Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Upplästa hos Samtliga Riks-Stånden den 22 Juni 1818, Utdrag af Protokollet, öfver fustitie-Ärender, hållit inför Hatts Maj:t Konungen uti Stats-Rådet, å Stockholms Slott den 18 Juni 1818. Närvarande: Justitiae-Stäts-Ministern, m. m. Hans Excellence Herr Grefve Gyllenborg. Stats-Ministern för Utrikes Ärendernem. m. Hans Exellence Herr Grefve von Engeström. Stats-Råderne, Hans Exellence Herr Grefva Roi senblad. Hans Exellence Herr Grefve Fleming: Hiwis Exellence Herr Grefve Lagerbring, Herr Friherre Cederström. Herr Grefve Mörner. Justitise-Råderne Blom och Friherre Kurchl Jnstitis-Ganaslleren LurdfjcsU. Konungens Nåd. Propositioner. I anseende till nu påstående Riksdags snart inträffande , slut täcktes iCongl. Maj:t, uppå StåtsRådets samtliga Ledamöters underdåniga tillstyrkande, befalla, att Nådig Skrifvelse till Rikets nu församlade Ständer skulle afgå, nied förslag, att åt Kongl. Majit uppdraga att, efter erhållet svar från Norrska Stpr-Tlnnget uppå det Förslag, som för detsamma blifvit framlagdt, i likhet med Kongl. Majus Proposition under den 2 1 sistlidne Maj, om en Lag, angående vidtagande anstalter för att anhålla och tilltala sådane personer, hvilka begå förbrytelser i ett af de förenade. Riken Sverige och Norrige, samt derefter afvika till det andra, så jämnka och utfärda Författningar i detta ämne, som Kongl. Majit funné för båda Rikena nyttigt, för Sina undersåtares ömsesidiga säkerhet nödigt .och med grundsatsén af reciprocitet antagligt, under vilkor, att denna Författning vid nästa Riksmöte blefve till Rikets Ständers vidare öfvervägande, i anseende till dess framtida bestånd, öfverr leinnad.
A) lill ett nytt eller ^:de Moment i i4:de Riksdags-Qrdningen med de ändringar Ulskollet i ett sednare Memorial i anledning af återremiss å Utskottets första förslag i detta ämne tillstyrkt; samt afföU jande förslag till Voterings-Propositioner , nemligen: S la ts-U ts ko l te ts i frågan om ökadt anslag å Stut för Kongl. Bibliotlie* ket; och 13 e v i i 1 n i n g s-U t s k o 11 e l s : rörande grunderne för den blifvande ‘ Bevillningen; angående en utvidgad Fribrefs - rätt för Städernas Magistrater; och om sältet för kostnadernes bestridande till H. K. II.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att R. o. Ad., till följe af den discussion, som förevarit, torde finna, att propus, borde framställas på något af de förslag, som innehållas i de Utsktns betänk, åtföljande reservationer, och då, om Hr Landtm, uppfattat Frih. Hamiltons sista yttrande riktigt, det innehållit, att som Gr. Hamiltons förslag i i ta §tn hufvudsakligen öfverensstämde med Frih. Hamiltons förslag, så ansåg lian sig kunna förena sig med Gr. Hamilton i denna del, torde R. o. Ad. finna, att den propus., suni först framställdes, borde blifva å Gr. Hamiltons förslag i ita §:n. ita och 2ta §§:ne i Gr. Hamiltons förslag blefvo derefter hvar för sig upplästa och af R. o. Ad. bifallna. Gr. Posset Emot det nu fattade beslutet anhåller jag att i prut. få nedlägga min reservation, icke derföre, som skulle jag ogilla principen, men emedan jag icke tror densamma nu vara ut förbar. Frih. Hamilton: Sedan R. o. Ad., med förkastande af de (vänne första §§:na i Utsk:ns betänk., antagit Gr. Hamiltons förslag, torde Ståndet finna, att en fortsatt föredragning af §§:na i de sammansatta Utskrns förslag, som stödjes på de 2:ne första §§:na, icke mera vore tjenlig, ulan att det lämpligaste maneret är att fortgå efter nämnde Hr Grefves förslag. Om Ståndet anser nödvändigt att pröfva de som röra allmänna bestämmelser, nemi. den 3:dje och 4:de, så förekommer i 5:te §:n frågan om pannors rymd, och då torde först tiden vara inne att framställa de (vanne stridiga principerna för beskattningen, nemi. pannerymd och mäskekar; om Ståndet åter skulle finna för godt samt Hr Frih, o. Landtm, tillåta, att dessa hnfvudpunkter un först (ingo föredragas, så anhåller jag att 2ia punkten i mitt förslag matte få blifva ja-propos., och Gr.
Under tiden hade kaffespeknlationen saktat sig, och man hade funnit alt omkiing 200 mill. skålpund kaffe funnos qvar af föregående årets skörd på de stora uplagen. (Jag tager mig här friheten att i förbigående nämna, att man kalkylerar den närvarande årliga konsumtionen i verldsmarknadeu till cirka 600 mill. skålpund, och skörden för år 1849 hade lemnal något öfver 400 mill. skålpund). Priserna föllo, och då de Svenska fartygen ålervändt lillhemmet, stod det direkt importerade kaffet i landet högre än om det tagits ifrån närmare håll. Jag vill icke härvid längre uppehålla mig, men måste fästa synnerlig vigt vid ett så beskaffadt resultat af en regeringsåtgärd, en lag, som var ämnad att skänka landet fördelar och ekonomisk vinning. Vi skola blott ihågkomma hurusom erfarenheten under året 1850 betydligt minskat sakkunnige personers fördom angående premierna åt dem, som då följde regeringens fingervisning, att direkte importera kaffe, och hvarvid de hvarken för sig sjelfva eller för landet gjort lyckliga affärer. Men så går det vanligtvis då Staten inblandar sig uti den enskildes angelägenheter, då man vill söka att upmuntra, reglera och leda nationens sysselsättningar, i stället att låta dessa sysselsättningar genom sig sjelfva och af sig sjelfva utvekla sig, ledda af den alltid vaksamma upmärksamheten på egen fördel. Resultatet blir alltid mer eller mindre bakvändt, och utom det att säl - Den 4 Juni f. ra. lan de intressen, deni tillgörandet säges gälla, i sjelfva verket eller i längden deraf skörda någon fördel. Har landet också möjligen gjort mindre förmånliga importaffärer, så har vår export derpå vunnit, säger man. Man tillägger då, alt våra exportvaror hafva genom dessa tull-lindringar blifvit bekanta på de orter, hvarest de i annat fall ej skulle hafva blifvit kända; orter, med hvilka ingen handelsgemeuskap skalle egt rum, utom genom den upmuntran som Regeringen skänkt de ifrågavar:de handelsföretagen. Villigt erkänner jag den sanning, som häruti ligger, att dessa tull-lindringar verkligen på sin tid väckt våra rederiers upmärksamhet på transatlantiska spekulationen.
Uti denna plan har Chefen för statens jernvägsbyggnader, hvilken först väckt tanken på en sammanbindningsbana genom hufvudstaden, föreslagit åtskilliga förändringar, bestående dels deruti, att, på sätt en kommitterade meddelad plankarta utvisar, banans lutning uti den tunnel, som är i fråga att öppnas under södra bergen, minskades från 1 fot på 80 eller 85 till 1 fot på 100, under en krökningsradie af 1400 fot, hvarigenom den för statens stambanor i allmänhet tillåtna starkaste lutning icke öfverskredes, dels ock i den omständigheten, att bro i stället för bank blifvit föreslagen öfver Riddarfjärden mellan Jernvägen och Köttorget, hvarförutan den nya planen upptager från hufvudbanan vid lämp - 87 liga punkter utgående sidospår till Stadsgårdshamnen, Skeppsbron, Kornhamnstorg, Munkbrotorget, kajen utefter Riddarholmen samt till ett nytt, å kartan upptaget, särdeles rymligt salutorg norr om Gamla Kungsholms brogatan, på hvilken senare vidsträckta och nu obebyggda trakt tillfälle att anlägga en för Norrmalms aflägsnare delar så väl behöflig, men hittills saknad båthamn, äfvensom magasiner m. m., tillika erbjuder sig. Kostnaden för denna jern vägsförbindelse från och med dess afvikelse från vestra linien strax söder om nuvarande stationen på Södermalm till och med öfvergången af Gamla Kungsholmsbrogatan, hufvudstationen vid Klara sjö inbegripen, är förslagsvis beräknad till 3,070,000 R:dr, hvaraf ungefärligen belöper sig: på banan från södra bangården till Jernvägen genom tunneln R:dr 960,000: — på banan från Tegelbacken, stationen inberäknad, till Gamla Kungsholmsbrogatan » 610,000: — samt på den egentliga sammanbindningsbanan emellan Jernvägen och Tegelbacken » 1,500,000: - R:dr 3,070,000:
Revisorerne finna anmärkningsvärd!, att statsverket skall vidkännas en så betydlig årlig utgift för aflöningens tillhandahållande åt de vid telegraf-linierna anställda personer, och anse derföre angeläget, att förändring härutinnan sker, så att ändamålet hädanefter må kunna vinnas på ett för Staten mindre betungande sätt. Kongl. Förvaltningen af sjöärendena. Räkenskaperna hafva, för år 1850, undergått granskning i Kongl. Kammar-rätten utan anmärkning; men, för år 1851, är deras revision derstädes ännu icke fullbordad. Inkomster och utgifter redovisas sålunda: För år 1SoO. Ueliet. Balans från föregående året: Uppbörd: Indelningar och spanmål in natura - 102,471: Lefverering till Flottans Stationer och Lotsverket samt Sjöförsvars-departementets Kommando-expedition 1,461,764: 44. 4. Dito till Amiralitets-krigsmanskassan 342: 24. Balans till påföljande året: För år 1851. Deltet. Balans från föregående året: Tillgångar: Kongl. Upp debitering: Uppbörd: Statsanslag för året å 5:te hufvudtiteln 1,326,769: Dito dito uti indelningar och natura spanmål 102,471: Af 1849 års natura spanmålssamt spanmåls upphandlingsoch bageri-kostnadsanslag 22,506: 2. 9. Öfverskott för åren 1818 och 1849 å i riks-sta ten påräknad inkomst af båkoch lotsmedel 23,528: 15. 6. Lotsverkets andel utaf 1850 års inkomster af Landsorts fyrbåk 4,594: 12. 8. Från Kongl. Konvoij kommissariatet: fyllnad i årsanslaget till Lotserioch fyringsstaterna 21,092: 16. — lör årliga öfningsexpeditio ner till sjös ~ 40,000: för expeditionen med fregatten Eugenie 20,000 81,092: 16.
Ty det är märkvärdigt nog, alt just de landsorter, hvilka man med förkärlek kallade ”uplysta,” i hvilka nemi. skolmästare och demagoger gjort sitt yttersta bemödande för en grundlig modernisering, läto komma sig lill last excesser i besagde riglning; landsorter, inom hvilka något religionshat svårligen kunde äga djupa rötter, då man under många år gifvit sig all möda, att hos bönderne ingjuta likgiltighet för religiositet. Men dessa Badiska Judeförföljelser föranleddes också icke af något religionshat. De förorsakades fastmera af det hat, som upkommil hos de genom hemma nens alltför långt drifna klyfning utarmade och dymedelst åt Schacker-Judarnes tyranni prisgifna bönderna —; ”der Tyrannei der Schacker-Juden preisgegebenen(uttrycket låter icke väl, men öfversättningen måste vara trogen) —härtill kom den naturliga fiendskapen hos den exklusiva bondekorporationsandan emot den sig inträngande främlingen; likaledes var jordägarnes förakt för den hembygdslösa, kringslröfvande folkstammen, en känsla, som härvid gaf sig luft. Således, oaktadt dessa bönder så länge fått del af den moderna uplysningen, hände sig likväl, att i första stunden, dä de kände sina händer obundne, bröt hos dem den gamle Adam på ett så förskräckande sätt åter fram.” Man torde af detta utdrag finna, huruvida Judarnes lott är synnerligen betryggad, blott genom att tilldela dem oinskränkta emancipalionsrättigheter. Der menigheten saknar förtroende för främlingarne, blifver deras ställning icke lyckligare för det att lagens bokstaf förklarar dem lika berättigade med landels egna barn. Jag har sorgfälligt sökt undvika att yttra något förklenande om den Judiska församlingen i Sverige. Jag tror icke att den förtjenar klandras; men, med betygande af denna öfvertygelse, kan jag likväl icke underlåta att, i anseende till frågans stora vigt, till besvarande uptaga ett och annat ibland de yttranden, som till förmån för en fullständig emancipation här blifvit fällda.
Slutligen har Herr Henschen i sin omförmälda motion anfört, att i den händelse, såsom lian hade anledning frukta, Danmark fortfarande komme att utgifva export-premier (Drawback) för bränvin, som derifrån utfördes, sådane premier för utförsel af Svenskt bränvin äfven här måtte lemnäs; dock önskade motionären, som högeligen ogillada-^ett dylikt sätt att skada en annan nations moralitet, att Rikets Ständer heldre måtte hos Kongl. Maj:t göra framställning om åtgärder, för att få slut på ett sådant tyst, men okristligt krig. Så vidt Utskottet kunnat erfara, äro hvarken i Danmark eller något annat land premier för utförsel af bränvin och sprit medgifne i vidsträcktare mon, än att den erlagde tillverknings-skatten vid utförsel möjligen återfås; men med den af Utskottet här förut föreslagna tull å bränvin och sprit, torde någon införsel af sådane spritdrycker, som här tillverkas, icke vara att befara, äfven om utförseln från andra länder, på sätt nämndt är, underlättas. Andra länders tull-lagstiftning i afseende å bränvin och sprit är jemväl af beskaffenhet, att någon införsel derstädes af här tillverkadt bränvin svårligen kunde ega rum, äfven om utförseln härifrån uppmuntrades medelst återställande af den erlagda tillverknings-skatten. Att ett stadgande härom emellertid skulle kunna framkalla ganska betydliga underslef, till tunga för Statsverket, synes icke otroligt. Vid dessa förhållanden anser Utskottet Herr Henschens omförmälda förslag icke böra lill någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Reservationer: af Herr Grefve Taube, H. E, emot borttagande af införsels-förbudet för bränvin och sprit af säd och andra jordfrukter. af Herr Doktor Sandberg. ”Emot första afdelningen af föregående betänkande anhåller jag få reservera mig på följande grunder: Den gällande Tulltaxan innehhMev förbud emot införseln af utländskt Bränvin lillverkadt af Säd eller potater, då skatten på den inhemska tillverkningen af denna vara blott utgjort några runstycken på kannan.
Ingelman fick, efter vackra högtidligheter, sitt sista rum på Solna kyrkogård i den så kallade »Skaldevrån». Han var, näst Dahlgren, den som först bröt vår krets. Länge lefde han i vännernes minne, och hans varmaste vän, den som längst saknade honom, uttalade sina känslor, först i den sång som egnades honom efter hans försvinnande, och senare i en annan, då hans jordiska hydda återfans. Ett par utdrag af dessa sånger skola icke här anses olämpliga, hoppas jag. Hvar är den vän, som öfverallt jag söker, den ädle, som i allt min glädje var? I minnets lund, hvarhelst sig vägen kröker, hans ljusa bild står för min saknad qvar. O – det hans grafsång är som nu jag qväder ... men hvar är rummet, der han gick till ro? Ack, skola icke ens »de fyra bräder» förunnas honom till ett eget bo? Du snikna död, hur lömskt du gått till väga! Men så det är: allt kärt, som här vi ega, du afundsjukt förinta vill, och alla medel väljer du dertill. Dock nu blott till en del ditt spel du vunnit; du fått hans stoft, men skalden lefva skall – när genom åren än ditt timglas runnit, hans lyra klingar öfver tidens svall. En skördeman, som du, har intet hjerta: du glömt hur mildt han kärlek sjöng om dig, hur ofta han försonade den smärta som du strör ut på lifvets fagra stig. Du ej dig ångrar: i ditt döfva öra min klagan dör – men andra skola höra, hvad vänner känt, att han som men’ska var en bild af allt hvad skönt han diktat har. Du broder, nås ej mer af sorgens ilar ... Frid med ditt stoft! Ehvar det hvilar, bland goda englar dväljs ändå din själ. Din vackra uppenbarelse på jorden ett heligt föredöme oss är vorden att ge vårt lif ett minnesrikt farväl. Hans stoft är funnet! Vårens engel drog den slöja bort, som dolt hur skalden dog ... Det var en vinterqväll. Kring strand och vatten slog dimman dystert ut ett svekfullt nät och himlen sina ljus ej tändt för natten att vänlig ledning ge åt vandrarns fjät.
Då, enligt sista riksdagsbeslutet och Banko-styrelsens redovisning, 954,000 Ridr banko vid slutet af hvartdera året 1848, 1849 och 1850 blifvit aflemnade till Riksgälds-kontoret, har denna liqvid skett hufvudsakligen med de under samma åren inflytande vinstmedlen, hvilka alltså till större delen redan äro utgifna och icke nu finnas att tillgå. Men vid sista eller 1847—48 årens riksdag fanns en behållning af vinst reserverad ifrån 1844 till 1847 års slut, som till cn stor del blifvit förvandlad 28 Baft ko-Uls/co / tels Memorial, N:0 12. uti räntebärande papper, och till inköp af sådana hafva Banko-fullmäktige äfven användt de från Riksgälds-kontoret årligen inflytande 88,000 R:dr samt en del af kontanta vinsten, som icke erfordrats till förenämnde liqvid. För dessa obligationer äro alltså äfven hankosedlar redan utsläppta i rörelsen. Häraf synes mig vara klart, att om, under de påföljande åren 1851, 52 och 53, något skall aflemnas från Banken till statsverket, så måste Banken dertill använda, antingen den blifvande banko-vinsten, som inflyter under samma åren 1851, 52 och 53, eller ock försälja en stor del af innehafvandc räntebärande obligationer. Men den största betänklighet härutinnan, synes mig uppstå af följande förhållande : När Rikets Ständer vid 1844—45 årens riksdag, kanske af då för handen varande omständigheters kraf, sago sig nödsakade frångå deras förra stadgande, att metalliska valutan skulle förhålla sig till sedelstocken, som 2 till 5, och i dess ställe antogo, att sedelstocken kunde få uppgå till högst 20,000,000 R:dr banko utöfver beloppet af metallisk valuta, så var just denna föränderlighet uti en så högst vigtig sak icke egnad alt synnerligen stärka förtroendet.
Fullmägtige bordt härigenom förklara sin förbindelse för Herr CantzliRådets bemedlande i frågan om provisionen till Handelshuset De la Rue, hvilken haft en till besparing för Riks. gähls-Contoirets lidande , lycklig fram gång* l8oo} den 14 Julii, skri f ver Riksgäl dsDi r ec t i o n ”Med särdeles nöje och tillfredsställel se skola Fullmägtige alltid påminna sig det nitiska och verksammma biträde Herr CanzliRådet vid hela operation lemnat; och såsom ett vedermäle af Fullmägtiges erkänsla och tacksamhet, behagade Herr CantzliRådet emottaga inneslutne 1000 R:dr Hamb. Banco. Den i Martil. i801, den 12 Febr. yttrar sig RiksgäldsDirectionen: ”Jemte det Fullmägtige nu få betyga Herr Cantzli-Rådet deras erkänsla och tacksam aet för Herr CantzlL Rådets uppmärksamhet, ätt yid alla tillfällen befordra Riksgälds-Contoirets förmon och bästa, och hvarpå Fullmägtige fått röna ett förnyadt vedermäle Uti den af Herr Cantzli-Rådet gemensamt med Handelshuset De la Rue freres gjorda proposition, i afseende på omsättningen af det lån, hvaraf en del till betalning förfallen mot slutet af innevarande år, hafva Fullmägtige &c. 1801, den 27 April, skrifver Riksgälds-Direction, berättande sig hafva uppdragit åt Handelshuset De la Rue omsättningen af lånet, samt tilläggerr Fullmäg. ti ge förvänta, att vid detta tillfälle, äfvensom vid förra omsättningen, få röna Herr Cantzli-Rådets verksamma och nitiska biträde, så att operationen må vinna en önskad framgång. 1801 d. 5 Nov. Fullmägtige, hvilka det icke kunnat undfalla, att Tit. ej allenast haft mycken möda och särskilt besvär till befordrande af det år i 791 för RiksgäldsContoirets räkning i Genua upptagne
I afseende å förvaltningen och fördelningen af nu föreslagna underslödsmedel vågar jag antyda, att de torde böra insättas i landtränleriel, lör att derifrån, i mån af behof, lyftas al sockenkommitléer, hvilka åter skulle åt dem, som visade sig hafva verkställt odlingar eller andra jordförbättringar, utdela understöd vare sig efter tunnlandlal eller annan grund, hvarebteivJumuutideuia. egde att hos länsstyrelserna afgifva redovisning öfver medlens förvaltning. Om remiss till vederbörligt Utskott anhåller jag vördsamlingen. Stockholm den 26 November 1862. Olof Lindström, från Westerbottens län. Af Anders Persson från Malmöhus län, om tillägg i 9 och iO S§ af nu gällande Becillnings-förordning. Då det för kommunerna är af synnerlig vigt att löneinkomsterna blifva taxerade der antingen ecklesiastik eller annan embelsoch tjensteman har embete och tjenst, äfven om denne skulle med vederbörligt tillstånd eller af annan orsak vara bosatt och jemväl skatlskrifven i annat manlalsskrifningsoch taxeringsdistrikt, enär sådant i öfrigt bäst öfverensslämmer med stadgandet i 24 § Revillnings-förordningen och förut gällande beskattningsgrunder, så får jag fördenskull vördsamt yrka: alt i 9 § Bevillnings-lörordningen framför sista momentet så lydande: ”hvar och en annan skattskyldig der han år mantalsskrifven” införes: Motioner i Bonde-Ståndet 1862. N:o 245. ecklesiastik eller annan embetsoch tjensteman skall skattskrifves och taxeras, der han har embete och tjenst; samt i -10 § af samma Förordning efter ordet ”tillgodonjutas” tillägges: men för ecklesiastik eller annan embetsoch tjensteman, som med vederbörligt tillstånd eller af annan orsak kan vara bosatt och således jemväl mantalsskrifven utom dess bestämda tjenstgöringsort, hvarest han för sine inkomster ändock skall taxeras, får ifrågavarande afdrag ega rum; hvarjemte anhålles alt denna motion för sådant ändamål varder remitterad tili Bevillnings-Utskottet.
Deremot måste jag tillkännagifva, att då förmodligen ganska obetydliga capital komma att blifva tillgängliga för creditiven, sedan Ståndet antagit den nu beslutade proportionen, tror jag, att man måste frångå Utskrs tillstyrkande att Jemna creditiv åt bolag och enskilda personer. Jag tror det vara bättre att använda de ringa tillgångar, man får, till så beskaffade associationer, som kunna vara i behof af understöd i stor scala, än att splittra dem lill flera. Under denna förutsättning skulle jag önska, att creditivanslagen i främsta rummet reserverades åt blifvande hypotheksföreningar. Hvad privatbanker i allmänhet angår, är jag varm vän äfven af dem, men icke i så inskränkt scala som de, hvilka Utsk. synes hafva afsett. Små privatbanker äro den största olycka ett land kan hafva, då deremot stora och väl ordnade äro en välgerning. Den privatbank, som är inrättad i Skåne, har visserligen till viss grad uppfyllt sitt ändamål, och man bör skatta sig lycklig, att första steget är gjordt af personer med stor förmögenhet; men denna privatbank hvilar likväl hufvudsakligen på sina stiftares personlighet, och denna bör icke vara grunden för privatbanker. Jag befarar, att genom creditivs utdelande i små portioner skulle just sådana privatbanker uppstå, som jag önskade aldrig se uppkomma. Deremot , om privatbanker uppkomma i stort, hyser jag den föreställning, att desamma ej skola vara särdeles betjenta med eller i behof af dessa små creditiv, som Utsk. föreslagit. De äro i behof af helt annat, som jag ej tvekar att nämna, ehuru det ljuder illa inom detta hus; de behöfva räntebärande papper. Det är genom dem, som de kunna uppkomma, och måhända kan det ske just derigenom, att hypotheksföreningar i första rummet uppstå och i så solid scala, att deras papper blifva coursägande icke blott inom Jandet, utan äfven utomlands. Så kunna möjligtvis storg privatbanker, sådana jag önskar dem, uppkomma.
s 4/6 — 479* Postverket, om DoupletteChartors insändande, från, till Controlls vinnande å afgående Bref. Bevilln. Utskottets Betänkande, V 2. s 269, 270, Lif. af PresteStåndet, IX 3. s 42, af Adeln, IXS72, af BondeStåndet, IX 3. s 95, af BorgareStändet, ix 3. s 104. del. Bevilln. Utskottets Betänkande, V 1. s 334 — 34i, återrem. af PresteStåndet, IX s 492, af BondeStåndet, IX s 5i5, af Adeln, IX s 556, förkast, af BorgareStåndet, IX s 564- Ytterligare Utlåtande, Y 1. s 4go—* 5oa, bif. delvis af PresteStåndet, IX s 1073, af BondeStåndet, IX s iio5, med föreslagna ändringar af Adeln, IX s 1109. —1 —• Särsk. Utskottets Betänkande, XI s 167, 168. fordran lios Norrska RiksCassan, ännu obetald år 1820, II s 22. —• — Räkenskaper, anmärkningar vid, II s 531 — 534. Verkstäld granskning af, IV 3. s 234 — 238, bif. af PresteStåndet, IX s 6a3, af BondeStåndet, IX s 628, af Adeln, IX s 669. Underdånig Skrifvelse, X 1. s 514 516. Pnescriptionstid, om en förändrad, för Kronan i afseende på anmärkningskraf; LagUtskottets Betänkande, Yll 1. s 584» bif. af Adeln, IX s 44°» af BondeStåndet, IX s 459, af PresteStåndet, IX s 4?5- .