Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Böter, som i denna Förordning finnas stadgade, beräknas i Riksmynt. Saknar den bötfällde tillgång till böterna, skola de förvandlas till fängelse vid vatten och bröd, motsvarande en tredjedel af det ådömda bötesbeloppet. § 76. Brott, som föröfvas innan denna Förordning kungöres, men för hvilket straff då ej är bestämdt genom Utslag, som vunnit laga kraft eller ej öfverklagadt varder, skall ock efter denna Förordning straffas, om det straff, som enligt den bör å brottet följa, är lindrigare än det, som derför i äldre lag eller författning stadgadt varit.” Derjemte har Utskottet erhållit del af Stats-Rådets och Högsta Domstolens i ämnet förda protokoll; och bar Utskottet i sammanhang härmed till behandling förehaft särskilde till Utskottet remitterade motioner, väckte inom Höglofl. Ridderskapet och Adeln af Herr Brakel, M., hvilken yrkat att Rikets Ständer måtte för sin del besluta upphäfvande af det s. k. Duellsplakatet, — i anledning af hvilket yrkande Herr Friherre Raab, A. G., inom nämnde Riks-Stånd afgifvit ett till Utskottet jemväl ankommet yttrande; samt inom Hederv. Bonde-Ståndet af Riksdags-fullmägtigen Johan Lönn från Jönköpings län, hvilken hemställt, att 27 Kap. Missgcrnings-Balken, angående dulgadråp, måtte upphöra att vara gällande. Nedanstående utlåtande kommer alltså att omfatta såväl Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, som omförmälda särskilda framställningar. 16 Lag-Utskottets Betänkande N:o 20. Bchofvet af brottmåls-lagarnes förbättring är sedan länge hos oss allmänneligen erkändt. Ett sådant behof gör sig också gällande öfverallt, der kriminallagarne härleda sig från en tid med kultur och seder väsendtligen olika den närvarande. Ty ett folks strafflagar äro, såsom ofta blifvit anmärkt, en bland de säkraste gradmätare på folkets bildning.
Detta förslag har Utsk:t dock icke erhållit, utan ett annat, sorn icke är mycket afvikande, emedan det beräknar banan, dragen öfver Bogla till Jönköping. Förslagen äro emellertid icke desamma, men man har ansett det mindre vigtigt, hvilketdera, som togs, emedan det på slutsumman hade så ringa inflytande. Vi veta att dessa kostnadsförslag äro mycket väl upgjorda, -— det namn, som står under dem, är oss en borgen derför. Men man kan dock icke vara nöjd med de runda summorna, då det gäller att bedöma det relativa värdet emellan två linier; man måste dervid söka reda på detalj-siffror. Detta har Utskit också gjort, och Uts*k:t har, för att undgå beskyllningen att hafva orätt och egenmäktigt behandlat dessa siffror, icke vågat uptaga andra, än den beräknade skillnaden af 3,126,000 rdr. Jag mäste dock säga, att jag tror, det skillnaden blir något större än denna summa, hvilket jag grundar derpå, att differensen emellan kostnaden pr mil för Nässjö- och Laga-linierna upgår till 47,000 rdr. Nässjö-linien går genom en betydligt oländigare trakt, än den andra; den går öfver 1 1 sjöar och en göl, hvilket gör att en sträckning af 18 till 19,000 fot blir högst dyrbar, då deremot på Laga-linien icke mera an 4,500 fot är af denna beskaffenhet. Dessutom är det mycket berg och stigningar på Nässjö-linien, men föga på Laga-linien. Frih. De Géer uptog i sitt förslag kostnaderna för Laga-linien till icke mer än 523,000 rdr pr mil, och således en skillnad af 70,000 rdr. Någon jemkning härutinnan har möjligen kunnat ske; men det qvarstår dock för den, som jemför dessa omständigheter, något, som visar att kostnaderna för Nässjö-linien varit något för lågt beräknade. Jag måste också fästa mig dervid, att man, vid bestämmandet af ballasteringen icke gjort afseende på huru långt man haft efter grus.
Med förbehåll af rättighet för mig att framdeles få meddela besked om det be slut, stadsfullmägtige i Christianstad uti den på deras åtgärd beroende fråga kunna fatta och med upplysning, alt ritningarne till det nya lärohuset blifvit af domkapitlet till Kongl. Ecklesiastik-departementet insända, får jag anhålla, att denna motion måtte till Stats-Utskottet varda remitterad. Stockholm den 11 November 1865. Axel Rappe. Af Herr von Strokirch, Jean Paul Fredrik Otto, om ändringar i gällande förordning angående vilkoren för bränmns tillverkning. Frihet att utan väsentliga, på förhand lagda hinder bereda sig inkomst af penningar, arbete eller jordbruksprodukter utgör numera för hvar och en en dyrbar tillhörighet. Kongl. Maj:ts nådiga Förordning af den 18 December 1863, angående vjlkoren för bränvins tillverkning, utesluter dock i viss mån härifrån alla dem, hvilka idka denna handtering, enär nämnda förordning föreskrifver endast vissa tider af året, då bränvins tillverkning får ske, äfvensom särskilda bestämmelser om ett högsta tillåtna tillverkningsbelopp under ett dygn, samt om s, k. öfveroch under-bränning, m. m. Motioner hos Eiddershapet och Adeln 1865.
Något så gammalt, så väderbitet och så jättestort hade de aldrig sett. Denna gamla kvinna var skräckinjagande. Om ej kejsaren hade varit där, skulle de alla flytt hem till sina bäddar. »Det är hon,» hviskade de till hvarandra, »som räknar år så många, som det finnes sandkorn på hennes hemlands kust. Hvarför är hon utkommen ur sin håla just i natt? Hvad bådar hon kejsaren och riket, hon, som skrifver sina profetior på trädens blad och vet, att vinden för orakelordet till den, som behöfver det?» De voro så förskrämda, att de alla skulle hafva kastat sig på sina knän med pannan mot jorden, om sibyllan endast hade gjort en rörelse. Men hon satt så stilla, som om hon varit liflös. Hon satt nedhukad ytterst på klippranden, och skuggande ögonen med handen, spejade hon ut i natten. Hon satt där, som hade hon gått upp på kullen för att bättre se något, som tilldrog sig långt borta. Hon kunde då se något, hon, under en sådan natt! I detsamma märkte kejsaren och alla i hans följe huru djupt mörkret var. Ingen af dem kunde se en handsbredd framför sig. Och hvilken stillhet, hvilken tystnad! Icke en gång Tiberns dofva sorl kunde de höra. Men luften ville kväfva dem, kallsvett trängde fram på pannan, och händerna voro stela och maktlösa. De tänkte, att det måtte förestå något förfärligt. Men ingen ville visa, att han var rädd, utan alla sade till kejsaren, att detta var goda järtecken: hela naturen höll andan för att hälsa en ny gud. De uppmanade Augustus att skynda med offret och sade, att den gamla sibyllan troligen var uppstigen ur sin håla för att hälsa hans genius. Men sanningen var, att den gamla sibyllan var så upptagen af en syn, att hon ej ens visste, att Augustus hade kommit upp till Capitolium. Hon var bortförd i anden till ett fjärran land, och där tyckte hon sig vandra fram öfver en stor slätt. I mörkret stötte hon med foten oupphörligen emot något, som hon tyckte vara tufvor. Hon böjde sig ned och kände med handen. Nej, det var ej tufvor, utan får.
Maj:ts Nådiga Proposition , angående rättighet för Patrouille , Post , Vaktkarl eller Fångförare, att genom bruk af skjutgevär förekomma fånges flykt, blef förstnämnde Utlåtande af Ridderskapet och Adeln afslaget. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls Banco-Utskottets , den 26 sistl. Januarii, under N:o 104, aflåtna och, den 29 i samma månad e. m., på bordet lagda Memorial, innefattande tillstyrkan, att en Medaille må, genom BaneoStyrelsens försorg, präglas och utdelas, till min. ne af Hennes MajU Drottningens högtidliga Krönings-festa S. D. Vid förnyad föredragning af Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens, den 26 sistl. November, under N:e 66, afgifna och, den 7 derpåföljde December e. m, på bordet lagda Förslag, till jemkning uti Riks-Ståndens beslut öfver anmärkningar vid Kongl. Maj:ts Nådiga Stadga om SkiftesVerket i Riket, den 4 Maji 1827, fann Ridderskapet och Adeln för godt att, I afseende Prof,-Utdrag den 3 Februarii 18304 41 å lydelsen af 12 §. uti 1? Capi Skiftes* Stad» gan, förblifva vid dess derom redan fattade beslut, samt i allt öfrigt lägga Utskottens berörde förslag till handlingarne. S. D. Dl nu a nyo föredrogs Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens, den 24 sistl.
Men, jag återgår till mitt ämne: fröken Doll, hvilken verkeligen roade mig en stund, i det hon, under mycket bråk, fet och rödbrusig, ansträngde sig att i kapp med en kamrat genom repstegarna dingla sig upp och ned, och sluteligen, lik en stampsäck, nedföll till golfvet innan hon nådde stegens nedre trappsteg; hon lyckades ej bättre, då hon medelst en hängande lina skulle öfverhoppa en slags bröstvärn, eller (som jag barbariskt nog skulle benämna det) trädbock. Turvis hade eleverne gjort sina hopp deröfver, hvari i synnerhet några excellerade, då min Fröken, temmeligen säker om sin kupp, med kraftlulla händer bemäktigade sig linan, lunkade af, men paff! olyckligtvis tvärstadnade midt för bocken, utan att äga förmåga upphinna dess stolta rygg; detta var och förblef henne allt vidare omöjligt, oaktadt alla förnyade försök. "Nå, tyckte ni ej det var roligt att se?" frågade mig Fröken, då vi åter sutto i vagnen. "Å ja, öfningarne äro mångfaldiga, och vighet fordras visserligen att med färdighet der kunna slå sig igenom, likväl tror jag barn bäst taga sig ut dermed; såg Fröken till exempel den lilla flickan, som klättrade högst, upp i cupolen, och sedan med verkelig grace nedskrann? den tyckte jag om." "Ja, ja, jag vet, lilla Mamsell T., ja, hon är ovanligt vig och spenstig, nå dertill fordras också blott liten vana, hon har redan länge öfvat sig med gymnastik." Sålunda, under ständigt upprepande af, att till denna skicklighets ernående endast och allenast fordrades liten vana, uppnåddes mitt hem, dit Fröken artigt nog behagat följa mig. Vid min hemkomst mötte mig en liten billet ifrån Rosa, hvilken ville underrätta sig om jag på eftermiddagen vore hemma, då hon lofvade besöka mig; hon ville, skref hon, gerna före den snart inträffande resan till Liljedahl, tillbringa en eftermiddag hos mig. Du kan väl föreställa dig, älskade Emilia, huru hjertligt detta förslag gladde mig; jag hastade således att, med Friherrinnans tillåtelse, bedja Rosa vara välkommen.
I sammanhang härmed, och såsom ett ytterligare medel till kostnads besparing tillstyrker Utskottet, att ett antal af fem ledamöter i Hof-Rätt må hädanefter anses såsom Domfört antal i mål, som gå å lif och ära, samt att i andra mål detta antal må utgöras af fyra, då de om slutet äro ense, hvarigenom således antalet af Ledamöter i hvarje Hof-Rätt kan bestämmas till sex, ordföranden inberäknad, och sluteligen, pä det de svårigheter icke må för parten inträffa, sorn förraents deraf uppstå, om de anförtro sina rättegångstvister åt personer, som ej äga nödig skicklighet och redlighet att de dern uppdragna mål behörigen utföra, iror ock Utskottet sig äga anledning föreslå, att vissa personer må såsom verklige Embetsman, med deraf följande befordring* rätt, antaga* till Rättegångs - 1470 Df/i 28 Tutti - garlgs-nmbud, Werl skyldighet att utan arfvode betjena fattiga parter. Genom de Eörändringar med Domstolarna, sorn nu blifvit uppgifne, ser Utskottet sig jemväl i tillfälle föreslå, att do särskilta Rätter, som för vissa sake eller vissa personer hittills varit begagnade, måge alldeles upphöra, samt att den befattning med mål af egenteligen Juridisk art, som tillhört Executiods-verken och en del CoI* legiér, likaledes derifrån skiljas och till de allmänna Domstolarna öfverflyttns; och då så väl landets särskilta förvaltningsgrenar, afven i de återstående delar, som den nu varande Collegial styrelsen, torde kunna sammanbringas till en me* ra omfattande enhet!, ett ämne hvilket af en dertill förordnad Comité lärer komma att behandlas; är Utskottet öfvertygadt, att mångfaldiga indragningar stå att verkställa, till betydelig, besparing för Staten och till fullkomlig et sättning för de kostnader, förändringen med Domstolarna kan f ord ra.
Protocollslösen, vid Rådstufvurätter, om förändring' i. Se Lösen. Provincialläkare, extra, om anställande af, för Södertörn. IV. B. 234. A. 326. Prygelstraff, om afskaffande af. IV. B. 492. V. A. 294. VII. Psalmboken med choralmelodierna och messan, om inköp till kyrkorna i Riket af en ny upplaga derutaf, lil. B. 12. A. 25. V. U. 197. A. 356. VI. E. 4. Publicitet. Se Offentlighet. Q - ( 121 ) Q Quai-afgift för lil! Slockholm sjöledes inkommande målhara våla varor, om nedsättning eller upphörande af. Se Brooch quaiafgifl. Qvarn, skattlagd och hushehofs-, om inrymmande af, i samma qvarnhus. V. B. 197, 356. A. 411. Qvarnar och sågverk, om förändring i deras beskattning. Se Beskattning. Qvarnägare, om rättighet för dem alt utgöra skatt in natura, i stället för med penningar. VII. B. 329. A. 332. Ramel, Friherre Hans Albert, yttrande. I. 32. Ramsay, Bror Jacob, yttranden. I. 265, 352, II. 42. Rannäs Höltagården, angående eftergift af den detta hemman påförde ränta. Se Eftergift. Ransakningshäkten och tingsställen, angående gemensamma, för liera härader. X. II. 461. B. 562, 585. A. 608. E. 684. Rappe, Friherre Axel Ludvig, yttranden. I. 399. IV. 227. Realgymnasium, Stockholms, om anslag lill. Se Stockholms lyceum. Realskolor, om inrättande af, i städerna. Se Skolråd. Rector vid Hudiksvalls högre lärdomsskola, angående löneförhöjning för. Se Löneförbättring. Regeringsformen, §§ 17, 22, 24, angående ändringar i.
Nu harman i stället velat utbyta denna så vigtiga grund för Adelns tillvaro mot en annan, som, efter min öfvertygelse, alls icke eger det ringaste stöd för sig, hvarken i allmänna rättsbegreppet eller i föreställningssättet. Man säger, att för R. o. Ad. qvarstår i allt fall en väsendtlig rättighet, beslående derutinnan, alt man på grund af börden kan både välja och väljas. Ja, visserligen är så förhållandet för ögonblicket, men hvarje valrätt till representant i ett samhälle, måste ovilkorligen, så säger mig åtminstone rättsbegreppet, grunda sig på någon viss ärfd eller förvärfd samhällsställning. Jag frågar författarne till Const.Ulskts förslag, är börden en samhällsställning? Den som icke bar t. ex. något embete i Staten, den som icke har någon egendom för hvilken han skall föra talan, och den som icke ådagalagt hvarken skicklighet eller kunskaper i någon samhällsgren, hvad har den väl för rättighet att representera? Kan en sådan persons samhällsställning betraktas annorlunda än den, som man ser de personer ega, hvilka understundom gå för hvars mans dörr och begära sitt bröd, såsom beklagligtvis händelsen någon gång torde vara med åtskilliga af detta Stånds ledamöter. När således endast samhällsställningen medför valrätt och representationsrätt på grund af val, hur vill man då ali valrätten skall endast kunna försvaras pä grund af börd? Det är en rättighet man behåller, hvilken icke skall behöfva mer äu några års tillvaro för att vid minsta vidrörande försvinna. Hr Gr:n har vidare till försvar för det Const.Ulskts förslag, hvarigenom en stor del af embets-och tjenslemänneu inom Staten blifvit från all representationsrätt uteslutna, förklarat, att tankarne voro delade om huruvida tjenstemän nen böra vara berättigade till representationsrätt eller icke. Hvarifrån
Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets nedannämda Betänkanden, nemligen: M 18, i anledning af väckt motion (M 121), om Smålands Husar-rege mentes afsittande. Afslogs. M 19, i anledning af väckta motioner, om vidtagande af åtgärder till veterinärväsendets fullständiga ordnande. Ridderskapet och Adeln biföll Utskottets hemställan, med uteslutande af de deri förekommande orden: genom vederbörande; hvarjemte Ståndet ogillade hvad i motiveringen af berörda hemställan å sidan 11 blifvit yttradt i fråga om tillsättande af en kommitté för uppgörande af definitivt förslag till veterinärväsendets ordnande, samt förklarade att delta yttrande icke borde inflyta i den underdåniga skrifvelse, som Rikets Ständer kunde komma att till Kongl. Maj:t i ämnet aflåta; och skulle do öfriga Riks-Stånden vänligen inbjudas att förena sig i hvad Ridderskapet och Adeln sålunda beslutat. M 22, i anledning af väckt motion (M 247), om organiserandet af en re presentation för häradet. Bifölls. M 23, i anledning af väckt motion [JM 200), i fråga om upphäfvande af 3 mom. i 47 § af Kongl. Förordningen om landsting.
Ja, det var i ens salig ungdom det.» »Åh, du har väl icke hunnit blifva så lastgammal se’n dess,» ropade Hedvig skrattande, i det hon hoppade ur vagnen. »Jo kusin, fasligt gammal.» »Är tante nere?» »Ja hon står der inne ... Åh du känner inte igen henne, och inte syster Anna heller? Nå det är så sant det, du var bara barnet, när de helsade på der nere ... De der fina damerna våga sig naturligtvis inte in i trängseln.» Kurt ledde Hedvig in i väntsalen. Och der blef hon då presenterad för en högväxt dam i lång, pelsbrämad sidenkappa, som såg stel och förnäm ut, – det var hennes tante grossörskan Alm, född Lindén, och för sin kusin, en spenslig, blond, ung flicka med kattaktiga rörelser och ett ansigte, som var intagande genom sin täcka kontrast mellan den fina, pojkaktiga uppnäsan och den lilla, smäktande, sentimentala munnen. Fru Alm klappade henne på skuldran. »Välkommen, kära Hedvig. Hoppas, att du kommer att trifvas här uppe. Och hos tante Eugenie, der du ska’ bo, kommer du nu att bli riktigt bortskämd.» »Ja då, bara kusin Hedvig har goda tänder.» »Hvad menar Anna?» »Jo det vill det till, om man skall stå ut med alla sötsaker, som höra till ’tante Marmelads’ diät.» »Hm! Nog pratadt nu. Det är sent ... Adjö min flicka. Min vagn för dig till tante. Och i morgon kommer så Anna och hemtar dig ... Nu gå vi. Följer Kurt med?» »Med betjent efter sig på tre stegs afstånd ... Nej, jag tackar.» »Jag ber. Spara dina anmärkningar ... Adjö, adjö!» Hedvig steg upp i det Almska ekipaget. Fru Alm och Anna försvunno i vimlet med den gravitetiska betjenten efter sig. Kurt stod ensam qvar en stund, såg på mängden. Men så gick också han. Drömmande tog han steg för steg, vek om hörn, skred gata upp och gata ner, utan att tänka på, hvart han stälde kosan.
Donna Elisa skulle velat se den, som i dag kunnat motstå don Ferrante. Men då hade donna Elisa rest sig och gått emot den svarta damen och kastat tillbaka hennes slöja. Och han hade kysst henne på båda kinderna. Men hvilket ansikte, hvilket ansikte! Det var kanske alls icke vackert, men det hade ögon, som talade alldeles för sig själfva och som klagade och jämrade sig, äfven då hela ansiktet smålog. Ja, Gaetano skulle kanske icke vilja snida eller måla en madonna efter det ansiktet, ty det var för magert och för blekt, men man måste väl tro, att vår Herre visste hvad han gjorde, då han icke satte de ögonen i ett ansikte, som var rosigt och rundt. Då donna Elisa kysst henne, hade hon lagt ned hufvudet på hennes axel, och ett par korta snyftningar hade skakat henne. Så hade hon sett upp med ett leende. Det var som hade leendet sagt: »Ah, ser världen så ut? Är den så vacker? Låt mig se den och småle mot den! Kan verkligen en stackars olycklig våga att se på den? Och att bli sedd? Kan jag tåla att bli sedd?» Allt detta hade hon sagt utan ord, blott med ett leende. Hvilket ansikte, hvilket ansikte! Men här afbröt Gaetano donna Elisa. »Hvar är hon nu?» sade han. »Jag också måste se henne.» Då såg donna Elisa Gaetano in i ögonen. Och de voro brinnande klara, som om de vore fyllda med eld, och upp mot hans tinningar steg en mörk rodnad. »Du får se henne tids nog,» sade hon kärft. Och hon ångrade hvarje ord som hon talat. Gaetano såg att hon var rädd, och han förstod hvad hon fruktade. Han fick då det infallet, att just nu säga henne, att han ämnade resa bort, resa ända till Amerika. Då förstod han, att denna främmande signorina måtte vara mycket farlig. Så viss var donna Elisa därom, att Gaetano skulle ha kommit att älska henne, att hon nästan blef glad att höra, att han ämnade draga bort. Ty allt annat föreföll henne bättre än en arm sondotter, hvars far var en tjuf. Don Matteos mission.
Vår vän har träffat på sin väg en kvinna, hos hvilkens hela yttre och inre varelse hans eget sensibla och ömtåliga väsen återfunnit sina lönliga behof och drömmar, och han har hört som en hög fiolton som satt i skälfning hela hans själ och alla hans sinnen, allt hvad han hade skärast inom sig, och han har glömt att i dessa ängsligt spröda stråkdrag lurar missljudet som allra mest vaket. Och så en vacker dag har han hört denna falska nyans, och missljudet har vuxit och skärpts, minut från minut, och han kan ha satt fingrarne i sina öron och vridit sig och våndats, det har ej hulpit minsta grand, och hela melodien har brustit sönder och samman till ett olidligt mischmasch af gälla och skorrande ljud, – och han har flytt. Det kan ha varit ett enda litet ord som gjort det, ett tonfall i hennes stämma, ett uttryck i hennes ansigte eller en rörelse af hennes kropp, det kan ha varit hvad som helst, någonting utom henne som förändrat hans syn på henne, kanske blott och bart en association i hans tankar hvilken icke egde någon som helst verklig grund, eller en plötslig omvältning i hans känslolif hvarmed hon ingenting haft att skaffa och der han sjelf var fullkomligt otillräknelig, alldeles som då vi, rent fysiskt, utan märkbar anledning, få hallucinationer af lukt och smak som äro oss obehagliga. Men detta obehagliga intryck af äckel, hvilket måhända ursprungligen icke stått i något som helst samband med henne, har varit mer än tillräckligt att stöta honom tillbaka från henne såsom från ett vämjeligt föremål, och han har måst göra sig fri från henne, en gåta för alla och en gåta för sig sjelf. En ung man af mina bekanta har berättat mig en sådan historia ur sitt eget lif. Han hade blifvit kär i en flicka, hon visade sig tillmötesgående, de råkades dagligen i ett fritt och intimt umgänge och hade goda tillfällen att lära känna hvarandra så mycket som det är möjligt för tvenne menniskor att lära känna hvarandra, och han fann henne för hvar dag komma sig allt närmare och sitt eget väsen allt innerligare ingå i hennes och lägga sig till ro derinne, såsom om det här hade sitt goda och rätta hem.
Till beredande af tillgångar för de företag som Landstinget kan besluta hafva de Kommitterade tillerkänt detsamma rätt att beskatta länets innevånare och i sjelfva verket vore utan en sådan rätt hela Landstings-inrättningen snart sagdt gagnlös. De afgifter som med tillämpning af denna rätt blifva af Landstinget fastställda till uttaxering, skola vidare, enligt de Ivommitterades förslag, fördelas å länets skattskyldige innevånare i förhållande till den bevillning för fastighet, lön eller annan inkomst, som hvar och en af dem erlägger. Äfven detta ovilkorliga stadgande torde icke undgå att hos en och annan väcka den betänkligheten att somliga af länets kommuner eller klasser, skola komma att till de öfrigas vinning belastas med skattebidrag, deraf de sjelfva icke hemta motsvarande nytta, och tvänne af Kommittéens ledamöter hafva ock i afgifna reservationer, visat sig dela denna betänklighet. Yisserligen skulle man kunna öfverlåta åt Landstinget sjelf att för särskilda företag, eftersom de synas komma att mera gagna vissa kommuner, näringar eller klasser, än de öfriga, fastställa särskilda taxerings-grunder. Men icke heller på denna väg lärer någon fullkomlig rättvisa stå att vinna, emedan hvarje sådan särskild taxeringsgrund alltid blir behäftad med någon godtycklighet, som gör att dess billighet alltid i något hänseende kan ifrågasättas. I Allmänna Besvärsoch Ekonomi-lltsJcottets Utlåtande N:o 161. 11 sjelfva verket torde uppgiften, att finna en regel för utskyldernas fördelning sorn låter dem träffa olika delar af länet eller olika klasser af dess innevånare i noggrannt förhållande till det större eller mindre gagn de hvar för sig kunna påräkna af de företag, som med utskylderna skola bekostas, innebära en omöjlighet antingen man försöker med en enda för alla afgifter lika taxeringsgrund, eller medgifver antagande af särskilda taxeringsgrunder för särskilda företag.