Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
2ag lärer säledeö rörcnd; denna ' > ställ - 850 Dcn 15 Iattuarik. ständighet icke behöfwa tillägga mer än den wigtiga anmärkning, art i etk sä upplyst Samhälle jom det Swensta, hwarest den styrande Magien är fotad pä billiga grunder och annars icke, i näaor mätta utwldgad osmer den gräns menstligheten fordrar, större despotism och barbari icke kan uppkänkas, än akt nu, dä fattigdomen och behofwet med dyrhet pä alik hwad under liswets oumgängeliga förnödenheter mäste benämnas dogeligen tilltagit, lä att alla andra än förmögne i Riket hafwa fwärt pä utwägar till bärgning och erläggande af förstorade ulstylder, wista förneka och beröswa den mest wanloktade Elaff Medborgare till, fälle akt med deras Handaflöjder förtjena bröd ät sig sjelfwa och osta ät Hustrur och flera Barn, samt twmga deffe j uselhet stickande warelstr till det osalia wal emellan Dggarestaswen i en rrb dä fä, kunna understödja mängden af lidande likar, eller att genom Tiufnads-brott söka undgä armodets smältande päsöljder.
Uppiästeä ankomna ProtocollsUtdrag från det Vällofl. BorgareStundetj af dert 8:de Mars, innefattande : Remiss till Lagutskottet af Riksens Ständers Justi tiaeOmbudsmans EmbetsBerättelse med dertill hörande Bilagon Af den io:de Mars. Remiss till StatsUtskottet af Riksens Ständers Deputerades Berättelse, rörande 1808 och 1809 årens Krigs-redogörelse; Riksens Ständers Revisorers öfver Stats-, Banco och RiksgäldsVerken Berättelser: j:o angående StatsVerkets tillstånd och förvaltning åren 1S10 och 1811 j 2:0 angående RiksgaldsConfoirets tillstånd och förvaltning ; 3:0 rörande dert under Kongl. CommerceCollegii inseende ställda Manufactur-Discont-Fondenj 4:0 om ManufacturSpinnhus , och allmänna ArbetshusFonderna samt Eskilstuna Fristadsmedelj 5:0 angående Allmänna MägaziflsDirectiortens förvaltning för år 18 to; till BaticoUtskottet: Riksens Ständers Revisorers öfver Stats-, Bancooch RiksgäldsVerken Berättelse om BancoVerkes, 4 Den 4 April, Af den urte Mars. Godkännande 2f TacksägelseAdressen till Hans Majit Konungen och Hans Kongl. Höghet Kronprinsen, samt af Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, angående f, d. Konungen och hans efterkommande. Af den 13.'de Mars. Remiss till Lagutskottet af ett anförande af Herr Assessor C. Arosenius, rörande Bouppteckningsoch FattigProcenten vid dödsfall i Städerna. Af den sorde Mars. Bifall till BevillningsUtskottets hemställan att få antaga ett större antal Betjening. Remiss till StatsUtskottet af Directeuren Flyborg* Memorial, angående understöd af Statens Medel till Hamnbyggnadens fullbordande vid Helsingborg; Allmänna Besvärsoch OeconornieUt skottet, samma Directeurs Memorial , angående rättighet för Helsingborgs
Herr af Wingård har ock serskildt , med Erinran oni den Fond, hvilken, af ArtilleriBefälet samlad, för Stipendier åt ArtilleriOfficerare, som ville resa utomlands för att utbilda sig i yrket, före 1809 års Riksdag var i KrigsCollegium afsatt, men då af Rikets Ständer öfvertogs, hemställt, det räntan deraf måtte få återgå till sin primitiva bestämmelse samt ersättning derföre lemnäs genom beviljandet af ett årligt anslag till 1 eller 3oöo R:dr Svenska Bancosédlar, till resestipendium för en ArtilleliOfficer, hvars utväljande borde af vapnets högste Befälhafvare bero; och hvaröfver begärts Utskot 4 - 5o Stats-Utskoftets tets yttrande, oberoende af det beslut som i anledning af Hr von Vegesachs motion kunde komma att fattas. Utskottet, inseende vigten deraf, att de Officerare, hvilka vid inträffande krig få högre befäl inom Armeen, icke sakna den erfarenhet som detta yrke fordrar, finner väl de sålunda gjorda förslagen i sin mohn dertill föranleda; men dervid har ock hos Utskottet förekommit och måst tagas i betragtande, huruledes Statens knappa tillgångar ej medgifva Anslags uppförande å Stat för det uppgifne ändamålet. Utskottet tror likväl, att hvad Motionairen samt flere med honom åsyftat, till någon del skulle kunna vinnas, derest R. H. St:r till K. Mtts bepröfvande i underd. öfverlemna, att på det sätt K. Mtt i Nåder pröfvar ändamålsenligast, af Tredje HufvudTiteltls Besparingar anslå lämplige understöd för skicklige Officerare i nämnde hänseende, hvaraf Fäderneslandet kan påräkna gagn och fördel under en kommande tid.
Mc nicki al Riksens Ständer tagit under öfwcrläggning dc» fraga, htt» ruwida de Hemman, som undergått förmedling borde ester deras oförmedlade Hemmantal, deltaga uti allmänik» wägars rödjande och såsom en följd deraf Kongl. Brefwer as den 28 Sert. 1790. kill sin werkan up« höra, hofwa Riksens Ständer inhämtat; akt hwad Kongl. Maj:t derigenom i näder sörordnak, endast ha» de afseende pä de omständigheter, dä nya wägdelnmgac förchaswao och att derwid §r H. af 17^4 äes Kongl. Resolution pä Allmogens allmänna lefwär, sä mycket mindre borde tjena till rättesnöre, som sistnämnde stadgande grundar.sig pä det skäl, att derigenom skulle föreksmmas dr olägenheter och beswär, som as förän» drm» §zr De» i6 December. bring r uti wäqdelningarne nödwändigt skulle upstä; och e-'är Rotens Ständer äfwen funnit. ott, derest lindring utt allmänna utskylder icke skulle wara en följd af skedde förmedlingar, ändamälet dermed, skulle förse» las. haswa Riksens Ständer wäl ä ena sidan ansett sig »j kunna i underdånighet anmäla ofwanberörde hemställan till Eders Kongl. Maj ts Nädiga bifall, men älwen ä den andra trott sig böra Eders Kongl. Maj:t j underdaniqhet underställa om icke i Näder ma stadgas i dek skäl till rubbning uti skedde och faststälde wägdeluingar ej kunna hämtas af förmedlade Hemmans begäran att uti wägrödning ärhälla lindring. Riksens Ständer framhärda er». Stormägtizste Allernädigste Konung!
Då äro capitalisterne säkre för att ej förlora ytterligare af sin bergning, hvarken genom coursens vind• kast, eller jord-ägarnes hjelpande, eller Götha Canals och öfriga alla vattenvägars snara fullbordande , i enkel likställighet med våra af förfädren ärfda och sannskyldigt makalösa land-vägar, Capitalisterne förlora då ej heller genom lilla och stora Creditivets öppnande ( sorn annars skulle genast hafva drabbat dem med en tami i g förlust), nej icke ens vid blifvande krig och andra omhvälfningar , i hvilka fall de annars skulle i längden blifvit ofelbart ruinerade; efter Sedlarne, enligt den hittills följda och med theoretisk tro omfattade planen, måste då vidare fortsätta sin färd på assignat-vägen. Ty planen skulle äfven framdeles fordra ständigt förökade sedel-tillverkningar, vid hvarje större Rikets behof, och få dem beviljade på samma sätt, af Standernes theone och opinion, lika så väl då, som i 1809 års nöd, I lugnväder kan mycket gå an , 476 Den 16 Muj, sorn vid mindsta blåst är omöjligt; när per. manent honor er ing ej finnes till för Sedlarna, så hafva deras innehafvare och alla på Banco förskrifna förbindelsers samtlige innehafvare, vid påkommande credit-ilar, ej me-' ra godt af silfret.i Banken, än en sjöfarare i storm af sitt bästa pligt-ankare, seda» tåget är ryckt tvärt utaf. Om ock. redarens ägande rätt, med stämpeln på ankaret och andra bevis, kunde styrkas aldrig så välj med sjöfararen och capitalisten går det derföre ändå lika brusande i qvaf. Så litet hafvet skulle respectera falska theorier i navigationen, om man der vore så liknöjd om sanningen, som den så allmänt, ja nästan med nationens enhällighet, hittills försummade Finanee-vetenskapen, så litet respecterar den närande classen vid sina varu-priser och annat, de falska theorierna i finan* cen.
Jag anhåller äfven att få re servera mig emot denna förhöjning af den tull Utsk. föreslagit, och tror, att, för vinnande af den derigenom åsyftade fördel medelst raspningen inom landet, det hade varit lämpligare att helt och hållet borttaga tullen ä raspadt färg träd. Cochenille. Utskottets förslag bifölls. Fernbock, raspad och m alen Af en ledamot yrkades bibehållande af stadgandet i 18 3 5 års tulltaxa, och af en annaa bifall'till Utskts förslag. R. o. Ad. besiöt, att stadgandet om fernbock skall blifva enahanda, som det, hvilket i 1835 åis taxa innehälles. Guloch Ljus ock er; samt Gurkmeja. Hvad Ulsk. rörtde dessa artiklar föreslagit bifölls. Indigo. En ledamot yrkade alt denna artikel skulle vaia fri från införselstull. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s förslag ronde indigo Ropades ja och nej. Hr Landtm, förnyade sin nyss framställda proposition. Ropades åter ja och nej. Förslaget 0111 fri införsel af denna artikel tillstyrktes af en annan ledamot. Hr Landtm, hemställde, om R. o. Äd. ansåg införseln af indigo böra vara fri från tull. Ropades äfven ja och nej. m Den ii December c. m. Såsom en medelväg föreslogs af tvänne ledamöter, alt införselstullen mätte bestämmas till 2 sk.; hvilket åter bestreds af andra, som fortfarande yrkade tullfri införsel. Hr Fril), o. Landtm, yttrade, att då de proposrr, han förut gjort, blifvit med både ja och nej besvarade, ansåg han sig nu böra framställa propos å förslaget om 2 sk. tull; hemställande alltså om R. o. Ad. behagade bifalla Utskis förslag med den förändring, att införselstullen å indigo bestämmes lill 2 sk. skålpundet. Ropades starka ja, blandade med nej.
– utan att hon sökte efter det – flög der genom hennes minne ett uttryck, som hon engång hört: »seklets intellektuella chefer». Han hade talat öfver sig nyss, nu sade han återigen i den kalla, afgörande tonen: »Och hvad pengarne angår, så vet ni » »Men det är omöjligt, bäste Max, bolaget går icke ut med det.» »Inte? – Jag räknade ändå ut det så klart här om dagen. Se här», han drog till sig ett papper och en blyertspenna från ett af spelborden och började räkna fort och mumlande. Den andre lutade sig fram och följde med. Max talade emellanåt under det han skref siffror: »Ser ni, om aktieegarne afstå från premieutdelning de första åren, så – 7 gånger 490 – gör – låt mig se 3,430 så, så kunde man få grundlagd den der förlagsfonden, jag talte med er om» »Ja, men är icke den idén väl storartad för våra förhållanden? Det blir risk», han skakade på hufvudet, »stor risk». Max såg upp. »Men tror ni då icke på siffrorna? Vi kunna göra det, säger jag er.» »Hm, hm» mannen såg upp, Berta tyckte liksom att der låg fruktan i hans blick. Och då – när hon såg den blicken – utan att hon visste hur det gick till – kom hon att minnas en annan scen, der också Nils Max varit hjelten. Det hade skett några dagar förut – på gatan. Berta hade händelsevis passerat och af nyfikenhet stannat i närheten af en grupp, som samlat sig kring en drucken droskkusk, hvilken rått piskade sin utpinade häst. Hon hörde, hur man fann det »oförsvarligt» och »obarmhertigt», att man talade om att tillkalla polis o. s. v.; – då med ens en herre, som stannat ett ögonblick på motsatta trottoiren, gick fram och vred piskan ur mannens hand. »Lad være med den Gemenhed – det er Gemenhed.» Dessa ord ringde nu i hennes öra, hon hörde dem så tydligt – en stämma, som på engång uttryckte lidelsefull förbittring öfver djurets plågor och kallt förakt för mannens råhet.
Men knappt hade hon lutat sig öfver brädden, förrän prinsen var tillreds, grep henne i fötterna, och kastade henne hufvudstupa i det sjudheta vattnet. Och dermed var det slut på käringen, rätt så troll hon var. Nu tyckte prinsen och hans käresta, att det minsann inte var värdt dröja tills gästerna skulle komma; utan de togo den gyllene spinn-rocken, gull-härfveln, gull-pungen och många andra kosteliga ting, och drogo hastigt sina färde ifrån kungs-gården. När de så vandrat både länge och väl, kommo de omsider till ett präktigt slott, som låg och glimmade i solskenet; men på slottets gård stod en grön buske, och alltsom de nalkades hördes derifrån ett ljufligt spel, liksom af harpor och fogel-sång. Nu var det prinsessan som blef glad, ty hon igenkände att detta var de tre sjungande löfven, som hon fått af sin fader. Men hennes glädje blef ännu mycket större när hon kom fram, och fick se hvarest hennes små barn och prinsens systrar, och mycket annat folk gingo emot dem, och folket helsade prins Hatt för konung och prinsessan för drottning. Så fingo de lön för all sin trogna kärlek, och lefde sedan lyckliga och nöjda i många, många år; och prinsen styrde sitt rike med vishet och mandom, så att mäktigare konung och huldare drottning aldrig ha funnits. Men de tre sjungande löfven upphörde icke att spela, utan klingade dag och natt, så ingen vet omtala ljufligare sång, och aldrig var någon sorgefull, att han icke blef glad när han fick höra den. Och så var sagan all. Anmärkning. I en öfverlemning från ~Westergötland~ förtäljes om en konung som drog ut på jagt, men blef skild ifrån sitt folk och for vill, så att han icke kunde finna vägen hem. När han så vankat hela dagen, mötte han om aftonen en ~dverg~. Dvergen sade: »lofva mig det första lif du möter i din gård, så skall du slippa hän!» Men konungen ville icke ingå på hans begäran. Andra dagen gick det på samma sätt. Konungen for åter vilse, mötte dvergen, och svarade som förut.
Uti Nådig Skrifvelse «f den ig sistlidne Februarii, aflåten till Riksens Ständers Stats-Utskott, har E. K. M. behagat gifva tillkänn*, att, tedan i anledning af Borgerskapets i Carlscrona, genom dess Fullmägtig, vid 1815 ars Riksdag, gjorda underdåniga ansökning om understöd at allmänna medel till anläggande af en, redan år 1798, utaf nu mera aflidne Directeuren Schweder föreslagen vattuledning från Lyckeby-källa ' till nämnde Stad, E. K. M., med förklarande af De ss Nådiga benägenhet, att, i mån af tillgår» garne , understödja detta företag, i Nåder förständiga! Befälhafvande Amiralen vid ÖrlogsFlottan och E. K. Mits Befallningshafvande uti. Blekinge Län, att om undersökning, i afseende på förslagets verkställighet och kostnaderne dervid, gemensamt föranstalta, samt inkomma med underdånig berättelse i ämnet, jemte kostnadsförslag och uppgift på del bidrag, som af Stadens innevånare för Inrättningen blefve att påräkna, samt Befälhaivande Amiralen och Fl. K. Mus Befallningshafvande, i följd häraf, underdånigst anmält, dels att, på erhållen underrättelse, alt lika friskt och godt vatten, som det från 364 Underdåniga Skrifvelser. Lyckeby-kSlIa, kunde med mera fördel ledas från de så kallade Stamp-källorne, belägne vid Lyckeby-å och på Augerums egor, Directeur JVlechanicus George Stephens besigtigat sistnämnde local och meddelat, sa väl betänkande om vattenledningens utförande derifrån , som särskildta förslag öfver kostnaderne, om trä-rör eller gjutne jern-rör användas; dels att CommissionsLandtmätaren D.
Man går säkrare och oantastligare, när man har fast mark under fötterna, än när man balanserar på gungfly — och det gjorde Clara. Det skulle vara orättvist att påstå, att det Mazèrska hemmet var inrättadt på samma fot som det Säfveska eller att lefnadssättet i hvardagslag var det samma. Så långt sträckte sig icke krediten, fast den sträckte sig långt nog. Clara lät till och med sy sina toaletter i samma dyrbara atelier som systern. Den enda skillnaden var, att fru Mazère’s voro mycket mer vågade moderna och extravaganta än den korrekta fru Säfves, och att den senares lyxbegär visste af någon gräns, under det Claras var fullständigt hejdlöst. För fournissörerna förefanns visserligen den olikheten, att Eleonore betalade sina räkningar, så snart de blefvo henne tillställda, under det att Claras lågo öfver ett par år, till och med längre. Den beskedlige Mazère, som beundrade sin firade och stiliga fru alldeles ofantligt, brukade under förtroliga pratstunder med andra äkta män med den naivaste öfvertygelse utbreda sig öfver, hur billigt man egentligen lefver, om man blott förstår sig på att ordna och beräkna som t. ex. hans hustru. Vännerna, hvilka af egen erfarenhet kommit till ett ungefär motsatt resultat, resonnerade med sina fruar om saken, dessa nöjde sig med att försäkra, att Clara Mazère inte var en billig fru. Det kunde de bedöma. Fru Mazère hade för tillfället mycket att bestyra. Hon skulle ha en ny toalett till den stora middag, Säfves skulle ge för de nygifta. Hon kunde inte begagna någon af dem, hon låtit sy sig i vintras, inte en gång amaranterklädningen, som gjort ett sådant uppseende. Den hade hon haft på flera baler sedan dess, och detsamma var förhållandet med de andra. Det var, som om man satt kvar sen sist, när man jämnt och ständigt hade samma toalett inför samma publik Nå ja, att göra en ny klädning skulle ju bara varit ett stort nöje för henne, om det kunnat gå för sig så, som när Eleonore och andra rika fruar beställde sina toaletter, om allt varit undangjordt med att söka ut tyg, garnering och fason och profva ett par gånger. Men så lätt gick det icke för fru Mazère, numera.
Fullmägtige anse lämpligast, dock under förbehåll, att någon minskning icke sker af den andel utaf fonden, som med 150,000 R:dr är för Wisby Låne-kontor afsatt; samt att af Bankens sedan 1857 års början upplupna hittills icke disponerade vinst en summa af 1,000,000 Hulr må, med vid slutet af hvartdera äret 1860, 1861 och 1862 frän Banken till Riksgälds-kontoret aflemnas. Dä Utskottets härutinnan gjorda framställningar sålunda blifvit af Rikets Ständer godkända, och Utskottet, under förutsättning af ett sådant godkännande, Bih. till li. St. Prot. 1859 & 1860. 6 Sami. 1 Afd. 21 Käft. 1 2 -Banko-Utskottets Memorial N:o 38. uppgjort det förslag till föreskrifter angående Bankens reserv-fond, sorn Sirsta unkten af Betänkandet N:o 25 innefattar; så och enär någon anmärkning emot erörde förslag i andra delar, än de nu omförmälda, icke vid frågans behandling hoRiks-Stämien förekommit, och Utskottet ej heller funnit de af Rikets Ständer med afseende ä Bankens rörelse och förvaltning under innevarande riksdag i öfrigt fattade beslut gifva anledning till någon förändring i samma förslag, liar Utskolat härmed förnya sin i Sirsta punkten af Betänkandet Nro 25 upptagna hemställan, att följande stadgande rörande Bankens reserv-fond måtte i blifvande Banko-reglemente införas, nemligen det belopp, hvarmed Bankens till sedelutgifning användbara tillgångar öfverstiga de af Rikets Ständer derå anvisade förbindelser, upptages i Bankens räkenskaper såsom en särskild fond, benämnd Bankens resern-fond. Jemlikt den af Banko-Utskottet vid innevarande riksdag i Betänkandet Nro 25 lemnade utredning, uppgick reservfonden vid 1859 års slut till Runt 8,193.923: 59.
Alla fruntimmer, som klinkat på den, alla fäder, som måst höra den, då de ville sofva, alla kände det som en riktig belöning att en gång få höra den ordentligt spelad ... Det är för märkvärdigt hvilken svaghet folk har för melodier, som de känna till. Om det föll någon in att skrifva variationer öfver ’Katten och killingen’ eller ’gubben Noach’ skulle de applåderas med entusiasm.» Kurt smålog. Fortsatte efter en stund: »Ja kära Hedvig, den här symfonikonserten är nog det sista i den vägen jag får höra på länge.» »Hur då?» »Jo, jag far ju i morgon. Har du icke hört det Åh det var så sant, det blef så fort bestämdt, att det just skulle blifva i morgon.» »Du reser? Hvart?» »På ett par månader till Norrland. Det är en serie föredrag öfver ålderdomsförsäkring, ringrörelsen etc., som jag tänker hålla litet hvarstans der uppe.» »Flera månader, Kurt?» »Ja, gör det dig ledsen?» »Så du talar ... Om det gör mig ledsen?» »Hedvig!» »Tyst! Man hör ... vänta tills du följer mig hem i qväll.» Orkestern började på nytt. Det var Beethovens C-mollsymfoni. Men fast Kurt hört den mångfaldiga gånger, kunde han icke följa med. Hans pulsar dunkade. Det var då sagdt, det var då sagdt. Hon älskade honom. Hon var hans, hans. Han fattades af en obändig lust att lägga armen om hennes lif, att kyssa henne midt på mun inför alla menniskors ögon. Hon var hans. Så lycklig han var, så lycklig ... Och tonmassorna smekte hans öra utan att han begrep dem. Han fick ingen bild att stanna för sitt öga, såg bara ljusa, klara rymder stråla framför sig med blekt, hvitt sken ... Han tittade sig ikring. Fixerade man honom? Nej de sutto der som vanligt och nickade med sina tråkiga, gamla ansigten, menniskorna ikring; kära hjertandes sådana perukstockar, sådana förtorkade gamla mumier. Men han lefde ... åh var inte bara det att få sitta bredvid henne en lång, lång smekning.
Tydligen synes, att det nya förslaget endast går ut på att förtydliga det gamla Lagstadgandet; och det är äfven så vida bättre, alt här uttryckligen stadgas, att godset bör vid utmätningstillfället med qvarstad beläggas. För det närvarande är en sådan qvarstadsåtgärd, der den äger rum, mera en följd af häfd, än af bestämdt stadgande i Lag. Det är visserligen sannt, att detta iakttages på många ställen; men det sker ej alltid. Enligt LagUtskottets förslag åter är det gifvet, att executorn är skyldig genast med qvarstad belägga det gods, som gäldenären vid utmätningen uppgifver vara annan person tillhörigt; och således innefattar förslagets 2:dra moment också i denna omständighet en förbättring af det gamla. — Jag vill ej tillerkänna mig, att hafva fullkomligt uppfattat och bedömt Grefve Spens’s något vidlöftiga anmärkningar emot Betänkandet. Kanske skulle det ej vara onyttigt att återremittera det, för att, sedan frågan derefter kommit till Ståndet tillbaka, kunna fritt företaga granskningen af de olika momenterne i förslaget, till förkastande eller antagande med eller utan ändring. Men jag anser icke någon förändring deruti nödig, åtminstone tror jag att sådan bör komma Den 3 Febr ua lii e. m. i fråga blott i afseende å det 3:dje momentet. Jag är, såsom jag nämnt, just icke emot återremiss, men anhåller att, i sådant fall, detta mitt yttrande måtte dervid få åtfölja till Utskottet. Grefve Spens: Om jag ej orätt förstått Herr Hjerta, har han yttrat den mening, att, i sådane fall som 2:dra momentet af Utskottets Lagförslag angår, det nu skall bero endast på häfd att få qvarstad å gods, som uppgifves höra annan till. Det står likväl redan i 7 Cap. 3 §. UtsökningsBalken, att när tvist yppas om det som undantagas bör, "förvise då-Konungens Befallningshafvande saken till Domaren och "sätte emedlertid godset i qvarstad." Således grundar det sig på bestämd Lag, att qvarstad å godset skall äga rum, så snart tvist om dess undantagande uppslår.
Sin nådiga proposition om Stuts-verkets tillstånd och behof (sidan 14) och under åberopande af de skäl, sorn finnas anförde i det dervid fogade protokoll öfver landtförsvars-ärenden af den 14 Oktober förlidet år, har Kongl. Maj:t påkallat Rikets Ständers uppmärksamhet å en fråga af största vigt för Artilleri-läroverket vid Marieberg, nemligen frågan om lärarnes pensionering. I stället att för dem alla föreslå en förhöjning i deras aflöning, har Kongl. Maj:t ansett att förmånen af pension borde medgifvas de lärare, som under viss längre tid tjenstgjort vid läro-verket, på sätt vid Krigs-akademien redan eger rum. Krigs-akademiens lärare vore nemligen tillförsäkrade att på allmänna indragnings-staten erhålla pension, motsvarande hälften af den ordinarie lön, de vid afskedstagandet på Akademiens stat åtnjutit, när de i 20 år eller derutöfver tjenat såsom ordinarie lärare. Det svntes således billigt att lärarne vid Artilleri-läroverket, som är det högsta militär-läroverket i riket, icke saknade en förmån, som åtnuites vid det lägre. Obestridlig vore Bih. till Ii. St. 4 Samt, 1 A/d. 3 Iland. 13 Haft. " 3 18 Stals-Utsknttets Utlåtande M lf>7. ock den förtjenst, som Artilleri-läroverkets lärare egde af både den vetenskapliga oell den iriilitäriska bildningen inom icke allenast Artilleriet och Ingeniör-korpsen, utan äfven General-staben och den öfriga Arméen. Härtill komme, att läroverkets inflytande, som aldrig varit uteslutande militäriskt, numera, sedan undervisning derstädes lemnäs i civilingeniörs-yrket, omedelbart inverkade till förmån för alla tekniska företag. För att läroverket skulle kunna gagnerikt verka, vore derföre angeläget, att det erhölle skicklige lärare, äfvensom, då aflöningen för dem är mindre betydlig, det syntes billigt, att de erhölle någon särskild vedergällning för en fortsatt längre tids tjenst.