Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rältegångs-Balken, angående ändring af 24 kapitlet 7 §. i. I. R. 200. IX. B. 384 A, 387. E. 446. — angående väckt fråga om ett tillägg lill 21 kapitlet 1 §. i. I. R. 200. IX. B. 384. A. 387. E. 446. — angående förändrad lydelse af 21 kapitlet 3 §. i. II. R. 187. IX. B. 253. A. 266. — angående tillägg vid 13 kapitlet 1 §. samt 3 kapitlet 10 §. Skiftes-Stadgan. II. 212. R. 280. Se vidare Lag-Uiskolleis Betänkande N:o 27 och Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande N:o 15. — angående tillägg till 24 kapitlet 5 §.' sådant della lagrum lyder i Kongl. IX. B. 253. A. 268. — angående dels förklaring, dels ock ändring i 5 §. 25 kapitlet i, så vidt densamma föreskrifver att underrätts beslut i vissa brottmål skola underställas Hof-Rätts pröfning. II. R. 251. Se vidare Lag-Uiskotiels Betänkande N:o 37. — angående ändring i 23 kapitlet 1 §. i, sådan den lyder i Kongl. Förordningen den 18 April 1849. III. R. 413. Rättegångskostnad^angående ändring i lagens stadgande derom. Se Lag-Utskottets Utlåtanden N:ris 49, 52 och 55. Rääf, Leonhard Fredrik, yttranden. II. 268, 270. III. 248. ' Röhälla färjeplats på Öland: om uphäfvande af den med ionehafvandet af berörde färjeplats förenade uteslutande rätt alt till ( 107 ) Calmar öfverföra menniskor, kreatur och varor. III. B. 391, 406. A. 413. Rök eller Matlag. Se Matlag.
De härefter framställda propos:na först till bifall å ifrågav:de mom. utan förändring och sedermera till bifall derå med det af Erih. Stael von Holstein yrkade tillägg, besvarades med blandade Ja och Nej; hvarpå förstnämnda propos. förnyades, samt, sedan svaren härvid utfallit med starka Ja jemte åtskilliga Nej, Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att han ansåg Ja nu hafva varit öfvervägande. Efter det Hr Gr. o. Landtm, vidare framställt att de 4 nästföljande morn. blifvit lemnade utan anmärkn., blefvo dessa mom. af E. o. Ad. bifallne. Sedermera förekom och bifölls Utsk:s förslag att E. St:r må i underd. skrifvelse anhålla, det K. M. täcktes låta uprätta och till Eikets härnäst sammanträdande Ständer öfverlemna Nådigt förslag till fullständigt ordnande af pensioneringen för Arméens befäl oell tjenstemän samt till beredande derjemte af nödig förenkling i förvaltningen. Härefter förekommo Utsk:s yttranden, ang:de de af K. M., till utgående för en gång, äskade nedannämnda extra anslag: Den 7 Juli e. m. a) lill anskaffning af 1,300 läll för Beväringsmanskapets vapenöfning samtidigt med den gamla stammen. Hr af Klint: Sedan It. o. Ad. beslutat utsträckning af Beväringsmanskapets vapenöfning;)!', är det också nödigt, att It. o. Åd. bifaller K. M:s Propos. i afseende på anskaffande af tält; hvarföre jag anhåller om återremiss af denna punkt. DA nu först propos. till bifall å detta mom. framställdes, ropades Nej, hvarefter B. o. Ad. förklarade sig anse de gjorda anmärkmne föranleda till återremiss. b) till upförande af nödiga förrådshus för bevarande af Beväringsmanskapets materiel. Frih. Tersmeden:
Jag, ensam, öfvergifven sedan min mor dog; jag, hatad af min styfmor, af min far och af min halfbror,. jag tigger om den vänskap Du en gång gifvit mig och nu tager åter! JAKOB. Nej, Erik, jag tager icke åter, men vi få icke vara vänner. Att vi som ynglingar knutit vänskapsband genom den medkänsla gemensamma lidanden alstrat, har de gamle hittills öfversett och fördragit men nu, då Du står i begrepp att äkta en utländsk GUSTAV VASA furstinna och tillträda ett hertigdöme, har man funnit statsskäl för att skilja oss åt. PRINS E. Dina ord falla så konstladt som om Du ville dölja dina tankar, men dina känslor kan Du icke kachera... JAKOB. Förlåt, Erik, men detta samtal borde föras på annan plats än här... PRINS E. Du menar för den där köpenskapens skull, liksom om den vore på något vis nedsättande för den ena eller andra parten. För mig är den likgiltig, ehuru jag finner säljaren mera fördomsfri än köparen. JAKOB antyder med en gest närvaron af bokhållarne. PRINS E. Ack låt dem höra't; Marcus och jag äro gamla goda vänner och vi råkades på Blå Dufvan i natt. JAKOB. Fy! Hvarför går Prinsen på så dana dåliga ställen? PRINS E. Hvart skall jag eljes gå? Hemma har jag ingen att tala vid, och för öfrigt tycker jag mänskorna äro ANDRA AKTEN lika goda eller dåliga öfverallt, dock föredrar jag så kalladt dåligt sällskap. Känner Du Jon Andersson? JAKOB förlägen. Nej, jag har aldrig hört talas om honom. Hvem är det? Marcus ock David gå ut helt tyst, till venster. PRINS E. Det är en smålänning som har mycket sunda tankar. Behöfver Du bandaget ännu om pannan? JAKOB. Tror Du jag bär det som prydnad eller som ett minne af stadens pöbel? PRINS E. Du skall icke vara hätsk på det goda folket därför att en slyngel förgått sig. JAKOB. Jag är icke så, kära Du, och jag vet mycket väl hvad en främling har att vänta i fiendeland.
Jag känner det så i qväll. Han kan ingenting bli för mig, och jag kan ingenting bli för honom. Vi hafva hvar sin verld. Men det kan finnas välvilja. Och den skall få utveckla sig som den vill, bli till hvad den vill, dö när den vill. Och när den dör skall den slockna som lifvet slocknar under en sömn; utan smärta. Så dör ju ofta den som lidit mycket. Och vi båda skola ha ett vänligt minne mer, – blekt som en téros, men utan taggar. Det skall vara enda minnesvården. Och jag skall ha duktiga, starka arbeten att tumla i gräset, rödkindade barnungar att glädjas åt. Det som sofver under tufvan der, var mindre än en dröm. Sof, sof! kärt för mitt minne. – Sof, sof! – ostördt af stormar. Den gudarne älska dör ung. Inte skall man sörja för det! Glädjas. Jag är glad i stillhet. Tack för hvad du varit för mig. Det var mer än jag kunnat begära. Lägg din hand i min, och vi skola tillsamman se hur det dör; leende mot hvarandra. Det är ju så du vill! Ro, säger du? Lik en sommarqväll sjunker den ned öfver mitt sinne. Jemvigt – jemnmått jag skall finna ro i mitt arbete. Och det som har varit skall ha mognat mig. Skall du möta mig en gång och se att jag blifvit en konstnär? Den 25te Feb. Icke i afton, och kanske icke heller i morgon. Jag vill vara lugn. Det är ju godt för mig att det dör. Det får icke bli vrede och icke bitterhet hos mig. Han har intet ondt gjort mig. Jag vill icke vara liten och futtig. Jag skall vara stor nog att se tillbaka på honom som på ett vackert litet minne. Han är mig öfverlägsen i kunskaper, men som menniska och karaktär är jag honom vuxen. Jag vill icke bli nervös och icke ryckas ur min bana. Jag vill icke bry mig om honom, ty jag vill icke sträcka ut till ett stort famntag, då man räcker mig blott ett finger. Men jag vill minnas honom med vänlighet. Jag skall stanna hemma till nästa möte, och jag vill icke på nytt afbryta min gymnastik, men jag sitter inte här qväll efter qväll, utan om jag har lust att arbeta.
Förordningen till förekommande af oloflig införsel eller utförsel af varor; 3:o Seglations-Ordningen; 0 Stadgan om hvad vid sjöfart inrikes orter emellan och landväga transporter af varor iakttagas bör, samt om tull-förpassning och bevakning; samt 5:o Förordningen om Nederlag och hvad dervid bör iakttagas. Ehuru Comitéens förslag med dertill hörande Prolocoll och öfrige handlingar, JBevillnings-Utskottets Bet. 2V:0 29. 3 jemförde med hvarandra, kunna anses utgöra erforderlig redovisning för Gomiteens åtgärder, har Comiteen likväl ej hort underlåta alt i allmänhet ytterligare vidröra åtskiilige ämnen, hvilka må anses kunna utgöra föremål för serskild uppmärksamhet. Då tiden för traclaten om handeln på Finland och Ryssland nu mera gått till ända, och det ligger utom gränserne för Comiteens bedömande, huruvida någon ny tractat derom må komma i fråga, samt hvilka grunder dervid kunde komma att följas; så har Comiteen ansett sig böra i underdånighet föreslå Tullbeslämmelserna i allmänhet, under förutsättning, att någre sådane omständigheter ej voro att tagas i betraktande, hvilka ej borde förbises, i fall att serskilde handelsfördelar vore ett eller annat främmande land förbehållne. Comiteen tillåter' sig endast i underd. utti^cka den önskan och den fulla förtröstan lill E. K. Maj:ts vishet, att någre sådana undantag vid tractater med främmande länder i allmänhet ej skola kunna komma i fråga, hvarigenom de inhemska productiva och industriela krafterna skulle kunna lida hinder för den högre utveckling, hvartill den närvarande tidens tecken båda gladare utsigter redan i en närmare framlid. Efterdömet af hvad i andra länder iakttages, att beräkna tullen efter varornes vigt och värde, bär föranledt Comiteen att tillämpa enahanda grunder i alla de fall, då sådant, efter närmare undersökning och derigenom inhemtad upplysning om de dervid förekommande förhållanden, funnits vara verkställbar. Förtullningen blefve derigenom säkrare controlerad och verkställigheten underlättad. Tull-bestämmelsen å Spanmål har utgjort ett bland de svåraste problem Comiteen ansett sig hafva att upplösa.
Nädiga 8kri^vels6 till Rikets 8t8nders 8tat8-Htskott, angäende ersättning till klfkaideR^' Oästgifvare-liemman i kissala Kän, för förlorad mark i följd »k en väg-anläggning. Kongk Naj:t täektes, enligt 8tats-RLdet8 underdäniga tillstyrkande, i ljäder gilla okvanRerörde förslag, sä ilan t det tinnes protoeollet Rilagdt, neli Rekallte, att Uädig 8krifvel86 skulle, i enligliet <!ermed, under d.enna dag till Rikets 8tän-ders 8tats-I7tskott ailä tas. Kx jrrotoeollo, L. /i. ^>V6L. »H§ 53. ^.nk. till Lxx. IltsL. 6. 10 Oet. ti. 7 e. m. KOMR. ^K3:K8 /Vcr^/AK 7/// .57a/r<5e,-, /o>«2/r^6 t/// ///- Xö/) «/' /-ostä/Xe e/r 7 /6,- /lcr>r/ 5KoeX7to//»s 57o/t 2-5 Le/itemöe/- 1844. 8ec1an, vicl är 1839 ak Riskopen i 8kara 8tikt Rällen visitation i Undenäs församling inom 8karal>orgs kän, undersökning oelr öfverläggningar egt rum, i fräga om uji^körande ak ett Lagell i norra delen ak nämnde församling oelr derefter ätskillige inlivggare i denna trakt uti samma ämne till kongl. Najit ingikvjt n»derdänig ansökning, Rvarökver konsistoriunr i 8kara, kongl.
Alltså måste man tänka på sina vänner som: » min allvarlige vän, » — - » min glade vän, » — » min poetiske vän, » — » min praktiske vän » o. s. v. Men den som man blott tänker på som » min vän »: ja, han tar en hel och hållen. Med honom kan man utan ansträngning öfvergå från det ena ämnet till det andra, från religionen till konsten, till hushållsbestyr och Mark Twain o. s. v. Jag hade en gång en vän, en god vän, som jag kunde tala med om allt — nästan om allt. Efter ett längre samtal, som vi en dag hade haft tillsammans, kom en tredje person in och gjorde den anmärkningen: » Nå, här sitta ni nog och ta er en liten repetition i universum. » Det är just kännetecknet på en vän, att man utan förbehåll, utan försiktighet kan tala med honom om de mest skilda saker. När jag första gången är tillsammans med en person, brukar jag försiktigt undersöka om det är en människa, som man kan skämta med. Finner jag detta omöjligt, så vet jag, att vi aldrig kunna bli riktiga vänner, ty den, som icke förstår skämt, måste man behandla som ett slags patient. Det är blott vissa saker han kan tåla och så mycket som han befinner sig illa af. Jag är mycket mera fallen för att tro, att den, som förstår skämt, också skall förstå allvar, än tvärt om, och en vän måste kunna förstå allt. Emellertid kan det hända, att en eller annan passion för ögonblicket har starkare makt öfver honom än dina goda råd. Han hör icke på dig, han blir kanske ond, han följer den väg, som du ser skall föra honom i olycka och förderf. Du kan då sörja öfver honom, men när den dag kommer, dä han vaknar, antingen med möjlighet att komma tillbaka, eller med ett förspildt lif framför sig, — vill du då vara den, som först går till honom, först räcker honom handen? » Kan du riktigt förlåta en vän, som vänder om? Jag säger, » som vänder om », ty till och med Gud fordrar af människorna, att de skola vända om för att få förlåtelse, och så länge en vän endast går längre och längre bort ifrån oss, ger han oss ju icke ens I of att vara hans vän.
Till hvad Krollo-Fogden sålunda i underdånighet andragit och hemstäldt, har Kongl. Maj.ts Befallningshafvande i Stockholms Län, på de anförde skälen, i underdånighet tillstyrkt Nådigt bifall, samt Kongl. Kammar-Coliegium yttrat sig linna arrendet för Högsta med Lambaruds samt Lunda Hemman vara så drygt, att nedsättning deri skäligen bör ega rum, hvarföre Kongl. Colltgium, till Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning, i underdånighet öfverlemnat, om icke, med anledning af de meddelde uppgifterne af Hemmanens afkastning, Kongl. Majit i Nåder skulle täckas förordna en sådan jemnkning, som å ena sidan afser Kronans säkerhet för Arrendet och å den andra möjligheten för Arrendatorn att med dess bestånd det utgöra. Då Stats-Utskottet af den beskrifning Krono-Fogden i orten algi fv i t öfver Högsta med Lambaruds samt Lunda Hemman, ansett det vara ådagalagdt, att det arrende 6o Stats-Utskottets derföre blifvit uti de år 1815 derom afslutade Arrende-Contracter utfäst, är vida högre än att det med Arrendatorernes möjliga bestånd kan utgöras, så ehuruväl Kronan har en ostridig rätt att det utfordra, likväl, enär en sådan rättighets begagnande ej allenast skulle störta vitsordade, träfne och arbetsamme Arrendatorer uti ett oundvikligt obestånd och olycka, utan äfven troligen föranledde dertill, att Hemmanen måste på Auction till nytt Arrende utbjudas, hvarvid Kronans inkomst deraf efter all anledning blefve betydligen nedsatt under hvad nu kan erhållas, anser Utskottet sig böra tillstyrka Riksens Högloft.
AURORE. Ni tycker då, att jag spelade min rol FASÂN. Åh, bagatell! jag skulle heldre brutit ar domlig, hänförande, förbländande! här vid edra fötter svär jag, att ni gjort ett intryck på mig, för FASÂN (utom sig). Ack min Fröken, ni var gu hvilket jag saknar alla uttryck. (Kastar sig på knä). ÅTTONDE SCENEN. FASÂN. AURORE. LIDMAN. betyda? LIDMAN. Fröken Aurore! hvad skall det här (ifrån venster). brutit begge benen af sig, så att han numera, med ut genom fonden). AURORE (skrattande). Det betyder att Herrn här bästa vilja i verlden, inte kan stå på dem. (Skyndar FASÂN (ligger qvar och ser efter henne). Nej, se bara, hvilken superb sortie! det der kan bli något utaf med tiden. ring öfver det här min herre? LIDMAN (alfvarsamt). Behagar ni ge mig förklaFASÂN (betraktar honom). Ah, hvad ser jag, LIDMAN. Ja, jag tror verkligen. min granne på spektaklet i går afton! (stiger upp). FASÂN. Nå, der har ni förklaringen; idel konstförtjusning, ingenting annat. här utanföre? LIDMAN. Det var då er vagn som nyss sljelpte FASÂN. Ja, den stjelpte, ja (afsides). På min egen tillställning (högt). Och det är på den här egendomen som ni är Inspektor? LIDMAN. Alldeles. det fägnar mig oändligt. FASÂN (skakar hans hand). Nå, det fägnar mig, LIDMAN. Hörpå, min herre, era lifliga applåder FASÂN (höjer på axlarne). Författaren! i går afton, gällde de författaren eller utförandet? pjesen? LIDMAN (ifrigt). Pjesen, ja; hvad tyckte ni om FASÂN. Pjesen? Åhja, gudbevars, den röjde
Ty han håller strängt p %, att de unga flickorna, de blifvande mödrarna; skola studera detta äinne, och senare delen af hans bok omfattar en kort vägledning i barnets och den unga kvinnans hygien, författad af hans son, med. dokt. Gzcstave Simolt. Han säger sig ingenting ha emot att kvinnans moraliska myndighet inom fsniiljen betydligt stärkes, men däremot liar han en panisk förskräckelse för de moderna jämlikhetsstrafvandena, i politiskt och socialt afseende och hterkomnier flere gånger till de olyckor, som skulle blifva följden af att man gjorde krinnorna &gt;den sorgliga skanken af politiska rättigheter D. Shsom förnämsta skalet mot alla jiimlikhetsstrafvanden anför förf. olikheten mellan könen i begåfning, i tycken, böjelser och fallenheter, en olikhet, påstår han, som ligger i själfva naturen och icke kan. genom uppfostran undanrödjas. Emellertid säger sig Simon gärna se, att kvinnorna få en biittre och efter vetenskapens framsteg mera lämpad. uppfostran. flickorna^, säger han, » ha samma rättigheter som gossarne att komma i åtnjutande af statens välgärningar och omsorger. Lika visst är också, att staten har lika stort intresse att uppfostra dem väl, ja, t. o. m. ett större intresse, alldenstund de, saga lirad man vill, äro sina barns första la rar in nor^. Man märker dock snart, att lian icke &amp; r belåten med den undervisning, som lämnas i de nya franska statsskolorna för flickor, utan att han finner den för grundlig, för mycket systematisk och vetenskaplig, att han tycker, att där studeras för mycket grammatik och för litet litteratur, att vid historieundervisningen upptagas för mycket fakta och för litet anekdoter, att förståndet för mycket odlas, talangerna för litet, ja, det ar icke utan att det ett par gknger framskymtar, att han anser, att flickorna gå för långt i aritmetikens studium, d&amp;, de inlåta sig p&amp; det fjerde räknesättet, den krångliga divisionen.
Maj:ts Privilegier för Sveriges Rikes Ridderskap och Adel”, samt ”Privilegia för Biskoppar och samtlige Prästerskapet i Sverige och dess underliggande Landskaper”, begge af den 16 Oktober 1723, 5:o) någon ändring i städernas privilegier, utan ”samtlige RiksStåndens öfverenskommelse och Konungens bifall” icke kan ske; — fördenskull är af allt detta klart, att beslut om dispositionen af en femtedel af städernas ifrågavarande Motioner i Borgare-Ståndet 186-5. 247 inkomst icke kan grundlagsenlig! fattas, och såsom Rikets Ständers beslut expedieras, utan samtliga Riks-Ståndens öfverenskommelse; i följd hvaraf ej heller, utan BorgareStåndets bifall till Utskottets förslag, detta kan någon grundlagsenlig verkan medföra. Och hemställer jag alltså att Expeditions-Utskottet, vid uppsättning af Rikets Ständers underdåniga skrifvelse i ämnet, måtte härå fästa behörig uppmärksamhet.” Sedan Ständerne, oaktadt denna reservation och andra i samma rigtning, omsider, efter inbjudningar och andra besynnerliga vändningar, godkänt Utskottets förslag; så blef, på Borgare-Ståndets Enskilda Utskotts hemställning, af Ståndet den 26 November 1863 beslutadt, att Ståndet skulle aflåta den särskilda underdåniga skrifvelse, rörande dess privilegiers helgd i detta afseende, hvilken intagits å sidorna 1044—1047 i 6:te bandet af Ståndets protokoller. I denna skrifvelse blef ådagalagdt, att Siändernes beslut var dels icke i grundlagsenlig ordning fattadt, dels ock stridande mot BorgareStåndets privilegier. Men Kongl. Maj:t tyckes å dessa omständigheter icke hafva fästat något afseende; ty den 24 §:n blef sådan, som Utskottet föreslagit, och tre Stånd, mot Borgare-Ståndets protest, ansett sig ega rättighet besluta.
19 punkt, om ej några utomordentliga åtgärder deremot vidtoges, och att, bland sådane åtgärder, den lämpligaste numera syntes vara, att Staten förbunde sig att deltaga uti godtgörelsen af Landtmätarnes arfvoden för laga skiften; •— att, i frågan åter om bestämmandet af den grund, efter hvilken ett sådant Statens deltagande borde ega rum, Ofver Direktören funne allenast tvänne antagliga utvägar erbjuda sig, nemligen: ^ ^ varande slutligen af Öfver-Direktören yttradt att, ehuru en tillförsäkran om ett sådant statsbidrag, derest det kunde antagas alt, till följd deraf, Gottlands hela landsbyggd, innehållande omkring 636,885 tunnland, komme att undergå laga skifte, skulle medföra en ganska betydlig utgift för Staten, Öfver-Direktören dock, med afseende å hvad ofvan blifvit anfördt rörande allmogens obenägenhet mot sådant skifte, ansåge, det Staten, genom den föreslagna åtgärden, skulle föga äfventyra, helst om den ifrågasatta vissa tidrymden begränsades inom 10 år ifrån 1855 års början och års-anslaget bestämdes till högst 6,666 r:dr 32 sk. I betraktande af hvad Öfver-Direktören anfört, tillstyrkte Stats-Rådet, det Kongl. Maj:t täcktes föreslå Rikets Ständer att, för den tid nästa Stats-reglering blifver gällande, ett förslags-anslag till befrämjande af sådana laga skiften på Gottland, som innehafvare af redan i faststäldt storskifte lagda hemman enhälligt begära, måtte å Sjette Hufvudtitelns afdelning för jordbruket, handeln och näringarne varda uppfördt till belopp af 2,000 r:dr årligen. Hvad Stats-Rådet uti förestående 17 punkter tillstyrkt och föreslagit behagade Kongl. Maj:t i Nåder gilla. Ex protocollo. C. A. Schalén. 20 Kongl. Maj:tt Nåd. Prop. om Statsverket 1863.
Utfinna en tjenlig utväg att bibehålla de fromma stiftelserne vid ett oafkortadt tillgodonjutände af sina räntor utan att tungan deraf kommer att mera drabba desse, än andra gäldenärer, och denna min anmärkning anhåller jag att få till Utskottets pröfning öfverlemna* Jag har hort en värd Ledamot yttra, att skatt* läggningen i Frankrike fortgått under trettio år utan att ännu vara fulländad. Jag vågar väl ej bestrida denna Uppgift, emedan den här är framställd, men jag tror mig dock böra erinra * att det är en betydlig skillnad i frågan om det ar refningen af jorden eller skattläggningen deraf, sorn medtagit de trettio åren. Hvad tefningen i Frankrike beträffar, tror jag mig äga säker notice att den för sig gatt på vida 212 Den 12 Maji f. tn. kortare tid, men i afseende på skattläggningen; vill jag icke motsäga deri gjorda uppgiften. Jag är emellertid öfvertygad om möjligheten, att inom Sverige på långt mindre tidrymd verkställa den erforderliga skattläggningen. Jag ha•de trott, att Minimi-tabellens tillvarelse långt för detta bordt påkalla säkrare värderings-grunder å Svenska jorden. Då detta likväl ej skett eller kunnat ske, är jag för min enskilta del fullkomligen tillfredsstäld, i anledning af hvad Herr Tham upplyst om BevillningsUtskottets afsigt, att vid denna Riksdag uppgöra grunder hvarpå en sådan allmän skattläggning må kunna fotas och til] nästa Riksmöte sättas i verket. Friherre Wrangel har vid tlere Riksdagar och afven vid innevarande, uppgifvit en värderingsmethod för jord, som torde förtjena att härvid tagas i betraktande. Hlir är af Herr Montgornmerie yttrad t åtskilligt i afseende på öfverllödet, hvilket efter hans mening borde beskattas. Jag delar i detta fall Friherre Wfangels tankar, och vill blott tillägga, att nämde beskattningssatt äfven innebär orättvisa, så vida nemligen principen sträcker sig till annat, än framtida lux.
a. synfenomenerna — med en undersökning af » visionerna », » synerna », som oftast uppenbara sig på synsinnets område, men till hvilka motsvarigheter finnas äfven på de öfriga sinnenas, I en därpå följande redogörelse för nämnda undersökning heter det om en art af visioner, att de bero på » ett förlopp inom själen själf, hos hvilken en minnesbild uppdyker eller en föreställning reproduceras med så utomordentlig styrka, att minnesbilden eller föreställningen verkar inifrån på sinnesverktygen ungefär på samma sätt som om ett verkligt föremål utifrån gjort det. » En dag i slutet af Augusti 1878 gåfvo Susen Emilia Hasselblad och den redan då som författare vidt frejdade Viktor Rydberg hvarandra sin tro. Denna ej blott för de två, utan äfven för vetenskapen och skaldekonsten betydelsefulla handling inträffade å det hennes föräldrar tillhöriga vackra Bångsbo, ej långt från Särö, i Halland. Några veckor därefter tillkännagafs förlofningen, på vid sådana tillfällen öfligt sätt, för fränder och vänner. Brölloppet firades den 14 Mars 1879 i Göteborg, hemma hos brudens föräldrar. Denna dag utgjorde för båda dessa makar ingången till en period af äktenskaplig lycka i högre mening. Förbundet ingicks å ömse sidor af kärlek, högaktning och förtroende; det fortgick utan minskning i, men väl med stegring af dessa känslor. Men Viktor Rydbergs hustru hade icke dess mindre en både svår och ansvarsfull uppgift att fylla. Den ädle forskare och skald som stod vid hennes sida hade i allmänhet blott föga intresse och sinne för yttre värf. Hur skulle också denne vidfamne i allt hvad som angår lifvets och evighetens kardinalfrågor kunna få tid att, såsom vanliga människor, ägna omsorg jämväl åt ekonomiska och andra hvardagliga bestyr. 1 alla sådana ting måste Viktor Rydbergs hustru vara hans ständiga och oaflåtligt vaksamma försyn. Hon måste så att säga ikläda sig hans löften och förbindelser, bevara dem i minnet och tillse, att de blefvo fullgjorda. Också brukade Rydberg, när han ville rätt kraftigt och eftertryckligt försäkra någon om att ett af honom gifvet löfte skulle infrias, gifva hänvisning på sin hustru såsom den egentliga ansvarshafvanden. Hon måste likväl också tillse, att skaldens löften ej blefvo för många, för stora eller rent af omöjliga att uppfylla.