgången, hvilket hade kunnat hafva till följd statsbidragets indragning för. några år. Likaså egenmäktigt förfor akademien genom att ur samma räkenskaper titesluta inkomsterna af Post * och Inrikes Tidningar. För hvardera af åren 1827 — 57 är i nämda räkenskaper uppförd t såsom inkomst endast 1,500 rdr. bko från statskontoret, hvarjemte då någon brist uppstått för de löpande utgifterna, det är anteck-nadt, att denna fyllts med akademiens enskilda medel 45,500
Herr LUverstuipe, Lustak ^br»k»^r>, trodde, att den en« -a uplysning Riddcrffapct och Adeln af här bcfindtliza handlingar kunde erhälla, more d n, att Prcste-Ständer i sitt Protocolls-Utdrag af den Z Mars, rörande Financeplanen, i frägan om Bewillnings-summans b.stämmande äberopat sitt bestur af dcn 4:de December Preste-Ständct Lcflöt nemligen dä, att hela Summan under namn afBe. willning ställe utgä, och detta äberopande innehäller säle» des det beslut, hwarigenom St. ndet hällit sin rätt öpen, att öfwer denna fräga begära Nämnd. Herr Grefwen och Landt - Mar sta lken hem» siälde, om icke, sedan Kongl Mant förleden gärdag nämnt, att Riksdagen säsom i morgon skulle afbläsas, det wore det kortaste, och säkrast Indragande till ett flut i saken, att genast till Nämnden remittera wälet. Ropades Ja. Grefwe la Lsr-lie: Zag will för min del ef lägga wig deremot, utan endast till Protocollet förklara, att iag anser denna sak förut fullkomligen aigjord, sä att ingert widare decision behöf-ves. - Herr Lerzbmsn, Ambrosia, Ul-Ignus, conformerade sig med Grefwe ve I» 62,-lie. Friherre Legerström, j->cok, vkade ä nyo, att man fö st borde underrätta sig ifrän Preste»Skänd t om sakenö för» hällande. Herr Grefwen och Landt-Marstalken föreslog, att nägon ifeän Riddarhus - Cantzler kunde sandas, att hos Preste-Ständet härom inhämta underrättelse.
Det är icke heller i Grundlagarne föreskrifvet att denna Propos. skall komma på en gång tillliopahäftad, och det är äfven på denna grund, som jag tror att StatsUtsk. skulle, äfven om sammanhanget emellan den nu ifrågavaride K. Proposin och den om Statsverkets tillstånd och behof icke hade varit så tydligt, som nu, kunnat behandla Proposm utan föregide remiss deraf från RiksStin. Frih. af Ugglas, Curt Gustaf: Såsom ett ytterligare bevis derpå att StatsUtsk. i denna fråga förfarit i öfverensstämmelse med grundlagen, anhåller jag att få åberopa 48 § Riksd.- Ordn., der ibland föredragningsämnen uprepas: ”Konungens Propos:r, som å Rikssalen, eller sedermera under Riksdagens lopp blifvit till Stånden eller StatsUtsk. öfverlemnade”. Detta ådagalägger i min tanka tydligen, att K. ,M. under Riksdagens lopp äfven kan öfverlemna Propos:r till StatsUtsk. Hr Cederschiöld, Rob. Theophron: Ehuru det icke inverkar på den speciella fråga, som nu är föremål för hanglägg. ning, huru StatsUtsk. dervid tillvägagått, så är det likväl efter 174 Den 16 Januari. mitt förmenande af stor vigt att man för framtiden följer grundlagens föreskrifter, och jag tror att de tvenne sista värde talarena farit vilse. K. M. eger att öfverlemna Sin Propos. om Statsverkets tillstånd och behof antingen till R. St:r eller StatsUtsk., men det stadgas uttryckligen i 27 § Riksd.Ordn. 1 morn., inom hvilken tid denna K. Propos. skall aflemnas, nemi. inom 14 dagar sedan lagtima Riksdag blifvit öpnad. Sedan står det i andra morn., att alla de Propos:r, som K. M. derefter vill framställa, skola till RiksSt:n öfverlemnas.