Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uppläst hos Ridd. och Adeln d. 5 Mast. Prcste-Ständct den 5 Borgnre-Ständet d. 5 Bonde-Ständet den 4 - » - Riksens Ständers Stats-Urffotts Betän. tande, angående kostnaden till trycknin gen af Riks-Ståndens protocoller. ^§fter det Stats-Utstottet under den ?o:de i nästlidne manad, till Riksens Högloft. Stander afiäkit sitt yttrande, angående tryckningen af de till Riks-' Standens Protocoll hörande Handlingar, hwilka under form af Bihang stola utgifwas, har Utstottet, i anledning af Högloft. Ridderstapcts och Adelns samt Högwördige Prest-Standels aftätne Remisser, nu tagst under öfwerläggning huruwida tryckningen af Standens Protocoller kunde anses böra af Stålsrverkets medel betalas. Harwid har Stats-Utstottet inhämtat, ali wid sidsta Rikdag staga afwen förewarit om möjligheten och sattet att med understöd af Stats verket lata »verkställa tryckningen af Högloft. Ridderstapers och Adelns Protocoll för 1809 och i8w arens Riksdagar; Men att Stats - Ulstoltet, pa anförda stal, genom utlåtanden den §:de och io Oktober !8!-r, afstyrkt sa wal akt något förstott af Statswerkets medel, härtill matte göras som ock, ait kostnaden finge derutaf bestridas; hwarförutan, jemte det att Hederwarda Bonde-Ståndet uti Protocolls-Utdrag den 29 sistl. April tillkannagifwit, att Ståndet öfwerenskommit lata pa egen bekostnad trycka dess Protocoll, under yttrad förmodan, att de öfrige Standen derom stulle gä i lika för< fattning utan Statens tunga, Högwördige Preste Stän" - Den 5 Maji. 217 Ståndets Ledamöter inom Utstottet upplyst, att samma Srand fattat det bestut, alt likaledes af egna medel läka Protocolls-tryckningen werkställas
En af de största olägenheterna lör orten af ifrågavarande gårdfarihandel vore dock den iner och iner tilltagande Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 101. 29 svårigheten att, äfven till de högsta priser, erhålla dugliga och pålitliga arbetare, hvadan jordbruket helt och hållet kom att ligga nere. Dessutom blefve befolkningen genom omförmälde krämares flärd, fåfänga, lättja och oduglighet till arbete, mer och mer demoraliserad, så att det vore svårt att förutse slutliga resultatet, derest samma krämare finge ohejdadt kringstryka. Såsom exempel på, i huru vidsträckt skala rättigheten att bedrifva ifrågavarande handel begagnades, har motionären anfört, att, enligt pastors i Götheryd uppgift, öfver 120 personer från samma socken under sistlidet år erhållit prestbevis i sådant afseende, samt att en ung åbo, som vore innehafvare af en mindre hemmanslott derstädes, hade tretton drängar, hvilka för hans och en eller annans inom pastoratet räkning vandrade omkring och handlade. Många af dessa handlande erhöllo dessutom i åtskilliga orter antingen sina pass förnyade eller ock helt och hållet nya sådane, hvarefter de ej på flera år återvände till hemorten, der de merändels voro försänkte i skulder.
Enär lärjungarnes antal vid Gefle Gymnasium, enligt de upplysningar, Utskottet i detta afseende haft tillfälle inhemta, sällan uppgått till t^o, i följd hvaraf undervisningen uti främmande språk och naturvetenskaperne synas böra kunna, ulan serskild ersättning, bestridas af de vid nämnde Gymnasium anställde 6 Lärare, och då, i afseende på arvode till Rector, Kongl. Maj:t, enligt Dess den 21 September i83p till Stals-Contoret aflåtne Nådiga Skrifvelse, icke funnit skäl alt bevilja ett sådant af detta Gymnasii Lectorer väckt anspråk, på deri grund, att de arvoden, som utgå till Rectorer vid andra Gymnasier, endast blifvit dessa tillerkände, såsom ersättning för förut uppburne så kallade terminspenningar, som vid Gefle Gymnasium icke varit öflige, anser Ulskottet sig ej böra tillstyrka det af motionären äskade ti Hök ta anslag. d) Uti en lill Utskottet från Högvördiga Preste-Ståndet remitterad motion, har Herr Biskopen m. m. Doctor Hedrén begärt, att, för beredandet af en sorgfällig vård af de dyrbara och ansenliga samlingar, som uti Linköpings Gymnasii-Bibliolhek förvaras, lönen för den dervid anställde Bibliothekarie måtte förhöjas från 208 R:dr lill 666 R:dr 3a sk., och för en Amanuens från 90 till 200 R:dr, i anledning af hvilken motion Herr Biskopen m. m. Doctor Holmström äskat ett anslag af 200 R:dr årligen intill nästa Riksdag, såsom understöd åt Bibliothekarien vid StrengnäsGymnasii-Bibliothek och Herr Domprosten, Doctor Elmgren framställt behofvet af årligt anslag för Wexiö Gymnasii-Bibliothek, i förhållande till hvad som för de andre Gymnasii-Bibliolheken blifvit begärdt. Bih. till R. St.
Alt sådana angelägenheter kunna blifva föremål för national-represenfationens verksamhet år en i ögonen fallande oegentlighet, med hvilken man likväl skulle kunna försonas, om man kunde öfvertygas om, att dessa frågor åtminstone i allmänhet blefvo af riksdagen behandlade med sakkännedom och oväld. Men att förhållandet icke är, eller ens kan vara sådant, torde icke vara någon obekant. Sakkännedomen mäste i de flesta dylika fall brista och, i följd äfven deraf, oväld vid prölningen af denna mängd olika och mot hvarandra stridiga anspråk förutsätta egenskaper, som icke komma någon menniska till del. För sin framgång eller sitt fall äro slika frågor äfven merändels beroende af den större eller mindre fyndighet, hvarmed de framhållas och bearbetas, och i förra händelsen kommer det hufvudsakligen an på att så uteslutande fästa blicken på det mål, som sökes, att medlen dertill blifva förbisedda. Att riksdagarne skola göra en stor vinst i samma mån, mål af nyss antydda beskaffenhet blifva föremål för landstingens behandling, torde derföre vara obestridligt, och de sednare skola sålunda blifva verksamma medel att förkorta de förra, hvilkas rättvist öfverklagade längd förorsaka så många och så stora både allmänna och enskilda uppoffringar. Men för alt landstingen må kunna medföra de fördelar, man af denna institution redan nu förväntar sig, och de flere, hvaraf hon i sin fortgående utveckling är mägtig, måste de ock vara i besittning af det vigtiga medel, som är häfstången uti alla både större och mindre företag, nemligen penningar. Landstings-stadgan har äfven förutsett detta behof, och derföre bemyndigat landstingen att pålägga afgilter och upptaga lån.
Att imedlertid föreslå upsägningsrättens afskaffande, är att blottställa räntetagarne för ständig förlust; och hvem skulle denna företrädesvis drabba? Jo just dem, som äro sämst aflönade, nemi. Officerare och Landlslalstjenstemän. Att Kammar-colhm och dess advokatfiskal skulle allena kunna motstå den allmänna påtryckningen och med sina åtgärder uppehålla markegången vid sitt rälta värde, är ett öfverdrifvet anspråk. Den forsellön, som räntetagaren hittills fått upbära, då säden icke erlagts in natura, skulle blifva honom af Statsverket godtgjord. Deraf hade han ingen fördel, men Kronan förlust. Det kan ock vara ovisst, om, och huru mycket mången räntegifvare vunne eller förlorade. Kronofogden skulle, hvarken med säd eller penningar, ega lemna räntegifvarne anstånd, såsom de nu, af vissa regementen och andra räntetagare, få, för hela åratal, åtnjuta. Som räntetagaren icke skulle blifva berättigad att fordra säd in natura, när det för honom vore förmonligt: så kunde ej heller af honom begäras, att han skulle mottaga säd, när det för honom vore menligt, och följakteligen för räntegifvarne fördelaktigt. Staten skulle derföre träda imellan, emottaga säden af räntegifvaren, och betala medelpriset till räntetagaren. Besväret och kostnaden, för denna mellankomst, skulle falla Kronan till last. Slutföljden af detta förslag är således, att antingen skulle hon sjelf, eller hennes rätts innehafvare, löntagaren, oförskyldt förlora. Till förmån för hvem? För jordegaren, som oförtjent gynnades på andras bekostnad, emedan honom efterskänktes åligganden, som, vid jordens förvärfvande gjort köpeskillingen ringare, men som andra medborgare sedan måste i stället åtaga sig för all hålla Kronan skadelös. Konungens rådgifvare, som äro så ömmande för den mäktigaste af alla skattskyldige, jordegaren, borde väl vara lika mona om de svagare och fattigare, eller alla andra.
M. mätte täckas, till efterrättelse vid den skeende nya roteringen inom Jemtland, i Nåder förordna, det Jemtlands soldater ålades samma skyldigheter, som Kronans öfriga indelta manskap i Riket, men att, utan fastställelse af den provisoriska regleringen af rotehållet derstädes för längre tid än de 8 år, för hvilka densamma blifvit af Länets invånare antagen, roteringen derefter måtte, oberoende af den måhända aflägsna tidpunkten för afvittringens fullbordan, jernnäs till likhet med roteringen i det öfriga Sverige, sedan hemmanens godhet, grundräntan och öfriga utskylder blifvit emellan Länen, behörigen jern förde och t3gne i beräkning, hvarefter de i Jemtland tillkommande nyhemmanen borde öka den gamla roteringen, dels ock att de sålunda för Jemtlands Fältjägare-Regemente tillstyrkta vilkor jemväl måtte få sträckas till Jemtlands Hästjägare-Esquadron, så att rusthållarne dervid mätte komma i åtnjutande af all den lindring i deras skyldigheter, som antingen redan blifvit eller framdeles kunde varda rolehållarne inom provincen beviljad; och har E. K. M., som, efter det Krigsoch Karnmar-Collegiernes underdåniga utlåtande öfver ofvanberörde Rikets Ständers hemställan inkommit, i betraktande af de flere, i nämnde utlåtande, framställde olägenheter, hvilka skulle uppstå af en, före afvittringens fullbordan, företagen definitiv rotejemkning i Jemtland, icke kunnat merbemälde hemställan bifalla, utan i Nåder pröfvat det så mycket hellre böra emedlertid förblifva vid E. K. M:s, den 21 November 1827, rörande interimsroteringen derstädes, fattade beslut, sorn all anledning vore att förvänta, det afvillringsverket hunne afsiutas inom förrberörde tid af 8 år, räknadt från och med 1828, icke allenast, genom aflålet Nådigt Bref den 5 November 183r, anbefallt Landshöfdingen i Länet, att, med det år 1827 honom till afgifvande ålagda underd. förslag till ny ordinarie rotering i Jemtland, så tidigt inkomma, att förslaget, efter Nådig pröfning, kunde Rikets nu församlade Ständer till antagande föreläggas, på det rote-regleringen sedermera genast, efter afvittringens slut, kunde till verkställighet befordras; utan ock, beträffande frågan om provincens rustnings-besvär, i hvilket ämne jemväl undersökningar föregått, under den 19 i sistnämnde må - 4v$ Expeditions-II(skottets Förslag till und.
Sedan Roteliållarne varit sammankallade att häröfver höras, och de vid Sammankomsterne hällne Protocoll blifvit till Kongl. Maj:t insände och i underdånighet föredragne, beslöt Kongl. Maj:t, efter noga öfvervägande af hvad Roteliållarne vid Sammankomsterne anfört, den 23 Mars 1813, att en förnyad Proposition om ständigt Knecktehåll i Skåne, i så måtto förändrad, att ole 4°° Vacancerne skulle få hållas under krig och fred i 5o på hvarannan följande år, skulle till Rotehållarnes antagande eller förkastande framställas. Uti Dess Nådiga Bref derom till Landshöfdingarne af samma dag, förklarade Kongl. Maj:t, att erfarenheten besannat det, att den år i8fi verkställde extra Rotering ej kunnat till alla delar förrättas med erforderlig noggranhet, i saknad, af nödigt rådrum till föregående fullständiga undersökningar, samt att en jemn öfverensstämmelse uti tillämpningen och angelägenheten af nödig rättelse således var ådagalagd; att då en allmän Rotejemnkning i det hela ansetts nödig, och den förut skedde Roteringen icke af Kongl. Majrt blifvit i Nåder fastställd, de Egendomslnnehafvare, som ville förblifva vid Extra Roteringen, icke kunde förvänta sig att komma i åtnjutande af Förmedlingen till det såsom villkor för ständiga Kneckteliållet nedsatte Nummertal, men deremot blefvo underkastade den förändring i Roteringen, som af en ny undersökning, om den förra Förrättningens beskaffenhet, kunde blifva en följd; och att de, som i ständiga Knekteliåilet ing ingo, icke kunde få påökning i Or - Den g Januarii. 483 dinarie Roteringen utöfver den Extra, som de då utgjorde, men väl komma att till godo njuta sin proportionerliga minskning i förhållande till det nedsatta Nummertalet och befinnande beskaffenheten af hvarje Egendom och Lägenhet. Kongl.
Jag vet icke, om detta låter sig göra, isynnerhet under så vidsträckta åsigter, som de hvilka blifvit uppgifna, nemi. att man skulle uppgifva allt hvad man kunde använda för att mota alla lurendrejerier ni. m. Dessa kunna icke vara nog kända, och jag tror det icke görligt att så upptaga förhållandet, att dermed kunde vinnas något ändamål. Jag får äfven tillkännagifva, alt jag tillhört minoriteten i den del af Utskts betänk., som föreslår, att nu förbjudna varor endast må få införas till 3 städer. Bland dessa är visserligen en stad i Malmöhus län, nemi. sjelfva Malmö upptagen, och således är min orts fördel iakttagen, men Utskts afdelning hade projecterat flera städer, nemi. Gefle, Calmar, Carlshamn och Wisby. Delta skedde under den åsigt, alt på flera ställen vid kusterna borde finnas tillfälle att införa de varor, som från förbjudna blifvit tillåtna, på det icke så mycket besvär för de trafikerande måtte uppkomma, som då införseln blefve inskränkt till blott Stockholm, Götheborg och Malmö. Jag har ej varit bland dem, som för närvar, önska rättighet till införsel för flera släder. Det har äfven blifvit projecteradt, alt denna nu föreslagna tulltaxa först 0111 4 i»1' skulle sättas i verkställighet. Sländerne tyckas allmänt önska, alt icke tiden emellan riksdagarna må blifva så lång som hittills, och K. M. har ock - Den 2g Juli c. m. så derom gjort en propos. Det är derföre att förutsätta, alt 4 år kanske icke komma att passera innan nästa riksdag inträffar, och i sådant fall skulle tulltaxan ej hinna komma i verkställighet. Jag skulle derföre tro, att 4 år är för lång tid, ehuru jag visserligen är af den tanken, att någon lid bör förflyta, innan denna taxa går i verkställighet. Här är äfven af en värd ledamot klandradt, att stenkol oell stenkolsstybb blifvit af Utsk. belagda med förhöjd tull. Jag får för min del säga, att jag icke ifvar för förhöjning å tullen för stenkol.
Lag särskildt upgifwer, til answar och ersättning efter omständighelerne, enligt 18 Lax. Handels-Balken". Friherre l^lannerbeim fortfor: Skillnaden emellan detta och Utskottets förslag, är, ar^e visa - 6o6 Dett 14 Mars. vigorsmes genom Riksdags - Ordningen stadgade rättighet har blifwit aberopad och införd. ^Herr von ttauswolkf erindraöe, at bagge Förslagen wore til sina resultat lika, nien mevgaf, ar Friherre ^lanuerlieims wore bättre framstaldt; hwarföre han tilstyrkte dch gillande. Herr von 8cliuitronbeim, Oavicl. Otti Let ar mig såsom Fullmägkig tilläcit, at i detta amne yttra mig, wille jag har göra en anmärkning. Zag styr ej något straff, jag ärnar ej derföre ex° xonera mig, men det fordras at brotten aro tydligt bestämde. Här citerss Lanco^Ordnlngett, men vm den säger, at wi med hardt Mynt skulle lösa alla Kanco-Sedlar, och wi, i Mynr-wasendets narwarande kinkiga ställning förRsugneus och Rikets skuld, tro otz böra derwid göra swärigheter, kunde dek handa, at wi för wär goda wilja blefwe dömde som brottslingar. Skulle en sa obestämd Lag utfärdas, wil jag häldre afsäga mig det förtroende mig blifwit gifwit. Herr von klaus noll k. Lag-lltffottet hav här likasom i alla öfriga §.Z. endast följt de upgifter af föreskrifter detsamma ifrän Kauco-Utssotket erhållit, och sedan efter förbrytelserne lampadt straff. Skulle Lanco-IieZlementet i nägot afseende behöfwa andras, har jag ingenting deremot, men da behöfwer äfwen straffet jämukas. Herr 8ilv6rsto!s>6, (lustas abraham, trodde at denna §. wore sä st^lissraö, ak den twetydighet
Under det nu visserligen den sociala rö- relsen i vår tid öfver allt bemödar sig att för qvinnan göra nya, för henne hittills stängda arbetsområden tillgängliga och dermed låta henne, personligen verksamt, deltaga i samhälleliga kultursträfvanden, höjas dock åter och åter röster, som varna för denna riktning i dagens tidsströmning och allt jemt återupprepa denna samma refräng, att qvinnorna genom verksamhet i det offentliga afkläda sig sin skönaste prydnad: » den ljufva qvinlighetens trollmakt ». Det torde väl löna mödan att taga detta påstående i skärskådande och söka efterforska, huruvida och i hvad mån det eger berättigande. Dock — innan vi kunna öfvergå till denna fråga, måste vi besvara en föregå- ende, nämligen denna: » hvad är qvinligt och hvad oqvinligt? » Män och qvinnor äro här vid lag ej af fullt samma åsigt. Om vi fråga de förre och vilja hemta svaret, ej från teorier, utan från praxisen, d. v. s. af den dagliga lifserfarenheten låta oss uni p \ I LJ i i «,i U IN Idun, erhållet ett gratlsexemplar för hela den tid, under hvilken abonnementet räcker. Aro de samlade abonnenterna färre än 6, torde prenumeradervisas om, hvilka qvinnans egenskaper det är, som i genomsnitt utöfva den starkaste dragningskraften på det manliga slägtet, så finna vi, att detta mannen så behagliga - » evigt qvinliga » mindre ofta består i vissa karaktärsegenskaper än fastmer i helt andra qvalifikationer, exempelvis i en vacker hy, graciösa rörelser, en glänsande toalett o. s. v. Då man väl dock ej kan uppställa dessa — låt vara rätt angenäma — egenskaper som kriteriet på den sanna qvinligheten, se vi oss tvungna att annorstädes söka en definition, som bestämmer den sammas art och väsen.
Genom rök och lågor rida Vidar, Vale och Tors söner Mode och Magne bort från det brinnande slagfältet och in i underjordens lycksalighetsrike till Mimers lund, dit döden och förgängelsen icke nå. Den gamla syndbefläckade jorden, härjad först af fimbulvintern, sen af Surtbranden, sjunker i hafvet och upplöser sig i slagg och aska. Lågorna slockna. Luften är renad af dem och hvälfver sig klarare blå än någonsin. Och upp ur hafvet stiger en annan jord med härlig grönska. Det är Mimers och Urds lycksalighetsriken. Det är de tre världskällornas jord med Mimers lund och Breidablik, bostaden för Balder, Nanna, Had och Leiftraser och Lif, som skola varda föräldrarna till den nya världsålderns människoslägte. Forsar falla från Nidafjällen, som nu öfverspännas af en högre himmel och öfver dem flyger, spanande efter fisk, det örnpar, som, i likhet med många andra djurslag, blifvit i Mimers rike förvaradt undan förstörelsen. Gudar återfinna hvarandra på Idaslätten. Höner, Vidar, Vale, Mode och Magne och Mimers söner samlas där kring Balder, Nanna och Had. De samtala om det härliga världsträdet, som öfverlefvat förödelsen och skall blomstra i förnyad kraft, ty visdomskällan har åter stigit till sin brädd, och Mimers söner skola vårda det. De påminna hvarandra om alla öden de genomlefvat och om urtidens heliga runor. Och i Idaslättens oförvissneliga gräs återfinna de det underbara tafvelspel, hvarmed gudarne lekte i tidens morgon. Sorgfrihetens dagar hafva återvändt. På den nyuppståndna jorden skola osådda åkrar bära skördar, och dygdiga slägten samlas till oförgänglig lycka i Gimles guldtäckta salar, som skina härligare än solen. Vid kedjan af de heliga sånger, som diktades i urtiden och blifvit ärfda från slägte till slägte, har således nornan fäst det dyrbaraste af alla smycken, då hon sjöng, att »all brist skall bättras och Balder komma.»
Majit sanktionerade lagarne rörande dels ansvar för stöld, snatteri och rån, och dels upphörande af spö- och risstraffen jemte den offentliga kyrko-plikten. Då den sålunda beträdda banan af partiela förbättringar, hvilka sedermera från särskilda författningar lätteligen kunna sammanföras till en gemensam och fullständig straff—lag, icke allenast synes med mindre svårighet, om än något långsammare, leda till det mål man söker, utan äfven lemnar utrymme för en under tiden samlad större erfarenhet om det förändrade straff-systemets verkningar, och bereder tillfälle att före den ifrågavarande lagreformens fullständiga genomförande, iakttaga de rättelser eller jemkningar i dess särskilda delar, som möjligen kunna finnas af behofvet påkallade, har Kongl. Majit, Kongl. Maj:ls Nåd: Proposition N:o 59. 5 fortgående på denna bana, nu låtit utarbeta ett särskildt lag-förslag om förfalsknings-brott och bedrägeri. De sednare eller bedrägeri-brotten, hvilka i sina vanligaste yttringar, likasom tjufnads-brotten, innefatta angrepp mot egendoms-rätten, hafva desto hellre ansetts böra näst efter dessa sistnämnda blifva föremål för en förändrad lagstiftning, som de på spridda ställen af lägen nu förekommande bestämmelser härom äro bland de mest ofullständiga och endast i ringa man motsvara sitt ändamål. De grunder, hvarpå detta förslag hvilar, öfverensstämma hufvudsakligen med Lag-beredningens, ehuru så väl i afseende på straff-bestämmelserna, sorn i vissa andra delar, åtskilliga afvikelser derifrån ansetts höra ega rum; och skälen härtill finnas redovisade i bifogade Stats-råds-protokoll. Efter att i ämnet hafva hört Högsta Domstolen, hvars protokoll likaledes bilägges, vill Kongl. Majit alltså, enligt 87 § Regerings-Formen, till Rikets Ständers antagande framställa löljande: Förslag till Författning, angående ansvar för förfalskning och bedrägeri.
” ”Utaf de i detta ämne från vederbörande infordrade underdåniga Utlåtanden och öfrige inkomne handlingar, hvilka till närmare upplysning blifvit Rikets Ständers Stats-Utskott särskildt tillställda, har Kongl. Majit inhemtat förhållandet med Stats-Utskottets Betänkanden. iii3 Rörstrands Egendom ifrån aldre tid hufvudsakligen vara sådant; att sedan den samma redan 1288 varit lagd under S:t Clarae Kloster, men vid indragning af Klosteroch Kyrko-godsen, i Konung GUSTAF lis tid, återkommit till Kronans ego, och derpå blifvit upplåten, ån till Hospitalet i Stockholm på 1500-talet, ån till enskilde personer under loppet af !7:de Seklet, då den ock i Jorde-Böckeriie för Solna Socken upptagits såsom Stadge-hemman af Ett mantal om 16 Öresland; så hade år 1698 d. 30 Maji högstsalig Konung CARL XII, i Bref till Öfver-Ståthållaren och Magistraten i Stockholm förklarat ”det Konungen af särdeles försorg och omvårdnad för Inrikes Manufacturers uppkomst och tillväxt, qville hafva upplåtit Godset Rörstrand. „straxt vid Staden beläget, med alla dess j,Hus, samt underliggande egor och appertinentier der sammastädes, att anlägga och inråtta tjenlige Manufacturer; Och „borde Öfver-Ståthållaren med Magistraten, ju förr ju heldre öfverlägga hvad »ManufaCtur derstädes kunde beqvåmli„gast inråttas, samt sedan förena sig om „såttet, huru desamma med största nytta „måtte blifva anlagde, och med ett perMtinent förslag deröfver till Konungen 1114 Stats-Utskottets Betänkanden. „inkomma.’’
Hm jag säledeS icke kan UPgifwg något fullständigt, fär det ursaktas, men sä mycker har jag dock exsqrit, att ingen granssning för Gtatens medel blifmit gjord ifrän 1800 Srs Riksdag tils den af är 1812. Wäs bleftpid denna Riksdag heflntit, att hos Konungen i underdånighet anhälla,. -el en särskildt commithe, af EmbetSsnän till detta ärendet» Utredande, skulle gf Konungen förordna», men sädSNk härtill närvarande stund, icke bstsmit werk» stäldt, och som tvid r810 ars Riksdag, räkenskaper' ue blott gingo till är 1827, eller kan hända 1828, sa hafwa blott deha söfdes dä warande GtatS-Utffotrek bljfwit synliga, deremot har man intet minsta kännedom pm 1899 ar? intrader, emedan de först ester Riksdagens stut, spm skxdde d, 2 Majit8io jnkommir, och som tvid senaste Rikdaq här i Hre. bro blef bcstukal. att ej med sadansaker systelsättg stg, sa hårde man nu färt se detta ärets räkenskaper, men de saknas och förordsaka vfnllständiqhet j dx nu framlagda af ar 1810, emedan restantier och a>'dxa halanrerade poster bort in stebity uptagas. -lf sädane Ml anhäller jag, qlt Stats-Utffot, tets betänkande matte enligt 49 §.