Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Gyldenstolpe begärde frågan på bordet, skedde det troligen i akt och mening, att en hvar af R. o. Ad:s ledamöter skulle få taga kännedom af förslaget, och att det verkligen skulle finnas på bordet. Så väl i går, som i dag före pleni början, har jag efterfrågat denna Frih. Tersmedens motion, för att få se och läsa den, men ej funnit densamma ibland de på bordet hvilande handlingar, icke eller var densamma vid pleni början å föredr.listan uppförd. Jag anmärker detta förhållande såsom något ovanligt, icke som skulle jag ej utan att hafva läst motionen kunna finna, huruvida den vöre af omständigheterne påkallad eller icke ; ty jag är öfvertygad, att Consl.Ulsk. i alla fall, Frih. Tersmedens framställning förutan, skulle hafva besvarat Hr Åkermans motion, och att således Frih:us berörde motion är öfverflödig. I anledn. af denna framställning yttrade Fl. Ex. Hr Gr. o. Landtm., att Frih. Tersmedens ifrågavar. förslag icke varit vid pleni början å föredragningslistan upplagen derföre, att detsamma icke derförinnan blifvit skriftligen aflemnadt, men att, jemlikt det i 49 § Riksd.Ordn, intagne stadgande: ”Om en genom muntligt anförande gjord framställning lägges på bordet, bör anförandet till prut. dicteras och afskrift deraf sednast i nästa plenum till bordet afleninas”, Frih. Tersmeden vid början af detta plenum skriftligen inlemnat sitt förslag, och detsamma till följd deraf bort på föredragningslistan uppföras. O Ilr Tersmeden, Nils: Da Hr Åkermans motion väck tes, sä var del under förutsättning, att vi ej skulle få något förslag till representationens ombildning hvilande. Hr Akerman begärde nemi., att, så vida Coust.Utsk. icke medhann sammanjemkning af Ståndens särskilda beslut i frågan, så skulle Utsk. behandla hans framställning rör:de en skrifvelse till K. M., om en comités nedsättning för ärendets bearbetande. Någon sammanjemkning har icke ägt rum, hvarföre jag tror tiden nu vara inne alt behandla nämnde begäran, och jag understöder Frih. Tersmedens förslag. Gr.
R:dr ig sk. g rst. såsom under tiden aflidne Braltströms proprie balance, att, med 6 procents ränta från den dag medlen bort vara levererade till dess Brattström blifvit häcktad, utgå med den rätt, sorn Cononrs-Domaren tillkomme att föreskrifva; hvarjemte Kongl. Kammar-Rätten, under förklarande, att den funnit controlen å insättningar af de från Utrednings-Departementet till Årtilierie-Departementet anordnade 18,002 R:dr 2"5 -sk. 6 rst. hafva tillhört det senare, äjvadan skäl icke funnes att förpligta Utredning-s-Departementet till någon 12 Stals-Utskoltets Berättelse N\o 325. ersättning St Arlillerie-Departementet i afräkning S Brallströms balance, förordnat, att de 478 R:dr 43 sk. 5 rst., hvilka upptagits såsom balanee, af Utrednings-Departemenlets medel, skulle godtgöras af de vid inventeringstillfället contant i cassan befunne, för Artillerie-Departementets räkning i Banken insatte 2,552 Rdr 8 rst., och hvarigenom således hela balancen kommit att stanna å Artillerie-Departemenlet; i öfrigt har Kongl. Kammar-Rätten åJagt Kamereraren Dahlerus, att, med afdrag icke allenast af 5oo Rdr, sorn, enligt Kongl. Collegii arbets-ordning, fått i cassan till smärre utgifter innestå, utan ock 1,924 Rdr, hvilka i betalning för krut blifvit till cassan levererade deu 3 Januarii 183 r, eller tvänne dagar före balancens upptäckande, och hvilka Dahlerus således icke ännu kunnat fulleligen controllera, ersätta Kongl. Krigs-Collegii Artillerie-Departement all den brist, som för gäldande af balancen kunde uti aflidne
Tager man härjemte i betraktande att, enl. den för Institutet utfärdade Instruktion af d. 18 Febr. 1846, Landtbruks-Iärlingarne skola genom ”deltagandet i alla ”landtmanna-göromäl, hvarifrån de icke få sig undandraga, i ”betydlig mohn godtgöra kostnaden för sitt underhåll och sin ”undervisning”, så finner man, att de fyra fri-eleverna hufvudsakligen åro de, hvilka skola födas och undervisas, och dertill måtte väl ej 16,000 R:dr om året åtgå! Under sådana förhållanden tror jag att Institutet, ändamålsenligt organiseradt, borde allt för väl kunna på egen bekostnad upföra de byggnader, hvarom här är fråga. I den K. Propos. säges, att Styrelsen önskar göra byggnaderna så beskaffade, att de kunna tjena såsom mönster för den enskildta landthushållaren. Men hurudan a skola då dessa byggnader blifva? Böra de icke afse enkelhet och godt pris? Detta är alldeles nödvändigt, ty om man upförer dessa byggnader i en storartad stil, så lärer icke den enskildte, för hvilken Statens kassa ej är tillgänglig, våga att följa det gifna föredömet, utan får nöja sig med enkla och mindre kostsamma byggnader. I afseende å Ultuna Landtbruks-Instituts organisation, tager jag mig friheten att åberopa en reservation af numera StatsRådet Gr. Mörner vid förliden Riksdag, deruti han säger, att Institutet afvikit från sin första bestämmelse, att vara en högre läro-anstalt samt nedsjunkit till en anstalt för bildande af Rättare, enär antalet af de elever, eller sådana personer, som theoretiskt studerade agronomien, endast upgick till 4, då deremot Rättare-lärlingarne voro 24. Detta förhållande blef icke utan skäl framdraget, och yttrandet föranleddes af Institutets Styrelses anhållan om ett ytterligare anslag af 4,000 R:dr b:ko, dervid Styrelsen ville tillse det Institutet, som förut haft 12 rättarelärlingar och 6 fri-elever, skulle derefter hålla 24 lärlingar och 4 fri-elever.
Till afböjande af detta onda, har Motionairen föreslagit, att nämnde Författning, i stället för den åt församlingarne gifne tillåtelse, att vid inträffande ledigheter begära och atsluta öfverenskommelser om presträttigheter, måtte innehålla det stadgande, att öfverenskommelser då ovilkorligen skola uppgöras, på sätt det Nådiga Circulairet föreskrifver, äfvensom , enär ibland vilkoren uti nyss om förmälde olagliga contract, ofta ingår af församlingarne förbehållen frihet ifrån underhållande af prestgårdens byggnader, hvilka, i anledning deraf, få förfalla, af Motionairen blifvit hemställdt, att Kronobetjeningen, hvilken dst tillhör att hålla oeconomiska besigtningar på Kyrkoherde-boställen, måtte få sig anbefalldt, att till verks'ällighet befordra så väl vederbörande SyneRätts utslag, om församlingen ålagd byggnadsoch bättringsskyldighet, ehvad sådant af Pastor yrkas, eller ej, som ock hvad denne blifvit föreskrifvet i afseende å pastors husen; 3:0 Nils Insulin ifrån Stockholms Län, hvilken, hufvudsakligen på enahanda skäl, som förré Motionairen anfört, tillstyrkt den underdåniga anhållan, att Kongl. Maj:t måtte bjuda och befalla, att inom hvarje församling i Riket, der öfverenskommelse om presle-rättiglieter ännu icke träffats, sådant ovilkorligen måtte ske inom viss utsättande tid, som icke bör vara öfver ett år efter det befallningen derom blifvit utfärdad och tjenar till efterlefnad, samt att, i händelse convention icke kan i godo träffas, Kongl. Maj:t då ville, sedan vederbörande Consistorium och Landshöfding blifvit hörde och med underdåniga utlåtanden inkommit, i Nåder pröfva och afgöra frågan ; 3:o Eric Ersson ifrån Stora Kopparbergs
Maj:t år 1825 täcktes bifalla utbetalningen af omförmälte Förskott, Inrättningens utlånte Capital-Fond, sedan dess skuld derifrån afgått, utgjorde 49,800: och Cassa-beliållningen 777: 44- 1 eller tillsammans Banco Riksdaler 80,877: 44- IT* att Directionen under den 19 sisth December, genom en ädelmodig gifvares frikostighet fått emottaga en Donation stor 2000 R:dr Banco, utaf hvilka Gåfvo-medel Directionen likväl nödsakats använda 747 R;dr 29 sk. 7 rst. samma mynt till betäckande af den brist, som, ehuru den största möjliga besparing uti Barnbörds-Inrättningens utgifter blifvit iakttagen, under de senare åren, i anseende till Inrättningens större anlitande, uppkommit; att Barnbördshusets tillgångar uti Capital efter afdrag af dess skuld vid sistförflutne års slut utgjorde 81,716: 32. — och uti Cassabehållning 118: 3i. 4* tillsammans Banco R:dr 81,830: i5. 4- f ( 52 ) eller »,252 Rrdr 18 sk. 5 r:st. större tillgång än förstnämnda år; att samma förhållande, som Directionen uti dess underdåniga Skrifvelse af den 9 Februarii 1825 bade nåden anmäla, ännu äger rum, nemligen att å en del af Barnbördshusets Capitaler Lifräntör årligen under gifvarenas lifstid utbetalas, hvilka Lifräntör för närvarande utgå med 700 R:dr Banco. Af hvad Directionen nu haft nåden anföra, täcktes Eders Kongl. Majrt i Nåder inhämta, atti framtiden, då omförmälte
Maj:t i nåder begärt, att, för fortsatt tillämpning af ifrågavarande förbättrade pensionering, Rikets Ständer måtte för åren 1861, 1862 och 1863 å Riksgälds-kontoret anvisa ett årligt kreditiv af 50,000 R:dr, eller för tre år 150,000 R:dr, att utbetalas och användas till betäckande af den skilnad, som för Arméens Pensions-kassa under dessa år kunde uppstå genom den nya pensioneringens tillämpning, med förbehållen rättighet för Pensions-kassan att, i den mån sådant behöfdes, för berörda ändamål utbekomma besparingarne å 1858, 1859 och 1860 årens kreditiv, äfvensom Kongl. Maj:t, i enlighet med Direktionens öfver Arméens Pensions-kassa underdåniga hemställan, i nåder föreslagit, att den nu gällande föreskriften derom, att medlen icke finge från Riksgälds-kontoret till Pensions-kassan utgifvas förr än den för året uppkomna skilnaden efter afslutade räkenskaper blifvit till sitt verkliga belopp bestämd, måtte — till undvikande af ränteförlust för Pensions-kassan, hvilken måste förskottsvis utgifva fyllnads-pensionerna på samma tider, som den hade sin egen pensions-utbetalning att bestrida, och följaktligen vore nödsakad att hafva i beredskap en större kassabehållning antingen genom upplåning eller innehållning af medel, som annars kunnat göras fruktbärande — sålunda förändras, att de till fyllnadspensionerna anvisade medel finge, uppå förenämnde Direktions reqvisition, halfårsvis i Mars och September månader utbetalas, med förbindelse för Direktionen, att, vid reqvirerande af det för första Siats-Utskottets Utlåtande N:o 84. 55 halfåret behöfliga beloppet, med afslutade räkenskaper redovisa föregående årets utgift.
Majits och Kronans hus och byggnader innebölle, att köpebref om tomten den 26 Juni 1818 blifvit upprättadt med Landskamereraren CM. Thalin, men att Magistraten i Umeå förklarat sig hvarken kunna lemna afskrift af nämnda köpebref eller uppgifva tiden, när uppbud och fasta å tomten må hafva meddelats, emedan intet derom förekommer i Rådstufvurättens ofullständiga protokoll för åren 1818—1824, samt att icke heller någon upplysning i detta hänseende kunnat inhemtas af de hos Svea Hofrätt befintliga laglärtsprotokoll från Umeå Rådstufvurätt, hvilka jemväl befunnits ofullständiga, men att dock ingen anledning syntes förefinnas dertill att sjelfva tomten skulle tillhöra Kronan, dels, i afseende på förhållandet med eganderätten till gamla fängelsebyggnaden, att, sedan innevånarne i Westerbottens län, hvilka från längre tider tillbaka och innan länsindelningen verkställdes, gemensamt med innevånarne i Norrbottens län uppbyggt ett länshäkte i Piteå, i anseende till detta fängelses aflägsenhet från Umeå af icke mindre än 23 mil, öfverenskommit att på egen bekostnad låta uti Umeå uppbygga ett nytt länshäkte, men detta genom en i Februari månad år 1818 uppkommen eldsvåda alldeles nedbrunnit, och Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i länet, med anmälan att länsinnevånarne saknade medel till uppförande af nytt länshäkte, hos Kongl. Majit anhållit om anslag af allmänna medel till ny fängelsebyggnads uppförande, så hade Kongl. Majit genom nådigt Bref den 23 Januari 1819 förklarat, alt, ehuru genom Kongl. Bref den 29 Juni 1814, i anledning af länets innevånares då gjorda erbjudande att vid Landshöfdingeresidenset i Umeå låta uppföra ett nytt fängelse, samma erbjudande blifvit antaget och faststäldt, och Kongl.
Silfver, äfven vi å vår sida, då förhållandet är omvändt, icke äga annan utväg, än att med silfver liquidera hvad utländningen lemnar oss i varor och tjenstbarheter till högre belopp, än vi honom, och att således ökningen eller minskningen af Bankens förråd på ädla metaller beror på ofvannämnde vår ställning till utländningen i affärsförhållanden; så blifver nu, då denna ställning under en följd af år varit för oss så ofördelaktig, att, om icke bruks-ägares hypothekskassans utländska skuldsättning föranledt införandet af ädla metaller, Bankens förråd deraf troligen skulle hafva varit vid detta års början medtaget, frågan den: hvilka äro de utvägai', sorn böra i afseende på Bankens förvaltning vidtagas, så att under sådane omständigheter myntvärdet må kunna upprätthållas och Banken fortfarande förmå med silfver efter realisations-grunden, vid anfordran, inlösa sina utelöpande sedlar. Enligt mitt omdöme, äro dessa utvägar endast 2:ne; den ena, att, medelst upplåning, eller, då sådant icke låter sig göra, indragning i Bankens egen utlåning, minska sedelsLocken, så att den komme i proportiolierligt förhållande till metalliska valutan, hvarigenom på samma gång åstadkommes den naturliga följden af penninge-brist, förminskning i förbrukningen af öfverflöds-artiklar med dess inflytande till importens minskning, intilldess våra affärs-förhållanden till utländningen komme i den ställning, att det blefve han, som finge en mellangift att kontant betala, då sedelstocken åter, utan fara för realisationen, kunde ökas; den andra, att, i stället för detta förmynderskap för allmänheten, låta sakerna utveckla sig sjelfva, och under förutsättning, att denna utveckling småningom skulle leda till ett för våra affärs-förhållanden fördelaktigt resultat, assignera på framtiden, det vill säga betinga sig rådrum, att först framdeles betala den kontanta mellangift, som utländningen, under en fortsatt ofördelaktig ställning i handels-förhållanderna, egde att af oss uppbära. Hvilken - Bil. till Banco-Utskottets Betänkande, N:o 29.
Annat är och måste förhållandet vara, då klandret angår Konungen sjelf; Behofvet af lagförändring i detta hänseende är således påtagligt; och då inga formelia hinder ligga i vägen, sedan dels K. M:s nåd. propos., dels enskilda deraf föranledda mor. tioner innehålla nödiga förslag för vidtagandet af samman-: hängande rättelser i det hela, tillstyrker jag dem på de skäl, Hr Ribbing år 1823 fullständigt och med ett träffande förutseende anfört. Alt detta yttrande måtte få till RagUtsk, 190 Den 18 Octo ber. åtfölja de öfriga detta ämne rörande handlingar, anhåller jag vördsamt. Bemitterades till LagUtsk. Upplästes och lades på bordet nedannämnda från StatsUtsk. inkomna utlåt., nemi.: N:o 275. i fråga om lindring i grundskatterna genom förhöjning af tulloch bevillningsafgifter; W:o 276. i anledn. af gjorda anraärkntr vid betänk. N:o 93, rör:de nedsättning i priset å det krut, som för bergssprängningsarbeten ut(emnas från Kronans förråd; JV:o 278. i anledn, af Frih. Ehrenborghs motion, att en del af anslaget å g:de hufvudtitelu måtte användas till amorteringsfond för lån, som borde upptagas för att användas till jordbrukets och näringarnas upphjelpande; Wto 27g. i anledn. af väckt fråga om rättighet för städernas embetsoch tjenstemän att deltaga uti Civilstatens pensionsinrättning. H. B. o. Ad. åtskiljdes kl. 3 e. m. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Måndagen den 20 October 1834- Plenum kl. io f. in. Öppnades Hrr Electorers lista till ersättande af åtskilliga i Utskm uppkomna ledigheter; och befunnos hafva blifvit utsedde till ledamöter i Constitutions-Uts kottet: efter Hr Anckarloo, Dav. Gust., W:o 117, Gr. von Stedingk, fullm.
Capitalafskrifningen är vådlig som prejudicat, ty den grundlägger den villfarelse, alt det för den till staten skyldige är lättare att få sin skuld eftergifven, än det vore att få en lika stor gåfva för den, som i öfrigt vore i samma belägenhet, men ej stod i skuld hos staten. Om derföre något bör gifvas till Borås, må det ske directe genom ett anslag på g:de hufvudtiteln, såsom denna stad redan fått ett understöd efter sednaste eldsvåda. Det är tid, att Svenska folket en gäng får en ordentlig budget, hvarest alla statens utgifter finnas sammanförda, så att det må kunna se, hvad det skattar och utbetalar. Gr. Cronhjelm: Den siste talaren har instämt med mig deruti, att någon räntenedsättning för staden Borås, skulder till staten icke bör äga rum. Den talare, som yttrade sig näst förut, har sagt, att räntan icke bör beräknas högre, än hvartill den blifvit förskrifven; och detta har äfven varit min mening. Men då den siste talaren sagt, att han saknar localkännedom för att döma, om ett understöd från statens sida verkligen är behöfligt, får jag offentligen lemna den upplysning, som jag i enskild väg förskalfat mig af några aktningsvärda representanter från trakten af Borås. Dessa hafva nemi. sagt mig, alt det lån, staten lemnade efter den brand, som ägt rum näst före den sista, gifvit anledning till en praktfullhet och ett öfverflöd i byggnadssätt, som tillgångarna i öfrigt, eller utom stora lånebiträden från staten, ej medgifvit. Man bar talat örn branden i Uddevalla, och såsom ett motsatt exempel i sammanhang härmed får jag nämna, att den rikaste af invånarne i denna stad, under trenne år efter eldsvådan, bodde i ett litet hus af 3:ne rum, och först flera år efter branden började han att bygga och logera sig beqvämare. I Borås åter lärer straxt efter den första olyckan en yppighet i byggnadssätt och möblering böl jat visa sig, som endast låter förklara sig af den lätthet, hvarmed staden åtkom medel, samt ett förmodligen hyst hopp att slippa återbetala någon del deraf.
TT tft . P JQ C/2 1 tt c? O (rf T Ridd. o. Adeln. PresteStåndet. BorgareStåndet. BondeStåndet. Nto Sid. V 45 å. V 45 b. V 45 b. y 45 b. y 45 10 I> Handelsböcher, om deras bevisningskraft . * Svar på återremiss Handels-Expediter, eller så kallade Proben-Reu ter, ang:de * Handelsfartyg, om behörighet att derå föra befäl Handelsförhållanden mellan Sverige och Norrige, angående ändring deri Handelsoch Sjöfartsfonden. om anslag till Nya Trollhätte-Canal-Bolag. Se Anmälan 45. „ „ om ett lån till Directionen för segelfarten emellan Wenern och Westerhaget. Se Anmälan 46. *, „ om disposition å dess öfverskotter. Se Anmälan 47. „ om bidragens dertill inleverering till Riksgälds-Gontoret. Se Anmälan 48. „ „ om nedsättning i afgiften till nämnde fond, fondens ingående till RiksgäldsContoret samt Convoj-Commissariatets upplösning. 1 anledning af Riks-Ståudens skiljaktiga beslut ... Ytterli gare i ämnet . Handels traktaten med Ryssland, angående Handtverks ge stiller, som i fremmande länder förvärfvat sig utmärktare skicklighet, om understöd för dem .' Hanö, hemmansegare, om lindring i utgifterna för lotsars underhållande Hapaniemi, Kaptens-Boställe, om dess öfverlåtelse till Haparanda stad , Svar på återremiss . Haparanda Apologistskola, om en lärares anställande derstädes. Se Apologistskola. „ om öfverlåtelse till Staden af Kaptens-bostället Hapaniemi. Se Hapaniemi. Hauffman, A. L», Krigs-Råd, ang:de befrielse från ålagd ersättningsskyldighet för KrigsCåssören S. H. Brattströmsuppbördsbalance Hedenstjerna, A. O., Lagman och Advocät-Fiscal, om Sportel-ersättning. Hegardt, J. Protocolls-Secreterare, om löne-ersätt ning.
Det var intet tvifvel, jag hade gått vilse, och troligen vändt af i någon sidogång som jag icke märkt, då jag – med den vansinnige framför mig, med hela min uppmärksamhet fästad vid honom – första gången ilade genom den mörka korridorn. Jag sträckte ut armarne och fann äfven, att afståndet emellan väggarne på ömse sidor här knappt utgjorde två alnar, att golfvet icke längre var belagdt med bräder, utan med tegel, och att dess sluttning tilltog allt mera. Min inbillningskraft, som slumrat under ifvern att finna utgången, vaknade nu med full styrka, och alla Radcliffs gamla romaner med dess slott och ruiner fulla af allt möjligt sattyg, såsom likkistor, skeletter, skramlande kedjor, jemmerrop, falluckor och underjordiska fängelser, defilerade förbi mitt sinne i en lång, rysvärd rad. Jag stannade, tvekande om jag skulle vända om eller gå vidare, och svor inom mig öfver alla gamla illmariga hus i allmänhet och detta i synnerhet, och öfver min egen fördömda nyfikenhet, som nu spelat mig ett sådant spratt, att jag kanske till slut skulle komma i någon källare, och först efter flera dagar, beskrattad och beklagad, frusen och utsvulten, komma till rätta igen. Emellertid ingaf mig utan tvifvel hin onde sjelf den föresatsen, att gå fram ännu tjugu steg, och, om jag icke träffade någon dörr innan dess, vända om för att söka återfinna vägen till galleriet, hvarifrån jag nu säkerligen aflägsnade mig allt mer och mer; men – knappt hade jag gått fyra steg, innan jag snafvade på några ojemna stenar, stötte hufvudet emot en dörr, som i ögonblicket flög upp, och rakade utför en höjd af ungefär tre eller fyra alnar. En lång stund låg jag alldeles bedöfvad, lika mycket af öfverraskning som af den stöt jag fått; den kalla nattvinden, som blåste omkring mig, återkallade mig likväl inom några minuter till mig sjelf.
Ridderskapet LagUtskottets Betänkanden', och Adeln af Herr Cederskjöld, Herr af Brinkman, Herr Munk af Rosenskjöld , Herr Mannerstam och Herr Friherre Stael von Hollstein, att det-skulle vara olämpligt, dat en Hållkarl kan blifva förfallen till spöstraff, endast för det att han af den resande begär drikspenningar, enär någon egentlig brottslighet deruti icke borde förefinnas och det järn väl skulle bero af den resandes eget välbehag att meddela Hållkarlen sådan belöning, eller att hans begäran derom afslå: att svårare bestaffning för en så beskaffad åtgärd af Hållkarlen skulle honom drabba, än om han afhänder den resande eller annan person penningar genom föröfvad stöld; och att således för de företag af Hållkarl, att begära drikspenningar, endast penninge-böter borde äga rum; hvarförutan Herr Friherre Stael von Hollstein ansett, att spöstaff å sådane förbrytelser, som de ofvan omförmäldte , skall vara en lemning af forntidens barbari, då, genom ett sådant straff, den person, som det samma lidit , finner sin framtida välfärd förspilld; äfvensom Herr af Brinkman föreslagit, att någon lämplig taxa borde fastställas , enligt hvilken en viss afgift bestämdes , som den resande borde för hvarje skjutshäst, han erhåller, till Hållkarlen erlägga såsom belöning för dess besvär vid uppbådningen; hos Högvördige Preste-Ståndet af Herr Professoren Doctor Wijkman, Herr Biskopen Doctor Almqvist, Herr Prosten Fröberg, med flere Ståndets ^Ledamöter, att det af någre utaf Utskottets Uadamöter föreslagne prygelstraff skulle vara det mäst passande för Hållkarlar, då de fardra drickspenningar af den resan'd eeller ho» La g-Ui skottets Betänk anden. 189 Dom ofreda, hvilket stralF Herr Biskoppen Doctor Almqvist dock ansett icke bora användas för det förstnämnde förhållandet, som borde med penninge-böter få försonas; och hos Vallofl. Borgare-Ståndet af Herrar H. N. Schvan, Hohn, Schotte^ Arfvidsson, Eckhoff, Örnberg, Leffler, Hällström, och Westin, att spöstraff, som endast borde åtfölja gröfre brott, icke vore förenligt med beskaffenheten af de förbrytelser, hvilka nu vore i fråga, då brott och straff alltid borde vara i förhållande till hvarandra, hvarvid någre af bemaldte Ledamöter föreslagit, det någon särskilt och mot förbrytelsen svarande påföljd för Hållkarlen måtte utsättas, enär han med otidighet bemöter den resande; hyar järn te Herr Kjellan* der förmält sig vara af den tanka,