Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mjällen bestå till största delen af abnormt ökade afsöndringsprodukter från talgkörtlarna jämte afstötta öfverhudsfjäll. Behandlingen af denna åkomma är viktig därför att den ofta medför håraffall, om också anlaget till detta i många fall medärfves. Behandlingen af mjälibildning (och därpå beroende håraffall) består icke i de afgjordt skadliga » finkamningarna », utan hufvudsakligen i väl utförda tvättningar. Dessa tvättningar göras bäst med s. k. såpsprit (lika delar grönsåpa och koncentrerad sprit) och gå så till, att såpspriten först gnides in enbart rikligt på hufvudsvålen, så att denna blir väl fuktig och slipprig däraf. Sedan pågjutcs litet varmt vatten, hvarefter gnides med cn borste eller ännu bättre med fingertopparna, då det bildas rikligt med såplöddcr, och det är genom grundliga gnidningar med det så bildade såplöddret, som mjällen skola upplösas. Såplöddret afsköljes därefter väl med ljumt vatten, hvarefter hufvudet torkas mycket väl. Slutligen ingnides litet salicylolja (1 %) öfver hela hufvudet. Det hela är en tidsödande och svårutförd, men nödvändig procedur, som bör göras första tiden 2 — 3 gånger i veckan, sedan en gång i veckan. Oftast är det nödvändigt att jämte tvättningarna begagna någon lämplig (helst af läkare ordinerad) hårtinktur en gäng om dagen. 1 lättare fall kan därtill användas en blandning af 3 delar cognac och 1 del ricinolja. I samband med frågan om mjälibildning bör påpekas, att, om mjällen uppträda i mera begränsade, runda fläckar och håren på dessa fläckar visa benägenhet att falla af, man då bör fortast möjligt rådfråga läkare, emedan denna form af mjälibildning ofta beror på svamp (» ondskorf »), som är ytterst svårbotlig och vanligast förekommer hos barn. (Slut i nästa n:r.) " Straffad ...? " et snöar, och bland de glimmande hvita flingorna ila människorna fram, som hade de alla uppskjutit sina bestyr, inköp och öfverraskningar till dessa sista timmar före den heliga julkvällen.
Efter företagen ytterligare granskning af de Memorialer, sora legat til! grund för Utskottets ifrågavarande återremitterade Betänkande, och med beratad anledning af deremot gjorde anmärkningar, anser Utskottet sig böra i så måtto frånträda dess i förra delen af Betänkandet yttrade mening, att Utskottet nu hos Riksens Höglofl. Ständer föreslår, att då, uti Egendom, hvilken blifvit för värfvad genom fång, derå Lagfart ske bör, förre egarens Borgenär i laga ordning söker och erhåller Inteckning, innan nya egaren å Egendomen sökt Uppbud, bör sådan Inteckning meddelas och gälla, med öppen rättighet likväl för nya egaren, att söka skadestånd af sin Fångesman, eller att upphäfva det fång, hvarigenom Egendomen blifvit för värfvad derest La%Uitkottet< Bttinknnrlen. 1249 den sedermera beviljade Inteckningen föranleder rubbning i vilkoret! för fanget. Såsom skål till Utskottets sålanda förändrade mening får Utskottet anföra., att det i de flesta fall ej är svårare för dem sorn förvärfvat Egendomen, att genast derefter anmäla sig till Uppbuds erhållande, än för Långifvare, att söka Inteckning, och att 0111 likväl binder någon gång i detta afseende för köparen skulle möta, honom då är obetaget, alt innehålla Köpeskillingen, intilldess Uppbud inom i Lag föreskrifven tid tages, och Gravationsbevis vid samma tillfälle meddelas, I händelse detta Utskottets yttrande vinner Riksens Högloft. Ständers bifall, torde 13 och i3 §. §. af 1818 års InteckniugsFörordning och 1 2 §. i 17 Cap, IdandelsBalken böra undergå ändring och erhålla följande lydelse; Intecknings Förordning: 12 § Ej må Inteckning beviljas i Hus, annan byggnad och Vattenverk hvarmed ständig rätt till grunden ej är förenad; ej eller må Inteckning beviljas 1 annan Egendom än den Gäldenärcn vettei ligen genom Laga fång förvärfvat, och deraf han egare är, då Inteckning sökes, utom i det fall hvarom i i3 §, sägs.
Rådet förda Protocoll; Ett Stats-Utskott, att utreda och för Riksens Ständer uppgifwet StatsWerkets och Niksgälds-Werkets tillständ, förwaltning och behof; Ett Bewillnings-Utskott, att föreslå Bcwillningcus fördelning; Ett Bauco-Utskott, att öfwerse Vanqucns styrelse och tillstånd samt föreskrifter om Vanco-förwaltningen gifwa; Ett LagUtskott, att utarbeta förslag till CivilCriminaloch Kyrko-Lagarnes förbättring; samt ett Allmänt Beswärsoch Oeconomiskt Utskott, att anmärka brister i de allmänna HushällningS-austalternc och förändringar deruti föreslå. 8 54. ' Askar Konungen af Riksens Ständer ett särskildt Utskott, att med Honom öfwcrlägga om Arender, hwilka icke till andre Utskotts befattning höra och Han pröfwar böra hcmlige hällas, utwälje Riksens Ständer ett sadant; dock äge det icke magt, att fatta beslut, utan endast att till Konungen afgifwa yttranden öfwer de mål, Konungen detsamma meddelar. 8 55. Ej mä Riksens Ständer i Konungens öfwerwaro öfwer något ämne besluta. Andre Riksens Ständers Utskott, än det i föregående § omnämnde, kunna icke inför Konungen nagra öfwerläggningar halla. 8 56. Allmänna frågor, som uti Riksens Ständers Plena wäckas, mä ej till ett omedelbarligt afgörande der upptagas, utan skola öfwerlemuas till Bilaga till Meni. N:o 1. 37 behörigt Utskott, som äge, att dem utreda och deröfver sig yttra. Utskottens Förslag skola först i Ständens Plena framställas till antagande eller förkastande, utan förändringar eller tillsatser. Göras derlvid i Ständens Plena sädana anmärkningar, som hindra antagandet, erhälle Utskottet del af detze anmärkningar, för att derefter Förslagen ytterligare granska och scmka.
Inom Ridd. och Adeln har en Ledamot dervid erinrat: - 542 Stats-Utskottets att skuldsedlarne, sora låntagarne till RiksgäfdsContoiret utfärda, måtte blifva uppsägbara å Conloirets sida, antingen på 6 månader elter 1 år, samt att RiksgäldsContoirets Fullmäktige en gång för alla erhöflo den föreskrift, att, i händelse af krig och så snart stora Creditivet vore lyftadt samt K. M:t underrättat Fullmägtige om Statens behof, de nu meddelande lånen genast skulle till betalning uppsägas. Desse åtgärder skulle icke allenast tillintetgöra hela ändamålet med ifrågavarande låneinrättning, utan äfven öka den förlägenhet, hvars undanrödjande med densamma åsyftats; hvadan Utskottet funnit ofvanberörde anmärkningar icke föranleda tilt någon ändring i denna Punct, hvars innehåll således, endast med något förtydligande af uttrycket blifvit intaget, i iotdc Puncten af nya förslaget. 12; t c Puncten. Tvenne Ledamöter inom BondeStåndet hafva, 1 anledning af tillstyrkandet i denna Punct, föreslagit, att, som Amortissementsfonden koiBine att ligga oförräntad, JUksgäldsContoiret borde uppgöra såda-ne vilkor med långifvarne, att Contoiret kunde få göra successiva afbetalningar i mohn af odisponerade tillgångar. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Sevillu.- samt Allm. BesvocWOzcon.-Utsk.
En sådan öfning skulle ändå verka en större nytta, om någon del af fält-artilleriet och infanteriet derigenom finge begrepp om styckens göromål och effekt i fält.” I Krigs-befälets ofvanämnda underdåniga memorial till Kongl. Majit den 18 April 17.61, föreslås ibland öfrige hufvudgrunder för arméens organisation, att bestämmas borde: huru regementena uti fördelning kunna med beqvämlighet inrättas, Generaler dem tilldelas, som hafva inseende öfver excercicen, och huru regementena i dessa fördelningar cj allenast årligen kunde tillräckligen blifva excercerade, utan ock vissa år måga kunna stöta tillsammans, med hvad mera dertill hörer. Kongl. Brefvet den 12 November 1766, föranledt af Militär-Conseillens och Secreta-Utskottets hemställan, yttrar: ”att sorn regementernas vanliga möten icke äro tillräckliga till deras öfvande i exercis och de ej heller der sammansträffa med flere Regementer af andra vapen, hvilket är lika angeläget för att kunna vinna öfning i gemensam tjenstgöring, och som vid alla öfriga Arméer brukas, och äfven af Carl XI befunnits nödigt; skall, när mcdels-tillgångarne sådant medgifva, större öfningsmöten årligen efter en viss ordning hållas på sådana orter, som äro dertill bäst lämpliga med afseende å truppernas marche m. m., och böra dessa större öfningsmöten icke göra någon förändring i de vanliga Regementsmötena.” [Jti Secreta-Utskottets underdåniga skrifvelse den 23 Februari 1770, med aflemnande af fastställelse af Arméens styrka till efterrättelse för Krigs-kollegium, förekommer följande: 22 "Till befordran af likhet i excercicen och öfning i flerahanda manövrer, anser Secreta-Utskottet högst nödigt, att ej allenast regementsmöten möjligast hållas, på ett ställe, utan ock att de af Rikets Ständer allt från 1756 underdånigst påyrkade exercice-läger och möten måga, så snart någonsin möjligt är, verkställas.
Resolutionen den 2 December 174G på behaglig tid och till dess indelningshafvaren åter ville samina boställe tillträda, under arrende upplåtet åt Öfverste-löj(nanten Conrad Gustaf von Siegroth, som deremot åt regementet afstått det honom tillhöriga halfva skattc-hemmanet Westergården i Kroberga by inom Arila socken, att af indelningshafvaren i stället disponeras, fritt från soldatprestationen, årliga räntan samt liera af hemmanet utgående skyldigheter, dem Ofverste-löjtnanten sjelf ville svara för, utom det att han till indelningshafvaren af Löjtnants-bostället Kroberga f mantal öfverlöt sitt i samma by belägna \ skattehemman, Östergården benämndt, att såsom skatte-egare nyttja och bruka under berörde arrendetid; och hade Kongl Majit ej allenast, enligt nådigt Bref den 19 September 1809, enär både Regements-chefen, indelningshafvaren och Siegrothska arfvingarne önskade be - 4 Stats-Vlskollels Utlålande N:o 1S4. ståndet a( forén amnda utbyte af Wreta emot Kroberga, funnit några vidare hinder icke möta för utarrenderingen af Kroberga, pä sätt författningarne stadgade, utan ock sedermera genom nådigt Bref om indelta arméens lönereglering den 2 Februari 1833 anslagit alla berörde 3:ne hemmansdelar Kroberga om 1£ mantal, till boställe åt Chefen för Öster-Rokarne kompani, hvilket dock ej i sin helhet fått till trädas förr än den 14 Mars 1856. enär en del deraf intilldess innehafts af f. d. Fanjunkaren Hjulhammar. I anledning häraf och då ifrågavarande byte aldrig blifvit faststäldt pä annat sätt än att detsamma skulle, fortfara så länge indeiningshafvarne sig dermed åtnöjde, men desse under en tid af mera än 100 år funnit sig med bytet väl belåtna, hade nuvarande inde under anförande tillika, hurusom förberörde tre hemmansdelar
Han kunde icke tänka; hjärnan låg som en het blyklump i hans hufvud; men ur hjärtetrakten förnams en dof, oartikulerad värk. Han ångrade att han icke rott tillbaka till Aspinge. Han föreställde sig familjen samlad i biblioteket. Hon spelade och sjöng; han hörde hennes röst: »Säg mig, o moder, säg, kan det vara sanning, att kärlek är narri bara? Kan man väl älska, sin lefnad lång, mer än en enda gång?» Och det skrek till inom honom af längtan ett ögonblick. Men så tänkte han på, att Casimir var borta. Han hade rest till staden på förmiddagen. Då sjöng hon icke! Och en stor, djup sorgsenhet kom rullande lik en våg af mörker, och han fick en förnimmelse af, att någonting kämpade, brottades inom honom, häftigt, som gällde det lifvet. Det var som om den svarta vågen ville dränka honom, krossa honom, förinta honom fullständigt, som hade han behof af en fysisk ansträngning för att öfvertyga sig själf, att han ännu var vid lif. Därute strömmade regnet ner. Och plötsligt kände han någonting liknande en oemotståndlig yttre törst, en brännande åtrå efter svalka och kyla. Han ville ut, ut i regnet; låta det falla öfver sitt heta hufvud, låta det genomväta kläderna tills han icke längre hade en torr tråd på sin kropp. Han smög sig på tå genom förstugan och ut på trappan. Det var kolmörkt, men han fann vägen ner till bryggan. Där låg snipan, med hvilken han kommit, halffylld af regnvatten. Han tog öskaret och öste den läns. — Sin mössa hade han lagt ifrån sig. Regnet föll kylande öfver hjässan, rann öfver panna och tinningar ner på kinderna och så vidare ned öfver hals och rygg. Det svalkade så skönt. När han öst båten läns, satte han sig på den våta toften, fattade årorna och rodde ut i mörkret. Han såg icke en hand för sig, han styrde på instinkt mot Aspinge. Så småningom började regnet falla mindre stridt och efter en stund upphörde det alldeles. Himlen blef klar, skogen aftecknade sig i silhouett mot horisonten i väster. Ofvanför dess taggiga rygg blänkte månen plötsligt fram, saffransgul och halfrund.
Beviljad ersättning åt ÖfversteLieutenanten de Mottoni för hvad han, efter uppläsning af Regementet Royal-Sue'dois icke fått uppbära af den Förste MajorsLön, 5oo R:dr, som, till likhet med hvad en Officerare af samma grad vid Konungens Eget Värfvade Regemente innehaft, och hvilken ersättning, enligt den i Kongl. StatsContoiret deröfver upprättade uträkning, uppgår till ett belopp af Fyra Tusen Femhundra SjutioFem (4575) Riksdaler. Rikets Ständer hafva förklarat Staden Nyköping berättigad, att, från år i8i5 intill år 1824? l,PP~ bära de StadsUtskylder, som, i enlighet med Kongl. Majtts till Dess Befallningshafvande i Länet aflåtne Nådiga Skrifvelse!- af den 26 Maji 1818 och den 12 September 1820, böra utgöras af den till Residencehus för Landshöfdingen derstädes inköpte Stadsegendom; och kommer beloppet att bestämmas genom den utredning, som uti StatsContoiret varder upprättad, och ( l9 ) imellertid förslagsvis beräknas till Fyra Hundra (4oo) Riksdaler. §. 45. Den förhöjning i betalningen för granskningen och annulleringen af inkomne, förslitne smärre CreditSedlar, som, enligt 17 blifvit vederbörande i RiksgäldsContoiret beviljad, och hvilken, från 1824 års början intill slutet af Augusti månad 182g, bestiger sig till Ett Tusen TvåHundraFemton (i2i5) Riksdaler Tio (10) Skillingar 6 r:st., kommer att godtgöra® utaf de uti §. 90 RiksgäldsGontoiret anvisade Extra Tillgångar. Till understöd för Stamrotarne vid Westerbottens Regemente från i83o års början och intilldess det nya
Dess fasta murar voro rundt om försedda med skottgluggar och uppburo en åttkantig öfverbyggnad med hög spira. Ännu längre till baka i tiden hade Södertorn varit en vigtig länk i stadens försvar, såsom varande det yttersta utanverket mot söder, men nu var det mycket förfallet och tjenade blott till uppehållsort för den del af stadsvakten, som skulle uppbära accisen af landtfolket, när det ville färdas med sina alster genom porten. De murar, hvilka på sidorna gingo ned till stranden, voro äfven delvis nedrasade, och hade ej den djupa skansgrafven legat der bakom, skulle nog mer än en vandrare gått vakt förbi. Öfver skansgrafven ledde en hög vindbro till den öppna, sluttande plan, som nu kallas Södermalmstorg, och vid hvars södra sida låg det nyss färdigbygda stadshuset, en byggnad, som, om än icke fullt så prydlig, som Dahlbergs Svecia gifver vid handen, likväl var nog ståtlig för att tillskynda borgerskapet kunglig tillåtelse att få urtappa ytterligare några åmar spanskt vin i stadskällaren. Det var en kall decemberqväll år 1674. I vester vordo de röda töcknen allt tätare. Dagen flydde och skuggorna föllo djupare. På Söderbro, der nyss en flock accis vägrande bönder varit i färd med druckne stadsknektar, och derifrån vida omkring hörts skrän och svordomar, syntes en och annan fotgängare brådskande ila förbi. Uppe på backen vid Söderport var bommen nedfäld, och knektarne, som höllo vakten der, hade samlat sig under muntert glam kring en väldig stockeld, på hvilken en kopparkittel svängde af och an i röken. En kortväxt man, med bredskyggig filthatt på hufvudet och klädd i vid pelsbrämad kappa, hade en stund åsett deras upptåg. Han tycktes vänta någon från staden. Men en god trefjerdedels timme gick till ände och hans min vardt all missnöjdare.
Det är ditt oförstånd, din hämndlystnad, som är orsaken till min död. Tänk på detta, och börja ett annat lif!» Han hade kommit smyckad med lefnadslust och drömmar för att fira kärlekens fest, och hon låg där och tänkte på att sänka honom i ångerns svarta djup. Men det var väl något af glansen från kungaringen, som strålade mot henne och gjorde henne betänksam, så att hon först beslöt att förhöra honom. »Men, Petter Nord, var det verkligen ni, som var här med de tre förskräckliga karlarna? Han rodnade och såg i marken. Sedan måste han berätta henne hela historien om hämndetåget med all dess nesa. För det första hur omanligt sen han varit att skaffa sig rättvisa och hur han bara gått tvungen, och sedan hur han blifvit slagen och piskad i stället för att själf få slå. Han tordes ej se upp, medan han talade, han tordes ej vänta, att ens dessa milda ögon skulle bedöma honom med öfverseende. Han kände hur han satt och beröfvade sig all den glans, hvarmed hon måtte ha omgifvit honom i sina drömmar. »Men, Petter Nord, hur skulle det ha gått, om ni råkat Halfvorson?» frågade Edith, då han slutat. Han hängde allt djupare med hufvudet. »Jag såg honom allt,» sade han. »Han var ej bortrest. Han arbetade i sin trädgård utanför tullen. Pojken i boden berättade allt för mig.» »Nå hvarför hämnades ni ej,» sade Edith. Ingenting skulle besparas honom. – Men han kände hennes blickar forskande fästa på sig, och han började lydigt: »Då karlarna lagt sig att sofva i en backe, gick jag ensam och sökte reda på Halfvorson, ty jag ville ha honom för mig själf. Han gick där och arbetade med att risa ett ärtland. Det måtte ha störtregnat dagen förut, ty ärterna hade blifvit slagna till marken, somliga blad voro sönderpiskade, andra öfverstänkta med jord. Det var som ett sjukhus, och Halfvorson var doktor. Han reste upp dem så fint, krafsade bort jorden och hjälpte de små stackrarna att omfatta riskvistarna. Jag stod och såg på, jag. Han hörde mig ju inte, och han hade inte tid att se upp. Jag försökte hålla vreden vid makt.
Pensionskassa samt allmänna Enkeoch Pupill-kassan af tillsammans 750 Ridr R:mt, hvartill sökanden genom mannens i lifstiden gjorda inbetalningar blifvit berättigad, vore alldeles otillräckliga äfven för en knapp bergning, E. K. Majit måtte täckas hos Rikets Ständer göra nådig framställning om beviljandet för henne af någon årlig pension, har E. K. Majit, med afseende å Professoren Mosanders vetenskapliga förtjenster coh den oegennyttiga frikostighet, hvarmed han till Naturhistoriska Riksmuseum öfverlemnat sina mineralogiska samlingar af ej obetydligt värde, täckts föreslå, att nämnda enka måtte berättigas till årlig pension på allmänna Indragningsstaten af 600 Ridr; och hafva Rikets Ständer till högstberörda nådiga framställning lemnat bifall. 63:o. Hos Rikets Ständer har blifvit anfördt, hurusom aflidne Professoren vid Veterinär-inrättningen i Stockholm, Reinhold Dahlström, hvilken under en tid af 26 år med nit och omtanka utöfvat omförmälda befattning, vid sin nyligen inträffade död efterlemnat sin enka i ytterst knappa omständigheter. Roets behållning utgjorde nemligen, enligt föreledt bouppteckningsinstrument, endast något mera än 1,000 Ridr; och som Dahlström, i likhet med öfrige lärare vid förenämnde inrättning, intill slutet af nästlidet år innehaft sin befattning derstädes endast enligt förordnande, derigenom han varit förhindrad att bereda sin enka rätt till pension af staten, likasom hans ringa lön icke medgifvit honom att till hennes förmån ingå uti någon annan pensionsanstalt, har, på grund af dessa förhållanden, hemställan skett, att Professoren Dahlströms enka måtte beviljas en årlig pension å 500 Ridr.
Hvad för dylika fall sålunda blifvit s stadgadt, gäller ej allenast för Fullmägtige samfäldt, utan äfven för hvar och en personligen 5 så att en hvar må sig sjelf för ansvar befria kunna, i fall hans öfvertygelse från pluralitetens skulle vara skiljaktig. §• 6. I likstämmighet med det förbehåll Re. gerings-Formens 67 §. innefattar, i afseende på Konungens Ombud i Riksgälds-Contoiret, förutsattes, att, i de händelser, då Kongl. Maj:t skulle täckas genom någon utskickad Embetsman till Banco-Fullmägtige framställa något ärende, för att med deni derom underhandla , denne Embetsman sedermera afträder, under det Fullmägtige öfverlägga och fatta deras beslut. Skulle sådant emot förmodan vägras , vare Fullmägtige ovilkorligen 12 öfl»cu-U/sio/(€i5 Memorial N:o i35. förbundne, att med all öfverläggning uti dess närvaro innehålla , och Sessionen afbryta. $• ?' Till Banco - Fullmägtiges egen nitiska omtanka blifver, härefter som hittills, öfverlemnadt att, vid sig yppande krigsoroligheter, i god tid vara beredde på sådana anstalter, hvarigenom Bankens redbarheter, samt angelägna Handlingar och Documenter, måtte, om så påfordras, utan tidsutdrägt, till säker ort inorn Riket kunna förflyttas. Och böra Fullmägtige, då verkställighet af en sådan flyttning skulle kunna anses af behofvet påkallad , ej underlåta att, i förening med den nödiga omsorgen för Bankens säkerhet, jemväl fästa afseende, så väl å de verkningar och det inflytande en sådan vidtagen åtgärd kunde ega på allmänna tänkesättet, som ock å de råd och upplysningar, Fullmägtige vid ett så olyckligt tillfälle må utbedja sig af Styrelsen , och som detn ofelbart lära meddelas. §• 8.
utan att förbereda honom, på nödige försigtig' hetsmått, efter ändamålet och med nödig omsorg, inrättas; skall afsigten med Landt-Tullsbevakningen lika säkert, om ej säkrare vinnas, utan bibehållandet af en anstalt, som, ifrån längre tider tillbaka, varit i strid med allmänna opinionen, och ett föremål för dess ovilja. För öfrigt, och då Allmänna Eesvärsoch Ekonomi-Utskuttet, uti dess enskildta yttrande, angående medlen till yppighetens och öfverflödets hämmande, för&slagit, att alfa utländsk* 'logo Statsoch Besviirs-Utsiottens Betiln&anden, varor, sam äro till införsel i Riket förbjuclne, äfven böra till bruk och nyttjande förbjudas, förmoda sammansatte Utskotten, att Eurendrägeri och Tullförsnillning skola betydligen för’ minskas, hälst speculationen att införa varor, sorn ej förbrukas, och hvilka således ej eller Jeunna vinna afsättning, ostadigt mäste af sig sjelf förfalla. Enär härvid dessutom i betraktande tagas. <le mänga och vigriga olägenheter, som fran Eandt-Tulls-bevakningen ära o.skiljaktige, och hvaribland endast maga nämnas, de svårigheter, som möta Allmogen, i synnerhet den enfaldig gare delen deraf, hvilken så ofta ser sig blött-, ställas för prejerier, sin tid förspillts, sina va’ lor förskämmas, och sig sjelf nödsakad, att, till iinga båtnad för egen sedlighet, genom mutor eller bedrägerier, befria sig från nödvändighet ten att underkastas ett tvång, sorn den oskyldig ge mäste dela lika med Eagbrytaren; Så anse sammansatte Utskotten, på dessa skäl, härledde från både moraliska och ekonomiska grunder, Sig böra Riksens Höglo!].