Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En annan/) upp gaf såsom skäl för sitt afstvrkande, att han trodde det vara af högsta vigt, att detta Embete innehades af en man med anseende, förmåga och en närmare bekantskap med den högre administrationens practiska beskaffenhet. Dessa vilkor ansåg han ej uppfyllas genom den ifrågavarande Embetsmannens inträde i den högre administrationen, ehuru hans duglighet i öfrigt ej kunde förnekas. Föredraganden k) ansåg äfven för sin del den ifrågasatte Embetsmannen icke kunna anses vara f) Närvarande, utom den nu under Riks-Rätt ställde Stats-Secreteraren,' Tit. ^Rosenblad, af Wetterstedt, Mörner, G. Lagerbjelke, Löwenhielm, Adelsvärd, Poppius, Åkerhjelm, och von Schulzenheim. g) Närvarande, utom de nu under Riks-Rätt ställde, Tit. Rosenblad, Åkerhjelm, J. Lagerbjelke, v. Schulzenheim, Hård, och Munthe. h) Tit. Rosenblad. *') Tit. Mörner (som hufvudsakligen med Tit. Rosenblad instämde), Löwenhielm, Adelsvärd, och Hård. j) Tit. Åkerhjelm; (Tit. v. Schulzenheim förenade sig både med Tit. Rosenblad och Tit. Åkerhjelm. k) Tit. Danckwardt. Bill. till /{. St. Brot. 184.0. 3 Sami. 11 Häftet. * 58 Bilagor lill Constitutions-lltskottels Memorial, N.o i3. en tjenlig och lämplig person till omförmälde höga och vigtiga Emhete. Emot detta enhälliga afstyrkande blef förordnande å Embetet för ifrågavarande person utfärdadt.
Om man också icke fäster sig vid det oegenlliga i denna form, hvarigenom "rättigheter) alt af Kronan köpa skogsalster meddelas såsom en ynnestbevisning — hvilket sammanhänger med den ofvan angifna grunden för denna lagstiftning, så måste det dock anmärkas såsom ett fel af icke ringa praktisk betydelse, att trävarurörelsens kostnad för det råa virket härigenom betydligt höjer sig utöfver de egentliga stubbörenas belopp, synnerligast då den utsyning, resolutionen afser, icke är betydlig, utan att Kronan af denna förökade kostnad skördar någon vinst. Om utsyningsoch auktionskostnaderna deremot bestridas omedelbart af Kronan, så upphör delta menliga förhållande, och på samma gång som köparen sålunda befrias frän en tryckande afgift, kommer äfven uppbörden att derigenom betydligt underlättas. Hos det nuvarande ansökningsväsendet kan jag endast finna den förtjensten, att den enskilda företagsamheten derigenom uppmuntras att uppsöka eljest okända skogstrakter, som lämpligen kunna blifva föremål för utsyning, och att den sålunda åt utsyningsförrättaren lemnar en ledning, som ofta i de aflägsnare och föga kända skogstrakterna kan vara behöflig. Denna fördel torde emellertid kunna förenas med auktionsmetoden, om utsyningsförrättarne anbefallas att företrädesvis utsyna virke inom sådana trakter, som af enskilde spekulanter anvisas, såvida dessa visa skälig anledning att virke derstädes finnes och utan skada kan aflåtas, samt sjelfve äro i tillfälle att tillgodogöra detsamma. Om jordbrukarnes företrädesrätt till utsynings erhållande upphäfves, så följer deraf äfven att deras motsvarande skyldighet, enligt nådiga Brefvet den 11 April 1844, att till sågverken försälja det utsynade virket, bör försvinna, på sätt jemväl af Skogsstyrelsen och Kammar-kollegium blifvit i underdånighet tillstyrkt. I sammanhang härmed förfalla äfven de af åtskillige sågverksoch frälsehemmansegare i underdånighet gjorda ansökningar om enahanda företrädesrätt till utsyning för dem eller deras landtbönder, som för närvarande tillkommer egare af skatteoch innehafvare af kronojord. Kongl. MajUs Nåd.
Majit genom Nådigt Bref den 17:de April 1788 åt städerne Westerås och Köping upplåtit från Strömsholms kungsladugårds egor vid Borgås udde, emellan sjön Freden och Hammarviken, en plats till inrättande af faktorier och väg för de effekter och varor, hvilka, när Strömsholms kanal blefve färdig, kunde komma att der till vidare transport uppläggas; att denna plats sedermera blifvit för berörda ändamål inrättad samt försedd med magasiner för emottagande af varor, och att icke någon klagan hitintills af trafikerande försports öfver otillräckligheten af denna lastageplats; att den södra udden af Borgås sund, som kanal-bolaget önskade erhålla, icke kunde erbjuda den ringaste fördel framför den norra udden, hvilken redan länge varit till detta ändamål ordnad och använd; att något behof af en ytterligare lastageplats ej förefunnes, men om en sådan framdeles skulle till följd af ökad trafik erfordras, godt tillfälle dertill vore utmed stränderna af både sjön Freden och den så kallade Hammarviken; på grund hvaraf bemälde magistrat och borgerskap således hemställt, att kanalbolagets ansökan icke måtte vinna afseende. — Genom Nådigt Bref den 12 Juni 1856 förklarade derefter Kongl. Majit, att, enär, vid de i detta mål förekommande omständigheter, det ändamål, för hvilket ifrågavarande expropriationsrätt blifvit begärd, icke vore att hänföra till något af de allmänna behof, som genom stadgandet i 1 g af Kongl. Förordningen den 20 November 1845 afsåges, Kongl. Majit funnit sig, vid sådant förhållande, icke böra till den gjorda ansökningen lemna Nådigt bifall.
N:o 168. Motion N:o 164, angående pension för förre e. o. Kammarskrifvaren vid f. d. Kongl. Tabellkommissionen L. F. Montelius. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 153. Motion N:o 243, om öfverlemnande till Topografiska korpsen af det eko nomiska kartverkets bearbetande, m. m. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 99. Motion N o 244, om afskaffande af pastoralexamen och meddelande af den föreskrift, att prester skola fullgöra sin studiekurs, innan de inträda i utöfningen af sitt kall. Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.- Utsk. Betänk. N:o 27 och Mern. N:o 38. Motion N:o 245, om tillökning i kopparhalten af nu brukliga myntstycken å 10 öre. Sammans. Statsoch Banko-Utsk. Utlåt. N:o 48. Motion N:o 246, angående införande af s. k tjenstehjonsböcker och andra bestämmelser i afseende å förhållandet mellan husbönder och tjenare. Sammans. Lagsamt Allm Besv.- och Ekon.-Utsk Betänk. N:o 2. Motion N o 247, angående förbättring af lönevilkoren .för de embetsoch tjenstemän, som före den vid 1856—1858 årens riksdag beslutade lönereglering blifvit på allmänna indragningsstaten förflyttade. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 153. Motion N;o 248, angående vissa förändringar i gällande föreskrifter om expeditionslösen. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. Lovén L. J.. Motion N:o 20, om bestämmande af tiden, hvarifrån må beräknas och utgå en af Kongl. Maj t nådigst föreslagen pension för Kapitenen m. m B Cronstrand. Stats-Utsk. Utlåt. No 153. R. St. underdån. Skrifv.
– Ja, glad och nöjd bör du visst vara, käre Abraham! – svarade Elin sakta – men rädd behöfver du visst ej vara. Den intet ondt gjort, utan alltid gör det bästa en förstår, behöfver aldrig rädas för Gud. Var du derför vid godt mod, och tänk bara på det som godt är, så kommer modet af sig sjelft. Man steg in i bänkarne; qvinnfolken på sin sida, männerne på sin. Elin nedsjönk, fördjupad i heliga tankar, Lena såg sig omkring. Ännu var ej skriftermålet börjadt, men nu stängdes kyrkodörrarne, och nu väckte kyrkoherdens, på en gång kraftfulla och milda stämma Elin, och kanske Gunnar äfven, ur deras egna andaktsdrömmar, der likväl mången ljus och mörk bild ur denna verlden tittade fram. Denna prestman, denna tolkare af Guds ord, hade en ovanlig förmåga att tala till folket så, att det hörde, uppfattade, älskade och trodde hans ord, samt försökte att lägga sin tro i sina gerningar, sin kärlek i sitt handlingssätt och fästa sitt hopp vid ett rent och godt medvetande. Vi vilja visst icke säga att hans ord hade denna verkan på alla, men det inverkade dock långt mera godt än mångfaldiga af hans medbröders, och följden blef äfven, att hans församling var den som ingen talade om, som sällan eller aldrig gaf exempel af grofva laster, stora illgerningar, oenighet, öfverdrifven fåfänga, laglöshet och liknöjdhet för Guds bud, eller af fanatiskt läseri. Vid denna församlings gräns slutade allt sådant. Hela den unga och ogifta generationen, och många af de yngre hjonelagen, som nu började få uppvuxna barn, voro alla hans skriftebarn, eller hade – såsom allmogen alltid uttrycker sig: «gått och läst» för honom, och voro honom således tillgifna till en grad, som svårligen låter beskrifva sig, och som dessutom icke begripes af andra än dem, som med egna ögon sett huru otroligt mycket godt en värdig, och för sina sanna pligter nitisk, själasörjare kan verka, och så tvärtom, beklagligtvis.
Det andra de böra tillhållas är, att alltid tala sanning. Ofverflöd och pjunk borde visas bort från barnkammaren; en veklig uppfostran, som försvagar och förkonstlar naturen, är ett gifvet förderf för så väl kroppen som karaktären. Att låta barn få alla deras önskningar uppfylda är en stor dårskap. H o kan veta huru deras öden gestalta sig? Den klaraste morgonhimmel kan innan aftonen förmörkas af moln och lika visst, som det af barnet bygda korthuset ramlar, kan äfven det stoltaste palats falla, och då är det en lycka i olyckan att icke hafva vuxit upp uti öfverdådiga lefnadsvanor, samt ett godt stöd inom oss sjelfva, att från början blifvit vande vid någon försakelse — att kunna bära en missräkning utan att förfalla i misströstan och förtviflan. Lär barnen den tillfredsställelse arbetet medför. Tanken att vara nyttig såsom ett, äfven i det mindre, gladt och hedrande medvetande. Först och sist, visen dem vägen till Guds hus! Derförutan ingen lycka! E. Tjenarne. Det är en stor egenskap att kunna rätt behandla sina medmenniskor i allmänhet och sina tjenare i synnerhet. Af de senare äro vi dagligen beroende och ofta kan vårt förhållande till dem störa hemmets trefnad. Tjenarnes fel och förseelser äro stundom rätt stora, åtminstone förefalla de oss att vara det, men tänka vi någonsin efter, om icke vi äro i någon mon felaktiga emot dem? Ä r o våra fordringar allid billiga, försöka vi någon gång sätta oss in i deras ställning och rätta vårt bemö- tande der efter? V i finna deras löner höga och deras anspråk på frihet för stora; men hur skulle vi finna oss vid ett utbyte med dem och deras lif, jernfördt med vårt eget? För att rätt behandla tjenare fordras att göra sig förtrolig med hvars och ens temperament, att icke mäta afståndet mellan dem och oss blott der efter, att vi äro husbönder och de våra underordnade. V i skola minnas, att de äro menniskor liksom vi, vänligt deltaga i deras angelägenheter och med foglighet rätta deras fel. På så vis skulle vi förbättra dem och vinna deras tillgifvenhet i stället för att såsom det nu oftast är ett hälft fiendtligt förhållande existerar mellan tjenare och husbonde.
Då likväl begagnandet af permission är en af hvarje individs egen vilja beroende handling, och, såsom af Slatssecret:n för krigsärendena anfördt blifvit, svårighet tid efter annan visat sig att kunna få det i stat beräknade an - Den 7 Maj f. m. 3i5 tal manskap permitteradt, oaktadt det uppenbart vore passevolanteurernes fördel att sådant åstadkomma , torde likväl Utsk., vid närmare öfvervägande häraf, finna billigheten fordra, att den förlust, som genom ett dylikt af passevolanteurerne oberoende förhållande, skulle dem tillskyndas medelst utgifvande af gage och spänmål till de öfvercomplette, hvilka de derjemte måste hålla beklädda, ej bör drabba nämnda passevolanteurer! Och då, genom anvisande af medel till betäckande af dylika förluster, ingen förändring i passevolance-contracten uppstår, och styrkan blifver genom brödmönstringsrullorna vederbörligen controllerad; så synes ej heller någon rubbning uti grunderna för värfvade armeens organisation vara att befara, medelst uppförande af ett förslagsanslag, eller genom annan utväg, till betäckande af brister, som hvarken kunna förutses eller förekommas. Jag instämmer i Utskrs åsigt ang:de Riksg.contorets åliggande att, såvida någon indragning af befäl kommer att äga rum, till armeens accords-amorteringsfond utbetala accordsräntan för indragna befälsplatser, så snart förre innehafvaren, om lian blifvit på indragn.stat öfverflyttad, derifrån afgått, och hans skyldighet att berörde ränta godtgöra derigenom upphört. Hvad angår medlet för utvidgningen af de indelta caval leri-reg:tenas exercis-sqvadroner, så, då det är beroende först af, huruvida indragning af befäl kommer att äga rum, och derefter af det indragna befälets längre eller kortare lifstid, är det endast med hänseende till erkännandet af nödvändigheten af denna exercis-sqvadronernas utvidgning, som Utsk. för det närvar, verkat till armeens bästa.
7. äfvensom genom den ränta, hvilken Riksgäldskontoret, jemlikt reglementets 15 §., från och med 1846 års början, skall godtgöra ekeplanterings-kassan, och hvilken ränta lör sistlidet år uppgick till 7,189: 34. 9. n ggp). 43 4 Deremot har samma behållning minskats genom de till utgifter för ekeplanteringarne från Riksgälds-kontoret reqvirerade och utbetalda summor, nemligen: år 1844 1,200: ,1845 2,000: ,1846 2,800: » 1847 3,333: 16. — hvaraf 1,333 R:dr 16 sk. blif vit använda till inköp af en hemmansdel å Wisingsö 9,333; 16. — oberäknadt den under detta år upplupna ränta, utgöra således de i Riksgälds-kontoret innestående ekeskogsmedel för närvarande 2,657: 27. 4. 183,843: 22.10. 8 Stats-Utskottets Memorial, N.o 2. I ytterligare afräkning å den, vid Kongl. f. d. nummerlotteri-inrättningens upphörande, till Riksgälds-kontoret aflemnade s. k. brudgåfvofond, äro följande summor, enligt reglementets 17 §., utbetalda, för att, såsom utfallna brudgåfvo-vinsterj vederbörande tillställas, nemligen: under år i844 1,0001 „ „ 1845 400: „ ,. 1846 800: — Då härtill läggas de före 1844 års början genom Riksgälds-kontoret utlemnade enahanda vinstmedel 2,766: 32. — så uppgår följakteligen sammanräknade beloppet af hvad, efter nummer-lotteriets upplösning, i besagde hänseende blifvit utbetaldt, till
ehuru han lät mig förstå, att jag var år 1849 ägde en improviserad feströrde mig väl mycket inom det sentimenlighet rum å den i Upsalas studentlif så tala, men var formelt oklanderlig. A sin minnesrika slätten Polacksbacken vid Eksida drog Edvard fram ur bröstfickan några i almanacksformat tryckta tunna häften med lundshof. Dåvarande ryttmästaren H. * *) hade en ung son nyligen inskrifveni Smålands den gemensamma titeln » Bolmörtens b o k ». nation och ställd under dennas kurator, Dessa småskrifter voro en ganska genial sedermera biskop Per Sjöbrings, beskydd. efterbildning af Almqvists » Törnrosens b o k ». För att besöka sin son hade fadern inOm jag icke haft klart för mig, att Edvard Flygare varit en så stor beundrare af funnit sig Upsala. Almqvist, skulle jag kunnat tro, att hans Ryttmästaren var en liberal man, hvars Bolmörtens bok parodierade Törnrosens. omfattande affärsverksamhet, hufvudsakligen Så mycket vill jag minnas af Bolmörtsi spannmål ansågs gifva honom god råd, boken, att den framhöll förskönande skapeloch han inbjöd nu alla i universitetsstaden sens fulaste djur och växter samt sökte öfver sommaren kvarliggande studenter till betaga oss vår afsky för dess giftigaste. ett punsch-kalas å den nämnda slätten. Snart var en hel skara hoptrummad och Detta lilla tryckalster skulle vara högst det bar af. Till samlingsställe utsågs en unikt i en samlares ego, men jag vill minnas från majfesten kvarstående, men utlöfvad att Edvard omtalade för mig, det hans mor och uttorkad barack. En väldig bål inom förmått honom att öfverlämna snillefostret en dubbelring af glas var till brädden fylld åt lågorna. med Bacchi gula saft och utgöt sig gifmildt Härefter förflöto flere månader, utan att i glasen, hvilka flitigt tömdes under sång Flygare och jag hade någon beröring med och tal. Värden själf var den gladaste hvarandra. Först i jannuari eller februari ibland de glada och proklamerade sig till följande år återgäldade jag hans besök. alla de unga gästernas farbror.
Regleringen föranleder till förändringar vid ifrågavarande Betänkande} så får jag anhålla om dess åter remiss, samt i sådant af« seende anföra följande. Härefter uppläste Herr Rosenblad ett så lydande Memorial t (Se Bilagan N:o s>.) Herr Grefven och Leta dt Mar svalken fråga» #e, om Ridderskap* och Adeln^ansåg Banco» Utskottets Betänkande böra, i anledning af Herr Rosenblads dervid gjorde anmärkningar», dil Utskottet ater remi t tetås. Ropade* Sa. l?öredrogös I nytt och. gsllädéä följande från nedannämnde Utskott in komne, samt dea a 7 dennes eftermiddagen på bordet lag de, tilla landen * it)"än StatsUtskottet* Äf den so dennest Nto 478- I fråga oih Kronoutskylder* fees debiterande och qvittering mnr *j i 5 J>cn 3*8 September e. m, Nio 470, I anledning af Kongl. Nådiga remiss i fråga^ om begrafningshjelp ef« ter Capitainen Carl Åke Sabelfeldt. Bran StatsSamt Allmänna Besvärsoch Oec6- nomieUtskotten: Af deii i 5 dennes» N:o 486. Om ändring uti de angående Mörums Krono Laxfiske utfärdade författningar* N;o 487, Om upprensning af Clara Sjön» Vid förnyad föredragning af StatsTJtslcoo» tets den 50 dennes under N:o 480 afiåtne, samt den 27 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Memorial, i anledning af gjord anmärkning vid Utskottets förut meddelte Betänkande, i fråga om accordsersättnings utgifvande till Öfverste G, Silfversköld; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit af de öfrige 3:ne RiksStånden gilladt, fö£ dess del dervid låto bero.
IDUN 290 Det ligger sannerligen mera v i k t på, huru människan 1895 bär sitt öde, än hurudant det W. som för mitt hjärta den nämnda minnesvården utmärker, en framgång som haft ett högst betydligt inflytande på mig äfven i alla andra afsecnden, på samma gång som den blifvit min kraftigaste hjälp i bemödandet att motstå nedslagenheten. Vinnandet af en ädel, karaktärsfast mans varma genkärlek, därtill en nian med stor världsvana, fin humor o c h m y c k e n klarhet i omdömet, utgjorde för min personlighet denna kraftiga hjälp. Ja, nu är det sagdtl Så snart det skall bli tal om min inre människa, är det oundvikligt att också vända talet på honom, som förstod sig på konst o c h poesi, utom allt annat, och till hvilken den som skrifver detta väl en gång kunnat höja den blyga fråga, som antagligen ett ungt flickhjärta biktat för Runeberg, innan han skänkte oss sin sköna dikt: » H v e n i styrde hit - din v ä g? » Redan vid vår första bekantskap — jag hade då nyss fyllt 22 år — var det för mig som hade det i allting legat en ny mening, en mening som lifvet hittills icke tydt m i g. Dessförinnan hade mitt hjärta, så att säga, befolkats med många » spridda bilder » — jag hade j u varit o c h var då som bäst ett kanske ej oviktigt komplement uti mina föräldrars gästfria hem i den gamla Vasaborgen under den tid min far där residerade, och hvarest ofta ungdomsglädjen tog sig uttryck i sång o c h dans, äfvensom i sceniska och flere andra ganska spirituella o c h lyckade framställningar, hvarvid ej sällan kungliga o c h furstliga b e s ö k förhöjde feststämningen o c h den hänryckande studentsången skänkte åt alla närvarande verkliga högtidsstunder af ädel njutning.
Men i ”Nattens” alltfamnande tafla, majestätligt mörk och midt i sitt mörker lysande af högsta präktighet, lyfter sångaren sig, och oss med honom, till en flygt, som låter för Kritiken återstå – blott tystnad, om icke knäböjning. Men det är tid, att med ett par prof, det ena ur ”Morgonen”, det andra ur ”Natten”, bekräfta hvad jag sagt. Innehållet af det förra är en helsning till den uppgående Solen och hennes sällskap. Med en pensel, som i allmänhet gör denna sång förtjent af Tegners omdöme, att morgonvindarne blåsa der öfverallt och morgondaggen ligger qvar öfver den skimrande taflan, skildras dagbräckningen; gryningen; den väckande lifsflägten; Morgonrodnans framkomst; hennes döttrar, Färgorna, som vid den för oss ännu osynliga Solen tända sina facklor och sprida deras verkningar öfver fälten, luften, skyarne, vågorna, på hvilkas toppar de ”sålla, liksom tända droppar, ett rörligt guld”. Men målningen af sjelfve Ljusdrottens nu följande uppträde, så majestätlig och glansrik den än är, öfverstrålas likväl af samma ämnes behandling i ”Skördarnes” tredje sång. Jag vill derföre här välja blott dessa stropher af skaldens välkomst-hyllning till den makt, som ”varar, sig lik, segrande på Tiden”, äfven sedan dess stad vid Nilen fallit i grus, äfven sedan Memnons stoder blifvit stumma och man fåfängt söker Mithras thron: Själ af systemer, dem du leder! Lif af din anförtrodda verld! O Sol! hvad undran, om din heder Af jorden mottog Gudars gärd? Ej åldrarna din kraft förringa: Du skiften ser, men känner inga. Då stjernor dö och tända sig, Du ensam lika klarhet hyser; Och evig i den bana lyser, Der nya verldar möta dig. Kom! och ännu från Österns throner Tag samma gärd, som egnas Dig! Hör, af Klimater, Folk och Zoner, Din lofsång, som förnyar sig! Se! Polens barn, bland smälta isar, Dig på sin sänkta drifva prisar; När Guebern, af din uppgång mött
Så har åtminstone icke jag läst vårt lands historia; ty så länge corporationerna (hvilket en annan värd talare äfven utvecklat) vörö mägtiga, bildade de partier mot hvarandra, och sedan de upphört vara mägtiga, qvarstå de blott såsom gengångare, såsom tomma skuggbilder, liela historien visar också, att de två öfra Stånden, Adel och Prester, (ett ämne, som äfven för en stund sedan af någon ledamot vidrördes) utgjort aristokratien och att de båda andrablifvit tillkalla,-, dc för att skydda K o n u n ga m a g t e n mot de förra, Detta skydd har vanligtvis slutat med att föra Jandet i despotismens armar, tilldess olyckan och förräderiet åter fört det i aristokratiens och partiernas, och detta är kretsgången af hela vår rcpresentationshistoria sedan 400 år, tack vare Rikets 4 Stånd. Helgden af dessa minnen tyckes åtminstone mig icke höra vara särdeles stor. 35o Den 11 Octobcr c. m. Skillnaden emellan att representera personligheter och interessen är icke lätt att fatta, så vida det allmännas interesse alltid måste vara mängdens af de enskilda, och så vida det är detta allmänna interesse och icke endast vissa skråns och corporationers, sorn bör i Riksförsamlingen bevakas. Just derföre, att jag insett de oöfvervinnerliga svårigheterna att, utan ledningen af ett, icke efter tärningskasteu af några voteringar, utan af upplysta, sansade, med folkopinionerna bekanta män uppgjord t förslag, besluta något i frågans detailler, har jag föreslagit, i enlighet med hvad petitionärerna önskat, att en committé' måtte utarbeta ett dylikt förslag, sorn, sedermera pröfvadt af K. M., borde till R. St. framläggas. Jag kan ej afstå från denna fråga och yrkar att få den sliten genom votering. Jag önskar se, huru manga af det , ta Ridderliga Stånd, äga samvete förneka den fria medborgarens rätt att deltaga i fosterlandets angelägenheter. Fråga är blott att erkänna principen; vilkoren förvalrätten och valbarheten höra till ett annat capitel.
Innan följden af detz högsta odling ar ösweisiöd pä Arbetare, tillgäng pä Rudimaterie!, tillgäng vä lätt underhäll, hwilket werkar laga ardets-Iöner, kunna Fabrikerne, trvtis hwilka twängs-förbud som heidst, ej bära sig. Och äkägger os; icke sjelswa menstligheten att önsta, atl de händer som nu anwändas wld en de! Fabriker aker - 856 Den 15 Januari!- äterwänds till äkerbeuket? Fabriks-Arbetarens 0- lvckliga belägenhet är af mänga länv. Nägra Riksdalers stuid till Husbonden binder hofvin wid den Wälstol, hivarunder hans Barn födas vch uppfödas, iska som de fordna Sia,warne wld Jordkorfw.ni. Näringar för att befordra en inrättning, som pä »vänga ställen warit vch ännu kanske är förbunden smed mäld pä arbetaren? men jag will ej längre uppehålla Ridderstam och Adelns tälamod, uran onhäller of Herr Grefwen vch LandtMarstalkcn vm proposition til! bifall as Uistottetö Betänkande. friherre Kisel von I-loMein: Sä framt Högloft. R-dderstspet och Adeln äro ölwertygade vm FabnksArrättniagarnes skadlighet för Swea Rike, fä bualler p g för min del gerna OeconomieAistotreks Betänkande. M'n stola äter Fabrikerue bidrhällas, sä fordras bäde rättwisa och försigtighet, akt sädane Förkattningar äswen bibehällas, hwarigenom dlsilca Inrättningar endast kunna äga beständ. Ridderstapet vch Adeln har förut följt denna grundsats Hos Ridderstapet och Adeln har fraga blifwit wäckt och afgjord vm Recogmtions-Skvgarnes disposition: