Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men den framsynte och upplyste man, som grundade det samma, Förenta staternas president Jefferson, gaf åt det en prägel, som gör anspråk på vårt särskilda intresse. Yirginia-.universitetet liknar med hänsyn till studiernas frihet mer än någon annan af Amerikas högskolor den europeiska kontinentens och Skandinaviens universitet. Huru framsynt Jefferson var, visar den omständigheten, att utvecklingen inom samtliga Amerikas högskolor går i riktning mot dessa friare principer. Amerikas universitet visa nogsamt sin engelska släktskap. Den, som godkänts i deri inträdesexamen,^hvilken i de flesta fall fordras, oth hvilken vid de största högskolorna närmast motsvarar vår studentexamen, har först att genomgå college. Kursen i detta college, som bildar universitetets grundstomme, är vanligen fyraårig, och den normala åldern vid inträdet i college 18 år. Kunskapsmåttet, som meddelas, växlar högst väsentligt. Så är den stöta massan af colleges i de västra staterna i detta hänseende närmast jämförliga med sjätte och sjunde klasserna i våra läroverk. Men här liksom på alla områden af det amerikanska universitetslifvet visar sig en stark och medveten tendens till likformighet, hvarvid normen utgöres af den höga ståndpunkt, som college har vid Österns förnämsta högskolor, och som gör detsamma närmast jämförligt med en mer omfattande filosofie kandidatexamen hos oss. Namnet college föranleder tvetydighet. Ofta användes det liktydigt me$ university. Egentligast betecknas därmed denna fyraåriga kurs, hvilken, dels tjänstgör såsom underlag för fortsatta, hvad vi skulle kalla fakultetsstudier, dels för fler-27 UNIVERSITET OCH STUDENTER I AMERIKA. talet studenter afslutar studietiden och utsänder dem i det praktiska lifvets mångahanda värf. Det är nämligen ett förhållande, som icke kan undgå att utöfva sitt stora och välgörande inflytande på Amerikas sociala lif, att akademisk bildning af här antydda art allt allmännare anses för det praktiska lifvets män nyttig och nödvändig. » Vi behöfva Yalemän vid järnvägsstationerna och i affärshusen ända från New York till San Francisko. » Af » libertas academica », åtminstone i hvad studierna angår, finnes inom college föga. Hufvudvikten lägges därvid, att den unge studenten ordentligt gör sig tillgodo den undervisning som tneddelas.
Gref - De»; 19 Juni». 82 t Grefwe von IvLntinA8kLU86N, ^lbreclit hemstälde, örn icke det lämpeligaste wore, at de af Herr d>ct>ö'i8trom i dess Oictam^n i dag nyttjade uttryck kunde ur krmocollet otgä. Ropades starkt tTlej. Grefwe körner, 8tellLN, förestog om ei Ridderffapet och Adeln ffulle wara tilfreds, at lata utgä nr nr-mo^olie» de uttryck hwaraf Herr löswerste LcKLnslröm sig i dag betjenat. Nej, omöjligt kan jag borttaga ordet kraftigare. At uprifwa et bestut eller ändra et ju5t6rL(lt j jo.ocoii är bäde olagligt och orimligt, men hwarken för Ridderffapets och Adelns eller för allmänhetens omdöme öfwer enskilda yttranden sinnes nägon prkLscrjxcions tid. Friberre von l^o^en, Otto ^rsclric,förmälte sig hafwa af sliscuiserne inhämtat at Ridderffapet och Adeln wore mycket allmänt missnöjda med de af Herr 8cllön8cr6m nyttjade uttryck; men hemställde huruwida det icke nu mera wore nog sent, at med anmärkningar dervfwer sig befatta. Häremot ropades. Friherre rieminZ, eiae8. Jag wägar förnya min hemställan om icke Högloft. Ridderffapet och Adeln, i en tid, dä det har at sysselsätta sig med wigtiga föremäl, ffulle i förewarande ämne ätnöja sig med at allt hwad som deruti 822 Den 19 Juni!. deruti blifwit taladt i de trpckta ?rotocoiisin, inflyter. K önström förklarade sig willig ak deruti ingö. H§rk (iripen^vL I6t, fLcob Lric.
— Utskotlet anser iakttagandet af en 6 Stats-TJtskottets Utlåtande N;0 7 8. dylik ordning i afseende på löningsstaterne vara af stor vigt, och får derföre tillstyrka Rikets Ständer, att lios Kongl. Maj:t underdånigst anmäla, det Rikets Ständer beslutat, att de under Riks-Statens Hufvudtitlar uppkommande besparingar icke må anvisas tili några bestämda löneanslag på stat. 5:o Slutligen får Utskottet tillkännagifva, det Utskottet sökt, så vidt det utan betydlig rubbning varit möjligt, att till jemna tiotal förändra de under titlarne förekommande ojemna anslagssummor. Stockholm den 29 April 1834- Reservationer: Vid Utskottets tillstyrkande i i:a punkten, rörande priset å den under lönerne begripne spanmål: af Herr Satttesson_, B. H: ”Emot Utskottets beslut reserverar jag mig desto hellre, som nyttan och lämpligheten deraf, att lönebeloppen utgå till lika summa alla år emellan Riksdagarne är fullkomligt ådagalagd. A ena sidan kan väl vid inträffande lägre spanmålspris ett för så lång tid oföränderligt Riksmarkegångspris förorsaka en tillök t Statsutgift, men å andra sidan koinme äfven besparing i utgifter alt inträffa under de år, spanmålsprisen äro högre; och jag tvekar således ej, att tillstyrka, det ett medium af de senare, antingen 10 eller 5, årens Riksmarkegångspris måtte fastställas såsom gällande till nästa Riksdag. Då man icke lemnar utan uppmärksamhet de mångå invecklade samt till omgångar och onödigt arbete ledande förhållanden, hvarmed vårt StatsVerks’redovisning är besväradt, samt med allvar vill, att dessa olägenheter, i möjligaste måtto, undanrödjas, synes mig det missförhållande, sorn uppkommer genom de årligen föränderliga Riksmarkegångarne, vara förtjent af ett serskildt afseende.
Efter mitt rättsbegrepp är den gamla Lagen bättre , än den förbättring LagComittén föreslagit. Gamla Lagens bud, att den stänge mer, 60m för mera ligger, har sin grund i den rättvisa princip, att i den mon stängningen gifver fördel, bör stängningens tynga också vidkännas. Vore ändamålet ingen ting annat, än blott att söka lättnad och beqvämlighet i delningen, så vore förändringen den bästa; ty ingenting är lättare än att med ett famnmått verkställa delningen, då alltid Grannar stängde hälften hvardera; men är fråga om rättvisa, så kan väl ej den Den 6 Junti f. m. lil mätas annorledes än efter fördelen, sorn hvardera grannen drager af stängningen. Jag tillstyrker alltså att stängselskyldigheten' må hädanefter, som hitintills, bestämmas af Heramantalet. Grefve De la Gardie-. Fullkomligt instämmande uti hvad Friherre Boije nu yttrat, anhåller jag att blott få tillägga några ord. ifrån en landsort, der genom enskiftesförfattningarne odlingar fortgått till en betydlighet, som annorstädes icke äger sin like, och der dessa författningar sålunda medfört den största fördel, torde jag få hämta ett exempeh Om enskifte begärts i en by, som gränsar till en annan af oändeligt större ägorymd , så är det vanligt, att det enskiftade Hemmanet utlägges till gränsen emellan de båda bylagen. Vore det då billigt, att jag med ett halft Hem* man skulle stänga lika mycket sorn hela den stora byn, om den ock utgjordes af tjugo Hemman? I min tanka vore sådant lika orättvist som olagligt och skulle i högsta måtto skada enskiftesverket. Jag yrkar derföre att Lagoch OeconomieUtskottens Betänkande måtte varda bifallet. Friherre Toll, Gu/laf Philip; förenade sig med Grefve De La Gardie. Heil Danckvardt, Carl:
Tillåtelsen att bilda en församling måste, enligt ordalydelsen och andan af nämnda lagförslag, betraktas såsom ett på vissa vilkor åt främmande trosbekännare medgifvet undantag från den gällande regeln, att Svenska medborgare tillhöra Svenska kyrkan. När vilkoren icke vidare uppfyllas, återtages medgifvande!, upphörer undantaget, och den allmänna regeln återinträder i gällande kraft. De sorn tillhört den upplösta församlingen, ställas"derföre äter, så vida de ej i annan tillåten församling inträda, under Svenska kyrkans uppsigt och vård. Dylika stilla separatister och sekteriske hafva från långliga tider tillbaka funnits i vårt land utan att oroas. Nära ett århundrade fanns en sådan sekt, Skevikarne, på Wermdön. Enstaka dylika exempel från äldre och nyare tider äro välbekanta. Svenska presterskapet har alltid bemött sådana personer med kärleksrik omvårdnad och fördragsamhet. Samma förhållande kan ock hädanefter icke uteblifva. Och större eller annan bekännelsefrihet, än den desse åtnjutit, kunna icke de sora, enligt Utskottets förslag, ur Svenska kyrkan utträdt men icke anslutit sig till annat tillätet trossamfund, med skäl vänta eller fordra. Lika litet som i nyssnämnde fall lärer någon svårighet möta för det fall att en person, som tillhört församling af annan bekännelse än den rena evangeliska, antingen sjelfmant utträder ur denna församling eller derifrån utstötes. Icke heller kan det inträffa att, såsom Utskottet anmärkt, Kongl. Maj:ts förslag skulle vara utan all betydelse i »det fall dä lagens medgifvande kanske först tages i anspråk, eller i händelse de s k. Baptisterne ville förena sig i församling». Visserligen finnes icke för närvarande i vårt land någon lagligen organiserad baptistförsamling, d. ä. en sådan, som består af utländningar, eller af barn och efterkommande af främmande trosförvandter, som blifvit till Svenska medborgare upptagna. Men om, enligt lagförslagets 14 §, någon önskar att »från Svenska kyrkan öfvergå till främmande religions-samfund», så skall han dock ej anses från kyrkan skiljd förr än han blifvit i »annat i riket tillåtet reiigions-samfund upptagen».
Gronhjelms anmärkning, som jag begärt ordet. Jag tror nemligen, att sedan Landtm, tillkännagifva sin mening att i ett eller annat fall icke kunna framställa proposition, bolman icke derom tvista med honom; ty om Ståndet icke är iga Den ii Mars e. m. nöjdt med den lemnade förklaringen, kan proposition äskas på motsatsen och genom votering utrönas, huruvida Ståndet äskar den, eller icke. I förra händelsen afgör Constit.Utsk., huruvida Landtm» vägran varit laglig eller ej. Sorn jag förmodar, att Ståndet redan är något trött vid denna vidlyftiga och onyttiga öfverläggning, hemställer jag, om det icke vore bäst att genast skrida till den votering, sorn icke torde kunna undvikas. Gr. Cronhjelm: Jag får till Hr Gr. o. Landtm, framställa den förfrågan, huruvida votering ännu är begärd. Jag har åtminstone icke hört någon sådan begäran. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, det II. Ex. ansåg sig> i anledning af den förmodan Gr. Cronhjelm tycktes hysa, att de motiver, hvilka åtfölja den Nåd. Skrifv., icke skulle hafva varit innefattade uti den, ronde remissen af samma Nåd. Skrifv., framställda propositionen , böra förklara, det II. Ex. ansett nu, liksom vid alla andra tillfällen, alla de handlingar, hvilka äro en Nåd. Skrifv. bifogade, böra åtfölja remissen. Gr. Cronhjelm: Jag trodde icke, att anmärkningen skulle innefatta någon obehaglighet, enär jag var den, som förut tydligt begärde, att motiverna skulle få qvaistadna. Frih. Palmstjerna: Jag anhåller, att Hr Gr. o. Landtm, behagade tillkännagifva, huru Hr Gr. o. Landtm, funnit den sist framställda propositionen af R. o. Ad. hafva blifvit besvarad. II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, det han ansett II. o. Ad. med ja hafva besvarat H. E:s proposition om remiss af K. M:s nu ifrågavar. Nåd.
St:rs Just.-Ombudsmans motion i afseende på kärande parts skyldighet att gifva vederparter. del af uppskofsbeslut; N:o 19, i anledn. af väckt motion om rättighet att i brottmål svara genom fullmägtig; N:o 20, i anledn af väckt motion om förändrad lydelse af vittneseden; N:o 21, i anledn. af väckt motion om förändrad bestäm melse i afseende på qvittning af rättegångs-kostnad; N:o 22, i anledn. af framställda förslag ang:de förändradt sätt lör doms eller utslags uteifvande i Rådstufvurätt och hos Ofverståthållare-Embetets Kansli; samt N.o 23, i anledn. af väckt motion om förändrade föreskrifter i afseende på sättet för kommunikation af besvär, som blifvit till Hofrätt ingifna. Gr. Sparre, Erik: Från Lag-Utsk:t hafva inkommit en mängd Betänkm, innefattande förslag till genomgripande förändringar i Rättegångsbalken. Då nu R. o. Adin med afseende å omfattningen af dessa Betänkm torde anse att någon tid erfordras för att af deni taga kännedom, och då det torde vara lämpligt, att viss dag utsättes för deras företagande till behandling, hemställer jag, att R o. Ad:n måtte besluta, att LagUtsk:ts Betänkm Niis 15—23 skola uppföras främst å föredragningslistan Onsdagen den 7 nästkommande Mars. Frih. Klinckowström, Budolf: Jag hemställer till Gr. Sparre, om icke lämpligast vore, att det beslut lättades, att, derest Stats-lltsk:ts Betänkm rörande 4:de och 5:te Hufvudtitlarna icke äro före den 7 Mars afgjorda, föredragningen af dessa Betänkm icke må rubbas, samt att således Lag-Ötsk:ts ifrågavarande Betänkm uppföras på föredragningslistan nämnde dag näst efter Stats-Utskits Betänkm rörande 4:de och 5:te Hufvud-titlarna, derestdessas behandling icke då redan är afslutad. Gr. Sparre:
Är, som jag hoppas, denna slutsats riktig, måste det vara orält, att, då desse hemman, utgörande, utom bråk. i, 123 mantal, år 1648 betalte utskrifnings-penningar, efter 1111 varande myntberäkning lill 3a sk:r /'i hvarje hamman med 748 r:dr 3a sk , som derefter öfverflytta des från hemmanet på manskapet och således ökades, troligen fyra till sex gånger högre belopp, skola de nu, enligt Utskottens förslag, betala minst 10, men kanhända i de flesta fall och lill följd af folkmängden ao gånger mer, än ursprungligen och efter första kontraktet varit stadgadt och hvarmedelst denna beskattning för mångfaldige, serdeles för de hemman, som blifvit utflyttade och delade i flera mindre 7 J lotter, skall blifva långt mer betungande, än erläggande af vakans afgift. Jag dristar förmena, att häruti ligger en uppenbar orättvisa, ledande, utom annat dertill, alt, om förslaget, emot min billiga förmodan, skulle tillvinna sig svenska representationens sympati, torde snart låta höra sig en allmän missbelåtenhet och klagan öfver orättvis beskattning, såsom exempel hvarpå jag blott vill påpeka, alt, när egaren af 1/16 mantal, med den icke ovanliga händelsen af 4 skattskrifna söner eller andra manspersoner, måste erlägga en hög afgift, kommer egaren af ett eller flere mantal, som förmedelst derå befintlige torpare icke har behof af mer än a:ne skattskrifne personer, alt erlägga endast hälften, som omöjligen och då afgiften icke är personlig skyddsafgift, ulpn bör utgå för och beräknas af jorden, kan förklaras såsom billigt eller rättvist, samt skall framkalla försök att eludera föreskriften, genom det, alt frälsehemmans-egaren icke å sitt frälse, utan kronoskatte-hemman eller hos dessa sednare hemmans-innehafvare besörjer skatlskrifningen af de personer, som, under andra vilkor, blefve å frälsehemmanen skattskrifne, och sålunda skulle den till statsverket beräknade inkomst Lill stor del gå förlorad.
Behandladt och moditieradt af sakkunnige män i Utskottet och Stånden, torde det dock kunna tjena sorn ett uppslag till frågans lösning. Jag föreslår vördsamt !:o att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla att Kongl. Maj:t måtte genom sitt Ecklesiastik-departement låta till läroverken i riket utgå ett cirkulär med förständigande till vederbörande skolstyrelser att ingen lärobok må, pä sätt 83 § Läroverks-stadgan föreskrifver af Rektor och lä rare hos Ephorus till antagande vid läroverken föreslås, utan att densamma förut blifvit af en vederbörligen tillsatt gran skniv gsnämnd godkänd. I tydlig följd härutaf skulle i § 83 af Skol-stadgan i stället för de nyss anförde orden »derest förordnadt» inflyta en bestämmelse, innehållande ofvan föreslagna vilkor. 2:o Att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla att Kongl. Maj:t, ville anbefalla Stats-rådet för Ecklesiastik-departementet att, efter inhemtande "af byråchefens för Uppfostrings-ärenden tankar och förslag, utse en nämnd till att granska hvarje till departementet inkommen lärobok, öfver hvilken yttrande blifvit begärdt. Denna nämnd sammansättes af olika personer, allt efter som den inkomna skriften afhandlar olika undervisningsämnen. Till medlemmar af Nämnden utses en universitets-lärare eller medlem af Svenska Vetenskaps-akademien samt 2:ne för lärdom och erfarenhet kände skollärare. Nämnden vare skyldig, att öfver hvarje inkommande skrift uttala omdömet »godkänd till begagnandet vid offentligt elementar-läroverk» eller: nicke godkänd till begagnande vid offentligt elementar-läroverk»; nämnden dock obetaget att i förra fallet äfven kunna meddela ett utförligare högre vitsord. Likaledes böra äfven efterhand genom dylika nämnder de redan i bruk varande läroböcker granskas och bedömas. Denna Statens granskningsrätt, som ingalunda bör med någon slags censur jemföras, omfattar läroböcker i alla ämnen utan undantag och äfven sådane. som tjena till lärjungarnes hjelp och ledning, såsom t. ex. Lcxika och mera dylikt.
Under Riksens Ständers öfverläggningar om sådana frågor, äfvensom i Constilutionsw«V«Bt/e»^ yttranden, skola icke Konungens beslut i mål, som röra enskilda personers eller korporationers rättigheter och angelägenheter, kunna ens nämnas, ännu mindre någon Riksens. Ständers pröfning underställas. Förslag till ändring, i Grundlag. — Riksdags-Ordn. 27 heter, kanna ens nämnas, ännu mindre någon Riksens Ständers pröfning underställas. 3:o. Då hos Riks-Slånden olika meningar uppstå, angående nya Utskotts tillsättande, eller till hvilket Utskott uppkomna frågor och ämnen böra remitteras, och Stånden ej genom bestämd pluralitet kunna skiljaktigheteraafgöra, äge då Constitulions-i7fc/to«e/ att, med Riksens Ständers rätt och i deras ställe, derom besluta. §. 30. i:o. Stats-Utskoltet, sorn skall bestå nf Tretiosex Peiponen, bör granska, utreda och till Riksens Ständer uppgifva Statsoch Riksgiilds-Verkens tillstånd, förvaltning och behof. För detta Utskott läte Konungen uppvisa Stats-Verkets tillstånd i alla dess delar, till inkomster och utgifter, fordringar och skulder, äfvensom, i händelse ,1 genom Traktater med främmande Makter, några medel Riket til/flutit, för dem på lika sätt skall redovisas. Likaledes läte Kortungen till detsammas öfverläggning framställa, hvad Staten utöfver de,*vanliga inkomsterna tarfva kan, och hvilka behof genom Bevillning ar böra fyllas, 3:o. Då olika meningar emellan Rikstånden uppstå rörande Grundlagens rälla tillämpning uti de delar, som anga den formela behandlingen af någon vid riksdagen förevarande fråga, och Stånden icke genom bestämd pluralitet kunna skiljaklighelerrae afgöra, ege Conslitutionsraä/raWera att, med Riksens Ständers rätt, uti formfrågan besluta. 4:o. Conslitulionsniimnden ege ock räll att hos Riksnämnden föreslå de ändringar uti Grundlagarnc, sorn den anser högst nödiga eller nyttiga och möjliga att verkställa.
Denna kungörelse gav dock Krysanteus intet skydd emot de anklagelser, som i Aten voro höjda mot honom för morden på Karmides och Simon pelarhelgonet. Hans enda värn var den hemlighet, som vilade över hans vistelseort och troget bevarades av hans omgivning. Det hade icke heller fallit Petros in att efterspana Krysanteus i en trakt så nära Aten. De enda främmande ansikten, som under denna tid visat sig i Sunions bergsbygd, voro de kejserliga uppbördsmännen, och dessa avlägsnade sig, så snart de fullgjort sitt ämbetsärende, det vill säga utpressat vad av klingande mynt som i utbyte mot nybyggarnes boskap och spannmål hade förirrat sig till den avskilda landsdelen. Hade ej förbindelsen med Aten och genom Aten med den övriga världen underhållits av Teodoros, som delade tiden mellan sin församling i Aten och sina vänner i Sunion, så skulle dessa senare i sin obemärkta tillflyktsort knappast hava nåtts av ett rykte om de tilldragelser, som runt omkring dem upprörde världen och satte hävdernas gravstickel i rörelse. Det var således endast genom Teodoros, som Krysanteus hörde, att Jovianus avlidit, innan han ännu på sitt återtåg från Persien hade uppnått rikets huvudstad, samt att Valentinianus var av den österländska hären utropad och av senaten erkänd som kejsare. Valentinianus hade kort efter sin upphöjelse utnämnt sin broder Valens till medkejsare samt mellan sig och honom delat romerska riket, så att denne senare var herre över österlandet och Grekland. En kort tid efter att Teodoros hade medfört till Sunion denna nyhet, flyttade han till sina novatianska kristendomsbröder och nedslog bland dem sina bopålar, ty Aten var nu ånyo för honom en farlig vistelseort. Biskop Petros och det homoiusianska prästerskapet började uppföra sig med sin gamla ofördragsamhet och egenmäktighet, och rykten voro i omlopp, att förföljelser, gynnade av den grymme Valens, som var ivrig homoiusian, hade utbrutit flerestädes i österlandet mot olika tänkande kristna församlingar. Skulle förföljelsen en dag även nå till dessa fredliga dalar? Deras innebyggare hade skäl att rädas det.
Maj:t beviljade och till utgående af mindre kreditivet anvisade lån 30,000 r:dr, hvilket enligt Kongl Maj:ts och Rikets Ständers under sista Riksdag fattade beslut, numera skall till Riksgälds-kontoret omedelbart återbetalas: under år 1848 kapitalinbet. r:dr 6,000: — ränteinbet. r:dr 1,710: » » 1849 d:o » 3,559: 7. 11. d:o » 838: 40. (Lånets återstod den 31 December 1849 — 20,440 r:dr 40 sk. 1 rst.). samt slutligen å det förlagslån, som efter 1846 års eldsvåda, med likaledes å mindre kreditivet lyflade 10,000 r:dr, tilldelades åtskillige bland Åmåls stads handlande och näringsidkare, och hvilket, till följd af Rikets Ständers beslut vid 1847 —1848 års Riksdag, jemväl bör till Riksgälds-kontoret kontant inbetalas: under år 1848 kapitalinbet. r:dr 3,800: — ränteinbet. — Lånets återstod vid 1849 urs slut — 4,256 r:dr 52 sk.). Fullmäktige, som ansett dessa upplysningar i afseende å ofvanomförmäldte byggnadsoch förlagslån här böra meddelas, få i öfrigt hänvisa till den fullständigare utredning angående dessa låns beskaffenhet samt derför stadgade betalningsvilkor, hvilken igenfinnes uti 1849 års Revisions-berättelse (pag. 13—19). För öfrigt hafva under ifrågavarande 5:ne år kapitaloch ränte-inbetalningar å nedannämnde från Riksgälds-kontoret utbekomne lån blifvit verkställda med följande belopp, nemligen: Rih. lill It St.
I293 Jag har med det anförda haft endast för afsigt, dels att fästa en närmare uppmärksamhet vid Lagens nuvarande beskaffenhet, dels ock anvisa en möjlig utväg att förekomma de öfverklagade olägenheterna, i afseende pä bestämmandet af Borgenärers rätt inbördes, vid inteckningsliqvider. Ut Supra. Ex Protocollo, Joh. Jac. Kleman. Lii. E. N',o 186 Ankom den 10 Oct. 1823. Utlåtande i anledning af Högloft. Ridderskapet och Adelns samt Hedervärda Bondeståndets Äterr emis ser af Utskottens Betä?ikanden under N:0 67 och <5p, angående yrkad ändring uti 23 §. octo upphåfvande af 25 §• uti Kongl. Förordningen, den 15 Julii 18189 om Inteckning uti Fast Egendom. Berörde Betänkanden hafva, tillika med fyra, andra LagUtskottets utlåtanden öfver 1294 LagVtskottits Betänkande«. yrkade ändringar uti förenämnde InteckningsLag, blifvit Återremitterade: af Högloft. Ridderskapet och Adeln, i anledning af Herr Grefve Carl Gustaf Spåns'i anmärkning, att ehuru han icke hade någon erinran att göra vid ifrågavarande - arne Betänkanden, borde de likväl öfverlemnas till förnyad handläggning af Lagutskottet, för att i ett sammanhang med alla öfrige raotionerne, rörande InteckningsLagen, komma under Utskottets granskning; och af Hederv.