Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Betänkande i anledning af 1 :o Banco Utskottets Memorial, angående de äfventyr, som för Banken uppstår af omöjligheten, att få tillförlitligen upplyst huruvida dess Låntagare, 7//o£ inteckning i fast egendom, dr9 frie från jörmynderskap eller förvaltning af andre förmånsrätt egande medel; 2:0 Herr IV. Pereswetoff Moraths motion, <w/, ändring af 17 C#/?. 8 §■ HändeIsBalken och inrättande af Förmyndare kammare i alla Rikets Pr ovine er • och y.o vice Talmannen Jon Jonssons Memorial med förslag till en förändrad Hypoteks Lag m. m. Samteliga RiksStånden hafva till Lag Utskottet remitteradt BancoUtskottets of-, ■yannännide under JNT:o /^o den 3i sistlidna LagUtskottets Betånkandtn. 1189 Julii till Riksens Höglofh Ständer afgifné Memorial, af innehåll, att då mångfaldige Domstolar äro behöriga att tillsätta Förmyndare för omyndige, utan att kunna inskränka valet allenast till personer lydande under den Domstolens Jurisdictioii sorn utfärdar
Jag anhåller om votering, hvarvid Kontrapropositionen 66 H, i3 »94 Den 16 Mars e. m. torde böra ställas på afslag samt förblifva nde vid Ridderskapets och Adelns förra beslut. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken uppläste i anledning häraf följande voterings-proposition: Den, som bifaller RiddarhusUtskottets Memorial med hemställan om en förtydligad redaction af 5:te punkten i Reglementet för Närings-Stipendierne, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; "Vinner Nej, anses Ridderskapat och Adeln, under förblifvande vid dess i afseende å detta ämne redan fattade beslut, afslå RiddarhusUlskottets Memorial. Hvilken proposition godkändes af Ståndet samt anslogs. Voteringen börjades kl. 9 eftermiddagen, och befunnos, vid voteringens slut kl, tre qvart till 10 eftermiddagen, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voteringssedlarne blifvit öppnade, rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 26. Nej — 17. I anledning hvaraf Hans Excellence t)én 16 Mars e. ra. Herr Grefven och LandtMarskalken, sedaii det öfver voteringen särskildt förde protokoll blifvit uppläst, förklaradej ätt BiddarhiisUtskottets Memorial blifvit afRidderskapet och Adelli bifallets Herr Manck af Rosenschöld’j Eberhard: Sedan Rikets Ständer vid denna Riksdag beslutit, att Ridderskäpets oell Adelns protokoller för Riksdagarne 1817 och 1818 samt i8a3 skola lill Ståndets närvarande Ledamöter utdelas i anhåller jag att sådäne åtgärder måtte vidtagas, att den sålunda xbeslutade utdelningen örn möjligt är ännu före Riksdagens slut må kunna verkställasj Lades på bordeh Upplästes till justering och godkändeå ÉxpeditioiisUtskottets nedaniiämrtde förslag till Rikets Ständers urtderdånigä Skrifvelse!' till Kongl. Maj:t, nemligen:
Hr Hjärne bar anfört, att det står hvarje hemmansägare fritt att få sitt taxeringsvärde förhöjdt, hvilket jag ej vill bestrida; men jag får erinra, att fråga här är, om han derefter skall få begagna brännvinsbränningsrättighet enligt det förhöjda värdet. Förevar, punkt innehåller, att innevar. års taxeringsvärde skall bestämma brännvinsbränningsrättigheten. Således skulle alla de, hvilkas hemman icke vid taxeringen i höst åsättes ett värde af 3oo r:dr, blifva uteslutna från brännvinsbränning, och vid denna taxering kan beslutet 0111 detta minimi-värde ännu icke vara kändt, hvarföre jordägarne ej skola kunna i tid anmäla sig till förhöjd taxering. Det ar på sådan grund, jag begärt, att de på grund af ett sedermera förhöjdt taxeringsvärde må få utöfva brännvinsbränning. Min önskan är, att detta undantag endast må blifva gällande för de små jordägarne; hvaremot det stadgande, Utsk:n föreslagit, skulle blifva gällande för alla dem, hvilkas hemmans värde uppgår till 3oo r:dr. Gr. Horn: Jag tror icke, att hvad de nu gjorda anmärkningarna åsyfta kan vinnas genom något, tillägg i denna punkt; ty när man antager såsom norm för brännvinsbrännjngsrättighetens utöfning det redan satta taxeringsvärdet, har man för alltid afskurit bränningsrätligheten för dem, hvilkas jord ej är taxerad till minimi-värdet, äfven om deras egendomar kunde bevisas äga dubbelt så stort värde. Jag tror, att den nu förevar. 7:de punkten står i full consequens med den första, och sedan denna blifvit af 13. o. Ad. antagen, anser jag äfven den 7tde böra bifallas, ehuru jag på det högsta ogillar dem begge. 7:de punkten af Utskms förslag blef af R. o. Ad, bifallen. 8:d e punkten.
Gå vi till det speciella förhållandet här i hufvudstaden, så tror jag, att man derigenom skall kunna få ganska kraftfulla argumenter till understöd för den värde motionärens åsigter. Jag vill äfven i förbigående fästa uppmärksamheten derpå, att han är ledamot af styrelsen för fängelser och arbetsinrättningar i riket. Han är således mer än mången annan i tillfälle att se, huru mången olycklig kommer att söka arbete utan att finna det. Jag har äfven hort att de andra ledamöterne af fång-styrelsen instämma i vitsordande af samma erfarenhet. Der hafva vi således ett factum, som icke kan vara utan vigt men lemna ett dylikt vitsord ur det dagliga lifvet. För min del, känner jag i detta hänseende förhållandet blott inom hufvudstaden och äfven här endast till någon del; men denna ringa kännedom är mig tillräcklig för att understödja Hr Cederschjöld motion, att man mätte betrakta denna angelägenhet från en vidsträcktare synpunkt. Förhållandet är, som alla utan tvifvel lära veta, att här i hufvudstaden, liksom i landsorterna, utgör fattigvården egentligen en församlingarnes enskilda angelägenhet, hvaraf följden naturligtvis är, att de församlingar, som hafva största rikedomen på fattiga, men den minsta förmögenheten, omöjligen kunna föda alla sina fattiga. Nu talar jag ej ensamt om sådana fattiga, som äro intagna på fattighusen och hvilkas belägenhet ej heller är särdeles afundsvärd, då de skola föda sig på 9 styfver om dagen; men jag talar om dem som råka i en tillfällig nöd och då behöfva anlita det allmänna eller den enskilda barmhertigheten. Här finnas i Stockholm en mängd sällskaper och filantropiska samfund, vid hvilkas sammankomster en och annan gång siffror blifvit uppgifne, som skulle visa, att ofantliga fonder finnas i och för fattigas understödjande. Detta är en sak som ingen lärer kunna bestrida, men förhållandet är emellertid, alt man ser de mest solklara bevis på, att hvad som uträttas med dessa fonder ej är tillräckligt. Här har utan tvifvel pä sednare år skänkts mycket mer uppmärksamhet åt de behöfvandes ställning sedan kommunalnämnderna stiftades, hvilka erhållit en centralpunkt i stadsnämnden; men det motsvarar i alla fall pä långt när icke behofvet.
Brefvet den 17 December 1858 äro pensionerna bestämda till ett antal af 37, att utgå med ett belopp af 16,800 Ridr Runt. Det till pensionernas fulla utgörande och till bestridande af andra utgifter vidare erforderliga utgifts-belopp, hvartill ränte-afkomsten icke är tillräcklig, måste således fyllas af förenämnde ytterligare inkomster, hvilka alla likväl äro af tillfällig beskaffenhet. Bih. till H. St. Brot. S Sami. 13 lläft. 3 18 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 49. Genom nådigt Bref af den 30 Juli 1831 har Kongl. Majit vidare, uppå derom gjord underdånig ansökning, bifallit att af alla kringvandrande personer, sorn uppföra skådespel eller för allmänheten visa taskspelerier, konstridning, lindansning, djurdansning, menagcrier, skuggspel, fyrverkerier med mera dylikt, skulle såsom bidrag till en för IJof-kapellet bildad Pensions-inrättning från 1832 års början erläggas två R:dr B:ko för hvarje dag de efter gjorda anslag gåfvo sådane representationer; dock att i händelse de begge särskilda afgifterna till Kongl. Theaterns Pensions-inrättning och till Hof-kapellets Pensions-kassa icke till fulla beloppet kunde uttagas, Kongl. Theaterns Pensions-kassa företrädesvis skulle dess andel utbekomma. Beloppet af ifrågavarande skådespels-afgifter har i medeltal för Kongl. Theaterns Pensions-kassa under åren 1850—1855 något understigit 3,000 R:dr och under åren 1856 —1859 något öfverstigit 3,000 R:dr R:mt, samt för Hof-kapellets Pensionskassa under de sista 5 åren i medeltal uppgått till 3,200 R:dr Rimt.
N:o 37. i anledn. af väckta motioner ej mindre om bestämda föreskrifter om befordringar inom Postverket, än ock om behofvet af ny postordning och instruction för postinspectorer och postförvaltare samt af nytt löningssätt för dessa tjenstemän; 4 N:o 38, i anledn. af väckt motion om upphörande af kronofiske! vid Elfkarleby; N:o 3g. i anledn. af väckt fråga om Jemtlands återförläggande under Westernorrlands län; N:o 4°. i anledn, af väckt motion om städernas befrielse från inqvartering vid recrutoch remontmöten; N:o 4*- i anledn. af väckt motion om åtskilliga ändringar i Judereglementet; 94 Den 2 Maj c. m. N:o 42. i anledn. af väckt fråga om artillerihästars begagnande i stället för kronoskjuts till forsling af Kronans spannmålsoch mjölförråd för vissa garnisons-orters behof; N:o 43* i anledn. af väckt motion, att jord-och strandägares rätt lill hafsfiske måtte uti den under utarbetning varande nya fiskeristadgan blifva bibehållen; N:o 44- i anledn. af väckt fråga om utsättande af belöning för författandet af en ny cateclies för menige man; N:o 4.5. i anledn. af väckt fråga om uttryckligt stadgande derom, att mäldägare ej må anses pligtig att till mjölnares biträde hålla folk vid qvarnen under förmalniogstiden; N;o 46- i anledn. af vackt fråga om utfärdande af författning med förbud emot monopoliers stiftande till menigheters förfång; Expeditions-Uts kottet: N:o 7. till flederv.
Om öfverlåtelse på Jerlåsa församling af Kronans rätt till dana-arf efter Seraphia Lindskog. S. D. Föredrogs en från Höglofliga Ridderskapet och Adeln, medelst Protokolls-utdrag N:o 359, ankommen inbjudning, att instämma i nämnde Stånds beslut i fråga om de under N:o 2 och 3 föreslagna voterings-propositionerna uti Stats-Utskottets Memorial N:o 97, i anledning af Riks-ståndens beslut, angående de i Utlåtandet N:o 62 behandlade frågor om utförande af föreslagna jernvägs-stamlinier och anvisande af dertill erforderliga medel; och fann Bonde-Ståndet, för sin del, skäligt ifrågavarande inbjudning antaga sålunda, att voterings-propositionen N:o 5 i ofvannämnda Memorial ansågs derigenom hafva förfallit. Den 8 Augusti. Från Högv. Preste-Stdndet. S. D. Föredrogs ånyo Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ek naomiUtskottets Betänkande N:o 27, i anledning af väckta motioner om förändrad lagstiftning, rörande hemmansklyfning och jord-afsöndring, äfvensom i sammanhang dermed meddelade inbjudningar dels från Vällofliga Borgare-Ståndet i Protokolls-utdrag N:o 315, dels från Hedervärda Bonde-Ståndet, enligt Protokolls-utdrag N:o 350, att biträda berörda Riks-stånds fattade beslut med afseende på vissa delar af ifrågavarande Betänkande. Ståndet biföll hvad Utskottet i detta Betänkande hemställt och yttrat, allenast med den ändring, hvad beträffar Utskottets, sid. 52, framställda förslag till lydelse af § 3 uti Kongl. Förordningen den 19 December 182 7, att ordet ”duglig” Prot.-Utdrag den 8 Augusti 1857.
Der likväl detta personliga deltagande en gång blifvit i Statsförfattningen införlifvadt, der det, bekräftadt af gammal häfd, slutligen inträngt i Constitutionens grundväsen och i Nationens begrepp, om en efter Lag styraåde Konung, — der synes hvarje förhyrning eller rubbning af de äldre Formerna icke nödig, svårligen verkställbar och må hända i följderna mindre nyttig. Under omvexlande Styrelsesätt, som ©fvergått än från Souverenité till Råds Constitutions-Utskottets be tunhem ehn. Regering, är från denna till modereradt envälde, bibehöll oafbrutet Sveriges Konung högsta L3gskipningsrätten, oftast utöfvad efter Hans uppdrag och på Hans vägnar, men alltid under medgifven beräkning af Hans röster. vSamma iaktagelse öfverflyttades ock; vid sednaste Regementsförändringen , till vår lyckliga Constitutionella Monarchi, utmärkt framför hvilken Statsform som helst, af dessa moget öfverlänkta och sorgfälligt afvägda förhållanden emellan Verkställande-, Lagstiftandeoch Doma eMagten, hvarigenom de alla sammanlänkas, utan att förblandas. Med ett ord: Svenska Folket har af ålder vant sig att se Högsta Lagskipningen i Regentens hand och att fästa sin säkerhet vid öfvertygelsen att Hans beslut äro oåterkalleliga, just emedan de äro Högsta rättvisans; Och i synnerhet lärer Menigheten hvarken lätt kunna eller gerna vilja beröfvas den enkla, men Sköna tro att Konungen afsager Guds domar. < Ehuru, efter denna vördsamma framställning, något annat för ConstitutionsUtskottet ej återstår än att öfverlemna Ärendet till RiksensStänder, för den vidare behandling 81 §. Regeringsformen antyder, finner dock Utskottet ej aldeles öf - Constitutions-Utskotteks bekånkanden. 217 verflödig att, med hänsigt till de i 2 mom. 21 §. samt i 19 och 88§.t.
Det skulle annars kanske gå med anmärkningarne så, som en värd Ledamot sagt, att det går med taxerings-förrättningarne, att nemligen ingen ville befatta sig dermed. Då vi ännu ej hunnit så långt, att Communal-inrättningarne hos oss vunnit någon stadga; bör man ej borttaga de medel, som redan finnas, för att förmå vederbörande till nit vid allmänna ärenders handläggning. Herr Nordenanckar: En värd Talare har sagt, att om taxeringsvärdet för ett Län befans för litet, borde det tillböra RammarRätten att deri göra ändring. Jag skulle tro, att det endast tillkommer Rikets Ständer att fastställa Minimi-tariffen, och att det icke tillkommer jaågon annan att förändra densamma. Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställd proposition, blef BevillningsUtskottets ifrågavarande Betänkande, i anledning af dervid nu gjorde anmärkningar, tili Utskottet återremitteradt. 356 Den 3o Mars e. tn. Grefve Posse, Erik: Med anledning af discussionen på förmiddagen kunde jag icke föreställa mig, att de redan förehafde BevillningsUtskottets 4 Betänkanden skulle så hastigt blifva afgjorde, och det var orsaken, att jag icke var närvarande, då Betänkandet N:o ix, angående Beredningsoch TaxeringsComitteer, blef bifallet. Ridderskapet och Adeln har nu fattat sitt beslut, och för mig återstår således endast att hoppas, det uti a:ne af de andra Stånden finnas så många verklige Landtmän, att återremiss derifrån kan väntas, och frågan å njo förekomma, äfvensom att begagna detta tillfälle, för att anmäla min reservation mot beslutet. Friherre Anckar swärd, Carl Henrik: Det är anledning lill anmärkning emot StatsRådets Ledamöter samt StatsSecreteraren för KrigsÄrenderne nu mera StatsRådet Friherre C. J. af Nordin; hvarom Remiss begäres till ConstitutionsUtskottet, inför hvilket anledningarne skola uppgifvas. Hvarjemte Friherre Anckarswärd till Protocollet aflemnade ett försegladt coiivolut.
Ehuru jag icke har något att anmärka mot den nu föredragne punkten 2, anhåller jag likväl om återremiss af densamma, på det Bevilln:sTJtsk:t måtte sättas i tillfälle, om så ändamålsenligt synes, att föreslå uppskof med BevillmsStadgans tillämpning i sin helhet till den 1 Januari 1862, på sätt jag nu antydt. Erih. Rehbinder, Eredr. Wi 1 h.: Då en värd tal. här klandrat att Bevilln.-Utsk:t i sitt förslag stadgat att i bevillning för jordbruksfastighet skola utgå 3 öre på hvarje hundra af uppskattningsvärdet, i stället för 4 öre, som blifvit af Bevilln.-komitén föreslaget, och då samme tal. yrkat återremiss, på det att dessa 3 ören måtte förvandlas till 4, anser jag mig, då jag i Utsk:t föreslog denna förändring, böra upplysa, hvarföre Utsk:t antagit denna beräkning. Eörsta skälet var att, ifall Utsk:s förslag antages, taxeringsvärdena komma att ofantligt höjas, i vissa orter 2 å 3 gånger öfver hvad de förut varit, och i andra vida mer. Det andra skälet, hvilket jag ej hört någon omnämna, var att, då de, som idka rörelse, bafra rättighet att afdraga allt, som afgår att betala räntorna på deras skulder, det var betänkligt att gifva fastighetsegare samma fördel, och att således för dem borde göras något, hvarigenom en rättvisare och billigare beskattning skulle dem åläggas. Om nemi. sådane afdrag, som tillåtas rörelseidkare, äfven stöde öppna fär fastighetsegare, skulle desse kunna befria sig frän erläggandet af ganska stor skatt genom att inteckna sin egendom, men sedermera icke lemna ut dessa inteckningar, utan behålla dem, blott för att ej behöfva betala skatt. Således just på det att ej något sådant skulle ske och på det att likväl en rättvisare beskattning skulle åstadkommas, föreslog jag nedsättning af procm från 4 till 3, och anhåller derföre om bifall till Utsk:s Betänk, i denna del. 32 Den !) Maj f. m. Iir Tornerhjelm, Endolf:
Om del skall kunna vara möjligt, att omedelbart ur må - Den 29 April f. ro. 567 sken utdraga 22 grader stark sprit, mäste man dertill begagna en så complicerad redskap, att få torde vilja underkasta sig deu dermed förenade kostnaden och stora långsamheten i averkningen under den tillåtna korta bränningstiden. Dessutom ber jag få fästa upmärksamheten derpå, alt när det är föreskrifvet, alt allt bränvin i eli bränneri skall ledas in i en så kallad sprithällare, hvarifrån något aflopp icke får finnas, så är klart, att bränvinsbrännarne för att utdraga allt spritämne ur mäsken, måste låta bränvinet rinna in i sprilhållaren intilldess ett svagare gradtal visar sig, hvaraf följer, att om än gradtalet å bränvinet kan, i början och straxt efter det pannan uprunnit, möjligen erhållas så högt som här blifvit upgifvet, så måste likväl bränvinet i sprilhållaren, då del blir för bränneri* egaren tillgängligt, blifva vida svagare genom en dylik upspädning. Hr Braunerhjelm har trott, att min mening vore, att hvar och en, som brände bränvin, skulle ega rätt att begagna serskild distilleringspanna. Jag anhåller att i hans minne fä återkalla, att jag var den första inom Utsk. som framställde den äsigten, alt de små, hittills för alla jordinnehafvare tillåtna distilleringspannor skulle förbjudas, och jag tror icke heller, att i min reservation finnes något sorn antyder att jag skulle vilja befordra en dylik tillåtelse. Något sådant har jag hvarken tänkt, sagt eller skrifvit. Min mening, som icke borde missförstås, har endast varit, att distilleriugen skulle ske med samma panna, hvarmed bränvin tillverkades för såvidt icke i större bränneri, der ängredskap begagnas, en serskild panna, som under bränningstiden skulle hållas förseglad, erfordras för att kunna distillera. Jag hade icke trott, att någon annan tydning skulle kunna gifvas åt mitt förslag. Hr Braunerhjelm har föreslagit, att i städerne skulle mindre redskap vara tilläten för distillering.
Om denna nederlagsrätt för Arrac, Conjac och Rumm skulle upphöra, blefve deraf sannolikt en följd, att dessa varor icke vidare kunde omedelbart från de aflägsna främmande produktionsorterna införas, utan måste hemtas från närgränsande länders nederlag, dervid man säkerligen hade att befara enahanda benägenhet till smuggling, som nu är att öfverklaga med hänsigt till sädesbränvin. Hvad deremot särskildt beträffar »Geniever», har väl äfven denna artikel hittills åtnjutit både kredit-upplagsocs nederlagsrätt: men då denna vara, oaktadt derför använd tillsats, i sjelfva verket utgör ett sädesbränvin, och således, i fråga om konkurrens med den sven - Beoillnings-Utskotlets Betänkande N:o 14. 5 ska tillverkningen, skäligen torde kunna hänföras under samma kategori med sådant bränvin i allmänhet, finner Utskottet, som, med hänsigt till hvad Rikets Ständer redan förra riksdagen i ämnet yttrat, biträder motionärernes framställningar i hvad de angå upphörande af nederlagsrätt för bränvin och sprit af säd och potates, sig ega anledning att utsträcka sitt tillstyrkande härutinnan till det slag af denna vara, som benämnes Geniever. I följd af hvad nu blifvit anfördt, föreslår Utskottet, att Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla, att »bränvin och sprit af säd och potatis, Geniever deruti inbegripen», mätte från nederlagsrätt uteslutas, och då, i fall detta förslag vinner nådigt bifall, något annat sätt för dessa varuslags förtullning icke ifrägakommer, än att tullen skall genast efter varans ankomst erläggas, torde den af Herr von Mentzer tillika gjorda hemställan i fråga om liden för tullumgäldernas erläggande icke påkalla något särskildt yttrande.
T» D C3 under Tredje hufvudtiteln: anslaget till skrifmaterialier och expenser samt ved och ljus m. m. för Utrikesdepartementets expedition. under Fjerde hufvudtiteln: anslaget till fouragering af värfvade kavalleriets och artilleriets hästar; „ „ beväringsmanskapets vapenöfningar; „ „ inqvarteringskostnader i Stockholm; „ r i iqvarteringskostnader i landsorterna; „ „ reseoch traktamentskostnader; r „ dito dito för magistratspersouer och borgare vid besigtningar; „ , skrifmaterialier och expenser för Landtförsvars-departementets kansli expedition. under Femte hufvudtiteln: 1 1 anslaget till båtsmannens beklädnad, högst Tjugeåtta tusen r:dr; „ „ skrifmaterialier och expenser samt ved och ljus för Sjöförsvars-depar - 12 Stats-Utskotlels Memorial, tl.o 339. tementets kansli-expedition; < anslaget till reseoch traktaments-penningar. under Sjette hufvudtiteln anslaget till utflyttningshjelp efter laga skiften; „ „ odlingshjelp m. m. för krono-nybyggare; s B ersättning för jordförluster genom kanaloch väganläggningar; s „ skrifmaterialier och expenser samt ved och ljus; * s reseoch traktaments-penningar. under Sjunde hufvudtiteln: anslaget till karta-sigillata-omkostnader; „ ^ omkostnader för kontrollverket; £ £ lyshållning m. fl. utgifter för Kronans hus i Stockholm;; „ £ ersättning för städers friheter; £ £ transportkostnader m. m. för statsverkets bergseffekter;. £ £ remisslage; £ £ observationsoch uppbördsprocenter; £ £ mantalsskrifnings-provisioner;. £ £ restitutioner; £ „ rese-, och traktamentspenningar; £ * skrifmaterialier och expenser samt ved och ljus;; äfvensom anslagen för Postoch Tullverken, hvilka sistnämnde förslags-anslag dock omedelbart utgå af dessa verks medel. under Åttonde hufvudtiteln: anslaget till Biskopens på Gottland lön; £ £ Pastor i Fahlun, anslag af koppar; £ £ Pastor i Forsmarks församling, anslag af, hammarskattsjstrn; ■ :”j a , Lappmarkens Ecklesiastikverk; £ „ Upsala Universitet, anslag af mantalspenningar; £ * farsoters och smittosamma sjukdomars botande;; £ £ fattigvården i allmänhet; Stats-Utskottets Memorial, R:o 339.
De som slutat åta sjöngo derefter glada visor, härmade djuren i arken, så att t. o. m. en menagerikritiker skulle funnit det oklanderligt, deklamerade tragiska dikter på skämt och förde ohejdadt väsen. Åtskilliga åto emellertid så långsamt, att när publiken började komma, den ännu fann en del bland Hugolatema sysselsatta med måltiden. Vid åsynen af denna underliga restaurant blefvo logeinnehafvame en smula bestörta. Samtidigt blefvo — påstås det — deras luktorgan på kännbart sätt generade af en nog stark löklukt och icke blott deraf — om man får tro de dåtida franska tidningame, så skulle saker ha passerat, som här ej närmare kunna refereras, men som förklaras af den omständigheten, att ungdomen hade varit innestängd en lång tid utan möjlighet att komma ut. Så kom Victor Hugo upp på teatern. Han såg teaterdirektören som sprang omkring och såg rasande ut; försmädliga miner mötte honom hvart han kom. — Hvad har händt? frågade han. — Hvad som har händt, jo att ert drama är färdigt och att det är Edra vänner som slagit det ihjel. Man berättade honom hvad som passerat. — Jo, det är snygga vänner som ni har, ropade mademoiselle Mars emot honom. Nog har jag spelat för många underliga menniskor men er har jag att tacka för att jag tvingas spela för en sådan publik. Och Victor Hugo kastade en blick ut genom ridåns titthål Från golf till tak strålade salongen i bländande toaletter, i siden, ädelstenar och blommor och midt i denna skimrande prakt syntes de underliga massorna i parterren och i galleriet. Hugo-laterne skakade sina väldiga hufvuden och voro redo att slå ett slag för sin unge 28: årige mästare. Ridån går upp. Och redan de första raderna väckte meningsskiljaktighet » Serait-ce déjà lui? C ’ est bien à l ’ escalier Dérobé ». Det var djerft att göra ett sådant » enjambement » i Versen, att kasta ett enda ord ur satsen ner i andra raden, det var ju ett missdåd mot alexandrinen.