Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Inbjudningen blef endast så tillvida antagen, att Utskottets i Betänkandet 38 framställda ändringsförslag uti denna §:s förra del förkastades, men godkändes deremot i hvad den rörer tillägg af orden: »eller mistning af embete på viss tid» å §:s 9:de rad. § 8. Lades till handlingarne. §§ 10 och 11. Lades till handlingarne. §§ 13. Lades till handlingarne. § 16. Lades till handlingarne. 18 Kap. § H. L ades lill handlingarne. % 1* ProL-Uldrag den 18 September 1S63. 601 § 14. Preste-Ståndet biföll för sin del Utskottets hemställan. 19 Kap. § 11. Inbjudningen, sä vidt den rörer Preste-Ståndet, antogs. § 22. Preste-Ståndet antog för sin del Utskottets inbjudning. 20 Kap. § 10. Med afslag å inbjudningen, förklarade Preste-Ståndet sig vidblifva sitt redan fattade beslut rörande denna §. 21 Kap. § 8. Preste-Ståndet afslog för sin del Utskottets inbjudning, förklarande sig vidhålla sitt rörande ifrågavarande § redan fattade beslut. § 10. Med afslag å inbjudningen, vidblef Preste-Ståndet det beslut, Ståndet med afseende på denna § redan fattat. 23 Kap. g 1. Ståndet afslog för sin del Utskottets hemställan, med förklarande, att det saknar skäl frångå sitt rörande denna <§ redan fattade beslut. <& b. Preste-Ståndet biföll för sin del Utskottets hemställan. 24 Kap. § 3. Preste-Ståndet biföll för sin del Utskottets hemställan. § 4. Utskottets hemställan bifölls. Till den hemställan, Utskottet härefter å sidan 23 gjort rörande uteslutande af 24 Kapitlets 17 § i Kongl. Maj:ts Proposition, lemnade Ståndet sitt bifall. 2b Kap. § 12. Lades till handlingarne.
Det är visserligen sant, att man lernnat det åt slumpen, trien då jag afgaf min röst, har jag ej funnit annat, än att i denna slump låg enda säkerheten för våra Sädespriser. Det är ej tänkbart, och erfarenheten har äfven visat omöjligheten, att kunna hålla Sädesprisen vid ett jemt belopp genom konstlade åtgärder. Man har försökt det, och man har gatt emot Naturen, så att man fällt prisen, då de af naturen ville höjas, och höjt dem, när de af naturen ville falla. Hvar och en inser, att hvarje bemödande att hämma Naturen, skall fordra uppoffring af kraft och tid. Dessa kosta ansenligt i ett samhälle. Och det hela får betala, till några Individers fördel. Så får hela Folket Bkatta, för att bålla jemna pris på Säd i några ödemarker, och de som i Sädesfattigare orter odla, få nöjas med onaturlig» priser, emedan Staten förenar hela sin kraft, att undersälja dem, med mera, som ej nu behöfver beskrifva*. Nog af, att man, genom dessa försök, gjort mera ondt än godt. Det har blifvit anfördt, att våre Förfäder insågo nyttan deraf, att ej lemna sig åt slumpen , men j g tror tvärtom, att våra Förfäders erfarenhet bör visa os», att det är bäi tre att göra det, sedan vårt Fädernesland kommit till den grad af kultur, som det nu äger. Den stigande industrien och 270 Den 24 Oclohcr f. in. Potatoesodlingen hafva gjort» att en missväxt ?f den svåra följd, att hungersnöd deraf skulle upp. komma, nu mera icke är, att befara. Utskotten hafva da ej gjort orätt, att öfverlemna saken ät slumpen. Att föreslå, såsom Friherre Rudbeck, ett Spannmåls-uppköp under goda år genom Ständernes ombud, visar oss en ny Magazins-I nrättning, men mattare än den förra, som ägde kraft att rätta besluten efter ornständigheterne, och att åstadkomma en hastig verkställighet.
RegeringsFormen: ”Göras dervid (Utskottens Förslag) sådane anmärkningar, som hindra "antagandet, erhålle Utskotten del af desse "anmärkningar, för att detlef ter Förslagen "ytterligare granska och jemka;’’ och han har sagt, att om ordet ”sådane" der icke funnits, skulle han hafva instämt i min mening. Deremot är min öfvertygelse, att meningen af denna strof blifver alldeles densamma, ehvad detta ord der står eller ej. Jag hemställer till hvars och ens känsla, om någon olikhet i meningen befinnes mellan uttrycken: "Göras sådane anmärkning ”gar, som hindra;” och ”Göras anmärknin"gar, som hindra.” För min känsla åtminstone är förhållandet alldeles detsamma. Att anmärkningar mot Utskottens Betänkanden kunna göras, utan att föranleda till återremiss, är klart; ty Betänkanderna kunna icke dess mindre af pluraliteten bifallas. Men finner pluraliteten anmärkningarne hindra antagandet, då får ej ett absolut afslag, utan återremiss, äga rum. Beträffande åter hvad en annan värd Talare, med hvilken den siste sig förenat, anfört derom, att, Den 9 Januari i. '49 om man biträdde min tanka i detta ämne, Herr Grefven och LandtMarskalken ej skulle kunna framställa proposition till återremiss, emedan den kunde med Nej besvaras; så instämmer detta fullkomligt med min mening, att proposition till återremiss icke bör ske; ty när Betänkandet första gången ej bifalles, bör återramiss ovilkorligen följa, hvilket Herr LandtMarskalken endast äger att gifva Ståndet tillkänna. För öfrigt vill jag erindra, att propositioner stundom göras endast af artighet, ehuru Ståndet ej kan afslå dem. Sådan är till exempel den vanliga Propositionen: om Ridderskapet och Adeln bifaller en sökt introduction? Åtminstone har, vid sistlidne Riksdag, Ministe'ren yrkat och Ståndens pluralitet tyckts medgifva, att Ståndet ej äger rätt att vägra den. Jag får derföre ytterligare vördsamt hemställa, huruvida Herr Grefven och LandtMarskalken anser proposition om återremiss kunna och höra framställas. Grefve Frölich:
Under den tid jag var Landshöfd. i Skaraborgs Län inträffade fem svåra missväxter, och af 7 års skördar var endast en god. Jag lärde då känna landets åkerbruk och oeconomiska ställning, och de åtgärder, som till följd af dessa missväxter blefvo nödiga, lemnade mig full visshet, att landet i dessa afseenden befann sig på en ganska låg ståndpunkt; men till min tröst fann jag, att orsakerna dertill icke borde sökas i landets beskaffenhet, utan att förhållandet berodde på omständigheter, som kunde undanrödjas. Att nu omnämna dem alla, blefve alltför vidlyftigt; men jag torde få fästa uppmärksamheten på de hufvudsakligaste. Conjuncturen för egendomshandel, som under loppet af några år ansågs så fördelaktig, att man tilltrodde sig att utan förmögenhet med lånade penningar förvärfva fastigheter, har inverkat på den mindre lyckliga ställning, hvari landet befinner sig; ty derigenom har en icke ringa del af egendomarna fallit i sådana personers händer, som för sitt bestånd i den närvarande tiden voro nödsakade att blunda för den kommande, och att genom bränning afpressa jorden den största möjliga afkastning, utan afseende derpå, att den sålunda utmattades. Detta efterdöme af de större fastighets - Den 37 Fcbruarii. ägarna liar icke blifvit utan efterföljd af allmogen, som icke skådar nog långt in i framtiden, för att inse de skadliga följderna af ett sådant jordbruk. Bland orsakerna till landets förlägenhet räknar jag äfven Styrelsens misstag att i detta Län, som har knapp tillgång på skog, men god åkerjord, med ifver befordra bosättningar på skogarna. Följderna deraf kunde icke blifva annat, än hvad de blifvit, nemligen skogarnas sköfling, tjenstehjonsclassens förminskning, församlingarnas uppfyllande med fattighjon, som måste födas på allmän bekostnad, och slutligen nybyggarnes förvildande. Jag har med egna ögon sett personer, som skytt att träffa menniskor och hvilkas bostad varit uppförd af gärdsel. Men ehuru jag tror, att dessa omständigheter hufvudsakligen bidragit till landets försämring, finnér jag dock den egentligaste orsaken till dess närvarande tillstånd böra sökas i de fördomar, som gått i arf från förfädren och rotfästat sig uti allmogens sinnen.
Spangberg fick derför under återfärden genom Sibirien order att å nyo resa till samma trakter för att häfva de uppkastade tvifvelsmålen. Ett nytt fartyg måste byggas, och med detta afreste han 1741 från Ochotsk till sin forna vinterhamn på Kamtschatka. Härifrån seglade han 1742 mot söder, men han hade knappt kommit förbi den första af Kurilerna, innan fartyget blef så läck, att man nödgades vända. Denna Spangbergs andra japanska expedition blef derför fullkomligt resultatlös, ett förhållande som uppenbarligen betingades af de oberättigade och sårande tvifvelsmål, som föranledt densamma, och det godtyckliga sätt, på hvilket den blifvit från S:t Petersburg anordnad. Resor i det inre af Sibirien af Gmelin, Müller, Steller, Krascheninnikow, de l’Isle de la Croyère m. fl. Dessa forskares färder blefvo visserligen epokgörande för kännedomen om norra Asiens etnografi och naturförhållanden, men sjelfva nordkusten berörde de icke. En redogörelse för dem ligger derför ej inom ramen af den historik, jag här föresatt mig att lemna. Genom dessa olika resor till sjös och lands hade den stora nordiska expeditionen åstadkommit en på verkliga undersökningar grundad kännedom om norra Asiens naturförhållanden, gifvit temligen fullständiga upplysningar om verldsdelens begränsning mot norr och om det inbördes läget af Asiens ostoch Amerikas vestkust, de Aleutiska öarna hade blifvit upptäckta och ryssarnes upptäckter i öster sammanbundna med vest-europeernes i Japan och Kina73. Resultaten voro sålunda utomordentligt stora och epokgörande. Men så hade ock dessa företag erfordrat mycket betydande uppoffringar, och långt innan de voro afslutade, sågos de af myndigheterna i Sibirien med oblida ögon på grund af den stora tunga, som forslingen genom ödemarkerna af lifsmedel och annan utrustning medförde för landet. Det dröjde ock nära tjugu år, innan en ny upptäcktsoch forskningsfärd i det sibiriska Ishafvet kom till stånd, värd att inregistreras i geografiens historia.
Bevillning sUtskottets Memorial N:o 13. 16:o. Den som vill att, i enlighet med hvad Utskottet hemställt och Borgareimkter och Ståndet beslutat, “Frukter och bär, ej specificerade, friska11 skola lå tulllritt inbär. föras, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vi noer Nej, kommer, jemlikt de tre andra Ståndens beslut, den nuvarande införselsafgiften 50 öre centnern att bibehållas. 17:o. Den som instämmer i Utskottets af Borgare-Ståndet godkända förslag, att oiasflmser. “G-lasflusser, oslipade samt slipade, men oinfattade", skola åtnjuta tullfrihet vid införsel, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Ney, Vinner Nej, förblir, på sätt de öfriga Stånden stadgat, den förra införselstullen derå, 60 öre skålpundet, fortfarande gällande. 18:o. Den som godkänner det beslut Borgare-Ståndet, enligt Utskottets tillstyrGlete. kande, fattat, att tullfrihet bör medgifvas för införsel af “Glete eller Glitt, alla slag“, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, hibehålles, såsom de tre andra Stånden beslutat, den nuvarande tullen, 2 öre skålpundet. 19:o. Den som biträder Utskottets af Borgare-Ståndet gillade mening, att “GrönGrönsaker. saker, friska11, böra vid införsel vara fria från tull, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Gummi. Honing. Kakel. Koraller. 8 Bevillnings-Utslcottets Memorial N:o 13. Vinner Nej, kommer, i öfverensstämmelse med de öfriga Ständens beslut, denna artikel att fortfarande draga nu åsatt tull 50 öre centnern. 20:o.
S. D. e. m. Föredrogs å nyo och bifölls LagUtskottets den ;6 sistlidne September under 186 Litt. E. afgifne, samt den 30 dexpå följde e. m. på bordet lagde Utlåtande, i anledning af återreinissen utaf Utskottets under N:s 67 och 69 förut meddeldte Betänkanden, angående yrkad ändring uti 23 §. och upphäfvande af 25 §. uti Kongl, Förordningen den 13 Juli 1818 om inteckning i fast egendom. S. D. e. m. Då nu ånyo föredrogs LagUtskottets den 26 sistlidne September under N:o 186 Litt. D. meddeldte samt den 30 derpå följde e. m. på bordet lagde Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut aflåtne Betänkande, angående föreslagen ändring uti Författningen om inteckning i jord och fast egendom å landet, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att med förkastande af samma Utlåtande, godkänna de förslag, hvilka uti Hr Arwid Ribbings till Utskottets Protocoll afgifne, och vid Utlåtandet fogade särskilda tanka, innefattas; uti hvilket beslut de öfrige RilcsStånden skulle inbjudas att sig med Ridderskapet och Adeln förena. Pros. Vsilr. d. 9 Octobsr. t§27. jcpi S. D. e. m. Vid förnyad föredragning af Bevillningsutskottets den 26 sistlidne Sep» tember under N:o 41 afgifne, samt den 5 dennes é. tn. pä bordet lagde förslag till jemnkning af de skiljaktigheter, som inom RiksStånden yppat sig, i afseende på de grunder, hvarefter de genom stora Sjötullen inkommande Bevillningsmedel skola utgå, dels ock den derföre upprättade BevillningstanfF; stadnade Ridderskapet och A eln i följande beslut: l:o att någon åtgärd vid 1, 5, och 6 puncterne icke af Ridderskapet och Adeln erfordrades.
Riksdag sago vi också, i frågan om StyrelseVerkens reglering, Ridderskapet och Adeln, om ja_g rätt minnes, inbjuda PresteStåndet; och när underrättelse ankom, att Högvördiga Ståndet hade Ridderskapet och Adeln sjelf redart g6 Den 17 December e. ni. låtit af BorgareStåadets inbjudning beveka sig, att frånträda sitt eget beslut. Vi veta väl nu, att denna sak är af tre Stånd afgjord; men detta bör ej inverka på vårt handlingssätt, när frågan är om principer. Då man så ofta beklagar sig öfver våra former, bör man åtminstone ej göra dem mera invecklade och osäkra än de äro i Grundlagen. Jag anser således det vara nödvändigt, och enda sättet för att komma till ett lagligt slut, att man endast yttrar sig öfver det, som Utskotten föreslagit. Jag förnyar alltså min begäran om proposition, att Ståndet må förblifva vid dess beslut; ty hvad återremissen angår, anser jag de« både oformlig och öfverflödig. Det är tillräckligt, att Utskotten få genom ProtocollsUtdrag underrättelse om det skick, hvari saken sig för närvarande befinner. Herr Hjerta: Jag har endast begärt Ordet för att, i afseende på den ifrågasatte återremissen, erinra, att då Utskotten erhålla PresteStåndets Protocollsutdrag med underrättelse om dess beslut, lära Utskotten nog af sig sjelfve inse nödvändigheten att inkomma med nytt förslag till jemkning eller Yoteringspropositioner; och om Ridderskapet och Adeln förblifver vid sitt beslut, är det klart, att den nya Voteringspropositionen endast kommer att angå detaljfrågan, som ensamt återstår. Herr Den 17 December e. m. 97 Herr Bråkenhjelm Pehr Reinhold: Så vida de Ledamöter, sorn begärt återremiss* derifrån vilja afstå, har jag ingen ling att tillägga till livad här redan i ämnet blifvit yttradt; men i annat fall hemställer jag, huruvida 73 §. Riksdagsordningen tillåter återremiss af ett JemkningsBetäukande, enär den stadgar, att RiksStånden skola definitift besluta öfver Utskottets afgifne förslag.
Dessa voter:s-propos:r biföllos. - 7:o voler-.s-propns-.ne N:o 31 t. o. m. 33, ang-.de artikeln Jern; i sammanhang hvarmed inbjudning lill R. o. Ad. blifvit framställd. Hr Gripenstedt: Vid detta tillfälle får jag tillstyrka R. o. Ad. att antaga Utsk:s inbjudning, så mycket heldre, som St:ts mening torde hafva föga utsigt att mot de 3 öfrigas göra sig gällande, och det för öfrigt lätt kunde se ut, som vore afsigten att 228 Den 24 Oktober. vid detta tillfälle egentligen afse ett enskildt intresse hos åtskilliga ledamöter af detta Stånd. Det hufvudsakliga skälet för mitt tillstyrkande är dock, att jag anser It. o. Ad:s förut fattade beslut mindre lämpligt Det härflyter naturligtvis från den grund, att nian anser nyttigt och nödvändigt att genom en sådan afgift skydda den Svenska jernhandteringen. Jag tror dock, att denna åsigt hvilar på ett misstag; ty om äfven utestängande af utländskt jern kunde betraktas som en fördel för det Svenska bruks-intresset särskildt, så vore det dock ur en mera omfattande synpunkt skadligt, och i denna konflikt torde det enskilda intresset böra vika för det allmänna. Men jag påstår, att denna tull icke är nödvändig för den Svenska jernhandteringen, och detta påstående grundar jag derpå, att den icke kommer att utöfva någon väsendtlig inverkan på pruset, emedan detta hufvudsakligen bestämmes af priset på verldsmarknaden. Det är icke möjligt att här updrifva priset betydligt öfver det derstädes fixerade. Ej heller kan den tull, hvarom fråga är, mycket verka på afsättningen, ty om än åtskilliga behof framdeles skulle komma att fyllas genom utländskt jern, der sådant är användbart, så kan deremot alltid en motsvarande qvantitet af det dyrbarare Svenska jernet med fördel exporteras, i ans:de till sin bättre beskaffenhet och stora begärlighet på verldsmarknaden.
Frågan om för någon ort bibanor skola anläggas eller icke, bör ankomma på de intresserades vilja och förmåga att dertill anskaffa medel, hvadan några statsutgifter för sådant ändamål icke ovilkorligen böra ifrågasättas. För närvarande är jag i saknad af fullständiga sifferuppgifter, men jag skall framdeles ingifva sådana till Stats-Utsk:t för att styrka af mig gjorda påståenden tili stöd för den norra liniens företräde framför den södra. I afseende å fördelningen af blifvande anslag till jernvägsbyggnader, synes det mig, att, oaktadt det visserligen kunde vara för Wermland gagneligt och äfven för personer, som vilja resa fort emellan de båda hufvudstäderna, angenämt om Wermlandsbanan hastigt och på en gång utfördes, det för tillfället bör vara tillfyllest, om bandelen mellan riksgränsen och Arvika fullbordas och något anslag gifves till de öfriga delarne af denna bana, men att det icke är af nöden att så forcera denna bana att alla andra derföre måste stå tillbaka. Man säger alt denna banas fullbordande är nödvändig för att förbättra vårt förhållande till våra Norska bröder, och den är onekligen af stor politisk vigt, men efter det nyttiga beslut om förändring af våra grundlagar R. St:r nyss fattat, hvilket närmat oss till våra bröder på andra sidan fjellen, mer än något materielt medel torde förmå, och då förbättrande af detta förhållande ändock fordrar tid, torde ifrågavarande banas fullbordande några år förr eller sednare icke vara af synnerlig vigt. Tre andra banor förtjena nemi. R. St:rs synnerliga uppmärksamhet. Främst af dem står banan Frövi-Falun, genom hvars tillvägabringande fäderneslandet skulle tillskyndas stor vinst, till följd af de omätliga mineralrikedomar af flere slag, som förmedelst denna bana skulle kunna föras till afsättningsort. Denna bana skulle komma att kosta vid pass 16^ millioner rdr, men komitenterna hafva haft den anspråkslösheten att begära endast vid pass fem millioner såsom lån, och jag är fullt förvissad om att statsbidrag ingenstädes med större fördel kan lemnäs. — Vidare borde banan genom Östergötland och slutligen den norra banan fortsättas.
Maj.ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående förslag till ny Incjvarterings-Ordning för Stockholms Stad, samt andra i sammanhang dermed förekomne frågor. (U. A.) Kongl. Maj:ts den 16 September 1844 aflåtne Nådiga Skrifvelse, sorn af samtlige Riks-Stånden blifvit till Stats-Utskottet remitterad, innehåller: alt, enär Rikets vid sistlidne Riksdag församlade Ständer, tillsvar å Kongl. Maj:ts tilldem aflåtne Nådig Skrifvelse, angående dels ett, af serskilde Committerade utarbetadt förslag till ny Inqvarterings-Ordning för Stockholms Stad, dels andra i sammanhang dermed förekomne frågor, uti Skrifvelse den 20 Februari iSzji, bland annat i underdånighet anhållit att, för bedömande af detta ärende i dess helhet, erhålla nödiga uppgifter å kostnaderna för anskaffandet af Casern åt Svea Artilleri-Regemente samt för underhållet af de Irenne Lif-Gardes-Regementenas Caserner och Lif-Gardets till häst stall, hade Kongl.
Det andra skälet Utskottet anfört, för alt låta tillverkningsafgiften oförändrad qvarstå, synes mig ännu svagare. För den minsta tillåtna tillverkning, 100 kannor pr dygn, skulle, när skatten ökas med 15 öre pr kanna, tillökningen i förskottsafgiften för 13 å 14 dagar uppgå til! 195 å 210 tt:dr. Kan ett mindre bränneri med enkel redskap för denna summa förvandlas lill ett, sorn förmår afverka 100 kannor pr dygn, så lärer nog egaren, om han för öfrigt eger medel och förlag till en sådan rörelses bedrifvande, finna utväg alt anskaffa ett sådant förskott. Erfordras åter, såsom man äfven hört, för ifrågavarande förändring ett par tusental Riksdaler, så tjenar en så liten lindring i förlagskoslnaderna, som 10 procent, till föga annat än att inleda en och annan, hvilken icke så noga beräknar sina krafter, i ett företag, hvilket de kanske icke äro vuxne. Ifrån första stund, då man genom en strängare lagstiftning sökt motverka missbruket af starka drycker, har man icke kunnat utfinna någon verksammare utväg dertill än varans fördyrande. Derhän syftar tillverkningstidens inskränkning, hvaraf man hoppades minskad tillgång på varan, och, genom den ringare tillgången, högre pris. Denna åsigt, har Utskottet frångått, och jag vill för min del ej uttala något klander deröfver, då de sistförfiutna årens erfarenhet utvisar en be nägenhet att, genom en småningom skeende tillökning i bränneriernas antal, ersätta en minskad tillverkningstid. Tiden kan aldrig bestämmas nog kort för att icke alla de, som kunna blifva lill bränvinstillverkning efter anmälan berättigade, skulle kunna åstadkomma öfverproduktion. Men när man till en stor del öfvergifva den ena inskränkningen såsom kraftlös eller mindre lämplig, synes mig desto angelägnare, för att icke gä tillbaka, att vidhålla dén andra, ja alt fortgå på den beträdda banan och fördyra varan genom ytterligare ökad skatt. Man Sammansatt^ lievitln.-, Lagsamt Allm. Jfesv.- och Ekon.-Ulsk. Bet. JM 4. 27 säger visserligen att äfven för detta fortskridande finnes en gräns.
Samma skäl bör äfven kunna gälla i fråga om jernvägsanläggningar, så framt det noggrann! och i behörig ordning pröfvas, ali de bidrag, som skulle komma att för hvarje egendom åtagas, icke öfverstiga de förmouer, som kunna anses derigenom blifva densamma beredda, och genom utdrag af jordeboken vunnes uplysning om en sådan gravation, af livar oell en, sorn funne nödigt att derom förifra sig. Vid uttagandet af det för län till jernvägsanläggningar, i dylik ordning, bestämda ränteoch amorteringsbidragel borde dock naturligtvis afräknas den belöpande andelen af banans behållna afkastning. Om det derjemte blefve stadgadt, ali ej mindre denna behållning, än de lili nämnda ordning debiterade och uttagne bidragen, derest vederbörande bolag det önskade, blefvo till Riksg:s-kont. levererade, borde ingen betänklighet möta, än tillåta nämnde kontors full magt ige att, då sådant, vid Iåns nptagande, ifrågasattes, lemna garanti för räntemedlens upbärande derstädes, hvilket säkerligen, utan ringaste äfventyr för Staten, skulle väsendtligen underlätta lånens erhållande på de billigaste vilkor. Men derom anser jag mig likväl icke, för närvartde böra väcka fråga. I öfverensstämmelse med hvad sålunda blifvit yltradl, får jag härmed vördsamt föreslå: Att R. St:r för sin del mätte medgifva och hos K. M. i tinderddiet anhålla, atl, till underlättande af medels anskaffande för sådana jernvägsanläggningar inom riket, som kunna komma alt genom menighetens föranstaltande utföras, genom allmän författning varder stadgadt: att, der jordegare öfverenskomma att, till ränta och amortering å lån för dylika anläggningar, åtaga sig vid egendomarne fästade ärliga bidrag, som, efter vissa grunder böra å dem proportionaliter fördelas, det berör af K.