Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den nödhjelps-kassa, som för 22 af länets socknar, i Ofvan och Nedan Siljans, Säters läns och Vesterdals fögderier, med undantag af en socken i sistnämnde fögderi men med tillägg deremot af en socken i Kopparbergs fögderi, bildades af behållningen utaf de gåfvor, som tillföljd af framlidne Erkebiskopen m. m. Doktor J. O. Wallins uppmaningar år 1838 insamlades till den då nödställde Dalallmogens understöd, utgjorde vid 1847 ars slut en behållning af 29,897 R:dr 4 sk., oberäknadi de medel, som särskildt blifvit ställda under nödhjelps-kassa-direklionens förvaltning, hvaribland, vid nyssnämnde tid, behållningen af de år 1813 i Skåne samlade medel till understöd för nödlidande i Dalarne uppgick till 6,295 R:dr n sk, och af de medel, som till följd af enkefru M. L. Svenssons i Jönköping teslamenlariska förordnande äro bestämda till understöd för vissa fattige i Mora, Rättviks och Leksands socknar medelst en årlig utdelning af 1 tunna råg och i tunna sill till hvarje sådan fattig, utgjorde 13,077 R:dr 37 sk. allt Banko. I öfrigt har direktionen användt de inflytande ränlemedlen till utdelning af mjöl genom fattigvårds-styrelserna till sådana fattiga i socknarna, hvilka af sjukdom eller eljest sakna förmåga att sig sjelfva försörja och äro utan vård af anhöriga; till understöd för binäringar och uppmuntran åt nitiske barnalärare, samt skickliga, men fattiga skolbarn bland allmogen, äfvensom till nedsättning i priset å utsädes råg och foderväxtfrö åt allmogen, samt lill inköp och utdelning till socknarnas boksamlingar af skriften Läsning för folket, genom begagnandet hvaraf några socknars invånare tillegna sig åtskilliga nyttiga kunskaper samt ett gagneligt och bildande tidsfördrif på lediga stunder. I enlighet med den sammanfattning af allmän lag och gällande författningar, hvilken i utfärdad kungörelse är meddelad, handhafves ordningen vid gästgifverierna i länet.
Häröfver har jag hos Kongl. Svea Hofrätt anfört besvär, hvari jag bland annat anmärkte att det förständigande, som Visitatorerne af Länsmannen begärde för de resande körsnärerne, att lemna socknen, väl icke blef af Länsmannen meddeladt, men att af den uteblefna verkställigheten dock icke borde tillskyndas Visitatorerna annan fördel, än den de i ansvarsväg måste njuta, nemligen att endast sjelfva handlingens lagstridighet, men ingen inträffad skada, komme dem till last; och härefter hade jag äfven rättat mitt ansvarspåstående, då jag icke lagt Visitatorerna till last beskaffenheten af sjelfva den åtgärd, de i polisväg vidtagit utan endast erinrat, att ehvad denna åtgärd varit lämplig eller olämplig, och ehvad den betraktades såsom en' befallning eller, på sätt Visitatorerne förklarat den, endast såsom en anhållan, den dock alltid utgjorde ett ostridigt bevis, att Visitatorerne missförstått sitt uppdrag,och öfverskrida dess gräns, hvarom jag endast begärde den föreställning till Visitatorerna, sorn Domkapitlet kunde skälig och lämplig anse. Hade deremot verkställighet inträffat, och fråga blifvit om ett ansvar, lämpadt efter tirnad skada; så hade väl Visitatorerne icke kunnat från sådant ansvar fredas derföre, att de till sin åtgärd saknat behörighet, och derföre att det således kunnat läggas Kronobetjeningen till last, att hafva ställt sig Visitatorernas begäran till efterrättelse; och långt ifrån att af Kronobetjeningen endast begära laglig åtgärd, eller den handräckning, som lagligen kunde böra äga rum, hade Visitatorerne bestämdt utsagt den åtgärd, som äskades, och hvars behörighet och nödvändighet för ändamålet de sedermera tagit i försvar. Nu ägde Visitatorerne efter min tänka ej ens behörighet att befatta sig med pastoralvård eller kyrkostyrelse inom Orsa socken eller för sådant behof påkalla verldslig myndighets handräckning, än mindre att taga någon befattning med landets polisstyrelse och upprätthållande af offentlig ordning i allmänhet, eller att för sådant ändamål beordra eller sätta i verksamhet ortens Kronobetjening.
Öfvergår man nu till bestämmande af dessa truppers nödvändiga styrka, så är dervid att taga i betraktande, dels till huru stor procent af den aktiva hären behofvet af ingeniör-trupper blifvit genom erfarenheten under lifligt utförda fälttåg bestämd uti länder, som mera än vi hafva haft tillfälle inhemta sådan erfarenhet, dels sedermera att tillse i hvad mån vårt lands natur och våra lokala förhållanden kunna inverka på nämnda behof. 1 det förra hänseendet finna vi då af nedanstående, att ingeniör-trupperne vid de större arméerna utgöra ifrån 2,2 till 3,1 procent af hela aktiva arméen. Så har å fredsfot: Stående här. Genitrupp. England 212,000 » 4,535 2,2. 184 Uti de med oss mera likställde staterne, såsom Sardinien före 1859, Belgien, Portugal, Nederländerna och Danmark vexlar ingeniör-truppernes styrka mellan 4 procent och 1,5 procent af hela stående hären, och uti de, i undantagsförhållanden varande, mindre tyska staterne utgöra de i medeltal 1,46 procent af samma styrka. Härvid bör märkas att vid arméens försättande på krigsfot uti de länder, som ega ett beväringssystem, ökas äfven ingeniör-trupperne genom anslaget manskap af den öfvade reserven, dock i något mindre förhållande än de andra vapnen, alldenstund den stående stammen vid specialvapnen alltid måste vara relativt större. Vid de, tid efter annan, skeende förminskningar eller förstärkningar af den stående hären variera äfven genitrupperne, ehuru äfven då i mindre proportion än de andra. Af dessa stater är det egentligen de sjelfständigt bestående, Ii vilkas bestämmelser kunna tjena oss till rättelse vid beräkning af svenska ingeniör-truppernes erforderliga styrka, alldenstund de tyska små staterne aldrig kunna tänkas uppträdande ensamme, utan vid ett krigs utbrott alltid hafva Österrikisk eller Preussisk hjelp att påräkna och således ej behöfva förlita sig på sina egna splittrade små kontingenter, hvilkas styrka också, i följd deraf, är af underordnad vigt.
Hur väl mindes icke den åldriga sultanan de förfärliga timmar, då janitsjarernas facklor lyste öfver gårdarna och hennes afsatta gemål drog sig undan till palatsets innersta kamrar för att under bön och dödsbetraktelser bereda sig till fängelset och grafven. Ännu kunde hon se sig själf i de långa år, då hon i Eski-Seraj, de åldrade haremskvinnornas dystra hem, sömnlös gick fram och åter öfver mattorna och vred sina händer, under det att en medtäflarinnas son, upptagen af teologiska samtal med softas och stjärntydare, utandades sin kyla öfver de forna sultanernas borg. Allra bäst ihågkom hon dock den morgon, då en son af hennes eget blod ändtligen hyllades vid janitsjarernas skri och då hon på nytt från sin bärstol såg Lycksalighetens Port springa upp på vid gafvel och fattade allmaktens spira med lika trygg och stadig hand som hon nu höll sina barnbarns guldskallra. Hennes ansikte var gulaktigt och hvasst, men en oändlig ljufhet darrade öfver det sorgmodiga småleendet. Evnuken kastade sig framstupa ned på mattan men reste sig åter på hennes vink och begynte tala. – En gång hittade på Haivanserai ett barn en stor diamant af skönaste vatten. Ingen, höga sultana, ingen visste hur den kommit dit, men en lärd alim berättade, att just på det rummet hade fordom under ett triumftåg kejsar Justiniani krona blifvit borttappad. Du har väl också förnummit, höga sultana, att en fattig man en gång hittade en härlig diamant på en sophög invid Egrikapu-porten. Så litet anade han stenens värde, att han bytte bort den mot tre silfverskedar, men nu sammanhåller den stenen panaschen på din sons turban. Kostbarheter af alla slag ligga sedan gammalt gömda i denna stads grushögar och kanske i marken här under oss, men när skattsökaren kommer med sin spade, letar han på orätt ställe och hittar bara benknotor och mögligt murbruk. På det sättet går det också ofta mig, din tjänare, när jag skall köpa slafvinnor. I ett helt år har jag ängsligt burit på din befallning att skaffa en gulhårig och storväxt slafvinna.
Beträffande äter frägan: om en allmän Brän, wins-brännings - frihet pä Landet och uti de mindre Städerna, sä anser Utskottet det uti ett wäl inrättadk samhälle böra wara en gällande regel, att hwar och rn medlem deraf, som producerar nägot, mä till sin nytta Den 14 September. 397 nytta och efter sikt egit behag fritt fä förädla, fbrwandla, sdra och afsätta dessa sina productcr, sä framt icke det allmänna eller hela samfundet deraf skulle lida. Och dä en allmän hungersnöd, brist eller obillig stegring pä säd, efter Utskottets öfwertygelse är förekommit genom wäl inrättade och utwidgade magaziner, har Utskottet wclat föreflä. 1:0 Att en fri BränwknS-bränning pä hwad Lrstid som hälst, mä allmänt tillätas, sä för Husägare i Städerna som för Hemmansbrukare och större skatt» »agde lägenheter eller utjordar pä Landet, dock attpan» ncrymden mä förblifwa hädanefter enligt Kongl. Förordningen af den is Juni! 1800, men med den än» bring, att ingea panna i Städerna, likasom pä Landet mä blifwa af större rymd, än högst 90 kannor, men nägra kannors öfwermäl dcrutöfwer mä ej anser eller kunna ätalas som brott. Och bör det wara ägaren tillätet att pä sin BränwinS - redskap hafwa den skapnad och form, som honom förmonligast spneS. 2:0 Att Bränwln mä fritt och obehindradt öfwer allt Inrikes, med tillwerkarens forsedel, föras; dock att derföre wänlig Tull erlägges i den Stad där LandtTull finnes. ' z:o Att Bränwins-fbrsälgning af tillverkaren ej fär ske till mindre qvantum än cn kanna; sä wida han icke erhällit serskild Krögeri-rättighet, men i öfrigt med samma frihet som nu.
— Då emellertid den nya lärarebefattning, skolan förmedelst denna donation år 1809 erhöll, alltsedan år 1839 varit indragen, kan, enligt Utskottets tanke, Statsverket icke göra anspråk på någon del af donationsmedlen, förr än en ny kollegatjenst vid Söderköpings skola inrättas. c) Enligt 12:te punkten eger skolan i Lidköping en äldre donation, den Liedrotska, om hvilken inga andra upplysningar kunnat erhållas, än att kapitalet uppgår till 500 R:dr R:mt, hvaraf årliga räntan fördelas lika mellan rektor och kollega, utan att verka minskning i nämnde lärares af statsmedel utgående löner; — men då det icke blifvit uppgifvet och än mindre torde kunna styrkas, att något särskildt förbehåll varit vid denna donation fästadt, anser Utskottet berörda räntemedel böra från skolans statsanslag afräknas i mån af nuvarande lärares afgång. .7 \ /Stats-Utskottets Utlåtande N:o 123. 73 d). Af 14:de punkten inliemtas, bland annat, att en af Rådmannen Öman i Örebro (ovisst vid hvilken tid) till Kollegerna derstädes skänkt gård blifvit, emedan de ej kunde underhålla densamma, med vederbörandes bifall å auktion försåld för 166 R:dr 32 sk. B:ko, samt att räntan å såväl denna summa, som å de af Fru Robsahm donerade kapitalen 5,000 daler (277 R:dr 37 sk. 4 r:st B:ko) och 33 R:dr 16 sk. B:ko, utgörande, efter 5A procent, 40 R:dr 84 öre, är i nuvarande stat inberäknad i tre lektorslöner med 12 R:dr 70 öre för hvardera, eller tillsammans 38 R:dr 10 öre; och ansåges skilnaden mellan hvad Staten upptager och det verkliga räntebeloppet härröra deraf, att de Robsahmska stipendii-medlcn blifvit för högt beräknade.
5 Ständ blifvit godkändt med den lydelse Utskottet derå tillstyrkt, hvadan yttrande derom af Utskottet icke erfordras. Af § 9 enligt de Kommitterades förslag, hvars andra moment blifvit af samtlige Riks-Stånden godkändt, har Utskottet ansett mom 1, så lydande: »I stad, der stads»fullmagiige äro tillsatte, inskränkes allmänna Rådstugans befattning till val af stads»fullmägtige, » böra uteslutas. Detta Utskottets förslag har dock vunnit bifall endast af Bonde-Ståndet, hvaremot de öfriga tre Riks-Stånden godkänt ifrågavarande af Utskottet uteslutna moment, Ridderskapet och Adeln samt Presle-Ståndel med tillägg vid dess slut af orden: »samt »till beslut om den i 7 § mom. 3 omförmäla fråga.» Detta tillägg är väl godkändt endast af tvänne Riks-Stånd och synes icke innehålla något af den vigt, att detsamma derföre icke skulle kunna förfalla. Men då momentet, jemfördt med 7 §:s 3:dje morn., utan detta tillägg icke lärer kunna anses fullständigt, får Utskottet vördsamt inbjuda Borgareoch Bonde-Stånden, att godkänna ifrågavarande, af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet beslutade tillägg till 9:de §:ns mom. 1. Af § 40 är Usta morn., sådant Utskottet detsamma föreslagit, antaget af Presteoch Bonde-Stånden utan förändring och af Ridderskapet och Adeln med tillägg efter ordet »bevillnings-taxeringslängd» af orden »efter 2:dra Artikeln Bevillnings-stadgan», hvilket tillägg dock, såsom endast af ett Riks-Stånd beslutadt, icke påkallar vidare yttrande af Utskottet.
Nidderskapet och Adeln täckas wara öfwertpgade, at hwarken härmed foranlätit eller enskild fruktan äterhallit mina yttranden; at endast farhäga för öfwerdrift, farbäga at igenom anseendet af Domare inleda Rikets Stander i en befattning, som dem ej tilkommer, kunnat förmä mig til den medelwäg, jag »vägat föreftä. Mätte i det ögonblick dä en högtidlig act af rättwisa skall utöfwas, Rikets Lagstiftare djupt och starkt erindra sig, at det är ej i det närwarande in« tryck emot nägra enffilta, men uti de allmänna grundcrne för rätt och billighet, som de an. ledningar böra sökas, hwilka skola gifwa wärt beslut stämpeln af ära och laglighet, eller af hamnd och öfwerdrift! För min enlkilta del har jag endast at tillägga, at förslaget, at genom tilökning af närwarande Stats - Utstötts pcrsonale updraga ät detsamma granskningen af de allmänna med. lens 2Z0 Den iz Iulik. lurs förvaltning, är sä mycket ogörligare, som det utan twifwel fordras flere är innan de åtskilige räkenfkaperne kunna inkomma och granffas, och som man således ej skulle kunna pälägga Ständers Fullmägtige eller deras Commitentcr, hwarken de ena at i en sädan befattning ingä, eller de andra at bertil bifalla.
Ridderskapet och Adeln har Herr Lindersköld, J. F., uti väckt motion hemställt, att, då det vid sisla riksdagen i karta-sigillata-förordningen införda stadgande, att jemväl kollegier, konsistorier, embetsverk och embetsman ega att vid redovisningen af det för utöfningen af deras embete erhållna stämplade papper tillgodonjuta försäljningsprovision, föranledten betydligminskning i inkomsterna för försäljningsmannen vid hufvud-konloret i Stockholm, någon skälig ersättning härför måtte bemälde tjensteman beredas, antingen genom försäljnings-provisionens förhöjande från 4 til I 6 procent eller medelst lians befriande från skyldigheten alt på bestämda tider hålla kontoret öppet. Som Utskottet icke finnér lämpligt att, med anledning af det i motionen åberopade förhållande, föreslå någon ändring i nu gällande bestämmelser i afseende på försäljningen af stämpladt papper och derför stadgad provision Bih. till Ii. Sthet. 1H47 och ibiH. I Aid. 5 Höjt. 3 13 Bevillnings-Ulskoltets Betänkande, N:o H. vid hufvudköntoret i Stockholm, helst nuvarande försäljningsmannen vid nämnde kontor, vid emollagandet af sin innehafvande befattning, ej blifvit af staten tillförsäkrad, att ju icke genom förändring i då gällande stadganden någon rubbning i de med berörde befattning förenade tillfälliga inkomster kunde komma att ega rum; anser Utskottet sig ej kunna tillstyrka, att bemälde tjensteman må, på sätt, motionären åsyftat, genom någon ändring i karta-sigillala-förordningens nuvarande föreskrifter beredas godtgörelse för den uppkomna minskningen i de af honom påräknade inkomster. Stockholm den io Mars 1848.
Den upphäfdes likväl efter denne Konungs död, och en ny Kansli-ordning utkom 1719, hvarigenom förordna.des att i stället för de 2 utrikes och 4 inrikes Stats-Expeditioner, af hvilka Kansliet, enligt 1714 års ordning bestod, Stats-Expeditionerne skulle vara 3, en för utrikes och 2 62 Bil. N:o 2 till Kongl. Maj.-ts Nåd. Prop. N:o i, om Statsverket 1856. för inrikes ärender. — I spetsen för hvardera ställdes en Stats-Sekreterare, hvilken det ålåg att bereda, i Kollegium föredraga och expediera ärendena. Under hela denna tid likasom framgent under frihetstiden, var behandlingen af de utrikes ärendena i allmänhet kollegial. De remitterades till Kansli-Kollegii utlåtande, hvarefter Kollegium inkom med underdånigt utlåtande, som af Stats-Sekreteraren för Utrikes StatsExpeditionen föredrogs i Rådet. Den långsamhet, som af detta behandlingssätt blef en nödvändig följd, måste emedlertid framkalla önskan att snabbare kunna afgöra ärenden, som mången gang icke medgåfvo en så omständlig utredning och man ser derföre under frihetstiden huru Riks-Kanslerens förre Sekreterare, sedan 1714 benämnd President-Sekreterare, får allt flera och vigtigare ärenden vid sidan af Kollegiet att behandla. Sannolikt bidrog icke minst härtill, att, på sådant sätt, de hemligare ärenderne kunde behandlas med så mycket större säkerhet, sorn icke allenast Kollegiet utan äfven en stor del af Rådet samt Konungen, kunde hållas okunnige om dem. De Kansli-Junkare, som, alltsedan 1654 års Kansli-ordning utfärdades, funnits såsom Auskultanter i Kansliet, blefvo nu underordnade Presidents-Sekreteraren och utgjorde hans Expedition.
Jag tror äfven, alt till en början tackjernstillverkarne skulle kunna i någon mån tillfredsställas, om de fingo rättighet att exportera eller inom landet försälja det tackjern, som de, utöfver den inhemska slångjernstillverkr,ingens nuvar. behof, kunde tillverka. Det är väl bra hardt, att, sedan jag nedlagt arbete och kostnad på tillverkningen af en vara, jag skall af en annan Corporation inom samhället kunna tvingas alt nedlägga min vara i ett magazin och ej äga rättighet att föryttra densamma, förrän denna corporations medlemmar behaga köpa den till det pris de sjelfve beslamma. Jag kan icke föreställa mig, alt någon den ringaste grad af rättvisa finnes i ett sådant förhållande. Jag tror afven, att den vinst, som tackjernsblåsaren har på sin näring, är ganska obetydlig, och att densamma uppkommer endast derigenom, att allmogen här i landet ganska litet värderar sitt arbete. Jag tror, att om den värderade sitt arbete så högt, som det med rätta borde uppskattas; så skulle dervid ganska liten vinst för taekjernstillverkarne uppkomma. Jag har sjelf erfarenhet deraf, så att jag derom är fullt och fast öfvertygad. Jag får på de grunder jag nu anfört, i likhet med hvad jag uti en reservation vid det nu snart inkommande betänk. ang:de tuilbevillningen gjort, yrka, att taekjernsexport må tillåtas mot 5o proc. tull. Huruvida detla ärende nu lätteligen är under behandling på grund af Ekon.Utsk:s betänk. eller huruvida det egentligen först bort komma i fråga på grund af hevilla.Utsk:s betänk., torde ännu vara en oafgjord fråga; dock lärer principen förut hafva varit, att denna fråga först blifvit afhandlad vid öfverläggningen oin Bevilln.Utsk:s betänk, rörtde tuilbevillningen. Jag yrkar återremiss af ifrågavar. betänk., med anhållan att hvad jag nu anfört måtte, vid ärendets återupptagande inom Utsk., tagas i öfvervägande. Ur Den 16 November f. m. 33 Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum komme att fortsättas på eftermiddagen kl. 6. Hr Lagerhjelm:
En talare har sagt: »tänk om det skulle hända, att alla dessa presterskapets prerogativer och förmåner icke skulle räcka till att aflöna hela presterskapet efter den förändrade regleringen af dess 330 D en 16 J u n i e. m. löner; hvad skulle då Ilända?» Jag svarar, att det just vore väl, om man ändtligen kunde vinna det önskade målet, att presterskapet blefve aflönadt på ett sätt, sorn religionsvården fordrar. Räcka icke presterskapets hittills egande inkomster till, så går det i denna fråga icke annorlunda, än vid alla dylika, nemi. att Staten fyller hvad som felar. Men detta är dock icke orsaken, hvarföre man ej vill hafva en förändrad reglering; utan man vill bibehålla det gamla förhållandet, att t. ex. en biskop sitter med en lön af 50,000 Rdr, en kyrkoherde med 20,000 lldr o. s. v., under det att andra prester svälta hela sin tid. Jag har från trycket utgifvit en liten broschyr, deruti jag söker utreda, huru förhållanderna skulle blifva i Norra Tjusts härad, derest en reglering af dervarande presterskaps löner skulle ega rum; och, oaktadt jag tilldelat flere församlingar, hvilka i egenskap af kapell tillhöra vissa moderförsamlingar, egna pastorer, har jag dock för lia klassens pastorater fått en lön af 4,000, för 2:a af 2,000 och för 3:e af 1,500 Itdr, och med nu gängse höga priser, skulle dessa löner sannolikt komma att för dubblas. Man säger att det gör ingenting, att presterna mottaga tionde; men häruti ligger en bestämd inconseqvens. Vi veta, att under Gustaf lis tid tog Staten af presterskapets tionde, för att användas till Statens behofver. Under tidernas längd har man ansett det alldeles odrägligt att lönegifvaren och lönetagaren skola af hvarandra utkräfva sin rätt; och derföre har man infört en skatteförenkling, hvilken utan tvifvel kommer att utvecklas derhän, att alla skatter skola betalas med penningar; och vid sådant förhållande frågar jag, om det är skäl, att låta det gamla lönesättet qvarstå inom kyrkan.
Yid öfvervägande af hvad i dessa mål förekommit och i betraktande deraf att det under Landshöfdinge-lönen i Hallands län, enligt nådiga brefvet den 24 Februari 1837, inbegripna kontanta anslag vid Grefve Lewenhaupts tillträde till Landshöfdingeembetet icke till fullo utgått, utan endast efter hand ökats till det i samma nådiga bref bestämda normalbelopp, samt att Grefve Lewenhaupt i mer än två års tid efter tillträdandet af sitt embete saknat all inkomst af de under lönen inbegripna boställslägenheterna Biskopstorp och ön Tylen, fann Kongl. Majit godt i nåder förklara, att den af Kongl. Kammar-kollegium väckta fråga om skyldighet för Grefve Lewenhaupt att återbära något af de inkomster, sorn han under tjenstetiden åtnjutit, finge förfalla; hvarjemte Kongl. Majit, i öfverensstämmelse med hvad i lika beskaffade fall blifvit åtskillige Landshöfdingar efter afskedstagande! i nåder medgifvet, fann skäligt att, såsom ersättning åt G refve Lewenhaupt för det han, i följd deraf att hans företrädare åtnjutit fardagsrätt å Biskopstorp och ön Tylen, under mer än två år varit i saknad af inkomst från dessa lägenheter, för hvilka han vid sin afgång från embetet icke ägt att åtnjuta fardagsrätt, i nåder tilldela honom ett belopp af 1,525 R:dr R:mt, att utgå af behållningen å Landshöfdinge-löneregleringsfonden.
Skulle den svagt lönade tjenstemannen söka någon biförtjenst, så håfve vi här nyligen hört sådant vara strängt, ja, vid vite af förnuflslöshet, förbudet, utan måste han, som föreskriften lyder, arbeta i sin tjenst hela dagen, från morgon till qväll. Jag vill icke ogilla denna fordran, isynnerhet vid ett sådant verk, som Linköpings bibliothek, der den i sanning vore på sitt ställe; men är ock meningen, att härtill endast fordras 258 R:drs lön, på en dyr ort och i ett kall, som ger alls ingen extra inkomst? Förmodligen svaras härtill nej. Någon annan förklaringsgrund till det begärda anslagets förvägran lär då ej finnas, än att tjensten anses kunna indragas, och del i långliga tider berömda bibliotheket stå okändt och obrukadt i ett beständigt tillvexande dam. Detta ändamål skall ock säkerligen oförtöfvadt vinnas, om ej staten med sin omsorg mellanträder, ty ingen skicklig man lärer söka en tjenst af sådan beskaffenhet. Stiftelsen, fastän enskildes verk, är ej mera enskild. Den är det allmännas och den ut gör det allmännas både heder och gagn. Ett anslag af 266 R:dr 52 sk. till denna inrättnings framtida vård är väl ett högst måttligt offer till bibehållande af en så nyttig forntidens inrättning. Denna summa, femoch sexdubblad, har blifvit beviljad till slöjdskolor, trädgårdsföreningar m. fl. och detta med allt skäl. Men en skola för gamla tiders minnen, en lustgård af litteraturens vackraste och dyrbaraste frukter borde väl ock anses förtjent af det ringa understöd, som begäres.» Vid 25:te punkten, af herrar Wwrn och Norin. Vid 34:de punkten af herr Norin. Vid 36 punkten, af Grefve Mörner, C. G.: »Då Kongl. Vetenskaps-Akademien, som före början af denna riksdag till Kongl.