Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 44. deröfver afgaf underdånigt utlåtande den 2 Juli 1836. Årendet blef, i det skick det då befanns, inför Kongl. Maj:t i Stats-Rådet anmäldt den 2 Juli 1837 samt i nåder uppskjutet. Härefter, och i anseende dertill att svårigheter uppstått för Sundhets-kollegium att, efter gällande stadganden, med erforderlig fullständighet och säkerhet kunna granska köpeafhandlingar oin apothek, anhöll Kollegium uti underdånig skrifvelse af den 15 Mars 1841, under förutsättning, att Kongl. Maj:t ännu icke till hufvudsaklig pröfning förehaft komiterades förberörda förslag, det Kollegium måtte i nåder lemnäs tillfälle att, förr än en sådan pröfning företoges, göra de tillägg till sitt i ämnet förut afgifna utlåtande, som en ytterligare vunnen erfarenhet kunde föranleda; och behagade Kongl. Majit den 12 Maj samma år till denna underdåniga anhållan lemna nådigt bifall samt till Kollegium i sådant ändamål remittera handlingarne i ämnet. Under den 25 April 1842 afgaf Sundhets-kollegium nytt yttrande i frågan. Årendet remitterades sedermera den 31 Januari 1843 till Högsta Domstolens utlåtande, hvilket, efter det Justitie-kansleren den 27 December samma år sig i ämnet yttrat, inkom under 14 Juni 1844. Under tiden hade Akademi-apothekaren i Lund J. II. Forshaell den 15 December 1836 i underdånighet hos Kongl. Majit anhållit, att, då apotheks-privilegiernas amortering vore en för riket nyttig och för reglerandet ai de pharmaceutiska angelägenheterna af behofvet påkallad åtgärd, Kongl. Majit, mätte i nåder täckas anbefalla samtlige apothekarnes i riket hörande öfver ett af Forshaell i nämnda afseende uppgjordt förslag, som han bilagt den underdåniga ansökningen.
Frih. Reutersköld ; N:o i53. i anledn. af väckt fråga om afskrifning afEnkefriherrinnan Eneskjölds skuld till Wadstena Krigsmanshuscassa. Ankom K. M:s Ilofcanceller, hvilken å Dess höga vägnar aflemnade 2:ne Dess nåd. propos:r och 2.:ne Dess nåd. skrifvelser. Upplästes K. M:s nåd. propos af d. 23 sisth Sept., ang:de medel för undsättningar vid inträffande svårare missväxtår. Begärdes på bordet af Gr. Frölich, Da v., samt Frih. Ehrenborgh, Gasp. Wilh. Likaledes upplästes och lades på bordet K. M:s nåd. propos. af d. 23 sisth Sept., angrde ändring i 5 cap. i §Missg.b:n. Äfven upplästes och lades på bordet K. M:s aflåtna nåd. skrifvelser: i:o af den 6 sisth Sept., angtde upphörande af de på Öland utgående s. k. Borgholms garnisons servismedel, och 2:0 af den 26 sisth Juli, ang:de rättighet för hemmansägare på Gottland att få erlägga penningelösen för deras räntetjära. i4 H. 24 Den 9 Octobcr f. m. Upplästes elt prot.utdr. från Hederv. BondeSt. af d. 7 dennes, innehållande hemställan, om icke Med ii t: n, derest de icke afslutat de inkomna grundlagsfrågorna, skulle behaga afbryta handläggningen af dessa mål och, så fort sig gör:i lii ter, fiiretngn pä bordet hvilande frägnrnn nm »m urin na för brännvinsbränningen, med hvad dermed liar gemenskap, samt ang:de stora sjötullsbevillningen, hvarigenom det återstående arbetet hos Bevilln.Utsk. och riksdagens deraf så väsendtligen beroende slut kunde påskyndas. Frih. Boye, Ludv.:
Hvad således öfverskotten på Statens inkomster beträffar, skulle jag tio, att de varit och äro en välgörande omständighet; ty jag hemställer, hvar StatsUlskottet annars skulle hafva hämtat utvägar för de väl nödige, men dock betydlige utgifter det tillstyrkt och föreslagit, om ej dessa öfverskott sedan sista Riksmötet bildat sig. Föröfrigt disponeras, som hvar man vet, med undantag afen viss bestämd summa, de uppkom ne öfverskotten äf Rikets Ständer, och Konungen har ej kunnat deraf använda något, örn ej särskilta högst trängande fall dertill hade föranledt, hvilka dispositioner Rikets Ständer 266 Den 28 Octo ber f. m. också fullkomligen goclkunt. Fortfara emellertid tullintraderna att visa så ymniga resultater hädanefter, som de sednast förflutna åren, medelst lika betydliga öfverskott, så vore detta nu mera så mycket nödvändigare, som åtskilliga dispositioner af öfverskotten blifvit på RiksgäldsContoiret anviste, och komma dessa hjelpemedel icke från Tullverket, så lära de ej till någon betydlig mån vara alt påräkna af andra Statsinkomster. Redan i år bar det förmånliga resultat visat sig vid Tullverket, att icke allenast den påräknade summan af i,33r,ooo R:dr, med förliden veckas slut belt och hållit ingått från Tullverket, utan ock att dessutom öfverskott lefvererats derifrån lill Statsverket, ett förhållande, som gör mycket sannolikt, att tullintraden i år blir ganska betydlig, oansedt exporten varit mindre äii de förra åren. Jag tillstyrker bifall u första Bevil!- ningsGrunden, Herr af Ekenstam j Israel: Ehuru jag hyllar de Herrars mening, som tro, att denna fråga bör behandlas med yttersta varsamhet, kan jag ej underlåta att förena mig med Herr Tham deruti, att grundernes bestämmande bör föregå den byggnad man på dem vill uppföra.
Drätselkommissionen derstädes, gjort underdånig ansökning, det E. K. M:t, efter inhemtande af Rikets Ständers samtycke, måtte i Nåder förunna staden rättighet att, emot erläggande af lämplig skatteköpe-skilling och de afgifter, som för öfrigt voro vanliga vid skatteköp, få till skatte inlösa de Elfsborgs Kungsladugårds utmark tillhörande lägenheterne Stora och Lilla Klippan, å hvilka genom stadens omsorg samt med betydliga kostnader förbättrade områden staden innehade besittningsoch nyttjande-rätten, dels ock Carl Johans församlings socknemän i underdånighet anhållit om lösningsrätt eller tillåtelse till skatteköp af de i samma församling belägna, å nyssnämnda utmark med ständig besittnings-rätt försedda tomtplatser, till ett antal af omkring 400, hvilka Landshöfdinge-indelningens innehafvare från långt aflägsna tider tillbaka emot grundlega upplåtit åt enskilda för uppförande af boningshus, behöfliga för den till Götheborgs stad hörande befolkning, som nu utgjorde nyssberörda församling; stödjande sig denna anhållan hufvudsakligen på den uppgifna omständighet att, sedan, i följd af omförmälda upplåtelse, en mängd större och mindre, deribland äfven kostsamma och prydliga byggnader blifvit å ifrågavarande tomtplatser uppförda, en stor del af de dervid använda kapitalen eller köpeskillingarne gingo förlorade genom alltmer tilltagande nedsättning i värdet å dessa hus, hvilka, jemlikt den år 1818 förändrade lagstiftningen, ansågos, så länge ständig rätt till byggnads-tomten icke åtföljde, ej kunna till säkerhet för lån inlecknas; och vore såsom köpeskilling för egande-rätten till ifrågavarande tomter erbjudet det kapital, hvaraf grundlego-beloppet utgjorde ränta, efter sex för hundra; Ofver hvilka ansökningar Kammar-kollegium haft att i underdånighet sig yttra, hvarvid, i afseende på sättet och vilkoren för lägenheternes skatteförsäljning, Kollegium hemställt, jemte annat, att egendomarnes rälta värde borde genom offentligt utrop utrönas, deremot sökanderne, häröfver hörda, underdånigst förklarat, att, om tomternes borlauktiooering skulle utgöra vilkor för egande-rättens afhändande från Staten, de heldre återkallade sina ansökningar om dessa tomters skatteförsäljning, hvarefter Landshöfdingeembete! i länet, vid insändande af denna underdåniga förklaring, för egen del i underdånighet anfört, att den af Kammar-kollegium föreslagna bortauktioneringen af lägenheterna till den högstbjudande icke syntes kunna, emot sökandernes bestridande, ega rum, äfvensom att den erbjudna löseskillingen icke vore för ringa, så att genom dess antagande, hvarvid omgängen med den föreslagna värderingen undvekes, något förfång icke blefve Staten lillskyndadt.
Det stora förtroende, som grundlagen obestridligt lemnat Con stit.Utsk. att ensamt bedöma, om en förändring af gruudlagarna är nyttig eller nödvändig, bör, efter min tanka, vara tillfyllest för några enskilda representanters collectiva magtbegär, tillräcklig för hvarje ledamots öfvertygelse att hafva erhållit ett utmärkt förtroende af sitt Stånd. Jag inser således intet skäl att lemna detta Utsk. någon ytterligare magt öfver RiksSt:n vid deras behandling af ett redan väckt förslag. En § kan ej ändras, Utan att Constit.— Utsk. funnit den gamla redaelionen olämplig; men det vore orimligt att vilja genom lag decretera, att i3 personer bland 800 skulle äga mera omdömesförmåga än alla de öfriga. När derföre Utsk. afgifvit sitt förslag, hvilket icke innebär något annat än ett vädjande till RiksSt:ns slutliga granskning, böra Utsk:s åtgärder derefter inskränka sig till att sammanjemnka Ståndens olika tankar och vara helt och hållet passiva, af Ståndens majoritet beroende, liksom andra Utsk:s. Det är RiksStm, som skola besluta; Utsk:s yttrande får således ej väga något emot ett Stånds beslut. Andra mom. af den föreslagna 81 § är stridande mot denna grundsats, då det föreslår, att, när 2:ne Stånd gilla och 2.‘ne ogilla ett af Utsk. inlemnadt förslag, det skall hvila till afgörande vid nästa riksdag. Der har Utsk. lagt sin egen röst i vågskålen bredvid RiksSt:ns; ty att Utsk. velat inlägga ett så starkt rörelse-element i grundlagen, som det skulle vara att förklara på förhand skälen för den gamla lagens bibehållande mindre kraftiga än dem för dess förändrande, vill jag ej ens misstänka. När hittills alla 4 Ståndens bifall erfordrats till ett grundlagsförslags hvilande, synes det mig vara för mycket närgående på Ståndens nu var. rättighet att förklara den ena hälften af Representationen Vara i minoriteten derföre, att den tänkt olika med Utsk., eller derför att den ogillat en förändring och dervid anfört skäl, som kanske äfven gällt inom Constit.Utsk., om en enda ledamot varit frånvarande, när föx-slaget der antogs.
Vid pröfning, sedermera, af den i tredje rummet upptagne sats, så enär dels, enligt hvad allmänt kändt är, dagens vexelcurs, som dessutom, för närvarande, ej uppgår till mer än circa i35 sk. per Rdr Hamburger B:co, ingalunda ligger till grund för penningeafhandlingar , varubyten och egendomspris, man och man emellan, inom landet, utan dessa rälta sig efter det värde, hvartill penningen, efter en längre följd af år, satt sig, dels, redan vid i8a3 års Riksdag, 128 sk. i Sedlar för En Rdr i Silfv. Specie antagits såsom grund för invexling af Silfver emot Sedlar; dels detta tal redan under en längre följd af år utgjort medeleursen å Hamburg, då detsamma vid sistlidne Riksdag bestämdes såsom grund för inlösen af Bankens Sedlar, dels och medeleursen på Hamburg, beräknad allt ifrån den lid, då landet förlorade fördelarne af ett stadgadt mynt, intill närvarande stund, Bih, till R. St. Fröt. 183\. 6 Sami, x Af deln. 2 iZ:de IlAftet. 30 Eanco-Ulskottcts
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, tilkännagaf Hr Gr. o. Landtm., att Hr von Hartmansdorff, som ensam yrkat att, i st. f. det af Utsk. föreslagna tullvärde det i 1845 års tulltaxa utförde tullvärde af 5 r:dr måtte bibehållas, hos Hr Landtm, anmält sig vilja afstå från detta yrkande, hvarefter R. o. Ad., uppå derom framställd propos., biföll, att, såsom Ulsk. föreslagit, tullvärdet å artikeln smör skulle utsättas till 6 r:dr LU. Hr Landtm, hemställde sedermera, om R. o. Ad. bi folie att, på sätt Utsk. föreslagit, ifrågavar:de artikel åsattes en införseltull af 1 r:dr 24 sk. pr L&, samt förklarade sedan denna propos. 416 Den 5 Juni f. m. blifvit besvarad med starka ja, blandade med nej, att han funnit ja hafva öfverröstal nej. 33 punkten, ang:de artikeln socker. Hr von Hartmansdorff: Nuvaride tulltaxa upptager socker, under tre rubriker nemi. l:o ”maskovad-, eller brunt och gult, ordinärt terresoch tetessamthvitt pudersocker; 2:o krossadt lump, havanna-, terres-samt andra till sockerhalten lika slag.” 3:o ”topp-, kandi och kaksocker”. R. M. har, för det första slaget, föreslagit 3 sk. införseltull och derutinnan har Ulsk. instämt, men som i K. M:s nåd. propos. icke finnas några tullvärden utsatte och icke heller i Utsk:s förslag, så tillstyrker jag, att R. o. Ad. i detta fall måtte antaga 1845 års taxa, sådan hon är.
Slöjan dolde hennes bleka anlete, som annars skulle röjt oro, lidande och dystra aningar. Tåget ledsagades av musikanter, som läto den lydiska flöjten tona i livliga, sprittande melodier. Det hela företedde vid facklornas sken en högtidlig anblick, men likväl ingalunda så glättig som andra uppträden av samma slag. Ynglingarne och flickorna skämtade icke med varandra, såsom annars var övligt. Från de talrika åskådarne hördes inga bifallsrop. De iakttogo djup tystnad. Inga vänner till brudparet trängde sig fram för att lyckönska det. Inga högtidsklädda gossar hade självmant infunnit sig för att strö blommor framför vagnen eller kasta blomsterkvastar på brudtärnorna. Innan tågets sista led hade lämnat Krysanteus' hus, stördes det av något, som var och en måste anse för ett dåligt förebud. Den svagsinte Klemens visade sig i ett av fönstren. Han hade efter det hedniska sättet kransat sig, högtiden till ära. Han uttalade med hög röst några ord, som de närstående hedningarne måste uppfatta som en hemsk profetia, och i vilka kristianerna igenkände den helige siaren Johannes' ord: - Med sådan hastighet skall du förkastad vara, och ljus och ljusstake skall icke mer lysa dig, och brudgums och bruds röst skall icke mer hörd vara i dig. Ve, ve över dig! Efter dessa ord försvann det bleka ansiktet ur fönstret. Många av bröllopsgästerna hade hört dem. När tåget anlänt utanför brudgummens hus, emottogs det av honom och några hans vänner. Karmides, kransad och klädd i en lysande dräkt av purpurtyg, lyfte sin brud ur vagnen, räckte henne handen och förde henne över sin tröskel. Därefter tog den egentliga festen sin början. Festen fortfor, som vanligt, till långt inpå natten. Gästernas förstämning var i början synbar. Det olyckliga förebud, under vilket man lämnat brudens hus, tyngde på sinnena, och det viskades mellan gästerna om vad den svagsinte ynglingen sagt. Karmides var den ende, som syntes glad och lycklig. Men de ädla vinerna, som tömdes under måltiden, väckte äntligen skämtets fjärilar till liv; de utvecklade sina vingar och började fladdrande sväva över det kransade laget.
Utskottet säger, sid. 184.’ ”det har väl ”blifvit anmärkt, att indehlta Armeens Be”fäl kunde tili en mindre personal reduce”ras, än den, som i den föreslagna regleringen finnes upptagen; men då Utskottet ”i någon pröfning häraf ej kunnat ingå, har ”Utskottet skolat tillstyrka, att hos Kongl. '*Maj:t underdånig hemställan må göras om ”vidtagandet af någon sådan förminskning, ”der den lämpligen kan ega rum.” Denna åtgärd synes mig i sanning sämre, än ingen, emedan antingen måtte väl Representationen för Styrelsen kunna uppgifva någon förändring, sorn den anser nyttig och verkställbar, eller ock bör den alldeles icke ingå med någon underdånig Skrifvelse. Ty att blott påminna Styrelsen, att göra hvad den sjelf anser lämpligt, måtte på en gång vara det mest meningslösa, onyttiga och ohöfliga, med ett ord det mest opassande man kan tänka sig. Beträffande sjelfva frågan, vill jag nu icke ingå uti någon undersökning om behofvet af ett visst PersonalBefäl i förhållande till ett visst antal troupp Den 21 Maji e. m. *9* oell beväring; men jag har ej kunnat undgå att anmärka, att, då förslaget till organisering af indeldta Infanteriets Befäl svnes åsyfta likhet emellan Regernenterne, liar likväl denna likhet ej sträckt sig till mer än 18 utaf dem, då deremot 2:ne andra, nemligen de båda Skånska, fått en serskild organisation. Om denna sednare skulle göras gemensam för alla 20, uppkom en besparing, enligt Utskottets aflöningsförslag, af mer än 4^,000 R:dr B:co; minskningen af Befäl blef summa 36, eller 2 på hvardera Regementet, nemligen en 3:dje Major och en 3:dje Adjutant.
I Hampstead, en af Londons rikaste förstä- der, lät nu Martina Bergman under sin ledning uppföra och inreda en lämplig lokal, som redan 1885 öppnades under namn af » Hampstead Pbysical Traiuing College &amp; Gymnasium. » Det med svensk apparelj synnerligen väl inredda Att ett slikt jätteverk icke kunnat åstadkommas utan en aldrig sviktande energi och en arbetsförmåga utan like, faller af sig själft, och resultatet är så mycketmer förvånande, som Martina Österberg de första åren af sin verksamhet i London hade att kämpa mot en till tagande sjuklighet, som dock sedermera blifvit Det är mannen, som betänksamt väger Lifvets vinst så väl som dess förlust, lyckligt öfvervunnen. Till fullständigande af hennes biografi må Bet är mannen, som de orden säger, här bifogas åtskilliga meddelanden af intresse Då han ströftåg gör till minnets kust. ur bref till en vän i slutet af år 1888. såsom Icke fann han, hvad hans hjärta hoppats, att hon i början af samma år lemnade sin Sköflad ser han mången fröjd, som knoppats, plats vid Londons folkskolor, emedan hennes Icke blef åt honom det beskär dt, enskilda verksamhet så utvidgats, att den tog Som han tydde mest sin sträfvan värdt. alla hennes krafter i anspråk; att hon, utom Men, fast ej han drog den största lotten ledningen af och undervisningen i flere ämnen Bland de vinster, lyckan huldt beskär, i de bägge stora instituten, genom biträden Glömd han dock ej blef, och urnans botlen skötte gymnastikundervisningen i en mängd Tömd till fullo ännu iclce är. privata skolor i London och här och hvar i » Hvad var också jag, » han stilla tänker, landsorten; att från hennes institut i Hampstead • » Att åt mig de bästa lifvets skänker erhöllo alla större flickskolor och colleges gymSkulle gifvas, att jag skulle se nastiklärarinnor; att hennes systrar voro bosatta Idel solsken på min bana ' le.
Il:dr 115,500 utöfver ofvanberörde _ „ 371,500 så att ett årligt statsanslag af R:dr 487,000 blefve tills vidare erforderligt, för att kunna bringa både de af Komitén förut föreslagne och nu ifrågavarande förbättringar i postoch befordringsväsendet till verkställighet, såvida det icke tilläfventyrs skulle befinnas mera lämpligt att, till betäckande af kostnaderne härför och för beredande åt postverket af nya intrader, så att det med egna tillgångar skulle kunna bära sig och jemväl lemna öfverskott till behöfliga och tidsenliga ytterligare förbättringar i postväsendet, anlita följande utvägar, nemligen: a) att för inrikes brefvexlingen höja portot utöfver nu fastställda belopp af 12 öre per enkelt bref, likväl ej högre än till 15 öre, på det att ökningen ej må föranleda minskning i brcfantalet; hvilken förhöjning, införd på samma gång postverket tillförbundes betydliga nya utgifter för posternas bättre bevarande och postinrättningens ändamålsenliga ordnande i sammanhang med personbefordring, icke synes obillig och ej kunde för korrespondenterne blifva särdeles kännbar, då ett medelporto af 15 öre ändock blefve lägre, än medelbeloppet af de före 1855 års senare 54 hälft gällande, efter afstånden mellan postkontoren lämpade, olika portosatserne af' 2 till 12 sk. banko, nemligen 5 Vedels sk. banko, men åt postkassan borde komma att inbringa en tillökad årlig intrad af omkring 212,500 R:dr, motsvarande lika stor andel af det i Bil.
Hon tyckte sig mogna med ens till en fullvuxen qvinna, lösryckt som hon var, från sin barndoms stöd. Hennes själ famlade efter tröst hos Gud, men hon hade icke tid att öfverlemna sig åt några betraktelser. Det tunga, ansvarsfulla lifvet kräfde all hennes uppmärksamhet. Hon rätade på sig med full föresats att icke låta det kufva sig, att göra sig oberoende, så vidt det i hennes förmåga stod. Efter begrafningen flyttade hon till postmästarens, der hon skulle läsa med en sjuårig gosse och för öfrigt hjelpa till med sömnad. Detta senare arbete var tungt nog för henne, som hellre använde sina armar till att vända upp jorden i trädgården, eller vara med i byket. Men hon fick ej välja, hon måste taga hvad som bjöds henne, och den lön hon erhöll, 20 mk i månaden, föreföll henne kunglig. Bellas bref hade kommit tätt på hvarandra, ehuru Hanna svarat blott med några korta rader. Medvetandet att hon gjorde rätt i att småningom lösgöra sig från Bella, mildrade den smärta hon kände öfver denna andra stora förlust. Stundom kommo tvifvel om hon verkligen gjorde rätt. Men då påminde hon sig den oroliga blicken i tant Elins ögon och hvad Jenny sagt, och hon tyckte sig icke kunna handla annorlunda. När Bella hunnit öfvervinna den första tidens saknad, skulle hon nog bli glad igen och utveckla sig sjelfständigare, än hon kunde det under hennes inflytande. Flugorna surrade i fönstret, som stod öppet, och det var tryckande varmt. Nålen flög icke med sin vanliga ifver, den blef het och tung i Hannas hand. Hennes ögonlock tyngdes, men hon gnuggade dem förtretad och fortfor att sy. Klockan 1 skulle hon få gå och taga sig ett uppfriskande bad i ån, det var blott en qvart timme till dess. Det är eländigt att blifva sömnig midt på förmiddagen, tänkte hon och afbröt den gäspning hon nyss börjat. Klockan pickade långsamt långsamt. Annars var allting ljudlöst tyst, ty postmästarinnan skref i sitt rum, och barnen voro ute. Mot hennes vilja föllo ögonen åter ihop, händerna sjönko ned i knäet, hufvudet föll mot fönsterposten, och hon halfslumrade.
Och då ni reste, då förnam jag, att den helsa, hvarmed ni reste, det var mitt eget lif, som jag mist. Och då ni skref, att ni måste fara hem utan att komma tillbaka hit om, då kände jag mig så matt, som om man tappat ur mig mitt halfva blod; och jag visste, att hvad som öppnat sig i mig aldrig mera skulle kunna täppas till igen och att hvad som var kvar i mig, det var dömdt att äfven det rinna ut, till ingen nytta och till sista droppen, tills jag stod der som den tomma form jag är.» Hennes ögon stå stora och vidöppna ut i naturen, och något tändes derinne, som det gnistrande eldspelet han mins så väl. Och upp i det hvita, magra ansigtet stiger som en lång, svag dyning af lifvet; och det lägger sig en färg deröfver som solnedgångsskimmer på snö. Hon ligger så en stund; så fortsätter hon: «Var det jag som gaf? Var det mitt, som jag gaf? Var det alltsammans bara ni och jag? Eller var det icke hela det stora lifvet sjelft, som bröt sig i våra små öden och i oss dref sitt eviga spel af taga och gifva, af undergång och förnyelse? — Jag vet inte. Det enda vissa är blott det ena, att ni skall lefva och att jag skall dö. Det andra är alltsammans en gåta.» Hon reser sig och skrider långsamt upp mot huset. Han följer efter, utan att hon synes änsa det, — stum och som en sömngångare. När de nått upp till verandan och hon redan står på nedersta trappsteget, vänder hon sig om till honom med ögon, i hvilka allt åter slocknat, och med ett ansigte, hvari allt uttryck slätats ut. «Adjö,» säger hon tonlöst och likgiltigt, i det hon räcker honom en slapp, kall hand, som hon genast drager till sig igen, går tungt och tyst uppför trappan och in genom dörren, hvilken ljudlöst sluter sig efter henne. Han står kvar dernere, står och står, som om han väntade något, väntade att vakna upp ur något, som vore en dröm, — och lyssnar.
Och som någon anmärkt ing i afseende på de af Advokat-Fiskals-Embetet, under redovisningsåren i839 och i84o, vidtagna åtgäider icke är vorden framställd i nämnde B lättelse, utom i hänseende till en år18J9 i Mai ufaktur-Diskontens Hufvudbok afskriften post på 97 Rdr 19 sk., lärer det icke tillkomma mig att afgifva underdånig Förklai ing öfver någon annan del af besacde Berättelse, änden som lörei njssberörde summa. I afseende härpå hafva Rikets Ständers Revisorer förmält, att, sedan afl dne Kommerse-Rådet Wennh.rgi lifstiden, af Manufak tur-Diskontfond ns medel, e. hållit ett lodskott å 100