Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Heder vårda B onde St andel; Af den 5, 7, lä, i5, 21, 23, 27 och 5o Maji, samt den 3, 6, 11, i4, 18, 25 och 28 Junii innevarande år, innefattandet 1) Hemisfer till StatsUtJkottet Af Måns Mattssons från Christianstads Lätt Memorial rörande den på Utskottets handläggning beroende fråga om de till AndrarumsAlunBruk anslagne Skogar. BancoVtskottet. Af Kongl. Maj;ts Nådiga Skrifvelse, angå ends - Den 30 Augusti e, m477 ernie ett lånebiträde till fullbordande af nya Biblioteks-byggnaden vid Upsala Universitet; LagUt/kottet: Af Kongl. Majtts Nådiga Propositioner, angående tiden för bevakande af mål, som i Hof^ Rätten öfver Skåne och Blekinge göras anhängige, eder derifrån till Kongl, Maj:t i underdånighet fullföljas; ändring af 1 Cap, 1 och 10 §. §. RättegångsBalken, rörande val af Nämndemän, och Extra Nämndemäns tillkallande; samt förklaring öfver 5 §. uti 25 Cap. RättegångsBalken, och 4 §. uti 3 Cap. MissgérningsBalken; af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, med öfverlemnande af förordningen den 12 Februarii 1820 emot Lurendrägerioch Tullförsnillning, uti hvad angår de derstädes stadgade straff och ansvar; samt af BancoUtskottets Memorial, rörande bestämdt stadgande, huru, i Sådane fall, då en å Bankens Auction försåld fastighet inropas af förre ägaren, vid liquiden bör förhållas. Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie Utskotten : Af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, rörande offentlighet vid RiksStåndens öfverläggningar, och af Lars Andersons från Skaraborgs Län Memorial, angående Utskottets återförvista Betänkande om afskaffande af Expeditions-lösen m. ni. Ridd. 0. Ad. Pr. VII.
H. ^ögöert för år 18 t§ 5: 3 3 o c T?» ♦t § £>0 cs> ÖS 3:' (§ © * O o © 'tr> o c -Q''33 *s •ÖS cS*' r ö OJ *-h S* Ö 2' © ca *r «-s 3 5>S: ^ C^Cö r^» o |t 2 3 » - 33eit>i0f Enligt Sföantalö* od) ©fattjfrif» ningé»8ängDenu6 innehåll: å OO (T. perjon å OO |T. Sammandrag öfwer TCajrertngo^llångdernc H:o 1 uti H. H. fögderi för år 18»> ©ecfnarnes Stamn. SBiblfcfle ©otfeu SKofaby bito Jöemman. Sriilfe.-Käntor. Oägenfjetcr. SSerginerf. SWanufacturier, SaBrifer, SBerf o<B inrättningar. Clroarnar cdj ©agar. 30 SS 150,000 000 SS 3,000 00 SS 10,000 00 200,000 SS 000 g 70,000 00 20,000 (Eganberittt.* afgift. 00 ooo gabrifgjinrättningar, forn äro ta,»rabe efter utfatte (Häijer. ©timm a. SS 10 000 Slnntärfning: ©oi» bet är af wigt, att be ©tatiftiffa upplpéningar, fntniFa genom ©ammanbragen imber benna Dfumuter böra winnås, eretia ben fuHfiäitbigafie noggranfef, få ffola Jpärabéffrifwarnc nteb fiörfia omforg, genom tjenliga öftrerbrag från XatreringS^angberne, beni författa, ocf; f?anbé Sagen fjeter.
När vid 1830 års riksdag realisationen bestämdes, men icke verkställdes, så var orsaken till verkställighetens uteblifvande, alt man icke ansåg Banken äga en tillräcklig styrka i silfverfond, för att kunna äga bestånd emot den utvexling, man förutsåg, relativt till den sedelmassa, som då fans. Man beslöt dä att realisationen borde uppskjutas till den tid, då Bankens metalliska valuta hade uppstigit till | af den utelöpande calculerade sedelstocken. Bancofullm. sökte pä den mellantid, som förflöt emellan 1830 och 1834 års riksdag, att föröka silfverfonden, och måhända hade den kunnat förökas i ändå större förhållande, om icke vissa tvehågsenheter inom Bancostyrelsen ägt rum. Men nog af, när 1834 års riksdag kom tillsammans, så var det bestämda förhållandet ännu icke till fullo uppnådt; men den öfvertygelse blef likväl rådande inom Stånden, att realisationen det oaktadt icke borde uppskjutas. När vi nu betänka att dessa | utgöra 62| proc., så ser man huru mycket silfver som då fordrades i förhållande till den utelöpande sedelstocken. 1834 års Ständer bestämde, att silfverfonden framdeles borde vara som 2 lill 5, d. v. s. 40 proc. af den utelöpande sedelstocken. Detta var således redan en ganska stor nedsättning. Men 1834 års Ständer ansägo vid öfverläggningen i ämnet, alt man icke borde så strängt fästa sig vid förhållandet af 40 proc., att man genast skulle anse realisationens grund förnärmad, om man händel - Den 10 April f. m. 435 sevis för elt ögonblick eller för någon kortare tid kom alt understiga delta förhållande af 2 till 5. Derföre stannade man vid det beslut, alt, jemte bibehållande af denna proportion såsom ett allmänt stadgande, hvilket man borde söka upprätthålla sä vidt möjligt vore, fixerades tillika en minimisilfverfoud af 2 millioner specie, under hvilken silfvercassan icke lick sjunka.
Då Hr von Hartmansdorff först uppträdde mot LagUtsk:s ifrägavar. betänk., yrkade lian, så vidt jag fattade bans mening, sådant bifall till de väckta molionerne, att all morgongåfva skulle försvinna, utan att af någon annan förmån ersättas; och denna åsigt synes mig Gr. Mörner redan hafva på ett fullständigt och tillfredsställande sätt vederlagt, då han erinrat, att enligt nu gällande lag morgongåfva ej äger rum i annan händelse, än att inga barn i äktenskapet finnas, samt att den lilla fördel, som sålunda blifvit hustrun tillagd framför mannens mera aflägsna arfvingar, synes vara så mycket mera billig och nödvändig att på landet bibehålla, som makarnes egendom der ofta är af den beskaffenhet, att ingen giftorätt deri äger rum. — Till dessa skäl skulle jag vilja lägga ännu etterfarenhetsskäl, nemi. att det stadgande om morgongåfva, som genom den sednaste arfsoch giftorätts-lagen gjordes allmänt för bela landet, redan lång tid förut existerat efter stadsrätt, ulan att man bland städernas innevånare hört någon klagan deröfver, ehuru stadgandet i sjelfva verket har i städerna ett vida större inflytande till hustruns fördel, än pä landet, lill följd af den omständighet, att giftorätt der äger rum i all egendom. Men sedan Gr. Mörner yttrat sig i ämnet, har Gr. Lagerbjelke uppträdt med en ny sats, deruti Hr von Hartmansdorff sedermera sig förenat, att man nemi. i st. f. morgongåfvan, som endast tillkommer hustrun, borde medgifva båda makarne den reciproka rättighet, att utöfver giftorätten njuta understöd till sitt uppehälle af den andra makans enskilda egendom, der giftorätten ej härtill finnes tillräcklig. — Denna sats öfverensslämmer alldeles med det nya civillag-förslaget, och jag bekänner, alt jag i denna del, såsom innefattande en i vår lag förut okänd nyhet, icke hade väntat ett så ampelt förord för nämnde förslag af de 2:ne värda ledamöterna, som derom nu yttrat sig.
4°>°°0 r:dr årligen, statens fördel af postinrättningen i Riket, såväl genom direct vinst som medelst besparing i utgifter, kan uppskattas till 38o,ooo r.‘dr samt att den förmenta disproportionen emellan Postverkets brutto-inkomst och statsverkets vinst af postinrättningen , hvars liufvudföremål egentligen måste vara communicationernas underhållande och befrämjande, i sjelfva verket således ej äger rum. Bilaga. Utdrag af K. M:s nåd. bref till CancelliColkm af d. 21 Juli iy52. Deli 26 Maj f. m. i63 Secreta Utsk. liar altså först i anseende till breffrilieten anfört, att det väl i underd. tillstyrkt breffrihet för R. St:s Contor, och det i afseende på vissa särskilda omständigheter, som för detta Verk tyckas vara gällande; men hvad Banken angår, så håller Secreta Utsk. i underd. före, att postporto må erläggas, så för de ankommande som afgående bref, emedan en sådan brefväxling till verkets nytta och uti dess enskilda angelägenheter föres; hvarförutan förordnadt är, att publique verk, som äro Kronan tillhörige, icke heller böra undantagas ifrån postportos erläggande, enär de hafva egen fond, ty ehuru det i sig sjelf icke annat är, än att taga penningar utur den ena Kronans cassa och lägga uti den andra, så vinnes likväl genom fribrefsböckers minskning en god ordning och att nogare uppsigt hafvas kan till missbruks och underslefs hämmande. Nu som Wi till alla delar velat bifalla R. St:s Secrete Utskls i förenämnde måtto gjorda underd. anhållan och tillstyrkande, så varder Eder sådant till behörigt verkställande och iakttagande härigenom i nåder förständigat, och Wi befalle &c. Rätteligen transsumeradt betygar C. Spongberg. Frih. Cederström, Jac., uppläste följande: Emot StatsUtsk:s utlåt.
På grund af de sålunda anförda skälen tillstyrkte Utskottet vid förlidne riksdag att denna låne-rörelse måtte från Banken afskiljas. Såsom stöd för den åsigt, att denna låne-rörelse icke i det hela kan anses medföra någon fördel för låntagaren, anför Utskottet vidare, att panterna, sedan de flere gånger blifvit omsatta, på Bankens auktion ofta blifvit försålda till ett pris, mången gång understigande det, hvarmed låntagaren, utan att hafva blifvit belastad med någon ränte-utgift, kunnat genast, i behofvets stund, panten afyttra. De många å auktion i Banken fyra gånger årligen försålda guldoch silfver-panterna, som ofta inropades till jemförelsevis ganska lågt pris af personer, som icke voro innehafvare Banko-Utskottets Utlåtande JM 72. 11 af pantsedlarne å de försålda panterna, torde bestyrka riktigheten af den åsigt, att lånen i många fall medförde förlust och skada för låntagaren. När olägenheterna för Banken af denna utlåning voro så stora, då utlåningen var inskränkt endast till Stockholm, torde de blifva ändå större, då den, såsom nu är föreslaget, skall utsträckas jemväl till samtlige låne-kontoren. Att å andra sidan inräkna i Bankens metalliska kassa hvad sorn ännu icke är Bankens egendom och på grund af dessa hos Banken deponerade guldoch silfverpanter öka sedelstocken utöfver dess nu föreskrifna maximum och att derjemte öfverflytta denna sedel-utgifningsrätt icke blott på Bankens Diskont-kontor i Stockholm, utan äfven till Diskont-kontoren i landsorterna, synes mig vara en åtgärd af till sin princip så betänklig art, att den endast af en tvingande nödvändighet kan försvaras. En sådan tvingande nödvändighet förefinnes, efter mitt förmenande, icke, sedan Rikets Ständer beslutat upptagandet af ett statslån till den betryckta penningeställningens underlättande och man har grundad anledning för det antagande, att ett sådant lån på icke så ofördelaktiga vilkor kan afslutas» I denna reservation har Herr Wallenberg instämt.
En jemt stigande eultur i förening med ett hos menniskor i alla tider rådande, fastän föränderligt skönhcls-sinne, har skapat behof, dem en aldrig tröttad uppfinningsförmåga och speculations-anda villigt gått att uppfylla, och man har sett folkslag på samma gång tilltaga i upplysning och smak för luxe, utan att äfvertyra något af deras sjelfständighet eller välstånd; men nät* njutningsbegäret utträngt känslan för högre intellecluel bildning, när yppigheten blifvit hufvudsak och samhällets ädlare pligter derför blifvit åsidosatte, då först hafva nationerne sjunkit till den grad af slapphet och moraliskt förderf, sorn banat vägen för envälde, inländskt eller utländskt förtryck. Smaken för vällefnad och förfinad njutning torde derföre ej böra anilagas såsom absolut hinder för nationens sjelfbestånd och högre bild - 4 Bevilln - samt Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk. Utlåtande N:o 12. ning, när den ej urartar till maklighet och vällust, eller hvarje enskild, utan att beräkna egna tillgångar, hänföres af begäret att genom ett lysande lefnadssätt likna eller öfverträffa den mera förmögne och sålunda uppoffrar det oberoende och lugn i oeconomiskt hänseende, hvarförutan kraft att uppfylla medborgerliga åligganden icke är att förvänta; hvar, emot orsaken till ett lands lillbakagående välstånd måste härledas från larist på omtanka och beräkning hos hvarje enskild och från skefva eller öfverdrifna begrepp om representationsoch lefnadssätt.
Med den ringare befolkning, sora Sverige "eger och i följd deraf jemförelsevis mindre tull-uppbörd, är det, mera J,än i de liesta länder, nödigt att så jemnka tull-afgifteroa, att icke, för "möjligheten att controllera deras utgörande, förvaltningskostnaden kommer "i för stort missförhållande lill reven oen. Committerade hafva under så"dan hänsigt antagit tjugufem procent af varu-värdet, såsom maximum för "tullbeslämmelserna å inkommande varor. Dock hafva för ar tiel arne Socker, nTobak, och villkorligt äfven för f^irt på fastager, omständigheter förekorn"mit, som föranledt Committerade att dem från sagde bestämningsgrund ^undantaga; och få Committerade för motiverna dertill i underdånighet "åberopa åtföljande protocoll."
St. godkändes, har just varit, att de lärare, sorn voro på den gamla melhodens sida, förklarade, att de icke underkastade sig den nya methoden. Och derföre upgjorde man ett medel vägsförslag, för att få dessa lärare med sig. Och ändå vill man påstå alt rätta tidpunkten nu är inne för bildande af lärare-seminarier. Jag hemställer om detta är rälta sättet att ordna undervisningar, och fortfar i mitt yrkande om bifall till punkten. Hr von Hartmansdorff: Då Hr Bråkenhjelm kunnat så missförstå mig, som alt jag skulle hafva yrkat bifall till ifrågavar:rle punkt, så befarar jag att en eller annan af harvande ledamöter äfven har kunnat göra detsamma. Det är derföre som jag härmedelst får förklara, att jag anhåller om punktens återremitterande i sin helhet. Med afseende å Hr Bråkeuhjelms sednare anförande, ber jag alt få nämna, att i fall medel anslås till inrättande af lärare-seminarier, så lärer K. M. då anbefalla införandet af den method, som Han finner lämpligast; hvaremot om inga medel finnas att för della ändamål anslå, undervisning då hvarken kommer att lemnäs i den ena methoden eller den andra. Frih. Den 22 A pi il f. m. Frih. af Ugglas: Jag är i mitt svar till Hr Bildt förekommen af Hr von Hartmansdorff; men jag ber att få tillägga en annan sak, i afseende på det här fällda yttrandet, att det icke kan vara skäl, att nu anslå något till dessa seminarier, emedan man icke är ense om melhoden. Denna må blifva hvilken som helst, så är det dock säkert, att ingen method kan blifva sådan att icke läraren behöfver intränga i sitt ämne och vara kunnig i detsamma; och motionen åsyftar intet annat, än att läraren, innan han inträder i elementarskolan, skall hafva genomgått en serskild kurs i det ämne, i hvilket lian kommer att meddela undervisning, och detta är 311 alldeles oberoende af de olika melhoderna. Jag har velat nämna detta, på det att icke Hr Bråkenhjelms yttrande måtte i detta afseende föranleda någon att tveka i sitt beslut.
December 1847 framställde förslag angående förändrade grunder för grundskatternes och tiondens utgörande samt dessas och öfrige utskylders debitering, uppbörd och redovisning icke blifvit af Rikets Ständer bifallne, utom i några mindre väsendlliga delar, och således det med den nådiga propositionen åsyftade ändamål, beskattningsväsendels samt uppbördsoch redogörelse-verkets förenkling, endast i ringa mån vunnits, men behofvet af en sådan förenkling, sedan lång tid tillbaka insedt och erkändt, ytterligare gifvit sig tillkänna uli serskilda vid sednaste riksdag gjorda underdåniga framställningar, dels af Borgareoch Bondestånden, åsyftande förnyad nådig propositions aflåtande i enlighet med Siats-Utskottets utlåtande i ämnet, dels af Presteståndet, med underdånig anhållan, att framställning angående beskattningsväsendets förenkling måtte ånyo till Rikets Ständer göras, i öfverensstämmelse med de grunder, som innefattades uti ett vid Ståndets underdåniga skrifvelse i sådant afseende bifogadt förslag; så har Kongl. Majit, som trott den egentliga förklaringsgrunden till Rikets Ständers vägran, att ingå på de utaf Kongl. Majit förut framställda förslag, vara att söka uti farhågan att rubba förhållanden, hvilka under en längre tid fortfarit och som sannolikt från början varit beräknade på gemensamma fördelar för både staten och den enskilde, uti nu aflåten, från samtlige Riksstånden till Slals-Utskottets behandling remitterad nådig proposition fM S9 i 1 Sami. af Bihanget till Riksståndens Protokoller), läckts förklara, det Kongl. Majit under sådana förhållanden funnit Sig pligtig laga ärendet i ytterligare öfvervägande, samt liih. till Ii. St.
Skrifvelse N:o 61 Uppgifter, rörande de i riket befintliga pedagogierna. Antalet af de i riket varande stads-pedagogier utgör 28, nemligen: inom Upsala erkestift: i Söderhamn, Enköping, Östhammar, Öregrund, W axholm och Sigtuna ; inom Skara stift: i Hjo, Sköfde, Falköping och Ulricehamn; inom Strengnäs stift: i Södertelje, Mariefred, Thorshälla och Trosa; inom Westerås stift: i Köping,1' Arboga, Hedemora, Nora, Linde och Säther; inom Wexiö stift; i Grenna; inom Lunds stift: i Cimhrishamn och Engelholm; inom Göteborgs stift: i Kongsbacka, Kongelf, Laholm och Falken berg, samt inom Calmar stift: i Borgholm; hvarjemte inom Westerås stift finnes en pedagogi i Avesta, inom Wexiö stift en i Wrigstads församling, och inom Calmar stift en i Ålems församling. Uti 23 biand ofvannämnde pedagogier har undervisningen i mer eller mindre mån uppnått en högre grad af utveckling, så att densamma omfattat icke blott folkskolans maximi-kurs, utan äfven åtskilliga och understundom alla till elementarläroverkets lägre afdelning hörande läroämnen. Med anledning häraf har Kongl. Maj:t af de till Dess disposition för ändamålet ställde medel, dels beviljat löneförhöjning åt hittills varande lärare i dessa pedagogier, dels ock, der undervisningens omfång och lärjungarnes antal sådant påkallat, anvisat arfvoden för ytterligare en lärare. Vid sju pedagogier har undervisningen deremot icke sträckt sig utöfver de ämnen, som tillhöra en vanlig folkskola. Dessa sju pedagogier äro de i Östhammar, Waxholm, Sigtuna, Thorshälla, Trosa, Wrigstad och Alem. Beträffande de närmare förhållandena med ifrågavarande läroanstalter hafva nedanstående upplysningar vunnits, nemligen angående l:o Pedagogien i Söderhamn. Undervisningen har omfattat de till folkskolans maximi-kurs hörande ämnen, och dessutom tyska språket samt modersmålets grammatik. Skolan har i medeltal under åren 1853—1857, äfvensom under nästförflutna läseårs båda terminer, besökts af 23 lärjungar.
— På allt? — På motsatta fordringar, som upphäfva hvarandra? Jag behöfver ej nu upprepa alla dessa mot hvarandra rakt stridande önskningar, som blifvit framställda, ty detta har redan förut skett, synnerligast af Hr Lagererantz. Men huru kan man under sådana förhållanden begära, att på dessa önskningar skulle kunna fästas något väsendtligt afseende? -— Hvarföre hafva förslagets motståndare då icke noga formulerat sina anspråk? — Vi hafva visserligen just nu i elfte timmans sista minut fält höra Gr. Hamilton uppgifva några grunder i detta hänseende; men om någonsin ordet »för sent» med skäl kunnat användas, så måtte det vara nu, då ingen tid till granskning och vederläggning af dessa grunder mera finnes. Hvarföre har man icke förr nedstigit ur molnen, om detta uttryck tillätes mig? Hvarföre har man icke gjort sig besväret, eller aktat nödigt och nyttigt, alt framlägga sina förslag och låta dem undergå en omsorgsfull pröfning? Att nu, utan någon dylik pröfning, utan ens någon egentlig kännedom om det förslag, som skulle ersätta det nu förevarande Kongl, förslaget, begära att detta sednare skall förkastas; sådant synes mig i sanning vara att i så hög grad påräkna, om icke lättrogenhet, åtminstone alldeles oinskränkt förtroende till förslagets författare, att det skulle förundra mig, om icke en dylik vexel in blanco bhfver protesterad. Slut ligen säger Gr. Hamilton: »Vi begära blott uppskof för att kunna göra ändringar, och denna begäran mätte vara billig. » — Men ännu en gång, hvilka ändringar menar man? — Då vi härom icke fått nöjaktig upplysning af våra motståndare, blir man nödsakad att sjelf söka göra lör sig klart, huruvida några förändringar kunna vara af den beskaffenhet, alt de verkligen utgöra ett giltigt skäl till uppskof — d. v. s. till a/slag. Man måste då tänka sig antingen att de åsyftade lörändringarne äro väsendlliga och således röra hufvudgrunderna; eller ock att de endast äro af underordnad vigt.
Herr von Heyne, Georg; Då Eders Excellence icke allenast njuter af Ridderskapet och Adeln den vördnad och högaktning, som dess kall såsom LandtMarskalk af oss klafver, utan särskildt för det oväldiga och liberala sätt, hvarmed alla Eders Excellences åtgärder under detta Riksmöte varit stämplade, är af hvar och en bland oss personligen älskad; vågar jag hoppas att Höglofl. Ridderskapet och Adeln lika litet som Eders Excellence skall tro mig capahle att i mindsta måtto träda Eders Excellences Herr Grefvens och LandtMarskalkens rätt för nära, då jag vågar fram - Den 17 Juli f. m. föra Hain önskan, att det Särskildta UtsJcbttets förslag till den allinänna penningnödens afhjelpande, samt Financeplan Mina skäl till denna 'önskan torde jag blott med några ord behöfva förklara. Götha Canals fullbordande lärer af många önskas, såsom i Politiskt orh Mercantilt afseende, må hända, ett nyttigt verk. Om denna önskan skäll uppnå målet, lärer, efter hvad vi hört, betydliga bidrag af allmänna medel blifva nödvändiga. Om så är, böra de ju af Ständerna beviljas? Och detta beviljande skall möta mindre svåigheter, om det ej står i collision med frågan om utvägarna och besluten till afhjelpande af penningnöden i Landet en nöd, som lärer vara så ovedersägligen bevisad, att tvifvelsmål om dess exbtence icke kunna mer förmodas. Huru skulle vi anse oss handla.» Huru skulle 'åra handlingar af hemmavarande medborgare, i alia Klasser, bedömas örn vi beviljade snmmor till Götha Canal _ till ett enskildt Bolag» innan vi bestämt dem, som, mot dräglig renta, skola utlånas till hela Rikets betryckta Näringsidkare och Jordbrukare, till SpannmölsMagaziners anläggande m. m., som rörer hela Rikets Väl?
7 Sami. 2 A/d. 15 Haft. 1 z Lagoch Ekon.Utskottens Betänkande, N:o 52. ega rösträtt, men en dylik uppfattning hade af vederbörande embets-myndigheter blifvit ogillad, och det ifrågavarande stadgandet så tolkad t, att röst egare egde att, till hvilken person sorn helst, röstberättigad eller icke, samt boende inom eller utom församlingen, sin rösträtt öfverlåta. Den förra meningen hade, efter motionärens förmenande, det vigtiga skäl för sig, att. då sockenstämman icke är att betrakta såsom en domstol, af hvilken egentliga rättsfrågor slitas, utan densamma endast upptager frågor, de der uteslutande röra församlingens enskilda angelägenheter, talan dervid icke eller borde förunnas andre, än dem, hvilka kunde anses intressera sig för desse angelägenheter. Till förekommande af tvister i detta afseende, har motionären hemställt, att en förklaring måtte meddelas, som bringade det ifrågavarande stadgandet i ordagrann öfverensstämmelse med hvad uti Kongl, förordningen om sockenstämmor i Stockhoms stad i denna punkt finnes föreskrifvet. Vid föredragning till remiss af sistberörde motion, har Herr Prosten Grönvall, hvilken förklarat sig deruti instämma, tillika fästat uppmärksamhet å behofvet af ett förtydligande af 4 mom. af samma §, hvaruti stadgas, att rösträtt i sockenstämma icke tillkommer den som står under andras husbonde-välde. Fråga hade inom motionärens hemort mer än en gång uppstått, huruvida en inspektor eller förvaltare af annans egendom vore att hänföra till dem, som stå under andras husbondevälde, i den mening, att rösträtt vid sockenstämma kunde honom förmenas, Den satsen hade blifvit yrkad och jemväl i rättegångsväg drifven, att en sådan person, såsom annor mans tjenare, icke egde utöfva en dylik rösträtt, icke fcns vid det förhållande, att han erlade bevillning, efter 2:a artikeln, till det belopp, som dertill annars kunnat göra honom berättigad, eller till och med icke då, när han, såsom egare eller arrendator af annan fastighet inom församlingen, obestridligen syntes böra en dylik rättighet åtnjuta.