Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att Const.Utsk. härutinnan till en del iakttagit grundlagens mening, kan man finna deraf, att ehuru Utsk. uti 26 punkten anmärkt att Konungens rådgifvare, i afseende på handel och näring, befordrat ett systeme af särskildta undantag från gällande författningar, flera licencer till stora belopp skola, enligt hvad en föregrde talare uppgifvit, blifvit meddelade, som likväl ej förekomma uti bilagan, ehuru de så mycket mindre kunnat undgå att af Utsk, vara kända, som de blifvit meddelade äfven åt ledamöter af sjelfva Utskottet. Men huruvida detsamma iakttagit denna grannlagenhet genom meddelandet af D c n 3 Juli f. m. 2o3 de uppgifter, som förekomma i N:is 16, 26, 32, 39. 44, 45, 48, öfverlenniai' jag åt livar och en att bedomina. — Äfven i andia hänseenden har jag icke kunnat uti Const.Utsk:s meni. återfinna den anda, som grundlagen uppenbarar i dess vigtigaste sladganden. Uti 58. punkten anmärker, att Konungens rådgifvare hort afgå, enär deras råd hos K. M. njutit så litet förtroende, att en utnämning skett emöt Statsrådets tanke. Låtom oss se till hvilka följder denna grundsals. leder. Jag viii då antaga, att RiksSttn följde denna anvisning, från grundlagens väktare gifven, och idkeligen anmälde Statsråd till entledigande, som i sådant fall icke afiägsnat sig. Antingen skulle Konungens beslut lämpas efter Statsrådets tanke, eller måste ifrågavar. Statsråd vika från sin plats. 1 förra fallet npphafdes 4 och 9 §*j:na Reg F:n, enligt hvilka - Konungen äger att allena styra Riket, att allena besluta. I sednare händelsen åter, ålades Statsrådets ledamöter en ny ansvarighet för alla de fall, der Konungen ej antoge deras råd.
Jag anhåller vördsamt att få instämma med Hr Professor Cederschjöld, hvilkens åsigter jag delar. Jag gör det så mycket hellre, som jag för min del anser, att i den händelse en person, som är verkligen oskyldig, åtalas för förbrytelse mot 5:te cap. i §:n Missg.-b:n, så är det ett moraliskt åliggande för K. M. att anbefalla åtalets fullföljande, för att derigenom gifva den åtalade tillfälle att inför samhället rättfärdiga sig. Så länge 1777 års K. bref fortfar att vara gällande, tror jag den utväg, Hr Professor Cederschjöld föreslagit, vara den enda rätta; helst skulle jag likväl önskat att nu fä väcka motion om upphäfvande af ifrågavar. författning, emedan den icke blott står i strid med vårt constitutionella statsskick och de principer, som i allmänhet finnas uttryckta i vår grundlag, utan äfven med gällande rättegångsformer; men —fdetta lärer numera icke låta sig göra. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Hr Cederschjöld, Robert, har emot mitt anförande invändt, att det ej skulle gå an att lemna den enligt 5 cap. 1 §:n Missg.-b:n tilltalade på fri fot, emedan brottet möjligen kunde beläggas med lifsstraff. Men just att brottet är begånget, är hvad sorn skall bevisas, och förrän detta är bevisadt, kan han icke 9 H39 3o(i Den 4 Juli. behandlas såsom brottslig. Dessutom ur äfven samma straff eller lifvets förlust stadgadt för den örfil, som jag nyss omnämnde, och som kanske 14 dagar efteråt vållar döden. Men förrän läkaren förklarat, att denna örfil varit eller kan blifva vållande till döden, måste den som utdelat örfilen icke vara underkastad arrestering. Och med all aktning och respect för vara domstolar i allmänhet, vill jag för min del inskränka deras pröfningsrätt så mycket sorn möjligt, när det gäller en menniskas frihet. Och om en sådan grof brottsling tilläfventyrs rymde, hvad vore då olyckan?
Det torde i allmänhet få antagas, att väsenteligaste stödet för grundsatsen om Spels skadlighet i moraliskt afseende, ligger uti dessa missbruk, hvilka icke på Nummer-Lotteriet inträffa. Deltagande i Nummer-LotteriSpelet och uti Spel i allmänhet, vare sig tillåtna eller förbjudna, har med mångfalldiga andra företag till vinning eller förströelse det gemensamt, alt passion och öfverdrift i beräkningar kunna hafva menliga följder; men icke har Directionen i detta afseende försport något som, hvad Nummer-Lotteri-Spelet vidkommer, är serskildt anmärkningsvärdt; och lika litet Directionen vågar antaga, att, om detta Spel såsom Allmän Inrättning upphör, sådant skall medföra någon stor och vigtig inverkan till vinst för sedligheten hos dem, hvilka kunnat vara hugade att på detsamma göra insatts till en eller flera af de årligen endast Sjutton gånger förefallande Dragningar, lika tvifvelaktigt förekommer det, att detta steg skall kunna åt fallenheten för lika beskaflädt Spel gifva den förändrade riglning, hvarigenom de nu mera så oinskränkt gängse enskildta, ofelbart vida vådligare och i alla delar mera betänkliga Ineller Ut-ländska Lotterier af mångfalldiga slag, om hvilka Directionen den 27 Januari 1338 afgifvit underdånigt utlåtande, som nu i underdånighet åberopas, skola alldeles upphöra att anlitas och antingen uppenbarligen, utan hinder af Författningarne, eller lönnligen, om de blifva förbjudne, indraga allmänheten i Spel utan sådan publik Controll och ansvarighet, som kan lagligen gällande göras. Vid indragning af Publike Verk, Embeten och Tjenster, med fastställd Lönings-Stat, har i allmänhet den grundsatis varit gällande oeh blifvit iagttagen, att Löntagarne icke blifvit beröfvade sina lönevillkor, utan förklarade berättigade, att deni på Indragnings-Stat bibehålla.
Då det ej kan förnekas att hemmantalet atgör en ganska osäker måttstock för en egendoms värde, enär ofta en mindre hemmansdel kan vid försäljning betalas vida högre än en annan fastighet, som har högre hemmantal sig åsatt, så lärer af de utaf motionären anförda exempel lika väl kunna slutas att de ifrågakomne hemmansdelarne, hvilka förmenats hafva blifvit för hårdt betungade med rotering, fått sig ålagdt att ensamme uppsätta en soldat blott emedan de befunnits lika goda med andra till större hemmantal satte fastigheter, som att någon verklig orättvisa vid roteringens åsättande egt rum. Den rättelse som, i händelse någon sådan orättvisa för flera mansåldrar tillbaka inträffat, nu skulle tillvägabringas, kunde ej heller komma de förfördelade till godo, utan skulle, med försvagande af landets försvars väsende, blott innebära en skänk åt dem, hvilka vid köp eller arfskiften kommit i besittning af de hårdt roterade hemmansdelarne, säkerligen mot lindrigare lösepenning än de nödgats utgifva, så vida dessa hemmansdelar varit lägre roterade. Genom någon sådan partiel jemkning, som den af motionären föreslagna skulle ock, jemte det Kammar-Kollegium öfverhopades med ansökningar om pröfning af dylika frågor, föga enhet i fördelningen vinnas. De hemmansdelar, hvilka fordom under hårda tider mäktat uppehålla roteringen, lära visserligen nu mera, efter så långvarig fred och sedan fastighetsvärdena samt rikets befolkning så betydligt tillvuxit, ej böra känna samma rotering synnerligen betungande. För öfrigt hafva på sednare tider inånga lättnader tillkommit de roteringsskyldige, sednast genom befrielsen från bekostande af soldatens beklädnad. Utskottet, finnér sig således ega skäl hemställa, det motionen ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 21 Maj 1860. 6 Sammansatta Stalssamt Allm. Besv.- och Ekon.-lltsk:ts Betänkande N:o 11. i\:o Si. Ank. till Exp.-Utsk, den 30 Maj 1800, ki. 2 c. m.
För att också kamraterna skulle få tillfälle att njuta af den, återgaf han den i öfversättning, och m e d lifligt mummel och flitigt vändande på bassarne ådagalade de sitt belåtna gillande. Uppmuntrad häraf fortsatte han, nu dock hufvudsakligen begagnande sig af engelska språket. » Sjön gick hög, och j a g mådde sämre än en hund där nere bland kolstybbet, men höll dock ut, tills j a g trodde land vara ur sikte. D å kröp j a g upp på däck och hade så när skrämt slag på styrman, som gick Länk-gåta. Men den, som var från båten, innan den kom fram, det var nog Lasse Henriksson det. En morgon före dagningen, just när vi började paddla uppför en bred flod, äntrade jag, utan att säga farväl eller tacka för husrum, utför skrofvet och sam m o t land med kläderna bundna som ett bylte på ryggen. Jag blef uppfiskad af den lede själf i människohamn. K o m i hans tjänst, slet ondt, försökte rymma, blef fast och fick det än värre. K o m dock loss omsider och följde som skeppspojke m e d en skuta till London. Sedan var det snart all right, när jag började gå som matros på långturer. » Länk 7. Ej min tunga jag nu häjda kan, Förr ' n den nämner ännu en tyrann, Hvilkens namn är svärtadt, Om man än behjärtat Att han var en .. sina tiders » man. Nu en här jag kunde ställa upp, Egendomlig, värfvad, blandad trupp; Uti heta striden Någongång beriden, Tränad båd ' till snack och mästerkupp. Säg, hvem känner ej ett iskallt vif, Som är klädd i blått sitt hela lif? Pärlbesatt dess änne, Af korall dess spänne; Stulna summor på dess kreditiv. Fast det kunde kallas blott » lull lulh, Det må skimra af briljant och gull, Mångens håg det lockar, Mången ödmjukt bockar Blott för detta » lilla någots » skull. Lilla ord, hur dechiffrera dig? Hufvudbry du vackert skaffar mig.
Hade man förut ansett penningen för en tom chimér, så slog man nu öfver i motsatsen och förklarade penningen för en vara, — ja! den yppersta varan. Möjligen finnes ibland eder, Mine Hrr, åtskilliga, som dela denna åsigt. Jag för min del kan det icke. Men torde någon fråga: om penningen icke är någon chimér och icke heller någon vara, hvad är den då? För att härå lemna svar, är det nödigt att först bestämma begreppet vara. Dervid finner man att med ordet vara (handelsvara) menas något, som är ämnadt att på ett eller annat sätt förbrukas. Då nu penningen eller myntet icke har sådan bestämmelse, finner man deraf att den icke är någon vara, således icke eller den yppersta varan. Penningens ändamål och bestämmelse hr att förmedla och underlätta varubyten, således ett byteseller cirkulationsmedel. Men, invänder man, ett sådant förmedlande af byten kan ju äfven ske genom förskrifnirigar, genom papper eller s. k. sedlar. Penningar och kreditsedlar skulle ju således vara lika? Då frågan kommit till denna ståndpunkt, äro distinktionerne af yttersta vigt. Vid myntet, så länge det cirkulerar såsom mynt, är alltid i en viss mån fästad kredit. Detta ådagalägges af det förhållandet att jag emottager en Specie-daler för dess nominella värde, ehuru jag tydligen ser att den är sliten och således undervigtig. Jag gör det likväl, och jag gör det, under förutsättning att andra skola handla på samma sätt. Med myntet var således fästadt begreppet om kredit. I detta afs:de fanns således verkligen en likhet med det s. k. pappersmvntet eller kreditsedlarne. Enl. hvad jag tror tnig förut hafva visat, och, hvad nu mera jemväl allmänt erkännes, måste det dock finnas en särdeles väsentlig olikhet emellan mynt och kreditpapper. Svårigheten består att noga bestämma denna olikhet. — Det första, som möter oss härvid, är att det territorium, inom hvilket det verkliga myntet kan cirkulera, är vida större än kreditpapperets. Men denna olikhet är likväl icke den väsentliga. Vid närmare granskning, skall man finna att den egentliga och hufvudsakliga olikheten består i sättet, hvarpå de förvandlas.
Nöden måste ock fortfara, så länge Varuoch Afynt-representanten är så utsträckt och underhaltig, och så länge inga allvarlige steg vidtagas till den arbetande Folkstockens och Födoämnens förökning, såsom medförande det kraftigaste medlet till förminskning af Import och Vexelbehof. Med ingen magisk eller alchymisk konst kan det af lumpor beredda papperet förvandlas till den efterlängtade Metallen; men det kan realiseras med utländskt Silfver, genom inhemsk ökad arbetskraft. Den Administrativa regleringen af våra diverse Ideal-Penningar, ehuru nödig r bereder ingen egentlig 564 Statsoch Banko-Utslottens Betänlandenl Statistisk Financeeller Realisations-grund, och! införskrifningen af Silfver blir ett précairt eller tvifvelaktigt försök, som ej öker inhemska välståndet, Bet nämndes i början af Memorialet, att,’ till vinnande af en Oeronomisk sjelfständighet, fordrades fil lika, att visse förstörande missbruk, med alfvare, hämmades. Ibland deri är den öfverdrifna Brännvins-Bränningen och förtäringen det mest skadliga och förödande af födoämnen. Om Branken bidrager till föda åt kreatur, så skadas de ock af öfverdriften; och vid de stera Brännerierne förspilles mycket, som ej kommer till någon nytta. Af Tull Specialen nr kändt, att redan i Konung Johan IIRs tid, Bränvin utför; des ifrån Sverige, och att varningar emot fylleri utfärdades på i6:de och I7:de århundradetalet, samt att stundom, för bristande Sädestillgäng, Bränvins-Rränningen för en tid inställdes.: Men, då efter sådant nyss föregånget förbud, de store Regale Brännerierne inrättades, samt, till befordrande af ymnigare afsättning, alle landsväg gar beströddes med krogar, och i Städer alle Gator och Grander dermed försågos, så har menigheten, till fördärf för seder, hälsa och välmåga, blifvit retad till en öfverdrifven Bränvins-förtäring.
Chrysanders vid Muns senaste stora täfiing prishelönta novell » Den rätta », hvilken börjar det nya årets följetongsafdelning och kommer att sträcka sig ett godt stycke fram på våren. Dessutom erhålla alla, som prenumerera på Idun från årets början, gratis fru Ellen Bergströms förträffliga och likaledes prisbelönta arbete: » Huru skall " kvinnan bäst kunna bidraga till höjande af familjens ekonomi? » — tryckt i bokform. Endast dessa tvänne arbeten äro tillsammans mera värda än den obetydliga prenumerationsafgiften — 4 kronor — för hela årgången, j.e-fy Ett intryc^ från Eugeniahemmet, Af Mathilda Roos. träden rundt omkring. Himmelen var betäckt med blygråa moln; ibland kom en stormil susande mellan de halfnakna grenarne och drog upp hela hvirflar af nedfallna löf. Ibland var det, som om hela naturen plötsligen domnat bort; allt blef så tyst, så orörligt stilla, att man kunde höra, huru bladen föllo med ett sakta, vemodigt prassel. Då vi kommo fram till Eugenia-hemmet, hade barnen sin middagstimme. I stora salen på nedre botten sattes de kring ett stort bord, krymplingar, blinda, lama, om hvarandra. De sjukaste, det vill säga de, som ej kunde äta själfva, sutto vid särskilda små bord och matades af sköterskorna. Sedan föregående besök kände jag igen flere af barnen; som jag emellertid icke varit där på ett par år, hade många förändrats och, trots vanskapligheten, växt och utvecklats. Gossen därborta t. ex., som går på träben, och som, då han efter två, tre amputationer och månadslånga lidanden slutligen kom upp, blef så glad och tacksam öfver sitt träben som kanske ingen af oss öfver lyckan att ega friska lemmar, — han har nu vuxit och blifvit en stor, duktig pojke, som icke alls tyckes vara nedtyngd af sin olycka. Flere af hydrocefalerna, d. v. s. sådana som till följd af vatten i hjärnan ha ett onaturligt stort, uppsvullet hufvud, hade också skjutit upp och, som det tycktes, blifvit något mindre hjälplösa.
Jag har blott anfört Herr Karonen, tankar kil uplySning och styrka för min egen öfwcrcygelse» Friherre vs 6 ser. Jag medgkfwer dek, men liksclarersr nu, at min tanka är förändrad, emedan sakens förhastande nu ar helt olika, Friherre Lilkverklcölä, dlil, förnyade stn begäran ak Hemliga Ucstottecs krotocolls Utdrag af den 24. Martil 1789 matte i krokocolltzt infiytq samt deröfwep Harwid ropades af gansta manga I a , men stm fåken af andra begärdes pä bordet, sa forstes dea hanlande. Herr 8rjsr»elä, Lamvek. Som wi i dag blisivit genom Hans Masts nådiga Skrifwelst underrättade, at tilstandet med Riksgälden blifwer för Riksens Smnder upgifwek och man e> kan tvrmers Lreäir forrä ' man wct sir väder, ia stneS dek mig onödigt at Bewstnings-U stöttet företager sig något arbere förr an Bewillninqs-stmman ar upgifwen; hwarföre jag §.kar lipstof i Bewiiiliings-Utstortetö sammanträdande. Hanö ^xcallence Herr Grefwcn och LandtMarstalken anmälte ek lVlLnrorstl, ingiftvek af Herr KsclrLr^vuvcl, ^s^ks» VVilkelm. Herr Kerber v va 6. jag inlemnade detta kVlemviigl, war jag okunnig om Kongl. Mäste Nådiga förklaring, som sedermera antom och blef för Högloflige Nidderstapct och Adeln upläsen; och som mit lviomosi^l torde i wista delar synas stridande emot werkan af denna Nädiga Skrifwelst, fä underställer jag i ödmjukhet Herr Grefwens och Landt-Marstalkcns ompröfwande om detsamma utan answar ä min sida kan upläsas. Herr Grefwe» och Landt-Marstalken.
Cederström blifvit anmärkt: alt alla persed lar borde beräknas i pennin ge värde, och alt det borde vara räntegifvares öppna rätt att lemna spanmålen efter årets markegång; reen då hela beloppet af sådan afradsspanmål och kronotionde uppgår till öfver 3oo,000 t:r, skulle statsverket blifva betungadt med en alltför stor kostnad för spanmålsmagaziner och tjenstemän, eller ock* derest spanmålen, såsom Hr Frib:n föreslagit, skulle på öppen auction försäljas, priset derå oskäligen nedsättas. t detta hänseende ber jag att få åberopa hvad H. Ex. Hr Gr. Posse anfört. Hr Lagerhjelm och Gr. Posse hafva byst den mening, den förre, att man icke borde gå så hastigt tillväs ga med räntornas förvandling i penningar, och den sednare, att räntegifvare borde äga öppen rätt att få lemna spanmål in natura. Jag hyser ingen betänklighet vid att biträda Ulsk:s förslag. Jag tror nemi., att man, efter anställd beräkning, skall finna, att det belopp, som ingår in natura, icke utgör ^ af 3oo,ooo t:r, kanske icke £ deraf. Dessutom måste man taga i betraktande, att en stor del af deri spanmål, som nu användes dertill, Skulle behöfva uppköpas för penningar. Ej heller fruktar jag, lika med Hr Lagerhjelm, att spanmålspriset om hösten skulle nedtryckas. I detta hänseende stödjer jag min förhoppning på den ökade penningetillgången (jag menar icke penningelånetiilfället) sorn våra privatbanker i sednare tider lemnat, och som verkligen kan befrämja en lifligare spanmålshandel. I min hemort hafva åtminstone efter privatbankernas uppkomst flera börjat med allvar speculera i spanmålshandel!).
I afseende på den första frägan förekommer att någre Penninge-förvaltningar, hvilka det blifvit Revisorerne vägradt att granska, nu mera icke funnos, utom ConvoijGomrnissariatets och PassevolanceCassans. X 2o8 SlatsDtskottets Granskningen af den förra syntes väl uttryckligen vara medgifvén af 9 §. i den Föreslngne Instruclionén, anén förhållandet roed den senare förefölle tvåtydig!, af ordalagen ”tiiiståndet och förvaltningen af alla milder (Krigs)-Collegii disposition ställde Allmänna Cas’\sor, ” emedan det var örn PassevolanceCassans egenskap af Allmän, eller af motsattsen, sorn striden, angående hennes granskning, livälfde sig år 1828, och emedan K. M:t i specificationen af åtskillige Cassör icke upptagit äfven denna Cassa: — att i allmänhet det vore riktigast, att i Instruetionen undvika all Specification af EnrbetsVerk och derunder lydande Cassör, då den icke behöfdes, enär Grundlagen om StatsUlskoitet uttryckeligen säger, Statsverket i alla dess delar, då Revisorernes enahanda rätt, att granska samma Cassör, som St^tsUtskottets, icke varit bestridd, och då specificationen kunde föranleda inskränkningar i granskningsrätten eller åtminstone vålla tvister derom, genom de indragningar och förändringar, för hvilka CoIIegierne och EmbetsVerken voro föremål: —att det medgifvande K. M:t för närvarande gjort af en vidsträcktare granskningsrätt, än tillförene, icke eller vore ovillkorligt, såsom Grundlagens stadgande, enär K. M:t i Dess Nådiga Skrifvelse yttrat: ”att den af K. ”M:t föreslagne Instruction vore grundad derpå, att, "under förbehåll af den dispositionsrätt K. M.-t hittills *Jut'öfvatj äfven de Fonder och Cassör som icke till* för ene blifvit af R.
: J. Nordling VÄLKOMMEN HEM, VÅR HVITE DROTT! Den 21 maj 1896 R e ' n stod vår bleka unga vår,. Med frostigt genomskinlig blom I all sin fägrings jungfrudom, Omkransande sitt lösta hår; Af lifvets aning re ' n en fläkt Vår vinterdvala hade väckt, Och hjärtat vidgade sig till Den första lärkans drill. Då plötsligt skorrade en sträng Midt i vår glädjes fägnespel, Föll, isigt s k y m m a n d e o c h stel, En skugga öfver blomsteräng. Ett sorgebud o s s hade nått: Sjuk är vår kung, vår hvite drott På vandringsväg vid fjärran strand Nåtts af en oväns hand. De knappa bud, o s s gnistan skref, Förstämde bidade vi så; Förskrämde lyssnade vi på Den hviskning, s o m allt högre blef, Som snart från tusen tungors band Steg till en storm kring allt vårt land: Du, Herre öfver d ö d o c h lif, Gif, af din misskund. gif! L å t anden mogna till de stora tider, S o m skola fordra allt, h v a d dig blef gifvet. Spill icke bort din kraft i tomma strider, S p a r dig till den, där helt det gäller lifvet, Ellen Och i den långa febernatt — En klarnad bild i yrseldröm — I o m s o r g, oaflåtligt ö m, Skyddsängeln invid bädden satt; Framburo makans hand och röst Sin svalkedryck, sin läketröst, Med hoppet trosförvissadt sträckt Mot hälsans morgonväkt, K o m så en sunnanvind en dag Med nya toners klang uti, Dref molnets mörka hot förbi, Spred åter ljus o c h välbehag. Den tunga ängslans tid var all, Vår l ö m s k e ovän bragt på fall, Vår tillit skördade sin lön, Och b ö n h ö r d var vår bön.
Om det befinnes, att Expeditionen är i öfverensstämmelse med det bifallna utlåtandet uppfattad, tror jag ej att den, emot innehållet af 3 momentet 4,9 § Riksdagsordningen, kan ytterligare hvila. Om icke dess mindre, på grund af hvad Herr Grefven och LandtMarskalken yttrat, och på några ledamöters begäran, den kommer att hvila, anhåller jag att detta endast måtte, som min reservation, i protocollet upptagas. Jag vill blott, i afseende på Herr von Hartmansdorlfs sista yttrande, att lian begärt Expeditionen på bordet för alt förekomma en inbjudning, tillägga, att ehvad Expeditionen blifvit justerad eller ej, linnes det dock, att ingen inbjudning kan ske, ty den kan ej rättsenlig! göras då tre Stånds sammanstämmande beslut, och således Rikets Ständers, är fattadt. Herr Lefrén, Johan Pehr: På det att vi icke längre må roa oss med attdiscutera mål, som äro lagde på bordet, anhåller 13 Den i3 Mars f. m. jag, att Herr Munck af Rosenschöltls anförande äfven må få hvila på hordet. Yid förnyad föredragning af StatsUtskottets ej mindre den 2 dennes under N:o 422 aflåtne, och den 3 derpåföljde förmiddagen på bordet lagde, Memorial, med en fortsättning af Förslaget till Reglemente för RiksgäldsContoiret, än ock den 12 dennes under N:o 437 afgifne, och samma dag eftermiddagen på hordet lagde, Utlåtande, öfver de vid berörde Memorial gjorde anmärkningar, fann Ridderskapet och Adeln för godt gilla samma Memorial, med de förändringar och tillägg, sistnämnde Utlåtande innehåller.
Jag hade nemi. ansett det vara skäl att bifalla Utsk:ts Utlåt., emedan jag vid närmare granskning af detsamma funnit, att Utsk:t ej gerna f. n. kunnat komma till något annat resultat, än det gjort med anledning af de motioner, som blifvit väckta. Den första innehåller nemligen, »att K M:t täcktes genom utfästade belöningar i nåder upmuutra till författande af läroböcker i kristendomen, tjenliga för den första undervisningen och så affattade att utanläsning kunde, såvidt möjligt är, undvikas.» Af den föreg:de delen af motionen inhemtas, att motionären härmed verkligen afsett att få en annan katekes, och då, på sätt Betänk:det innehåller, en sådan redan är färdig och för närvarande underkastad PresteStåndets pröfning, Den 18 Februari f. m. 561 liing, ligger deri ef t skäl för att icke nu söka framkalla nya försök i samma riktning. Dessutom synes det. mig vara något oförenligt att It. St:r hos K. M:t begärt att belöning skall gifvas för ett visst ändamål, utan att de dertill anslå medel. Hade åter lt. St:rs mening varit att för detta ändamål anslå eti summa, borde en sådan motion hafva remitterats till 8tatsUtsk:t eller åtminstone till Statsoch Ekon.Utsk.-n gemensamt. Det är utom all fråga att på besparingarne medel möjligen kunna finnas; och skulie det blifva Jf. Stms beslut hvad som motionären föreslagit, så får man väl söka förverkliga det så godt sig göra låter, men, beträffande Ekon.Utsk:t, tror jag icke man kan tordia att det skolat gå längre än det gjort. I afs. på den andra motionen af riksdagsmannen Lundahl, så synes mig icke heller deri, uti den af motionären upställda form, kunna bifallas, emedan deri ligger något så obestämdt, att man svårligen kan göra sig reda för hvad motionären menar. Der anhålles nemi., att 31, St:r skola hos K. Vitt i underdånighet begära att vid den första undervisningen i kristendomen icke någon utanläsning utöfver den s. k Lill-katekesen må för barn ifrågakomma.