Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
BorgareStåndet, hvilket anser saken från denna, synpunkt, de öfriga 3:06 Respective RiksStänden på ett annat vis rubbat samma grund, i thy, att Voterings propositionen, som genom pluraliteten bifölls, stadgar > att Statsbristen skall utgå genom Taxering å Öfverflöd, och, derest hela bristen derigenom ej skulle kunna V gå, det öfriga läggas på en Fyllnads-Artikel. Derpå föreslogs, att 416,000 R:dr skulle utgå af Öfverflödet och 108,000 på Fyllnads-ArtiIceln ; Följaktligen Fyllnads-Artikeln icke komina i fråga förr, än man ej kunde lägga mera på Öfverflödet; Men ansågs det att 416,000 derpå, kunde utgå, så måtte efter 350,000 Rrdrs afdragning icke allenast återstående 166,000 utan äfven de 108,000 tillsammans 274,000 pä Öfverflödet kunna utgå ; Likväl hafva Höglofl, Didderskapet och Adeln, efter att först hafva uteslutit Fyllnads-Artjkeln , sedermera antagit densamma, samt Högvördige PrästeStåndet och Fledervärda BondeStåndet sig dermed förenat ; Få sådant sätt finner jag hela förstärkta StatsUtskottets Beslut den g:de April vara till sine grunder så rubbadt, att Höglofl. Ständerne på intet vis deraf kunna vara hindrade att, för ålerstående brist i Statsbehofvet , vidtaga hvad åtgärd som häldlsf, och fördenskull anser jag och påstår, att frågan, sådan der. nu belinHes, bör, utan vidare hänskjutande till Respective RiksStånöen, directe till Höglofl. Förstärkte StatsUfskottets afgörande öfverlemnas, så myc - BevillningsUtsL Betänkanden. 411 ket hälld re som jag ingen apparence har, att Vällofl. BorgareSfåndet skall frånträda ett beslut, som redan trenne gångor blifvit stadgadt, hvadan denna åtgärd endast förlänger tiden u-’ tan ändamål.
Jag kan på grund häraf ej annat än afstyrka antagandet af denna nya redact., emedan den dels utesluter oeconomiska författningar och dels åt Högsta Domstolen inrymmer en ny magt att när som helst gifva lagförklaringar. Beträffande derefter 21 och 88 §§., har Hr Stråle redan visat vådan deraf att lemna Konungen i StatsRådet ett veto emot Högsta Domstolen. Det kan väl synas oformligt, att Konungen i fråga om lagförklaringar kan öfverröstas af Högsta Domstolen; men detta räcker i allt fall icke längre, än till näst påföljande riksdag, så framt Högsta Domstolens åsigt befinnes oriktig; och då man här måste i omdömet skilja, hos hvilken största förmågan att förklara lagens rätta mening kan förutsättas, antingen hos Konungen, eller hos Högsta Domstolens ledamöter, bör man väl tilltro de sednare en slik förmåga, särdeles då de äro så ense, att deras mening utgör pluralitetens emot Konungens 2:ne röster. Jag tror således, att Hr Stråle tillräckligen utvecklat skälen, hvarföre dessa sistnämnde 2:ne §§. äfven böra afslås, och jag vill blott ytterligare tillägga, att det skulle kunna hända, att Högsta Domstolens alla öfriga ledamöter äro ense, men Justitieministern ensamt af en annan åsigt; och som han tillika är ledamot af StatsRådet, skulle det för honom blifva lätt att der genomdrifva sin enskilda mening, isynnerhet med det förtroende, som man måste antaga, att han alltid hos Konungen äger i dylika frågor. Faran häraf vore väl ingen, om Justitieministern alltid vore en man, till hvilken Nationen äfven kunde sätta förtroende; men i annat fall blefve påföljden vådlig, emedan ingen lagförklaring skulle kunna erhållas utan Justitieministerns bifall. Jag afstyrker på dessa skäl alla de ifrågavarande nya redactionsförslagen. Frih. von Schulzenheim:
353 åter börja alt dela dem och låta en del embetsman välja till ett Stånd och en del till ett annat, så kommer man in i dessa svårigheter, hvilka man visserligen på papperet kan lösa, raen hvilka knappast låta sig lösas praktiskt, så nemi., att förslaget kan antagas. Der kommer det slraxt att heta under enskilda samtal, gif oss den, den vilja vi taga, men icke af en annan klass embetsman o. s. v., och det blir slutligen blott 2 Stånd på hvilka de skulle kunna inympas nemi. Adeln och PresteSt., och icke ens inom dem är jag med mig fullt ense om huru det borde ega rum, och så mycket mindre tror jag det vara möjligt att härutinnan framställa ett förslag, som kan vinna alla 4 Ståndens bifall. En annan omständighet, som härvid också bör tagas i betraktande, tror jag mig hafva nämnt i förlidet plenum, hvilket jag likväl icke bestämdt erinrar mig, och jag anhåller sålunda om ursägt ifall jag uprepar något af hvad jag förut har sagt. Hela detta Const.Utsk:s förslag afser i allmänhet mindre en nybildning än en utveckling af hvad som redan finnes. Att gifva embetsmännen såsom sådane representationsrätt, vore något i vår representation nytt, deremot att gifva en jordegare reprelentationsrält, antingen han är embetsman eller icke, är blott en utveckling af hvad som redan finnes. För närvarande innehåller Kiksd.Ordn. ett stadgande, som gör de ofrälse jordegare, hvilka varit i rikets tjenst, blott derigenom oberättigade alt åtnjuta en valrätt, som de skulle hafva åtnjutit om de saknat de qvalifikationer, som degenom sin embetsmannabildning och erfarenhet måst innehafva.
Nu är det väl bekant, att Consistoriitjenslerne i icke ringa mån kunna anses som domareplatser, ty Domkapitlets ledamöter utöfva utom hvad de för öfrigt hafva sig i tjensteväg ålagdt, uti flera af Lag och författningar bestämda fall en verklig domsrätt, lili nu föreslagne författning stadgas, att K. M. egde, för fyllandet af domfört antal i Domkapitlet till Consistorii ledamöter förordna personer bland Stiftets Kyrkoherdar eller ordinarie högre lärare vid läroverket i Stiftsresidenset, hvilka personer följaktligen kunde af K. M. från dessa dem updragne befattningar när som helst skiljas. Införandet af ett sådant stadgande synes mig derföre vara i högsta grad oriktigt. Det gifves visserligen Stift, der det finnes både Domprost och prebendarie och der således af Consistorii 6 ledamöter 4 skulle vara sjelfskrifne och icke kunna från Consistoriitjenslen utan laga ransakning och dom afsättas, men andra Stift gifvas äfven, t. ex. Calmar, der ingen prebendarie finnes och icke heller någon Domprost. Således skulle i ett sådant Domkapitel endast 2 ledamöter vara oafsättliga, men alla de öfriga 4 sitta på förordnande samt följaktligen de afsättliga ledamölerne utgöra en absolut majoritet vid afgörandet af Consistorii-ärendena. Detta strider, såsom jag nyss hade äran nämna, såväl emot en allmängiltig regel som ock emot grundlagens föreskrift. Denna anmärkn. ensam torde vara tillräcklig att bestämma förslagets öde, men åtskilliga andra mer eller mindre grava kunna dessutom lätteligen framställas. Så t. ex. har man föreskrifvit att åtskilliga af Domkapitlets medlemmar skulle tillsättas på förordnande men underlåtit att stadga huruvida desamme äro skyldige alt detta förtroende emottaga eller icke. Ett sådant stadgande vore så mycket nödvändigare, som, på sätt Frih. Cederström redan antydt, förslaget icke upgifvit, om något arfvode tillkommer dessa tillförordnade ledamöter i och för denna befattning, hvilken naturligtvis, i fall den skall behörigen skötas, medför ganska mycket besvär, äfvensom ansvar.
Emellertid hade under sistlidet år lärjungarnes antal vid Lindesbergs enklassiga skola varit 28 eller samma antal, som tvåklassiga skolan i Nora räknat under samma tid; och då Lindesbergs stad med stor kostnad på de sednare 7 åren uppfört ett prydligt skolhus af sten, hvilket, utom trenne rymliga lärosalar, innehåller boställsrum såväl för Rektor som Kollega; har motionären ansett sig böra tili Rikets Ständers behjertande framställa behofvet för Lindesberg och dertill angränsande socknar af skolans i Lindesberg utvidgning samt i detta afseende föreslagit, att nödige medel måtte anslås för nämnda skolas förändring till tvåklassigt elementarläroverk. Inom samma Stånd har Herr Ödmansson i motion (N:o 136) — under uttalande af den åsigt, att hvarje stad i vårt land borde vara i åtnjutande af ålmin - 72 Stats-Utstcottets Utlåtande N:o 139. stone ett lägre elementarläroverk — föreslagit att pedagogien i Engelholm måtte förändras till ett lägre elementarläroverk.
Statens ersättning utgör ett högst obetydligt belopp; och då tullintraderna så väl för de är baiancen förklarats uppkommit, som äfven derpå följande uppgått till vida högre belopp, än af It. St. varit påräknadt, torde äfven den omständigheten få blifva ett talande skäl lill Winroths befrielse från honom ädömd ersättning. Den kännedom jag äger om denna förtjenta embetsmans och familjs iråkade olyckliga belägenhet, samt om den noggrannhet, arbetsamhet, och nit, hvarmed han i dess ålders afton ännu sin tjenst fullgjorde, hvilket jag under de år jag förvaltade chefsembetet för norra tu I ID ist rict ct kom i tillfälle erfara, har påkallat min pligt att taga till ordet för räddning af en man, som uppoffrat hela sitt verksamma lif i Statens tjenst, och som belöning derföre nu, sedan krafterna och förmågan äro borta, blifvit bragt lill liggarestafven. Om detta mitt memorials remitterande till II. St:s SlatsUtsk., anhåller jag ödmjukligen, för att, i sammanhang med den från K. M. ankommande nåd. propos. af f. d. Deparlementschefernes vid tullstyrelsen Presidenten Billberghs och Cancellirådet WalIcrii und. ansökning om eftergift af deni ädömd ersättning i samma balaucc, till pröfning upptagas. 222 Den 14 Augusti e. m. Bilaga. (Afskrift). Kongl. Maj:t, som vid pröfning af Dess oell rikets Kammarrätts d. 19 April 1841 meddelta utslag, i anledning af derstädes anstäldt åtal emot förre Kamererare» vid K. GeneralTullstyrelsens kammarcontor, Kammarrättsrådet Jacob Winroth jemte flere GeneralTulIstyrelsens embetsoch tjenstemän, såsom vållande, genom uraktlåtna embetsoch tjenstepligter, lill den af Tullförvaltaren vid Tullstyrelsens uppbörds-och casseurscontor, M. Fr.
Fredia, för af honom uppgjordt förslag till formulär för Riks-hufvudbok efter ny method. (I. A.) Sedan Rikets Ständer numera, med bifall till Stats-Utskottets den 11 sistlidne Juli afgifna Utlåtande N:o 177, för deras del beslutat, att det förslag till formulär för Riks-hufvudbok efter ny method, som Öfver-kommissarien N. A. Fredin, i följd af Kongl. Maj:ts under den 13 Oktober 1848 honom lemnade Nådiga uppdrag, upprättat; skulle med åtskilliga af Utskottet i berörda Utlåtande, i enlighet med hvad vederbörande Kollegier hemställt, föreslagna ändringar och tillägg till efterrättelse antagas; så liar Utskottet, med afseende fästadt jemväl derå, att Fredin, utan någon derför åtnjuten ersättning, tillhandagått Statsutskottet med afgifvande af upplysningar och förklaringar i fråga om det af honom uppgjorda förslaget, tagit i öfvervägande, huruvida, utöfver de Fredin i och för arbetets utförande på förhand tillförsäkrade förmåner, någon särskild belöning kunde honom förunnas för den händelse, att hvad Rikets Ständer, på sätt nyssberördt är, angående Riks-hufvudboks-förslagets antagande beslutat, äfven vinner Kongl. Maj:ts Nådiga stadfästelse. Såsom en ledning för omdömet i afseende härå, anser Utskottet sig böra i minnet återföra ej mindre hvad utaf Staten för upprättande af nu gällande s Stals-Vlskollets Memorial, N:o lb'J. formulär för Riks-hufvudboken blifvit ufgifvet. än äfven de vilkor, hvarunder det blifvit uppdraget åt Fredin att uppgöra nytt formulär till dylik hufvudbok.]
Stånd genom förslagets antagande förkastat ståndsprincipen, och inom de tvenne andra Stånden, der det hvilande betänk, afslogs, Den 12 Mars e. m. 203 voro de fleste talare, som ogillade detsamma, icke de, som dertill sökte anledn. uti önskan alt bibehålla ständsrepesentationen, utan sådana, som ansågo det livilande förslaget orättvist emot den högre bildningen och förmögenheten, samt icke lili den högre kammaren lemnande den garanti för samhällets högre och ädlare intressen, som der borde finnas. Del hade i min tanka varit rikligare att, så väl af allmänna skrifter, som af allmänna opinionen i Rikets Hesta provinser, sluta dertill, ali ståndsreprentalioncn vore en form, som borde afskafläs. Den värde talaren har anfört, att det vore för Const.Utsk. svårt, alt, till följd af några vissa ledamöters olika omdömen, upprätta förslag till en representationsförändring, enär åtskilliga ledamöter i detta afseende baft olika omdömen den ena riksdagi 11 emot den andra. I st. f. alt använda tiden lill uppslående uti RiksStms protocoll, för all se hvad ledamoten A. eller ledamoten li. vid föreg:de riksdagar i ämnet yttrat, bade Ulsk., såsom mig synes, icke saknat säkrare thermomelrar på den allmänna meningen; och jag torde få begagna della tillfälle, för att yttra min (anka angrde dessa ofta upprepade förebråelser för vexlade omdömen sedan förra riksdagen, och del så mycket hellre, som jag icke bevistade densamma. Om man frågar sig, hvarföre en debatt inom delta rum är tillåten och nödvändig, sä mäste det vara för alt bibringa upplysning, och söka öfverföra andra ledamöter lill dens tanka, som yttrar sig i ämnet. Ar det ursäktligt, att, till följd af erhållna uppplysningar under en eller annan timma, frångå sin öfvertygelse, sä mäste det vara sä mycket mera ursäktligt, alt på 3 eller 5 års lid, uti en eller annan fråga om nationens vigligare angelägenheter, i mer eller mindre män förändra sin tanke.
— På grund af hvad jag haft äran anföra, vågar jag föreslå, l:o. Att Rikets Höglofliga Ständer ville hos Kongl. Maj:t göra underdånig hemställan om revision eller upphäfvande af Kongl. Förordningen den 17 April 1828, angående forntida minnesmäi’kens fredande och bevarande. 2:o. Besluta en lag, enligt hvilken enskilde bildade män, helst vetenskapsmän, som dertill hafva lust och fallenhet, må utses att hafva närmaste tillsynen öfver de i deras distrikt befintliga minnesmärken, med tillstånd för dem att, under vissa vilkor, undersöka dessa minnesmärken och t. ex. öppna ättehögar samt uttaga hvad i dem kan finnas och deraf antingen bilda enskilda samlingar eller aflemna det till Antiqvitetsakademien. 3:o. Att anslå en lämplig summa, att börja med 10 eller 12,000 R:dr, af statsmedlen, i ändamål att dermed på underdånig anmälan godtgöra skjutsoch traktaments-kostnad för de personer, som finnas be nägne och qvalificerade att mottaga uppdraget att föra uppsigt öfver fornlemningarne, ersätta erforderliga dagsverken vid deras undersökning och måhända till uppmuntran utdela premier till dem, som göra sig deraf förtjente; och 4:o. Att i händelse 1828 års Förordning upphäfves, och ny författning utfärdas, lämpligt vite ändock må utsättas för obehörig person, som ofredar eller förstör minnesmärke, eller döljer, eller bortförer jordfynd. Om remiss af denna motion till vederbörligt Utskott anhålles vördsamt. Stockholm den 29 November 1862. ./. Ternström. N:o Motioner i Preste-Ståndet 1862. N:o 127. 257 W»o l«f. Af Kyrkoherden J. Ternström: Angående förbättrade lönevilJcor för halfva antalet af Kammar skrif värne i Kammar-kollegium.
Af de maferialier, som finnas i det för 15,500 man beräknade reservförrådet, kunna sedan munderingar i behofvets stund tillverkas, för att, i den mån de hinna förfärdigas, utdelas till reservbeväringen, hvarvid, på sätt här förut är antaget, af indelda och värfvade arméens tjenstgörings-munderingar torde kunna påräknas det ytterligare antal, som då ännu kunde felas, för att fullt utrusta äfven hela denna reservbeväring af 22,000 man. Härvid tager jag mig friheten i underdånighet erinra, att de oftanämnde 25,000 exercis-munderingarne ytterligare blefve på detta sätt disponibla för att, om så skulle behöfvas, dermed bekläda det bevärings-manskap, som ännu kunde anses behölligt att i regementenas depöter sammandragas. De till vinnande af ett så vigtigt och så förmånligt resultat erforderliga utgifter sönderfalla i tvenne klasser, nemligen uppsältnings-kostnaden för en gång, samt årliga underhållet. Kostnaden för anskaffande af 25,000 nya vanliga munderingar, med tillhörande hufvudbonader och nödiga materialier till klädesbyxor, uppgår, enligt här nedan upptagne beräkning*) å 25 It:dr 52 sk. lianko för hvarje mundering med tillbehör, till B:ko R:dr 611,666: 52. hvarifrån dock kan afdragas värdet af 10,000 vapenrockar och lika många Jägermössor, nyligen förfärdigade och i regementenas depoter befintliga å 9: 52. för de förre och å 1: 6. för de sednare, med tillhopa » 107,916: 52. hvarefter återslå
Uraktlåtenheten att emellan det nya momentet i 56 och 81 §§ regeringsformen, hvilken serskildt bestämde följderna, då Konslitutions-utskoLtet tillstyrkt, äfvensom då det afstyrkt Kongl. Maj:ts förslag till grund lags-ändring, införa Öfverensstämmelse eller uttrycka ett erforderligt samband, hade detta till följd, och det så mycket mer, som de hithörande föreskrifterna uti 81 § tillkommit vid sjelfva stiftandet af regeringsformen, alltså redan vunnit den praktiska tillämpningens helgd, och således förblifva utan ändring i bokstafven, och omfattande blott de förslag till grundlagsändringar, som utgått från Kongl. Maj:ts initiativ, ansågos, ur synpunkten af speciallag, ega anspråk på oförändradt bindande kraft äfven för framtiden. De olika meningarne härom gåfvo redan åt Konslitutions-utskottet af år 1823 anledning att, med afseende å en af de i följd häraf uppkomna tvistefrågor, uti memorial af den 3 September, N:o 46, till Rikets Ständer öfverlemna förslag till annan redaktion af 56 och 81 §§ regeringsformen. Vid noggrannare jemförelse af dessa §§ hade nemligen Utskottet ”funnit dera med hvarandra stridiga i så måtto, att, då förstnämnde § förbjuder Riksens Ständer att, äfven i händelse Konslitutions-utskoLtet afstyrkt en Konungens proposition rörande ändring i grundlagarna, derom vid samma riksdag besluta, den sednare deremot lemnar Riksens Ständer fritt val, att antingen genast afslå propositionen eller ock uppskjuta afgörande! till nästa riksdag.” ”För att afhjelpa denna uppenbara, till olikhet eller åtminstone villrådighet i tolkningen ledande, motsägelse,” som förmodades vara uppkommen dymedelst, alt vid beredningen af det på riksdagen 1815 godkända forslaget till 2:a mom.
som dermed icke har att skaffa, men hvilket Utsk. inan på andra sidan gerna vill gifva en sådan beslutande rättighet för att kunna få fram frågor såsom beslutade, ehuru af beskaffenhet alt fordra K. M:s sanction, och sorn, derest de blefve afgjorda såsom statsregler:s-mål i förstärkt StatsUtsk., icke komma att underställas K. M. sanction, emedan statsregler:s-frågor, hvartill dessa skulle förvandlas, icke erfordra K. M:s sanction. Då likväl embetsmyndigheter icke kunna tillskapas utan K. M:s bifall, så måste den der ledsamma sanctionen hindra StatsUtsk. att med R. St:s rätt fuska till beslut derom. Samme värde talare har trott, alt det ligger dem, hvilka tala emot StatsUtsk:s betänk, om t3 H. 5i Den lG Se [item ber f. m. lijeit.it mili del får jag förklara, att långt ifrån att så är, skulle jag i ögonblicket instämma deruti, att en enda embetsmyndighet ordnas för att hafva inseende öfver alla slotten, såvida nemi. det sker i grundlagsenlig forin, d. v. s. alt tie Stånd förena sig deröm, Och att frågan behandlas icke såsom en st a (sreg Ierss-fråga utan såsom ett önskningsmål, hvilket det etter grundlagen äfven är, Så alt K. M. matte tå tillfälle alt efter vederböra hörande bedomina huruvida han anser förslaget gagnelig t eller ej. Otvifvelaktig! mäste man erkänna, att det mätte vara bättre att hafva en öfverstyrelse än flera. Derom torde således ingen tvist kunna uppstå; och den värde talaren bar således, alldeles på sidan otti förhållandet, tillagt mig att vara emot sjelfva föremålet för beslutet; ty det är endast formen för beslutet, som jag motsagt såsom grundlagsvidrigt.
»Ja, vi skola tänka på saken», sade hofrättsrådet, i det han reste sig upp, »men allra först ska’ vi äta middag – jag är rasande hungrig, och med en tom mage hittar man inte på goda råd.» Man åt nu middag och afhandlade hela tiden den vigtiga frågan, utan att dock komma till något resultat. Fram på eftermiddagen kom herr Vigert på besök; han hade naturligtvis reda på hela affären, och han var nyfiken att höra hvad flickorna Arnell skulle säga derom. »Nå, har ni hört hur fru Burström burit sig åt med Jonsons?» frågade Cecilia, så snart herr Vigert helsat och tackat för senast. »Jo, det har jag», svarade Vigert småleende, i det han lade ifrån sig hatt och käpp och slog sig ned. »Jag hade till och med det nöjet att se fru Burström, då hon stod på stegen och rafsade på Jonsons tak. Ni kan inte tro, hvad hon hade för granna, broderade silkesstrumpor!» »Ja, det är en liten vacker historia!» fortfor Cecilia utan att ge akt på herr Vigerts sista ord. »Har ni någonsin hört talas om en menniska, som burit sig så brutalt åt?» »Ja, jag får då bekänna, att jag för min del inte är så öfverraskad», svarade herr Vigert, »jag har aldrig på minsta sätt idealiserat fru Burström. Men fru Hedenstam och fröknarna, som häromdagen voro så beredvilliga att bryta en lans både för fru Burströms och hela den öfriga mensklighetens goda hjerta, tycker jag skulle känna sig litet obehagligt öfverraskade ...» »Ja, jag medger att jag är mycket förvånad», svarade Cecilia energiskt. »Jag medger villigt, att jag aldrig trott att någonting dylikt kunde existera. Men nu ska’ vi också visa att det fins de som vilja och kunna hjelpa! O, mitt hjerta rigtigt värker, när jag tänker på dessa stackars Jonsons! Inte sant, vi ska’ inte lägga armarne i kors, utan försöka att verka någonting för dem.» »Verka för dem? Nej tack, det ska’ jag be att genast få reservera mig för!» sade herr Vigert och gjorde en afvärjande rörelse med handen. »Hvad i all’ da’r skulle jag verka?
Endast genom domarens åtgärd med afseende på det till domstol instämda, men inför nämnden bilagda målet, kunna parterne, som förlikats, vinna trygghet och förlikningen full giltighet. Endast derigenom kan nämnden få det anseende och förtroende, som den för sin fridstiftande verksamhet behöfver och för domaren sjelf blifva till nödig hjelp för afböjandet af en massa högst simpla rättegångar. Att domarens i lag gifna skyldighet att råda till förlikning, skulle göra nämnden onödig och öfverflödig, är en invändning, som faller för erfarenheten; ty förlikning inför en förtroende-nämnd, som nära känner personerna och deras inbördes förhållanden, har Arisat sig lättare att tillvägabringa, än inför domaren, emedan parten, der han med sina tillkallade vittnen står inför domstolen, så lätt faller på den tanken: “när det kommit så långt och när jag gjort mig så mycket besvär, så må jag väl ock fresta min lycka.“ På dessa grunder afgifves vördsamt följande Förslag till Stadga för förlikning snämnd. § 1. Eörlikningsnämud har till ändamål att, efter sakens pröfning, välvilligt råda tvistande parter till fri förlikning. § 2. Sådan nämnd väljes på samma sätt och efter samma grunder, som för kom muualnämndsval föreskrifvet är och kan, der så lämpligt pröfvas, med kommunalnämnden fö r e n as. § 3. Eörlikningsnämnd skall i mål, som till domstol blifvit instämde och af den natur att de i godo biläggas må, utan rätt att med andra mål sig befatta, anses såsom parternes välvillige rådgifvare, åt parterne sjelfve lemnadt, att om förlikningen och dess vilkor fritt och otvunget besluta, g 4. Förlikningsboslutet med vilkoret derför, inför nämnden fattadt, skall i hand ling upprättas, af parterne undertecknas och af nämnden bestyrkas, för att i denna form af kärandeparten till domstolen inlemnas. Kommer förlikning ej åstad, bör bevis derom af nämndens ordförande lemnäs för samma ändamål, g 5. Kärandepart skall sitt mål anmäla hos nämndens ordförande inom fyra da gar efter utgången af stämningstiden till nästa ordinarie ting. § 6.