Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dä Utskottet hvarken vidhåller sin förut gjorda hemställan, att de hemman, som hittills i anseende till sin jordnatur äro skjuts-skyldige, skola från sbjutsningsbesväret helt och hållet befrias, ej heller är sinnadt föreslå att. på sätt Kommitterade hemställt, alla hemman af berörde natur skola fortskaffningen bekosta, äro lika litet Utskottets förra förslag till yttrande om post-hemmanens skyldigheter, som (let i Kongl. Maj:ts Skrifvelse framlagda, här antaglige. Pä samma gång Utskottet anser de nuvarande post-hemmanen böra frän post-skjutsen befrias, tror Utskottet dem, såsom följd af berörde befrielse, böra inträda i samma förpligtelse!-, som öfrige hemman af enahanda jordnatur åligga; men Utskottet finner det ej rättvist om dessa fordne posthemman skulle härvid annorledes behandlas, än den öfriga skjuts-skyldiga jorden i den trakt, der de äro belägna. Således, dä Utskottet föreslagit skjuts-lagens bibehållande. böra, enligt Utskottets åsigt, de nuvarande posthemman, som finnas belägne inom skjuts-lag, men ej några andra post-hemman, deltaga i det besvär, som skjutshagen åligger; och föreslår Utskottet fördenskull att Rikets Ständer må, i stället att godkänna punkten c. i Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse, nu besluta: att postförings-skyldigheten mä från jordbruket skiljas, emot åliggande för post-hemmanen att fullgöra de onera, från hvilka de hittills varit i sin egenskap af post-hemman befriade, — samt, såsom följd deraf, post-hemmanen tillförbindas att, i likhet med andra i skjuts-lag indelade hemman, deltaga i det allmänna skjutsnings-besväret, såsom detta kommer att utgöras. I sitt förra Utlåtande N:o 8 har Utskottet gifvit skäl, dem Utskottet tror vara goda, för Utskottets åsigt att skjutsnings-besväret ingalunda kan hänföras till eller anses jemförligt med de vid jorden fästade grundskatter.
Derefter uppstår den särskilda frågan, huru på hvarje gästgifvaregård skjutslaget inom sig kan öfenskomma om fördelning emellan reserv och håll, ty den till gästgifvareskjutsens utgörande indelta hemmansdel måste alltid anses tillhöra samma station, ända till dess flera blifvit inrättade och hvardera blir mindre, och då måste under landshöfdingarnes uppsigt öfverenskommelse!' uppgöras, hvarmed hvar och en måste linna sig belåten: men 0111 vid ett sådant tillfälle personer säga sig vilja åtaga sig skjutsningsbestyret på entreprenad, men skjutslaget begär att få den med 8 sk. förhöjda skjulslegan och vidblifva skyldigheten att hålla hästar och kuskar, — kan det väl bestridas skjutslaget företrädesrätten emot en främmande speculant, och hvart tager det då vägen? — Månne eljest någon skulle vara belåten? — Wisserligen icke; utan rättegångarne skulle ökas till den grad alt embetsverken omöjligen skulle medhinna deras upptagande och afgörande. Jag tillstyrker återremiss af betänkandet. Hr Edenhjelm: Frih. Hamilton trodde, alt min mening var skyldighet i stället för rättighet, då jag för en stund sedan begagnade delta sednare ord. Min mening var likväl verkligen rättighet, emedan skjutsbesväret nu medför många rättigheter, som derifrån befriade hemman sakna. De skjutsskyldige äro befriade från kronoskjuts, från D e 11 10 Jun i c. m. •97 brefbäring och kanske ännu flera besvär. Jag ber att de måtte få bibehålla alla dessa rättigheter, till dess tiden är sä långt avancerad, att man med visshet kan bedomina, om företaget bär sig eller ej, hvarom man ännu ej kan vara fullt säker. Gr Horn, Claes Fredr.: Hufvudsakligen instäm mer jag i Utskts förslag, emedan jag anser det vara bygdt på de säkraste grunder, som här kunna tagas, för att komma till det sökta målet. Jag delar således icke den af den förste välde talaren här yttrade åsigt om olämpligheten deraf alt vilja införa entreprenader, emedan de skulle frånrycka jordbruket en efter hans tanke stor förtjenst på skjutsen.
Hos Utskottet, hafva förre Bryggaren Nils Boberg och förre Kryddkramhandlaren Jonas Christian Nording anhållit, att, emot erläggande af omkring 400 R:dr, varda befriade från betalningen af deras återstående skuld till Bankodiskontverket, utgörande 1,866 R:dr 18 öre i kapital, förutom oguldna räntor; och har till stöd för denna anhållan hufvudsakligen blifvit anfördt, att sedan sökanderne år 1847 nödgats till borgenärers förnöjande afstå sin egendom, hade de fortfarande varit försatta i betryckta ekonomiska omständigheter samt att de, af hvilka Boberg vore 54 år gammal med hustru och 7 oförsörjda barn att underhålla samt Nording uppnått 57 års ålder och med hustru befunne sig i mycket sjukligt tillstånd, icke inägtade att å skulden göra afbetalning till större, än det nu erbjudna beloppet, hvartill utväg endast genom vänners bidrag blifvit dem beredd. Uti häröfver infordradt utlåtande har Banko-diskont-direktionen upplyst, att de lån, för hvilka sökanderne hos Diskont-verket häfta, utgöra från Allmänna Diskont-fonden: ett upptaget af Nording, mot Bobergs borgen, under N:o 14,067 å 2,400 R:dr, hvarå i kapital återstår R:mt 107: 98. ett upptaget af Boberg, mot Nordings borgen, under N:o 1,567 å 900 R:dr, hvarå i kapital återstår 639: 66. från Handelsoch Närings-diskont-fonden : ett upptaget af Boberg, mot hypothek af Nordings revers under N:o 803 å 3,000 R:dr, hvarå i kapital återstår 1,028: 54, hvilka samtliga lån år 1847 förföllo till betalning, hvarförinnan begge gäldenärerne gjorde konkurs, deri Diskont-verkets omförmälda fordringar bevakades och 12 Banko-Utskottets Utlåtande N:o 60. fastställdes.
Der skref han sina » Lettres originates a Sophie écrites du donjon de Vincennes *. Sedan han återfått friheten kom han efter åtskilliga resor och många äfventyr 1786 till P^ris. Revolutionen fann i honom en hängifven anhängare. Som ett bevingadt ord citerar man hans svar den 23 juni 1789 på konungens befallning om nationalförsamlingens upplösning: » Nous sommes assemblés par la volonté nationale, nous ne sortirons que par la force ». I December 1790 blef han president i jakobinklubben, samt i Februari 1791 president i nationalförsamlingen, der han använde hela sitt inflytande till att försona folket och hofvet. Dervid kom han dock i en skef ställning, som på ett drastiskt sätt sammanfattats i liknelsen om » Herkules vid spinnrocken ». Grundade misstankar gjorde sig ock derjämte gällande, att han låtit inverka på sig af hofvets penningar. Mirabeau dog den 2 April 1791, Jean Paul Marat, född 1744 i Schweiz, uppträdde till en början som språklärare i England, derefter som läkare i Paris. Framför allt var han lysten efter ära som skriftställare; men hans arbeten rönte ingen framgång och han ansåg sig derföre vara förföljd af hemliga fiender. Vid revolutionens utbrott 1789 trodde han tiden ändtligen vara kommen för honom att spela en framstående rol, visade sig som den mest rasande demagog och jakobin samt utgaf sedan December 1789 tidskrifterna » Le Publicist parisien * och iTAtni du peuple », hvarigenom han blef den parisiska pöbelns afgud. Mordscenerna i September 1792 voro till en del hans verk, och i följd deraf blef han deputerad från Paris i konventet, der han häftigt uppträdde mot giron-disterna, föreslog Robespierre ’ s diktatur, fordrade 270,000 hufvuden och konungens afrättning, samt utmärkte sig dagligen genom en omåttlig blodtörst Mordscenerna iJanuari 1793 voro till största delen hans verk.
2 A't. i nu ga'1'ande Författning blifver oförändrad; och 2:0 att den af Utskotten föreslagna 2 §. »amma Art. jemväl bibehålles, med den enda förändring, att uti Bevillnings-Tarifferne iakttagas, så val den relativa proportionen emellan begge dessa, som de progressioner i hvardera, hvilka uti de härvid bifogade Tariff-Förslag N;0 1 och N:o 2 finnas anvista; samt att slutet af 2 §:s sisla Moment, ifrån och med orden: ’’underdånig berättelse med förslag”, i stället erhåller följande redaction: "underdånig berättelse, med förslag sd väl pä afgifterne, som pä den storlek, hvilken, efter de i denna Författning för brännvinsbränning i allmänhet gällande 26 B^villn.-jLags.Allin.Besv.o.Oec.- Utsk.Bet.N:oi6. grunder må Sökanden beviljas, beroende sedermera pä Kongl. Majus Nådiga pröfning emot hvilka afgifter oell till hvad storlek i förhållande till den högre tillverkning, som med den nya inrättningen kan ästadkommas, bruket deraf ma varda tillåtet''. Vid 7:de frågan: *’Bör skatt läggas jemväl på brännvinsförsäljning oell konsumtion1*? bär blifvit yrkadt: a) att minutförsäljning af brännvin borde beläggas med viss afgift per kanna af den qvantitet, som Taxeringsmännen anse hvarje försäljningsman under året hafva afyttrat; J) att den högre skatt, som, efter Utskottens tillstyrkande, skulle brärmvinsminuterare Iläggas, icke må ega rum, af orsak, att deri föranledde tili ett ökadt lönnkrögeri; hvarjemte, i afseende på den i i § \
Hvilket Rikets Ständer få, till svar å Högstberörda nådiga skrifvelse, i underdånighet anmäla; framhärdande &c. Stockholm den 19 April 1848. Bih. till R. St. Uppläst Oell godkändt hos Ridd. och Adeln den ig April 1848. Preste ståndet den ig Borgare-ståndet den ig Bonde-ståndet den ig Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående medel till bestridande af kostnaderne för den till liuf vudstaden inkallade garnisons-förstärkning. (Stats-utsk. Lil., JN:o 117.) S. A. K. Uti en under den 27 sisll. Mars till Rikets Ständers Siats-utskott aflåtm nådig skrifvelse hav E. K. M. behagat gifva tillkänna, huruledes, enligt hvad under den 21 i samma månad redan blifvit Rikets Ständer i nåder meddeladt, E. K. M., lill betryggande af ordningen och lugnet inom hufvudstaden, hvilka under de förutgångna dagarne varit störda, samt med afseende jemväl å angelägenheten att afböja hvarje försök af illasinnade personer att störa friheten vid Rikets Ständers öfverläggningar, funnit Sig föranlåten alt förstärka hufvudstadens garnison; att E. K. M. visserligen hade tor afsigt alt minska denna förstärkning i den mån sådant utan våda för lugnets och säkerhetens upprätthållande kunde ske, samt redan i nåder förordnat, att tre bataljoner infanteri och två sqvadroner dragoner skulle till hemorten återgå; men att emedlertid kostnader dels redan förorsakats genom truppernas sammandragning och hitmarsch, dels måste ytterligare uppkomma, så länge förhållandena gjorde en förstärkning af den ständiga garnisonen nödvändig; i följd hvaraf och då inom de medel, som för närvarande funnes till E. K. M:s disposition, erforderlig tillgång saknades för betäckande af ofvannämnda kostnader, E. K. M. nu af Rikets Ständer i nåder äskade ett kreditiv af 150,000 r:dr b.ko, att i mån af behof till berörda utgifters bestridande anlitas.
Nu åter, då erfarenheten fullkomligen ådagalagt hehofvet af en sådan ytterligare kostnad, har Expeditions-Utskottet så mycket “mindre ansett sig böra dröja att till Rikets Ständer i detta ämne göra anmälan, som det ifrågavarande biträdet dag för dag blifver iner och mer nödvändigt, allt i förhållande till de flere och vidlyftigare Betänkanden, som, med Riksdagens fortgång, från de öfrige Utskotten afgifvas. Dock, och sorn antagande af flere Cancellister skulle allt för mycket öka de i och för tryckningen förut nog dryga kostnader, har Expeditions-Utskottet trott sig böra till Rikets Högloft. Ständer hemställa, om icke ett anslag af 5 R:dr Banco för hvarje dag, räknadt ifrån och med den innevarande, för vinnandet af det åsyftade ändamålet, finge utgå till disposition af den person, åt hvilken Expeditions-Utskottet uppdragit att hafva det närmare inseendet öfver tryckningen af Bihanget till Rikets Ständers Protocoll vid denna Riksdag. Och har Utskottet lill ett så beskafladt Förslag ansett sig ega så mycket mera anledning, som, utom den förenämnde besparingen af vissa bestämda Can - Expedition»- Utskottets Mefhorinl, IV:o 22/23- H3 eellist-arfvoden, i händelse af bifall till Förslaget, äfven den väsendtligt fördel skulle vinnas , att, till beredande af tryckningens skyndsamma och oafbrutna fortgång, ett erforderligt antal personer, uppå föranstaltande af den, till hvilken anslaget utgår, alltid kan efter omständigheterna och behofvet vara i Utskottet att tillgå, hvilket åter icke med lika säkerhet kan påräknas, derest äfven ytterligare 4 Cancellister antogos, då i alia fall en sålunda förökad ordinarie Cancellie-personal, vid de flesta tillfällen allför talrik och öfverflödig, vid andra åter kunde blifva högst otillräcklig. Stockholm den 23 Januarii 182g. MemorialC angående sättet för meddelandet af samtlige Utskottens i tryckta Exemplar till Rikets Högloft.
Och vilkor^ att icke mer äh lkce under något vilkor högst gine 90 kannors utöfvas i sammansatte pannbr må finnas uti Verk ett bränneri, och att för den större pannerym* iden erlägges den progressiva afgift, som äf Eevillnings - Utskottet kunde komma att bestämmas* - issjö' T) en i 9 Julii e. m. Friherre Cederström, Jacob : Det synes mig billigt, aU Kidderskapet och Adeln bifaller det sednare alternativet , hvilket önekeligert medförer största nyttan, emedan derigenom vinnes besparing i bränsle, minskad eldsfara, och inskränktare brännvins-bränning. Förhållandet blir annars, att hvarje jordägande Stadsbo skall enskilt utöfva brännings-rättighetetij och man skall snart bränna i den minsta koja; Deremot och om Städernas innevånärefå förena sig örn ett eller flera större bpänneriefj med den inskränkning OeconomieUtskottet föreslagit, skall brännings-rättigheten utöfvas i Städerne lika sorn på iandetj och medföra en säker vinst. Jag tillstyrker derföre att andra aiterriä« tivet må antagas* Herr Rothlieb, Axel: Jag förenar mig med Frii herre Cederström, och tillstyrker äfven antagandet af andra alternativet. Städerna vinna derigenom den förmån, att kunna få begagna de sammanslagne brännerbinrattningar de redan äga, och Staten vinner mångdubbelt i afgiften emot om eri mängd mindre pannor , enligt första alternativet, skulle begagnas. Friherre Wrangel, Henning: Då dennä fråga förra gången förevar, föreslog jag, att brännings-rättigheten skulle vara lika för större by-lag, sora den hittills varit för Städernes innevånare; men detta blef då afstyrkt af samilia värde Ledamot som nu yrkar, att Den 29 Julii e. m. Sa*T. sammansatta brännerier böra i Städerne få Jinläggas, Jag måste således, för att vara conseqvent, tillstyrka, att förhållandet äfven nu må blif.
— Så länge dock våra banklagar befinna sig i det skick, som för närvarande är händelsen, och särdeles så länge den nuvarande 72 § Regerings-fortnen ' fortfarande förblifver gällande, finner jag ej mer än ett säkert och osvikligt medel alt under alla förhållanden betrygga Bankens förnämsta åliggande, att alltid kunna vid anfordran med silfver inlösa sina sedlar, och detta medel, hvarigenom Banken göres oberoende af alla slags brytningar och vexlingar, vare sig i politiskt, kommersiell eller industriell hänseende, det är alt bringa Bankens metalliska valuta mot dess sedelstock i ett sådant jemtivigtsförhållande, att af sedelstocken den överskjutande del, sorn under alla förhållanden icke kan anses vara lör allmänna rörelsen ovilkorligen nödvändig, må helt och hållet vara motsvarad af metallisk valuta, vare sig i Bankens hvalf eller ännu bättre i allmänhetens händer. Ett sådant jern n vigtsför halla tide anser jag för närvarande ingalunda cga rum. Om man går tillbaka till 1830 års riksdag, dä sista realisationen beslöts och vår ännu gällande mvntbestämniugs-lag stiftades, så finner man huru i samma års banklag försigtigheten då ansågs fordra, att den metalliska valutan borde förhålla sig till sedelstocken som minst 3 lill 8. Sedan man intill 1834 års riksdag, oaktadt många bemödanden, icke lyckats att uppbringa delta förhållande högre än till något öfver 1 till 2, sattes realisationen i verkställighet genom Bankens öppnande lör silfvervexling den 1 Oktober 1834. Redan i 1835 års Bankoreglemente finnes förhållandet mellan silfvervalutan och sedelstocken vara förändradt till minst 2 mot o, hvarvid det förblef till 1845 års riksdag, då det lättberäkneligare nu gällande stadgandet infördes af metalliska valutans bestämmande till minst 10 millioner, och att utöfver silfvervalutan högst 30 millioner fick i sedlar utgifvas, Härigenom var sålunda en möjlighet medgifven af metalliska valutans förhållande till sedelstocken som 1 till 4.
Val hafva, under innevarande Riksmöte, dels genom väckta Motioner, dels i anmärkningsväg mot Utskottens afgifna Betänkande, många och äfven hittra klagomål blifvit förde öfver denna Stadgas overkställbarhet i de fleste landsorter, och de till jordegares undergång ledande kostnader och förluster, som förmenats uppkomma, i händelse tillämpning deraf eger rum; men utom det att de i Skiftes-Stadgan gifna föreskrifter, hvarifrån anledningarne till ett så heskaffadt hefaradt förhållande hemtats, icke blifvit serskildt utmärkte, eller grunderna för den yttrade farhågan närmare utvecklade, torde den, åtminstone hos mången, kunna tillskrifvas bristande fullständig kännedom om Stadgans innehåll och rätta syftning, ty denna Stadga innefattar ganska få nya stadganden, och de som förut, enligt serskilda Författningar, varit gällande och medfört nyttiga verkningar, skola sannolikt äfven göra det hädanefter, utan hinder deraf, att de blifvit i den allmänna Skiftes-Stadgan sammanfattade. Lika stora olägenheter, som de hvartill Skiftes-Stadgan möjligen kan gifva anledning, kunna äfven för jordegare inträffa, i händelse Storskifteseller Enskiftes-Författningarne tillämpas utan urskillning eller uppmärksamhet på locala förhållanden, och io Lagsamt Allni. Besv. o. Occ. Utsk Uti. N.o 41- det skulle må hända städse blifva svårt, om icke omöjligt, att, för så beskaffade oeconomiske frågor som denna, stifta Lagar, som med den utförlighet och bestämdhet uppfatta alla möjligen förekommande fall, att icke deras mer eller mindre rättvisa och välgörande verkningar blifva, åtminstone till någon del, beroende af den större eller mindre erfarenhet, local-kännedoin och urskiljning, hvarmed de tillämpas. På dessa skäl, och under åberopande i öfrigt af Utskottens förra yttrande härom, anse Utskotten sig icke kunna tillstyrka de af flere Ledamöter föreslagne åtgärder^ att hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om helt och hållet upphäfvande af Skiftes-Stadgan den 4 Maji 1827 > eller om inställelse deri tills vidare.
Hvad man än må hafva att anmärka emot Utsk:s förslag, så är det likväl svårt ali kunna inse, hvad nytta ligger deruti, alt då ersättningen utgår af hemmanets egen ränta först upptaga denna inkomst och derefter den ifrågaställde ersättningen såsom utgift. Det vore väl bättre, att man gjorde ett afdrag af räntan och endast uppförde återstoden af ständiga räntan i jordeboken. 26 2 Den 11 September f. m. Jag får derföre vördsamt föreslå följande beslut: Der till ersättning för förlust genom kanalanläggning anslagen ränta eller kronotionde, innan kanalanläggningen, utgått från samma hemman eller lägenhet, skall beloppet uti kronoräkenskaperna föras inom linien, utan vidare beräkning eller upplagande hvarken såsom inkomst eller utgift. Ur Printzensköld: Hvad den första delen af ifrågavar:de punkt beträffar, eller förslaget att den ersättning, som nu utgår till boställsinnehafvare för lidna förluster genom kanalanlägguingar, och som i mån af boslällshafvarnes afgång, kommer alt indragas, skulle på indragningsstaten öfverföras, så har jag svårt att inse nyttan af denna åtgärd, enär hela förändringen ej består i något annat än att öfverflytta ersättningsbeloppen från en räkenskap till en annan? Den förenkling i räkenskaperne man härmed åsyftar, kommer nog af sig sjelf, om man blott afbidan liden. Hvad ålw angår det af Gr. Laget bjelke framställda förslag i utbyte emot det som den sednare delen af punkten innehåller, så synes Gr:n halva förgätit en ganska vigtig omständighet, att nemi. många af de hemman, sora lidit jordförlnsler, äro roterade, i hvilken egenskap de icke hafva rätt till förmedling i sina räntor, ulan mäste utgöra dem efter den primitiva beskattningen, samt alt dessa hemman just derföre, i stället att blifva förmedlade, erhållit en emot deras jordförluster svarande ersättning i tionde, på det de skulle kunna oafkortadt utgöra alla de onera, som dem förut ålågo, hvilket eljest med någon rättvisa ieke kunnat fordras. Käkenskapssättel är således rigtigt, emedan det nu på ett klart och åskådligt sätt framställer ändamålet hvartill ränteersättningen blifvit använd.
Ofelbarheten och allmakten kunde nämligen (sade de) i tre fall äfventyras: antingen man råkade mot förmodan stöta på och uppreta en oväntad vederlike (såsom kort efter Stockholms-Postens början skedde med den nyss på skaldebanan framstigne Leopold, som då gisslades af Kellgren för bombast och phebuseri); eller ock antasta någon af dessa få jättebåla svärmare, dessa regeltrotsande snillen utan hejd, som, oaktadt alla sina brott mot den ”allmänt godkända smaken” eller den ”erkända skaldekonsten” 101, dock af nationens flertal omfattades med hänryckning; eller ock säga en ovarsam sanning åt de medbröder, hvilka, såsom redan befinnande sig i häfdvunnen besittning af den klassiska lagerns krans, kunde anse sina verk upphöjda öfver all vidare kritisk mönstring. Också var verkligen skenet emot honom, när ovännerne med skäl funno anmärkningsvärdt, att Sveriges förnämsta kritiska tidningsblad egnade trägen uppmärksamhet åt t. ex. den enfaldige Malmöhandelsmannen Bager, som der framhölls till ideligen förnyade spelöjen, och öfverhufvud ej försmådde att ur de aflägsnaste landsorts-vrår framdraga förbrytare i vers och prosa, som väl aldrig drömt om något rykte i vitterhetens häfder; men deremot gick omkring t. ex. en Lidner ungefär liksom på strumplästen eller kring glödheta kol, – knappt ens nämnande honom; och i allmänhet öfver just sjelfva dignitärerne bland dåtidens vitterhetsmän iakttog en tystnad, som, när den bröts, ändock sällan lät förnimma något annat än ett i förbigående kastadt större eller mindre antal loford. Säkerligen gjorde man Kellgren helt och hållet orätt, när man förebrådde honom partiskhet och feghet, äfvensom när man misstänkte honom för afund; mera förtjent var beskyllningen dels för en böjelse, att öfver höfvan sysselsätta sin kritiska lagskipning med småförfattare och småverk, dels för en viss undfallenhet mot såkallade ”konsiderationer”, när föremålen voro af den art eller kommo från det håll, som t. ex. Gyllenborgs hjeltedikt ”Tåget öfver
Glimmán, Glimberg, Glimborg, Glimgren, Glimmell, Glimmén, Glimmér, Glimming, Glimqvist och Glimquisth, Glimskog, Glimstedt och Glimström – som dem, hvilka hemmet kunde gifva vid handen, såsom: Kronán eller (såsom jag redan från början för ovanlighetens och prydlighetens skull ansåg mig böra skrifva K-ljudet med Ch) Chronán, Chronberg, Chronborg, Chronell, Chronén, Chronér, Chrongren, Chroning, Chronqvist (-quisth), Chronskog (-skoug, schoug eller schough), Chronstedt och Chronström. Utaf alla dessa och otaliga flera, som skulle upptaga allt för mycket utrymme att anföra, valde jag slutligen, efter ett långt och moget öfvervägande, Chronschough, ty för det första hade det en god klang vid uttalandet, för det andra syntes det mig prydligt på papperet och för det tredje och sista ansåg jag mig i detta namn, sålunda stafvadt, hafva funnit ett verkligt nomen proprium, som jag aldrig sett förut, och till hvilket neppeligen någon annan kunde visa maken. Jag skref det gång på gång, ja i legio gånger, och för hvarje gång syntes det mig allt vackrare och behagligare. Tänk, hvad min ömma moder, sedan hon naturligtvis först blifvit noga underrättad om orsaken till namnförändringen, skulle känna sig förtjust, då hon under mitt nästa bref fick läsa Johannes Persson Chronschough. (Namnet Persson ville jag tills vidare bibehålla i mina bref till henne, ehuru jag snart för korthetens skull ändrade det till P:son, hvilken förkortning ser fin och förnäm ut, något som dock ej i samma mon torde kunna sägas om en af kamraternas, Anderssons, tilltag, i samma rigtning, ty han skref nemligen A:son, hvilket ju ordagrant uttaladt låter minst sagt något komiskt. Tilläggas bör äfven, att sedan jag sålunda en gång börjat med namnförändring, dröjde det ej länge, innan jag privat utbytte det långsläpiga och bondaktiga förnamnet Johannes mot det enklare men mera välljudande John, som ju är det Engelska Johannes.)