Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Afslogs. llite punkten. lista morn., om anslag af 800,000 Ridr till bangård å Norrmalm, afslogs, men 2:dra och 3:dje morn., om anslag till stations-gård på Södermalm och reparations-verkstäder i Stockholm, återremitterades. 12 :te punkten. Bifölls. 13 ide punkten. Bifölls. 14:de punkten. Bifölls. 15ide punkten. Bifölls. 16:de punkten. Om kommenderingar ur indelta arméen bifölls, med tillägg, att kommenderingar jemväl ur värfvade arméen borde ega rum, så att uttrycket komme att blifva: ”wr värfvade och indelta arméen 18:de punkten. Bifölls. 19:de punkten. Bifölls. 20:de punkten. Bifölls. 2 Usta punkten. Bifölls. 22:dra punkten. Vid Utskottets hemställan lät Ståndet bero. 2 3 :dje punkten. Bifölls. 24:de punkten. Återremitterades, med dervid gjorda anmärkningar. Utskottets anmälan pag. 79 lades till handlingarne. Härjemte beslöts: ”Att Rikets Ständer måtte för sin del uttala den åsigt, att de städer, till eller genom hvilka stats-banorna framgå, böra utan någon ersättning tillsläppa åtminstone den jord, som erfordras för bangårdar och verkstäder inom deras område i och för jernvägarne, samt att Kongl. Maj.t måtte, med gillande af denna åtgärd, låta vidtaga de för ändamålet erforderliga åtgärder;" hvilket Bonde-Ståndets beslut skulle följa återremissen till Stats-Utskottet, för erhållande af vidare behandling. Dessutom afslog Bonde-Ståndet en af Petter Jönsson från Jönköpings län under diskussionen angående 9:de punkten gjord framställning derom, att 1,300,000 R:dr Riksmynt måtte nu anslås till förberedande arbeten å banan emellan Falköping och Jönköping. Den 13 Juni. Från Högv. Preste-Ständet. S. D.
Ståndets uppmärksamhet derpå, att annat är förhållandet med en landtfästning och annat med en sjöfästning, sådan som Kungsholms fästning, hvars ändamål icke är att kunna uthärda en långvarig belägring, utan att förhindra en fiendtlig flotta att inlöpa, hvartill fordras ett på en gång användbart tillräckligt artilleri; af hvilket skäl, och då Utsk. i militäriskt hänseende icke kunnat bestrida riktigheten deraf, att det vore mindre planmessig! att göra nytt lavetage till gamla kanoner, af mångfaldiga olika modeller, enär lavetaget är det kostsammaste af artilleriets materiel, samt bombkanoner till betydlig del böra ingå i Kungsholms bestyckning, jag anhåller, att 11. o. Den 6 November e. m. 67 Ad., med afskig å Utsk:s tillstyrkande, ville bifalla K. M:s propos:n. Ulskrs framställning i denna del afslogs af R. o. Ad., sorn biföll, hvad K. M. föreslagit. 8: d e punkten. Frih. Franc Sparre: Jag tror mig på f. m., under den allmänna discussionen, hafva rörande denna punkt fällt ett uttryck, hvari låg ett misstag, som jag nu anhåller att få lätta. Om jag icke missminner mig, kom jag att yttra, att de 5o,ooo r:dr, StatsUtsk. tillstyrkt, vore tillräckliga för befästningen på sjösidan. Jag ville säga, att de kunde vara ungefärligen tillräckliga till försänkningsarbetets fullbordande i Oxdjupet, hvartill dessa medel äfven torde vara af StatsUtsk. beräknade. Men till försvaret på sjösidan erfordras vida mer, än dessa försänkningar; dertill fordras afven fästningsverk. Hvad landsidan beträffar, har Utsk. gjort H. Ex. Hr Gr. Brahe och mig den förebråelsen, att vi väl medgifva, att befästningen icke kan utföras med de uppgifna 3oo,ooo r:dr, utan alt vi likväl hafva uppgifvit någon ledning för bedömandet af hvad på det hela kan komma i fråga för detta ändamål.
Är efter gifna signaler om upploppslagens utöfwande, Militair-Chefens handräkning af Civila magten ästad och gifwer han ej dä genast, ordres till hopens skingrande samt alfwarliga bjuder till att skingra den, samt wäldsamheterne, der de ste, afstyra; miste hufwudet, eller straffes med twenne och irenne ars fängelse pä fästning efter omständigheterna. Lyder någon af manskapet wid sistnämnde tillfälle ej. ordres; dömes genast genom Ståndrätt enligt 2 och i4 Cap. Krigs-Artiklarne. Och werkställes: straffet genast.. Mom. Z. Utöfwar Truppen, efter ordres; mäld utöfwer de gränsor ofwan äro bestämde, sä att fredliga personer uppsäteligen waldföras, innan signalerne. äro gifne och den fsrelaggda tiden förfluten, eller sedan samlingen är stingrad och oroligbetcrne dämpade: eller den öf werfalles , sorn i std dragit sig ur hopen och gär hem till sitt, dä han icke något ondt. gjordt, och warder nägon fredlig och ostyldig derigenom dräpen; miste Anföraren hand och hufwud, och för annan stada straffes dubbelt emot hwad Lag om sickt mäld eljest förmär. Den af manstapet, som utöfwer ordres wäld härwid föröfstar, dcmes genom Ständrätk, som nysi sagdt är. Men ställe under det Truppen sin skyldighet fullgör, nägon ostyldig komma i misshugg, och sädant pästäs mera af wada än af ställan - Nen 29 SeptemberZM lande och uppsåt hafwa skett; dä äge Domaren §, sädant aöra det. afseende, som med Lag, och omständigheter öfwerensstämmer. I alla dega fall, när Befälhafware sig förser, ware han, der ban ej till höden döu es, owärdig att. nägon Kronans tjenst widare bekläda.
Med denna Stat är numera, sedan den blifvit allmänt känd och verkställd, hela Lärare-personalen nöjd och belåten; den erkänner Rikets Ständers frikostighet, den vördar med underdånig tacksamhet Kongl. Majrts huldhet och vishet, som både beredt de vanlottade Skol-lärarne förbättring uti sina vilkor, och med så ovanlig försigtighet medlat emellan de olika interessen och de olika behofven. Hvarken Slifts-styrelserna eller Lärarne begära något mera elier hällre, än alt få behålla hvad dem blifvit lilldeladt, och att ln terims - Svus-TJtskottets Memorial N:o 436. ierims-slaten, m Skan da med några få lätt verkställda rättelser och jemkmiugar, må blifva gällande. Utskottets pluralitet har nu, det må förlåtas mig om jag säger opåIkaliadt, behagat föreslå nya grunder för denna lön-reglering. Ej nog att desse i väsendtliga delar rubba den redan antagna Interims-staten, de upphäfva äfven hvad jag förut kallat Läro-verkens tndelnings-verk, de nedsätta de få bättre löner, sorn af ålder funnits, och, utan att göra någon enda belåten, skola de göra alla obelåtna. Blotta ryktet om detta förslag, så oförmodadt tillkommet, så besynnerligt genomdrifvet, har redan uppväckt oro och bekymmer, och jag uttalar blott den allmänna rösten inom det stånd» jag har den äran tillhöra, då jag förklarar, att, om det än vidare vinner framgång och fullbordan, skall ej endast missbelåtenhet och missnöje,—jag vet huru litet det från Lärare-personalens sida har att betyda,—. utan Gymnasiernes och sedan Skolornas förfall skola jemväl deraf blifva oundvikliga, val framtida, men säkra följder. Dock jag befarar icke dessa vådor. Jag tryggar mig vid vår store Konungs vishet. Han skall vela att värna och uppehålla de Inrättningar, fordna stora Företrädare stiftat. En annan borgen för detta hopp eger jag uti det ofta åberopade Stats-Råds-Protocollet.
På detta sätt skall en förståndig mor i de flesta fall kunna skydda sin dotter från att bli en sådan där nervös, öfveransträngd ung dam, som afskyr kök och barnkammare, men ändock anser sig kunna göra en man lycklig, därför att hon i bildning står honom så nära. Genom denna omvexling af praktiska bestyr och teoretiska studier skall flickan bli friskare, få ett jämnare och gladare humör o c h i allo blifva mer egnad för fyllandet af sina kommande uppgifter. Ja, säger man, eder teori låter bra. Den har blott det felet att, liksom flickorna, vara opraktisk: den kan ej utföras. Om förlåtelse, men jag har själf sett, att hvad jag här föreslagit går för sig i praktiken. Jag vet specielt två hem, där modern förstått att bevaka huslighetens intressen vid sina döttrars uppfostran, på samma gång dessa fått en modern skolbildning, läst alla de många ämnen, som trängas i de högre flickskolorna, spelat piano samt förvärfvat sig stor färdighet i handarbeten. En af dessa döttrar har nu en förmånlig lärarinneplats vid " en flickskola, men hon kan samtidigt själf laga och rusta sina kläder och är ej bortkommen i köket, o m jungfrun blir sjuk eller fått ledigt för en dag. Därför, I mödrar, ber jag er: ingjuten hos edra döttrar från deras spädaste år intresset för det husliga, låt dem, i den mån de utvecklas, allt mer taga del i edra arbeten och omsorger, rådgören med dem i små hushållsfrågor och — framför allt — släppen ej sedan taget, när flickorna börja få allt mer af skolarbete, när de börja bli nervösa, bleka och håglösa. Just då gäller det att kämpa tapprast o c h ihärdigast mot den fiende till edra barns helsa och lycka, som den moderna kvinnobildningen kan, men visst ej behöfver, blifva, och som den ej heller skall blifva, om I viljen med klokhet och kraft arbeta däremot i den riktning jag här an tyd t. H. H. F ä r d e n anträddes k l.
Län, på ett betydligt afstånd från det egentliga regementet, som hufvudsakligen utgöres af rusthåll, belägna i Skaraborgs Län: ett förhållande, som motionaren ansett oljenligt, icke allenast i militäriskt hänseende j der förej att manskapet för ifrågavarande numror kan anses vara delacheradt från regementet; att tillsynen öfver dem, från regementets sida, fordrar omgångar och tidsutdrägt, samt att truppen, vid ett hastigt uppbrott, icke kan samlas så skyndsamt som eljest, enär 2 lill och med kanske 4 dagar erfordras, för att invänta manskapet för meranämnde numror, innan regementet kan afmarchera; utan också i ekonomisktj af det skäl, att rusthållarne måste vidkännas betydliga kostnader genom långväga skjutsningar, genom fortskaffande af ordres och bref 111. m. Lättast torde dessa olägenheter kunna afhjelpas, om ruslhålls-numrorne förenades med Elfsborgs och Westgötha Dahls regementen, af hvilka de omgifvas. Fördelarne deraf Liefve många och olägenheterne inga. Rusthållarne erlade i alla fall sina hästvacance-afgifter, förblefve i åtnjutande af sina augments-ränlor, samt beklädde och bevärade sina soldater såsom förut. Om compagnierne af nämnde regementen skulle blifva öf-vertaliga och befälets besvär derigenom ökadt, torde några sådana rotar af berörde regementen, som ligga inom eller närmare Westgötha cavalleri-regementes stånd, kunna i stället lemnäs i utbyte; oell har motionären önskat, att Rikets Ständer desto heldre ville Lästa Kongl. Maj:ts Nådiga uppmärksamhet å det af honom uppgifna förhållandet, som det, i hans tanka, skulle vara af lika vigt för arméens rörlighet, som lända till lindring i de rustandes utgifter, om kringspridda compagnier och regementen blefvo mera concentrerade. Detta hafva Utskotten i öfvervägande tagit, och anse sig böra upplysa, Statssamt Allm. Besv. och Ekön.
Lagerholm hördes nu efter atlagd vittnesed och intygade, bland annat, att han den 6 Junii 1853 å Rosenschölds då varande tryckeri skrifvit den handling, Skantz samma dag till Rådstugurätten i förevarande tryckfrihetsmål ingifvit, sedan han densamma utan lock eller hot underskrifva med sitt namn; men om skriften renskrifvits efter något af Rosenschöld författadt koncept eller efter dennes diktamen vid tillfället, kunde Lagerholm icke erinra sig, ehuru han förmodade det förra hafva varit händelsen; och att vittnet väl icke hört Skantz erkänna, att han förlättat den åtalade artikeln, men ej ansåge omöjligt, att han kunnat vara densammes författare. Derefter yttrade sig samtlige parterne vidare i afseende å frågan, hvilken borde lagligen vidkännas författareansvaret för oftanämnda artikel. Åklagaren ville finna, att då Skantz, om han än icke lyckats fulleligen bevisa, det han blifvit förledd att åtaga sig författareskapet, likväl detsamma förnekat och om ett motsatt förhållande ej kunnat öfvertygas, vore han icke befogad att utsträcka sitt ansvarspåstående emot Skantz, utan vidblef sitt yrkande, att Munck af Rosenschöld, såsom den der å ifrågavarande skrift utsatt boktryckarenamn, och ej gittat leda ansvaret från sig, måtte förklaras skyldig att stå författareansvar; — Skantz begärde att blifva från målet skild, men yrkade derjemte, »för fullständigt vederläggande af Rosenschölds fortsatta påstående, det Skantz skulle vara den verklige författaren, att den af Rosenschöld den 3 November 1853 såsom namnsedel ingifna förseglade handling måtte öppnas, enär derigenom skulle blifva ytterligare bevisadt, att icke Skantz vore författare till artikeln;» — Rosenschöld erinrade, att Skantz inför Rätta både muntligen och skriftligen tillkännagifvit sig vara artikelns författare, och att 8 mom. 1 § Tryckfrihetsförordningen frikände Boktryckare från ansvar, sedan författaren sig sjelfmant tillkännagifvit, hvilket han ansåg tillräckligt till vederläggning af påståendet, att Rosenschöld skulle styrka, det Skantz vore artikelns författare. Derjemte bestred
De Eders Kongl. Maj:ts åtskilliga Befallningshafvande, såsom oredovisade, påförda poster bestå i sådana, för undersökningars bekostande eller särskilda arbeten, såsom Örsunds å, af Eders Kongl. Maj:t, i särskilda nådiga Bref, beviljade medel, som blifvit i Landlränterierna deponerade, men icke till större eller mindre del blifvit eller kunnat blifva inom redogörelse-årets slut redovisade. Under följande året äro dessa balanser tili större delen antingen förändrade elier försvunna, eller genom andra förskotter ånyo uppkomna. Revisorerne anmärka vidare i §• 1- att, genom Kongl. Brefvet den 13 Juni 1845, Styrelsen blifvit i nåder anbefalld att i Riksgälds-Kontoret lyfta 6,000 R:dr till uppmuddring af Örsunds å, att beloppet också derstädes blifvit uttaget, men likväl i räkenskaperna upptages såsom lyftadt i Stats-Kontoret, hvilket med dessa extra statsregleringen tillhöriga medel icke har någon befattning. Genom irring har det formfel vid bokslutets uppgörande blifvit begånget, att ifrågavarande 6,000 R:dr blifvit, jemte öfriga stats-anslag för året, upptaget under rubriken: Stats-Kontoret, ehuru det lyftats i Riksgälds-Kontoret, då blott de öfriga anslagen, deribland sådana, som likaledes tillhöra extra stats-regleringen, blifvit upptagna i Stats-Kontoret. Något lel i siffran eller redovisningen har likväl ej derigenom inträffat, och annan rättelse i denna formella oriktighet torde ej heller erfordras, än att, till upplysning derom, anteckning skett i hufvudboken om förhållandet. Summan uttogs i Riksgälds-Kontoret den 8:de September 1845 och insattes dagen derpå i Rikets Ständers Bank, men som arbetet vid Örsunds å icke hann sättas i full gång, innan 1845 års slut, uttogs summan ur Banken och deponerades i Upsala LandtRänteri först den 14 Januari 1846.
Af alla sädesslag tillsammans uppgick den åren 1831—1840 till endast 58,257 kub.fot och 1841—1850 till 269,294 kub.fot i årligt medeltal. b) Under åren 1831—1840 utfördes i medeltal Alun: 4,628 Centner, Ben: 10,856 Centner, Linfrö: 36,092 kub fot, Oljekakor: 6,856 Centner, Muroch taksten: 476,376 stycken. Tab. Litt. P. Utskeppning sorter för jernoch trävaror. 1847-50 1851-55 1856-60 1847-50 1851—55 1856 -60 Jern. i medeltal. i medeltal. i medeltal. Bräder. i medeltal. i medeltal. i medeltal. Göteborgs stad. Handel och Sjöfart. Prisen ci trävaror, som 1851—54 voro i jemnt stigande, hafva derefter ej obetydligt nedgått. Prisstegringen var en följd deraf, att under kriget emellan Ryssland och Vestmagterna utförseln af trävaror från Finska och Ryska hamnar var hämmad, men denna stegring framlockade en hastig utsträckning af sågverksrörelsen allestädes, der oanlitade skogstillgångar kunde åtkommas. Den härigenom högt uppdrifna produktionen i rikets norra landskap synes förnämligast hafva bidragit till den starka återgången i skeppningsprisen, som känbart inverkat på Göteborgs trävarurörelse. Kontraktsprisen, som under år 1855 ännu höllö sig vid 36
Departemenls-chefen i alla nu omförmälde hänseenden, rörande regleringen af utgifts-anslagen under Nionde hufvudtiteln och dermed sammanhang egande ämnen, underdånigst yttrat och föreslagit, och hvaruti Stats-rådets öfrige ledamöter sig förenade, täcktes Kongl. Maj:t i Nåder gilla och bifalla. Härefter anmälde Departements-chefen i underdånighet den af Stats-kontoret uti dess här ofvan omnämnde berättelse gjorda underdåniga framställning, att. sedan Stats-kontoret, på grund af den efter 1845 års riksbokslut upprättade liqvid emellan Statsoch Riksgäldsverken, hos Fullmäktige i Riksgälds-kontoret begärt anordning å statsverkets fordna 76,654 r:dr 23 sk. 8 rst.; så hade Fullmäktige härå meddelat det svar, att, då på öfverskotten af statsverkets inkomster blifvit anvisade utgifter, öfversligande öfverskottens behållna belopp med 5,757 r:dr 21 sk. 3 rst., samt Riksgälds-kontorets reglemente icke innehölle något stadgande, som berättigade Fullmäktige att tillskjuta hvad för liqviderandet af de å öfverskotten anordnade utgifter erfordrades, kunde sistnämnde summa icke till Stats-kontoret utbetalas; hvarjemte, med anledning af Stats-kontorets, i sammanhang med öfverlemnande af liqviden för år 1846, då öfverskotter uppkommit af 552,200 r.dr, till Fullmäktige gjorda förnyade framställning om statsverkets godtgörande lör berörde 5,757 r:dr 21 sk. 5 rst., Fullmäktige, under åberopande af ofvannämnde reglemente, den 5 Januari 1849 44 t Kongl. Majus Prof. om Statsverk. 1850. ytterligare förklarat, att den äskade summan icke heller då kunde ersättas; och hemställde Departements-chefen, vid sådant förhållande, det Kongl. Majit måtte till Rikets Ständer i nåder öfverlemna, att, i afseende å statsverkets godtgörande för ifrågavarande, uti räkenskaperna balancerade, belopp, meddela erforderlig föreskrift.
St. redan hafva antagit ett representationsförslag såsom hvilande till nästa riksdag och således åtminstone i formelt hänseende uttryckt sin gemensamma önskan, ulan afseende derpå om det kan vara majoriteters eller enskildes önskningar, som deremot strida, så kan jag icke finna, huru det grundlagsenligt, eller åtminstone formenligt, skulle vara rimligt, att Ständerne i önskningsväg fr.imkommo lill K. M. med en anhållan, som vore rakt stridande emot deias förut fattade beslut. Jag vet icke heller hvarföre för majoriteten nu skulle öppnas tillfälle att yttra en särskild mening, då sådant förut aldrig varit medgifvet minoriteten. Jag anhåller således örn bifall lill det ifrågavar. betänkandet. Hr von Hohenhausen, Michael Silvius: Sedan discussionen nu återkommit till delta betänk., får jag förnya det villande, som jag algaf förra gången delta ämne i Ståndet förevar, nemi. att jag icke kan gilla de moliver, som Utsk. har anfört till nfstyrkande af Hr Rydins motion.» Jag anser frågan vara af alltför mycken vigt lör att jag här skulle öfverväga consideralioner för majoriteters eller minoriteters önskningar. Yi veta alt 3 Riksstånd hafva ogillat Const.- Utsk:s förslag lill ombildning af nationalrepresentationen. Denna majoritet är lika så god som den slumpvis tillkomna i förstärkta Consl.Ulsk.; således kan jag icke på något vis göra afseende på de skäl, som Ekon.Utsk. i detta ämne anfört; men jag tror att vida vigligare skäl finnas för att afstyrka motionen. Jag tror nemi., att då grundlagen föreskrifver det enda sätt, på hvilket ändringar i dess stadganden kunna vinnas, så står det icke i sammanhang dermed alt ingå till K. M. med en sådan anhållan, som Hr Rydin föreslagit. StatsUtsk. har i ett betänk., som äfven finnes upplaget på vår nuvarande bordlisla, vida riktigare förfarit, när det förklarat, att en motion, som angick en belöning åt den person, hvilken skulle kunna utarbeta ett antagligt representationsförslag, icke vore i enlighet med grundlagen.
De från Banken utgifna lån mot årlig inbetalningsskyldighet af 6 för 100 af ursprungliga låne-beloppet komma att liqvideras efter skuldförbindelsernas innehåll och i enlighet med förut meddelade föreskrifter. f) Låntagare vare oförhindrad att, i afräkning å skulden, göra afbetalning utöfver hvad han i förbindelsen sig utfäst, dock att sådan öfverbetalning, der den särskildt för sig eger rum, sker å fullt Riksdaler-tal och ej till mindre belopp än tio R:dr Riksmynt. Mom. 3. Såsom pant antagas: a) på landet: frälse, berustade och andra skatte säterier, rå-och-rörs samt andra frälse-hemman och lägenheter, frälse-skatte-hemman och lägenheter, bergs-frälse-hemman och lägenheter, krono-skatte-rusthåll och andra krono-skatte-hemman och lägenheter samt jernbruk, belägna på egen säteri-,- frälseeller skatte-grund och försedde med egna underlydande hemman, äfvensom de så kallade hyttor i bergslagen, hvilka, ehuru ej upptagna under vanligt hemman-tal, ega tillydande jord; kommande jordens betydlighet och värde vid sådana jernbruk, hyttor och lägenheter att blilva enda grunden för deras låne-rättighet. b) i Rikets städer, med undantag af Stockholm: hus och byggnader, som blifvit försäkrade antingen i Städernas allmänna brandslods-bolag eller i Skånska brand för säkring s-inrättningen eller i För säkrings-aktie-bolag et Skandia, samt tomter, arf och egna åkrar och vretar i och utom städerna. På stenhus, som hädanefter i Rikets städer, utom Stockholm och Götheborg, uppföras och förses med brandbotten, stentrappor och stengolf i förstugorna, meddelas företrädesvis lån, enligt de grunder i öfrigt, hvilka äro stadgade i afseende på lån mot pant af fast egendom i städerna. I afseende å brandförsäkringen iakttages vid belåning af hus och byggnader, som äro försäkrade i Städernas allmänna brandstods-bolag: att värderings-handlingen, med styrelsens vid nämnde bolag derå tecknade bevis öfver egendomens antagande till försäkring, till Banken allenmas; Bih. lill B. St.
Häraf inses mer än yäl den oundvikliga nödvändigheten för Banken att under nuvarande förhållandeu vara i besittning af en reservfond, som kan motstå de uttag å uppoch afskrifuiugssamt kreditiv-räkningar, hvilka alltid äro att emotse då penningebrist uppstår, på det att ett tvunget öiverskridande af maximum för sedelutgifning aldrig må äfventyras och Diskont-verken försättas i nödvändighet att afbryta sin låneoch diskouterings-rörelse. Men som Rikets Ständer, vid de tillfällen, då disposition skett af Bankens behållna vinst, vare sig till för Banken främmande föremål eller till förökande af Bankens låne-rörelse eller till inköp, för Bankens räkning, af Statens obligationer, förordnat, att sådan disposition borde verkställas under de kommande åren och i den mån ny vinst för år 1860 1,560,039: 17. 2,099,122: 74. 2,013,379: 77 „ 1861 Sgr R:dr 5,672,541: 68. Bankens tillgångar och fordringar utöfver dess skulder vid 1862 års slut utgöra dessutom: Grundfond Återstående behållning deröfver från 1859 och föregående åren 15,000,000: — 8,955,524: 42. R;dr 23,955,524: 42. 54 BankoUtskottets Betänkande N:o 35. till Banken inginge; så. möter visserligen icke något hinder i reservfondens bibehållande vid erforderlig styrka, att under detta och följande år öfverlåta större eller mindre del af den åren 1860—1862 uppkomna behållna vinst till Riksgäldskontoret. Innan Utskottet likväl afgifver yttrande och förslag i detta afseende, bör Utskottet uttala sin åsigt öfver den af Fullmägtige föreslagna förändrade uppställning af 5:te och 6:te afdelningarne i 6:te artikeln af Banko-reglementet. Sistnämnda afdelning innefattar §§ 174 och 175.