Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lm Betal-. ningssattet as Be>viKningen innan Xestikstiotien , om - 60.NV07-L01Ninislarftzletr Gäld samt ym-Kvppar-PollctL, txrna. i;6r. Preste - Ständer?:. För at henevenrsrsi Mdderskaxct-och Adeln 6. Med beflut om TachsaaelserkOireUsn, zx-z6. Om Ut,kotte Ledamölcrncs antal. g?. Om La. gen til fredande af Konungens Person. 88. 90. Om > ' HHngfkringen. - 88-^yo. Öm ttrlneo-Utstöttots IniiruKIan ^ och Ed, samt >>nl> il il-ten af Nzngusn. 88- Öm Krös ,1!> 100. >41. Lm -Bonde-Ständcts del 'ki^aadech L^kc^nc,. OmInstniÄivn för Be ' N's ningölUkfforiet. !y!i. Or» Borgmästare» ttsmkr-r-i» .. ansvrilin.',. ;o f 7. Omninance-Plalien. -5H2. Lia lis,.er,- Oku!de'S .iguiststion om Legostämma 8 La'- '"'kl, om prL-ter p!,ans tide» för stuldforchringar och om st'icnstt:)>'önsLradga». 7/16. om Brattnsttts-brätt» ning-n. -679 Om Kröningr-Gärden, m. m riz';-. OM Gälman,' kil.-Herrigartta, Om Upstattnkngs-Gruns derna, om Bewi nsngens fördelning och tiven för dens samma tLs?
Den, som vill, att vid omröstning rörande Konstitutions-Utskottets, uti dess Memorial N:o 19 framställda, af Bonde-Ståndet godkända, förslag till den ändring i 53 § Riksdags-Ordningen, att beslut ej må af något Stånd fattas, derest icke minst tretio ledamöter tillstädes äro, — såsom kontra proposition skall uppställas, att, i enlighet med Borgare-Ståndets gemensamma tanka, till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag bör hvila det förslaget, att till 53 § Riksdags-Ordningen tillägges ett nytt moment af följande lydelse: -Ej må af något Stånd beslut fattas, derest icke minst en tredjedel af ett Riks-Stånds vid riksdagen närvarande ledamöter tillstädes äro,t röste Ja; Den det ej vill, röste Nej; Vinner Nej, kommer att till kontra-proposition vid omröstning i kufvudfrågan antagas Ridderskapet och Adelns samt Preste-Ståndets gemensamma tanka, att Konstitutions-Utskottets berörda grundlagsändrings-förslag bör förkastas. 2. a) i den händelse, att ja-propositionen i ofvanstående N:o i vinner: Den, som vill, att Konstitutions Utskottets i Memorialet N:o 19 framställda, af Bonde-Ståndet godkända, förslag till den ändring i 53 § Riksdags-Ordningen, att beslut ej må af något Stånd fattas, derest icke minst tretio ledamöter tillstädes äro, — skall hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, röste Ja; Den det ej vill, röste Nej; Vinner Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 45. 9 Vinner Nej, kommer, i enlighet med Borgare-Ståndets gemensamma tanka, att hvila tiii grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag förslag att till 53 § Riksdagsordningen tillägges ett nytt moment, så lydande: v Ej må af något Stånd beslut fattas, derest icke minst en tredjedel af ett Riks-Stånds vid Riksdagen närvarande ledamöter tillstädes åro.ri b) i den händelse, att nej-proposilionen i ofvanstående N:o 1 vinner:
Men då uttrycket »annan religions-förrättning» är alltför obestämdt och den dermed åsyftade utsträckning af kyrkofriden icke visat sig vara af behofvet påkallad, har nyssnämnde uttryck blifvit uteslutet. llih. lill II. Proposition Bestämmelsen derom, att, till förhindrande af fånges rymning, det våld, som dertill nödigt är, må användas, är hemtad från det i sammanhang med strafflags-försloget till Rikets Ständer öfverlemnade förslaget till lag om verkställighet af straffarbete och fängelsestraff. Af Lag-beredningen motiverad endast dermed, alt den »ansett det vara oundvikligt att medgifva bruk af våld till hindrande af rymning då sådan ej kan ])å annat sätt förekommas», är denna bestämmelse en så omedelbar följd af statens befogenhet att beröfva fången friheten, att ifrågavarande stadgande skulle vara öfverflödigt, derest icke saknaden deraf i sammanhang med öfriga i g intagna och från strafflags-förslaget hemtade bestämmelser kunde understundom föranleda missförstånd samt fråga om bestämmandet af rättigheten att, till rymningars förhindrande, använda vapen varit tid efter annan väckt. Icke för att erkännas, utan endast för att begränsas, är i förevarande lagförslag rättigheten att, till förhindrande af fånges rymning, använda våld omförmäld, och då härvid begagnade ordalag gjort begränsningen så trång, som den möjligen kunnat blifva, måste en sådan farhåga för ifrågavarande stadgande, som den, hvilken i Högsta Domstolen blifvit af två ledamöter tillkännagifven, vara ogrundad. Någon anmärkning deremot blef icke heller frän Rikets Ständers sida vid deras behandling af Lagförslaget om verkställighet af straffarbete och fängelsestraff framställd. § 73. Enligt så väl Lag-kommittéens som Lag-beredningens, of Högsta Domstolen vid granskningen af förevarande förslag biträdda, åsigt, borde sådana väldsgerningar mot föräldrar, som ej medfört svår kroppsskada, undantagas från offentligt åtal, derest de ej af målsegande dertill angifvas.
Enär nemligen snus och tuggtobak sedan längre tider tillbaka hafva sina talrikaste afnämare bland de fattigare klasserna samt förbrukningen af tobak under sådan form icke torde vara för helsan fullt så skadlig, som annan förbrukning af denna vara, har Utskottet trott sig nu icke böra föreslå någon särskild beskattning å snus och tuggtobak, helst beskattning af dessa slag af tobak svårligen skulle kunna verkställas, ulan att kontrollörer anställdes vid hvarje fabrik, hvilket Utskottet, såsom ofvan nämndt är, icke funnit lämpligt. Och då tillverkningen af kardustobak under sednare åren snarare afän tilltagit, hvilket utvisar en minskad förbrukning af dylik tobak, men förbrukningen af cigarrer deremot, på sätt Utskottet ofvan visat, är på väg att vinna en särdeles vidsträckt utbredning, har Utskottet ansett, att den 6 Sammansatta Bevillnts-, Lagsamt Allm. Besao. Ekon.-Utshs Betänkande N:o 15. ifrågavarande särskilda beskattningen tills vidare endast borde drabba förbrukningen af cigarrer. Dä Utskottet alltså, under lillig öfvertygelse om nödvändigheten att på något sätt söka hämma denna förbrukning, icke låtit afskräcka sig af de svårigheter, som mölt, vid uppgörande af ett förslag i detta ämne har Utskottet, i afseende å sättet att åstadkomma den ifrågavarande beskattningen, efter noggrannt öfvervägande slutligen kommit till det resultat, att cigarrer icke annorledes böra få till salu hållas än i stämplade lådor och konvoluter samt att cigarrer, hvilka från utrikes ort hit införas, ej böra från tullkammare få utlemnas, innan sådana stämplar blifvit lå dorna eller konvoluten åsatte. Då Rikets Ständer vid innevarande riksdag ansett, att de till lasaretten och kurhusen erforderliga medel böra fortfarande bestridas genom en särskild personel bevillning, på sätt sedan längre tider tillbaka varit stadgadt, oell då det i allmänhet icke torde vara lämpligt att bestämma, det vissa statsinkomster skola till vissa behof allena användas, har Utskottet icke kunnat gilla Herr Bomans förslag till den ifrågavarande afgiftens användande, utan ansett nämnda afgift böra till Statsverket ingå.
I synnerhet bör icke Banco-Utskottet till öfverläggning upptaga något sorn rubbar och förändrar Banco - Inrättningens uti föfberörde Riksens Ständers Beslut beskrifne natur och e* genskap. §. 2. Alla författningar om Banco-Län eller om afbeta!ningar å redan gjorda Banco-Lan pä Fastigheter, hvarutinnan Banco-Utskottet kunde finna nödigt att göra någon förändring: likaledes så» dana Oeconomiska ärender, hvilka icke äro af den egenskap, att de för Verkets bästa,och tjenst böra hemliga hållas, har Banco-Utskottet att andraga hos Riksens Ständers Plena, hvilka i anledning af Banco-Utskottets derom till gifvande Betänkande om .sådana ärender öfverlägga, och deras beslut deröfver till efterrättelse meddela. §■ 3- Banco-Utskottets förnämsta afsigt och hufvudgÖromål bör vara derhän stäldt, att den af Banken företagna Realisation med Riksdaler må varda styrkt och befrämjad; i hvilken afsigt BancoU skottet har att öfverlägga och förordna på hvad sätt Bankens operationer kunna så inrättas och foras, samt dess redan ägande och framdeles förväntade Fonder så disponeras, att en jemn och beständig Sedlarnes inlösen med mynt må blifva underhållen. Uti dea händelse åter, att några an» Den 13 Marg. andra utvägar och miedel till Realisationens vidic agthållande, än »om uti Verkets nu ägande eller framdeles inflytande fonder äro att tillgå, behofde sökas och vidtagas, har Banco-Utskottet att dem Föreslå och lill Riksens Ständers Plenorurn godtfinnande och bifall anmäla. §• 4- Som Riksens Ständer uti Banco-Ordningens 74 §. sig förbehållit, att sjelfve få disponera öfver Banco-Verkets vinst, på sätt som det med hans Kongl.
Lag-Utsk. tog frågan derom i öfvervägande, kunde det icke undgå att finna, att vid betraktande deraf dels att motböcker ofta lemnäs till dem af allmogen som knappt kunna läsa eller skrifva, dels ock att dylika böcker ofta insändas till handlanden och få hos honom qvarblifva en längre tid, man måste undvika alt åt motboken lemna en så stor bevisningskraft, sorn den R. St. vid förra riksd. ansågo den böra hafva. Gr. Posses yttrande i öfrigt tyckes lemna rum för den förhoppning alt Utsk:s förslag, sorn redan är af 2:ne Stånd bifallet, ifall det jemväl af R. o. Ad. bifalles och således blir R. St:s beslut, skall varda af K. M. godkändt. Jag tror då att det bästa vore att Ståndet nu antoge detsamma utan återremiss. Men om Ståndets majoritet vill, med godkännande af 1 och 2 §§ utaf förslaget, återremittera de öfrige punkterne till 3 H. 2 18 Den 4 Mars f. m. Utsk., så vill jag visserligen icke sätta mig deremot, ehuru jag icke tior att det tjenar till något. Hvad 4 §:n i den K. proposin angår, upprepar jag livad jag förut yttrat, att jag icke anser det deri befintliga stadgande om motboks vitsord vara af någon särdeles vigt, emedan det alltid lärer vara domaren obetaget att åt en ordentligen inrättad och förd motbok lemna det afseende, som den förtjenar. Den siste värde talaren har till svar å den af mig gjorda anmärkin emot hans förslag, att detsamma skulle medföra en inskränkning uti den tid, inom hvilken handlanden och andra personer hafva att utsöka sine fordringar, yttrat, att en sådan kort preskriptionstid af natt och år för det närvar, äger rum med skuldfordringsmål, sorn hos K. bef:de anhängiggöras, men såsom tvistige af denna myndighet hänskjutas till domstol. Detta är sannt, men torde dock icke kunna anses inverka på förevar, fråga.
”Nästa dag lät han i rikets alla tidningar införa följande annons: För familjefäder. I vår tid då damernas toiletter ställa så stora fordringar på en familjefaders börs, att han sjelf knappast eger medel att förskaffa sig det nödvändigaste, borde en uppfinning, hvilken sätter en man i tillfälle att utan tidspillan eller kostnad kunna förändra sin hustrus aflagda kläder för sitt eget bruk, vara dubbelt välkommen. Hos undertecknad, som tagit patent å en särdeles praktisk uppfinning, kan man på två minuter lära att ögonblickligen förändra en modern fruntimmersklädning till en herrskjorta. N.N. (Patentinnehafvare. Strof fyra, rad sju, har även alternativet ”stjernformigt smycke”. Dikten trycktes första gången i kalendern Svea 1889, tillsammans med en annan dikt, ”I småsinnets skrubb” och en minnesteckning över VB av Gustaf af Geijerstam. Dikten skiljer sig ganska mycket från versionen i Stora boken, sannolikt har Axel Lundegård gjort ändringarna. Den version som Axel Lundegård låtit ingå i Själfbiografin 1908 överensstämmer emellertid med VBs i Stora boken och den fjärde strofen blir sedan AL valt bland de alternativa raderna: Hon tycker sig läsa i dessa ögon en saga om kärlek och nytändt hopp och tänker med stolthet: ”en ny eröfring!” och flyger så af i en vild galopp. Det är som när stormen i vrede jagar ett fjäderlätt moln ifrån himlen bort men stjärnformigt smycke blixtrar på bröstet, som flämtande häfves och andas kort. (sid. 120 f) I versionen i SS 7, sid. 41 f, låter fjärde strofens inledning så: Hon läser så klart i de mörka ögon en saga om kärlek och nytänt hopp. Båda dessa varianter har ju VB lämnat öppna. Brev till Ernst Beckman, red. för Ny illustrerad tidning. I det åsyftade brevet av den 24.6 skrev Beckman bl.a. ”Med tacksamhet skall jag – om som jag tar för gifvet – forts. håller hvad början lofvar – mottaga från Er bilder ur det skånska lifvet.” (LUB) En överstruken mening i brevkonceptet är värd att återges, då den avslöjar en av VBs källor till allmogehistorierna:
Och beträffande möjligheten att verkställa en sådan, så äro af skäl, som lätt inses och ej behöfva framläggas, tvifvelsmålen ännu starkare. Jeu*ie denna allmänna tvekan, har jag en serskild angående några hufvuddelar af det förslag, sorn nu framlägger. Att i en representation bilda ett Femte Stånd, såsom en egen Sta'. - unction, utun att detta Stånd eger någon bestämd motsvarighet i Stats-organismen, har sina svårigheter. Icke heller inses sä 4» Hor till Constilutions-Utskottcls Memorial, N-o 26. latt behörigheten af en representationens fördelning på tvänne Kamrar, hvilka äro nästan alldeles likartade. Jag kan icke öfvertyga mig om ändamålsenligheten af dylika genom konst tillkomna anstalter. Allt detta oaktadt böjer jag mig för en vilja, som synes vara allmän och ger min röst åt det förslag, som minst afviker från den gällande, till sina hufvudstycken urgamla, ordningen, men anser mig tillika förpligtad att uttala min enskildta öfvertygelse, att denna ordning både kan och bör bevaras såsom ett godt och heligt arf från fäderna, med hvars läLtsinniga förspillande barnen icke strafflöst äflas/’ Åf Herr Petré, under åberopande af följande 3:ne Portocolls-uldrag A. B. C. A. Utdrag aj Protocollet, hållet hos Rikets Högloft. Ständers Constitutions-Utskott den 23 December 18 44- S. I). Herr Petré uppläste en reservation af (oljande innehåll: Vördsamt anmäles följande reservation: Inom den för trenne dagar sedan hällne Talmans-conference förekom emot Constilutions-Utskottet anmärkning för den synnerliga långsamhet, hvarmed Utskottets arbeten fortgå. En bland Talmannen ordade härom med kraft och värma. Det tillhörde icke mig att deruppå ingå i fullständigt svar. Jag meddelade blott den af Utskottets Ordförande lemnade upplysning, att Utskottets Representations-Förslag förmenades blifva omkring fjorton dagar härefter i ordning att lill Riks-Stånden ingå.
- » Om adeln, och presterna träda till baka, så komma kanske bönderna att flyta ofvanpå, och de ha så tjock hud alt ingenting biter på dem. » Denna fingerade klagan i en komedi, hvars handling sammanfaller med representationsfrågans afgörande, har under halftannat årtionde varit ett ständigt återkommande tema för alla dem, som med missnöje sett förutsägelsen om » böndernas » öfvertag delvis gå i fullbordan. Då landtniannapartiet bildades, möttes det med fiendskap eller misstroende af nästan hela pressen, såväl den konservativa som den liberala och den radikala. Men efter hand som partiet visade demokratiska anlag, förvandlades motviljan i vänskap hos den del af tidningame och allmänheten, som i ståndsskilnadens upphävande såg böljan till en hel rad af politiska, sociala och ekonomiska reformer. Omvändt blef förhållandet med alla dem som af princip voro konservativa eller åtminstone uppfattade liberalismen efter en måttstock, som ej passade in på » jordbrukareintresset ». För dessa blef det en hufvudsaklig uppgift, i bhst på någon bättre, att af all makt bekämpa det uppväxande partiets sträfvanden och företag. Det blef dock ett ganska fruktlöst arbete, ty landtmännen lefde i traditioner och voro föga mottagliga för literära råd eller varningar. Qvickheten uträttade lika litet som grundligheten mot sinnen, som voro stålsatta af århundradens undertrvckta l %■ folktankar. Förgäfves kastade sig städernas ypperste representanter i striden mot plutoner, som svarade med » folkvilja » och röstsedlar. Förgäfves spetsades den ena pennan efterden andra på » hudar », som visade sig vara ogenomträngliga för dylika vapen. Brumkören i den konservativa stockholmspressen uträttade lika litet som de pikanta historiettema i en känd korrespondents riksdagskaleidoskop. Icke ens då andra begåfvade artister tecknade hela album fulla med partiledarnes » silhuetter » spordes deraf något inflytande på landtmann apartiets hållning. Men, som en grekisk fältherre brukade. säga, » då lejonhuden ej räcker till får man tagå till räfskinnet ». Bet fanns ett medel, som var temligen oförsökt och som dock alltid är förmånligt gentemot öfverlägsna motståndare.
Hän tjenlige för anläggningar af GevärsFadtorie och andre för Kronan nyttige Werk, låtit förklara da varande ägaren af Husqvarna, iflofRädet Gustaf Qveckfeldt Sin höga önskan, att han ville afstå denne Egendom till Kronan, emot Kongl. Maj.ts Nådiga löfte om vederlag; i följd hvaraf sådan afståelse skall skedtår 1692, rnen det V)fläste vederlaget ej erhållits, fivareh ter, och sedan HofRådet Qvickfeldt med döden algått, dess Son General Ljeufnanten Qveckfeldt den 24 December 1758 ernat t BytesLiquid ined Kronan för Husqvarna och dervid bekommit såsom vederlag, jemte annan Egendom af mindre betydlighet, Röitleds Jsraels qvarn, belägen nära Grenna Stad, irndpr Eyälserrianna rätt och Börd; meri efter knappt ett års förlopp, hade, i anseende till feiaktige anteckningar i KarnmarCollegio, förra Aboen derå, Juhan Larsson, erhållit Skattpköp å samma Qvarn,' derom redan på 1740 talet ansökning varit gjord; Och uppå underdånig klagan häröfver, hade Kongl. Mnjtt, geriprn Nådigt beslut den 2S September 1763, funnit för godt bibehålla Johan Larsson vid besittningsrätten, med Rådigt förordnande derjemte, att GeneralLieutenaqten Qveckfeldt skulle behålla räntan af Röttledsqvarn intill dess JCammarCoIlegium åt honom utsett fullt motsva. Stat$Utskottets Befunkanden, 679 rande vederlag i någon annan Kronan immecliate behållen Egendom. Mpn, enär GeneralEieutertantens Sqn, Assessoren Gustaf Qveckfeldt, då Johan Larssons Arfvingar sålde besittningsrätten af Röttlgds Israels qvarn utpm börd för f>66 R:d 32 sktill Öfversten Gyllensvan, Iros KammarCollegiurn anhållit, att berörde'
— Tjenstgöringen såsom Landshöfd. blef emellertid hans olycka. Sjelf redbar, och ur stånd att tillåta sig det ringaste afsteg från det rätta, var han måhända allt för sen att misstänka andras ärlighet; och då tvenne af de tjenstemän, som stodo honom närmast, och hvilka på hvarandra borde utöfva kontroll, förenade sig att bedraga honom, måste det lyckas. En förlust tillskyndades härigenom äfven Staten, men Frih. Mörner har emellertid i det närmaste godtgjort densamma, ej blott genom afstående afall sin egendom, uta'n ock med hälften af den pension, hvarmed han vid det tvungna afskedstagandet hugnades. Härigenom blefvo Frih. Mörners inkomster alldeles otillräckliga att medgifva någon besparing åt hans nu efterlemnade familj, och detta så mycket mera, som han i lifvets hårda skola lärt mycket, men aldrig att se nöd utan att till dess lindrande upoffra äfven det, som de flesta skulle ansett för sig sjelfva oundgängligen nödigt att behålla. Var ock någongång hans plånbok tillsluten — hvilket för. honom ville säga detsamma som tom — var hans hjerta deremot alltid både fullt och öppet, och derur flödade en hjelp, ofta dyrbarare och varaktigare än en tillfällig gåfva. Så tillbragte Frih. Mörner i Linköping de sista åren af sin långa lefnad, hvilken han, sjelf obemedlad, slutade lika sörjd och saknad af fattige som af mera bemedlade. Den 26 November e. m. 407 Ett tacksamt minne häraf föranlåttr mig hoppas, att K. St:r ej vilja sätta Frih. Mörners efterlemnade Enka och Döttrar i belägenhet att någonsin sakna medel till de oundgängligaste lefnads-behofvens fyllande. För 4 så sjukliga personer, hvilka ej kunna undvara allt biträde för de husliga bestyren, äro 600 R:dr r:mt härtill uppenbart otillräcklige; hvarjemte Fröknarne Mörner, i händelse af modrens frånfälle, ej torde böra sakna allt understöd.
2 Stycket fr. o. m. orden Herr Lagman Sandberg t. o. m. ordet Bifölls återfinnes i C. U. M. 1810—1815, sid. 465. Memorialet är tryckt efter detta protokoll. 298 Den 28 Juli 1812 hölles 1814 i slutet af året, och en annan i början af 1819, så hade imellan ingendera 5 år förflutit, och ingendera varit Lagtima, samt Nationen under hela den tiden ej haft rätt att yttra sig. Herr Öfver Intendenten Edelcrantz förmodade Lagman Sandbergs mening hafva varit, att om Urtima Riksdag infölle imellan 1812 och 1817, skulle ej Lagtima Riksdagsterminen förändras; och i den händelse vore Herr Öfv. Int. af (Lagm. Sandbergs) samma tanka. Herr Assessor Arosenius: Den slutsatsen kan jag intet draga af Lagmans yttrande, utan inser deremot, att i följd af Doctor Wijkmans anmärkning skulle man i everldeliga tider kunna gå miste om Lagtima Riksdag och dermed förenade yttrande-rätt. För min del skulle jag önska att tiden för Lagtima Riksdags hållande ej rubbades af en mellankommande Urtima, samt i sådant sakernas skick, att inga andra mål företoges vid den sednare, än dem Konungen framställde, hvarigenom en nyttig skyndsamhet befordrades, utan våda för det allmänna. Herr Doctor Wijkman: Mig förekommer ännu någon betänklighet; Skulle, om t. ex. en Urtima Riksdag slutar i December det ena året och den Lagtima är utsatt att börjas i Februari det påföljande, Riksens Ständer nödvändigt hemförlofvas, eller hållas sysslolösa tillsammans, under en månads tid? Herr Lagmannen Sandberg: Meningen med min motion har aldrig varit att under längre tid hindra motions-rätten å folkets sida. Och jag tror att om Höglofl. Utskottet ej illa uptager hufvudsaken af mitt anförande, så kunde väl utväg finnas, att inom 5 år bereda folket tillfälle att väcka motioner. Herr Regerings Rådet
Man säger att derigenom, att alla fyra Stånden sammankommo för att få tala, så skulle deras opinioner sammanjemkas. Ja, det medgifver jag visst, om det är hufvudsaken, att få tala och i sådant fall tror jag att detta förslag är mycket bra, ty om detsamma antages, så får man tala för ett större auditorium. Det står vidare att man icke får förändra besluten ifrån Riksnämnden, utan antingen bifalla eller förkasta dem. Jag tror alt just sådana dagar som denna innebära ett bevis derpå, att den omständigheten, att man icke får ändra ett förslag ingalunda minskar discussionerna. Man anser alt arbetssättet härigenom skulle blifva så väsendtligen förbältradt, men anser man, såsom jag gör, hufvudsaken vara, att det blir något resultat, så tror jag icke att arbetssättet genom detta förslags antagande blefve så väsendtligen förbältradt. Jag tror det skulle visa sig att det blefve mycket mera ordadt än nu, men mycket litet fullbordadt. Detta i afseende på arbetssättet. Man säger vidare att det med den nu föreslagna representationen skulle blifva lättare att fortgå på en reformerande bana och lättare att öfvergå ifrån detta till något annat, men i 73 § Reg.F. i det nya förslaget står ju tydligen att hvarje förändring i grundlagen skall, sedan den blifvit hvilande vid den ena Riksdagen, vid 26 Den 15 Februari f. m. den derpå följande anlagas af alla fyra Ständen för alt blifva gällande. Slå vi icke då precist på samma punkt som nu? skall icke slutligen hvarje förslag för alt ogillas eller antagas, granskas af alla 4 Stånden? För min del kan jag icke finna hvaruti framåtskridandet genom delta förslag ligger. Jag går ännu längre ty jag påstår ali det är ett steg tillbaka. Ett ibland de starkaste skälen, hvarföre man skulle åstadkomma en representations-förändring, är en viss ledsuad, en viss förtviflan öfver hvad som är; man tycker sig icke kunna någonting uträtta och i denna förtviflan öfver det närvarande, vill man antaga hvad som helst, blott det blir en förändring; antoges nu detta så skulle det väl åtminstone i början hafva nyhetens behag och ifvern att 'få en verklig förbättring lill följe deraf svalna; eller med andra ord, man hade gått tillbaka.