Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enligt hvad en af E. K. Maj:t den 24 Oktober nästlidet år till Rikets Ständer aflåten nådig Proposition innehåller, har E. K. Maj:ts Befallningshafvande i Christianstads län till E. K. Maj:t med underdånigt förord öfverlemnat en af Drätselkommisionen i Christianstad i underdånighet gjord anhållan att, då kyrkorådet inom stadsförsamlingen, i följd af församlingens beslut att utvidga kyrkogården, begärt vidtagande Eccpedilions-Utskottets Förslag till anderd. Skrifvelse, N:o 69. 13 af nödiga åtgärder för att åt staden förvärfva den till Fortifikations-underofficeraren derstädes anslagna boställsjord, å hvilken de så kallade Skottenburgshusen äro uppförda, E. K. Maj:t, enär belägenheten af nyssberörda jord vore sådan, att den hindrade ett regelbundet ordnande ej mindre af stadens begrafningsplats, som dessutom snart tarfvade utvidgning, än äfven af den gata, som utgjorde inkörsvägen från söder till staden, hvarjemte förekomme att förra boställsbafvaren med döden afgått och lägenheten således blifvit ledig, täcktes förhjelpa staden Christianstad till erhållande af ifrågaställa boställsjord, antingen emot annan för Kronans militärbehof nödig, för staden oumbärlig jord, eller emot ersättning i penningar.
— N:o 3. i anledning af väckte motioner, rörande den ersättning Inqvarteringsgifvare bör tillkomma för mat, som åt tågande trupper lemnäs. IX. Å. 217. X. E. 4- XIII. — N:o 4. i anledning af väckt motion, angående ny indelning af Båtsmansrotarne på Gottland, m. m. IX. A. 218. — N:o 5, i anledning af väckt fråga om förändring uti gällande stadganden, angående de till Brukens tjenst anslagne recognitions-skogar. X. B. 3g5. XI. A. 110. — N:o 6, i anledning af väckt fråga, att transporterande af Båtsmän samt Kronans effecter hädanefter, i stället att ske med Kronoskjuts, måtte verkställas sjöledes, då sådant kan ega rum. X. B. 3g5. XI. A. iio. XII. A. 110. — N:o 7. i anledning af väckta motioner, dels att den afgift, som till Svenska Kyrkan i London erlägges för fartyg, hvilka besöka Stora Brilanniens hamnar, måtte upphöra , dels ock att nämnde kyrka måtte försäljas. X. B. 395. XI. A. 110. — N:o 8. i anledning af väckte motioner om behofvet utaf nya ProvincialLäkares tillsättande i åtskillige delar af Riket. X. B. 3g5. XI. A. 11 o. E, 367. — N:o g. i anledning af väckt motion om rättelse i det förhållande, att KronoFogdarne i Bohus Län och Städernes Magistrater lemna bidrag till tryckning af Länskungörelserne. X. B. 3g5. XI. A. 110. — N:o 10. i anledning af väckt fråga om Kronoskjutsens afskafFande. X. B. 3g5. XI. A. 111. — N:o 11. i anledning af väckt fråga om ArtilleriHästars begagnande i stället för Kronoskjuts, till forsling af
Rosen har ytterligare talat om oriktigheten af mina uppgifter rörande Götheborg, och jag har redan erinrat, att om så är, ligger misstaget uti de från Konungens Bef:h:de missiverade handlingarna, efter hvilka jag i min motion specifikt upptagit alla de särskilda ändamål, hvartill tolagsinkomsterna i Götheborg för närvarande användas. Men då Gr. v. Rosen sjelf erkänt, att dessa uppgifter, ehuru af staden sjelf afgifna, tilläfventyrs kunna vara ofullständiga, synes den undersökning, som jag med motionen åsyftat, destomera nödig. Jag tror icke heller, att något misstag ägt rum i mina uppgifter för Stockholm; ty då jag uti den summa, som här användes till ändamål, hvilka för tolagen äro främmande, inberäknat, hvad som åtgår till hushyror och aflöning åt uppbördsverket, så, ehvad dessa utgifter äro ett onus för Stockholm eller icke, lärer det väl böra medgifvas, att de ej hafva något sammanhang med tolagens primitiva ändamål. Jag vill för öfrigt blott tillägga, att jag icke sagt, det Frih. Sprengtporten bestridt min motion;! jag känner den värde talaren för väl för att kunna tro, det han skulle bestrida en så nyttig sak. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, föreslog, att Gr. Cronhjelms nu föredragna motion måtte till Bevilln.Utsk. remitteras. Gr. von Fersen, Hans: I anledn. af sjelfva motionen vill jag ej yttra mig, utan blott om Hr Gr. o. Landtnäs framställda proposition om remiss deraf till Bevilln.Utsk. För min del tror jag ej motionen innefatta ett bevillnings mål. Den io April c. ra. 11J mål. Dessa finnas uppräknade i 60 §. Reg.F., och 3 §. af ansvarighetslagen för Konungens rådgifvare undantager uttryckligen från de artiklar, hvilka till bevillning räknas, sådana i Go §. ej omnämnda afgifter, ”hvilkas föremål äro inrättningar till enskildas gemensamma nytta och beqvämlighet, såsom båk-, bro-, färjoch andra afgifter af dylik ”beskaffenhet.”
Majit, att i de fall 45 §, Regerings-Formen innehåller och under Kongl. Majits resor till Konunga-Riket Norrige, utnämna Hans Kongl. Höghet KronPrinsen till Ordförande i den då tillförordnade Regering. I sammanhang härmed upplästes Prästeoch Bonde-Ståndens Protocolls-Utdrag af den 11 och i3 dennes, hvaraf inhemtades, att bemalte .Stånd, med godkännande af Constitutions-TJtskottets åsigt, att här icke vöre fråga om någon verkelig för alltid bestående Grundlags-förändring, utan ett personelt undantag, eller en tillfällig modification af RegeringsForTnens 43 §., funnit för godt att Kongl. Maj:ts ifrågavarande Nådiga Skrifvelse till alla delar bifalla. Grefve von Schwerin, Fredric Bogislans j anförde skrifteligen: £Se Bilagan N;o 2.) Den 19 Martti, Hans Excellence Herr Grefve af Weli tersteclt, Gustaf: Till svar på hvad en värd Ledamot Herr Grefve von Schwerin yttrat angående Kongl. Maj:ts Nådiga skrifvelse, torde jag få anföra att de ord på hvilka Grefve von Schwerin mycket synes hafva fästat sin uppmärksamhet och dem han anser innebära en önskan från Konungen om en förändring eller ett tillägg i Grundlagen, icke efter min öfvertygelse äga denna mening. Ordet tillagg finnes val i skrifvelsen, men det står sorn ett exempel, ej sorn en yttrad önskan. Det torde til-, låtas mig få upplysa den del af skrifvelsen, som angår hufvudfrågan. Först står omtaladt det beslut som af Riksens Ständer vid 1818 års Riksdag blef fattadt. Derefter kommer: För att julikomna verkan af detta beslut, vav derföre Kongl. Maj.ts första tanke att föreslå, Rikets Ständer att afven vid de tillfällen 43 §. Reg erings Formen om förmå ler, åt Hans Kongl., Höghet KronPrinsen uppdraga Rikets Styrelse; men dd, på sätt sä val nämnde §., sorn 8 §.
Härvid måste först ihågkommas, att Femte bevärings-klassen vid slutet af hvarje år afgår från de till krigstjenst skyldiges antal, och att alltså, från början af följande året ända tills den nya Första bevärings-klassen hinner inmönstras och vapenöfvas, således under hela förra half-året, blott 4 vapenöfvade beväring-klasser äro att tillgå; hvaremot under sednare halfåret, eiler från Julii månad, då Forsta klassens öfningar böra vara1 slutade, 5 vapenöfvade bevärings-klasser finnas att påräkna till armeens förstärkande och flottans bemanning. Om ock antagas kan, att faran för fiendtliga anfall vintertiden i allmänhet är mindre, återstå likväl af den tid, då blott 4 vapenöfvade bevärings-klasser finnas att tillgå, trenne månader, nemi. April, Maji och Junii, under hvilka denna fara måste anses lika stor, som under de påföljande sista 6 månaderna af året; hvaraf följer: att man vid bestämmandet af den del af Första bevärings-klassen j som årligen vapenöfvas } måste beräkna densamma efter den tillgång vapenöfvadt manskap^, som fyra beväringsklasser lemna. Tages dervid i öfvervägande, att Första bevärings-klassen, sedan alla till krigstjenst oduglige blifvit afräknade, nu öfverstiger 21,000 man, och att detta antal årligen växer, i mån af stigande folkmängd, så skulle, om hela Första bevärings-klassen årligen till vapenöfning uppkallades, Fyra beväringsklasser kunna lemna öfver 84,000 man till fyllande af landt-arme'ens oell flottans behof under loppet af årets förra hälft, samt Fem klasser, öfver 105,000 man till samma behofs fyllande under sednare halfåret, sedan årets Första bevärings-klass hunnitj vapenöfvas.
Friherre Knäbeck, ^lexunäsr: Uti hwad Friherre VVetrerfleät proponerat instämmer jag sä mycket heldre, som dä Friherre kermelin förwärfivat sig ett redan mängärigt hbgaktadt afseende sä wäl af Den 16 (vctober. af hela Nationen, som i synnerhet af Högloft. Rid» dcrskapct och Adeln, hwaraf Friherre blarmeliri i lik» het med en af wära ,vördade medbrödcr, rc.dar, för 9 är sedan ätpjht ett af de mest tolkande wcvcrmälm, sä lärer Högloft. Riddcrstapet och Adcln nn sä mycket heldre medgifwa och bifalla en proposition, som ej kail blifwa graverande för Slaten, men kanske tilldela en sä wärdig Medborgare en liten fördel. Grefwe O e ! a 6 sräis, sscok: Friherre IstemsiinZ förtjcnstcr ärv för stora och för mänga för att winna af nägons loford, han har gjort sä mycket till samlande af upplysning i afseende pä en säker kännedom af wärt eget land, akt jag ej twekar att tillstyrka bifall till den gjorda propositionen, och skyndar att nu gifwa det för min enskilda del. Herr Grefwe» och Landt. - Marsk alken erindradc att Friherre Zk Wetterstedt sjelf yttrat den önskan att hans Memorial mätte till Stats, Utskottet blifwa remittcradt. Friherre kstzmilton, Carl: Grefwe ^xel kstslnilton har »redan längesedan inlemnat ett Memorial, som i det närmaste rörcr samma ämne som det förewarande, och till Economie - Utskottet blifwit remitteradt. Det är en följd af Friherre kstermelins modesti, att han säsom Ledamot af Utskottet sjelf afböjt att det Memorial till pröfning skulle upptagas.
I slutlig förklaring åberopade Landshöfdinge-embetet hvad förut å dess sida vore anfördt, med tillägg, att det fängelserum uti Politiehäktet i Köpenhamn, hvarest Stenberg förvarats, till utrymme och beqvämlighet öfverträffade cellerna å Länsfängelset i Malmö samt att fångkosten i nämnda Danska fängelse till myckenhet och godhet åtminstone vore fullt jemförlig med den för Svenska fångar bestämda; hvarjemte Landskamreraren, för sin del, anförde, att honom icke borde tillräknas vare sig att Stenberg öfverförts till Köpenhamn under Dansk bevakning ej heller att Stenberg icke förr, än som skett, återfordrats, emedan tjenstförrättande Landssekreteraren ensam förordnat om Stenbergs bevakning och Landskamreraren, kort efter Stenbergs försändande till Köpenhamn, upphört att i ulöfningen af Landshöfdinge-embetet deltaga. • Kongl. Hofrätten har, efter sålunda slutad skriftvexling, den 18 Maj 1862 meddelat utslag af innehåll, att som beslutet om anställande af förhör med Stenberg å utländsk ort, fastän det brott, för hvilket han misstänktes, föröfvats inom Riket, icke stöde i strid med lag, samt med afseende å hvad som, beträffande Stenbergs delaktighet uti ifrågavarande förfalskningsbrott, vid den tid, då berörda beslut meddelades, förekommit, Landshöfdinge-embetet icke kunde anses hafva för samma beslut saknat giltig orsak, alltså blef Advokat-fiskals-embetets yrkande om ansvar för beslutet om Stenbergs öfverlörande till Danmark ogilladt; likasom, enär anledning icke vore för handen, att Stenberg bordt, förr än som skett, återfordras, åtalet, i hvad det afsåge 28 ansvar för dröjsmål i nämnda hänseende, underkändes; men, emedan Landshöfdingeembetet icke ägt undandraga Stenberg, under den tid han hölls häktad, det hägn, honom enligt Svensk lag tillkom, samt förfarandet, att utlemna Stenberg till
Vester till öst! Låt mig se! Det är rätt i öster och vester! Sätt mig på en stol och ge mig vatten! SAMUM. 142 BISKRA (leder Guimard till sandhögen, lägger honom på sandhögen). golfvet med hufvudet på Sitter du bra så? GUIMARD (ser på henne). Jag sitter litet krokig. hufvet. Lägg något under sandhögen upp BISKRA (trafvar under hufvudet). Där har du en kudde under hufvet! GUIMARD. Hufvet? Där sitter ju fötterna! Är inte fötterna där? BISKRA. Jo visst! GUIMARD. Jag tyckte väl det! Ge mig nu en pall under hufvet! BISKRA (släpar fram aloen och lägger under knäna på Guimard). Där har du en pall! GUIMARD. Och så vatten! Vatten! BISKRA (tar fyller den med sand och räcker Guimard). den tomma skålen, Drick medan det är kallt! SAMUM 143 GUIMARD (läppjar på skålen). Det är kallt men det släcker ändå inte törsten! Jag kan inte dricka jag afskyr vatten tag bort det! BISKRA. Där har du hunden, som bet dig! GUIMARD. Hvilken hund ? Jag har aldrig blifvit biten af någon hund. BISKRA. Ditt minne har Samum krympt akta dig för Samums gyckelbilder! Du mins den rasande vindthunden, som bet dig vid näst sista jagten i Bab-el-Ouëd. GUIMARD. Jagten i Bab-el-Ouëd! Det är riktigt! Var det en bäfverfärgad ? BISKRA. tik? Ja! Ser du! Och han bet dig i vaden! Känner du inte såret sticka? GUIMARD (tar sig åt vaden, sticker sig på aloën). Jo, jag känner det! Vatten! Vatten! BISKRA (räcker honom sandskålen). Drick, drick! GUIMARD. Nej, jag kan inte! Heliga Maria, Moder jag har fått skräcken. Guds SAMUM. 144 BISKRA. Var inte rädd; jag skall läka dig och drifva ut demonen med musikens allmakt! Hör!
Herre min Gud! När och hur och hvarföre har ni kommit hit till staden? Och hur har fru grefvinnan fått reda på mej, stackars ringa man? (sätter fram en stol.) Min man har velat att vi ska tillbringa någon tid tillsammans här i hufvudstaden, der han annars merändels vistas allena. Jag har blifvit skiljd från min enda återstående glädje, landtlifvets lugn och GREFVINNAN. BERTHEL (aftager och bortlägger fracken). 62 ensamhet, och efter fem års frånvaro, ser jag er nu åter, gamle Berthel, ni, min ende vän och förtrogne. Förr besökte ni alltid mig, när jag tidtals vistades här. Nu har jag väntat förgäfves i åtta dagar, och derföre skaffade jag mig reda på värdshuset »Nya Verlden.» (räcker honom handen.) BERTHEL (fattar hennes hand mellan sina och trycker den vördnadsfullt). Ack min goda, goda Grefvinna! Min stackars olyckliga Grefvinna! GREFVINNAN. Ja, Berthel, olycklig som förr, olycklig i detta ords fulla mening. Hur ofta har jag ej afundats tiggerskan, som speglar sig i sitt barns leende öga, då jag speglar min bild i de dyrbara trymåerna. Samma isande köld, som förr åtskiljer mig och min man. Ler han mot mig, är det ett hånleende, talar han till mig, är det en udd i hvarje ord. För att vinna aktning i verldens kortsynta ögon, besöker han kyrkorna och skrifver i filantropiska ämnen. I alla kretsar förtalar man derför mig, som en lättsinnig qvinna, medan man beklagar min man som en from martyr. Och ännu i går, liksom alla år på min olycksdag, sände man mig en lysande bouquett med devisen: »I dag för tjugu år se'n.» Det är en djefvuls artighet. BERTHEL (med harm). Mitt hufvud svindlar när jag täcker derpå. Ja, Berthel, det är en långsam död, en död, sådan som att brännas vid sakta, sakta eld. Men jag förtjenar detta straff.
Riksdag till särskilda ändamål disponerad och att Rikets nästsammanträdande Ständer således ega all förordna endast om den vinst, som från 1857 års början influtit eller kommer att tillflyta Banken, vill det synas som skulle det-sedan längre tid tillbaka uti Instruktionen stadgade åliggande för hvarje Riksdags Banko-Utskott alt, så fort sig göra låter, till Rikets Ständer afgifna yttrande, huruvida någon del af den upplupna Bankovinsten är för Bankens konsoliderande af nöden, vara mindre lämpligt, emedan detta Bih. till R. St. Prot. 1856—1858. 6 Sami. 1 Afd. 36 Haft. 2 6 Banko-Utskottets Memorial N;o 84. stadgande föranledt och så Hinge detsamma oförändradt qvarstår måste förauleda, all Banko-Utskottet redan vid Riksdagens början, innan Utskottet ännu kunnat komma i tillfälle att fullständigt inhemta och bedöma i hvad mån Banko-vinsten för Bankens eget behof erfordras, till Rikets Ständer iugår med förslag i fråga om vinstens användande. Enligt Utskottets tanke kan ett förslag i detta afseende svårligen med full sakkännedom uppgöras utan i sammanhang med regleringen af Bankens låneoch kreditiv-rörelse, sedan, efter noggrann pröfning af alla dithörande förhållanden, sig visat, hvilka summor må behöfva härtill anvisas, hvarom Utskottet, vid hittills iakttagna ordning för dessa ärendens behandling, merendels icke hunnit bilda sig ett säkert omdöme förr än långt efter del Banko-vinsten, stundom lili hela beloppet, blifvit af Rikets Ständer lill annat ändamål disponerad.
Så skall denna missgerningen vara eder såsom en refva på en hög mur, då han begynner remna, hvilken hastigt omkullfaller och förkrossas; Såsom ett lerkäril sönderkrossadt vorde, det man sönderkrossar, och skonar thy intet, tilldess man deraf icke finner ett stycke så stort, att man dermed kan eld taga af en eldstad, eller vatten ösa utur en brunn. Ty så säger Herren Herren, den Helige i Israel: Om I stilla blifven, så vorde eder hulpet; genom stillhet och hopp vorden I starke; men I villen icke; Och saden: Nej; utan vi vilje fly till hästar; derföre skolen I flyktige varda; och uppå löpare vilje vi rida; derföre skola edra förföljare varda eder för snare. Ty tusende af eder skola fly för ens mans rop allena; ja, för fem skolen I fly allesammans, tilldess af eder skola igenblifva, såsom ett mastträ, ofvanuppå ett berg, och såsom ett baner ofvanuppå en hög. Derföre bidar Herren, att han skall vara eder nådelig, och är uppstånden, att han skall förbarma sig öfver eder; ty Herren är en Gud, som handlar med dom. Väl är allom dem som förbida honom. Ty Zions folk skall bo i Jerusalem; du skall icke gråta. Han skall varda dig nådelig, när du ropar; han varder dig svarandes, så snart han det hörer. Och Herren skall uti edor bedröfvelse gifva eder bröd, och vatten uti edor ångest; ty han låter icke dina lärare mer bortflyga; utan din ögon skola se dina lärare; Och din öron skola höra ordet efter dig, så sägandes: Detta är vägen, går honom, och eljest hvarken på högra handena, eller på den venstra. Och I skolen ohelga edra besilfrada afgudar, och edor belätes gyldene kläder, och skolen bortkasta dem såsom träck, och säga till dem: Härut.
Besv,* och EkonUtskottets Utlåtande N:o 3, 81 Reservationer: af Grefve Sparre, E.: “Fullt, erkännande, ej mindre att vår nuvarande alltför obetydliga armé är i behof af en mera öfvad förstärkning genom beväringen än denna med dess 30 dagars exercis kan erbjuda, än äfven att det vore ett slöseri med Statens tillgångar och den enskildes tid, att af hela beväringen fordra en sådan vapenfärdighet, att den skulle kunna, vid ett fiendtligt anfall, genast sändas emot fienden, har jag likväl, med afseende derpå, att vår indelta armé redan trycker en klass i samhället nog hårdt, och att man således måste vara betänkt på att icke öfver höfvan ytterligare öka denna börda, från Utskottets beslut varit skiljaktig i åtskilliga väsendtliga punkter. I afseende på den i Kongl. Majds Proposition omförmälda framflyttning af beväringsåldern från den nuvarande, eller året efter det då yngling fyllt 20, till året efter fyllda 21 år. Denna framflyttning, som skulle gälla hela beväringen, icke allenast dem, som komme att undergå längre tids öfning, skulle medföra särdeles mycken olägenhet. Med fyllda 21 år är mannen myndig. Den sjelfständighet, han redan derigenom vinner, och som ofta nog kort derefter blir synbar eller gestaltar sig i det yttre lifvet, genom förändring af hans dittills varande beroende ställning — hvilket gäller — icke allenast i fråga om allmogen, den talrikaste klassen, der man vid 21 å 22 år ofta nog är husfader eller sjelfständig yrkesidkare, men äfven i fråga om andra klasser, der man vid denna ålder stundom är temligen rotfast, — skulle göra det ytterst motbjudande att vid fyllda 21, stundom 22 år, för längre eller kortare tid första gången dragas bort från hus och hem för att underkastas de öfningar och den diciplin, som militära vapenöfningar fordra. Denna sjelfständighetskänsla är i tilltagande, och det innebär, efter min uppfattning, ett förbiseende af tidsandan och våra samfundsförhållanden, att, utan aktgifvande derpå, framflytta tiden för dessa öfningar.
Slutligen peli derest den uppgifna inteckningen i akademiska föreningens bus skulle anses icke vara fullt betryggande för Statsverket i afseende på de föreslagna lånevilkorens vederbörliga fullgörande, har det yrkats, att Utskottet måtte uppgifva och föreslå den ytterligare borgenssäkerhet, som i detta hänseende kunde finnas erforderlig. Utskottet, sorn i sitt afgifna Utlåtande öfver meranämnde motion tror sig hafva omständigt utvecklat skälen för sitt afstyrkande af Rikets Ständers bifall till densamma, har hvarken funnit dessa skäl vederlagda eller sina för öfrigt yttrade åsigter rubbade genom de deremot inom Presteoch Borgare-Stånden framställde anmärkningar; hvadan och enär, vid yrkanden af de utaf samma Stånd beslutade återremisser, icke ens uppgifvits några andra förhållanden och omständigheter, än dem Utskottet under detta ärendes föregående behandling redan tagit i öfvervägande, Utskottet får förnya sin af de tvenne öfriga RiksStånden gillade hemställan, att den af Professoren Agardh väckta motion om ett lån å 50,000 R:dr till Akademiska Föreningen i Lund icke må af Rikets Ständer bifallas. Stockholm den 20 Juli 1854. Bih. lill KSt. Prot. 48S3 & 18S4. 4 Sand. t Afd. 2 Band. 18 Haft. 10 Slals-UtihoUclI Memorial, M:o 200. Ank. till Exp.-Utsk. den 21 Juli 1854, kl. 6 e. m. Memoria/., i anledning af erhållen återremiss å Ullätandet N:o 88.. (Rgds Afd.)
Såsom i öfrigt uti denna fråga liktänkande, böra vi vara lika angelägna, att åt detta ärendes behandling gifva all den omsorg, som må kunna betrygga dess framgång. Jag håller reservanten räkning för det förbehåll, i afs. å 6 Kap. 2 §-.s G. B. bibehållande i lagen, hvilket uti slutet af förslaget blifvit framstäldt, hvarmedelst varda förebygda de missbruk af rättigheten, som i annat fall lätteligen, för att icke säga otvifvelaktigt, ifråga - Den J5 Januari f. m. ifrågakommit. — Detta förbehåll bör således nödvändigt bibehålla* i det förslag, hvarmed Utsk:t framdeles inkommer; jag läster allenast Utsk:ts upmärksamhet derå, att §:s redaktion måste undergå någon jemkning i följd af föregående §:s föreslagna nphörande att gälla. Utaf hvad jag nu i ämnet anfört, torde en hvar finna, att jag, ehuru tacksam för afstyrkandet å Frih. Creuts’ ursprungliga idé i dess vidd, anser Frill. Almfelts förslag ega stort företräde framför Utsk-.ts hemställan, samt att det icke är af ohåga för förslaget eller för detsammas undanskjutande, som jag biträder återremiss, utan just på det att det måtte erhålla den form-enlighet, att K. M:ts nåd. sanktion derå må kunna vinnas. Jag hvser för öfrigt den öfvertygelse, att man genom frågans undanskjutande till en obestämd framtid kan befara verkligen vådliga resultater; tv det är medelst tidsenliga och höfsa nima åtgärder, man aflägsnar och afväpnar de till ytterligheter syftande fordringar, som genom motståndet mot äfven de förstnämnda endast vinna i styrka och våldsamhet; hvaremot en önskvärd förändring, nu rätt behandlad, kan, hoppas jag, tillfredsställa billiga önskningar och i en framtid bära gagneliga frukter.
Genom nyssnämnde, hufvudsakligast medelst en välgörande menniskoväns enskilda uppoffringar och nitiska verksamhet, åstadkomna och underhållna inrättning, hade Malmöhus län redan erhållit ett, efter inhemtade noggranna underrättelser rörande dylika stiftelser inom andra riken, bildadt räddningshus. Det syntes derföre både billigt och mest ändamålsenligt, att de statsmedel, som, enligt motionärens förslag, kunde varda anvisade för samma län, komme del der befintliga räddningshuset till godo, synnerligast som i dertill hörande byggnader borde kunna beqvämligen inrymmas ett betydligt större antal barn, än det, som med inrättningens förut egande tillgångar kunde underhållas och vårdas. Med hänsigt till detta förhållande, och då den enskildes omtanka och uppoffringar för hela samhällets hästa syntes höra af det allmänna understödjas, samt Raby institut kunde betraktas som en normalskola, hvilken af slaten borde uppmuntras och hvars stiftare gjort sig förtjent af fäderneslandets tacksamhet, har motionären, för den händelse, att hans framställda förslag icko i sin helhet lyckades vinna Rikets Ständers bifall, såsom en modifikation deraf, föreslagit, att för meranämnde räddningshus måtte anslås ett serskildt understöd, för hvars bestämmande motionären hemställt, huruvida icke upplysningar borde infordras från inrättningens direktion om det antal barn, hvilket derstädes kunde inrymmas utöfver dem, som af samma inrättnings egna tillgångar underhöllos. Redan vid 1840 och 1841 års riksdag anmäldes för Rikets Ständer den räddningsanstalt för vilseförda och moraliskt vanvårdade barn, som, genom Ofverste Kammarjunk arén Friherre