Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 50; N:o 74, i anledn. af väckt motion om böles-ansvar för den beväringsskyldige, hvilken försummar att inställa sig lill beväringsexersis; N:o 75, i anledn. af väckt motion om bildande af fonder till understöd för beväringsynglingar, hvilka kommenderas i fält; N:o 76, i anledn. af väckt motion om anvisande af understöd till resor i främmande länder åt arbetare i de inhemske fabrikerne och handtverkerierne; N:o 77, i anledn. af väckt motion, ang:de förändring i sättet och vilkoren för varors och andra effekters försäljning å auktion inom hufvudsladen; samt N:o 78, i anledn. af väckt motion om ändringar i K. förordu. d. 5 Juni 1822, ang:de gårdfarihandeln. II. R. o. Ad. åtskildes kl. 2 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck, 374 Den 6 Maj f. m. Lördagen den 6 Maj 1848. Plenum kl. 10 f. m. Justerades G prot.utdr. för d. 3 dennes. Gr. Posse, Fredr. Salomon: Till följd af min tjenstebefattning är jag nödsakad alt återvända till min hemort, och får således afsäga mig förtroendet att vara bänkman inom 7:de bänkm:s-afd:n och ledamot af Bevilln.Utsk., hvilket allt torde få räknas från och med den 10 dennes. Äfvenledes anhåller jag, att få bibehålla min riksdagsmannarätt, på det alt jag, i händelse af min återkomst til! riksdagen, må kunna mig deraf begagna. R. o. Ad. lemnade härtill sitt samtycke, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, lillkännagaf, att jemväl en annan ledighet bland Hrr Bänkmän uppstått derigenom, att Gr. Mörner, Carl Göran Detloff, inlemnat den pollel, han såsom fullm. för Adeliga ätten Ramsay innehaft, samt att i början af nästa plenum val komme att förrättas till utseende af en Bänkman efter Gr.
Den it April. delns å Landet beläggande med enahanda Ut. skylder, som dessa Näringar uti Städeroe atfölja. Om förbud emot Krämarrs kringstry» kinde. Angående möjlighets beredande för innehafvare af Bostads Jard atr låta foisakr» Åbygg. den i Allmänna Brandförsäkrings-anstalten. Rörande Jemnkning uti Båtsmans Roteringen i Halland-, samt om medrls vidtagande till Laxens hämmande och inländska Fabriquernes upphjelpande; och Exp< ditionsUtsinttetS : Om en ändring uti Riksens Ständers un. derdåmga Skrifvelse, angående Westerbottniska Lånet, 2:0 Å'erremitterat; Stats-Ui‘kottets Betänkande, om projecterad AflönmgS-Stat m. m. för Ulricsdals Kongl. Lust-Nlott , äfvensom Allmänna Besvärsoch Oeconomiae Utskottets Utlåtanden så väl i anledning af vackt fråga, om nödvändigheten af fork läring i vissa delar af Kongl. Kungörelsen den 3 April. 1816, om öfverenskommelser, rörande Piesträttigheter, sorn röiaode beståndet af sådana Contract, hvilka emellan Pastorerne och Församlingame blifvit upprättade, och hvarmed båda för klarat sig nöjde. 3:0 Remitterat: till Stats.Utskottcts Utlå. Den 11 April. 3ii tande, Expelitions-Utskottets Memorial, angående förvaringsrum för öfverblifne Exemplar af Bihanget till Riks-Ståndens Protoeoll. Ifrån Vallöf. Borgare-Ståndet ? Af den 24 sistledne Martil, innehåll ande, att Ståndet bifallit Bevillning Utskottets första afgifne Betänksnde, angående Grundeme för den allmänna Bevillningen, med antagande der* jemte af hvad som innefattas uti an Ira Alternativet af Utskottets senare Utlåtande, beträffande Consumtions afgiften för Öfverflöds varor och fyllnads-afgiften lör Landt-Tull ersättningen.
Yid sistlidne riksdag, då Kongl. Majlis förslag innefattade detsamma, som Herr Murén nu yrkat, anfördes deremot af då varande Bevillnings-utskott, att, enär tullspecialerna utvisade, att af den inporterade ullen omkring en fjerdedel dragit den för finare slag stadgade högre afgift, svårigheten att urskilja till hvilken förtullningsklass ullen bort hänföras, syntes med någorlunda säkerhet öfvervunnen, och att således det på denna svårighet grundade skäl till den föreslagna förändringen icke borde dertill föranleda; samt att, ehuru den ytterligare i varans egenskap af råämne för landets dyrbara fabriksoch husslöjdstillverkningar åberopade grund för t ullnedsattningen å finare ull visserligen förtjenade allt afseende, Utskottet likväl trodde, att, å andra sidan, borde tagas i betraktande att genom nedsättningen ej allenast tullinkomsten af ull skulle minskas med omkring 52,000 Hulr årligen, utan ock de, med betydliga uppoffringar af staten och enskilde, anlagda schäferier, för åstadkom - Bevillnings-Ulskoltets Betänkande, As 8. 59 mande inom landet af en finare ullkultur möjligen skulle aldeles gå under; hvarföre oek Utskottet, med bibehållande af olika tulIsatser å grof och fin ull, å den sednare endast föreslog nedsättning från 8 sk. till nu gällande tullsats 6 sk. skålpundet. Förhållandet emellan qvantiteterna af införtullad grof och fin ull har sedermera icke förändrat sig, åtminstone icke i den riktning, som kunde gifva stöd åt yrkandet af en gemensam tullsats å dessa lill värdet betydligt skiljaktiga ullsorter; och Utskottet, som i öfrigt delar samma åsigter i denna fråga, hvilka nyss blifvit anförda, samt följaktligen ännu mindre kari understödja Herr Rosenblads motion om tullfrihet för artikeln ull, hemställer alltså, att nu gällande tullsatser å grof och fin ull må oförändrade bibe hållas Emot den i taxan gjorda inskränkning af rättigheten att införa grof ull till städerna Stockholm, Götheborg, Norrköping, Malmö, Halmstad och Helsingborg hafva motioner inom vällofiiga Borgareståndet blifvit väckta: af Herrar Johan Fr.
Man har icke ifrågasatt alt beröfva bergsrörelsen inmutningsrält i fråga om metallerne, men • om de ifrågavaride mineralierne, qvartz och limsten, äro för rörelsens bedrifvande lika oumbärliga, lika nödvändiga som metallerne, är det väl då skäl att medgifva bruksägaren inmutningsrält af en del af de erforderliga mineralierne och betaga honom en annan förmån. Det vore enl. min åsigt, alt gifva med den ena handell och taga äter med den andra. Man har klagat öfver ingrepp i äganderätten. Med Frih. Tersmeden svarar jag, hvari består äganderätten till ting, som jag icke känner, icke vinner begrepp om, såvida ingen uptager della okända ting, och derigenom bereder mig hälften af skatten? Men är väl della ett ingrepp i äganderätten? Jag svarar härtill nej. Denna rätt har aldrig sträckt sig till jordens innandömen. Det är således icke fråga om, att pålägga jordägaren ett baud, utan tvertom ali gifva honom en större rättighet än han nu har. Vi tala icke om en ideel jordägande-rält, utan sådan den finnes i värt samhälle. Om nu deii icke finnes någon annan jordäganderätt än deu, hvari inskränkningar redan blifvit gjorda i fråga om mineralier och metaller, så blir genom Frill. Tersmedens förslag icke heller någon inskränkning, ulan jordäganderätten är beroende af samma lag som förut. Delta till svar på anmärkn. ronde ingrepp i äganderätten. Det är en sanning, alt till följd af de olägenheter, som upkommit af de hittills gällande obestämda författningarna, R. St. hos K. M. anhållit om stadganden, som skulle förekomma dessa olägenheter, men ingalunda hafva de dermed uttalat den äsigten, alt ifrågavaride mineralier skulle uteslutas. Jag kan åtminstone icke finna del af R. Stirs, utaf en föreg:de talare uplästa, skrifvelse.
» » D e t är inte något bevis alls för något annat, än att jag är för lat att bädda o c h städa och allt sådant der, när j a g har fått pinas i skolan hela förmiddagen med att plugga lärdom i d u m b o m a r. » » A d v o c e r a kan Di, det vet jag n o g; men, hör ni, låt oss nu tala allvar ett tag! Här har jag bott i tre månader o c h sett erlika länge, pratat med er i två o c h en half månad, o c h ändå känner jag er lika litet nu som första dagen. V o r e det inte på tiden att vi — att n i. » Han visste egentligen ej, hur han skulle uttrycka den varma önskan, han hyste, att k o m m a den unga flickans innersta känslolif närmare på spåren. Hon något. N. Liten frågvis. till baka. D e n unga flickan hade likväl redan märkt fridstöraren o c h ropade gladt: var emellertid ej alls hågad att förstå ». gjorde några nya bekantskaper, som man kunde k o m m a under fund m e d? J o, det tycker jag visst, » ifylde hon skrattande. » N e j, så menade jag ej. D e t lär j u bli en nödvändighet ändå, när jag nu snart tar min examen o c h får resa för att kanske ej återkomma på många å r. » » O c h så ska ' hafsvindarne fläkta bort alla gamla obetydliga minnen. » N u blef hennes röst med ens litet osäker. » D e t tror ni inte, men hvad vill ni egentligen jag skall m i n n a s? » H a n lutade sig m e d. en varm blick emot henne. H o n satt tyst en stund — några ögonblick .. Så brast hon ut i ett så smittsamt skratt, att han ej kunde underlåta att instämma, oak » F ö r l å t mig, fröken I d a, » sade han slutligen allvarligt, » men jag trodde ej att ni var — hjertlös. » » N å, inte får ni tycka illa vara. » E n liten mjuk hand smög sig ett ögonblick i hans. » J a g ska ' vara snäll nu, men se inte ut, som om all verldens bekymmer hvilade på ert hufvud! Hur hade vi det n u?
Då det skulle vara förgäfves, att försöka tillägga något till hvad Friherre Wrangel så grundeligt anfört, anhåller jag, att till alla delar få förena mig i hvad Friherren yttrat, och begära Herr Grefvens och Ordförandens proposition till återremiss af Utlåtandet. Friherre Wrangel, Henning: Af mången torde det anses vara ett fåfängt bemödande, att här förfäkta en sak, der frågan är om minskning i Skånska Rotel ingsbördan; och jag har äfven i sjelfva verket så mycket mindre hopp om framgång, som de Ledamöter, hvilka här talat emot mig, äro desamme, som verksamt bidragit till Skattebördornas ökande vid denna Riksdag. Med ledsnad ser jag, att dessa Herrar betrakta loa Den m December e. ni. saken från andra synpunkter, och försvara en mindre rättvis sak; jag skall likväl efter min förmåga söka besvara de emot mig gjorda anmärkningar, så vidt jag uppfattat dem. Friherre Boye, med hvilken jag för öfrigt till större delen förenar mig, har ansett de Rotehållare, sorn icke klagat öfver RoteringsCommissionens åtgärder, förfallne lill ständig Rotering. Friherren har likväl medgifvit, alt några få anfört klagomål öfver Roteringsverket; och nekas kan det icke, alt vid hvarje Riksdag alla på den väg, sorn stått dem öppen, nemligen i pelilionsväg beklagat sig öfver den dryga bördan, som så orättvist blifvit dem pålagd. Det vilkor, som af Malmöhus Län fästades vid åtagandet af den ständiga Roteringen, nemligen alt tillökning icke skulle äga rum för någon uti det nummertal, hvartill han förut utgjort Extra Rotering, — delta vilkor, säger jag, är så heligt, att dess upphäfvande, efter min tanka, icke ens bör sättas i fråga; ty i samma stund detta förbehåll å Regeringens eller Stalsmagternes sida brytes, anser jag Rotehållarne fullkomligt berättigade, alt återgå till Extra Roteringen. Det återstår således icke annat, än att antingen, med upphäfvande af alltsammans, tillåta återgång till Extra Roteringen, eller ock, med bibehållande af det stadgade vilkoret, söka tillvägabringa en nedsättning för dem, som lida mest, och jag vågar säga på ett grymt sätt.
Uti denna motion hafva Måns Persson och Anders Persson, begge från Malmöhus län, sig förenat. M) David Andersson har uti samma motion, hvars öfriga delar redan blifvit uti Utskottets Retänkande N:o 20 behandlade, tillika fästat uppmärksamheten på det för det andliga sinnet anstötliga uti det så kallade offret till prester och klockare och på vissa ställen äfven till andra föremål, hvilket försiggår vid altaret under gudstjensten, och hvilket allöningssätt vore oförenligt med den protestantiska andan och sednare tiders uppfattning deraf, samt vore ovärdigt och förödmjukande för ett upplyst, sjelfständigt och från girighet skildt presterskap. Ej heller saknade man exempel på förargelseväckande uppträden i detta afseende från icke lång tid tillbaka. Motionären hemställde derföre att all offring måtte upphöra samt, i händelse presterskapet icke sjelfmant skulle finna sig uti att afstå ifrån en i motionärens tanke ika obehörig som okristlig beskattning, presterskapet, så framt dess anspråk funnes Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N;o 93. 13 grundade å lag, skulle derföre erhålla lämpligt vederlag, i en eller annan ordning utgående till bestämdt belopp. N) J. M. Lundahl har andragit att då han inhemtat, att Herr Kyrkoherden Otterström i Preste-ståndet väckt motion om lönereglering inom presterskapet, med afseende på pastorernes förhållande till deras embetsbiträden komministrarne, men denna motion ej blifvit till allmänt Utskott remitterad, hade Lundahl förskaffat sig del af berörde motion och hufvudsakligen på densamma grundat det förslag han ville framlägga. Motionären har vidare anfört, att komministrar och kapellpredikanter ej haft anledning att af Staten eller församlingarne förvänta sig någon positiv undsättning i sin betryckta belägenhet, enär församlingen med skäl kunde invända, alt den redan allönar både pastor och komminister, men ej betjenas af mer än endera i hvarje fall, alldenstund den sednare uträttar hvad den förre utan komminister skulle sjelf uträtta, der han uppbure all i lag utgående pastorslön.
Jag anser nemi. af stor vigt, att i ingenting rubba de vid realisationens beslutande antagna hufvudgrunder, hvarken lill förstärkande af bankens metalliska cassa genom särskildta anslag, eiler genom minskning af bankens nuvar. tillgångar. Det första skulle innebära ett misstroende till realisationens säkerhet och säkerligen förorsaka onödig oro i Riket; det andra skulle tillkännagifva ett öfvermodigt förbiseende af hvad som kan vara för Riket nyttigt och af de grunder, som — jag är öfvertygad derom, — säkrast bidraga till bankens bestånd. Min mening vore således, att denna 1,000,000 nfsedd till förstärkande af bankens metalliska cassa och soliditet, i allmänhet må jemte den öfriga delen af bancovinsten användas till för Riket i all - Den si November f. m. »83 mänhet nyttiga ändamål , hvaribland här blifvit nämnda communicationer, som säkerligen äro ett af de vigtigare, men andra finnas äfven, och det må sedermera blifva särskildt föremål för R. St:s afgörande; men all hela bancovinsten må få användas, det är min mening Jag hade väl en annan önskan, men jag anser omöjligt att den af Rikets 4 Stånd skulle bifallas, och fäster mig derföre helst viddetta. Jag vill likväl nämna det vid detta tillfälle, efter jag har ordet. Det hade varit, att dessa nu i banken befintliga besparade 3,ooo,oco rtdr kunnat blifva afsatta af R. St., till förökande af stora creditivet, hvarigenom, i händelse af oro i utlandet, man hade en summa af 5,000,000 r:dr i stället för 2, som nu äro annat, än då R. St. år 1809 till samma creditiv andogo 2,000,000 r.'dr, då kursen var al pari, hvilken summa motsvarar 5,000,000 r:dr efter nuvar. förhållanden. Då jag emedlertid icke anser mig äga någon förhoppning, såsom jag förut nämnt, att ett sådant förslag af nuvar. R.
Då jag första gången yt trade mig, vågade jag framställa såsom en möjlighet, att Betänkandet kunde afslås, under det vilkor, att det ej skulle binda händerna på Ridderskapet och Adeln vid en framdeles skeende pröfning, angående de judiciella och administrativa göromålens åtskiljande. Jag troinu, och det af ökad anledning, att saken bör hvila till dess Sär - Den 10 November e. m. t\f\ r sl< il rita Utskottets Betänkande blifvit pröfvadt, emedan det, såsom den siste värde Talaren yttrat sig, vore lika obilligt, att bifalla, som att afslå, i fall ej det vilkor, som jag framställde, skulle dervid iakttagas. Jag finner för öfrigt de Herrar hafva haft rätt, som yrkat, att man borde härutinnan med mycken varsamhet gå till väga , oaktadt jag inom mig är öfvertygad, att dessa Domstolar kunna upphöra. Jag tror således att saken har nära sammanhang med organisationen af Domstolar i allmänhet och af Jury-Inrättningar, samt att så organiserade Domstolar voro tillräcklige, om Domare lemnades tillåtelse, att tillkalla och på Ed höra Vettenskapsmän , med flera, till afgifvandfi af Vettenskapliga upplysningar. Jag käft. derföre ej annat än fortfara i den tankan, att man icke lättsinnigt behandlat en fråga, hvilken varit så ofta väckt, och så på alla sidor betraktad som denna. Jag får förnya min anhållan, att målet, måtte å nyo komma under öfverläggning , sedan Särskildta Utskottets Betänkande varit löre. Herr Treffenberg, Curry Gabriel: Jag har ej begärt ordet för att tala i ett ämne, hvarmed jag är så föga bekant, utan blott för att förena mig i den anhållan, att detta Betänkande måtte få hvila, till dess frågan om S ty r el s é-V er k ens organisation förekommer. Jag föranledes så mycket mera härtill, som allt för få Ledamöter af Ridderskapet och Adeln synas mig här närvarande, 44"» Den 10 November e. m. för att afgöra en fråga, hvilken tyckes mig vara rigtig nog.
» Min man talade vid rektorn i går, och han tyckte, att lilla Anna — det är vår äldsta flicka — har så ovanligt godt hufvud, att hon gc-rna kunde börja skolan redan nu. » » Det blir bara den yngsta d å », frågade Signe beklämd: då skulle de kanske draga in på lönen. » Ja, men nu är det så, att när Anna ändå börjar, så blir det väl bäst, att lilla Gerda får göra det också, ty det är synd, att hon ska ' vara så ensam. Och när min man har så mycket affärer i staden, kunna vi så gerna ta en våning här för hela vintern. » » Ja visst, det blir ju utmärkt bra. » Signe undrade, om det verkligen var hon, som kunde svara så lugnt, när tårarne nästan ville qväfva henne. Annonser mottagas endast m o t kontant llqvld I förskott af 2 6 öre pr 4 spalt, petitrad ( Ingen annons införes under I krona. Inga öfrankerade försändelser lösas. » Ja, snälla fröken, tyek inte illa vara, att vi gjordt besvär att komma upp. Men • » » Nej, på intet vis! » Signe reste sig upp och gick. Men när hon åter kom ned i det klara solskenet på gatan, var det som ett mörker omkring henne. Hennes glada hopp var förbi, alla de granna såpbubblorna brustna. Och dörren ut till lifvet stängdes igen. Hon satt åter bakom blindfönstret och längtade — bara längtade. E — th. Välj en sjelf va! Under den gångna delen af ' året har Redaktionen lagt sig särskildt vinn om Iduns porträttgalleri och har ock från många håll derför rönt uppmuntrande erkännande. Vi önska gerna allt framgent i våra spalter inrymma bilderna af framstående eller bemärkta qvinnor. Men då de regler, efter hvilka man bör gå vid valet och bestämmandet af lämpliga porträtt, helt och hållet kunna vara beroende af skiljaktig smak och skilda tycken, vända vi oss i dag till våra läsarinnor med uppmaningen: vä / Jen sjelfva!
Och, om wi allenast wilje stuta efter egit exempel, enär Riksens Ständer nyligen sett sig fbranlätne, att för de i wär nya Regerings - Form tillsatte nya Embeten, utsätta wida högre Löner, än dem de fordna Riksens Räd ätnjöto, hwilka, om ock Uti alt annat, ötminstone icke i rang och wärdighet eftergäfwo Ledamöterne af nu warandc Stats-Rädetr sä torde till och med denna erfarenhet, pä nära häll, kunna tjena till rättesnöre wid bcdömmandet af tillräckcllghrken utaf de tractamenten, som enligt 1766 är§ Stat, ännu i denna dag tillfalla wära Ministrar. Skall jag ännu behöfwa nämna, huru som det gifwcS intet enda exempel pä en Swensk Minister, som blifwit rik, eller förmögen, eller endast behällcn, genom sjelfum löningS-wilkvrcn? Beskickningen i Constantinopel är den enda, hwarest wära Ministrar stundom samlat förmögenhet. Den har dock ingalunda upkommit af besparingar pä traktamentet, utan af wista fbrmoner, Turkiska Regeringen länge tillagt Utländske Sändebuden , men som nu senast blifwit betydligt minskade, om ej aldeles indragne. Har det eljest funnits Swcnska Ministrar med förmögenhet, sä har den blifwit ärfd eller genom gifte förwärfwad. Jag skulle sära Högloft. Riddcrskapets och Adelns ömtälighet, om jag deremot wille upräkna cxemplcr pä Swerigcs Mini, strax, som lefwat och bödi gäldofta nödbundne. En granskare torde wilja sätta sädant pä en oklok hushällnings-räkning.
St. kunde finna för godt att bestämma, en minskning i sina nuvarrde löneinkomster af ungefär 500 Rrdr brko, utan alt han för denna förlust kan påräkna den ringaste ersättning. Om nu R. St. med Den 20 April. 199 lystnad ginge förbi ett af K. M. faltadt beslut, som för en del landt stats-tjenstemän medför så menliga följder, och hvilket beslut, enl. min öfvertygelse härrört ensamt från bristande kännedom om verkliga förhållandet, så skulle måhända K. M. anse sig förhindrad att i saken vidtaga någon rättelse, hvaremot jag är öfvertygad alt en sällan rättelse icke skall uteblifva, i händelse R. St. på nödvändigheten och rättvisan deraf, fästa K. M:s Nåd. upmärksarahet. Jag anhåller således att punkten måtte blifva till StatsUtsk. återremitterad, samt att Olsk. vid frågans förnyade pröfning täcktes taga hvad jag nu anmärkt i öfvervägande samt deröfver uttala sitt omdöme, så att R. St. må komma i tillfälle att i deras blifvande beslut vidröra förhållandet och dymedelst bringa detsamma till K. M:s höga kännedom. Beträffande åter det vilkor, som enl. StalsUtsk:s förslag skulle fästas vid beviljandet af de äskade medlen, så instämmer jag till y alla delar i hvad Frih. Palmstjerna redan derom yttrat. När man läser Statsråds-protrt, hvilket af K. M. i Dess Propos. blifvit åberopadt, så finnér man, huruledes K. Sig icke vilja för närvande besluta ronde t jenstemänneus förpligtande att taga lösen för de indelta räntorna efter 10 års medel-markegångspris, alldenstund frågan om sättet, huru denna medelberäkning skulle ske, ännu vore oafgjord och landtstatstjenstemännens skyldighet alt afstå indelningarne emot bestämda penningeanslag vore af nämnde frågas utgång beroende. Inom de lägre tjenstegraderna af landtstaten, förefinnas också, såsom jag tror, åtskilliga förhållanden, hvilka torde förtjena npmärksamhet.
Emedlertid hafva dessa omständigheter, men hufvudsakligen den obehagliga påtryckning, som privalbankssedlarne gjort å Riksbankens sedlar, och det besvär de förre i allmänna rörelsen förorsaka, föranledt en reaclion, som gifvit sig tillkänna vid denna riksdag, och mot hvad jag förmodat, lili den grad, att ett RiksSt. redan har beslutat, oell som ryktet allmänt berättat, en stor och öfvervägande majoritet i ett annat RiksSt. kommer att besluta, det privatbankernes hittills ägande rättighet att utgifva egna sedlar skal! upphöra. Då nu man kan förutse, att ett så beskaffadt beslut om indragning af privatbankssedlar verkligen kommer alt fattas af 2:ne Stånd, så tror jag, ehuruväl jag i allmänhet icke anser det vara så rätt, alt i det ena Ståndet resonnera om hvad som blifvit sagdt i det andra, alt det är af ett ganska stort behof påkalladl, alt se litet närmare in i beskaffenheten af det beslut, som PresteSt. bar fattat, å ena sidan, och jemföra detsamma med del af Utsk. afgifna förslaget å den andra, och jag tror då icke att man får låta afhålla sig af den under andra förhållanden ganska gillliga betänkligheten, som den siste värde talaren omnämnde, eller den knappa tid, som funnits för att laga kännedom om sagde beslut, emedan, om saken, oaktadt den knappa tiden, skall komma att hafva fortgång i förstärkta Utsk., så har 24 Den 23 April f. m. man icke haft någonting för alt man gall detsamma förbi. Det är allmänt bekant, att jag, för min del, har så mycket emot privatbankernes småsedlar, att jag tillstår, det jag vore mycket böjd för att antaga ett så beskalfadt sätt, som PresteSt. beslutat i dess allmännelighet, nemi. att afskaffa privatbankernes småsedlar och låta dem bedrifva sin rörelse genom assignationer på Riksbanken.