Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att befordra en sk ynd verkställighet af de felande afmätningar: lia 4 Ståts-Utskottets Betänicnden2 Att, effeierhållen uppgift ifrån Kongl. Bergscollegium pa de-oafraat!e Eecogriitions-Skogarne, genast förordjna landtmätare ti l afmämingen, och, sedan Landtmätaren oell Bruksägaren blifvit hurde, utsätta lampel ig tid till förrättningen, då den utan invändning bör i behörig ordning företaga*: — Att, i händelse något hinder sf Bsgingstvist yppas, hålla hand deröfver, att det med ali möjelig skyndsamhet roå afgöra.? och undanrödjas: Att undersökning om Brukens och Bergverkens behof af RecognitionsSkogarne, till deras unrderhål ande med kohl oc^ andra Skogs-förtlödenheter, skall derefter genast företagas och förrättas af Bergmästaren och Öfver-Jägmästai-en inora hvarje Ort med biträde af ordinarie Landtmätaren samt én Bergsoch en Här ad s-Näin odeman , eller, der Bergs Nämndemän' eller Sexman ej finnas, af arne HäradsNämndemän ,J närvaro af Bruksägaren eller Ombud å ena och Kronofogden såsom Kronans Ombud ii andra sidan: Saint att Kongl. Majus Befallningshafvande i öfrigt skola med deras uppmärksamhet följa och sjelfve öfvervara dessa undersökningar, så vidt deras öfriga Embeis göromål det medgifva; Härefter skola Kammaroch Bergs-Collegierne, e ter behörig granskning och pröfning af undersökningen, med hvad dervid å ömse sidor kan hafva blifvitanfördt, meddela deras Utslag; Och, *å snart det vunnit laga. kraft, eller, i fall af Besvär, Kongl. Majus Nådiga Beslut deröfver blifvit tneddeldt, då skall afvittring därefter ske, och Bruket samt
Endast hos Jonas Lie fann hon ett fullt förstående i ett skåltal, som rörde henne nästan till tårar. Det var en af de angenämaste dagarna af hela vår parisvistelse, då vi åto middag hos Jonas Lie tillsammans med Grieg och hans fru, hvilka just då firade sin stora triumf i Paris. Det rådde denna obeskrifliga stämning af fest, som uppkommer i en liten krets, där alla ha glädje af att se hvarandra, alla känna sig förstå hvarandra och veta att uppskatta hvarandra. Jonas Lie var helt i stämning. Han höll det ena skåltalet efter det andra, varmt, fantasirikt, litet inveckladt och dunkelt, som hans vana är, men högst intagande genom sin hjärtlighet och omedelbarhet samt den poetiska färg, som alltid kommer öfver alla hans uttalanden. Och han talade till Sonja, icke om den berömda vetenskapsidkerskan, icke ens om skriftställarinnan, han talade om den lilla Tanja Rajevsky, som han sade att han lärt att hålla så mycket af och fått en sådan medkänsla för, han tyckte så riktigt synd om det lilla ömhetslängtande barnet, som ingen förstod sig på, och han hade sina tvifvel om ens lifvet själft förstått sig på henne, ty, efter hvad han sedan försport, hade det slösat på henne alla möjliga håfvor, som hon icke brydde sig om, hade gifvit henne ära och utmärkelse och framgångar, under det den lilla flickan stod där med sina stora, ömhetsträngtande ögon och med utsträckta tomma händer. Hvad ville hon då ha, den lilla flickan? Hon ville bara att en vänlig hand skulle gifva henne en apelsin! Tack, herr Lie, utbrast Sonja med en mjuk, rörd stämma och tillbakaträngd gråt. Jag har fått många skåltal i mitt lif, men aldrig ett så vackert! Mer kunde hon icke få fram, hon satte sig igen och sväljde sina tårar i ett stort glas vatten. Då vi gingo från Lies var hon i en lyckligare stämning än hon varit på hela tiden. Där fanns ändå en, som hade förstått henne, som icke visste något om hennes personliga förhållanden och som sett henne blott ett par, tre gånger, men som ändå af hennes bok hade lärt att blicka djupare in i hennes inre lif än andra, som varit hennes vänner i många år.
Lappland, ryska, holländarnes sjöfart på 1: 216 n. La Roncière le Noury, amiral 2: 455. Larus eburneus, se: Ismås. ―― glaucus, se: Lemmel, på Novaja Semlja 1: 140. Lena (flod), »Lenas» resa uppför 1: 352. ― flodområde 1: 357 n. ― segelbar 1: 359. ― dess naturskönhet 2: 189 n. ― upptäckes 2: 162. ― ryska resor derifrån mot öster 2: 194. ― ryska resor derifrån mot vester 2: 189. Lesseps, Ferdinand de 2: 444. Lestris Buffonii. se: Fjellabb. ―― parasitica, se: Tjufjo. ―― pomarina, se: Bredstjertad labb. Leuchtenberg, hertig Nicolai af 2: 448. Linné, C. von 2: 48. Lisboa, vistelse i 2: 450. ― Vegas ankomst till 1: 400. ― upptäckes 1: London, vistelse i 2: 453. Luiz, konung af Portugal 2: 450. Mack, F. E. 1: 284. Madvig, J. N. 2: 461. Magnetiska observationer under öfvervintringen 1: 494. Malm, A. W. 1: 509. Mammutmumier, fynd af 1: 389. Marco Polo, se: Polo. Markham, Clements R. 2: 454. Marknader i Sibirien och Polar-Amerika 2: 14, 122. Marseille, inbjudning till 2: 450. Martinière, se: La Martinière. Massage i Japan 2: 336. Medaljer till minne af Vegafärden 2: 306, 462 n. Merret, doktor 2: 236 n. Mikadon, audiens hos 2: 306. Mimisuka, näsornas och öronens graf 2: 381. Mokattam-bergen, utflygt till 2: 443. Molin, Ambjörn 2: 177 n.
Nå ef ter hon är lika fjer mot alla människor, och håller sina händer för goda att hjelpa en sjuk, till Lasse. s å, än en g ång, haf då barmhertighet ni , herre. L A S S E . Point du tout, point du tout; herr se que alla försök vara fåfäng; det kortaste vara, que vi gå borrt till monsieur Ninus komma h em; men o m min herr inte mer ha patience, eller que inte mer ha förtroende pour monsieu r Ninus, min herr qvittera honom, och bli min pratiqu e; jag bo inte l ångt borta ... allons! N I C L . Point d'allons, monsieur u tlänning . Det var en fan till k arl ; h an vill inte hjel pa sin k amrats kund, men väl vill han ta borrt den alldeles! nej den f rämmandes tand må värk a hur den värka vill, men här sk a han sitta tills gufar kommer hem. L A S S E . Eh, que cavaill er crepera! ça m'est egal; pourvu que jag följa routine, et que jag i nte fela mo t biens eanc e. apart till Stålarm. Så, nu kan herrn dröja bäst h an lys ter, och i fall gu bben kommer så ... N inus ko mmer. för tusan! der är han; det v ar något för bitti . J U L . Ach gud! min f arbror! 39 N I C L . Ah, se der är gu far; nu ska det gå som en dans. 6. Hvad är det för ett satans väsen Här hålles då j ag ute är? tystnad. visar Lasse. Och hvem är denna nya pi ecen Som s tår och sej anf äktar der? tystnad. ond. Ni sv arar ej,.. ni ljuga vill,.. nå hin er regera! N I C L . Ach, kära gufar, hvad ni kom i grefvens tid. L A S S E visar Stålarm. Pardon,.. monsieur vil l mej forcera.. N I C L . Jag med den fransosen haf t en f anders strid.
Departe menters materiela behof och krut-tillverknings-kost" naderne, att årligen utgå utaf öfverskotten på Stats-Verkets ordinarie och extra ordina, rie inkomster för Iren från och med 1830; fann Ridderskapet oell Adeln för godt, att, på de i Stats-Utskottets af samtliga RiksStånden redan bifallna Betänkande N:o 387 stadgade grunder, hvilka jemväl i afseende på ifrågavarande åt Försvars-Verkets Materiel af öfverskotten årligen anvisade 70,000 R:dr Banco böra tillämpas, ogilla Utskottets uti förstnämnda Memorial gjorda hemställan; uti hvilket beslut de öfriga Riks-Stånden skulle inbjudas att sig med Ridderskapet och Adeln förena. Från Högvördige PresteStåndet. S. D. Föredrogos å nyo och biföllos Statsoch Banco-Utskottens: Memorial, N:o 54, rörande 2ine summor af tillhopa 160,079 R:dr 12 sk. 5 r:st, sorn vid 1829 års utgång blifvit af Stats-Verket till Banken inbetaide; samt huru, i följd af na Prot. Utdrag den ii Mars 1830. redan fattade beslut, må förhållas med de hos Banken förvarade Statens skuld.förbindelser; Utlåtande, N:o 55, i anledning af Herr Ribbings, A., inom Ridöerskapet och Adeln väckta och till Utskotten remitterade motion, angående afgifvande af underdånig skrifvelse, att till Ständernas godkännande och fastställande måtte blifva öfverlemnadt KongL Maj:ts Nådiga beslut om slagskattens berak» ning i myntet, m. m,; samt Memorial, N:o 58, rörande liqvidatio* lien af Bankens fordringar, så väl för det Sr 1826 lyftade Spannmåls Creditiv, som hos f. d. Allmänna Magazins-Inrättningen.
Allra mest bevisande är, att på de områden, där seden särskildt anvisat kvinnan hennes verksamhet, uppfostran och hemmets ordnande, där äro också männen de nyskapande, de, som tagit initiativ till reformatoriska uppslag och geniala idéer, som där frambragt nya metoder och nya stilar. Till och med inom kokkonsten är det mannen, som är uppfinnaren, och i fråga om den första barnavården var det en man — Rousseau — som hos kvinnan återväckte hågen att fylla sin mest instinktiva modersplikt 1 Men, svarar man, kvinnans uppfostran och verksamhet hafva dock hittills alltid fört hennes tankar in i de gamla hjulspåren och ensidigt riktat hennes känsla på hemmet och familjen. Först nu, då hon fått en mindre trång synkrets och hon icke längre hämmas genom ett ensidigt kvinnoideal, utan hvarje kvinna kan utveckla sin säregna individualitet, först nu kan man säga, att hennes skaparkraft och förmåga af initiativ verkligen erhåller användning. Man glömmer då, att under mer än tusen är frikallade rundt om i Europa klostren kvinnor från hemmets och familjens band, och under denna tid var det helt visst ofta just de ypperst begåfvade, de mest personligt utvecklade kvinnorna, hvilka sökte klostrets frid. Inga fördomar hindrade dem där att ägna sig åt vetenskap, konst och litteratur, hvilket de äfven gjorde. Men alla stora namn från klosterannalerna äro dock manliga, utom diktarinnan Roswilkas, och hela detta tidsskede frambragtc endast ett stort kvinnligt snille, vår Birgitta. Slutligen bör man minnas att, inom som utom klostret, har religionen varit ett för kvinnan som för mannen öppet område, men världen har dock icke fått en enda berömd andaktsbok af en kvinna, än mindre finner man någon stor kvinnlig religionsstiftare — i fall man ej mäter med teosofiens mått. Till och med i vårt århundrade har kvinnan icke nått verklig likställighet med mannen annat än i två fall. Det ena är som filantrop. Det andra är som reproducerande konstnär, medelbart skapande ur det stoff, diktaren eller tondiktaren gifvit henne.
Men om actiebanker tillåtas, så tillkomma äfven några andra financiella frågor, såsom vilkor eller garantier för en sådan tillåtelse. Hvad dessa garantier angår, så hafva olika förslag dertill blifvit framställda. Det ena innehåller, att bolaget skulle aflemna ett visst belopp i reda penningar, obligationer eller anira säkra papper, för hvilka inga sedlar finge utgifvas, och hvilka således skulle utgöra en fond för betäckande af alia förluster. Sannt är också, att en sådan pant skulle vara tillräcklig, i den mån dess storlek står i ett visst förhållande till bankens rörelse; men för vinnande af ett sådant ändamål skulle antingen bankens rörelse alltid hållas vid ett bestämdt belopp, eller ock skulle ny pant insättas i samma mån rörelsen ökades, och begge delarna medföra sina svårigheter. Det andra förslaget är åter, att de omnämnda hypotheken väl skulle ställas i allmän vård, men med rättighet för banken att för dem utgifva sedlar, i hvilket fall hypotheken ej skulle innefatta säkerhet för andra sedlar, än som af hypotheken motsvarades. För min del tror jag, att andra garantier linnas. Jag föreställer mig nemi. såsom säkert, att en bank aldrig kan komma i concurstillstånd annorlunda, än 1:0 då dess tillgångar olofligen tillgripas, hvilket naturligtvis måste vara förenadt med criminelt ansvar; 2:0 då utlåningen sker utan tillräcklig säkerhet, så att förlust derpå uppkommer, och 3:o då banken lemnar större utdelning ål actieägarne, än sorn är förenligt med bankens bestånd och allmänhetens säkerhet. Men dessa tvenne sistnämnda fall tror jag bäst förekommas dels genom föreskrift om en reservfond för uppkommande förluster på utlåningen, och dels genom stadgandet, att ingen Utdelning till actieägarne får ske utan föregående anmälan hos K. M. om bankens tillstånd, och hans samtycke till utdelningen. Jag vågar på grund häraf föreslå R. o. Ad. att nu besluta att icke ingå i någon speciel granskning af Utsktns förslag i detaillerna, utan inskränka sig till följande beslut: Den i6 Mars f. ra. 1:0 att till K. M. öfverlemna de nu upprättade särskilda förslag till lag för laneoch sedelbanker, med und. anhållan, det K.
Den, som bifaller Utskottets förslag, att nedsätta införselstullen å ”Kamelgarn, färgadt, tvinnat eller dubbleradt” till 10 sk. skålpundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Ney; vinner Nej, bibehålles gällande införsels-afgift 16 sk. per skålpund. g() Bevillning s-utskottets Memorial, A:o 23. 142:o Den, som bifaller Utskottets förslag, att rubriken ”Gordereller Sejlergarn” må ur taxan uteslutas, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, förblifver rubriken, med derå gällande införselstull af 12 sk. skålpundet, oförändrad. UlskoLtets förslag, alt indela ”ullgarn” i kamullseller redgarn ofiirgadt med 5 sk. och färgadt med 8 sk. införselstull, samt i andra slag ”ofärgadt” med 8 sk. och ”färgadt” med 12 sk. införsels-afgift per skålpund, bar Bonde-ståndet godkänt. Ridder skåpet och Adela samt P reste-ståndet hafva i denna del bibehållit gällande taxa, hvilken indelar Ullgarn i: ”Kamullseller redgarn,” ofärgadt med 6 sk. och färgadt med 8 sk. införselstull; '"Kardulls-, olärgadt, otvinnadt och odubbleradt” med 18 sk. färgadt, otvinnadt och odubbleradt med 20 sk. samt färgadt, tvinnadt eller dubblerat med 16 sk. införselstull; och "Streich-garn för fabriks-tiliverkning,” att införas etter serskildt tillstånd af Kommers-kollegium, ofärgadt, 8 sk. och färgadt 10 sk. införselstull per skålpund; hvaremot Borgare-ständet, med antagande af Kongl. Maj:ts förslag, åsatt Ullgarn, alla slag, ofärgadt 8 sk. och färgadt 12 sk. införselstull skålpundet.
» J a g iir stolt och glad, yttrar lion i sitt bref, watt iilina arbeten nu ocldi funnit vägen till Sverige, för Iivilket !and jag hyser en alldeles särskild syinpati ocli aktning. Och jag skall blifva lycklig, om mina böcker afveii dar iippt: i norden 1; iiiiiia finna vänner. » » I de djtipa clalariie » och » hlirtala », dessa tvii till svenskan öfversatta böcker d Eliza Orzeszko g i f w oss, eliiirii de ju utgöra endast en liten del af den polslra författariniians snilles alster, ett klart int.ryck af hennes diktnings ande och inM. Hon Ilar skildrat ni~nnislror nr d l a samh~llsklasser, Iion har iiiMat bilder ur ndeliis, presteilnas, borgarnes och bönderncs lif, lion har ett medlidsanit, försti~eitde intresse fiir l i v a j e iniiiiskligt lirlande, pien .aldrig talar detta intresse ett inmrligare sprik och aldrig nK hennes skildringar en sadan gripande storslngenliet soiii i liennes j iideberiittelser. Jiidarne, soni just i liennes fadcrneslaiid iiro fiisein; il ffiir ovilja, liat ocli föi.följelser, de föraktade jiidasne, soni hennes Irtiids föi.fiittare. aldrig sysselsatt sig med, om deiii liar Eliza O~zeszko nied afsikt skrifvit efter romaii. J u s t emedan hon friiinst strafrar för sitt folks och sitt laiids val, önskar Iion, a t t Iieiines laiidsiiian skola 1iii.a k8niia jiiilariic och iiarina sig dem.
Den förr omnämnda tableaun eller åskådliga framställningen, som Ständerna vid sistför'flutna riksdag begärt, lärer förmodligen K. M. i nåder funnit mindre behöflig, eftersom någon påföljd af denna begäran icke ägt rum, ulan lagförslaget, jemte Högsta Domstolens yttrande deröfver, nu blifvit öfverlemnadt till Ständernas handläggning. Icke destomindre har LagUtsk. ansett en sådan underd. anhållan böra förnyas, och deruti funnit ett af medlen att tills vidare undvika besväret med lagverkets granskning. Ifrågavar. tableau skulle först och främst Utgöra en sammandragen och lätt öfverskådlig framställning af båda förslagens plan och allmänna grund, satser. Planen för Lagcommitte'ens arbeten finnes utstakad i K. brefvet d. i4Febr. 1811, som utgjort committe'ens egentliga inslruction. Någon annan upplysning om planen synes för öfrigt icke erforderlig, än den, som sjelfva arbetet gifvetvid handen. För grundsatserna åter har committe'en redogjort i de vid hvarje balk fogade motiver. Den hänvisning till dessa, som Utsk. för grundsatsernas inhemtande åsyftat, ernås tillfyllest derigenom, att man jemnför texten i hvart och ett capitel med dertill hörande motiver. Äro åter dessa i ett eller annat fall ofullständiga, rättas det ej genom tableaun, hvilken således ej tjenar till någonting, icke ens att underlätta granskarens möda, emedan samma procedur måste i alla fall vid jemnförelsen användas. Hvad som, efter mitt omdöme, skulle säkrare underlätta granskningen vore ett fullständigt register öfver lagförslagen, upprättadt i likhet med det, som finnes i lagboken, emedan man såmedelst i hvarje ämne hade speciel anvisning å allt, hvad texten, motiverna och prot:n derom innehöllo och hos committe'en blifvit afhandladt.
Det presterliga och kyrkorådet med domkapitlet skulle således vara en slags föregående ransakningseller varningsdomstolar, hvars ofelbarhet synes Utsk. så stor, att det föreslår domstolen, att omedelbart på dessa myndigheters auktoritet fälla utslag och dom, nemi. till skiljsmessa på ett år till sång och säte. Äktenskapet skulle således kunna ingås i dag, och i morgon ångrar sig en af kontrahenterne, ställer till trakasserier, genomgår de här föreslagna varningsgraderna, och, då dessa icke hjelpa, skall domstolen absolut döma till skiljsmessa. Det synes nästan förhastadt att framkomma inför Ständerna med ett sådant lagförslag. Ehuru min tanka är, att dylika mål endast skola afgöras vid domstol, men på grund af skäl D e ii 14 Mars f. ui. 119 och gällande bevis, så kan likväl äktenskapsskilnad icke egentligen ådömas med mindre båda parterne enstämmigt yrka sådan skiljsmessa. Intill dess anser jag dethelt och hållet rättsvidrigt, om domstolen skulle, döma till en skiljsmessa, som den ena parten icke åstundar, icke vill. Ja, det vore ett våld. Men åstunda båda parterne skiljsmessa, då bör derom yrkas direkte vid verldslig domstol, då jag icke erkänner tillvaron af någon andlig, och bör Staten då både påskynda och underlätta deras åstundan, och detta, såsom föreslaget, till säng och säte på ett år till en början. Beträffande förbudet för makarne att icke få sammanträffa under denna tid, anser jag så mycket mera olämpligt, som det aldrig lärer kunna kontrolleras, och förstår jag icke huru sådant kunnat inrymmas uti ett lagförslag. Den 2:a §;n lyder sålunda: »Skiljer mannen sig från hustrun, eller hustrun från mannen till säng och säte, af hat och illvilja och håller sig i landet uppe från hem och hustru; eller drifver man hustru, eller hustru mannen ur hus och bo och nyttjar deras begges gods och egendom, förfares som i förra §:n sagdt är, och fylle den brottslige skadan.» Afven här måste jag uttala mina tänkesätt i strid mot Utsk:ts, i min tanka lika förhastade förslag. Skall då lagen vara så kraftlös, att den sålunda likasom gör sig delaktig i den brottsliges brott?
Af sådant skäl får jag hemställa huruvida det icke vore lämpligt att, antingen såsom ett tillägg till det redan väckta förslaget, eller såsom en ny i ämnet väckt motion, föreskrifva, att det lillämnade Utsk. jemväl updrages att uptaga och utreda alla förslag som kunna väckas rörrde vilkoren för bränvinets försäljning. Uti Hr Gripensteds framställning af formen för ifrågavar:de förslags behandling kan jag för min del icke instämma. Han har sagt, att alla frågor af allmän natur måste till något Utsk:s föregående handläggning hänskjutas, men han har förbisett ett annat vilkor, som måste fästas vid en sådan remiss, eller att frågan är af beskaffenhet att kunna blifva föremål för någon utredning. Nu frågar jag hvad slags utredning kan här komma i fråga? Icke skulle Utsk. kunna afgifva utlåt, öfver legaliteten af det föreslagna särskildta Utsk:s nedsättande, då Grundlagen innehåller en uttrycklig bestämmelse härom. Skulle åter Utsk. yttra sig öfver lämpligheten af den föreslagna åtgärden, så är ju denna fråga af en så enkel beskaffenhet, att den i sanning ej behöfver någon utredning, utan det beror på Ständerna att omedelbart afgöra, huruvida de linna frågan om bränvinstillverkningen vara af sådan vigt och betydelse, att densamma kräfver behandling och utredning af ett enkom derför tillsatt Utsk., eller icke. Då den af Hr Gripenstedt åberopade 44 § Riksd.Ordn. stadgar, att alla allmänna frågor skola till utredning öfverlemnas åt behöriga Utsk., men, såsom redan tillräckligen är visadt, någon utredning af denna fråga icke är behöflig, saknar äfven §:n all tillämplighet på nu förevar.-de fall. Dessutom är denna fråga af så mångsidig beskaffenhet, att den likaväl borde remitteras till Bevilln.- eller LagUtsk., som till Ekon.Utsk., och skulle således, för Den 22 November. 17 för ett fullständigt vinnande af den utredning, som Hr Gripenstedt anser så nödig, rätteligen remitteras till alla de nämnde Utskm gemensamt, men olämpligheten af en så beskaffad åtgärd behöfver endast antydas för att af en hvar fattas.
— att, beträffande aflöningeu lill de särskilde föredraganderne för afvittrings-ärendena, uti hvilken aflöning endast LandshöfdingeEmbetet i Vesterbottens län föreslagit förhöjning, Öfver-direktören icke kunde instämma i detta förslag, enär, enligt haus öfvertygelse, den nuvarande aflöningen borde, äfven efter det landtmälarnes antal derstädes ökats, vara tillräcklig likaväl i nämnda län som i Norrbottens; — att, sorn Afvittrings-styresmannen i Vesterbottens län tillika vore förste Landtmätare och i denna egenskap åtnjöt 1,800 R:dr i ärlig lön, med skyldighet alt utöfva tillsyn öfver Afvitlrings-landtmälarnes arbeten, Öfver-direktören icke kunde dela Landshöfdinge-Embelets åsigt, ali slyresmanna-arfvodel borde förhöjas, men att Öfver-direktören, med afseende derå, att styresmannen, efter det landtmälarnes antal blifvit ökadt, ostridligt komme att göra flere och vidsträcktare resor än nu, ansåge skäligt, att, på sätL Landshöfdinge-Embetet föreslagit, styresmannens respenningar förhöjdes med 100 R:dr; — att, ehuru förslag derom icke blifvit framställda af Kongl. ' Maj:t Bil. N:o 4 till Kongl. Majds Nåd.
Jag kan icke undgå, att fästa .Ridderskåpets och Adelns uppmärksamhet på det bär förekommande tvetydiga ordet, lärerj som tyckes antyda, att Utskotten icke ens ansett det löna mödan att jemföra innehållet af 1824 års Kongl. Bref med 2 §. i Kongl. KammarRältens Instruction, i hvilket fall Utskotten säkerligen bemärkt den väsendtliga skillnad, att då Instructioneu stadgar, att vederbörandes förklaringar och öfrige nödige upplysningar samt KammarRättens Utlåtande i målet skall åtfölja anfnärkningen vid dess öfverlemnande till Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning, så förmår det Kongl. Brefvet, att anmärkningen skall ulan föregången Communication öfverlemnas antingen till JustitireCanzleren eller vederbörande StatsExpedilion, efter sakens beskaffenhet. c) ”Alt således erforderlig enhet uti ”dessa ärendens behandling eger rum.” Den af mig ådagalagde olikheten uti dessa ärendens behandling bevisar oriktig38 H. 9 i3o Den j4 Augusti e. m. Iieten a jn enhetsora Utskotten förment ega rum. d) ”Att, förutan ofvannätnnde granskning af Embetsverkens redogörelser Och ”de i sammanhang dermed vidtagne åtgärder, Rikets Ständer ega tillfälle, dels gedom sine Revisorer och vederbörande Ut”skott, hvilka hafva tillgång på alla dertill ”nödige handlingar, att utöfva den mest ”noggranna controll å Statsmedlens användande, i afseende på ej mindre redogörelsen till ziffrän, än förvaltningsåtgärder”ne, och dels genom ConstitutionsUtskot”tet, att erhålla kännedom om de beslut, ”sorn blifvit fattade öfver anmärkningar mot ”högre Embetsman och Collegier.” Hvarken medger den inskränkta tiden af 3:ne månader, inom hvilken Rikets Ständers Revisorer skola hafva fullbor dat granskningen af alla StätsYeikets räkenskaper, eller öfverensstämmer det med deras bestämmelse att utsträcka granskningsåtgärden längre, än till Prolocollernas och KonungaBrefvens läsning, samt efterseendet, alt Statsanslagen icke blifvit) ofverskridna.