Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
(Katrina hjelper honom på med ytterrocken). Tack, tack! Jaså det var sant! Den der inlagan till landskansliet? Är inlemnad. KATRINA. Hjelp mig nu på med ytterrocken, så är du stund. (Går i fonden). Ann' Sophie! Det var bra, det. Adjö med dig på en KATRINA (ropar). LUNDELL. Andra scenen. KATRINA. ANN' SOPHIE. Hvad befaller mamma? ANN' SOPHIE. KATRINA. spinna lite', innan det vanliga springet börjar. Katrina och hon spinna). Mamma Hvad vill du? Flytta ut spinnrockarna, så hinna vi kanske (Ann' Sophie flyttar ut två spinnrockar från höger. ANN' SOPHIE (skyggt). KATRINA. ANN' SOPHIE KATRINA. Ingenting . (Paus). Mamma! Nå, hvad är det om? inte underligt ibland. Var verlden då som förr? Precis. KATRINA. När mamma var nitton år kändes det ANN' SOPHIE. som inte händt förr ? Jo. Hvad då? Hände det ingenting ovanligt ingenting KATRINA. ANN' SOPHIE (ifrigt). KATRINA. ANN' SOPHIE. julbaket ensam. Jag fick det året för första gången förestå ANN' SOPHIE (sviken). Julbaket! Var det alltsammans? KATRINA. Nej, samma höst gifte jag mig med din far. Och det kommer efter julbaket! Ja, som du hör. KATRINA. Har du något mer att ANN' SOPHIE. fråga om? Nej inte nu. ANN' SOPHIE (sänker hufvudet). Tredje scenen. DE FÖRRA. ULRIKA ELEONORA. hatten på. Myc ULRIKA ELEONORA (från fonden, med ket sjåpig, läspar litet och har håret korkskrufvar). lagdt i långa, ljusa God morgon, söta moster och Ann' Sophie. (Kysser Katrina på hand). Skulle helsa så mycket från pappa och mamma. KATRINA. Hur står det till hemma?
Till en början säger Utsk. nemi., att erfarenheten vitsordat, att man på läktaren hör lika väl som i salen hvad uti den sednare förekommer, och detta yttrande grundar Utsk. derpå, att, då vigtigare frågor förekomma till öfverläggning, åhörare infinna sig på läktaren. Vid närmare betraktande befinnes detta raisonnement icke hålla streck, ty då ingen annan plats än på läktaren blifvit anvisad åhörarne. är det naturligt, att om de intressera sig för någon här förekommande fråga, måste de begagna de platser, som åt dem blifvit uplåtna, men detta utgör alldeles icke något bevis derför, att de höra fullkomligt väl, och en referent för en tidning måste höra utmärkt väl samt hvarje ord, ty ofta kan riktiga upfattningen af en talares yttrande bero af ett enda ord. Visserligen har den siste talaren åberopat sin erfarenhet från den lid, då platser på läktaren voro R. o. Ad:s egna ledamöter anvisade, men denna hans erfarenhet kan väl icke antagas såsom bevisande, enär han troligen icke försökte, att skriftligen referera något yttrande, som på detta rum då afgafs. Det är en väsendtlig skillnad emellan att höra ett yttrande så, att man någorlunda kan upfatta detsamma och att höra det så fullständigt, att man kan skriftligen referera det. Beträffande det andra skälet, så är det bedröfligt, att Utsk. begagnat detsamma. Det förefaller mig, som vore det under ett Utsk:s värdighet att inlåta sig i raisonnementer, hvilka måste betraktas såsom en discussion, och Riddarh. -Utsk. har ingått rent af i en sådan med tidningarna, hållen fullkomligt i samma stil som de värsta af de artiklar Utsk. afsett, 248 T) e n 31 Ja 11 u ari. men då Utsk. beg&ft detta fel och framkastat obestyrkta beskyllningar, vid hvilka jag icke vill uppehålla mig, skulle jag finna det högst bedröfligt, om R. o. Ad. genom godkännande af Betänk. skulle ställa sig i solidarisk ansvarighet för hvad Utsk. yttrat.
I anledning af berörde nådiga tillkännagivande väcktes en motion vid samma riksdag, innehållande önskan, att Rikets Ständer mätte hos Kongl. Majit begära, att alla möjliga medel måtte varda begagnade för ernående af ifrågavarande rättelser, samt remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, som deröfver afgaf utlåtande den 19 Maj 1840 [JM 51) och, efter detsammas återremitterande, nytt betänkande i ämnet den 6 Oktober samma år [JM 112). Med gillande af det sednare, alläto Rikets Ständer en underdånig skrifvelse till Kongl. Majit den 30 December 1840, (JM 178), hvaruti de förklarade sig beredde att, i allt hvad på dem ankomme, understödja de kraftigaste och mest ändamålsenliga åtgärder, som Kongl. Majit härvid kunde pröfva nödigt besluta. Uti Ekonomi-Utskottets nämnde utlåtande och betänkande lemnades en utförlig redogörelse för hvad uti denna fråga sig tilldragit, äfvensom rörande det skick, hvari den sig då befann; och får Utskottet nu inskränka sig att desamma, till upplysning i berörde afseenden, åberopa, enär det tilläfventyrs ledde till för stor vidlyftighet att dem här intaga. Deremot har Utskottet ansett sig böra, med ledning af de upplysningar i ämnet, som Utskottet meddelats, nogare redogöra för hvad från nämnde tid, eller Ar 1840, blifvit frågan om Öresuridstullen vidgjordt, och således ej mindre beträffande fortgången och afslutandet af ofvanomförmälda år 1839 med Danmark öppnade underhandlingar, äfvensom resultaterna deraf, än ock rörande en utaf Preussen år 1846 utverkad nedsättning af nämnde tull m. m., som till ämnet hörer.
Utskotten icke gifvit någon ledning för bestämmandet af den anslags-summa, 10,000 R:dr, som Utskotten tillstyrkt; och har tillika blifvit erinradt, dels att Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet förordat inrättandet af ett Ecklesiastik-kollegium, utan att något särskildt anslag dertill blifvit ifrågasatt, dels ock derå, att de förberedande åtgärder, som erfordrades för inrättande af det föreslagna Embelsverket skulle kunna aflöpa med mindre kostnad, än Utskotten ansett erforderlig. Detta, med hvad ytterligare blifvit i omförmälda hänseende hos Riks-Stånden anfördt, hafva Utskotten icke lemnat utan uppmärksamhet; men enär Utskotten anse det föreslagna Embelsverket vara af den vigt, att hvarken dess inrättande, eller de dertill erforderliga förberedande åtgärder böra lemnäs beroende af en obestämd tillgång på möjligen till andra ändamål behöflige medel; och Utskotten ansett nämnde förberedande åtgärder erfordra ungefärligen det anslags-belopp, som blifvit tillstyrkt; få Utskotten, med afseende jemväl derå, att dessa medel, enligt ordalydelsen och meningen i Utskottens förslag, skulle endast i mån af behof utgå, vidhålla sitt, af tvänne Riks-Stånd bifallna, Betänkande. Stockholm den 18 September 1854. STOCKHOLM, tryckt hos N. MARCUS, 1854. Slaktsami Allm. Ilrsv. och Ekon.-Vtsk. Utlåtande, A:n 17. 1 X-.o it. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 StattUtskottets Utlåtande N:o zi6. i N:o 216. Ankom till Exp.-Utsk. den 11 Julii. Utlåtande, i anledning af erhållen återremiss ä Betänkandet N:o 82, angående regleringen af Rihs-Statens Fjerde Hufvud-Titel. 1:0
— G'noin denna ukwäg har äfw m ByttsWerkst wunnit den fram'äng, att antalet af sädane oafgjord» mål, hwarwio Kronan äger något att fordra, Den 19 December. n§i dra, lärer icke wara rakt betydcligt.— Andra bytesmal aker, som möjeligen kunna utfalla till enstildeS fördel, lära äfwen finnas, men dels har icke riden warit tilitäckelig för wedrrbörande Embetsman, akt klinna medhinna dcfia smara arbeten, dels lära de fleste enskilds wara okunnige om deras förfaders ingängne afhandlingar, och de dermed formade förmäner etter förluster, och stafwa as sadan anledning icke kunnat päyrka bestå bytesmais snara utarbetande. Akt i sadant sakens skick, i likhet med hwad atlkillige synes öncka , rilstyrka BnteL-Conkoir-tS uphäfwande samt alla liquidstioners uphörande nu genast, wägar jag för min del sä mycker mindre, som jag derigenom skulle beröfwa bade Kronan och enstilde, hwad de af stwarannan med räklwisa ägde akt fordra, Och ehuru Riksens Högloft. Ständer aga en oinskränkt rätt att förordna öfwer Kronans jord och egendom, hafwa likwäl Riksens Sranderö grannlaga räktwisa och öma omwärdnad om sä wä! Kronans,- som den enjMdeS rätt, aldrig någonsin tillätit sädane bestut hwarjgenom desin ömsesidiga rättigheter blifwit pä rin, gaste sätt angripne. D t lärer wara öswersiödigt att uprepa de skäl, som kunna anföras lill grund för den önffan, att se byteS» malen snart asgjorda, och i sammanhang dermed Bytes-Contoirer upföra, de äro redan allmänt kända, och denna åstundan
Raab för utsträckning af den föreslagna tiden anfört, men då inom Utsk.-t olika tänkesätt i detta hänseende upstått, har jag föreställt mig att Utslct, genom det nu afgifna jemkningsförsöket mellan den af K. M. föreslagna och den ursprungligen varande bränningstiden, i möjligaste mån gått de olika stridande partiernas önskningar till mötes, hvarföre jag anhåller om bifall lill Utsk:ts i denna § gjorda framställning. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Egentliga orsaken, hvarföre man velat lägga strängare band på denna, än på hvarje annan loflig näring är naturligtvis den, att söka åstadkomma en inskränkning i bränvins-supandet inom landet. Ett så önskvärdt resultat tror jag aldrig kan vinnas derigenom, att man söker inskränka tiden för bränvinsbränningens utöfning. Ett enda sätt finnes blott för att Komma till delta mål, och det sker derigenom att få varan dyr, hvilket endast kan åstadkommas genom högre beskattningar och strängare kontroller. Att stadga föreskrifter om att endast få bränna några få månader om året, leder visserligen icke derhän att man inskränker tillverkningen i det hela, utan blott att densamma koncentreras till en viss tid på året. Jag för min del anser det således icke vara välgrundadt att pålägga sådana band, då ingenting dermed egentligen vinnes. Men då, som jag nyss sade, det -åsyftade resultatet endast kan ernås genom högre skatter och strängare kontroller, instämmer jag i det af Frih. Raab nyss gjorda yrkandet och anhåller att R. o. Ad. matte, med afslag å Utsk:ts Betänk., bifalla hvad i K. M:s Propos. i afs:de å tiden för bränvinsbränningen blifvit föreslaget. 404 Den 26 Mars e, m. Hr Gripenstedt, Joli. Äng.: Det torde vara ganska få, som ej erkänna, att den reform, som för några år sedan infördes i afs:de på bränvinslagstiftningen, liar medfört särdeles gynnsamma och tillfredsställande resultater.
Jag tror dessutom, alt det alldeles icke är utan sin vigt, att fästa tanken på de andra RikSlms beslut i denna fråga. Vi känna tyvärr! att ett Stånd icke ansett med sin fördel förenligt alt betrakta frågan såsom Ulsk. Vi böra icke låta deraf förskräcka oss, enär vi känna att' äfven i andra länder saken haft ett sådant utseende. Det har funnits lider, då man ansett såsom ytterst vådligt en sådan åtgärd som här blifvit föreslagen, och likväl välsignatman nu den bränvinslagstiftning, som der blifvit införd. Jag menar Danmark. Man har der skiljt bränvinsbränningen från landtbruket och concentrerat den. Efter de uplysningar jag erhållit, har denna fråga icke rönt något motstånd inom Borgareoch PresteShn. Till följd af det föredragningssätt dessa Stånd antagit äro beslut i denna del af dessa (vänne Stånd ännu icke fattade; men jag tror likväl, att nämnde tvänne Stånd, komma alt bifalla IIlsk:s förslag. Visserligen är det en sanning, att det står R. o. Ad. öppet att icke rätta sig efter de öfriga Ståndens beslut; men, om man önskar framgång Den 26 April f. m. 425 åt saken, anser jag att Stånden icke böra splittra sina meningar. Jag kan icke misskänna afsigten hos tvänne talare, hvilka för omvårdnad om den ort, der de hafva sin embetsmannaverksamhet, har yrkat en ändring i Utsk:s förslag; men jag tror mig hafva ftyll an ledn. förmoda, att hvilka concessiooer man än vill göra, så länge de leke gå myckel länyre än någon menniska här kan önska, kan man för Ulsk:s förslag icke heller påräkna någon välvilja från det håll hvarifrån desse Hrr befarat att missnöje skall komma alt upsla. På grund af desse och af andra med mig liktänkande talare anförda skäl anhåller jag om bifall till Utsk:s förslag. Frih. Åkerhjelm: Sedan jag sist hade ordet, har en ledamot i Utsk. uttryckligen sagt hvad meningen egentligen är med Utsk:s förslag, nemligen att öfverflytta bränvinstillverkningen frän jordbruket lill släderne.
Domare-befattning erhölles förbättrade löne-vilkor, hafva Rikets Ständer de nu väckta frågorna i öfvervägande tagit; och få Rikets Ständer, med afseende å hvad E. K. M:ts Befallningshafvande i ämnet redan anfört, härigenom i underdånighet förklara, ali, derest E. K. M;t, efter föregången utredning af förhållandena, skulle finna att hemmanet Hörrum N:o 1 bör såsom löne-förbättring anslås till boställe åt Domhafvanden i Wäne, Flundre och Bjerke eller Ahle härader, i stället för hans nuvarande boställe Torgerdstorp, Rikets Ständer för deras del icke hafva något alt erinra mot ett sådant användande af hemmanet Hörrum N:o 1. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 4 November 1857. N:o 152 Expp,<lilions-U(skottets Förslag till anderd. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 28 Okt. 1857. Presle-slåndet den 31 Borgare ståndet den 31 Bonde-slåndet den 4 Nov. — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af hängt. MajUs Nådiga Proposition, angående Län ds höjdin g a me Friherre R. F. von hr cerner s, Grefve G. E. Frölichs och Grej ve P. A. Lewenhaupht bibehållande vid deras rätt lill framtida pension från Arméens Pensionskassa. (Stats-Utsk:s Uti. N:o 138.) S. A. K. Rikets Ständer hafva, uti Nådig Proposition fran E. K.
Like luftsyner, som irra präktigt omkring på himmelen, hvälfva de sorglöst eldskroppen af sitt snille, öfver alla ämnen, hvaraf blotta skymten kan sätta läsarens inbillning på något sätt i häpnad och förakta gudomligen alla det granskande vettets blygsamma erinringar” 20. — Längre fram svaras, på frågan hvad en sådan författare ”utan alla vettigas högaktning” är? ”En äfventyrare i Snillets verld, som ger skådespel åt den nyhetsfikna menigheten”. Han och hans likar, säges det vidare, fela ej litet, när de ”vilja förstå med Snille ingenting annat, än idel storhet, styrka, förstummande inbillningsfart, med ett ord, äfventyrande bålhet; utan dervid förutsatt afseende på allmänt förnuft, ändamål och sammanhang”. – Att denna karakteristik anspelar på Thorild, är tydligt nog. Det är märkvärdigt, att han i hela fem år – åtminstone offentligen – låtsade intet derom. Ännu vid sin ryktbara Upsaliensiska Disputations-act höll han till Leopold, såsom sin extra-opponent, ett tal af följande ordalag: Högädle Herr Bibliothekarie, En af de Aderton i Svenska Akademien! – Om ej allt i menskliga lifvet vore svagt, litet och förgängligt, så skulle jag kalla denna stunden ärorik och den första jag kunde njuta i mitt fädernesland. – Då förståndets verld är så långt öfver den naturliga, så är ock Snille lika långt öfver Makt; eller, rättare: är sjelft den första makt på jorden. Låt ett vanmäktigt öfverdåd, låt konsten tillskapa en Höghet: Hjertat och Själen, som äro allt hos menniskan, nedfalla dock evigt för Dygd och Snille. All Makt, – ja sjelfva Tyranniet, – uppehåller sig blott genom den grad af Snille man kan låna åt densamma. Allt inom mensklighetens krets skapades, allt förskönades, af dess blick. Rang är ett sken: Snille är rent och evigt ljus. – Men Ni, Min Herre! är den förste Skald i mitt fädernesland genom denna odödliga ”ode”, jemngod med allt hvad verlden i detta sköna slag har.
Visserligen vore den summa af 24 eller 25,000 r:dr, som till pensions-kassorna årligen skulle öfverlemnas, betydlig, men då ett stort och vigtigt ändamål derigenom kunde vinnas och rättvisa göras, borde man icke draga i betänkande att bifalla hvad Kongl. Majit uti denna, af Rikets Ständer från början väckta och nu i möjligaste måtto utredda, fråga föreslagit, helst ett uppskof med vidtagandet af denna, i synnerhet för armeen serdeles vigtiga förändring, säkert komme att medföra ytterligare utgifter för Statsverket. Af de talare inom Borgare-ståndet, som yttrat sig för återremiss, hafva de flesta åberopat enahanda skäl, som finnas upptagna uti Herrar Fåhrcei och TVcums, förenämnde utlåtande vidfogade, reservationer samt hemställt, att Utskottet måtte antaga det i förstnämnde reservation framlagda förslag, hvarigenom statens uppoffringar skulle kunna begränsas och reformen genomföras utan alltför stor skada för Statsverket. Då emedlertid Prestesamt Bonde-stånden bifallit Utskottets tillstyrkande i delta moment och några andra skäl icke blifvit anförda, än de, hvilka redan vid ärendets förra behandling af Utskottet tagits i öfvervägande, har Utskottet ansett sig böra sitt förra yttrande vidblifva. Stockholm den 21 Juli 1851. Reservation: af Herr Fåhreeus} O, I.: ”Åberopande den reservation, som jag bifogat Statsutskottets Utlåtande N:o 81, underställer jag ånyo vördsamt Rikets Ständers pröfning den deruti framställda, från Utskottets majoritets skiljaktiga mening i förevarande ämne.
Men sedan jag öfvervunnit några svårigheter såsom vilkor för genomläsningen Den 3 Julii. äf Friherrns Memorial, dem nemligen, alt förlora tiden genom den vidlyftighet hans vanliga phraseologie påbjuder, samt att hafva tålamod med de beständiga rediterne motsägelserne och osammanhangen uti ideerna, man allt jemt finnér, och såmedelst ändtligen slräfvat läsningen till slut; synes mig, som kunde man indela talet uti tvenne olika arter, eller, först uti Ett klander af förbudet emot bränvinsbränningen ; och sedan uti Nja Motioner med projecterade underdåniga skrif ve/ser ifrån Ständerna till Hans Maj:t Konungen. För alt bevisa den första af dessa arters tillvaro, torde vara tillräckligt att anföra följande af Friherrns påståenden, nemligen: Att Rikets Ständers tanka i denna fråga af Regeringen först bordt inhämtas, innan åtgärden beslutades; alt den oundvikliga nödvändigheten af bränvinsbränningens inställande skall bli föremål för en undersökning, huruvida det utfärdade förbudet varit väl grnndadt eller icke; att det helas vinst är för liten för alt motsvara det partiella lidandet, som genom förbudet uppkomnjit; att kriget i förening med missväxt endast bordt verka ett sådant beslut; med mera dylikt, ända till trötthet att upprep*. 32 Den 3 Julii. För att säledes bevisa otjenligheten aF det klandrade beslutet, framdrages såsom skäl: att de, som ingått leverans-eontracter af sin månadtliga bränvinstillverkning, icke kunna uppfylla dessa, och det frågas derjemte, om dylika transactioner att ingå, kan tillskrifvas oförsigtigheten! — attsvinafveln under sommarmånaderna går förlorad i brist af drank, samt sluteligen: att bönderne i Riket, som under bergseln skola hafva bränvin, kosta hvad det kosta vill, få betala det dubbelt dyrare, än om saken fått gå uti sin ostörda gång — dock hvad det stegrade priset vidkommer, återtages, ett ark, eller något längre fram uti Memorialet, att detsamma, i anseende till den stora quantiteten, som linnes af bränvin, åter faller> när speculations-hettan är förbi.
Hr von Hartmansdorff yttrat, att lian visserligen icke så mycket ifrar för att neka lån, som icke mera hans afsigt gick derpå ut, att kunna behålla en varumätare, som icke den ena gången mätte en aln och den andra en half eller ett qvarter. Satsen är så långt riktig, men den är icke mera än half. Hr von Hartmansdorff borde hafva tillagt, att denna aln icke mera borde tillerkännas förmågan att mäta 1^ aln <jller 2 alnar. Detta skulle likväl blifva följden af en alltför stor sedelindragning. Då, lika väl som genom en stor sedelutsläppning, kan penningen förändra sitt värde, fast det i förra fallet ökas och i det sednare minskas. Vi hafva sett hvad alla varor förlorat i penningevärde under de sednaste åren, och jag skulle tro, att hvarje individ i samhället äger lika anspråk på skydd för sin förmögenhet, ehvad den består i penningar eller andra varor, och det kan väl icke bestridas, att förmögenhet kan beslå af andra varor än silfver, vare sig af nyttiga producter eller af näringar, som lemna sådana. Men jag ber att äfven få framdraga ett exempel, efter Hr von Hartmansdorff så ofta plägar göra det i frågor om Bankens förvaltning. Huru gör den enskilde, som kan äga en ganska betydlig förmögenhet ulan att äga penningar, om hans rörelse tilläfventyrs ett är icke lyckas? Om han såsom jordbrukare t. ex. får missväxt, eller såsom näringsidkare icke får afsättning? Han måste naturligtvis för de varor, som han äger, skaffa sig penningar, om han skall kunna motstå denna olycka. Om nu Staten, som i 72 § Keg.F. ensam förbehållit sig rättigheten att gifva ut mynt i Riket, äger en ganska stor förmögenhet, fastän den för tillfället icke har tillräckligt silfver, icke må Staten derföre neka näringarne det understöd, som de ovillkorligen behöfva för alt icke afstanna. Slaten måste, efter min tanka, i det fallet göra såsom den enskilde, den måste skaffa silfver och icke neka rörelsen medel till frambringande af nya varor.
Stockholm d. 6 Oct. 1823. Ankom den 15 Oct. 1823. Betänkande, i anledning af väckt fråga, om allmänna f örf attningars utgifvande från trycket,-på ett för allmänheten viera tillgängligt sätt. -5Vled fästad uppmärksamhet på angelägenheten deraf, att allmänna från trycket ut - 1366 Bes v. och Ekon. Utsk. Betankanden. gifna Påbud, må, utan kännbar kostnad, blifva för enskilda personer tillgänglige, har Herr Grefve Wachtmeister, Hans, uti ett hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln ingifvet, och derifrån till detta Utskotts behandling remitteradt Memorial, erindrat, att det så kallade årstrycket nu väl kan af hvem sorn heldst inköpas, men att många förskräckas för den stora vidd, det vanligen intager, och klaga, ej utan skäl, att dervid nödgas betala vidlyftiga ceremonialer och kungörelser af ÖfverStåthållareÄmbetet och Magistraten i Stockholm, hvilka endast gälla för hufvudstaden. Herr Grefven har derför trott sig böra föreslå, att till någon offentlig myndighet härstädes, i hvilket afseende Justitiae Cancellersämbetet hemställningsvis uppgifves, matte från afdelningarne af Kongl. Maj:ts Cancelli, samt från samtlige Collegierne och HofRätterne successiva insändas de allmänna Påbud, som från desse verk expedieras, och att de sedermera borde ord för ord, hvad sjelfva innehållet beträffar, men endast med en kort Rubrik (Titel) fpr hvarje utgifvas af trycket i Häften, hvilka vid hvarje månads eller hvarje l^ide dags förlopp skulle utkomma, och till allmänna verk och ämbetsmän på vanligt sätt utdelas, samt i boklådorna till uppköp för allmänheten finnas tillgänglige. Genom denna anstalt förmodar Harr Grefven, att kännedom om de utkommande Besv. och Ekon• Utsk.
St:rs egna tjenstemän i och för Den 5 November. 75 utöfningen af Riksdagsmannakallet icke böra vidkännas större förluster än Kronans tjenstemän, och än mera, att den tjensteman, som är moralisk pligtig, att, ulan ersättning från det allmänna, begagna en rätt, som Grundlagarne pålagt honom, icke måtte vidkännas samma afdrag af sin lön, som den, som på egen begäran mot arfvode blifver tjensteman under Riksdagen, så lär jag vördsammast föreslå, att BankoRcgl.let i denna del sättes i öfverensstämmelse med ofvan antydda K. M:s Bref. Som 79 § Riksd.Ordn. stadgar, att ingen, sorn till säte och stämma berättigad är, må af hvad anledning som helst kunna förmenas att Riksdagen bivista, så tyckes det, som Grundlagens bud härutinnan, genom något afdrag af lön, icke fullt efterlefdes. Om den anmärkmn möjligtvis skulle göras, att Banken skulle kunna få vidkännas alltför stora förluster, så får jag vördsammast uplysa, att jag, under utöfningen af min Riksdagsmannarätt under denna Riksdag, utaf min. aflöning inom Banken går miste om nära 100 R:dr b.-ko i månaden, och att sannolikt, om äfven den lindring jag föreslagit beviljas, en så dyrköpt ära af högst få kan komma att begagnas. Remitterades till BankoUtsk. 6:0 Rikets sist församlade Ständer beslöto, att texten å de Bankosedlar, som vid decimalsystemets införande utgifvas, skall erhålla följande lydelse: »Sveriges R. St:rs Bank inlöser, vid anfordran, denna sedel å R:dr 00 R:mt med 00 R:dr i silfver, eller 00 ort tolflödigl myntadt silfver.» Genom detta beslut har Banken förbundit sig att, om sedelhafvaren så yrkar, inlösa sina sedlar med silfvermynt efter en bestämd vigt.