Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Minsann, hon kommer att kröna honom! Men plötsligt skiftar hans lynne, han blir majestät från hjässan till fotabjället, och talar i befallande ton: – Alltså ni uppvaktar drottningen hvar dag, tills Hennes Majestät är fullkomligt återställd. – Angående ridning och förströelser har ni blott att rådgöra med hofmarskalken. Och han afskedar sin lifmedikus med en nådig vink Tidigt nästa förmiddag inställer sig Struensee hos grefve Holstein Lethraborg och anhåller om audiens hos drottningen. Hofmarskalken försvinner, återvänder och beklagar: – Hennes Majestät känner sig opasslig. – Jag vet det – säger Struensee, småleende. – Just därför är jag här. – Jag kan, tyvärr, icke lämna er företräde. – För all del! Det är icke min mening att forcera. Bed Hennes Majestät ursäkta, att jag kommit okallad. Det har skett på kungens uttryckliga befallning. Han bugar sig och lämnar drottningens våning, går raskt genom korridoren i riktning mot konungens enskilda gemak, i andra ändan af slottet. Plötsligt hör han bakom sig ljud af lätta steg, och då han vänder sig om, ser han en ung flicka komma springande. – Han stannar för att invänta henne. Hvilka putslustiga rörelser, smidiga och tafatta! Hon liknar en kattunge, som försöker skutta på bakbenen. Hon springer som för brinnande lifvet. Då hon ser sig iakttagen, försöker hon också trippa, som en dam. Det blir därefter, men hon är gratiös till trots för det misslyckade försöket att vara elegant. Hennes unga kropp, som är spenslig men mjuk i linierna, vaggar än åt ena sidan än åt den andra, och under den fladdrande kjolen ringa hennes högklackade skor som kläppar i en bordsklocka. När hon stannar, är hon andfådd af ansträngningen, och hennes späda barm går i vågor. Det är någonting kyskt och oberördt öfver hennes byst, den är icke så fyllig som de eleganta damernas i allmänhet och drottningens i synnerhet. Hon kan icke vara mer än sexton år. – H. M:t drottningen befaller, att – att – stammar hon förlägen, men sänker icke sina ögon inför hans blick.
Och hvad var detta för ett välbekant, o så välbekant ljud, små trippande barnsteg och ljudet af någon leksak, som drogs öfver golfvet. Troligen en liten trähäst med klumpigt hufvud och omöjlig hvit svans, hon kände till den sortens hästar, hon hade ju en dylik, en söndrig, afsvansad tingest här bredvid sig i skrifbordet — en relik, ett minne som allt annat. Oh, de trippande barnastegen, den rullande trähästen, som ibland föll ikull och så restes upp igen. Nu upphörde ljudet, troligtvis lyftes barnet upp i pappas knä, hon såg dem alla i tankarne, fader, moder, barn. Hon var ej afundsjuk, hon missunnade dem ej deras lycka, men kunde hon ej få vara i fred i sin ensamhet? Nej, hon ville ej sitta och höra på, hon blef ju alldeles enerverad — hon gick ut i köket. Fina höll på att ställa de blankpolerade kopparkärlen på spiselkransen, det såg prydligt ut som ett dockskåp, hela hennes lilla hem var fint och poetiskt, isynnerhet hvardagsrummet, om hon bara finge vara i fred där, om hon bara slapp höra sina grannar! Hon sade, att hon ville spisa tidigt, hon var uttröttad, hon ville lägga sig snart och så begaf hon sig åter in. Men hon blef stående i dörren till hvardagsrummet. Lilla barnet däruppe dansade »ringdans» med pappa, under det mamma spelade »höga berg och djupa dalar». Det var märkvärdigt hvad det hördes tydligt, precist som om det varit i samma rum. Nu flyttades pianostolen undan, och hon hörde åter fadrens tunga, modrens lätta och barnets trippande steg och så rasslet af den lilla trähästen — nå, hvad skulle det nu bli af? Öfver hela rummet in i det andra — så i det tredje. Barnet skulle lägga sig, foräldrarne följde in det, jaså, barnkammaren var rakt öfver hennes sängkammare. Nu kom han tillbaka, ensam, modren var väl kvar hos barnet. Fru Wendt hörde hur han drog fram sin gungstol och satte sig. Gudskelof, nu var det tyst.
Då ett försöks-arbete öfvergifves innan någon grufvedrift der kommit till stånd, hemfaller platsen med rätta till jordegaren, som endast varit skyldig att upplåta den till undersökning och ännu icke afstålt sin egande-rätt dertill eller till de fyndigheter, der framdeles kunde upptäckas. Men då en grufva med ordnad grufvedrift, för hvilken, med ålit hvad jordegaren dertill afstått, han redan fått full ersättning, ödelägges , måste förre grufegarens rätt anses vara hemfallen till Staten, hvilken, då den sedermera, för det allmännas nytta öfverlåter sin rätt till en ny inmutare, bör sorgfälligt tillse, att detta öfverlåtande icke sker, under mera betungande vilkor för den nye inmularen, än nödigt är; och att, under sådana förhållanden, afskräcka denne från ett alltid äfventyrligt företag, genom nya åt jordegaren medgifna anspråk, har synts mig desto mindre ändamålsenligt eller billigt, som jordegaren, i fall han förut deltagit i grufvans bearbetande, sjelf densamma förverkat, och äfven om ett sådant deltagande ej egt rum, dock aldrig kan på den tillfälliga omständigheten, att grufvan blifvit af sin förre egare öfvergifven, grunda någon rätt att återfå en jordegareandel, från hvilken han en gång, måhända mot erhållen ersättning, för all 12 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 92. framtid afstått. Det enda sorn i slika fall rättsenligt kan, efter min tanke, jordegaren medgifvas, är, att ehuru han fått lösen för den mark, som till grufvans utmål utgått, han likväl må berättigas att framför någon annan begagna marken, så länge grufvan ödeligger; hvarföre ock särskildt stadgande härom i 38 § förekommer.
Sedan vederbörande läns-styrelser, äfvensom t. f. Chefen får Skogsinstitutet, blifvit öfver de af Rikets Ständer gjorda framställningar hörde, har, så väl uti dessa frågor, som rörande det af förrbemälde Chef särskildt framställda förslag, Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-kollegium, enligt erhållen nådig befallning, sig i underdånighet utlåtit, hvarvid, efter tillkännagifvande att sådana allmänningar, å hvilka ofvanberörde hemställanden hade afseende, numera endast funnes i Stora Kopparbergs, Wermlands, Gottlands, Gefleborgs, Westernorrlands, Westerbottens, Norrbottens, Jemtlands, Götheborgs och Bohus, Hallands, Christianstads, Malmöhus och Blekinge län, Kollegium, lika med de flesta läns-styrelser, tillstyrkt nådigt bifall till hvad af Rikets Ständer blifvit i underdånighet föreslaget, angående rättighet för delegare i häradsallmänning att, der de det önska och sådant hos Kongl. Maj:ts befallningshafvande anmäla, genom utsedde deputerade, uti uppsigten och vården af allmänningen deltaga, äfvensom Kollegium förordat t. f. Chefens för Skogsinstitutet hemställan, i fråga om sådana allmänningars uppmätning genom Skogs-institutets elever, på skogsplanteringskassans bekostnad m. m., hvaremot Kollegium, af anförda skäl, förklarat sig icke 4 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 21. kunna biträda det utaf Rikets Ständer framställda förslag, angående ändring i viss mån af stadgandet i 5 §. af 1838 års iustruktion för skogsoch jägeri-staten, samt om bestämmande af den 1 Juni såsom den dag, hvarförinnan betning å häradsallmänning ej skulle la ega rum, samt om icke för den, som före nämnde tid eller ock å fridlyst allmänning kreatur till bete insläpper.
212 gram kokt och rifven potatis, 212 gr. smör, 212 gr. hvetemjöl, sylt, socker. Potatisen och smö- ret röras hårdt tillsammans, mjölet tilllägges, degen utkaflas i 3 bottnar, som gräddas i ugn, hoplägges med sylt emellan, öfcersockras och serveras. Anna. Kokta rädisor. Vanliga rädisor, som ännu äro späda, sammanbindas i små | J 3 ^ knippor och kokas i saltadt vatten 20 Q J J minuter. Serveras upplagda på rostade E B " brödskifvor och ätas såsom sparris med ™2 smält smör. Ä r o rätt angenäma. • " ••« Anna. mmam m C O Kokt lök. 20 medelstora lökar, 4 gr. C D socker, 5 dl. vatten. Lökarna afskäras JU3 litet ofvan och nedan, förvällas 10 minuter i kokande vatten, kastas i kallt vatten och uppläggas att afrinna. Det yttre och inre skalet borttages, lökarna " ~ " * kokas sakta mjuka med 5 dl. vatten och " • kryddorna, få afrinDa mycket väl och läggas 5 min. före anrättningen i den rätt, hvartill de äro ämnade. Anm. Den hvita spanska löken är såväl mildare i smak som prydligare till utseendet än de flesta andra och bör därför användas i alla anrättningar, där löken är synlig. Anna. Svar till » Naima », Mariestad,pö- ste restante. [uoi] E n u n g flicka, som genomgått nya hushållsskolan i Stockholm, Smedmans handelsskola, en längre kurs i Handarbetets vänner, samt är skicklig i musik, önskar härmed plats som biträde i ordentligt hem, under god matmoders ledning. Svar till » M. B. », adr. S. Gumselii Annonsbyrå, Stockholm. [G. Plats såsom lektris hos en äldre dam eller äfven såsom biträde med skrifning eller hushållsgöromål på landet eller i en stad sökes af en ung flicka med stilla sätt, af god familj. I brist på en dylik plats är den sökande villig att undervisa mindre barn i de första grunderna af vanliga skolämnen och musik. — • Svar till » E. L. », Fårö- sund.
Genom detta stadgande blifva transaktionerna uuderlättade mellan vexelinnehafvaren och vexelutgifvaren, och jag får således anhålla om bifall till den föreslagna punkten. Hr Lilliehöök: Den siste talaren har fullkomligt miss föi stål t mitt yttrande, då han förmodade, att bankofullmäktige icke voro för den saken, att vexelutgifvaren skulle ega inlösa en utgifven vexel. Jag tror tvärtom, att så vida man vill hvad sorn åsyftas med postremissvexlarne, så måste de äfven kunna af utgifvaren återlösas. Jag endast nämnde detta förhållande såsom en olikhet mot hvad vexelstadgan innehåller. Sedan I>«n 18 Juli t. m. 17? Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, samt H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder icke afgifvits något annat bestämdt yrkande: än om bifall till Utsk:ts förevide förslag, blef propos. å bifall till detsamma framstäld och med ja besvarad. H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Föredrogs ånyo och bifölls BankoUtskits den 7 och 17 denne» bordlagde Memorial N:o 27, i fråga om det belopp, Banken må hafva på utrikes ort nedsatt. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande LagUtsk:ts den 7 och 17 dennes bordlagde Utlåt. N:o 39, i anledn. af gjorda anmärkn:r, samt RiksStåndens skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utskits Betänk. Nio 20, innefattande yttrande öfver dels K. Mas Nåd. Propus, med förslag till Förordning angide mord, dråp och annan misshandel, dels ock enskilda motioner i enahanda ämne. Utskits i början af Utlåtit gjorda anmälan om de delar af Utskits Författningsförslag, hvilka blifvit af tre Riksstånd godkände. Lades till handlingarne.
Då sistnämnda § förekom till granskning af Utskottet in pleno yppades olika åsigter orri rätta tillämpningen af föreskrifterna angående bolags påföring af bevillning för inkomst af kapital eller arbete, och hemställde jag derföre till Utskottet, om det icke vore angeläget att genom någon förändring af redaktionen gifva denna § en större tydlighet, samt deltog med åtskillige andre Utskottsledamöter uti yr kande, att nämnda § i sådant syfte mätte varda återremitterad till den afdelning af Utskottet, som haft den förberedande granskningen af Bevilinings-förordningen sig uppdragen. Majoriteten fann emellertid den ifrågasatta förändringen obehöflig och vägrade af sådan anledning den begärda äterremissen. För min del kan jag dock icke låta bero vid denna majoritetens uppfattning af saken, utan vägar vördsamt underställa Rikets Ständers pröfning följande af mig numera formulerade förslag tili förändrad redaktion af § 9. Bevillning för inkomst af kapital eller arbete påföres-. den som drifver fabrik, handel eller annan näring, der fabriken är belägen, eller handeln, yrket eller näringen idkas: Bevillnings-Utskottets Betänkande JW 9. 63 dock skola handlande i Stockholm för den handelsrörelse, de derstädes idka, taxeras inom den församling, der de äro mantalsskrifne ; bolag för försäkringsinrättning, kanal, jernväg eller annan i afseende å rörelsens beskaffenhet dermed jemförlig anstalt, der rörelsen förnämligast drifves, eller, i fall sådan bestämd ort icke förefinnes, der bolaget har sin styrelse; egare af fartyg, hvaruti flere hafva del, der hufvudeller korrespondent-redaren, eller, om sådan ej finnes, der skepparen är mantalsskrifven; hvar och en annan skattskyldig, der han är mantalsskrifven. Med detta förslag åsyftas att göra ostridigt, att bolag, som drifver fabriksrörelse, skall påföras bevillning i samma ordning som andre fabriksidkare och att de särskilda bestämmelser, som §:n innehåller om bolag, gälla endast för bolag nn d rörelse af särskildt antydd beskaffenhet.” 64 Bmllnings-Utskottets Betänkande J\V 9. Förslag till ändringar i gällande Bevillnings-Stadga.
Om de härmed ej så mycket be fallå sig, som i fleie andra länder, så kan det härledas från cn mycket mindre afsättning, åtminstone af skrifter på modersmålet, neli denna afsättning kan ej vara så lätt för Skrifter utgifnc i Lund, som i Upsala, sorn ligger så nara den hufvudsaklig» afsältningsprten inom ett Rike, der inga Forvagnar äro Likväl torde i Lund, åtminstone likaså mångå och goda Skrifter vara i sednare åren utgifne, som i Upsala. Jag är dock, delta ongladt, alls icke emot någon reform af våra Universitet er. Jag till och med tror, att om nu första frågan vore om att införa dem, hurde blott ett för hela Riket inrättas. Utom andre fördelar, skulle derigenom,.vinnas don , alt lika fordringar bereddes vid examina och ,andra lärdomsprof, då nu ofta ömsom deri eaa , ömsom den andra faculteten, torde vara strängare i sina fordringar vid det eira Universitetet,än vid det andra. Men frågan Lör ej på alldeles lika sätt besvaras, då arne Universiteter redan äro etablerade, och med kostsamma anläggningar försedde. Det tror jag doekjdet allmännas son; euskil - 384 Den 20 November f. rn, c! e Studerandes väl f o r d r a , a 11, med å s i d o s ii 11 a 11 d e af alla considera - tioner, Undervisn ingen, om icke i alla andr a p ra etiska Vete n s k a - p er, s å i11 rn iastone i Läkare - Vele r. s k a pen, fö r f 1 y 11 a s f r å n Upsa - Ja och Lund lill Stockholn, der s t ö' rre lii r ä t t n i 11 g a r för ii 11 d a ni ä - ]el iiro att tillgå och liittare ku n11 a å s t a d k o m mas, neli der utomdess afven nu hvar Studerande, sorn vill vinna befordran på den medicinska hanan, måste endängre ti d u pp e h :i i 1 a sig fö r den chirurgiska Coursell.
Så tog han fram sin hvita dödsmantel och drog den på, ty nu var befrielsens, uppbrottets och ökenvandringens åminnelseafton inne. Elden hade slocknat. Som en hög hvit skepnad stod han i snöskymningen i det lilla skumma rummet. »Nu skola vi blott tänka på helgen och vara glada,» sade han, »och vill du resa skall du gå ombord, när aftonhögtiden är öfver. I förmaket väntade redan de inbjudne kring värdinnan, som vänlig i sin hvita dräkt tog emot i soffhörnet. Bredvid henne stodo hennes båda bröder Moritz och Martin, bägge ungkarlar och därför ständigt vid helgen hos systern. De voro för öfrigt hvarandra så olika och motsatta som möjligt. Moritz, skolmästaren, var en lång, knotig karl med glest rödt hår och skägg, starka, men afmagrade drag och glasartade ögon under brillorna. Han talade med låg röst, tackade i onödan och bad ofta om ursäkt, medan han mekaniskt strök ett par bleka händer mot hvarandra, som om han nyss tvättat sig eller ständigt var rädd för damm. Ingen människa visste annat än godt om den saktmodige enstöringen, som lefde bland sina böcker och sina skolgossar. Men allt hos honom röjde själfplågaren, som håller sitt jag på fångkost. Församlingens kvickhufvud – Jakob, klädståndsmånglaren, som just var närvarande i rummet och den tredje i gruppen kring fru Rosalie – hade en gång kallat honom den spruckna krukan, och så söndrig hade hans själ kommit till världen, att minsta beröring lät sinkningen mellan bitarna gå upp. När man talat med honom, kunde man vara viss på att strax därefter erhålla ett bref med förklaringar öfver missförstånd, som aldrig ägt rum eller återtaganden, som icke behöfdes, och mer än ett hufvud hade undrande skakats öfver hans med ängslig skönskrift präntade bokstäfver. Men barnen älskade den magra mannen med den varma stämman, som lade armen om deras skuldror, när han läste med dem – hans kalla, frusna fingrar rörde så gärna vid något lefvande – och från hvilkens byrålåda de vid hemkomsten funno rockfickorna fulla af bröstsocker och pepparnötter.
När detta torkat, strykes lim på de öfverskjutande delarne af ribborna, och glaset passas in i sin öppning, då ribborna naturligtvis fästa ' vid väggen. De omålade ribborna fästas på liknande sätt på andra sidan af glaset. Därefter hvitmålas taket eller öfverklistras med glansigt hvitt papper. Väggarne tapetseras med småblommigt kulört papper, och öfverst vid taket limmas en smal remsa guldpapper. Kakelugnar gör man af visitkortskartong på så sätt, att man klipper däraf ett stycke 30 cm. långt och 10 cm. bredt. På båda långsidorna viker man in 1 c m. Detsamma med ena kortsidan, men här gör man några små klipp i invikningen, ty sist böjer man kartongen i form af en half cylinder och inpassar den i hörnet vid skiljeväggen. Kortsidans invikning limmas fast vid golfvet och långsidornas vid väggarne. Till kakelugnsluckor klipper man 2 små bitar guldpapper, och limmar dem lagom högt upp på kakelugnen. Till snedtak på huset användes någorlunda styf papp. Ett stycke skares 70 cm. långt och 30 cm. bredt och vikes på midten af långsidan. Därefter fastlimmas det så, att den öppna sidan af lådan blir en gafvel. Låt 5 cm. af papptaket skjuta öfver lådans kant på hvar sida. Till bakvägg på vinden sågas och inpassas en bit trä, eller också skares den af papp, och där insattes en liten fönsterruta på ofvan nämnda sätt. Möbler af lagom storlek löfsågas af gossarne och betsas med valnötsbets o c h fernissas. Det ena rummet inredes till förmak, det andra till sängkammare o c h af vinden blir kök. Ber man sen mamma eller stora syster riktigt vackert, så hjälper hon bestämdt till med alt spika på mattor, hänga upp gardiner för fönster och dörrar, stoppa möblerna och först och främst skaffa några passande dockor, helst de minsta lilleputterna. Utanpå målas huset grönt, blått eller rödt, s o m man vill. P å taket utritas tegel o c h rödmålas.
Häraf framgår den stora önskvärdheten att kunna trygga hemmets bestånd och om möjligt utvidga detsamma. Angående gåfvor och bidrag till basaren hänvisas till det i detta nummers annonsafdelning införda uppropet. Nu i balsäsongen äro verkligt framstående exekutörer af dansmusik för piano lifligt eftersökta. Bland de i hufvudstaden på familjebalerna helst anlitade är nu sedan flere säsonger hr Henning B,. Wejdling. Hr Wejdling, äfven känd som lyckad danskomponist, har gjort sig mycket omtyckt för en värdefull och taktfast dansmusik. För alla husmödrar torde en ny, behändig liten apparat, kallad ägg-uret, som firman Schweder &amp; Comp. i Malmö fört i marknaden, blifva välkommen. Allt för hårdkokta ägg på frukostbordet med ty åtföljande bistra, rynkor på äkta männens morgonmulna pannor skola hädanefter tillhörahistorien. Vi ha själfva pröfvat den praktiska tingesten, närmast lik en vanlig väckarklocka. Ett enda handgrep, och visaren ställes in på det antal minuter man vill låta sina ägg koka. När tiden är förlupen, gör så den lilla ringklockan allarm — och äggen äro färdiga! Se vidare annonsen i detta nummer. Grand Hotel här i Stockholm har som bekant sedan någon tid öfvertagits af ett konsortium, som till ledare och omdanare af den storartade affären antagit hr Nils Trulsson, hvilken inom få år gjort sig ett namn som en af Europas mest framstående hotell-ledare. Vi och många landsmän med oss hafva haft tillfälle se, hvilka storverk han uträttat i Berlin, först vid Hotel Bristol och sedan vid Palast-Hotel. Och vi äro förvissade om, att Grand Hotel under direktör Trulssons ledning och efter den genomgripande 1DUN 1898 restaurering, som nu torestår — äfven beträffande köksdepartementet förestå stora och välbehöfliga förändringar — skall varda nordens förnämsta och bäst inrättade hotell. Konstnärskarneval anordnas lördagen den 12 dennes i Berns salonger till förmån för Svenska teaterförbundet samt Dramatiska och musikaliska artisternas pensionsförening, i spetsen för denna liksom de för några år sedan anord nade karnevalerna af samma slag står premieraktören Ossian Hamrin. Teater och musik. Kungl.
Den mannen utarbetade i den förnämsta af alla vetenskaper ett nytt system, så nytt förstås som något kan vara på ett område, der menniskosnil-let redan under tusentals år skurit sina skönaste lagrar. Detta system blef hans hela omgifnings religion och med det hade också den ^jelfständiga kritiken upphört att finnas till för mycket lång tid. Det kan icke vara vår afsigt att här försöka ingå på någon som helst undersökning rörande värdet och betydelsen af Johan Jakob Boströms filosofiska lärosatser i och för sig. Dertill saknar nedskrifvaren af dessa anteckningar nämligen icke blott helt och hållet förmågan utan äfven den närmare kännedom om detta » system, hvilken ju alltid må-ste blifva en nödvändig förutsättning för, en dylik kritik. En sådan tarfvas heller icke för sammanhanget i denna enkla framställning. Hvad vi här vilja framhålla är endast hvad vi i en senare tid af egen erfarenhet lärt känna om denna läras praktiska inflytande på många af våra nu ledande eller i den offentliga diskussionen deltagande mäns åskådningssätt ännu närmare ett tjugotal år efter lärofaderns död. Boström har, och det med rätta, vunnit stort och ofta upprepadt erkännande för hvad han i och med sin s. k. helveteslära åtgjort till skingrande af vissa bland den svenska statskyrkans bekännare utbredda föreställningar om tillståndet i ett lif efter döden. Men hvad var väl vunnet med detta, att han sökte frigöra sitt folk från de vidskepliga fasorna af ett helvetesstraff efter döden, då han samtidigt gjorde allt för att redan i detta lifvet binda vår ande och fria sjelfbestämmelserätt såsom samhällsmedborgare, att för-qväfva hvarje tanke på en utveckling från det för den närvarande stunden bestående. Och detta måste blifva den oundvikliga följden, då skaparen af denna filosofiska stats-lära gjorde till sin främsta, att ej säga uteslutande, uppgift att framhålla det bestående såsom det enda förträffliga, ja, det enda förnuftsenliga. Detta gjorde Boström, då han gaf sig till att konstruera ut sin statslära från våra då gällande grundlagar; ett * sätt att gå tillväga, hvilket, inom parentes sagdt, måste förefalla den oinvigde såsom ett det nätt opp värsta tänkbara missbruk af den filosofiska induktionen.
Deremot bsr Kongl. Zlsj.t kunnit, stt, om en serskild ull-Iisndel inom lsndet, oberoende sk den, som Ksbriesnterne diieete med produeenterne drifva, kunde tillvägsbringss, b vsrigenom Dsbriesnten komme i tillfälle, stt »k ull-bsndlsren eibälls de serskild» slag sk ull, som bsn endsst oeb sllelisst kör den srt sk kläden, bsn ksbrieersr, bade sk nöden, bvilket ieke skäligen ksn sk nll - produeenten begsrss - eller ästsdkommss, sädsnt skulle leds till wieken n^tts oeb krsktigt bidrsgs till en öksd sksättning; oeb Kongl. Naj:t körmodar, stt, i bändelse bvsr oeb en enskild, sorn vors bugsd stt drikvs bsndel med inlierösk ull, blekve körklarsd berättigsd, stt, lik» med bvsd kör Klsdes-ksbriesnterne sr medgikvet, ks kör den inom lii - 14 iVad/ga /'/'opo^/rro/r^ iV:o ^7. Ket kallande ull, suni ban ak producenten aig tillbandlar, öfvertaga oeb begagna llsn lane-rätt i Dll-Diaconten, 80m yelfva producenten, enligt Dörkattningarns, tillkommer; detta akulle pä ett verkaamt 8ätt likva bägen boa enakilcle, att inga i förenämnde bandela-apeculation, likaaom det i I^onglNaj:t8 tanka utgör den enda lämplig åtgärd lär etablerandet ak en 8erskild ull-bandel inom lliket, 80m krän 8taten8 8ida 8tär att vidtaga8. Dör att komma till detta re8ultat, an8er Xongl.