Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bankens förmåga att använda medel för ett eller annat ändamål, enhälligt förklarat, att medel icke finnas tillgängliga för det ifrågavarande syftemålet, då synes det mig vara mindre välbetänkt, ja rent af oförsigtigt, att det oaktadt föreslå ett användande af 1.1 million utaf reservfonden till uppköp af Hypotheksbankens obligationer. Uti den Betänkt bifogade reservationen af Professor Agardh påpekas det jemväl i formelt hänseende oriktiga i Utsk.-ts förslag, då han yttrar: »Det torde varit så mycket angelägnare, att om den disponerade fondens användande gifva noggranna föreskrifter, som de obligationer, hvilkas omsättning skulle befrämjas, ännu icke finnas till. Fullmägtige synas kunna hafva anspråk på att få veta af hvad beskaffenhet obligationerna måste vara i afseende på säkerhet, ränta, uppsägningstid, myntslag o. s. v. Utan att veta huru snart och på hvilka tider obligationerna komma att utgifvas, torde det vara svårt att utan förlust för banken afsätta medel till deras inlösen.» Att nu, i en mellanmening i bankoreglementet, intaga en bestämmelse, som skulle inkasta Banken i en alldeles ny rörelsegren, synes mig vara ganska vådligt och oriktigt. Man säger, att det möjligen kan inträffa, att icke ens obligationerna komma till stånd, samt att detta stadgande sål. icke skulle få någon tillämpning. Men, i sådant fall, hvartill tjenar det då att intaga denna bestämmelse i bankoreglementet! För min del tror jag, i likhet med den siste värde talaren, att, om man blott tagit det första steget att inblanda banken i de föreslagna transaktionerna, blifver man snart tvungen att gå vidare och sålunda kan banken snart nog vara inblandad till högst betydliga belopp uti en affärsverksamhet, som, genom sin långa utsträckning till tiden, nu föreslagen till tio år, under en måhända icke långt aflägsen kritisk penningeställning, torde komma att i väsendtlig mån försvåra, om icke omöjliggöra bankens förmåga att fullgöra sitt förnämsta åliggande, nemi. att upprätthålla vårt myntvärde, i jemförelse hvarmed jag anser hvarje annan bankens bestämmelse vara af en ganska underordnad vigt.
R:dr ör ej k: i ] r öi ej lild r ö re Transport R:dr R:mt 376 st. furupålar, 30 fot långa med nedslagning och afsågning, å 10 R:dr 752 kub.-fot 8/9 tums virke till pålrutor, å 60 öre 126 3,760 451 25,411 20 1,673,883 20 20 10 tolfter plank till spånt, å 20 R:dr. Landfästen: lil kub.-f:r mur i bruk med tuktad sten, å 80 R:dr 200 8,880 7,500 Öfverbyggnaden, 50 sträckfot, å 150 R:dr — 20,917 20 Bro för jernv Jia;cii öfver landsvitgen vid §olna kyrka. Brons längd 54 fot med ett 30 fots spann. Vederlagens höjd Bro för jernvägen öfver landsvägen vill farHiergsalléen. Brons längd 72 fot med ett 40 fots spann. Vederlagens höjd R:dr 66 öre 1 trumma med 15 fots vattenöppning, 51 fot lång, å 37 R:dr 33 öre Vägofver gångar: 18 st. större vägöfvergängar, å 470 R:dr 40 st. mindre d:o å 280 R:dr Vägomläggningar Rötning af Vattendrag, 100 kub.-f:r, å 3 R:dr 16 83 Räddning på sank mark, 7,700 fot, k 2 R:dr 40 öre Stängsel, 74,033 famnar, å 75 öre 55,524 75 129,027 18 191,225 78 Summa kostnad för sådana arbeten, som bero på markens beskaffenhet — 1,865,108 98 Öf verbyggnad. Skenor, 440,200 sträckfot, å 21| # v. v. per fot Transport R:dr R:mt Nedläggning af tvärstockar och skenor, 222,100 fot, å 35 öre
Det är i anledning af ett yttrande af Hr Rosenblad, som jag begärt ordet. Om jag ej misstager mig alltför mycket, har juni åtminstone gifvit anledning till den förmodan, alt han trott dessa 100,000 r:dr, som blifvit föreslagua till erediliv vara ali beräkna såsom fond för spann - Den 3o Juli c. m. 3«9 raalsassociationens rörelse. Hans mening synes sådan, då lian sagt, alt en spannmålsassocialion om hösten linnde behöfva en summa af 5oo,ooo r:dr för att bedrifva sin rörelse, bancoUtsk. har yttrat en bestämdt motsatt mening, att nemi. dessa creditiv ej skulle vara grunden för belåningen, utan yara att tillgå för extra händelser, såväl för hypo^ theksförepingarnas sorn för öfriga låneanstallers behof; ty om It. St:s bank ställdes i den kategori till dessa inrättning gar, att den skulle Jemna sjelfva fonden för deras rörelse, blefve förhål.landet alltför ömkligt, hvaremot Baneostyrelseq, jemlikt Utsk:s tillstyrkande i lit. f af denna punkt, bör i möjligaste måtto tillse, att creditiven begagnas enligt deras egentliga bestämmelse och jcke till en utsträckt assigneringsrörelse för de dagljga och stundliga behofven, hvartill de löpande räkningarna i depositionsbanken, grundadepå erforderliga medels successiva insättning, äro hufvudsakligen ämnade. Dessa creditiv äro således från början af JJtsk. a fr sedda alt yara tillfälliga handtag från statsbankens sida och icke såsom den grund, hvarpå de enskilda inrättningarnas rörelse bör hvila; och vjd sådant förhållande tror jag det vara tillräckligt och lämpligt att för spannmålsassociatioy lierna bestämma creditivens maximibelopp till i5o,ooo r;dr, och det så mycket hellre, som ett sådant beslut redan af alne Stånd blifvit fattadt. Gr, Cronhjelm:
Emot Utskottets yttrande i denna § anmäldes reservationer jemväl af Herr Biskop Annerstedt, Doktorerne Tellbom och Söderberg samt Prosten Ljunggren. Vid 30 § utaf Herr Friherre af Ugglas, Gust., Herr Leijonancker, F. W., Herr von Troil, S. G., Herr Biskop Annerstedt, Professor Selander, Doktorerne Tellbom, Arrhenius och Söderberg samt Prosten Ljunggren Vid 31 § af Prosten Ljunggren. STOCKHOLM, TRYCKT IIOS JOIL BECKMAN, 18B5. Slätt-VIsko lie Is Ullålandt N:o SS. 1 Mo 22. Ank. till Exp.-Utak. den 20 Dec. 1862, kl. 11 f. m. Utlåtande, angående Riksgälds-kontorets förvaltning under den tid, som förflutit sedan början af sistförflutna riksdag. (R:gs-Afd.) I likhet nied hvad under föregående riksdagar egt rum, har Stats-Utskottet, sorn från samtlige Riks-Stånden erhållit remisser å Rikets Ständers åren 1860, 1861 och 1862 församlade Revisorers till trycket befordrade och inom Riks-Stånden utdelade berättelser om granskningen af Riksgälds-kontorets tillstånd och förvaltning, genomgått dessa berättelser samt tagit närmare kännedom om de förhållanden, hvilka föranledt särskilda yttranden af Revisorerne, hvarförutan Utskottet genomläst de hos Fullmägtige förda protokoller efter den dag, eller den 14 sist förftutne Augusti, med hvilken Revisorernes protokolls-granskning slutade, till och med den 24 nästlidne Oktober, då Fullmägtige afgåfvo sin, Stati-Utskottets Memorial N:o 3 bifogade, Berättelse till Rikets nu församlade Ständer; och får Utskottet nu afgifva sina yttranden öfver hvad Revisorerne i ett eller annat hänseende erinrat och föreslagit, saint hvad vid den af Utskottet fortsatta granskningen af Riksgälds-kontorets förvaltning i öfrigt förekommit. l:o. Det enligt Riksslaten anvisade bidrag till Riksgälds-kontorets utgifter.
— N&amp;, det visste man förut, att Strindberg inte var någon vän till den, och jag ville också endast framhålla, att han iute ändrat sig i det fallet. Så ha vi Upp till solen, en fin naturmålning, och Scrmw-gängamätter, tillägg, en versifierad skildring af hemkomsten, där förf. först prisar det nya Stockholm, men snart upptäcker att det format sig i preussisk militärstil med piokelhufvor, kaserner, miljardhus och » nya pagoder » med unga bonzer, och att det öf-vas svartkonst och trolleri och väcks häxprocesser och åtal. Han älskar inte de där sakerna! I Min jubelfest — 89 visar förf. sin förmåga att se allt från två synpunkter, ehuru de af honom anförda omständigheterna egeotligen ha fasligt litet med franska revolutionen att göra ooh endast tyckts utgöra ett hinder för Strindberg att skrifva ett » dramatiskt spelbart verk », utan att därför berättiga till något fördömande af denna; och i Voltaire ger han slutligen fullständigt luft åt sin ovilja mot kristendomen, dess » barbari », » vidskepelse », » zelotism » och » munkmoral » m. m., och här kommer en sådan rad af skarpa, mördande utfall mot den kristna åskådningen och dess resultat att allt tal om hans » förbättring » i denna riktning måste ge sig. Han kallar den genast en » föråldrad, barbarisk lärobyggnad, som endast kunnat vinna insteg i Europa efter det grekisk ooh romersk bildning begrafts under de vilda folkvandringshordernas inbrytande, och hvilkas råa sinnenbildide eo tacksam jordmån för österländsk vantro ». Han förhärligar Descartes såsom tviflets målsman och framhäfver att » all reformatorisk värk samhet måste förhålla » ig negativt, tviflande, eller, populärt taladt, nedrifvande, nedbrytande, upplösande, hvil-ket ord i vår tid svärtas med en ful betydelse af stillaståendets, trons och de många programmens förkämpar ».
Genom Eders Kongl. Maj:ts nådiga Förordning al den 29 Augusti 1843, hafva Kyrkoråden erhållit en ny organisation och eu del af deras fordna bestyr blifvit Överflyttad på en, genom nådig förordning af samma dag, grundad ny institution, kallad Socknenämnder å landet, till hvilkas uppdrag vidare hörer att handhafva och tillämpa de överenskommelser, till befordrande af allmän ordning och sedlighet, som i Socknestämma blifvit fattade, hvarjemte Socknenämnderne kunna derutöfver af Socknestämma anförtros förvaltningen af vissa andra socknens gemensamma ekonomiska angelägenheter. Denna sednare institution är af de slag, hvilka behöfva god tid för att mogna och blifva fruktbärande; den förutsätter nämligen en vana och skicklighet i handhafvandet af allmänna angelägenheter, och en beredvillighet att derföre offra tid och möda, som nu blott undantagsvis finnas; men äfven om, en gång, det, som nu utgör undantag, blefve det allmänna förhållandet; så återstår dock att erfara, huruvida Socknenämnden, enligt nu gällande stadgar, egentligen har något utrymme för en till dess bestämmelse svarande verksamhet. Af de båda förordningarne om Socknestämmor och Socknenämnder finner man nemligen: att Socknestämma ej allenast vid meddelandet af föreskrifter om de hvar och en tillhörande göromål i Socknestämmo-ärenden, utan ock i alla sine åtgärder, vare sig till upplysning, öfverläggning eller beslut, har att iakttaga de författningar, som röra hvarje särskildt ärende, och alt det blifvit förbjudet Socknenämnd att befatta sig med egentliga lagbrott, eller sådana mål, som till domstols handläggning höra, samt icke heller sådane socknens ekonomiska gemensamma angelägenheter, som tillhöra embetsoch tjenstemäns handläggning. Men denna gräns, i sig sjelf svår att finna, äfven derföre att alla Socknestämmas och Socknenämnds beslut kunna hos vederbörande embetsman öfverklagas, måste för den i författningarna obevandrade vara ännu mera dunkel, och följden deraf måste blifva dels villrådighet och obeslutsamhet, dels oftare misstag och derpå följande rättelser, samt af båda delarne misstroende till egen myndighet och, å de lydandes sida, bristande respekt.
Frih. Cederström, Rudolf: Hr Anreps flit och be mödanden i ifrågav:de hänseende kunna och böra visserligen icke af mig bestridas, men jag kan derföre icke, i likhet med Hr v. Knorring, tillräkna honom någon »droit du travail» eller ovilkorlig rättighet att, utöfver den billiga »droit du travad», få sitt arbete belönadt, endast derföre att man redligen och flitigt arbetat och gjort det i en välmenande afsigt, hvilka 3:ne vilkor äro med all omsorg iakttagne. Jag nekar icke heller, att det skulle vara ganska fördelaktigt, om R. och Ad:s ättartaflor befunno sig i ett fullt tillfredsställande skick, och, vid sådant förhållande, utgåfvos i en form, som kunde ge dem en officiel karakter. Nu är så emellertid icke förhållandet. Den enskilde arbetaren, Hr Anrep, har företagit sig att afskrifva ur de genealogiska tabellerna, hvad han ansett skäl att meddela till allmänhetens kunskap. Jag har icke velat lägga mig mot detta hans välmenta företag; men att det skulle kosta penningar, det var att förutse. Han begärde just derföre ett förlagskapital af R. o. Ad:n vid förra riksdagen. Det bifölls icke. Nu återigen yrkar han på att få ett. månadtligt bidrag af 100 Rdr Rmt, till dess arbetet blir färdigt. Han tillägger visserligen, uplysningsvis, att detsamma »torde» vara färdigt om 2 år; men han har dock icke bestämdt förbundit sig dertill. Om R. o. Ad:n utan inskränkning bifaller hans motion, så ser jag ingen gräns för summan, och arbetet kunde då möjligen komma att kosta R. o. Ad:n mer, än det förlag för detsamma, som vid förra riksdagen afslogs. Jag kan ej heller lemna ur sigte det tillstånd, i hvilket R. o. Adis medel sig för ögonblicket befinna.
Fråga om afträdande af Bolagets egendom till konkurs, eller om årsstämning å dess borgenärer, skall ock, oberoende af bolagsmännens stånd och hemvist tillkomma Rådstufvu-rätten i samma stad», hvilket stadgande förmenades bättre och lyckligare uttrycka hvad Utskottet åsyftade, än Utskottets eget förslag. Då emellertid lagen i 10 Kap. G § Handels-balken säger, att Bolagsmän sökes, der Bolaget är, skulle det nu ifrågavarande stadgandet vara alldeles öfverflödigt, derest icke frälseman hade Hof-rätt till forum privilegiatuin i vissa mål, och således missförstånd om rätta forum skulle kunna uppstå i de fall, då frälsemän äro delägare i Bank-bolag. Vid sådant förhållande är det klart, att 4 § i 1848 års förordning, då den begagnar uttrycket ni de mål, för hvilka ej annorlunda Bankooch Lag-Vtskollets Utlåtande N:o 6. 13 genom lag stadgas» Ising! ifrån aft bättre uttrycka Utskottets mening, än Utskottets eget förslag, alldeles icke uttrycker denna mening, emedan i lag stadgas just det, som föranlcdt förevarande § i förslaget. En annan anmärkning, nemligen den, att Filial-kontor borde få stämmas till domstol i den stad, der det är beläget, föranleder endast till en erinran derom, att Filial-kontoret endast är en afdelning af Banken och derför bör lyda under samma forum domicilii, som denna. § 10. Den emot denna § gjorda anmärkning att ordet nsamteligen skulle kunna så tolkas, att hvarje delegare i bolaget borde, ehvad han vore vid bolagsstämma tillstädes eller ej, yttra sig i frågan om val af direktion, för att valet skulle vara giltigt, har föranledt Utskottet att utesluta nämnde ord; hvaremot Utskottet ej kunnat tillstyrka bifall till ett annat yrkande, nemligen det, att orden nböm och nkunnan i sista mom. skulle utbytas mot ordet kan, emedan momentets rätta mening derigenom skulle i viss mån förändras, och sådant ej bör ega rum, äfven om förändringen är obetydlig. § 12.
Jag tror likväl, att det icke kan blifva skäl att införa accisafgifler i våra små jordbrukande städer; men i hufvudstaden, som har ett helt annat interesse för hela Riket genom det stora inflytande, den utöfvar på hela landets rörelse, och som har helt andra behof att fylla, hvilka icke alltid kunna fyllas genom directe afgifter, kan en sådan afgift, åtminstone på denna vara, lämpligen såsom ett undantag äga rum. Det är en vigtig sak i en tidpunkt, då man från alla håll hör reformer påkallas, men då man är lika tveksam, lika villrådig att vidtaga de åtgärder, som naturligen skulle leda derhän, att den grundsats må göra sig gällande inom Representationen att betrakta hvar fråga för sig, så att man icke afslår det i och för sig sjelf nyttiga derföre, att man upptäcker en aflägsen möjlighet att från ett nvttigt beslut i framtiden leda sig till öfverläggningar och beslut i frågor, som man icke skulle vilja bifalla. Jag kan för min del icke hysa detta misstroende lill egen förmåga att sjelfständigt pröfva de ämnen, som framdeles kunna komma under handläggning. Jag kan icke dela Utsk:s tanka, alt det vore en lämplig ersättning för accisen att beskatta krogar och näringsställen. En reservant har redan anfört, hvarföre sådant ej vore tjenligt. Krogarna kunna i allmänhet ej beskattas högre, än redan sker, och hvar och en, som har kännedom om denna beskattning i Stockholm, vet, alt den redan är så hög, som den kan vara. Dessutom finnas i Stockholm flera olika arter af näringsställen. En del hållas såsom borgerlig rörelse och kunna icke underkastas arrendeafgift, och den krognäring, som drifves till följd af Öfverståth.embelets tillstånd, är upplåten för längre tid eller för alltid, så länge vilkoren icke blifva öfverträdda. Näringsrättigheten kan således icke fråntagas deras innehafvare. Under sådana förhållanden förefaller det mig icke sannolikt, att någon särdeles hög arrendeafgift skulle erläggas för de krognummer, hvilka tillfälligtvis blifva lediga. Den utväg, Utsk. föreslagit, är således, efter min tanke, icke verkställbar.
Rättegångs-Balken kunde erhålla följande lydelse: »1 Hofrätt må ej färre än fem ledamöter döma i mål, der någon tilltalas för brott, hvaröfver Underrätts dom bör Hofrätts pröfning underställas, eller som i lag belägges med den i 2 kap. 21 § strafflagen omförmälda påföljd;» och 2:o alt slutet af 5 § 25 kap. nämnde Balk, efter orden: «hafve ej talan deri vidare», kunde blifva af detta innehåll: »Är någon tilltalad för brott, som dödsstraff eller fängelse öfver sjette grad medföra skulle; då bör domen, ehvad den tilltalade blifvit åt saken fälld, eller icke, underställas Hofrättens pröfning: äro flere i brottet delaktige; varde domen underställd i hvad dem alla angår.» Härifrån var likväl Justitie—Rådet Backman skiljaktig och förmälte, att Justitie—Rådet, under åberopande af sin, vid nyssberörde granskning af Lag-kommittéens förslag, yttrade särskilda mening, lemnade nu förevarande förslag i denna del utan erinran. Ex Protocollo E. Helling. Kongl. Maj:ts Nåd. Ank. till Eip.-Utsk. d. 9 Dec., kl. 1 e. m. Kongl Maj:ts Nådiga Skrifvelse lill Rikets Ständer, angående Fahlu Stads Ordinarie Båtsmans-rotering ; gifven Stockholms Slott den 18 November 1847.
Gärna skulle han väl sett, att hans lilla älskling finge den dristige junkern, efter hvilken hennes hjärta trådde, gärna skulle han sändt riddar Nils tillbaka m e d ogjordt ärende, hade han blott giljat för en mindre förnämlig man än Magnus af Sverige. Men en sluten krona, en drottningakrona. — Ser du, mitt barn, sade han till sist, en drott DUN 56 ningakrona är ett stort och förunderligt ting, större och förunderligare an de flesta andra. Den skänker tröst för så inånga förluster, som man annars städse skulle begråta, glömska åt så många sorger som annas städse skulle gnaga. Den skall äfven gifva dig m o d och styrka att bli en god husfru åt konung Magnus, en huld moder åt hans folk. Låt oss nu hafva ordat till fylles häl o m, och gå ned att bjuda junker Ralph farväl. — Ja, min fader, neg demoiselle Blanche och gick. I karnapet mötte hon en lång, skäggig riddare m e d en gyllene oxepanna konstrikt insydd på bröstet. — Aren I herr Xils Ainbjörnson, sporde hon h o n o m. Förbi, f ö r b i! Det finnes ej ett ord på niänniskotunga Så skärande sorgset som detta, Och dock hvilar där en hemlig tjusning, Ty det visar tillbaka på en Svunnen lycka, .fa, på en svunnen lycka. Ty smärtan bor oss städse när, Men glädjen ffyr. Så följde hon riddar Nils och nådde omsider staden vid Lögens sträder, hvilken j u skulle blifva hennes hemvist. Och de klädde den lilla grefvedottern i purpur och hermelin, satte spiran i hennes hand och tryckte Sveriges tunga krona på hennes guldlockiga hufvud. H o n måste le, då hon såg sig själf i den slipade silfverskifvan de hollo för henne. Så glimrande fager hade hon inte ens varit vid sin frändes konungens af Frankrike hof, då Ralph de Lacy brutit sin jungfru liga lans till hennes ära och undfått segerns lön ur hetmes liljehand. — Men den gamle konung Magnus höll sitt unga vif så kär och ville så innerligen gärna se henne lycklig o c h nöjd.
Retankandeit. 399 »a Sedlar, utan äfven deruti, att vi, för att tillfredsställa begäret för yppighet, sträckt behofverna öfver gränsen af tiiigångarne, oell derigenom bidragit att göra det medborgerliga förtroendet vacklande, hvilket Heer von Heijne anser ej kunna återställas, utan att en ÖfverflödsFörordning sätter gräns för behofverna, samt för den fattigares villiga eller tvungna täflan med den rikare; och då en fullkomlig efterföljd af Kongl. Maj:ts Nådiga Förmaning till Rikets Inbyggare svårligen kan förmodas; så hemställes, att Rikets Ständer i denna vigtiga dl gå Konungens visa afsigter till mötes, o:h sjelfve uppgöra, samt till Kongl. Majrts Nådiga sanction framlägga en förordning, för hvilken kunde tagas till grund den ännu existerande, ouppkäfda sista ÖfverflödsFörordningen. 2:o Memorial af Herr Friherren C. G. Falkenberg, som, med fästadt afseende på Rikets närvarande skadliga finansiella ställning, föreslår som medel till tryggande af Statens, välfärd: göromåiens förenklande i de flesta fjenstevägar, såsom ett villkor för indragning af vissa, Staten betungande Embeten; en kraftig och snart utkommande öfverflöds-förordning, och sluteligen upphäfvande af alla både små och stora Skråordningar. 5:0 Memorial af Herr T. Bergenstråle, uti hvilket visas öfverflödets olika relativa förhållanden till rika eller fattiga Stater; den skada, som det i de sistnämnda, både i moraliskt och ekonomiskt hänseende, förorsakar, och nödvändigheten, att igenom behof - 382 Besv. och Ekon. Utsk. Betänkanden. vernäs inskränkning motarbeta det ondas framsteg. Herr Bergenstråle anser, att, i händelse Kongl. Mapts Nådiga proposition om fmancerna antages, en öfverflödsförordning är ett hufvudsakpligt villkor dervid, heldst Kongl. Maj:t i samma Nådiga proposition yttrar sin önskan om en större sparsamhet och tarfliga seder.
Utskottets alternativa förslager till verkställande af den nödig ansedde serskilde controllen, så, 20 Bevillnings-Utskotlets Utlåtande, iUo 29. om afven dermed vore förknippade dryga stats-utgifter samt ökade besvär för Under-Domstolarne, hvilket sednare dock icke är fallet, om Utskottets första alternativ anlages, lära dessa tvenne olägenheter icke kunna alldeles undvikas, så vida man vill ändamålet, hvarigenom Utskottet dock är förvissadt, att Staten skall meia än rikligen få utgi(terne ersatta. Den fruktan, som blifvit yttrad, alt den af Utskottet föreslagne controll skulle alltför länge fördröjas eller, der extra Domare varit förordnade, stundom göras alldeles overksam, tror Utskottet desto mindre förtjena afseende, som Lagfartsoch Intecknings-Protocollen, dervid de mest betydande och hufvudsakligaste chartoe-sigillatae-beloppen skulle ingå till granskning, ovilkorligen böra, inom en månad efter hvarje Ting, till IIof-Rätterne inlemnas, samt Domböckerne för det ena året aflemnas det nästföljande, och således ett år tidigare, än Landsholmen ingår till granskning i Kammar-Rätten, hvaraf sig visar, att någon skyndsammare controll, än, på sätt Utskottet föreslagit, svårligen Iman vinnas; och vill det synas, som detta förslag skulle kunna medföra äfven den i andra hänseenden icke obetydliga fördel, att strängare uppsigt öfver Domböckernas insändande från Under-Rätterna komme att för chartse-sigillataä-controllens skull utöfvas; hysande LTtskottet, beträffande anmärkte olägenheterne i fall, der extra Domare varit förordnade, den utaf erfarenheten icke jäfvade mening, att ordning i afseende å Protocollens och Domböckers insändande vanligen icke plägar af dessa extra Domare försummas.