Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det var Zarathustra från isgrottan, som jag ville höra tala, han som sällskapat med örn och orm, och af dem lärt rofflykten genom den molnlösa ethern, skärande solluften med vilda vingslag, hoppen öfver bråddjupen, och den månskenstjusta dansen utefter alpremnorna, genom den snöljusa natten ... Dock till hans fjällregioner nådde aldrig jag, men det var, som jag hörde bud från honom i alla bäckar, som om sommaren rislade ner från sluttningarna. De talade om honom i sin gnistrande genomskinlighet, i den sträfva metallskärpan öfver bruset, i själfva vattnets issmälta och brännande kyla. Och när vintern kom, och allt låg hvitt och ögonbländande af snö, när den tunna luften i morgonljuset glittrade af frusen imma, som af flygande paljetter, och landskapet eggade alla nerver som en bristande strängs höga toner, var det ånyo bilden af Zarathustras själ, som låg framför mig i denna strålande vidd, där solen hettade och skuggan isade, och människan från tinnens topp tycktes kunna gripa tag i himmelen. Så lärde jag mig förstå den fjällstämning, som sväfvade genom hans ord. Kvällen med sin svaghet, mörkret med sina skräckbilder, natten med sina Erinnyer, allt hade han känt därnere i dälden. Han hade förtviflat af leda vid allt och för att trösta sig kallat lifvet tomt och uselt. Hans hjärta hade skälft af tärande vånda, men han hade »tillfrisknat». Hans genius hade fört honom ur sjukrummet och studiedammet. Ensamheten hade ledt honom till hälsan och lifsjublet långt öfver människors boningar. Nu stod han högt ofvanför egna och andras kval däruppe på fjälltoppen, där allt var middagssol och klarhet. Blodets brusande, pulsens slag efter den vilda marschen, tankens fjärrsyn genom fjällrymden berusade honom. Hvad dalens sorger och skymningens predikanter verkade ynkliga och små häruppe. – Det lyckliga hånets och det vilda gäckeriets ande kom öfver honom här, där ingen gräns fanns, endast ljus. Så stoltserade han med sitt jubel, som man stoltserande svänger flaggduken, när man nått glacierens spets.
Sedan Utsk. förulskickat denna framställning, vill Utsk. så vidt i förevartde ömtåliga och grannlaga ämne sig göra låter, söka att, med ledning af Hr Brakels motion, föreslå sättet för Högl. R. o. Ad:s representationsrätt, dels grundad på val inom Ståndet, i enlighet med föreskriften i det hvilande förslaget till ändring i gruudlagarne, dels under förutsättning enl. Irsta alternativet af Hr Brakels motion, att Höglofl. Ståndets nuvarande sjelfskrifna representation bibehålies. Utsk., som ställt sig lill efterrättelse R. o. Adrs så väl vid denna, som föbegrde riksdagar förklarande, att sjelfskrifvenheten skulle nphöra, har, i förra hänseendet, äfven för Adlig valrätt och valbarhet lagt till grund de föreskrifter, som gälla inom de andra RiksStrn, helst Adelsman icke skäligen kan betagas den rätt han, om han icke vore Adelsman, obestridligen i detta fall skulle ega; och föreslår Utsk. således, för den händelse att R. o. Ad. skulle organiseras medelst val, följande bestämmelser: Val-rätt tillkommer hvarje Adelig Hufvudeller Ättemän, hvilken upnålt 21 års ålder, samt antingen undergått Embets eller Gradual-examen, eller aflagt slutligt prof vid högre militäre läroverk, å Stat innehar eller innehaft tjenst vare sig på grund af Kongl, fullmakt eller såsom tjensteman i Konungens Kansli, Rikets Hofrätter och Collegier, R. Sl:s verk, vid Landt-Jägeri och Landlmateri-Staterne, eller är Magistratsperson i stad, eller ledamot af Svenska Akademien, Velenskaps-Akademien eller VitterhetsHistorieoch Antiqvitets-Akademieo, egare eller innehafvare af i mantal salt jord på landet eller kronohemman med stadgad åborätt, idkare af borgerlig näring, handel, fabrik och handtverk, egare eller fideikomissinnehafvare af hus eller tomt i stad eller köping, egare eller fideikomissinnehafvare af Bergsbruk.
Häruti föi enade sig Riksdagsmannen Schure och NUs Mansson; Och skulle desse särskilde tankar ätfölja Ucstonets Betänkande, rörande ändring uti n §. af Kongl. Förordningen den 9 Februarii 1802 om stängseljkyldighek. Ot suxrs. Lx krotocollo, ^lex. l.LZ«r§ren. UPP Den z Julii.' 1269 Uppläst hos Ridd. och Adeln den Prest - Ståndet den Borgare-Ständet d. , Bonde-Ständet den z Zulii. z z s s z p s Wördsamt Memorial ^ä Riksens Hoel. Ständers Allmänna Beswärsvch Ekonomie, Utskott nu förehaft det frän Högloft. Ridderstapel och Adeln den 22 dennes till Utstoitct remitterade och ten 25 i denna mänad mkomne Memorial, af Herr Lagmannen Högwälborne Grefwe I. Henning Gyllenborg, rörande innehållet af Kongl. Majus Nödiga Förordning under den sistlcdne Februari!, anoäende indelte Infanteri,Regementernes Beklädnadssatt, har Utskottet funnit alt Memorialets Författare cgenteligen icke asyftat ändring, förbättring eller förklaring af nägon allmän Ekonomist Lag och Författning, icke eller anmärkt uti Ekonomiskt hänseende nägon brist i allmänna Stadganden; hwadan ock Utskottet, med åberopande «f 44 §. uti Riksdags-Ordningen den io Februarii >8io, fär harhvs, innom deri förestrifwen tid, wördsammeligen ätcrlemna samma Memorial , såsom af förenämnde.stal lill Utskottets befattning icke hörande. Orebro den zo Junii 1812. PäHöglofl. Ridd. och AdelnS Ledamöters magnar kL. 5c b verin. Pä Wallofl. Borgare.Ständets Ledam. wägnar Olok Ljösteckt. Pä Högwörd. Prcst-Stäns ders Ledam. magnar L. v. Ko8en8tein. Pä Hederw.
Mikgernings,Balken innehaller stall första gången böta 50 R:dr om waran som likmätigt 4 Art. bör uppskattas ej i wärde uppgar till en sadan tumma, men om waran gär till 52 R-dr och derutöfwer, warans fulla wärde. Den som andra gången eller oftare en sadan gerning föröfwar, pligthwarje gang dubbelt eller ivo R:dr om waran är under so R:dr i warde, men, om den till eller öfwer R:dr är warderad, warans dubbla wärde; Skolandes äfwen den, som sig härutinnan första gången förbrutit, utom detta för Lurendrägeri eller Tullförsnlllningsbrotk stadgade straff, när waran gar till 50 R:dr eller derutöfwer, icke mera anses wärdig, alt deltaga eller komma under omröstning wid wal till sadane Publika förrättningar, som bero af medborgerligt förtroende; Likaledes stall ock den, som Borgerlig näring och rörelse idkar, derhän andra gången till Lurendrägeri eller Tullförsnillningsbrott, elier sadan delaktighet deruti som i denna §. ör sagt, förwunnen warder, och waran gar kill eller öfwer 52 R:dr, hafwa utom Böterne sin Borgerliga rättighet och näring förlorat; sa stall jemwäl straffet Ar dem, som tredje gången med Lurendräga ri eller TullförsnillntngSbrott funnen warder, ehwad Den 24 Julik. -009 det Lurendrägade eller Tullförsnillade godset da, stiger till mycket eller litet, utom böterna, salunda skärpas, att förbrytaren ställas för en påle pa Torg att der 2:ne timmar stämmas; Ware ock i alla sall da således Lurendrägeri eller tullförsnillning till mer eller mindre wärde ar föröfwadt den Lurendrägade eller Tullförsnillade waran förwerkad.
slällas till » Präslfamilj«, Dalarö, pöste restante. (G. 3812) H o f f m a m i E n resvan D Ä M, kunnig i tyska språket, önskar trefligt ressällskap under 14 dagars semester i medio af augusli, i. ineller utlandet. Är vän af cyclesport. Ar äfven villig följa som hjälpreda mot fri resa och vivre. Svar till » U. E. » pöste restante, Malmö. K u n g l. hofleverantbr 18 Obs. Instrumenter uthyras. af den åkta engelska under-salvan. Engelsk undersalva är att vid de svåraste, äfven gamla skador med det bästa resultat använd: medel med utmärkt dragningskraft. Engelsk undersalva finner användning vid: ondt bröst hos barnsängskvinnor, stockning i mjölkflödet, förhårdnader i bröstet genom ros, vid allehanda gamla skador, öppna fötter eiler ben, sär, eksem, svullna fötter, t. o m. vid benröta, vid hugg-, stick-, skott-, snitt-, krossår; för FCITHIEIKYII utdragning af alla främmande ämnen, såsom: glas, träflisor, sand, hagel, MCMM. törne m. m.; vid alla bulnader, växter, karbunklar, nybildningar, t. o. m. kräfta; mot fulslag, nagelbulnader, bläsor, onda fötter, elia slags brännsår, förfrusna lemma vid liggsår hos sjuka, svullnad i halsen, mot spikböider, mot örsprång, vid hudlöshet hos barn m. m m. m. Ju äldre den engelska undersalvan bllfver, desto bättre resultat! 1 hvarje familj bör alltid finnas ett förråd af detta enda hjälpmedel. Mindre än 2 dosor sändes ej; försändes endast mot förutinbetalning af beloppet eller mot efterkraf. Kostar med postporto, fraktsedel och inpackning m. m. kr. r) G3§T " Talrika attester till fiyrfogande.
Detta vågar man ej yrka här; men jag hoppas kunna med framgång yrka, att den rådgifvare, som genom sin contrasignation ger kraft och verkställighet åt ett Konungens beslut, som gör det möjligt att derigenom åstadkomma nytta eller skada, derför skall vara ansvarig, ehvad han reserverar sin särskilda tanka eller icke. Den -j October. Jag hemställer, att R. o. Ad. ville taga i öfvervägande denna åsigt, då jag skall utbedja mig att få föreslå en deruppå grundad redactionsförändring af 9 § Reg.F. Frih. Ehrenborgh: Då Constit.Utsk. framlagt detta förslag, har ej dess afsigt varit, hvilket ock motionen tydligen ger tillkänna, att hilda en ministerstyrelse; tvärtom har Utsk. förklarat, att Svenska folket ej vill äga en sådan styrelse. Utsk. har uttalat den mening, att Svenska folket vill styras af sin Konung och ej af hans ministrar, och det vore att gå emot hela afsigten af Constit.Utskls* förslag, att antaga det, som Ilr Dalman uppställt. Om jag fattat grundlagens anda, har man hos rådgifvarne velat nedlägga en controll mot möjligheten, att Konungen skulle vilja göra något mot Statsrådets tillstyrkande; och man har föreställt sig, att Konungen ej länge skulle fortfara att gå emot hela den rådgifvande personalen. Det visar sig äfven, att sådant sällan händer i de stater, der en collectiv ansvarighet äger rum; och skulle sådant inträffa, ligger det i den moraliska, men ingalunda i den juridiska ansvarigheten hos dessa rådgifvare att afträda från sina platser. Men denna moraliska ansvarighet, mina Hrr! kan ej nedskrifvas i några grundlagar; den måste vara skrifven i hvars och ens hjerta, ty det sökta correctivet ligger ej i den döda bokstafven. Man benämner orätt reservation den mening, man anför till prot. Jag känner ej sådana reservationer i Rådkammaren, utan def ur råd, man nedlägger i prot.; och när grundlagarna säga, att man ovilkorligen skall yttra sin mening till prot., är det gifvet, att meningarna skola uttalas.
Af fattig-kassan tilldelas, följande utfattiga, nemligen Ingeborg Pärsd:r i Storgård 6 r.d:r riksmynt Gunnil Olsd:r i Långkälen 6 r.d:r d:o Märet Pärsd:r i Storgård 3 d:o Barnet Olof i Bengtgård 6 d:o Joh. Olssons barn i Korsmyrbränna 6 Anders Andersson i Svedje 4 Pär Ed 3 Ingeborg Ersd:r i Rutgård Anders Erssons hustru i Backegård Jonas jonssons hustru i Kougsta Märet Pärsd:r i Backegård Summa r.d:r r.m:t Datum ut supra. In fidem N. S. Edlund Uppläst och justerat, betyga: Ol. Ollander Carl Påhlsson Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protocoll, hållet vid allmän sockenstämma med Häggenås socken, uti dess sockenstuga d. 25 julii 1858. § 1 S.D. Till underdånig följd af Kongl. Maj:ts nådiga kungörelse,af den 23 april, innevarande år, och dess till M. V. Consistoriums i Hernösand nådiga circulär-bref, voro församlingens ledamöter kallade för att afgifva yttrande, om och huruvida de voro villige och hugade, att inrätta den uti 1 § 3 mom. af Kungl. Maj:ts kungörelse af den 29 sept. 1853 om nämnde, så kallade mindre skolor?
Ett strängt upprätthållande af den gamla grundsatsen, att fastighetsbesittning och burskap i staden borde följas åt, skulle visserligen ledt till den följd, att nyssnämnda, småningom tillkomna, nya klass af städernas innevånare, så snart den i stad förvärfvade fastighet, äfven hade bordt i staden inskrifvas för burskap och i följd deraf få röst i dess gemensamma angelägenheter; men andan af den författning, som tillhörde stadskommunerna, låg deremot, och hade ytterligare vunnit i styrka genom de mångfaldiga ekonomiska stadgar, hvilka i synnerhet under 16:de och 17:de seklerna, och äfven redan tidigare, af regeringsmagten utgifna, åsyftade att uti städerna fästa handelns och industriens yrken, flit höra förbuden mot landsköp, mot handtverkeriernas nedsättning på landsbygden, m. m. och de stränga påbuden om dessa yrkens lokalisering i städerna. Från dessa åsigter om städernas bestämmelse utbildade sig således allt fastare under tidernas lopp den grundsats, att idkande af ett yrke, som hörde till desedermera så kallade stadsmannanäringarnes klass, utgjorde ett nödvändigt vilkor för vinnande af burskap i stad; och som detta vilkor ej var förenligt med den ställning, ofvannämnda, sednare tillkomna, särskilda klass af städernas innevånare intog, förföll det först i afseende å dem, och i följd deraf äfven i fråga om andra, som i stad förvärfvade fastighet, utan att idka borgerligt yrke; men på samma gång förföll äfven det fordna sambandet emellan egande af stadsfastighet och burskap XXXVI Ur dessa förhållanden, som äfven den nu gällande lagstiftningen till alla delar vidhåller, är det alltså, som den fördelning utgår, som skiljer städernas innevånare i tre klasser: burskapsegare, eller det egentliga borgerskapet, husegare, och alla andra, som der, utan afseende på sysselsättning eller yrke, sitt rätta bo och hemvist hafva eller hafva böra; och då Commifterade uti 3 § föreslagit, att alla dessa klasser skola såsom medlemmar af stadskommun anses, stödja de sig alltså dervid på redan tillförene fastställd grund.
Kalmar Westervik Borgholm Östergöthlands Norrköping Södermanlands Trosa Nyköping Stockholms Södertelje Norrtelje Osthammar Oregrund Waxholm Gefleborgs Söderhamn Gefle . Hudiksvall Vester-Norrland Hernösand Sundsvall Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o *„!0. Utdrag af protokollet öfver blandadt Landtförsvarsoch Sjöförsvarsärende, hållet inför Hans Maj:t Konungen uti Statsrådet på Stockholms slott den 18 November 1847. Närvarande: Hans Excellens, Justitie—Stalsininistcrn, Herr Grefve Posse, Hans Excellens, Statsministern för utrikes ärendena, Herr friherre Ihre, Statsråden : Friherre Stael von Holstein. Munthe, Friherre Peyron, Silfverstolpe, Wcern, Friherre Gyllengranat, Faxe, Fåhraeus. Chefen för Landtförsvars-Departemenlet, Statsrådet Friherre Peyron uppläste till justering ett, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts den 9 i denna månad, uppå serskilda föredragningar genom Landtförsvarsoch Sjöförsvars-Departementena, fattade nådiga beslut, uppsatt förlag till Kongl. Maj:ts nådiga proposition till Rikets Ständer, angående förändrade grunder för Beväringsmanskapets uttagande till vapenöfning och annan tjenstgöring, m. m. Och täcktes Kongl. Maj:t, uppå Statsrådets underdåniga tillstyrkan, berörda förslag, sådant det finnes detta protokoll bilagdt, i nåder gilla samt förordna att nådig proposition i enlighet dermed skulle till Rikets Ständer afgå. Ex Protocolio F. L. Tillander. Bfh till II St. STOCKHOLM, tryckt hos l. j. hjerta, 4847. Kongl. Majus Nåd. Proposition N:o 21. 1 Ank, till Exp.-Utsk. den 10 Dec. 1847, kl. 9 f. m. Kongl.
Resolutionen, under den 4 December 1794 upprättadt förslag till ' Debetsedlar , hvilket med fullständighet och noggranhet upptager både de ordinarie utskyldeme och Bevulningen y i §■ 4» .. s Uit ’ I i :Mom. har-Utskottet för att förekomma Onödiga och .endast till tidsutdrägt ledande om* gångar, - uppdragit åt ÖiVerståthållaren 1 Stockholm, ätt .då lian af'andre ärender finnes hindrad ifrån deltagande i Taxeringsförrättningarne, sjelf utse någon annan i sitt ställe; äfvensom Utskottet; emedan • efterlefnaden af det ‘ i 2 Morn. rörande stäafgände , latt vid deri i TaxeringsComiteernes Plenum skeende pröfning af Taxérings-beloppet - borde minst hälften; af Xedamöterne tillstädeskomjha-, ofta ' kunde försätta T-axéringsComiteen i over ksamhet och hejda fortgången af dess arbeten , öteslufit oletsairnirta. -'■t' Föreskriften.i 15. Morn. 'beträffande Handelsi och FabriksSocieteternés ■ Deputerade samt Handtverkeri sr Åldermans och Bisittares skyldighet att, p>å-r. anfordran af QfverståthallåreErnbetet, här inköttirarar. nied specifiqup; förteckningar å Ledamölerhe inom hvarje ,S'öcie.tet éller Ämbete, deras Bostad-, .»deraS förhållande sinsemellan till rörelse, förtjenst b. s. v. har Utskottet så mycket häldre 6^0 Biiiilnings-Utsioiuts BtiUnlandini utlemnat,‘>'söm verkställigheten häraf möttes ej blott af svårigheter 'utah tick någon.gång äf omöjligheter, -brian attlikväl TaxPringsCoiniteen ku-nde af detta besvärliga arbete vittna den erforderliga nyttan eller' Visell et o'rri - hvarje skattskyldigs bevillning underkastade ifiktvrnst. Jemlikt -Bi bsetts H>'iglofl.
Utskottet har jemväl föreslagit, att ett maximum för Bankens låneoch kreditiv-röreise måtte bestämmas, och anser följaktligen, alt en begränsning bör ske af den sedelstock, som öfverskjuter beloppet af metallisk valuta, i sedlar beräknad; men före bestämmandet af ett sådant maximum, måste det afgöras hvilka poster böra såsom sedelstock beräknas och anses. Herr Rosenblad* Bernh.* har i detta fall föreslagit följande stadgande: ”Bankens sedelstock, — hvartill räknas alla af Banken utgifna och icke inlösta eller afskrifna sedlar, jemte den i Deposilions-Afdelningen innestående fond för inlösen af ännu utelöpande Riksgäldssedel’ äfvensom behållningarne på räkning i Depositions-Afdelningen, antingen tillhörande enskilde personer och bolag eller på beviljade kreditiv, — får icke genom någon Fullmäktiges åtgärd ökas utöfver dubbla beloppet af Bankens kapitalbehållning efter sednast afslutad hufvudbok, med tillägg af ett belopp, motsvarande Bankens metalliska kassa.” Vid pröfning af detta förslag, jemnfördt med det af Herr Presidenten Skogman framlagda, har Utskottet ansett, att hela beloppet af medgifna kreditiver, hvilka kunna vid anfordran disponeras, böra, med undantag allenast af Riksgälds-Kontorets kreditiv, uti sedelstocken inberäknas. Skälet härtill ligger i det nyttjade uttrycket: ”hvilka kunna vid anfordran disponeras. Det torde icke vara lämpligt, att från sedelstocken afdraga summor, hvilka i det ögonblick beräkningen sker kunna uttagas ecb förvandlas till utelöpande sedlar, ehuru Utskottet icke vill förneka, det man kan antaga, att i allmänhet en ej obetydlig del af dessa kreditiver inneslår obegagnad. Anledningen åter till det omförmäldta undantaget igenfinnes deruti, att Riksgälds-Kontorets Kreditiv icke är under hela året afsatt samt de sednare åren varit mindre anlitadt.
Danmark, handlar helt annorlunda. Det tyckes för närvande hafva samma roll som vi att spela. Det har icke' utrustat något af sina linieskepp, utan har sina kuster bevakade af mindre fartyg, fördelade på många punkter, under del att våra kuster ännu i denna stund äro obevakade, med undantag af 8 kanonslupar vid Gottland och 2 karanlänsfarlyg vid Stockholm. Detta gör så mycket mera heder åt närvande administration i berörde land, som jag har anledn. att förmoda att den man, som nu står i spetsen för densamma, är en stor vän af linjeskeppen, ty, såsom icke lärer vara obekant, höll för några år sedan på, äfven i Danmark, den tanken att göra sig gällande, att det vore bättre att göra inskränkningar och att väl underhålla hvad man hade, än att sträcka önsknir.garne allt för högt, och den nuvar:de Marin-Ministern i Danmark var då en af de varmaste molståndarne emot detta system. Detta hindrar likväl icke att han i närvande stund vet att begagna sig af de smärre fartyg Danmark eger med uteslutande af linieskcppen. An en gång får jag uprepa hvad jag 152 Den 19 April f. m, förut sagt, nemi. att våra linieskepp ligga nu, i motsatt härmed, bjudande aktning, möjligen åt dem, som ega rättighet att komma in lill Carlskrona, och hafva derigenom, att, jemte alla öfriga, från samma station utrustade fartyg, vara förenade uti eskader, visserligen erhållit utmärkelsen af att hafva en Amiral med en Kongl. Prins lill Flagg-Kapiten, men ock att hafva blifvit gjorde så litet — verksamma som möjligt — för de vidsträckta kusternas bevakande. Jag tror mig redan länge nog hafva uptagit R. o. Ad:s tid, men jag tror mig äfven hafva visat, att antingen har StatsUtsk. icke tagit den kännedom om ifrågavarrde ämne, som det hade bordt göra, eller också har StatsUtsk. icke meddelat R. St. densamma, och i livilketdera fallet som helst anser jag ämnet icke vara så utrecft att Betänk, bör af R. o. Ad. bifallas, hvarföre jag vördsamt anhåller om återremiss af detsamma.
— Då en sådan ojemn fördelning af göromålen icke syntes motionären lämplig utan otvifvelaktigt skulle vålla, att den, som vore öfverhopad med göromål, hvilka det icke vore möjligt för honom att med tillbörlig noggrannhet och ordentlighet fullborda, måste försumma eller uppskjuta en mängd förrättningar, till skada för dem, som anlitat honom, äfvensom för honom sjelf; har motionären, till afhjelpande af dessa olägenheter, föreslagit, att, då en eller flere jordägare gjorde ansökan om förordnande för landtmätare till förrättande af laga skifte, det borde öfverlemnas åt en ansvarig myndighet, efter motionärens förmenande helst Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, att, sedan förste Landtmätaren i länet blifvit hörd, bestämma, hvilken landtmätare vore till den ifrågakommande förrättningen lämpligast, antingen den sökanderne sjelfve åstundade eller någon annan, allt efter de kontrollerande upplysningar, som kunde erhållas, och med fästadt afseende derpå, huruvida en föreslagen förrattningsman vore af balancerade göromål urståndsatt att fullgöra skiftesförrättningen; dock att i fråga om andra smärre förrättningar borde förblifva vid hvad för närvarande stadgadt är; samt att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det föreskrifterna i Skiftesstadgan rörande detta ämne mätte i omförmälda syftning förändras. Utskottet kan icke dela de af motionären sålunda uttalade åsigter. Efter Utskottets förmenande är det icke det inställsamma väsendet hos landtmätaren, som förskaffar honom de många uppdragen, utan lärer det väl kunna med visshet antagas, att de skiftessökande i en för dem så vigtig angelägenhet anlita den, hvars ådagalagda nit och skicklighet i sitt yrke framkallat förtroende för honom.
Om hon derför såg honom vid bordet så oförmärkt med servetten aftorka en fläck på sitt glas, eller om duktyget icke var väl mangladt eller kuverten väl lagda, då träffade det henne som en förebråelse, ty hon visste att det var henne han gjorde ansvarig derför. Det fans hos Marianne, när hon ville behaga, en alldeles omsnärjande förmåga att smyga sig in i andra menniskors tycken och vanor, och då hon nu drefs af ett girigt begär att skaffa sig upprättelse af Pål, dröjde det ej länge innan hon utspejat hans minsta små svagheter. Hon blef omtänksam och påpasslig, hennes blick skärptes för allt som kunde öka trefnaden, och intet af hvad hon gjorde för att främja den blef lönlöst, ty utan att han någonsin yttrade ett ord derom, kände hon det som om Pål tackat henne för hvarje liten uppmärksamhet. Långa stunder kunde hon se honom sitta försjunken i en bladväxts nyanser eller i en höstbuketts djupa färger, som om han uppsugit dem genom sina blanka, halfslutna ögon. Hans näsborrar kunde vidga sig vid åsynen af ett läckert middagsbord, och det var honom icke likgiltigt ur hvad slags kopp han smuttade sitt kaffe eller ur hvilket glas han tog sig en dryck vatten. Ett oförsigtigt slammer vid måltiden kunde göra honom nervös, så att han vred sig, och en vacker belysning öfver Mariannes lilla rum kunde sätta honom i stämning, så att han blef som en annan menniska. Han var känslig som en gaslåga och hans finslipade epikurism sträckte sig till det minsta som till det största. Derför låg det i Mariannes tysta omsorger en hvila för honom; hon förekom hans önskningar och aflägsnade alla obehag. Han var tacksam derför, och ibland kunde hans sätt emot henne antaga en mjukhet, som erinrade om ett sjukt barns blödiga sinne. Missromanerna hade alldeles fallit i onåd, om detta nu kom af att Pål så obarmhertigt nedgjorde dem, eller om hon icke behöfde dem mera. Läste hon någon gång, så var det franska böcker, som hon lånade af Pål: Bourget, Baudelaire, Maupassant och Flaubert. Han hade åtagit sig att utbilda hennes literära smak, hvilken han fann under all kritik.