Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Behöfves ej för dem den fulla vissheten om en personlig förlossare, som äfven för deras skull, för att äfven deras synder skulle blifva förlåtna, burit Guds vrede och lagens förbannelse? Det steg, Hermione, som leder från din religion till min, är således steget från blotta tanken till den lefvande verkligheten, från den beslöjade sanningen till den afslöjade och uppenbarade. Samtalet fortfor länge i denna riktning. Det var icke första gången Theodoros talade med Hermione om Kristendomen. Han hade länge begagnat hvarje tillfälle, som yppade sig dertill, och sådana erbjödo sig många, ty Theodoros hade, ehuru Kristian och prest, blifvit en nästan daglig gäst i Krysanteus’ hus. Det hade emellan dem begge uppstått en vänskap, som, grundad på ömsesidig aktning, icke stördes af deras olika religiösa åsigter. Dessa hade icke hindrat Theodoros att erbjuda sig såsom biträde åt Krysanteus, när denne i enlighet med kejsarens afsigter började organisera fattighus, sjukhus och andra barmhertighetsanstalter i Athen och öfriga städer i Akaja. Theodoros syntes icke fråga efter sina trosförvandters omdöme i detta hänseende; han blef erkehedningens ifrigaste medhjelpare i allt hvad han ansåg godt och nyttigt, och bar med lugn de tillvitelser för kätteri och affall, som Kristianerna allmänt gjorde honom. Han besökte de nyinrättade skolorna och tvekade ej att infinna sig i filosofernas föreläsningssalar, der han dock för mången blef en besvärlig gäst, ty han inskränkte sig icke till att höra, utan uppsteg sjelf i sin ordning på talarestolen till försvar för den kristna läran, förvånande de bildade åhörarne med exemplet på en kristen prest, som med lugn lyssnade till motståndarnes tankar, och varmt, men fridsamt, utvecklade sina egna. Äfven till Akademia begaf han sig ofta, för att offentligt disputera med Krysanteus och hans lärjungar.
Fröt. lgiy • 1S1S. 7:de Sami. N:r $4, 418 Log-Utskottets Betiinkanden, tydlig svårighet och omgång ej kan blifva att utröna på hvilka serskildte orter personen längre eller kortare tid haft sitt hemvist, forskningen om hvad uti besagde ämne å desse orter sig tilldragit, ehuru mera besvärlig, likväl, icke är omöjlig. X följd häraf, och fastän Utskottet har anledning att ett sådant stadgande, som det ofvanomförmäldre, varder, vid den under händer varande omarbetning af Civil - Uagen, iagttagit, finner dock Utskottet, med afseende på den väsendteliga nytta både för omyndiges säkerhet och äfven till bevarandet af den allmänna Crediten nämnde stadgande ostridigt skall medföra, sig äga skäl tillstyrka, att det samma må nu antagas och genom utfärdande Författning till allmän efterrättelse förständigas, för värkställigheten hvaraf Uiskottet anser hinder icke böra deraf uppstå att ett större besvär vid Öfver-Förmyndare - vården Domstolarne såmedelst tillskyndas, än det de hittils fått vidkännas. Till Riksens Höglofl. Ständers granskning och ompröfvande varder detta vördsamt understäldt. Stockholm den q April 1818. Riksens Högloft. Ständers Lag-Utskotts Betänkande angående frågan om förändring af 8 Cap. 1 §. Gijtermåls-Balken. Ijdg-Utskottets Betänkanden. 41g Sedan Kongl. Majit uti Nådig Proposition till Riksens Höglpfl. Ständer af deri 19 nästledne Februarii, i sammanhang med det förslag, som Kongl. Maj:t låtit genom den förordnade LagCornmittéen utarbeta till en ny Concurs-Lag, tillika till Riksens Ständers antagande i Nåder öfverletnnat ett af bemälte Committé uppgjordt, samt af Kongl. Majit i Dess Stats-Råd, efter det Kongl. Majlts Högste Domstol blifvit hörd, öfvervägadt och granskadt förslag till ändring af 8 Cap. 1 §.
St. i allmänhet för sådane lån stadgade villkor och skyldigheter å stadens sida; så hade Landshöfdingen i länet, Välborne Hr L. M. Lagerheim, vid dess inträffande i staden, tillkännagifvit sin önskan att med magistraten och borgerskapets äldste hålla sammanträde, för utrönande, huruvida icke de hinder, som borgerskapet emot förmodan ansett ligga i vägen för det begärda lånets begagnande, kunde undanrödjas, helst Hr Den 24 Augusti f. m. 387 Landshöfdingen, lika som Landshöfdinge-embetet tillförene, utaf de till bemiilde embete remitterade och vidare lill K. M. afsiinde bandliugarne i timnet, funnit, att den med länet afsedde upprensningen vore för stadens vigtigaste näringar, handeln oell sjöfarten, af högsta behof påkallad. Dä till följd häraf Välborne Hr Landshöfdingen, efter förutgängen kallelse å magistraten och borgerskapets äldste, pä rådhuset uppträdde, inställde sig ock samtelige magistratens ledamöter, äfvensom af handels-societetens medlemmar P. Berglund, i egenskap af ekonomikammareus ordningsman, L. P. Edling, J. D. Häggberg, A nders Edling och P. A. Sundh, samt af handtverks-societctens ledamöter Glasmästaren J. Rosenqvist, Kopparslagaren M. Fly, Svarfvareäldermannen P. M. Bergqvist, Hattmakaren E. J. Modee och Färgaren Jon Gustaf Ellberg, alla utgörande stadens äldste, hvarvid Hr Landshöfdingen, efter en höggunstig helsning för första gången till magistraten och borgerskapet, framställde anledn. till sammanträdet, och derefter först genomsåg samt lät afhöras det, enligt K. M:s resp.
Men hvem kan skildra hennes gränslösa bestörtning, harm och smärta, då hon i ett enda ögonblick såg hela sitt stora, med konst och ihärdighet uppförda verk ligga sönderfallet, likt ett nedblåst korthus! Förskräckelsen förlamade för en minut hennes tunga, då hon såg Maria lugn sitta med hufvudet lutadt mot doktorns axel, och honom, med armen lindad kring hennes lif, tala hjertligt och sakta med henne, samt begge döfva för hela den yttre verlden. Men fru von Horst kände konsten att väcka dem. Hastigt sprang hon fram och ropade med hela sin vredes lidelsefulla häftighet: ”Maria! i Guds namn, är du då alldeles tokig, flicka! Der står ju din förlofvade bortglömd vid dörren; och ni, herr doktor, jag tycker ni borde hafva någon försyn!” ”Min bästa mamma!” – ”Min bästa fru von Horst!” ursäktade sig båda på en gång. – ”Hör blott förhållandet,” bad Klein; ”min förra förbindelse är bruten; nu är Maria min.” – Denna djerfhet var alldeles oerhörd. ”Hvad! Höra förhållandet. Förbindelsen bruten! Maria er! – Jag vill bli tokig,” ropade fru von Horst, för första gången i sin lefnad uppbragt till en sådan ytterlighet, och kastade sig i en länstol, ”om jag begriper, hvarifrån ni, herr doktor, tar er frihet att i mitt hus och med mitt barn handla efter eget godtfinnande! Hvad menar ni? Hvad tänker ni? Hvad tror ni? Är jag en nolla, den man suddar ut efter behag?” ”Stilla er, min bästa fru,” sade Klein lugnt; ”mina känslor för er dotter äro ju ingen nyhet. Besinna det förhållande, som åtskiljde oss, och hvad som nu oåterkalleligen förenat oss. En döende fars vilja måste då vara mig helig; men när nu detta förhållande är upplöst af min fordna fästmö sjelf, kommer jag, utan att ana förändringen i edra tänkesätt, att i Marias hjerta och från hennes läppar höra de ord, som blott kunna gifva mitt lif trefnad och lycka.
Med Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N‘.o 10. t) Med åberopande bäraf bar sistnämnde motionär, uti serskild hos Ridderskapet och Åd-eln väckt motion, som blifvit till Stats-Utskottet remitterad och Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet delgifven, föreslagit, att ett tillräckligt Stats-anslag måtte anvisas till Navigations-skolors inrättande å de dertill mest tjenlige orter; hvarvid motionären fästat uppmärksamheten å innehållet af det vid Herr Hallings motion fogade förslag. Härförutan har Herr Hegardt, inom Yällofl. Borgare-Ståndet, uti ingrfvet memorial, som blifvit till Stats-Utskottet remitteradt och sedermera Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet delgifvet, på anförde grunder, föreslagit: 1:0 att Navigations-skolor måtte inrättas i de sjö-och stapel-städer, som, med hänsigt till folkmängd, ortens invånares håg för sjöfart, m. rru kunde anses vara i behof af sådane skolor, så att tillfälle måtte beredas till inhemtandet af en vidsträcktare kännedom 1 sjömanna-yrket; och har motionären ansett isynnerhet Strömstad böra erhålla en Navigations-skola, enär flere af motionären omnämnde förhållanden ådagalagt behofvet deraf i samma stad; 2:0 att Pukets Ständer måtte hos Kongl. Majd i underdånighet anhålla, att, sedan underrättelser blifvit inhemtade om de framsteg, som vunnes genom Navigations-skolorne och andra patriotiska anstalter af samma slag, Kongl. Maj:t täcktes, der sådant lämpligen kunde ske, i
Jag tror, att, om så skett, vi undvikit en dylik discussion, som i dag; det hade då icke blifvit möjligt att gå parlielt till väga, utan man hade å ömse håll nödgats betrakta det vigtiga ärendet i dess stora sammanhang, att bedomina principer och resultaterna i det hela, icke blott enstaka, isolerade fall, utan något vare sig föregående eller efterföljande. Jag erkänner, att jag väntat detta af 1840 års Const.Utsk. och ännu väntar det, om R. o. Ad., som jag hoppas, beviljar en återremiss af betänk., hvilken Borgareoch BondeSttn redan medgifvit. Del måtte icke vara meningen med en politisk debatt, att rådgifvarne »lutte likasom på stämningen från cn kämnersrätt svara punkt för punkt med data och siffror, utan meningen måtte vara att utveckla en strid om styrelse-maximer, eller rättare om resulta ler. Der hafva vi en parlementarisk basis att agera uppå, och, mine herrar! hvar finnas de resultater, som kunna försvara den n. v. Styrelsen , sorn kunna ursägta dess misstag, af hvilka visst flera eljest kunde vara ursägtliga ? Åtskillige af Konungens f. d. rådgifvare hafva haft särdeles omhugsan att bevisa, att det icke kan vara Konungen förment att i Rådet återinsätta de rådgifvare, mot hvilka Const.Utsk. gjort anmärkntr. Jag har icke af någon talare inom Huset hört ifrågasättas, att Ständerne skulle kunna förbjuda eller hindra detta; men det förundrar mig, att man genom sådana yttranden likasom väcker björnen som sofver, emedan det deraf ser ut, som vissa vederbör, hyste den förhoppning att blifva ånyo inkallade i Conseljen, när man väl vore af med Ständerna. För min enskilda del finner jag också det svårligen kunna förlikas med 90 §:n Reg.F:n, att R.
Jag förnyar min anhållan om bifall till tull-lindringarnes uphörande, och hoppas alt R. o. Ad., när vi komma till tulltaxeunderrättelserna, kommer att lemna Svenska rederierna och Svenska sjöfarten mycket kraftigare stöd än den nu göra. Uppå härefter af H. Ex. Hr Frih. o. Landtm., i anseende till den redan långt framskridna liden och med tillkännagifvande, att flere ledamöter anmält sig lill afgifvande af anförande uti förevarande ämne, framställd propos., uppskjöls fortsättningen af denna öfverläggning till eftermiddagens plenum, samt åtskiljdes II. R. o. Ad. kl. tre qvart till 3 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck. Onsdagen den 4 Juni 1851. Plenum kl. 6 e. m. Justerades ett prot.uldr. för denna dag f. m. samt pleniprot. för d. 10 sisth Maj e. m. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, lillkännagaf att Frih. von Kraemer, Robert Fredr., anmält, att han af embelsgöromål vore hindrad alt längre bestrida den honom updragna befattning att vara ledamot i BevillmsUtsk., och derföre nödgades afsäga sig densamma, men anhölle alt likväl få bibehålla sin riksdagsmannarätt. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall, hvarefter H. Ex. anmodade Hrr Elektorer att utse en ledamot i BevillmsUtsk. efter Frih. v. Kraemer. 32 500 Den 4 Juni e. m. Fortsattes pröfningen af Bevilln:sUlsk:s d. 21 oell 24 sist!. Maj på bordet lagda betänk. N:o 5 ang:de tullbevillningen. Härvid blef den på förmiddagen började öfverläggningen om Utsk:s hemställan rör:de de s. k. tull-lindringarnes uphörande fortsatt och yttrade sig: Hr af Dalström, Gust. Jakob:
Utom dest äro äfwesi i andra sall on,ständig ht' - Den 14 December. hckerne, sedan detze författningar utgästvos gansta mneket förändrade. I den tiden existerade Fästnings Werk pä Gottland, wid hwilka den upräitade Landt Milieen dels gjerde wakt, dels hade tillfälle alt olwa sig. När dikta tillfälle saknas torde äfwen werkställigheten »nöta större swänghcter, För ösriat will jag ej anföra detta för att sätta inig e not Gottlands Bewaring, hwUken jag,lwärlom snarare stalie understödja, derest del kunde ste nied innewanarenag sriwstliga samtycke - Justerades följande: Utdrag af Protokollet hallik i Höglosi. Riddcrstapel och Aoelus Plenun, den 14 December 1809. S. D. Föredrogs det Wästoss. Borgare,Ståndets Protoeoils Utdrag af den 12 dennes, rörande Riksdags arsmode för RikS-SrandcnS och Deras Ut stotts Secret rare, Cancellier och Wsttbekjening, hwil» ken sräga Ridderstapek och Adeln an säg böra pä sätt det Wallsst. Borgare-Skä-,det jörestagit till Staks-Ur» stoltet remitteras, so 11 stulle anmodas att med Utlåtande deröswcr ju iöre desi heldre till Riksens Ständers Plena inkomma: Anseendes derjämle Ridderstapek och Adeln kill ändamaiet mäst ledande att samtcljge Ordförande för Riksens Ständers Utstött, såsom de der bäst tande hwarje Utstötts Secrelerarcs och Cancellies sär» stilda och olika möda marte sammanträda för akt öf» tverenskomma om, och till Staksstltskottet förstagswiS upgtjwa hwad de ansäge billigen böra nämnde Secre lera - t"
Maj 1857 och 65 § i Reglementet för nämnde kassa, förklarat sig icke kunna till honom vidare utbetala hans förut innehafda pension från nämnda kassa för den tid han åtnjöte aflöningsförmåner, uppgående till 3,000 R:dr årligen; i anledning hvaraf Majoren Söderling i underdånighet anhållit att, med upphäfvande af detta beslut. Kongl. Majit måtte i nåder förklara honom berättigad att fortfarande utbekomma don honom tillagda pension från Arméens Pensionskassa; — men vid underdånig föredragning af detta ärende hade Kongl. Maj:t, genom nådigt beslut den 7 Maj 1858, förklarat sig finna skäl icke vara anförclt, som till ändring i öfverklagade beslutet föranleda kunde. Tid nu upplysta förhållande har Utskottet funnit sig höra hemställa, att Friherre Leuhusens motion icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 15:o.
Några andra skäl. än dessa officiela upplysningar om rfe kostnader, som, lill följd af ogynsamma lokala förhållanden, skulle vara förenade med tillvägabringande af den sjökommunikation, hvars beredande Riksdagsfullmäktige!) IVusmulhs förslag afser, torde Utskottet icke behöfva anföra för sin hemställan, 31:o alt något statsbidrag för denna kommunikations åstadkommande icke mätte varda af Rikets Ständer beviljadt. För sänkningen af de i Östergötland belägna sjöarne stora och lilla Rengen, Jernlttnden, Asunden, Emmern. Striern och Nimmern samt för åstadkommande al en kalled genom och mellan förstnämnde 4 sjöar, beviljade Rikets sednast församlade Ständer ett lån å 160,000 R:dr 8:ko, under dervid (åstadt förbehåll, att vedeibörande låntagare skulle vara ansvarige för sä väl den föreslagna båtledens som sjösänkningens fullständiga utförande; hvarjemte stadgades, att, i afseende på detta lån samt dess utanordnande och återbetalning m. m., de lör dylika statsbidrag meddelade allmänna föieskrifter och belalningsvilkor skulle vederbörligen iakttagas och tillämpas; dock finge låuesumman icke Iyftas på en gång. ulan endast successivt, i mån af arbetets fortgång, vid de terminer Kongl. Majit lunne för godt bestämma. Till följd af dessa föreskrifter skulle lånlagarne genom ingånget kontrakt förbinda sig dels ali, i noggrann öfverensstämmelse med den fastställda aibetsplanen, inom viss bestämd lid, fullborda arbetet, utan alt framgent väcka anspråk på ytterligare bidrag al allmänna medel, och dels att genom egna tillskott utgöra hvad som utöfver statsbidraget kunde erfordras. Det beviljade lånets återbetalning borde verkställas sålunda, att elter fem års förlopp från slutet af del är, hvarunder lånemedlen från Riksgälds-kontoret utbekommits, skulle årligen erläggas 8 procent å hela den lyflade lånesumman, hvaraf ränta komtne att godtgöras elter 2 lör 100 utaf det obetalda kapital-beloppet och del öfriga utgöra afbetalning derå. Sedan de för sagde låns utbekommande löreskrifna förbindelser och öfriga Stats-Utskottets Utlåtande N:o 158.
Om det icke för samtida kan hafwa den påföljd, aik dä de FinjVa Officerare, som ännu äro fränmarande sä kunffap om de knappa sörmäner deras kamrater wid hitkomsten bljfwit killagde, ket skall afskräcka dem att återkomma rist Fäderneslandet, dä de se sig nturstandsalte, akt härstädes kunna hafwa sin bergning. För efterkommande aker, kunde det »agon gäng hafwa den werkön, alt de wid dylika tillfällen, ej med sa mycken ständaktighee upoffra sig, dä de inhämtar kän, nedom om den belöning vch det öde deras företrädare bliswit killagde och fält widkännas. Det är wificrligen sant, att Stats Werkst för närwaran e har manga behof, och alt alla möjeliga besparingar böra iakttagas, men det är och blifwcr wär pligt, art ej laka Finlands Förswarare, hwilka pä ctt sä utmärkt och hedrande säll gjort sig as Fäderneslandet förijente, blifwa blottstälde pä utkomstens wäg» nar och lida nöd. Fris Den 2O December. -24 ' Friherre 8taöl von wolstein anför» de kill Protocollet följande: Wördsamt Memorial! Wid delia kilfälle önskade jag mig Osmoskbtz. nis wältalighek, men i brist häraf, sär jag anhällq om Högloft. Ridderskapel och Adelns benägna öfwerseende, iiieo osullkomliaheten af mill framställningsfätk i detta ömande ärende, samt endast haswa afseende pä mm wälmenta afsigt. Högloft. StalS-Utskottet har wid delca såsom siere rilsällcn hast Rikets betryckta tillstånd till ögnamärke, samt deraf följande nödwändighel, att iakttaga all möjelig hushällning, sä ark ett förut till stoc del utarniadt folk, Mille kunna uthärda med de mängfal» diga dryga Utlagor som päsordraö; denna berömwärda omtanka witmar om Detz medborgeliga nit, och böc med aktning erkännas.
Nio, samma antal borde minskas till Åtta, eller 2 för hvarje Division, StatsRådets Ledamöter hafva ansett behofvet af de för Svea HofRätt föreslagne Amanuenser och Copister icke vara så ådagalaggdt, att för närvarande och innan ett sådant behof blifvit genom erfarenheten bestyrkt, bifall dera borde tillstyrkas, men funno sig 66 Stats-Utskottets deremot böra föreslå den af bemäldte HofRätt i underdånighet begardte tillökning af HofRättsposternes antal, K. M:t bär i Nåder förklarat: ”att då ett ibland StatsFörfattningens vigtigaste ändamål vore rättvisans säkra och skyndsamma handbafvande, och till vinnande af detta ändamål erfoi’drades, ej allenast att Doinarne voro så tillräckeligen lönade af Staten att deras tjenstegöromål ej måtte försvåras af bekymmer för tarflig bergning, utan ock att deras antal vore tillräckeligt för behofvet, så att de rättsökande må äga anspråk, att utan tidsutdrägt få sine stridigheter afgjorda; så och då af tilltagande folkmängd och ökad rörelse vore en gifven följd, att RättegångsÄrendernes antal betydeligen förökats, samt K. Mt ansåg de för HofRätterne föreslagne tillökningar i Ledamöternes antal icke öfverstiga hvad behofvet oundvikeligen erfordrade, ville K, M;t i Nåder bifalla hvad StatsRådets Ledamöter i underd:het tillstyrkt, dock så, att K. M:t icke fann den besparing som uppkomme genom minskning i Svea och Götha HofRätter afen Ledamot å hvardera stället, af den betydlighet, att den kunde uppväga den olägenhet och den ojemnhet i arbetet, som skulle blifva en följd deraf, att en Division i hvardera HofRätten skulle bestå enxjast af fem Ledamöter, hälst det biträde i tillsynen öfver arbetets gäng i det bela, hvarmed Vice Presidenten måste i desse af 4 Divisioner bestiymde HofRätter, Presidenten tillhandagå, troligen icke kuude lemna Vice
Hr Mannerskantz, Carl Axel: Jag vill i Hr Ribbings ställe svara å Hr Printzenskölds anmärkning mot Hr Ribbing, att om densamma skulle kunna äga någon giltighet, då borde det vara stadgadt att alla skulle betala vitén i förskott, på det de sedan icke skulle göra något ondt. Propos. till bifall å Utsk:s ifrågavar:de hemställan blef härefter framställd och med Ja besvarad. 3:o Vlsk.-s hemställan om godkännande af åtskilliga jemkade afgiflsbelopp, hvilka förekomma i 27 och 28 §§. 512 Den 26 Mars e. m. Denna hemställan bifölls. 4:o Ulsk:s yttrande ang:de ett af KonlrahtsProsten Tegnér föreslaget tillägg i fråga om bevillningen för Rättare. Afven detta yttrande bifölls. 5:o Utsk:s hemställan ang:de redalionen af del i 27 § förekommande stadgande om bevillningen för Skeppsredare och Fartygsägare. Gr. Liljencrantz, Gust. Fredr.: Erfarenheten har visat att denna citation föranledt olika tolkning i afseende å beskattningen. Denna olikhet skulle undvikas om citationen borttoges och man endast använde orden: »skeppsredare och fartygsägare lika med dem »i städerna.» Förhållandet är nemi., att § 8 talar om beskattning på skeppsredare efter inkomst, hvaremot § 9, sorn med den 8:de står i sammanhang, säger att skeppsredare, som icke taxeras efter denna grund, skola erlägga lästetalsafgift. Till undvikande af denna tvetydighet föreslår jag icke någon annan ändring af punkten, än att man blott tager bort citatet af § 9. Gr. Björnstjerna: Jag fruktar att jag icke rätt fattade Gr. Liljencrantz’s mening; ty här står just hvad han vill hafva: »skeppsredare och fartygsägare lika med dem i städerna, g 9-» Frih. Cederström: Gr. Björnstjerna har trott det vara lik giltigt om Utsk:s förslag antages oförändradt eller med det amendement Gr.
Ett af Herr 8p-» re, QusMk Nsuritr, lemnadt förslag, att för bcwiljandet af ifrägawarande penningebiträde det wilkor mä fästas, att Götha Canal-Bolag stall medgifva delaktighet uti Bolaget, icke allenast för den till bewiljande under inncwarande Riksdag i Nader förcstagne funnna, utan ock för hwad fom dcrförinnan blifvit frän Statens sida Bolaget förstjutet, med deltagande proportionaliter, i förhällande till hela den fälunda förstjutne summa, uti alla de rättigheter och skyldigheter, font X St a ts« o ch Bane o-Ut skottens dclägarnc nti Götha Canal-Bolag, enligt BolagS-Neglorne, tillkomma. Derwid Herr Friherre Xriellsrsväick, 6. 8., uti ett remissen af förenämnde förslag bifogadt yttrande, anmärkt, att Friherren anfag sig, för sin del, böra pä det högsta protestera emot antagandet af famina förslag, som, efter Frihcrrns tanke, till föga fromma för andre än Actieägarne, af hwilka tilläfventyrs någre kunde hafwa för eir ringa penning bekommit sine fleste Aktier, skulle komma att för alla tider skattlägga Swensta folket under Götha Canal. alCn af Herr Sii-llle, lVils ^Vill-elm, under discussioncr^ ne i förstottsfrägan wäckt, och uti ätcrrcniiss-handlingarne af nämnde fraga intagen motion, att, w!d hufwudfakcns bedömmandc, följande plmktcr mätte iakttagas, nemligen: ,:o Att Bolaget och dess Direktion affägcr sig all widare förwaltning af Ermålen och dess tillhörigheter under byggnadsärcn och öfwcrlemnar densamma, med allt hwad dertill hörer, sä i fast som lös egendom, inventarier och förråder, till den styrelse, som Kongl. Maj:t och Rikets Ständer finna godt förordna; samt att Bolaget afsagcr sig allt widare begagnande af det för Bolaget utfärdade Privilegium, än som med det nu inträffade aftal öfwcrensstämmer. 2:0
Kkuru cletts ärende, säsom vict 1818 ärs Riksdag sk Rikets 8täncler prökvsdt oek afgjordt, numers, clä kräga kär enclsst vsrik om verkLtsiligket sk Kvsd Kongl. IVIapt oek Kilcets 8tsn8er keslutst, ielce lcsn klil'- vs loremsl för Rikets 8tsnöer8 us>s)tsgsn6e till keksnclliug» ksr Kongl. Afs^:t likväl velst ksrigenom underrätts Rikets 8tsnclei8 8tsts-IIt8kott om kvscl sk Kongl. lV1sj:t sälun^s, i anledning sk lorkerörcle, s Roteliällsrnes viö Ilplsmls Regemente vägnsr, frgmstsllcls unclerclänigs k-egsrsn, tillgjordt kiikvil, ssmt stt, säsom köljcl clerak, clen serskilcti» slgikt under nsmn s5 ^,o §/L. n Ii!ä8 penningar, bvilben »f bemälcle kotebällriro, intill 1889 är8 ut^änA, till 8t3ts-t>u88!in utgjorts» trän oell ined innevarande är lorunler att utköra oell alt8eles for8vlnna. Lionel. IVIaj:t förblifver Datum ut su^ra. 0 k D I O II ^ 6. <7ec/sr5^ö/n. 0/ /^rotoeo/Zer /ld//er rn/ö> ^<r?r^ r « ^toe^/ro^mL L/okt de/r /6 ^Vo -vemibe/' /<§^o. Ilerr Driberre f7ec/er5^ö>7l. ^ Herr