Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men där han gick fram, skulle han strö ut ärter, så att bönderna kunde finna vägen. Då Tord kom in i kulan, satt den fågelfrie på stenbänken och sömmade. Ljuset från brasan var knappt, och arbetet syntes gå dåligt. Gossens hjärta svällde af ömkan. Den härlige Berg Rese syntes honom fattig och olycklig. Och det enda han ägde, lifvet, skulle tagas ifrån honom. Tord började gråta. »Hvad är det?» sporde då Berg. »Är du sjuk? Har du varit rädd?» För första gången talade då Tord om sin rädsla. »Det var styggt i skogen. Jag hörde vålnader och såg spöken. Jag såg hvita munkar.» »Guds död, pojke!» »De mässade för mig hela vägen uppåt Bredfjället. Sprang gjorde jag, men de följde med och sjöngo. Kan jag aldrig bli kvitt det oväsendet? Hvad har jag med dem att göra? Jag menar, att de kunde mässa för en, som bättre behöfde det.» »Är du galen i kväll, du, Tord?» Tord talade, knappt vetande hvad ord han begagnade. Han var fri från all blyghet. Talet strömmade oförhindradt öfver hans läppar. »De äro alla hvita munkar, hvita, likbleka. Alla hafva de blod på kåpan. De draga hufvan ned i pannan, men såret lyser ändå fram under den. Det stora, röda, gapande såret efter yxhugget.» »Det stora, röda, gapande såret efter yxhugget?» »Är det jag, som huggit det kanske? Hvarför skall jag se det?» »Det må helgonen veta, Tord,» sade Berg Rese blek och med hemskt allvar, »hvad det betyder, att du ser sår efter yxhugg. Jag dödade munken med ett par knifsting.» Tord stod nu skälfvande framför Berg och vred händerna. »De begära dig af mig. De vilja tvinga mig att förråda dig.» »Hvilka? Munkarna?» »De, ja visst, munkarna. De visa mig syner. De visa mig henne, Unn. De visa mig det glittrande, solblanka hafvet.
St:s, vid sednaste Riksdag, framställde begäran om inskränkning i antal Seminarier och deras fullkomligare ordnande, skulle, i fall denna begäran bifalles, så som jag nu ytterligare föreslår, att i underd:het begäras, 1 mom. af 5 §:n utgå, de öfriga upflyttas och det första (nuvarande andra) lyda i början sålunda: För hvarje Seminarium, till folkskolelärares eller lärarinnors bildande, förordne Consistorium en dertill skicklig föreståndare etc. 334 Den 22 Novernber. Det sista eller 5 mom. borde, till följd af hvad ang:de skollärares tjenstetid blifvit sagdt, få följande lydelse: Församling ege att skollärare eller lärarinna på kortare eller längre tid, dock minst ett år, antaga, ehvad den förre ensamt som skollärare skall tjenstgöra eller med detta kall förena klockarebeställningen, som uphör samtidigt med lärarekallet. Egande Socknen att likaledes öfverenskomma med läraren om fortsatt tjenstgö ring sedan den tid, hvarpå han först blifvit antagen löper till ända, eller att någon annan i hans ställe antaga. I 6 §:n skulle 5 mom. utgå och de efterföljande i nummerordning upflyttas. Enär undervisningens inom en Socken, der fast skola ansåges olämplig, allmänna ordnande till hemläsning i småskolor skulle blifva en socknens gemensamma angelägenhet, komme 5 mom. i 6 §:n att utgå och de efterföljande monnn i nummerordningen att upflyttas. Hvad sjelfva det fasta eller de fasta skolhusen inom en sådan socken beträffade, komme de fortfarande att begagnas såsom bostäder åt skollärare. De lemnade ock utrymme, efter den första allmänna undervisningens meddelande, för dem, som under särskildt undervisning önskade ett högre kunskapsmått, hade råd att sig det förskaffa eller ansågos deraf särskildt förtjente. Remitterades till Allm. Besv. o. Ekon.Utsk. Frih. Alströmer, Carl Jonas Oscar, upläste följande motion: Då det kreditiv på R. St:rs Bank, stort Sexhundratusen R:dr, mot tre proc. ränta, som R.
Det är obehörigt; och hvad blifva väl följderne? Jo, att då misstag ske, och sådana kunna med den bästa vilja inträffa, kan den, som har mod att tvärt emot grundlagen söka protection hos något Stånd, få sin sak af R. St. pröfvad, och på det viset komma vi åter jn i de beryktade prejudicemålen, genom hvilka de förfärligaste orättvisor skedde, och vid hvilkas behandlande man den efterföljande Riksdagen gjorde om, hvad man vid den föregående beslutat. Troligen hafva aldrig sådana orättvisor begåtts, som då af Ständerna. Jag vill nu ej hindra remissen, efter jag ej Den 4 Mars f. m. hindrade remissen af Hr Hårds motion; men jag anser den olaglig. Frih. Boye, Ludv.: Innan jag kan tillåta mig att i ämnet ingå, åligger mig att tillse, örn jag af 90 §. Reg.F. är derifrån hindrad. Ilen värde ledamot, sorn framställde hindret, till honom öfverlemnar jag att bedöma, om det icke är en himmelsvid skillnad emellan att klaga och att, i en ansökning om hjelp, åberopa hvad som handt, såsom en olycka. Bevare mig Gud att öfverträda 90 §.; ty jag skulle då med första steget vara inne på tillståndet före 1772. Men derföre underkastar jag mig icke det slafviska band att ej få omtala en sak, såsom en inträffad olycka, för blott den orsak, att derigenom tilläfventyrs något embetsinannafel uppdagas. Efter att hafva uppdragit denna skillnad och hafva frigjort mig från det band, man velat lägga på mig, begifver jag mig nu till ämnet. Jag anser icke möjligt, att någon tvekan kan uppstå om riktigheten af hvad Hr Riben anfört; men annat är det och annat det enskilda förhållande, som en annan ledamot uppgifvit. Jag vågar ej sätta i fråga riktigheten af det sednare; men också med full rätt åt hvad Hr Riben sagt, står likväl min känsla qvar till förmån för den olycklige mannen. Jag tillstyrker remiss och bifall af Utskottet. Hr Lefre'n, Joh. Pehr: Man befinner sig alltid på en ömtålig punkt, då fråga om 90 §.
I betraktande deraf att Qvartermästaren Kock deltagit i Sveriges sednaste krig och med hänseende till hans ålderstigna enkas nödställda belägenhet tillstyrker Utskottet, att bemälda enka, Maria Kock, född Burman, må för sin återstående lifstid på allmänna indragningsstaten uppföras med en årlig pension af 200 R:dr. 94:o. Till Utskottets behandling har vidare blifvit öfveriemnade en inom BondeStåndet af Riksdagsfullmägtigen Erik Ersson från Gefleborgs län väckt motion (N:o 360), innefattande framställning om pension åt aflidne Regementsskrifvaren vid Helsinge regemente, Fältkamereraren J. C. Schönings enka Karin Schöning, född Ofverberg ; men då, enligt hvad Utskottet inhemtaf, bemälda enka numera allidit, lärer Riksdagsfullmägtigen Erik Erssons ifrågavarande framställning hafva förfallit. 95:o. Hos Bonde-Ståndet har Riksdagsfullmägtigen C. J. Svensén från Calmar län uti väckt motion (N:o 499), som blifvit till Utskottet remitterad, anhållit att Rikets Ständer måtte bevilja aflidne tillförordnade andre Landtmätaren i nämnda län Lars Björkgrens efterlemnade enka Anna Karin Björkgren, född Bodin, som befunne sig i särdeles fattiga omständigheter, en årlig pension af 200 R:dr; varande vid motionen fogade åtskilliga handlingar, deraf inheratas att Björkgren, som vore född den 24 December 1799, den 2 April 1822 aflagt examen i General-landmäteri-kontoret, samt förordats år 1825 till extra Landtmätare, år 1828 till Kommisions-landmätare samt år 1840 att förestå ofvanberörda andre landtmätarebefattning, hvarjemte Björkgren efter erhållet särskildt tillstånd förrättat storskiften och enskiften i länet.
Protocoll, hållet vid allmän sockenstämma i Häggenås sockenstuga den 3:dje julii 1853. § 1 S.D. Valdes nämndemannen Nils Svensson i Häggesta, att vid gällstämman i Liths sockenstuga, den 10:de uti innevarande månad, å socknens vägnar, justera och underskrifva afkortnings-längden av 1852 års krono utskylder. § 2 Emedan flere af ledamöterna uti socken-nämnden yttrat sin åstun[dan] att blifva entledigade derifrån, så anställdes nu val af nya till denna vigtiga befattning, och utsågs med enhällig röst, till ordförande i socken-nämnden, kr. fjerdingsmannen och sockenskrifvaren Jonas Jonsson i Carlsgård samt till ledamöter: Nathanaël Ersson i Stafsgård, Anders Månsson i Lassgård, Olof Andersson i Storbränna, Pär Danielsson i Munkflohögen, Pär Johansson i Österåsen, Lars Ersson yngre i Långkälen, Pär Jonsson i Högarna, Jonas Jonsson i Häggesta och Anders Fyr i Huse. § 3 Till ledamöter i scholstyrelsen valdes enhälligt fjerdingsmannen Jonas Jonsson i Carlsgård, Lars Pärsson i Österåsen, Eskil Hansson i Munkflohögen och Olof Jonsson i Storhögen, samt till suppleanter Jöns Ersson i Lassgård, Jonas Pärsson i Storbränna, Magnus Johansson i Österåsen och Jonas Jonsson i Häggesta.
Cael Johan &e. &c. Wår synnerliga ynnest &c. — I sammanhang härmed håfve WI i nåder velat befalla, att de på Wäre lustslott förordnade Ståthållare, likasom Ståthållaren på Stockholms slott, böra vid slutet af hvarje år till eder öfverlemna underdånigt förslag till användandet för det påföljande året af de till hvarje lustslott anslagna årliga underhal Is-summor för att Wår nåd. pröfning underställas, samt inom den 1 April inncvar. år till eder afgifva behörigen verificerad redogörelse, huru dessa anslags-summor blifvit under loppet af sistförflutna år använda: åliggande dem att en sådan redogörelse inom den 1 April hvarje år för det förflutna till eder ofelbart afgifva, hvilket Wårt nåd. beslut J äger dem skyndsamt meddela. CARL JOHAN. Casp. //'k Ehrenborgh. Rätteligen transsumeradt betygar E. C. Psilander. Transsumt af K. M:s nåd. bref till H. Ev. Hr Riksmarskalken af d. 28 Febr. 1831. Carl Johan &c. &c. Wår synnerliga ynnest <&c. — Wl bafve funnit godt i nåder förordna: 1:0 att de förslag för de K. lustslotten till användande af stats-anslagen och öfriga inkomster, hvilka till eder, i slutet af hvarje år för det derpå följande, ifrån Stuthållarne inkomma, böra, jemte hvad J dervid luinnen hafva att erinra, af eder hos Oss i lind. anmälas, innan desamma varda vederb. S l a t s-s e er e t. till und. föredragning tillsända. CARL JOHAN. Carl af Georgii. Utur höga originalet rätteligen transsumeradt intygar E. C. P s i I a 11 d c r. Hr Waernstedt, Job. Otto:
Talmanskonferensen skulle vilja allt för mycket inskränka föremålen för den gemensamma öfverläggningen och anser således det åt dess ledamöter lemnade updraget, att bestämma öfverläggningsämnena, ej innefatta någon våda. Jag vill dock dervid göra det förbehåll, att ettlsådant steg ej kommer att betraktas såsom ett praejudikat för framtiden, ty jag hatar prmjudikaler lika mycket sorn reglementerande, utan endast såsom ett för tillfället och i brist af något bättre antaget sätt att finna en. utgång i frågan. Jag tillägger, att jag tror, att det varit bättre, om motionären väntat med sitt förslag, till dess de ifrågavtde HufvudTitlarne inkommit, då man hade fått veta, huru de dertill hörande frågor blifvit af StatsUtsk. behandlade. Det kan ju hända, att Utsk. från dessa HufvudTitlar särskiljer åtskilliga frågor och i sådant fall bär ju en god del af denna discussion varit alldeles öfver flöd ig; men som motionären ej haft denna-åsigt om saken, se vi, som vilja framgång åt förslaget, oss tvungna, att såsom det enda möjliga sättet att vinna målet, biträda Hr Mannerskantz’s till förslaget gjorda amendement. Den 1 April e. m. 55 Gr. von Platen: Jag vill blott tillkännagifva, att jag för enar mig med Hr Mannerskantz i afseende å sättet för denna frågas behandling. I ani. åter af den siste värde talarens yttrande, att frågan skulle vara förtidigt väckt, får jag nämna, att om frågan kommer att få den bär föreslagna behandling, nemi., att först framställas i Talmanskonferensen samt att, sedan den der blifvit ansedd lämplig och nyttig, man sedermera, skulle öfverenskomma om de ämnen, hvarom komme att öfverläggas, hade det varit alldeles för sent att framkomma med förslaget, först sedan de ifrågav:de HufvudTitlarne till RiksStin inkommit. Slutligen må det tillåtas mig att nämna några ord om den befarade mångordigheten vid de blifvande allmänna sammanträdena.
Ridderskapets och Adelns ofwanberorde Stadgande samt i anledning af Borgare Ständets wib fränsägeisen af desi lösnings-rätt til Stads-Egendomar i ofroanberörde matto fogade förbehåll, deribland inquartermgs-ftyldigheten uttryckligen nämnd blifwit, nördsamt och wänligcn begära Högloft. Ridderskapets och Adelns bestämda förklaring och yttrande, sä öfwer meningen med dest eget oftanämnde förbehöll af stadgande skyldigheters upfyllande, som äfwen hwad afseende Högloft. Ridderfkapet och Adeln fästat ä Borgare-Ståndets under lika willor gjorde erbjudande, derom Ständet hittils saknat ej mindre frän Högloft. Ridderskap^ och Adeln, än deras öfrige respeetive Med-Ständer de swar, som Borgare-Standet haft anledning at förwänta, i sammanhang hwarmed BorgareStandet jämwäl anhäller at Högloft. Ridderffapet och Adeln, samt öfrige Med-Ständen hehagade med Borgare-Standet sig derom förena, at sa wäl i krigs-som fredstider, inquartering för alla enffilbte personers Stads ägendomar hädanefter utgöras bör, ehwad ägaren deraf genom Privilegier eller särffildte eftergifter och Resolutioner hittils warit derifrän befriad, instämmande Borgare-Ständet för öfrigt med hwad Högloft. Ridderffapet och Adeln angäende sammansättningen af en Commistion til inquarteringens fördelande föreslagit. Och flulle detta genom Utdrag af Protokollet Högloft. Ridderfkapet och Adeln samt de öfrige re spectl - Oen 18 Julik 2^7 spective Med-Ständen wördsamt ochwänligen kommuniceras. Ut supra. Lx ?rotocollo / I-I. ?6ter8oa. Begärdes pä bordet. Uplästes följande:
Stael von Holstein, Friherre Fabian Wilhelm, yttrande. I. 156. Stael von Holstein, Friherre Otto Wilhelm, yttrande. II. 347. V. 265, 273. — angående ersättning för erlagd fullmaktslösen och för minskad löneinkomst. II. 347. Se vidare Stats-Utskottets Utlåtande N:o 90. Stamboksoch kollektmedel, om förändradt sätt för upbörd af. III. Slamschäfferier, angående beviljandet af erforderligt belopp för upköp af djur lill. II. Statistiska upplysningar, angående väckt förslag alt åt RiddarhusDirektionen updraga, att under tiden intill nästa riksdag, samla sådane, behöfliga i och för upgörandet af en Riddar hus-Ordning i enlighet med den vid denna riksdag föreslagna nya grundla ^ gen. Statsanslag, angående särskilda, till åtskilliga förvaltande verk anvisade inkomsters utbytande emot statsanslag. Se Stals-Utskottets Betänkande N:o 51 Litt. A och N:o 219. — tillfälliga, lill försvarsverkets förbättrande, angående lyftningen af hela återstående beloppet utaf de vid senaste riksdag beviljade. Stats-anslags-summor, extra ordinarie, angående deras nfverflyttande till den ordinarie eller så kallade Riksstaten. Se An slagssummor. Slatsfyllnads-summan, angående bestämmande deraf, samt af det för Riksgälds-kontorets utgifter erforderliga belopp. IX. B. 360. A. 377. Statsinkomster och utgifter, angående väckt fråga om en utredning för jemförandet af nuvarande statsinkomsters och utgifter med enahanda inkomsters och utgifters belopp år 1809. II. R. 255. VIII. B. 517. A. 556. IX. E. 56. Stats-kontoret, angående dess ersättande för de under år 1850 utbetalda medel till kolonien S:t Barthelemy. Se Barthelemy S:t. — angående öfverlemnandet till Riksgälds-Kontoret af den i StatsKontoret befintliga behållning utaf inlevererade dispositionsmedel. Se Riksgälds-Kontoret. Statslånen i Holland och Brabant, angående förbindelserna för de fordna Svenska.
Denna nya linie, som formerade en spetsig vinkel mot den gamla, lopp icke så synnerligt långt ut från den gamla der H. M. låg, att ju åtminstone de närmaste arbetarne hade kunnat sett hufvudet af H. M. öfver gamla liniens bröstvärn om de annars derpå hade aktning gifvit. Denna omständighet anser jag för betydlig att anmärka. Hvar nu H. M. anten stod eller satt i approchen så var vanligt att det samlades strax åtskilliga högre och lägre herrar officerare som nu ock hade skett till 8 eller 10 personer som stodo neder uti approchen nära intill och framför H. När jag nu kom in i samma approche der H. M. låg, ställde jag mig bland de officerare som der förut stodo och hade H. M. för ögonen liggande tätt framför oss, som redan sagt är, med hufvudet öfver bröstvärnet, men hvad derutanför passerade kunde ingen af oss observera för det höga bröstvärnet efter vi stodo innan detsamma neder på botten af approchen, ej heller vet jag huru länge H. M. hade så legat exponerad för ett den natten öfver måttan träffligt skjutande utur kanoner och handgevär. Det var nu den olyckliga stunden för handen som gjorde slut på alltsammans. Knapt en half fjerdedels timma hade jag bland dem som voro tillstädes stått vid och framför H. M. fötter, så träffade utanifrån tranchéen ett skott inpå venstra sidan genom H. M. hufvud hvarvid icke den minsta rörelse mer förspordes än att handen undanföll venstra kindbenet och hufvudet lutade sig så sakta neder uti kroppen utan någon den ringaste ryckning på kroppen, som blef så alldeles stilla liggandes som den förut låg, det var ej heller naturligt, att efter ett skott, som så ackurat träffade genom hufvudet, annat kunde följa än att i ett ögonblick vara död utan att röra minsta lem. Således hafva de som härom andra orimligheter utspridt grufveligen afvikit från sanningen. Stället hvarifrån detta olyckliga skott kom, om det skedde från ett längre bort eller närmare håll, det kunde ingen af oss, som stodo lågt nere inom bröstvärnet under ett så starkt skjutande utur kanoner och handgevär ogörligen med rätt visshet utmärka.
M. har tillika i nåder förordnat, alt i afseende å alla fisken, som af ålder eller på grund af serskilda resolutioner, emot bestämd taxa eller afgift begagnas af vissa hemmans innehafvare, byalag eller menigheter, eller äro tjenstemän tili begagnande uplåtne, vederbör, skola för framtiden bibehållas vid deraf nu egande dispositions-rätt, såvida den icke är till vissa år bestämd, i hvilket fall, efter samma tids förlopp, skulle förfaras på sätt ang:de utarrenderade fisken blifvit stadgadt; och då det bidroge till vinnande af förenkling i Jordeböckernc och räkenskaperne om de af dessa fisken, sorn sålunda fortfarande komina alt åtfölja vissa hemman, med deni hell och hållet förenas och ifrån Jordeböckerna, såsom serskilda lägenheter uteslutas, emot det att för dem nu bestämda taxor eller utgifter tilläggas hemmanens räntor, så har K. M. nu behagat föreslå R. St. alt en dylik förändring mätte fä vidtagas”. Hvad beträffar den sednare punkten i K. propos:n, eller frågan om uteslutande utur Jordeböckerne af vissa fisken, för hvilka arrende-anbud ej kunnat erhållas, sä ber jag fä uplysa, att en fullständig förteckning öfver alla dessa fisken blifvit af K. Kammarcolhm upgjord och till Konungen öfverlemnad. Denna har äfven, derest så åstundats, för Utsk. varit tillgänglig för inhemtande af nödiga uplysningar i ämnet och deraf inhemtas, alt nästan alla de fisken, hvilkas afförande ur Jordebökerne är ifrågasatt, varit af den 56 Den 20 Februari. obetydliga beskaffenhet, alt äfven under den tid de kunnat utarrenderas, det endast varit möjligt att för hvardera af dem erhälla några skillingar.
Beträffande åter det af Skogsstyrelsen uppställda förslag till grunder för värdering af den skogsmark, som till sågverken upplåtes, och Kammarkollegii deraf föranledda hemställan om upphäfvande af ofvanberörda nådiga Bref samt utfärdande af nya bestämmelser i ämnet med föreskrift, bland annat, att sågverksegarne ej vidare skulle ega att i ersättning för stockfångst taga mark under hemmansränta, — att förrättningen skall verkställas af vederbörande afvittringslandtmätare och skogstjensteman, med afgörande röst för den sednare, om olika meningar dem emellan uppstå, — samt att, sedan hemman och nybyggen, som redan blifvit i behörig ordning till anläggning medgifna, erhållit fyllnad i sina egor, sågverken må af den återstående marken utbekomma sin rätt, ehvad der finnas odlingslägenheter eller icke, så enär förstberörda förslag icke synes innebära någon so Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 54. fullkomlig säkerhet för deri värdering, hvars allmänna uppgift är i 9:de punkten af nådiga Brefvet den 29 Maj 1852 lullständigt angifven, och Eders Kongl. Maj:t redan genom nådigt Bref den 30 Oktober 1863 förordnat, att utslag, som af Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande meddelas i fråga om tilldelning af skogsmark åt sågverk, skola till Skogsstyrelsen insändas så tidigt, att åtgärder för vinnande af möjligen erforderlig rättelse deruti må kunna inom besvärstiden vidtagas, samt öfriga af Kammar-kollegium i denna del framställda förslag icke äro af något särskildt behof föranledda, hemställer jag i underdånighet att hvad Skogsstyrelsen och Kammar-kollegium i fråga om förändring af eller tillägg till nådiga Brefvet den 29 Maj 1852 föreslagit icke för närvarande må till någon Eders Kongl. Maj:ts åtgärd föranleda.
17 den härmed förenade lön, hafva lem nät annorstädes innehafvande tjenst. For öfrigt anses, vid alia befordringar inom Riksgälds-Contoret, det vilkor fästadt, att den, som innehar syssla vid annat Verk, skall, derest den ena tjenstebefattningen finnes för den andra hinderlig, vara förbunden att från endera afgå, när Fullmägtige sådant äska; börande, till sökandes underrättelse, omförmälda vilkor alltid i anslagen iutagas. Angående behandling en af frågor, rörande tjenste/örsummelser m. m. , - . § 46. (Lika lydande med 185 $ i 1841 års Reglemente). Om någon, Commissariatet underlydande, ordinarie tjensteman, vid mindre förseelser i tjensten, ej låtit sig rätta af vederbörande formans tillsägelser och varningar, eller blifvit beträdd med vårdslöshet eller försummelse i sin tjenstgöring, eller ock i allmänna lefverne! ådagalagt ett mindre värdigt uppförande, bör han inför Commissariatet erhålla lämplig föreställning och åtvarning till framtida bättring. Inträffar åter enahanda förhållande, i afseende på någon af Verkets öfrige embetsoch tjenstemän, skall hau, elter härom gjord anmälan, förekallas > inför Fullmägtige samt tillrättavisas och varnas, I händelse den, som på detta sätt, antingen intör Fullmägtige eller Commissariatet, undergått första varningsgr-aden, ej heller häraf låter sig rätta, ega Fullmägtige att, med afseende å förekommande omständigheter, på längre eller kortare tid suspendera honom från sin innehafvande tjenst, med förlust af hela eller halfva lönen, hvilken, under tiden, må till ersättning för tjenstens förrättande användas. Derest tjensteman, hvilken förut blifvit för ijensteförsummelse eller annat förhållande suspenderad, å nyo gör sig skyldig till dylik förseelse; ankommer på Fullmägtige att, efter förseelsens beskaffenhet, antingen ytterligare. suspendera honom eller helt och hållet skilja honom från dess vid detta Verk innehafvande tjenst och lön.
O hur ljuft att få vaggas till ro af denna smekande musik. Han hade ej på länge tillslutit sina ögon. Det trötta hufvudet sjönk så småningom ned mot hans flämtande barm och en orolig slummer fälde ned hans trötta ögonlock. Då trädde där fram ur ett af de närbelägna snåren en mörk, spöklik skepnad. Tyst som en ande smög den sig fram och då och då förnams ett enstaka mummel, ett upprepande af ord. Kirsti, ty det var hon, häjdade sitt lopp vid anblicken af den slumrande enslingen i sin väg. Länge stod hon som förstenad och betraktade honom, där han tyktes njuta af en flyktig frid. Huru gärna hade ej också hon velat sjunka ned här och mottaga sömnens ljufva håfvor, men det var omöjligt hon kunde ej finna någon ro. En känsla af afund ingöts hos henne. Du har delat ljuft och ledt med mig, tänkte hon, du skall också kämpa striden ut vid min sida. Vi måste blifva bundsförvandter äfven nu. Hon förde sin hand lätt till hans panna och tillhviskade ett: "Herr Klas!" En nervös ryckning genomilade den nedhukade gestalten. Därpå rusade han upp som störd af något obehagligt midt under en angenäm dröm. Hvad vill du af mig? Hvem är du? mumlade han förvirradt. Herr Klas, tillhviskade hon honom ännu en gång med det mildaste tonfall. Ja, det är jag, genmälte han. Men du är ju redan bland de döda. Jag har intet att skaffa med dig. Ser du ej, att jag är frisk och sund. Dyre Klas, känner du ej igen din egen Kirsti, fortsatte hon. Den skökan har jag för länge sedan lönat efter förtjänst. Men plåga mig ej. Jag skall gärna utstå mitt straff. Jag skall träla, lida, försaka läna mig blott frid frid! Se så vakna då upp från din försoffning, yttrade hon något barskare. Jag vet nog att jag begått ett förfärligt brott, att jag mördat brutit emot den rättvisa, som jag själf tillämpar. Men låt mig göra upp räkningen allena med dem väldet hafva, vik ifrån mig goda eller onda ande hvem du än må vara.