Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
§ 78 Lärlingarna skall bemöda sig att lära sig känna grund, deras djup och märken, ankarsättningarna med deras djup och bottnens beskaffenhet, lära sig kompass och kurs, öva sig att känna landet i mörker och dis samt fartygets styrande. § 79 De skall biträda vid prickars utsättande, varvid bästa tillfället är att inhämta kunskaper om grundens djup och beskaffenhet. § 80 När lärlingen har så vida kunskaper att han anser sig kunna lotsa mindre djupgående fartyg genomgår han examen, som anställs av flera lotsar. Befinnes han pålitlig meddelas honom bevis enligt fastställt bifogat formulär. § 81 På beviset utfärdas styrningssedel, i vilken utsätts hur djupgående fartyg han tillåts lotsa. § 82 Utan styrningssedel får han inte lotsa på egen hand, men väl medfölja för att lära sig. § 83 De kan beviljas entledigande dels av egen begäran, dels om de inte har rätt håg och fallenhet för yrket eller för oduglighet och oanständigt uppförande. Artikel IX Om fyrmästarens skyldigheter § 84 Till fyrmästare anställs personer med stadgad ålder, nyktert och sedligt uppförande och som kan räkna och skriva. § 85 Ansökan lämnas till lotsdistriktschefen. § 86 När fyrmästarn är anställd avlägger han samma tjänsteed som lotsar. § 87 Innan sysslan tillträds mottar han ett inventarium över fyrens byggnader, material, redskap och instrument i närvaro av inventeringsmän. Protokoll upprättas. Fyrmästaren blir sedan ansvarig för skada som genom hans eller hans medhjälpares vållande, uppstår vid fyren. Det gäller också försummelse vid fyrning. Han uppehåller inte sin tjänst längre, än han uppfyller sina plikter. § 88 Fyrmästaren åligger vid straff enligt krigsartiklarna lyda alla befallningar i tjänsten, som hans förmän ger. § 89 Fyrmästaren förvarar nycklarna till fyrningsrummet. Då någon främmande person tillåts gå in där skall han alltid närvara. § 90 Fyrmästaren skall den 1 juni inlämna rapport om förrådet av lysningsämnen, så att det i tid kan anskaffas tillräckligt. § 91 Vid fyrningstidens slut avläggs rapport om fyrplatsens tillstånd, om reparationer behövs. Fordras det reparationer med en gång anmäler fyrmästaren detta för att slippa näpst och tilltal. § 92 Fyrmästaren har ansvar att lampor och fyrspeglar varje dag är rengjorda, fyllda och i ordning.
Utskottet anser det vara af vigt, att, då allmänheten nästan endast genom den referering af riksdagsförhandlingarne, som meddelas i hufvudstadens tidningar, sättes i tillfälle att inhemta kännedom om hvad deras ombud vid riksdagarue söka uträtta för landets bästa, och dessa redogörelser i allmänhet äro ofullständiga, stundom otillförlitliga och genom ensidighet missledande, det funnes åtminstone en tidning, som innehölle i möjligaste korthet sammanfattade och tillförlitliga referater om förhandlingarna i Riks-stånden.J Utskottet föreställer sig att detta ändamål möjligen skulle kunna vinnas på det sätt, att hvarje Riks-stånd antoge en person vid sitt kansli såsom tidningsreferent, hvilkens åliggande det skulle vara, att för hvarje plenum uppställa en i möjligaste måtto sammandragen redogörelse för öfverläggningarne och förhandlingarne i ståndet, hvilken borde, så fort ske kunde och sednast följande dagen efter plenum, vara färdig att tryckas, och att å Rikets Ständers vägnar öfverenskommelse träffades med någon eller några af hufvudstadens tidningsredaktioner att ofördröjligen trycka dessa redogörelser oförändrade och oafkortade i sin eller sina tidningar eller något dermed följande bihang. Utan tvifvel skulle tidningsredaktionerne i allmänhet finnas benägne att kostnadsfritt införa sådana korta referater af riksdagsförhandlingarne, hvilkas tillförlitlighet Bih. lill R. St. Desi), o. Eicon -Utskottets'Ut/ålande, M 61. vore garanterad, enär dessa måste framför andra tillvinna sig allmänhetens förtroende, och den tidning, som innehölle dém, derigenom kunde påräkna ökad afsättning. Beträffande motionärens förslag, att dessa preliminär-meddelanden eller referat skulle af sekreterarne i Riks-stånden påtecknas såsom kollationerade, finnér Utskottet sådant icke förenligt med desses redan förut nog trägna åligganden, men deremot lämpligare, att, i fall något sådant påtecknande skulle anses vara erforderligt, det borde ske af någon dertill utsedd ståndets ledamot.
I berättelsen härom har jag utredt oförenligheten af de särskilda lagar, som gälla för det fall, att sådan qvinna bör undergå fängelse vid vatten och bröd dels för lägersmål och dels för annat brott, efter samtidigt åtal å beggedera. Straffen för de särskilda brotten få, enligt allmän föreskrift om straffs fullbordan, icke verkställas hvart för sig, utan måste sammanläggas till ett, hvilket blir lill tidslängden mindre, än summan af de båda straffen, bestämda hvart för sig. Detta sammanlagda straff kan hvarken verkställas vid den tid, sex veckor efter barnsbörden, då enligt lag anståndet för straff i allmänhet tager slut, eller uppskjutas till den tid, ett år efter barnsbörden, hvartill anståndet med lägersmålets bestraffande räcker. Det ena får ej dröja längre än sex veckor, och det andra icke dröja mindre än ett år; och likväl bör det ena ske på samma gång sorn det andra, enär de äro sammanlagda till ett enda. Omöjligheten att i dessa läll bringa till verkställighet gällande lagbud måste för hvarje särskildt tillfälle medföra behof af förfrågningar och speciella nådiga förordnanden, antingen om straffets förvandling till ett sådant, sorn utan dröjsmål kan gå i fullbordan, eller ock om dröjsmål med verkställigheten, till dess året efter barnsbörden förflutit; hvarigenom i senare fallet vanligen uppkommer förlängdt häkte för den sakfällda, till olaglig förlängning i hennes lidande och till ökad fångförplägningskostnad.
Wäsström tili dem ingifven, till Utskottet ställd, skrift, hvaruti hall anhållit om förhöjning af den, enligt gamla löne-staten, utaf honom innehafvande kamrerare lön, 1,080 r:dr, till likhet med hvad Bankens öfriga kamrerare i lön åtnjuta, eller 1,200 r:dr, allt banko om året, samt att fullmagt å sistnämnde lönebelöpp måtte för honom utfärdas. Utskottet bör, i anledning häraf, till en början upplysa : att Wäsström, före Bankens nya organisation, på konstitutorial innehade en kamrerare-syssla uti f. d. småsedelsoch afräknings-kontoret med 1080 r:dr i årlig löne-inkomst; men, efter det
Må vi fråga oss sjelfva, huruvida vi äga skäl alt förmoda att det Svenska folket, hvars ombud vi äro, verkligen skulle önska att komma i åtnjutande af den ifrågasatte förstärkningen. Min öfvertygelse och mitt medvetande svara mig dertill ett tydligt nej; hvadan Den 26 Juli f ni. 243 mitt samvete förbjuder mig, att till en dylik förändring lemna min röst; och det ålägger mig att af sådan anledn. med ogillande af det i den afgifna reservationen upptagna och här upplästa samt ytterligare åberopade innehållet, gilla det beslut,| hvari Utsk. stannat. Hvad den sednare delen af betänk, beträffar, så får jag förena mig i det af Hr von Hohenhausen afgifna försvar för Utsk-.s tillstyrkande; ty de deri inbegripna frågorna hafva ett så nära sammanhang med den allmänna lagstiftningen i ämnet, att den ena frågans skiljande från den andra ieke synes leda lill någon båtnad för det hela. Jag anser dock denna punkt i Utsk:s förslag vara af mindre vigt, i jemförelse med den första, hvilken jag synnerligen önskar måtte, såsom varande af mycken betydelse, blifva af R. o. Ad. godkänd. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag förenar mig med Frih. Cederström och Hr von Hohenhausen, äfven i hvad de yttrat, ang:de den sista punkten i Utsk:s betänk. Om ett sådant sätt för dessa ärendets behandling, hvilket i denne punkt blifvit R. St. tillstyrkt att hos K. M. begära, hade tillförene iakttagits, skulle troligen de under år 1838 timade oroligheter vida förr afstannat och icke varit så häftiga. Sannolikt hade äfven den författning uteblifvit, hvilken dä väckte så mycket missnöje och som medförde de följder, dem vi litet hvar känna. Man vet jemväl hvilket inflytande judarnes utvidgade rättigheter medfört åtminstone i Berlin under innevarande år, om man får tro tidningarne. Jag anser derföre, hvarje folk hafva anledn. förfara försigtigt i frågor af beskaffenhet som denna. Hr von Stockenström:
Hon blickade nu tillbaka öfver nästan ett halR sekel af sitt lif som giR, hvamnder hon hade kant sig .precis som ett fattighjon,. Fran början hade hennes man aldrig erbjudit henne n9gra penningar. DA hon var tvungen att be om sadana, hade han alltid fragat: ~Hvad skola de vara till ?&gt; Han gaf henne alltid pennin ar, db hon begärde, men sade alltid: rGif mig tillbaka det du far över vid vexlingena, och hon gjorde det alltid. rSalundr, sade hon, ahade jag aldrig ett öre att använda fritt, som man ju satter sb mycket v9rde p9. Ibland ville jag skänka litet At en fattig, eller till uiissionen, eller gifva ut litet för egen del till nigot, som ej var alldeles nBdvändigt; men det kunde jag aldrig. :, D8 hon nu i sin 3.lderdom satt och funderade öfver detta. kände hon pinan deraf s9 stark, att hon var tvungen att lätta sitt hjena genom att tala om det för nigon och s i fick jag veta det. &gt;Det rar niistan outhllrdligta, sade hon. Jag var en god hustru och en god moder, och jag fullgjorde alltid mitt arbete. Min familj saknade aldrig nigon trefnad, som min omsorg kunde anskaffa. Det var en tillfredsttillelse att se dem alla trif1.a~ och ha det bra, och detta hjelpte mig att bära den der den der ja, just den der f d r ö h f j ~ ~ h n d känslan c af fegt kryperi, som en tiggare torde ha, nar han star vid en bakdörr och ber om litet mat. Om jag hade varit död, och en hushzWerska eller tjenare hade gjort för familjen, hvaii jag gjorde, skulle min man ha tyckt, att hon förtjenat en god lön.
Hvad vore väl en lefnad utan dygd? och dygden funnes icke till, utan moralité.» «Nej det är mycket sant,» suckade gumman. «Det kommer någon!» sade Evelina, och steg hördes i förstugan. – Dörren öppnades. Det var Albert. Man emottog honom under tystnad, som om en död funnits i rummet. Albert betraktade dem. «Vi sitta alldeles handfallna, kära Albert,» sade gumman. «Har du läst sista postens tidningar.» «Sista postens tidningar,» sade Albert, och fattade dem. «Ja min bästa tante, jag har läst dem, och nyss haft en ganska liflig debatt på klubben öfver ämnet. Gubbarne korsa sig alldeles förskräckligt, och ropa, roligt nog, om verldens sista tid. För min del ser jag saken från en hel annan sida, och anser den alldeles icke farlig.» «Farlig!» upprepade gumman. «Visst är det farligt att så få husera med en stackars qvinna. Taga henne i dag och köra bort henne i morgon.» «Ah! så är icke meningen,» sade Albert. «Om man väljer en qvinna, och verkligt älskar henne, kommer ju skilsmessa aldrig ifråga, kärleken blifver alltid i min tanke varmare och varaktigare i ett förhållande der inga bojor och prestsignerier trycka. Vederbörande ha nog funnit att det är bäst när den står på fri fot. Det är ju mycket bättre att tillåta, än att blunda och veta, att han alla dagar stiftar systemet i smyg.» «Så du talar, kära Albert,» sade gumman. «Aldrig trodde jag mig få höra, att du gillade en sådan sak.» «Gilla, min bästa tant,» upprepade Albert. «Jag gillar alltid och endast det naturenliga; ty finns väl något på jorden, som är mera naturenligt? Hvem vigde Adams söner och döttrar, hvem vigde Adam sjelf? Gud sade endast, då han gaf honom Ewa, tag henne! hon skall vara din hjelp. Således » «Krångla icke till Bibeln,» sade gumman alfvarsamt. «Der är jag hemma bättre än du, och förstår hvad som står der också.» «Jag tviflar alls icke på det,» sade Albert, «ej heller på bibeln. Jag vill endast söka förklara för er andemeningen deraf.
Friherre af Wetterstedt, Gustaf: Om Fri herre Stael von Holstein sjelf medgifver, att hans Tillägg, skiljdt ifrån Tacksägelse - Adressen, skulle irinebirä en motsägelse, sa torde det vara ännu m h ire lämpligt, att uti ett Profocolls - Utdrag innefattas tvenne motsägelser; än att serskildt byar för sig framställa de samma. ' I anledning af Frih ire Stael von Holsteins yttrande örn beroende och oberoende Representanter, får jag förklara, det jäg tror, att broderiet på‘ min rock icke skall bestämma min Öfvertygelse; och att de så kallade beroende Landshöfdingars underrättelser förtjena mera vitsord, då fråga är om tillståndet i deras Län, ari obestämda och allmänna Uppgifter ochr Anfä Den 2 December.- Grefve von Schwerin, Fredr. Bogisl. Ehuru Försök att förena stridiga meningar vanligen pläga misslyckas, vågar jäg likväl detta försök. Sedan Borgare - Ståndet bes!utit en underdånig TacksägelseAdresse, har ett Tillägg dertill äfven blifvit föreslaget. Dä jag ännu liflig-n erindrar mig de vid 1815 års Riksdag inträffade svårigheter, i afseende på fullständiga upplysningars erhållande angående Landets Oeconomiska och financiella tillstånd, undrar jag alldeles icke, att detta tillfälle till underdånig anhållan om fullständiga upplysningars erhållande 1 detta afseende blifvit af en värd Ledamot begagnadt. Att inför Thronen utgjuta känslan af Nationens lidande bör icke kunna nekas; men ehuru ölägenheterne härleda sig från föregående Ständers financiella åtgärder, är likväl röten dertill djupare, och leder sitt ursprung ända ifrån den, uppå Konung Carl XLtes Regering följande tid, under hvilken någon ny inre organisation, ehuru nödvändig, likväl icke blifvit påtänkt, ari fnindre verkstäld. jag anhåller derföre att få föreslå följande Tillägg till Tacksägelse - Adressen: Att då Ridderskapet och Adeln betygar sir. glädje att se Hans Kongl. Höghet
Det var ett ljust leende arbete för dagen, för det allra nödvändigaste. Det föreföll icke som rigtigt allvar utan snarare som en lek med verktyg. En trång gränd utmynnade på Suk el-Kumele, ’Ohyrans torg’, Syriens jättestora lumpbod. Här såldes och uppköptes under tvistande och prutande gamla bleknade och trasiga klädpaltor. Bredvid bazarernas lysande varor föreföllo dessa lumpor som vissnade och i vägdammet förtrampade blommor bredvid friska. Här stodo de kristnes utslitna röda tofflor broderligt sida vid sida med mohammedanernes gula och med beduinkvinnornas låga stöflar, hvilka de fatt af sina män i bröllopsgåfva. Att kläda sig i dessa paltor var som att gifta sig med gamla enkor: man fick något att släpa på och som alla gjorde narr af, men ingenting som värmde. Mellan låga hus med brunröda burspråk och med fönsteröppningar skyddade af smakfullt snidade trägaller, stundom också af luckor, närmade de sig slutligen tvekande den nästan ängsligt hemska bokbazaren. De stego ned flere trappsteg, som hade de begifvit sig ned till ett grafhvalf, ett underjordiskt Damaskus, der forntidens stora män ännu lefde kvar som andar. De kände samtidigt förtjusning, vördnad och förskräckelse. Längst i bazarens bortersta fjerran framskymtade otydligt Velids moské, stadens förnämsta helgedom och en af Islams heligaste byggnader. Djupt inne i sina öppna väggskåp sutto gubbar eller ynglingar med gulbleka vaxansigten och stora, stundom gröna turbaner samt betraktade de förbigående med utmanande blickar eller vände dem föraktfullt ryggen. Bakom dessa bistra gestalter lågo arabiska, gulnade handskrifter och nya eller urgamla böcker. Bokförsäljarne sutto liksom omgifne af sina förfäders själar, samtalande med dem i sina tankar och hörande dem predika outsläckligt hat mot fridstörarne, mot de smygande inkräktarne från aftonsolens länder. I en sidogränd förbiskymtade några kristne i röda tofflor och några judar i svarta turbaner.
Unberlåter ^>ärabé(Friftvaren att i rätter tib förfall anmäla, eller ute» bliftvet f>an, utan laga förfall, längre än §två timmar utöfver ben tib, forn 6a till förrättningen utfatt är, ware förfallen till §jugo 3t:Dr beter till ©ocfrtenö fattige, od) ege (Eommitteenö SeDamöter i fåDatt bänDelfe att åtjbiljaö. §• 80. äpäraDöjbrifmarett anfmare för <Protocollet famt antecfningar oä) längDer öf mer hrnaD 33erebning&£ommttte'enö befattning tillhörer, utan anfpråb på något arfoDe af ©odnen. $an mare ocb förpligtaD, voiD påföljD, forn för antra fel i tjenften, att, enär fyan, antingen rott märDertttg af Remman ocf) £ägem beter, eller annars, attfer kronans ratt wara förnärmat), fåDant, jemte ffalen för fin tanbe, i ^rotocollet anmälda. ©bolanDe ^5ereDmngö>(Sommttteen mara förbunDen, att De gjorDe anmärfningarne granjba, odj UtlåtanDe Derofmer i 93votocollct meDDela. §. 81. ©en, font till SeDamot i 23creDningS*€ommitteen blifmit malD, må Detta förtroende, utan laga förfall, ftg ide affäga, ej eller utan anmälan Deraf, från Commttteen uteblifma. ©ber Det libmät, tillballe (Sommitteen genaft an» nan SeDamot af Den (Staf, ^martill Den uteblifne [förer, odj erfätte fan Den tillballaDeö refeboftnaD od) tractamente, Detta feDnare beräbnaDt till £må 3t:Dr om Dagen. Q3creDningé*(Sommttteen fortfare Itbrnäl meD fitt arbete till Def
Det gifves exempel att persedlar der uppförts till värde sä högt, att landtmsnnen svårligen på torget kunnat för sin vahra erhålla hälften af hvad Markegångstaxan bestämt, som allmänna priset); Deremot hafva alla sorter skatter och i penningar utgående onera, jemte tjenstefolks löner, lego, dagsverken, handverkare6 pretentioner m» m. ökats i stället för att minskats. Man behöfver blott i sin hushålsjournal. jemföra sina jord4 fläckars afkastning tg^o, 21 och 25 med de föregående årens och derefter vända bladet, samt påse utgifternes belopp, upp äck ten af dubbla utgifter jemförelsevis m;d mkornsteine blir, hvad erfarenheten i alla fall viitsordat, säker. Att nöden, det vill säga p-nningeförlägenheten, ej är något hjern spöke, utan en verklighet, skall i landsorterna , juj mera aflägsna från hufvudstaden allt högre stiga, är en naturlig följd, då jordbrukaren till intet pris kan i contant förvandla sin production, och då de årligen utgående utskyldeme, af sådan orsak ej kunna återkomma uti circulation, utan alltjämt tåga, först åt Ränferrerne och sedan vidare sin kosa Dessutom finnas i Landsorterne få löntagare; i Hufvudstaden äro de deremot concenteradc. Lönerne utfalla och sättas å nyo inuti rörelsen å ena stället, men återkomma endast småningom och efter längre tids förlopp till Landsorterne, när någonjandtnjannji-prqduct blir efterfrågad.
Utskotten hafva tagit berörde motioner under öfvervägande; och ehuruväl nuvarande aflöningssätt för presterskåpet visserligen är förenadt med olägenheter, hvilka dock för det mesta torde träffa löntagarne sjelfve, anse Utskotten likväl det af motionärerne väckta förslag, att slaten skulle öfvertaga presleiskapets aflönande, komma, om det antoges, alt medföra i många Statssamt Allm. Bes v.- och Ekon.-Utskoltens Utlåtande, N-0 i3o. 3 afseenden betänkliga följder. Det lärer väl icke böra bestridas, att då menigheten med alster af egen jord eller ladugård aflönar sitt presterskap omedelbart, eller utan mellankomst af annän uppbördsman, utgiften skall, helst för den fattigaste delen af sockneboerne, falla sig lindrigare, så väl till sitt egentliga belopp, som till sättet och tiden för dess utgörande, än om de afgifter, Författuingarne angående presterskapets aflönande bestämma, skulle uttagas af kronaus uppbördsman och menigheterna vara underkastade uppbördsföi faltningarnes hela stränghet. Stats-verket skulle dessutom icke, utan stora omkostnader och förluster, kunna emottaga all den spanmål, som enligt molionärernes förslag ifrågakom att till kronans magasiner levereras och menigheten skulle endera betungas med forslingsskyldighet eller ock att för hela beloppet anskaffa penningar, hvilket understundom kunde blifva svårt att åstadkomma och sannolikt medföra större uppoffringar än hittills egt rum. Det synes derjemte Utskotten, att de frivilliga conventioner om presträttigheterna, hvilka redan uti en mängd församlingar äro afslutade och hvartill alla blifvit, genom tid efter annan utfärdade författningar, uppmanade, samt de ömsesidiga förmoner, hvilka derigenom blifva så väl församlingarne som presterskapet försäkrade, sannolikt i allmänhet skola mycket öfverväga de fördelar, som kunde uppkomma deraf, att stats-verket öfvertoge presterskapets aflönande.
Kära syster Elsa, morgonen derpå är du dig sjelf igen, och dina bruna ögon spela lika gladt som vanligt, och din stämma är frisk som klingande musik, när du gläntar på min dörr och ropar: » God morgon, John; ligger han än, långa pojken? Klockan är åtta och kaffet väntar! » Långt uppe vid Norrtullsgatan, der de gamla förkrympta lindarna trängas om ett knapt fotfäste vid den smala trottoarens kant, pressade på den ena sidan af gatans vimlande samfärdsström och på den andra af husradernas murverk, der ligger midt i längan af de gråa stenkasernerna ett litet envånings trähus med gröna spjäljalousier för de gammaldags fyrkantiga fönstren och en smula andrum framför sig i form af en remsa trädgårdsland till fyra alnars bredd, der den smala rabatten dock lemnar rum nog för afundsvärdt mycket blommor, när sommartid är, och der berberishäcken om vintern låter sina blodröda klasar blöda öfver den hvita snön. Förr i verlden, innan ännu den stygga kräftan lagt mor i grafven — det är tre år nu sedan dess — brukade alltid syster Elsa ta emot mig på förstugutrappan, när jag mot aftonsidan kom från tidningsbyrån, sedan dagens släp och tunga voro förbi, och jag såg redan på långt håll hennes yfviga bruna hår spela för vinden och hennes ögon helsa mig, så snart de mötte mina. Och så ropade hon inåt: » Nu kommer han, m o r! » — o c h så hann alltid soppan komma rykande på bordet, innan 12 jag ens fått fötterna torra på granriset utanför dörren. Nu hinner aldrig Elsa ut på trappan, nu när hon måste sköta soppan sjelf, men hennes vaksamma öron höra mina steg redan på trottoaren, och i tamburens skumrask har jag väl komsthelsningcn mig till mötes, medan jag se henne syssla öfver kuverten der inne i si glänsande hvita husmorsförkläde, som passa henne sä väl.
Kurgörelsen den 2 Mars 1819 stadgade förbud, att utan af Konungens Befallningshafvande dertill lemnadt tillstånd, anställa svedjande å sandmo, bergaktig och stenbunden mark, dels ock om förklaring af de uti Kongl. Brefvet den 1 Augusti 1845, serskildt gifne föreskrifter i fråga om rättighet till svedjande inom Blekinge Län. IV. B. 447. A. 506. — N:o 9. 1 anledning af väckta motioner om ändring i Kongl, Kungörelsen den 5 Mars 1831, i fråga om tiden, då auktion å landet bör vara slutad. IV. B. 447. A. 506. V. E. 116. — N:o 10. i anledning af vackt motion, att resandes åkdon måtte vägas och förses med stämpel, utvisande den tyngd, de innehålla. IV. B. 447. A. 506. '•— N:o 11. i anledning af serskilda motioner i fråga om kostnadernas bestridande för economiska besigtningar å Kyrkoherdeoch capellans bol. V. B. 168, 192. A. 485. N:o 12. i anledning af väckta frågor om nedsättande af en comité' för undersökning rörande skogshushållningen, om inskränkning i dispositionsrätten af enskild skog, om förhöjd ansvarspåföljd för åverkan, samt om ett förändradt hushållningssätt i afseende på härads-allmänningarne. VIII. U. 168. A. 176. E. 223. — N:o 13. i anledning af väckt fråga om upphörande af så kallade jura patronatus. V. B. 168, 192. A. 498. •— N:o 14. i anledning af väckta frågor om ändring i sättet för kungörelsers publicerande i kyrkorna.