Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Östgötha Cavallerie; Och Riksens Ständer förklarade i anledning häraf, likmätigt *3*3 Stats-Utskottets BetSnkandert'. deras underdåniga Skrifvelse den 8 Aug läiaj att de ansågo billighet och rättvisa fordra det någon viss tid afven fastställdes för innehafvarne af de till indragning bestämde indelningar* Löner och( Boställen vid f. d. Östgötha Cavallerie samt Adelsfab ne -Regementet, efter hvars förlopp desse Lönförmåner ovilkorligen borde till Stats-Verket indragas; Men då Riksens Stander tillika funno, att härvid kunde förekomma sådana omständigheter, hvilka förtjenade serskilt afseende utan att i förhand kunna bedömmas, ofverlemnade de i underdånighet till Kongl, Maj:t, att, efter Nådig pröfning och befinnande omständigheter, bestämma en viss och lämplig tid vid hvilken de till indragning ställde indelningar, Löner och Boställen vid nämnde arne Regementer borde, utan afseende på innehafvarnes afgång, befordran eller transport, till Stats-Verket ovägerligen indragas. Såsom Kongl, Majus Nådiga Skrifvelse nu föranleder har ock sådant blifvit föreskrifvet, i afseende på Öfverste-Indelningen vid Östgötha Cavallerie, sorn nästa år kommer att utaf innehafvaren afträdas.
5. grån 23anFen levererab, ben från åtongl. ©tatésGontoret, för ar 1827, tiff Santén inbetalbe ©ununa, i af råfning å ©tatS-SBerfetS ©Fulb tiff 23anfcn SBanfenö behållna Månteroinft för år 1827 _ grån åtongl. Statskontoret leoererab, (Srfåttning af görjTott tiff Såntagare erfatte görffott tift S3ranbförfafrmgS»afgifter _ — ÄfrnerfTott på ©tatSkCerfetS gnfonnlcr för år 1826 — _ _ _ _ _ _ grån ©eneraUSljiiftancekontoret återbetalbt af görlagSsgonbcti ______ gör fålbt ©tåmpeU^appcr tilt töanfen __ — ___ — _ 2,302/148 8,16833 76,559 15c.,1000 207,90* i,639 4*5 609,633 10,000 78 47 0 u m tn 0:3,366,545 33rift i 1328 årS SnFomfler, i jemföretfe tirr famma årS Utgifter, 221,672 24 n Utgifter. På 2lnflagcn utaf 23ett»i!ltttngen utbetalt: Duttagen återftob af iftrliga Mantan till JpanS Stfaj;t Äöntingen för *827 _______ år Jpcla
Transport: 58,800: — Registrator, tillika aktuarie, 2 Notarier hos Under-styrelsen och 1 Notarie i Låne-kansliet: Lön å 800 R:dr 22,400: — Fjerde Tjenstegraden: För 18 Kontors-skrifvare och 8 Kanslister : Lön å 400 R:dr 10,400: — Extra Ordinarie Tjenstemän: För 7 Kassa-skrifvare, arfvode k 400 R:dr 2,800: — Konstidkar e: För 1 Stereotyperings-föreståndare 1,200: » 1 Konduktör 450: » 1 Förste Sedeltryckare 400: » 2 Andre Sedeltryckare, med lön å 150 R:dr 300: 2 350- — (Förvaltaren vid Rankens Pappersbruk, Tumba, uppbär sin lön å brukets stat.) För 1 Vaktmästare, lön ... 400: » 18 Kammardrängar, äldre, lön ä 300 R:dr 4,800: » 12 d:o yngre, lön ä 220 R:dr 2,640: 7,840: \ Supplcinentar>§tat. Första Tjens t egraden: Arfvoden till 7 Departementsoch Kontors-chefer å 200 R:dr 1,400: Chefen för kassa-afdelningen, miss räknings-penningar 300: Bankens Brand-Chef, hyres-ersättning 200: Bankens 7 Kassörer, arfvode för trägen tjenst å 100 R:dr 700: samt missräknings-penningar och ersättning för mistade sportler å 700 R:dr 4,900: Sekreteraren hos Under-styrelsen, för trägen tjenst 200: Kamereraren i kassa-afdelningen, för trägen tjenst 200: och missräknings-penningar 200: 0 200- — Tredje Tjenstegraden: Tio särskilda arfvoden för trägnare tjenste-befattningar inom denna grad ä 100 R:dr 1,000: Fjerde Tjenst e gr aden:
Petros hade befallt honom afbryta hvarje förbindelse med henne, och han medgaf för sig sjelf, att detta var ingifvelser af frestaren, hvilka borde emotstås. Men det båtade föga, att Clemens undvek Eusebias grannskap. Den onde frestaren hade hans inbillningskraft i sina händer och framtrollade midt under Clemens’ böner hennes bild, om möjligt mer förtjusande än någonsin. Den unge föreläsaren böjde sig mer och mer under sin ångest. Han ansåg sig utesluten från himmelens gemenskap, och ohjelpligt hemfallen åt djefvulen. I vissa ögonblick uppgaf han striden och var färdig att begifva sig till Eusebia, icke för att bedja med henne, utan för att omfatta hennes knän, bekänna sin olyckliga böjelse och fordra hennes genkärlek: i andra ögonblick greps han af förtviflan öfver sin svaghet. Denna hopplösa strid tärde med glupskhet hans krafter; han magrade, hans ögon sjunko in i sina gropar, och hans kinder blefvo askgrå. Hans fader och syster sågo med förskräckelse hans tillstånd; men när de närmade sig honom, fordrade han med häftighet, att de skulle lemna honom i fred, och han undvek dem hvarhelst han kunde. Ofta lemnade han staden och ströfvade hela dagen i dess omgifningar. Pelarfältet blef hans älsklingsställe; han kunde tillbringa hela timmar derstädes, vandrande omkring pelaren eller hvilande uti en i dess grannskap befintlig håla, hvarifrån han betraktade helgonet, som ännu med samma outtröttlighet knäböjde deruppe. Simon förekom honom som den lycksaligaste bland dödlige. Han afundades honom och skulle önskat hans plats. Det måste vara något utomordentligt ljufligt att knäböja såder, med hjessan bränd af solens strålar, tills tankar, känslor och medvetande domnade. Det var ett sådant tillstånd, efter hvilket Clemens längtade, ty det skulle bjuda de magter, som stredo i hans inre, vapenhvila och skänka honom åtminstone några timmars ro. När Clemens slutligen fann hvarje annat medel fruktlöst, tillgrep han de yttre, som fromheten uppfunnit, för att späka ett upproriskt kött.
Ehuru denna förlust uti aktning är ett wäl förtjent och naturligt straff för gwinnor, som antingen nedlätit sig til vädel sinlighet eller i naturs - driften förestält sig ett medel til bsiafsigters minnande; kan man icke undgä anmärka at sädant nägon gäng kan träffa en offyldig, som, i förlitande pä en mans redlighet och löfte, trott sig i honom finna den som hon 1250 Den 24 Augusti. för altid skulle tilhöra, men icke känt, eller, drifwen af sitt hjertås ädlare behof, icke besinnat nödwändigheten af de Formaliteter, hwilka til ett äktenskaps ärkännande inför yttre Ratt erfordras. Om hon i detta hopp af honom swikes; ar hon sä mycket mera beklagansward, som hon hwilken genom sitt köns egna söre, ställnings-sätt sammansmält med honom til en »varelse, nu icke allenast finner sig lika som sii. ten ifrän sig sjelf , uphöra at wara hwad hon ivar och enligt sin bestämmelse borde wara; ritan ork, derest listigheten af denna ädlare smärta en gäng förswagas, mäste se sig, genom All, mänhetens ringa aktning nästan beröfwad alt hopp at, genom en ny ädel förening fä upfylla sin bestämmelse. Hennes förlust är derföre af den egenskap at förföraren icke kan gifwa hen, ne fullkomlig uprättelse genom annat, än ett offentligt och i Lagarne ärkandt äktenskap, förenadt med de tänkesätt och det bemötande, som trl ett Moraliskt äktenskap hörer. Härpä har Lagstiftaren i 5 Cap. 10 §. G. V. i likhet med Kyrko-Lagcns rä Cap. 11 §., baft afseende, dä det stadgas, häfdar man grvmna under äktenskaps - läske, ta skall man taga hyrine til äkta.
Herr Assessorn förklarade, att Konungens Befallningshafvande® Communications-Resoiution af den 22 December .1802 uppå Herr Bruks Patron von Wahrendorff anmälan om dess ingångna handel med Herr General-Lleutenanten Baron Duvall blifvit honom tillställd, och att han, efter hållen un» dersökning, för sin del tillstyrkt, att Herr Brukspatron måtte blifva bibehållen vid åbo-rättigheten till Lindön, hvilken han , i anledning af den skedda förrättningen, så mycket mindre ansett vara förverkad , som transporten är i ordentelig väg skedd , ehuru stadfästelse derå icke följt. A Herr Bruks - Patron v. WahrendorfFs vägnar, åberopade Christiernsson hvad vid denna undersökning är vordet anfördt, med tilläggning, att sorn Kongl. Brefvet af den 21 Juli 17 b ä icke förutsätter huru och i hvilken ordning Jjindb'n till får-afvelns underhållande bör begäghas, och Herr Bruks Patron genom bevis styrkt, att han äger närä 7,50 st. får och baggar , oell Lindö Lägenhet således'är för honom oumbärlig, för att vissa tider skilja Baggarne ifrån fåren, eller ock att derstädes' ilalia sådana sorter, sorn för dét ali (hänna i framtiden kunria blifva gagneligä,. hvilket finnes ådagalagdt derigenom att Engelska får på Lindön nu underhållas’; Herr Bruks-Patronen alltsåAnåtte vid åborättigheten af landön blifva bibehållen; hvarförutan tillfället skulle honom „ 888 Dm 7 Juli. honom betagas att med den noggrannhet, sorn vederbör, kunna urskilja de åtskilliga fårslag, sorn åro bäst lönande.
GODA REKOMMENDAhittills beräknas efter 25 öre pr TIONER FINNAS. UPPLYSNINGAR Å FRErad ( Upplagan DRIKA-BREMER-FÖRBUNDETS BYRÅ. (G. E N 1 7 ÅRS FLICKA AF BÄTTRE FAMILJ, Redaktionen. SOM UNDER 2 ÅR BITRÄDT VID HUSLIGA SYSSLOR SAMT ÄR KUNNIG I MUSIK, SÖKER SIG PLATS I ETT TREFLIGT HEM FÖR ATT GÅ FRUN TILLHANDA. PÅ LÖN GÖRES EJ ANSPRÅK. SVAR TILL » HILDA ». JÄMSHÖG. Dr ERNST SALÉN, D:r OTTO SANDBERG 1 OBS.! Panorama International, OUMBÄRLIGA RÅD FÖR ALLA SOM ÄRO I BEHOF LEDIGA PLATSER. (BREDVID SVEA-SALEN) EN 20 ÅRS FLICKA, SOM GENOMGÅTT BOKH. N VERKLIGT SNÄLL, ANSPRÅKSLÖS FLICKA, PÅ MÅNGAS BEGÄRAN FÖREVISAS INST. ÖNSKAR SIG PLATS SOM KASSÖRSKA PÅ SOM HAR LUST FÖR OCH ÄR KUNETT HOTELL. SV. TILL » M. O. » LUND, P. R. KONUNG LUDVIG I I: S LUSTSLOTT NIG I MATLAGNING OCH VANLIGA HUSIIINDERHOF O. BERG [175C] HÅLLSGÖRMÅL SAMT I ENKLARE KLÄDEST. O. M. DEN 5 APRIL. OCH LINNESÖMNAD, KAN NU GENAST FÅ ENTRÉ 3 0 ÖRE, BARN 2 0 ÖRE. PLATS I TJÄNSTEMANNAFAMILJ, OM UPPABONNEMENTSKORL, GÄLLANDE FÖR 8 BEGIFT PÅ PRETENTIONER SÄNDES UNDER ÖNSKAR EN UNG FLICKA, SOM GENOMGÅTT SÖK, KR.
Om räntan tillägges det nämnde capitalet, uppgår summan till circa 20,000 R:dr, och då denna afdrages å de 70,000 R:dr, som Staten utgifvit för Befälet vid lija Bataillönen, återstår 5o,ooo R:dr, som denna Bataillon kostat Staten på 18 år. Den nu föreslagna Staten upptager 5o R:dr tillökning endast åt 9 af de på Stat varande 18 Subal - Den 7 O c I o b e r f. na. terner; omkring samma summa åt hvardera Adjutanten, samt 100 R:dr åt 3:ne StabsCaptener och RegementsQvartennästaren o. s. v. Lönerna i Subaltern-graderne äro derigenom åtminstone lika med de minst lönta Officerare i Armeen, men StabsCaptenerne och RegementsQvartermästaren äro ännu högst vanlottade. Vigten af Captensbefattningen lärer af ingen kunna jmotsägas, och då denna grad sällan upphinnes förr än efter 20 års tjenstetid, anser jag billigheten fordra, att StabsCaptenerne vid Wermlands Jägare åtminstone få tillgodonjuta samma löneförmåner, sorn Captenerne vid Hallands Beväring; hälst de förra betala accord, äfvensom deras tjenstgöring i en dyr ort minst är 4 månader om året, då de sednares inskränkes till Bevärings-exercisen, hvilken dessutom åligger Befälet vid Wermlands Jägare. Under föregående discussioner har jag hört flere yttra, det Chefslönerne äro för små, och om deras antal minskat sig, tror jag ändock, att flere återstå, sorn ej förändrat opinion; med anledning häraf kallar så väl rättskänslan som pligten, att bevaka en frånvarande Chefs rättigheter, mig, att fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på det ringa anslag af endast i488 R:dr, sorn är tilldeldt Chefen för Wermlands Jägare, och som ej uppgår till stort mer än hälften af hvad som är ansedt för ringa åt öfrige Chefer.
Jag anser likväl att en Hypotheksförening ganska väl kan sjelf förskaffa sig ett tillräckligt kreditiv för uprättbällandet af sina obligationers kredit; ty om, på sätt Frih. Tersmeden yttrat, och hvilket äfven jag tror vara riktigt, man med ett kreditiv af 200,000 R:dr kan hafva utelöpande obligationer för 2.000.000, så kan man, endast genom att öka räntan med en proc. vinna 20,000 R:dr. Af dessa 20,000 R:dr behöfver man icke använda mer än 10,000 för att skaffa sig.ett kreditiv på 200.000, hvilket icke lärer möta någon svårighet. Fördenskull kan en Hypotheksförening, som sjelf skaffar sig ett lån å 200,000 R:dr mot 5 proc. ränta, tillskynda sig en årlig vinst af 5,000 R:dr och derjemte uppehålla krediten på 2,000,000 R:dr i utelöpande obligationer. Af dessa skäl anser jag att en Hypotheksförening icke bör behöfva vända sig till R. St:s Bank för att skaffa sig kreditiv. Men då meningarne här uttalat sig för saken, så tjenar det till ingenting att yrka bifall till Utsk:s förslag. Frih. Raab: Då Gr. Gyldenstolpe icke bestämdt yrkat bifall lill ifrågande punkt, vill jag icke til! vederläggning uptaga de anmärkn:r han framställt mot det förslag, som här af de fleste talare blifvit understöd!. För att undanrödja de af Gr. Lagerbjelke yttrade farhågor för missbruk, om det af mig framställda förslag blefve antaget, har jag upgjort ett annat, hvilket, som jag hoppas, skall tillfredsställa äfven den siste värde talaren. Detta förändrade förslag är af följande lydelse: Alt R. o. Ad., med afslag å Utsk:s yttrande mätte besluta: ”ali 1,000,000 R:dr b:ko mä å R.
St. om förnyadt anslag till lagberedningen. Föredrogos och biföllos StatsUtsk:s nedannämnde d. 26 dennes på bordet lagde utlät:n: N:o 21, i anleda, af K. M:ts nåd. propos. rörande vilkoren för det till fullbordande af hamnanläggningen vid Götheborg beviljade län; och N:o 22, ang:de afskrifning af de till tomtreglering inom städerne Wexiö, Amål och Kungsbacka anvisade summor utaf mindre kredilivet. Föredrogs StatsUtsk:s d. 26 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 23, i anledn. af K. M:s nåd. propos. ang:de eftergift af kronans rätt lill danaarf efter collega schola; J. Eklund. Frih. Cederström, Claes Rud.: De till stöd för ifrågavar. K. propos. af StatsUtsk. framlagda omständigheter, synas mig förtjena allt afseende, och jag hoppas också att Utsk:s utlät, vinner R. o. Ad:s bifall. Jag vill endast här fästa uppmärksamheten på det förhållande, att Utsk. visat sig icke rätt känna den ifrägavar. skriftställarens namn, då likväl författarenamnet, med dervid fästad förtjent berömmelse inför efterverlden, ofta är den enda belöning, som en författare har att vänta sig. Jag tror således att, då Exped. Utsk. får del af det bifall R. o. Ad. torde finna skäligt lemna till förevar, utlät., det också vore lämpligt att förständiga Utsk. att del deri förekommande författarenamnet stafvades riktigt. På mänga titelblad hafva vi läst: Jakob Ekelund; och då vi, såsom jag hoppas, nu gå alt ät hans enka gifva rättighet att oqvaldt öga den ringa qvarlåteriskapen efter den aflidne, böra vi väl icke dervid tro oss berättigade afhända hennes man någon bokstaf i namnet, såsom han sjelf det alltid begagnat. Det vore endast denna, möjligen till utseendet obetydliga, omständighet jag önskar iakttagen, enär den i min tanke icke är af någon alldeles likgiltig beskaffenhet. Hr af Grubbens, Nils Wilh.:
Så upphör skogen med ens, vi komma ut på en liten gräsbevuxen slätt och der stannar jag, full af häpen beundran öfver den utsigt som ter sig för min blick. Tusental fot sänker sig bergväggen i breda, väldiga terasser från den lilla slätten ned mot dalen. Längs denna flyter en ståtlig flod, hvars vatten glimmar som silfver i månskenet. Bortom floden och de odlade fält som kanta den, vidtar skogsmarken igen, sträckande sig i en mörk massa upp längs den bergås, som längst borta reser sig högt mot skyn. Och der står skogen i brand på tre skilda ställen. Breda, flammande bälten slingra sig genom mörkret, emellanåt skjutande långa, hvassa eldtungor ända upp till sjelfva krönet af bergen, ofvan hvilka tunga, svarta moln af rök hänga nästan orörliga i den lugna nattluften. Intet ljud af branden når fram till oss och intet annat ljud stör heller den nästan öfverjordiska stillheten i bergsverlden rundt omkring. Månens kalla, hvita ljus belyser hela nejden och framkallar djupt svarta skuggor från de enstaka träd och dungar, hvilka likt mörka jättebuketter teckna sig mot de gröna betesmarkerna nedanför. Och borta på slätten mellan floden och oss ligger den lilla staden dit vi sträfva, med hvita hus och en kyrka, hvars bizart formade torn höjer sig högt öfver taken omkring och i den skarpa belysningen tecknar sig som en underlig hvit silhouett mot skogen bakom. Stillheten är så fullständig, lugnet så djupt, tystnaden så högtidlig att hela synen förefaller som en storartad, fantastisk drömbild, den en rörelse, en fläkt kunde förjaga. "Bei der Prachtaussicht würde ein Gläschen Bier so recht famös schmecken." Jag vände mig bort från det magiska sceneriet, men jag blef inte ens ond.
Kronans mellankomst inträder; ändamålet, stadga i spannemålspriserne, skulle vara vunnit i de flesta fall, utan alt denna mellankomst ifrån Kronans sida knappast hehöfdes, genom blotta opinionen om dess möjelighet; och då exempel torde funnits, att det lyckats, med en ohetydelig summu, i en af våra mäst sädesproducerande provinser, styra spannemålspriserne, kan, eller borde man kunna Den 5 F e b r u a r i i f. m. med trygghet påstå, att ett måttligt anslag af staten skulle vara tillräckligt för saken. Möjligtvis skall inan häremot in vända , att då en utländsk afsättning af nära 200,000 tunnor icke förmått upprätthålla spannemålspriserna vid sin tillbörliga Niveau, en linga afsättning genom upphandling ännu mindre skulle kunna göra defc, och följaktligen flere millioner behöfvas om ändamålet skulle vinnas. Jag svarar härtill, att om ett föregående års förråder icke ingått i concurencen med det förflutnas, hade priserne visserligen varit hvad de borde vara, eller, med andra ord, alt en årlig, om ock mindre, afsättning verkar mera till stadga och prisernes upprätthållande, än en blott tillfällig större. De stora och välgörande följderne af denna åtgärd kunna knappt beräknas. Deri närmaste och icke minst vigtiga vore den, att, vid ett infallande krig, fäderneslandets försvarare ej saknade bröd, som i närvarande förhållande redan första dagen kan inträffa, då Kronans ränte-gifvare, som kändt är, äga rättighet att lösa spannemålen efter markegångspris, hvaraf, särdeles i missväxtår, hvar och en sig begagnar; antagom nu, att Kronan, under ett sådant år, behöfde för detta ändamål i hast fylla sina Magaziner, skulle icke kostnaden deraf, andra följder oberäknade, vida öfverstiga kostnaderna af personalens och magaziners 3a Den 5 Febru ari i f. m. årliga underhållande vid ett visst, till ett lågt pris inköpt Spannemålsqvanlum, och ingår således icke nu den föreslagne åtgärden, till en ganska väsentelig del, i Rikets försvnrs-anstalter.
Skolmästarens öde strider mot det sunda förnuftet och är derför estetiskt oberättigadt, hvarför det för öfrigt fint tecknade utkastet verkar oskönt och måste hafva ett annat slut, i hvilket rättvisa skipas mot både mästaren och lärjungen. Bäste herr R! Det kan man kalla en dräpande kritik! och som min stackars skolmästare svårligen skall kunna öfverlefva den, så må det vara mig förunnadt att yttra ett par ord vid hans sotsäng. Först vill jag nämna att jag aldring läst ”Kun en Spillemand”, men er varning har gifvit mig lust att göra hans bekantskap, och härnäst jag får något slags honorar skall jag skynda att köpa boken. Då jag skref min lilla skizz bemödade jag mig att framställa hvad jag åsyftade så kort och klart som möjligt; jag ser att jag misslyckats, då man till och med kan beskylla detta utkast för att strida emot sunda förnuftet, ty någonting dylikt kan väl aldrig sägas om en verklighetsbild utan om den är i grund förfelad, och i så fall hjelper ingen ändring af slutet. Eller kan man förändra en slutsats utan att röra vid premisserna? Förutsättningarne äro emot både Holm och Agda, hur skulle någon af dem kunna lyckas? Ingen af dem kan någonsin bli konstnär. Han saknar medel, hon talang, båda måste falla igenom. Jag förstår således icke hvilken ”rättvisa” ni anser böra skipas i slutet. Menar ni att man skulle taga sin tillflykt till någon Deus ex machina? Jag trodde att sådana kommit ur bruk i vår realistiska tid. Holms öde är icke diktadt och det är icke min skull om det är orättvist; men kan verkligheten någonsin strida emot sunda förnuftet? Jag har redan i berättelsen sagt att Peter Holm (min skolmästare) icke tänker att dö af sorg. Han eger detta spänstiga, uthålliga sinnelag som stundom alstras under kampen emot tryckande omständigheter: han är för pligttrogen att vårdslösa sitt kall, för erfaren att utbrista i fåfäng klagan; hur föga en sådan skulle båta visas bäst af den lilla skizzens öde. – En snyftning eller ett klagoskri verkar alltid ”oskönt”. Nu har jag sagt hvad jag ville, och ni kan begrafva tvistefröt i er papperskorg.
Då ifrågavarande skattebidrag uppbäres och redovisas vid samma tider, som de öfriga kronoutskylderna; då samma räkenskaper innefatta redogörelserna både för dessa utskylder och för allmänna bevillningen; och då den nuvarande redovisningen för bevillningsmedien, hvars omständlighet och vidlyftighet dels är i Bevillnings-förordningen samt dervid bilagda formulär föreskrifven och dels är föranledd genom de stadgade grunderna för de serskilda bevillningsafgifternas beräknande och debitering, hvarken komme att förenklas eller förminskas derigenom, att dessa medel framdeles från Landtränterierna och Stockholms stads Handels-kollegium inlevererades lill Statskontoret, helst samma medels belopp, i allt fall, måste uti fögderiernas och städernas kro - 16 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 187, no-räkenskaper serskildt upptagas; sä skulle följaktligen minskningen i uppbördsbetjeningens göromål genom den föreslagna förändringen i sjelfva verket komma att inskränka sig til! befrielsen från skyldigheten att, vid uppbördens leverering till ränterierne, utskrifva serskilda reversal å Riksgäldskontorets medel. Landskontorens och Landtränteriernes tjenstemän skulle visserigen, till följd af samma förändring, erhålla en väsendtligare lindring i sina åligganden, enär derigenom de summariska räkningarne öfver nyssnämnde medel samt de serskilda förslag, som deröfver skola efter hvarje månads slut till Riksgäldskontoret insändas, komme att upphöra; hvarförutan remitteringen af den i Ränterierna influtna uppbörd onekligen skulle underlättas, om både de egentliga statsmedlen och de nuvarande riksgäldsmedlen finge sammanblandas och ränteriernas penningeremisser endast behöfde till Statskontoret eller Räntekammaren expedieras. Men äfven för de vid Landskontoren och Ränterierna anställde tjenstemän synes befrielsen från eller minskningen i dessa göromål vara af ringa betydenhet i jemförelse med den förenkling och lättnad i samma tjenstemäns åligganden, som genom vidtagandet af flera andra, nu ifrågaställa reformer i beskattningsväsendet och uppbördsverket torde kunna tillvägabringas.
Häraf kan man göra sig ett begrepp om den mängd afgifter och besvär, hvarmed Svenska sjöfarten är betungad emot andra nationers; hvadan jag förmodar, att Utsk. skall finna allt skäl, att Svenska skeppsredare må blifva befriade från den besvärliga omgången att i CommerceColkm hvarje år anskaffa nya fribref, särdeles som de synas migalldeles onödiga, sedan det numera i allt fall för tullbetjeningen i hvarje hamn är ganska lätt att utröna, om fartyget är Svenskt eller icke, och om således helfrihet vid tullumgälderna får åtnjutas, samt det förhållande med främmande nationer äger rum, att, såsom jag vill minnas, endast Corsikanare och några Italienska staters fartyg erlägga ofri tull eller -|:dels förhöjning, om de någonsin besöka våra hamnar. Jag anhåller, att dessa mina anmärkningar få åtfölja den återremiss, jag förut begärt, och förnyar min uppmaning till Utsk. att åtminstone upplysa, hvartill de ifrågavar. fribrefven numera gagna; ty nationaliteten af fartyget kan alltför väl styrkas genom något af de öfriga 5 skeppsdocumenterna och det 6:te, eller fribrefvet, afskalfas. Frih. Rantzou, Joh. Alb., förklarade, att han understödjer de åsigter, Gr. Cronhjelm yttrat. Oecon.Utsk. betänk. N:o 18 återremitterades. ii!\ Den at April. Upplästes och lades på bordet nedannämnde inkomna betänkm och utlåt:n från: ConstitutionsUtskottet: N:o 4. med uppgift å de af samtliga RiksSt. godkända grundlagsändringsförslag; StatsUtskottet: N:o 54- ang:de beräkningen af Statsverkets inkomster; jemte följande dertill hörande bilagor: Lit. A. ang:de sökt lindring eller nedsättning uti tiondeafgiften för tackjernstillverkningarna inom åtskilliga bergslager; Lit. B. i anledn. af väckt fråga om ny hammarskattstaxering af jernbruken inom Småland; Lit. G. i fråga om fortfarande nedsättning i aluntionden för Lofvers bruk; Lit.