Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är den fria utöfningen af egen förmåga, sorn skall upphjelpa näringarne; och den starkes och utvecklas genom medvetandet, att man ej handlar mot andras bättre rätt. Regeringen må leda näringarnes utbildning och upplysa deras framsteg; men icke genom ständiga förändringar i tvångsförfattningar söka inverka på dem. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 8 Mars, zor ökad Notering utan genom Konungs och Ständers sammanstämmande Vestm kan utkomma, och anställer at 80 som innefattar detta stadgande, mätte upläsas, och Ridderstapet och Adeln derefter besluta ar densamma mätte i Verkställighet sättas. 80 §. af Regeringsformen uplästes. Friherre Stael von wolstein förnyade härefter sitt yrkande pa det sätt, at hos Kongl. Maj:t mätte i undsrdänighet anhällas, vet denna tydliga H. mätte i afseende pa Wargeringen sättas i Verkställighet. Friherre lkuäbecle, ^Isxairäer. Wargeringen räknar jag för en politisk nytta, men en oeconomist förlust. Jag skulle heldre önsta en Landtsiorm elter kgational-^rmerinz, än Wargeringens medgifwande. Den förra träffar alla lika, da den sednare betungar endast et mindre antal Medborgare, de mäst närande. Jordbrukarena, som Wargeringens upsättande och underhäll i synnerhet belastar, äro i denna tidepunkt förur nog härdr bestartade, och den nya Bcwillningen älagger nu .en mängdubblad tyngd, just dä deh groäuLier blifwit nedsatte under er relativt wärde emot andra nödVändighetsrwaror.
R:dr, har erinrat, att förevarande utdikningsföretag skulle möjliggöra förkofran för en mångtalig mindre bemedlad allmoge, af hvilken en betydlig del eger endast smärre hemmanslotter; och ofvanbemälde motionär har, jemte erinran derom att företaget egentligen skulle tillgodokomma östra delen af provinsen Upland, som icke kunde påräkna att någonsin komma i åtnjutande af de förmåner nutidens lättade kommunikationer bereda, hufvudsakligen anfört, att jordbrukarne vid Olands-ån till det öfvervägande antalet utgöras af allmoge, som saknar tillräcklig kapitalstyrka för att utan låneunderstöd kunna utföra arbetet. I betraktande af den i förhållande till kostnaden betydliga jordförbättring, som genom ifrågavarande arbetsföretags utförande skulle uppstå, samt svårigheten för det stora antalet mindre bemedlade hemmansegare, på hvilkas gemensamma bekostnad arbetet skall utföras, att utan Statens biträde kunna anskaffa de dertill erforderliga medel, anser sig Utskottet böra hemställa: 42:o. att Rikets Ständer för vattenaftappning medelst rensning af Olands-ån och dess sidogrenar inom Stockholms och Upsala län måtte bevilja ett låne-understöd af Etthundratretiosjutusen femhundra Riksdaler, att efter fem års förlopp från slutet af det år, inom hvilket lånemedlen först utbekommits, återbetalas, på sätt och under de vilkor i öfrigt, som i afseende på andra för vattenaftappningsarbeten vid innevarande riksdag anvisade lånemedel varda stadgade. Uti särskilda inom Ridderskapet och Adeln af Herr J.
Det är af sådan anledning, jag trott mig såsom föremål för en lagförklaring böra anmäla 2:ne händelser, där bestraffningens qvan.' titet icke synts mig vara i lagen nog bestämdt uttryckt och dessa händelser äro: då en person hvilken lidit straff för enkel tjufnad sedermera begår stöld från husbonde; samt då någon föröfvar sistnämnde brott andra gängen. 42 Cap 1 § Missgerningsbalken stadgar. Den 3 Martil, 443 Stjäl, snattar, eller uppsåtliga förfar, eller undandöljer tjenstehjon eller annan betjent, något af dess husbondes egendom j det ligge allt j tveböte mot annat snatteri och tjufnad. 40 Cap 3 §. i samma Balk. Varder tjuf för stöld andra gängen lagförd , bote fyradubbelt tjufnadens värde. Orkar han ej böta, plikte med kroppen som sagdt är (i 1. §) och då ökes straffet med fern par spö eller fyra par ris j och Kongl. Brefvet den 20 December 1737, meddeldt i anledning af underdånig förfrågan om rätta förståndet af 42, 43 och 46 Cap. MissgerningsBalken, innehåller, att då lagen ansett hustjufnad svårare än annan tjufnad och stadgat, att de böra ligga i tveböte emot annan stöld, så kunde deraf) ej annat följa, än alt när böterne vore dubbla, kroppspjikten jemväl Loide för den som ej orkade böta fördubblas.
Vid nu upplysta förhållande saint då Banko-diskont-direktionen derjemte förmält, att Direktionen äfven utan särskild ansökning, ämnat att, vid till stundande Diskont-revision, till afskrifning anmäla merherörde län, såsom varande bland dem af Banko-diskontens äldre osäkra fordringar, för hvilka någon ytterligare godtgörelse icke rimligen är att påräkna, linner Utskottet sig cga skäl hemställa, att ifrågavarande lån, hvarå i kapital återstå 114 r:dr 10 sk. banko, måtte eftergifvas och få i räkenskaperna afskrifvas.. Stockholm den IG Februari 1854.. BankoUtskottets Memorialf N:o 17.. 5> N: o 17. Ank. till Exp.-Utsk. d. 25 Febr. 1854, kl. 1 e. m. Memorial, i fråga cm lönevilkoren för Läkaren vid Tumba Bruk.
Stofferna äro alltid af bästa slag, och när en fransk dam sätter prägel på en engelsk modeartikel, blir den icke blott praktisk, utan också smakfull, och det finns j u ingen anledning, hvarför icke dessa två saker skulle kunna förenas. Både fransmän och tyskar karrikera i det oändliga de engelska damernas toaletter, men deras framställning af saken, såsom man ser det i deras skämttidningar och anekdotböcker, är i hög grad öfverdrifven. D e framställa alltid de mest excentriska karrikatyrer af vissa resande engelskor, som uppträda med blåa glasögon, blå slöjor, stanleyhattar och herrkängor. Men de tyckas alldeles ha glömt de många vackra engelska unga flickor, som i sina enkla och ändamålsenliga dräkter besitta en egendomlig frisk och kraftig skönhet. För resten borde tyskarne minst af alla göra anmärkning på, hur andra kläda sig, ty om de tyska damerna kan man med rätta säga som Ehrensvärd sade öm deras konst: » Försynen har nekat nationen smak ». Det har icke fallit på min lott att se en välklädd tysk dam, och dock har j a g uppehållit mig i de största tyska städer. V i d en kortare vistelse kan ju något sådant vara en beklaglig tillfällighet, men man ser j u tyska damer öfverallt på resor, och man kan väl af tyska modetidningar och modeartiklar göra sig något begrepp om deras smak. Så godt som allt, hvad de handla med och alltså förmodligen köpa, utmärker sig för klumpighet och en obehaglig färgsammansättning. De tycka om att utpynta sina kläder och hattar med en massa småsaker; pärlor, band och blommor öfverallt, där de kunna få plats, och alla dessa saker se som oftast icke vidare fraicha ut. Det finns ju ingen regel utan undantag, och förmodligen existera tusentals tyska damer, som kläda sig bra och som, oaktadt de högt anropa Berlins namn, dock hemligen köpa sina kläder i Paris, men hufvudintrycket är dock, att tyskorna icke ha någon smak. Allt hvad de prestera för toaletten förefaller öfverdrifvet, skrytsamt och simpelt. Medan fransyskorna gå ut ifrån, att en dräkt först bör sitta väl och därnäst vara så litet i ögonen fallande som möjligt, — när man undantager dräkter för särskilda högtidliga tillfällen inomhus, — så tyckas de tyska damerna så mycket som möjligt vilja draga ögonen till sig.
W. Z.» Mellan jul och nyår flyttade William in i dubletten och en af de första dagarne i Januari kom Alma tillbaka från Skåne. Hon hade med tre rader besvarat Williams bref och underrättat honom om dagen för sin ankomst. Han lemnade brefvet till modern och hon läste det. »Går du med till tåget?» sade han. »Nej.» Det första återseendet skulle de unge ha för sig sjelfve. Molly hade frukostbordet festligt dukadt när droskan höll för dörren. Alma gick strax upp på sitt rum för att göra en smula toalett, öfverlåtande åt William att taga hand om bagaget. Just som han och Molly kommo uppför trapporna släpande på en stor koffert i sitt anletes svett, öppnade modern entrédörren. Hon kom ofrivilligt att le vid denna syn. »Det hade jag aldrig trott att jag skulle få se.» »Inte?» sade han skämsamt och gladt, men synbarligen en smula förlagen. Han var som en helt annan menniska, ytterligheterna hade slagit öfver i hvarandra, gubben hade blifvit en pojke. Hans skratt hade en klang af friskhet, det var oförställdt och omedelbart. Han hade blifvit språksam och gladlynt, sjelfva hans hållning hade undergått en förändring, en otvungen raskhet hade efterträdt den förra medvetna stelheten. Han tycktes söka aflopp för en inneboende, bunden kraft; gång på gång tog han modern om lifvet och sökte lyfta henne från golfvet och Alma svängde han rundt helt ogeneradt, fast med en viss öm försigtighet, som en liten bräcklig tingest, den man måste taga varliga på. Framemot middagstiden, sedan han gått ned till sig för att arbeta, kunde modern höra hans röst dernere-ifrån. Han sjöng! Det hade hon icke heller trott att hon någonsin skulle få höra. Han började stiga tidigt upp om morgnarne, han som eljes brukade ligga till långt frampå förmiddagen, och han tog långa, sportsmessiga promenader utanför Skanstull för att stärka sin fysik och späka sin vilja. Nu skulle här arbetas! Han skaffade sig ett litet badkar af zink, i hvilket han tog kalla öfversköljningar hvarje morgon. Han hade fått ett så starkt behof efter renhet; ett varmt bad i veckan var honom icke längre nog.
Vi hafva vid sista riksdag sett, huru, sedan de två stånd, som denna beskattning egentligen rörde, nemligen Adeln och Bonde-ståndet, yrkat på helgdeu af fordna Konungars och Ständers beslut, Presteoch Borgare-stånden pålagt utsockne frälset den deremot stridande beskattningen, genom en till och med utan laglig form tillkommen votering i förstärkt Utskott. Vi hafva sett på det viset icke Riks-ståndens pluralitet, utan en tillfällig omröstning afgöra frågan om en ny roteringsbörda, hvilken 80 § Regeringsformen uttryckligen säger icke må kunna ålaggas, utan Konungs och Ständers gemensamma beslut. Jag vill blott ställa till de värda Riks-stånden den frågan, hvar då gränsen skall blifva för folkets lidande, om man på detta sätt skall, liksom af skadeglädje, stånd mot stånd, klass mot klass, söka nedtrycka hvarannan; och jag tror mig, med anledning af diskussionen inom det högvördiga Preste-ståndet vid sista riksdagen i denna fråga, böra yttra den öfvertygelse, att liksom man då behandlade den utan afseende på Regerings och Riksdagsbesluts helgd och grundlagens anda, kan den stund komma, då de andra stånden på samma sätt behandla Presterskapets löneoch skatteförliållanden; lemnande i öfrigt åt Borgare-ståndets rättskänsla att vid denna angelägenhets afgöranBih. till R. St. Prof. 1850 ty 1851. 4 Sami. i Afd. 12 Hä/t. 2 10 Slals-V Iskottets Utlåtande, N:o 4-6. de ådagalägga huruvida det säkert tillräckligt utvecklade begreppet om det rättseuliga i Halländska utsockne frälsejordens befrielse från ordinarie rotering, äfven nu skall vika för liknöjdheten om den jordbrukande befolkningens bördor. Af Måns Mänsson i Calmare län.
BancoinsätmingsAttcst-erne med hwilka denne tillfalligc upbörd således endast är bestyrkt, hafwa äter befunnits i wista afseende» sä bestaffade, att de för vrdenteliga Verifikationer icke kunna antagas. Utom det deste BancoAttester äro ntgifne under andre och olika dagar mot dem, dä inbetalningarne, såsom werkstälds hos Herrar Fullmägtige, af Kammerare» blifwit anmärkte, samt i likhet med Attcsierne, uti Specialrgkningarne bokförde, äro äfwen flere personer, hwilka under olika tider liqviderat fine Werelstulder, under benämning af diverse hop' stanne uti en enda BancoAttest, utan någon antekNl>!g a Attesten eller bifogad uträkning, som wisar hwad den ene eller andre betalt, sä att icke kunnat utrönas hwarken nar den ene eller andre liquidcrat, eller huruwida ränta», som af rvederbörands till betalningsdagen bordt erläggas, blifwit behörigen beräknad och till Contsiret erlagd. Ett sädant förhäktauLe hsr StatsUtstottek funnit härröra derifrån, att Kamwereraren uti BokflutsContoiret, hwilken det icke tillhört att befatta tig med upbörden widare, än att upgöra och Utfärda Liquiderne öfwer de med protest äterkomneWexlar af wed.erbörande cmottagir contante penningar, dem han sedermera icke pä Z, a, s mänader och ma hända ännu längre tid för Contvirets räkning uti BanPtdn insatt.
Det mäste medgiswas att erfarenheten uti dcfie delar och hwad hittills falt äga runst, icke är tillfredsställande, men icke bör detblifwa vmöjeligt an med klokhet i anstallterne, med en alldrig uppförande uppmärksamhet och en sträng eftersyn borttaga mifibruken. Man bade bör och kan utfinna de »nebel och ulwägar, som aflägsna chican, latta de Trafiguerandes beswar wid afgiftens erläggande, ech undanrödja aila anledningar till obehöriga - Den zo Julli. -os? höriga hinder och ostäliga Rättegångar. För att icke an längre trötta Högloflige Utstottens tålamod, aberopar jag hwad en utkommen Skrift, kallad Nefiectioner i anledning af Landt-Tulis-afgiftens återställande i förenämnde afseende innehaller, och det är ingen twiswel, att ju flera till samma ändamål ledande Författningar kunna och böra »vidtagas. Ibland dem räknar jag likwäl i synnerhet, akt allenast de mäst Productiva Articlar ställe i Taxan uppföras. Generaliserade och »ned uteslutande af alla de Specifikationer till mangfalldiga stag ak hwar Artikel, som 1777 ars Taxa. Den bör da kunna reduceras till ett tryckt ark, och jvr smärre wahror bör warder af ett last eller en ballast som införes, kunna Taxeras af ägaren, som i mohn derefter har sin Tull-afgift aflagd, och hwarwid hela controllen behösde besia i intet annat an rättighet för TullKammaren, att, emot tillagg til! hälften as uppgifne wärdet, kunna till sig lösa de Tullbara wahrorneFör en del wahror kan också Landt-Tullen uppbäras »vid Wagarne och pa Torgen, som alicsa alldeles icke hindrar trafiken; Och genom pantsättning med uppstjutande af liguiden tills Landtmannen afsallt sin wahra och aterwänder hem, kunte ock något uppehåll afböjas, hwilket allt pa Kongl. Majus widare Nådiga bepröfwande bör fa ankomma.
Herr öfverståthållarens anmärkning, att jag skulle hysa skiljaktiga åsigter emot hans, i fråga om »medlen att lifva det sanna tjenstenitet», förnekade jag, under förmälan att skiljaktigheten i våra åsigter tycktes röra icke nämnde punkt utan rätta begreppet om tjenstenit, så vida nemligen sorn Herr Öfverståthållare!! syntes hafva spårat uppenbarelser af ett slikt nit der, hvarest jag anmärkt försummelser, härflytande, såsom jag förmente, från liknöjdhet för tjenstepligter, ja till och med från tredska emot förmans befallningar. Rörande andra anklagelsepunkten, eller frågan 0111 det fördröjda insändandet af föreskrifila månadtliga förteckningar öfver Polisarrestanter i Stockholm, åberopade jag hvad här ofvan vore anfördt samt bilade i afskrift mitt underdåniga utlåtande till Kongl. Maj:t, i anledning af Ofverståthållare-embetets i förklaringen omförmälda underdåniga ansökning om förlängning af tiden för nämnda förteckningars insändande till Justitie-Ivansleren och Justitie-Ombudsmannen. Nämnda underdåniga ansökning skulle, såsom Herr Ofverståthållaren i sin förklaring omförmälde, vara ingifven i afsigt, bland annat, att »bespara mig »obehaget att nödgas medgifva en dispens, hvartill jag icke ägde befogen»het, och vederbörande tjensteman (som upprättade förteckningarne) behofvet »af en ynnest, som visat sig icke »alltid betryggande emot efterräkning.» 72 Äfven i detta ärende hade jag beklagligen måst uppträda emot Öfverståthållare-embetet på ett sätt, som jag önskat att kunna undvika. Det hufvudsakligaste skäl, som åberopades för den underdåniga ansökningen, hade varit, »att antalet af fångar, hvilka vid Poliskammaren »varit tilltalade, under de senare åren så betydligt ökats, att detsamma för »månaden sällan understigit 400, men ofta uppgått till närmare 500.»
Man hörer ett rop af de flyktiga, och af de som undsluppne äro utu Babels land; på det de skola förkunna i Zion Herrans vår Guds hämnd, och hans tempels hämnd. Kaller många emot Babel; belägger honom allt omkring, alle bågaskyttar, och låter ingen undslippa; vedergäller honom såsom han förtjent hafver; lika som han gjort hafver, så görer honom igen; ty han hafver högmodeliga handlat emot Herran, den Heliga i Israel. Derföre skola hans unge män falla uppå hans gator, och alle hans krigsmän förgås på den tiden, säger Herren. Si, du stolte, jag vill till dig, säger Herren, Herren Zebaoth; ty din dag är kommen, dine hemsöknings tid. Då skall den stolte störta och falla, så att ingen skall upprätta honom; jag skall upptända hans städer med eld, den upptära skall allt det deromkring är. Detta säger Herren Zebaoth: Si, Israels barn, samt med Juda barn, måste våld och orätt lida; alle de som dem för fångar bortfört hafva, de hålla dem, och vilja icke gifva dem lös. Men deras förlossare är stark, han heter Herren Zebaoth, han skall så uträtta deras sak, att han skall göra landet bäfvande, och inbyggarena i Babel darrande. Svärdet skall komma, säger Herren, öfver de Chaldeer, och öfver de inbyggare i Babel, och öfver hans Förstar, och öfver hans visa. Svärdet skall komma öfver hans spåmän, att de skola till dårar varda; svärdet skall komma öfver hans starka, att de skola förtvifla. Svärdet skall komma öfver hans hästar och vagnar, och till alla menighetena, som derinne är, så att de skola varda såsom qvinnor; svärdet skall komma öfver hans fatabur, att han skall sköflad varda. Torka skall komma öfver hans vatten, att det skall uttorkas; ty det är ett afgudaland, och de trotsa uppå sina stygga afgudar. Derföre skola odjur och stygge foglar bo derinne, och unge strutser; och skall aldrig mer besutten varda, eller någon derinne vistas i evig tid.
Ämnet liade uppstiillts närmast i siiledning af redaktör Borgs vid riksdagen väckta motion o111 lindringar vid erilaendet af äktenskapsskiliiad, i iall att ' inanneii är liemfalleii åt drjrckeiiskapseller andra laster. Dislriissioneii, soin fördes iinder byrhliefeii grefve Hainiltons ordföraiideskap, iiileddes af redaktör. Borg, so111 redogjorde föl: sin inotioii och motiverade den sainiila. Motionen Iiade visserligen fallit i lagiitskottet - p&amp; inycket svaga griindeï, pistod förslagsst.8llaren - och i l~ainrarne, nieii i Första kammaren Iiade inga skiil 11iot den samina anförts, i Andra kammaren liade flere iittryck af sympati förekoininit. Uiider den följande ytterst li fliga diskiissioneii försvarades riksdagens beslut af lieriai ilfankell och ' Haasselrot, båda inedleiiim ?r af lagiitskottet, af Iivilka den förre ' fraii~liöll Itskilliga $vaglieter i ino-, a,. tioiien, bl. annat det stora ' ansva? ; soiii]? %lades fattigvArdsstyre1ser1ii.1, deii senare liö11 före, att den iiu gällaiide lagstiftningen, i allt vasent-. ligt iippfyllde livad inan med motionen ~relat vinna-. Grefve Hawdtoqz uttalade sin syinpati för herr ' Borgs iilotioii, ineii ansig den i dess niivarande foriii oiiitáglig. I vår äktenskapsIa,gstiftiziiig beliöfdes .mer genoingripaiide reformer. För niotioiien talade frii - W ?j7z~man, soin särslrildt betonade dess betydelse f i b h seclliglieteiis sthdpiinlrt.
Påfvar och furstar i hela Europa kände hennes namn, och genom de kraftiga väckelseord hon talade mot den katolska kyrkans missbruk, är hon en reformationens förelöperska. Genom sin egen personlighet och än mer genom den nunneorden hon stiftade, gjorde hon det svenska namnet kändt öfver Europa. Vadstena kloster blef en berömd vallfartsort. Det blef ock under medeltidens senare skede medelpunkten för ett rikt kulturlif, och detta klosters betydelse för vår odling kan ej skattas nog högt. Hon är sålunda en af medeltidens betydelsefullaste personligheter och den enda från detta tidehvarf, som har europeisk betydelse. Och med all denna yttre verksamhet, makt, ära, var Birgitta, eller åtminstone sträfvade hon allvarligt efter att vara, en ödmjuk, kärleksrik, uppoffrande kvinna, som ej sökte efter egen fördel, utan efter sin nästas, ej efter människors pris, utan efter Guds. Ellen. Saneta Fries. Birgitta. 1391-1891. rosenlunden på Finstad gård, där ån under pilar strömmar, hon slumrar, barnet, i änglars vård och drömmer heliga drömmar. Hon ser Guds moder, i snölivit på purpurskyar sig sänka. skrud, En krona bringar hon med från i guldet stenarne blänka. Gud, En sten är sanning, den flammar klart, barmhertighet är en annan, och barnet värmes så underbart, när kronan fästes kring pannan. Ur medeltidens mörker där strålar en kvinnogestalt, hvars lefnad med Kristi lära i ödmjukhet sammansmalt — beata Brigida, ora pro nobis! Hon torkade nödens tårar, hon lindrade andras sorg, hon förde sanningens talan med kraft i konungens borg - beata Brigida, ora pro nobis! Hon satt vid Frälsarens fötter och himmelen öppnad såg, och därför i hennes gärning något af himmel låg — beata Brigida, ora pro nobis! I helgonskrin nu multna hennes ben, och messor sjungas nu till hennes ära, och gyllne bokens blad de vittne bära, att hon var lika from, som hon varven. Hvad gör väl, o Birgitta, att du blef ett helgon nämnd och firad efter dö- den Din rätta storhet ingen på / ve skref — den lyser lika klart som morgonglöden.
Då Herr Lagerhjelms yttrade betänkligheter angående svårigheten att bidraga till försvätsverkets stora behofver, gifvit anledning till anmärkningar, som flere Ledamöter af Ridderskapet och Adeln framstält i frägan om Sjöförsvaret särskildt j torde mig som användt nära 40 års tjenst vid det vapen, som egentligen tillhör Skärgårdsflottan, äfven åligga, att framföra några åsigter i detta vigtiga ära* Den II Martil, 659 ne, hvilket icke nu för första gången syssel* sätter mitt eftersinnande. Skärgårdskriget befinnes vara det äldsta stridssätt innom Scandinavien'; anskaffandet af de dertill nödige och förr brukelige fartyg, utgjordes af de i skeppslag fördelte Strandboar; bidragen till Sjöförsvaret är alltså äldre än någon annan rustningsskyldighet och äldre än Indelningsverket, hvari det af Carl XI er-: höll sin andel, genom det roterade Båtsmans? hållet. Samma vatten skölja ännu Sveriges stränder, som i förra tider, och dess mägtigaste eller farligaste granne, äger Flottor, och underhåller dem för äran att befalla öfver Östersjön, och tvekom ej derpå, för att i sinom tid vara i tillstånd att ovänligt besöka oss; sjelfständigheten kräfver försvar och hederskänJ elan hos Nation, liksom böfligheten, fordrar möjligheten af contrabesök, hvilka i militairiska företag dessutom ingå i hvarje försvarsplan ; vi torde således snart vara öfverens om; att Sjöförsvarsanstailter ära af en absolut nöd-J vändighet, så mycket mer, gom inga fiendtlig* anfall emot Sverige med något allvar kunna utföras med andra medel än Flottor. Således lärer det vara obestridligt, att äfven vi måste underhålla dem. Landets innebyggare skulle dessutom röna den bästa verkan af sina bidrag och uppoffringar för krigsbehofvens anskaffande om försvaret kunde vinna den fullkomlighet på sjön, att all landsättning af fh Den n Martil, endtligt krigsfolk på Svensk jord blefve genom sjövapnen förekommen.