Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Matti gaf sig i väg utåt sundet för att taga en öfverblick af ställningen, och jag tog mig för att klappa och lugna hästen, alt medan jag då och då hof upp de förfärligaste skrän, som gjorde hästen än oroligare och väckte min egen slumrande inbillning till lifs, så att jag slutligen skrek med värklig inspiration som i lifsfara. Matti hade förminskats till en svart punkt ett godt stycke borta på isen, och jag tyckte mig höra att han ropade något. Jag ansträngde mina öron och uppfattade slutligen: – Huru mycket kan klockan vara? Jag förargades åt hans, som jag tyckte oväsentliga fråga, drog fram mitt ur och ropade till Matti: – Klockan är fem! I detsamma slog Matti in en bestämd riktning och försvann snart bakom en udde, lämnande mig ensam med en drunknande häst midt i natten, Gud visste huru långt från människoboningar. Jag tog snart mitt parti, gjorde krumsprång på isen midt för den stackars hästen för att hålla mig varm och bäddade mig slutligen in bland fållarna i släden, när kylan från min våta fot icke ville bli mindre af rörelsen. Hästen låg ganska stilla med ett flämtande och en half gnäggning då och då, så länge han såg mig, men när jag krupit in i släden, började han på allvar bli orolig. Först lät han höra ett stönande, hälften frustande, hälften gnäggning, som lät så ångestfullt, att jag for upp i släden och trodde att han sjönk. När han hörde att jag rörde mig i släden, vände han på hufvudet och sände mig sin mest förebrående blick jämte en grymtning så talande, att jag måste fram och lugna honom. Jag strök honom öfver manen och öronen, skrapade honom i pannan och under luggen, samt talade hoppingifvande ord till honom i bekymmerslös ton. Han tyckte säkert att den bekymmerslösa tonen lät väl hånande, ty med en otålig rörelse kastade han på hufvudet och lät åter höra sin ångestfulla gnäggning, som skalf af köld likasom han själf. Han arbetade mest hela tiden i vaken för att hålla sig varm, och endast genom rörelsen höll han vaken öppen; – den hade nog annars frusit fast omkring och öfver honom.
Hon var icke någon stilla ' och blid natur; hennes hjärta klappade våldsamt; hennes känslor läto ej stänga sig af skrankor. Ingen hade förr talat om, att hon var så afskräckande ful — ingen hade tänkt därpå, förrän » Amor » utgår i omkring 35,000 exemplar, han kom, han, den bildsköne mannen. Icke en siffra, som talar för att det äfven på andra förrän bredvid hans skönhet hade hennes fulsidan Atlanten finnas många enfaldiga mänhet blifvit så märkbar, så i ögonen fallande. niskor. Den, som prompt vill bli af med Någonting liknande hat mot denne man vaksina pengar, kan nog ganska förtroendefullt nade i hennes själ, stannade och växte, växte. Det blef förfärligt. Voro de allena, tänkte vända sig till » Amor » 1 hon, att han jämförde henne med sin änglasköna gosse; ibland främmande trodde hon, att han jämförde henne med hvarje annan kvinna. Voro de i sällskap med vackra kvinnor, studerade hon med pinsam noggrannldun Iduns Modehet hvarje drag, hvarje t.lin i hans och deras tidning ansikte och led obeskrifliga kval. Sen till, att och finnas hos al a edra bekanta! Mannens lynne fördystrades. Förgäfves sökte han vinna hennes förtroende. Hon blygdes att bekänna sin svaghet och dolde sin smärta under likgiltighetens mask. Sårad drog han sig tillbaka. Hon ville vara ensam — hon fick vara det. Icke så barnet. Han kunde ej glömma, huru modern varit allt för honom, han förstod ej hennes likgiltighet. Han trodde, att hon var sjuk eller » ledsen », och han var outtröttlig i sina bemödanden att återvinna den kärlek han dunkelt anade nära att förloras. Våren kom, dagarna blefvo ljusare, men i hennes själ ljusnade det icke. Narcisser och syrener blommade omkring villan, där hon bodde — hon märkte det knappt. Ensam vankade hon omkring i den vackra trädgården, ensam med sitt plågade hjärta och sina dystra tankar. Så kom hon en dag till häcken, bakom hvilken hennes gosse lekte i sandhögen med en jämnårig kamrat. Hon tvärstannade vid de ord hon hörde de små växla.
Jag har, på säll jag förut nämut, dermed egentligen afsett förhållanderne på landet, och det kan väl icke gerna blifva fråga om, att en jordegares egen - 438 Den 30 Maj. dom från det ena året till det andra, undergår sådan förändring, att någon förhöjning af hans taxering kan ifrågakomma. Dessutom innehöll mitt förslag, att det skulle bero pä TaxeringsKomitéen, att höja taxeringsvärdet till det belopp den kunde anse billigt. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Min erfarenhet i detta afseende är, att böter för uteblifvande taxerings-upgifter erläggas snarare för litet, än för ravcket. För allmogen medförer detta stadgande intet äfventyr, emedan honom icke är ålagdt, att lemna skriftliga upgifter; utan han får afgifva dem mundtligen. Om någon anser sig hafva lidit någon orättvisa, så kan han klaga. Jag anhåller, att R. o. Ad. mätte godkänna §:n, enl. Utskrs förslag. Uppå härefter framställd propos. biföll R. o. Ad. det ifrågavar;de Usta mom. af B4:de §:n. I fråga om §:n 72, anförde Hr von Hartmansdorff: Ståndet har, i hänseende till taxerings-värdenas olikhet på landtegendomar, återremitterat Utsk:s förslag, och sådant med anledn. af min hemställan om rättelse derutinnan. I fall detta eller något annat förslag, som leder till ändamålet, nu skulle af R. St:r gillas, så kunde det icke medföra någon rättelse för ögonblicket, utan endast för framtiden. Men på det att den rättelse jag åsyftar, måtte, åtminstone till någon del, kunna ega rum under den ingående bevilln:s-perioden, hemställer jag vördsamt, om icke R. o. Ad. skulle finna för godt, att vid 72:dra §:n, sådan han nu blifvit föreslagen, göra det tillägg, som finnes i 1848 års Bevilln:s-Stadga, men hvilket här uteslutits. Del lyder sålunda: ”Egande Komitéerna att, så länge' denna stadga, enl. R.
Waern vid inrättade nya Verkstäder, efter Engelska sättet, låter bereda stångjern af serdeles slag och godhet, genom från England införskaffade arbetare, hvilket jern betalas vida högre såsom export, än det vanliga stångjerns-smidet» Två Koppar-hammare inom Länet, med tillhopa 9 arbetare* förädla årligen per medium 91 Skeppund köpe-koppar hvardera., Tillverkningsvärdet, som vederbörande icke uppgifvit, kan ej med visshet beräknas; men intaget i calcul efter medelpris ä 100 R:dr Skeppandet, uppkommer för det hela* rudimaterien inberäknad 27,300 R:dr Banco» Till Bergsrörelsen kan för öfrigt räknas:: Ett Telgstensbrott uti Wedbo Härad, hvarest till afsalu förfärdigas grafstenar, milstolpar och vägvisare, samt grytor och andra käril: inom Nordahls Härad Skifferbrott, deraf takskiffer tillverkas, jemväl till någon afytlring utom orten, och Qvarnstensbrott, derifrån ortens allmoge upphugger och afyttrar Qarnstenar; kunnandes det tillfälliga antalet af arbetare vid dessa Irenne handteringar, sorn snarast utgöra binäringar, icke uppgifvas och ej heller beloppet eller värdet af tillverkningarne, derom alla underrättelser saknas. — Mindre kalkstensbrott finnas på flere serskilte ställen och begagnas till kalkbränning för husbehof» Men vid foten af Hunneberg, hvarest är rikare tillgång på kalksten, hafva många Kalkugnar i äldre och sednare tider blifvit anlaggde, deraf nio nu drifvas med 36 arbetare och tillverka hvardera omkring 1^0 tunnor Gråkalk årligen, hvilken till stor del afsättes. utom orten» i synnerhet på Götheborg. 24 e) Fabrikerj Bruk och öfrige Näringar på landet, hvilka icke höra till Bergsrörelsen: ;:v;> Sågverk och Sågar. Större inrättningar för sågning eller egentliga Sågverk, finnas i synnerhet på Dahls-Land och vid Götha Elf, hvaraf de vid Lilla Edet, sorn alla afbrunno år i83o, nu mera äro till större delen åter uppbyggde i fullkomligare skick.
Under de sträfvanden efter att framdrifva en naturalistisk vitterhet, hvilka under de tvenne senaste åren gjort sig märkbara i Tyskland, har det varit tvenne män, som man företrädesvis uppställt som föredömen, hvilkas anda man sökt inblåsa i de unga och i hvilkas fotspår man velat att dessa måtte gå: fransmannen Zola och norrmannen Ibsen. Jag undviker med afsikt att nämna den tredje potentaten i klöfverbladet; det synes mig nämligen, som om det, hvarvid den nya riktningen fäst sig hos Tolstoy, varit just det värdelösa, det sterila i hans produktion: de senila, klumpiga grubblerierna af en kaotisk hjärna och en asiatisk intelligens, hvilka väl lite hvar i Västeuropa och icke minst i Tyskland borde förläggas hän dit de höra, till de aflagda spörsmålens skrammelhus. Det är egentligen ett ganska djärft grepp att så där utan vidare framställa dessa tvenne namn under en och samma estetiska rubrik: naturalismen. I alla fall synes det så, när man står midt inne i sin egen tid och från denna ståndpunkt öfverskådar litteraturen; det är icke så utan, att just dessa båda fenomen: romancykeln »les RougonMaquart» och Ibsens dramer, därvid te sig som motpolerna inom densamma. Emellertid, så snart man aflägsnat sig tillräckligt långt för att erhålla en mera historiskt fågelperspektivisk öfverblick, gör man den öfverraskande upptäckten, att de verkligen ligga hvarandra så nära, som möjligt är för de tvenne ändpunkterna af en nästan sluten cirkel. Man har inunder sig bilden af naturalismens orm, som biter sig själf i stjärten. Jag har länge förvånat mig öfver den tvärsäkerhet, med hvilken man i Tyskland talade om Zola och Ibsen såsom ett kött och en anda, — en förvåning, som icke blef mindre derigenom att denna intima enhet utan vidare betraktades såsom ett öfver all undersökning och bevisning höjdt faktum. Nu tror jag, att man däri — om instiktivt eller medvetet lämnar jag därhän — hade fullkomligt rätt; blott menar jag, att man i alla fall bör söka finna det gemensamma dubbelägg, ur hvilket de bägge diktarne framkrupit.
Det är alt hoppas, att de hinder, som derföre hittills mött, nu mera äro förminskade eller försvunna, i samma mån, som stiftets behof af att sjelf få tillgodonjuta omnämnda spanmål ökats; och det är på dessa grunder jag vågar föreslå R. 11. St. att hos K. M. förnya deras vid sista riksdagen gjorda hemställan, att de 124 t:r domkyrko-spanmål, som hittills från Hernösands stift till Upsala domkyrka utgått, måtte för framtiden få komma stiftet till godo. Lades på bordet. Hr Rosenqvist, Fredr. Leonhard; hade ingifvit följande 7 motioner: 1. Ibland regeringsärenden, som taga Konungens och R. St:s synnerliga uppmärksamhet i anspråk, är befordiingsväsendet ett af de vigtigaste för Svenska folket. Det har erfarit, hurusom efter 180g års regem.förändring ett stort antal af Rikets embeten och tjenster blifvit, särdeles efter riksdagarnas slut, anförtrodda åt personer, hvilka, 0111 de icke blifvit riksdagsmän, aldrig kommit i fråga till de tjenster de erhållit. Man har således sett, hurusom vissa personer blifvit från casernerna förflyttade på statsråds-, presidentsoch landshöfdinge-platser, och åter andra ifrån obemärkte borgmästare och rådmän i Rikets obetydligaste städer befordrade till häradshöfdingar med lönande domsagor. Också har man sett, huruledes militär-personer blifvit gynnade med civila tjenstebefaltningar framför de embets - 336 Den j Mars e. m. män, som inom samma veik många år tjenstgjort. Tullverket, men isynnerhet postverket, har måst emottaga officé-„ rare,- hvilka så helt oell hållet utträngt postverkets egen betjening, att deri icke kunnat erhålla någon postförvaltaretjenst, så framt elen icke varit så obetydlig, att ingen militärpersön velat hafva den. Det finnes evtra-ordinarier, som i mer än tjugu år gjort tjenst i Rikets postverk, utan att kunna fä befordran och lön.
Jag hoppas således det må ursäktas mig, om jag icke kan lägga mina ord tillräckligt prydligt. Att det emellertid för ett så stort snille, sorn Larsson onekligen är, måste hafva medfört verkliga själslidanden icke blott att kämpa med ekonomiska svårigheter, utan äfven och isynnerhet att vara bunden vid ett hård t handarbete, synes mig helt naturligt. Hr Montgommerie har tvekat, huruvida de 15,000 Edr kunde vara en tillräcklig ersättning för de ofta omtalade själsqvalen. Jag lemnar detta yttrande i sitt värde. Jag har aldrig påstått, att de borde betalas; men jag har ansett summan vara en lämplig belöning och upmuntran tor en utmärkt konstnär, en belöning af både nytta och värde, då deremot andra finnas, som anse ett helt lifs möda belönad med en bandstump i knapphålet. Frih. Cederström: Yi hafva redan sett ganska talande prof bitar af hvad som väntar E. o. Ad. och R. St:r i en framtid, derest denna motion obetingadt bifalles. Vi hafva då utan tvifvel att motse en ganska rik skörd af detaljbeskrifningar öfver taflor och andra konstverk, och jag fruktar att andra vida liksvigtigare iirender komma att derpå lida skeppsbrott uppå ett lika rysligt sätt, som det hvilket lärer för ögat visa sig på Hr Larssons tafla. Jag skall således undvika att fortgå på denna bana. Men då man beslridt den juridiska formenligheten af det af mig framstälda förslag, torde det tillhöra mig att densamma ådagalägga. Man torde hafva förbisett, att pag. 82 i Utsk:s Betänk, förekomma de af Frih Sprengtporten, Hr Lallerstedt, m. fl. väckta motioner om inköpande af Svenska konstalster. Det har blifvit å motsidan åberopadt, att en summa redan iir anvisad för detta ändamål. Men denna, för öfrigt betydligen lägre än motionärerne begärt, och fördelad på flera år, kan icke räcka långt; och då Utsk. nu föreslagit att anvisa ett visst belopp för en enda taflas inköp, så kan det omöjligt vara lagstridigt att i stället ställa detsamma till K. M:s disposition, för 726
Herr Grefven och LandtMarshalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade uti PresteStåndets Beslut instämma; hvilket bifölls. Vid förnyad föredragning af så väl BevillningsUtskottets den 16 dennes afgifne samt den 17 i samma månad eftermiddagen på borg det lagde Utlåtande öfver de innom RiksStånden gjorde Anmärkningar emot Utskottets den 23 sistledne Januarii meddelte yttrande, angående grunderne för den Allmänna Bevillnin» gen, sorn ock af Allmänna Besvärsoch Oe-* conomijeUtskottets den 21 sistledne Februari? afgifne samt den 17 dennes eftermiddagen på bordet lagde Betänkande, öfver föreslagne än» ■298 Den 19 Martil. dringar uti Författninsrarne rörande HusbeboFsBränvinsBränningen och dermed gemenskap ägande ämnen; hemställde Hr Grefven och LandtMarskalken, om icke, enär berörde tvänne Mål så nyligen inkommit, att troligen alla af Ridderskapet och Adeln ännu icke hunnit deraf taga nödig kännedom, hellst desamma voro af en vidlyftig omfattning, dessa Mål alltså kunde ytterligare intill nästa Plenum få hvila på Bordet. Bifölls. Företogs till pröfning BancoUtskotfets den 10 dennes afgifne samt den 17. i samma månad eftermiddagen på bordet lagde Betänkande, i anledning af väckt fråga om tillåtelse för en och hvar, att, emot Svenskt SpecieMynt, i Banquen tillbyta sig omyntadt Guld och Silfver. Herr Cederskjöld, Pehr Gustaf: Herr Ö^nbergs Motion , om tillåtelse att i Barquen få utbyta Svenskt Guldoch Silfvermynt mot omyntad metall, är så mycket mer billig och välgrundad, samt förtjent af bifall, som eljest intet lagligt sätt finnes att begagna detta Mynt så länge det ej är gångbart i allmänna Rörelsen.
Man ansåg nödigt att, i afseende på Oponionsmagtens inflytande, etablera en motsvarighet emellan de bägge högsta rådgifvande och dömande Autoriteterne; man önskade en garanti, icke blott emot orättvisan, men äfven emot oskickligheten hos dem, som förvaltade Konungens eget Domarekall; och man ville härvid på en gång möjligast försäkra det allmänna gagnet och möjligast afböja det enskilda lidandet. Likaledes har, i anledning af E. K. M:ts Nådiga framställning i enahanda ämne vid 1812 års Riksdag, den öfvertygelse blifvit gällande: att det utsträcktare oberoendet vöre, med hänsigt till Högsta Domaremagten, hvarken behöfligt eller nyttigt; att denna Magt ej borde ensam blifva en ocontrollerad och oförbätterlig del af Lagskipningen; att sådant icke elier syntes kunna ske utan äfventyr för enskilda vidiar - Exp. Utsi. Förslag till und. Sirifv. N:o 73. 175 den, styrande Mägtens verknings-förmåga och samhällets lugn, och att för öfrigt Hogsta Domstolens Ledamöter, satte i farhåga för allmänna omdömet, skulle tryggast bevara sig emot omröstningens följder, då de sorgfälligt gjorde alla rätt. Rikets Ständer kunna ej eller nu, i allmänhet och hufvudsakligen, frånträda dessa åsigter, I den Nådiga Propositionen igenkänna val Rikets Ständer, med djup undersåtlig vördnad, E. K. Höga omtanka att, i förening med enskilda säkerheten, befästa Domaremagtens sjelfständighet; men om, å ena sidan, Rikets Ständer medgifva, att Opinions-Nämnden icke är, till sin organisation och sina former, nog fullkomlig, för att, med utestängande af irringen och inflytelserna, alltid troget uttrycka det upplys ta re National-tänkesättet, mäste dock, å andra sidan, Rikets Ständer vidhålla rigtighetfen af sjelfva ideen, Institutionens både inre och yttre liarmonie med Grundlagen, de öfriga controllernas otillräcklighet samt fördelarnes öfvervigt emot missbruken. Enär 17 §. Regeringsformen bjuder, att. Konungens
Med ängsliga blickar undersökte slottsfogden derefter golfvet både inom och utanför det lilla rummet för att se om spår efter besökande voro synliga. "Nej", utbrast han slutligen med förnöjelse, "ingen har varit här under vår frånvaro." "Godt, då kunna vi vara lugna", sade augustinermunken i det en djup suck af lättnad undslapp hans bröst. Några minuter derefter satt han ånyo inlåst i sitt fängelse. Räfskinnet hade lagt för jernbommen och omsorgsfullt låst till med de nycklar, som han fått af Odowalsky, ty denne hade för längesedan låtit en vid tiden för denna berättelse afliden smed förfärdiga dubbla exemplar till alla dörrar i slottet. Då slottsfogden skyndade samma väg till Odowalskys rum som han kommit derifrån gnuggade han förnöjd händerne under det han tänkte för sig sjelf: "Ändteligen står jag vid mina önskningars mål. Ah, Minnchen! Länge har du gäckat mig, men snart ska' du hvila i mina armar! Men", fortfor han i sin tankegång efter några minuters eftersinnande, "hvad ska' vi göra med gamle Arnold Mayer om han sätter sig till motvärn? Bah, för den saken blir det alltid någon råd!" Sedan han öfverlemnat sin rapport till Odowalsky skyndade han ned till sin bostad för att vidtaga de mått och steg, som voro af nöden i och för flykten. Dertill hörde i främsta rummet vapen. Slottsfogden hade en ganska stor samling deraf och var äfven väl förfaren i att handtera dem. Då Minnchen hemkom rusade hon hufvudstupa in i stugan liksom hade hon ännu varit förföljd af Odowalskys ilskne hund. "Store Gud så du ser ut, mitt barn", utropade Arnold Mayer och sprang upp från stolen. "Hvad har händt?" "Oh, om ni visste i hvilken dödlig ångest jag varit", svarade den unga flickan och sjönk till hälften medvetslös ned på soffan. Arnold hemtade genast vatten och badade dermed Minnchens tinningar. Inom kort återkom den unga flickan till fullkomligt medvetande igen. Hon reste sig upp, for några ögonblick med händerne öfver pannan och sade derefter:
När nu här föreslagils serskilla bidrag åt Slöjdföreningens skola i Stockholm samt åt Chalmerska slöjdskolan i Götheborg och när man vet att i Norrköping finnes en dylik skola, den Ebersteinska, så finner man huru obilligt det är alt lemna en stad, sådan som Malmö, belägen i ett så rikt landskap som Skåne, utan bidrag till dylik undervisning. Jag hemsläller derföre vördsamt att R. o. Ad. måtte återremittera denna punkt i afseende på Malmö. Hr F å hr seus: Det skulle vara för mig serdeles tillfredsställande om det ifrågavar. ändamålet kunde vinnas till den utsträckning, som de två förste talarne tillstyrkt; men jag tror att i hvarje sådan fråga får man tillse icke blott hvad som är önskligt utan äfven hvad som är möjligt att ernå. Jag har någon kännedom af StatsUtsk:s tänkesätt härom och jag vågar icke sträcka mina förhoppningar längre än till hvad jag i reservationen gjort. Jag får derföre endast, med åberopande af denna reservation, begära att R. o. Ad. behagade återremittera ifrågavar. punkt i det ändamål att StatsUlsk. må laga ärendet i förnyadt öfvervägande. Uppå härefter framställd propos. förklarade R. o. Ad. sig anse de emot afd:n litt. a i2:dra mom. af förevar, punkt gjorde anmärkmr föranleda lill återremiss. 2:dra morn., afdeln. litt. b, ang:de anslag för Svenska Slöjdföreningens söndagsoch afton-skola. Ilr Rosenblad: Jag anser visserligen att den redaktion är riktig, som finnes i K. M:s förslag under Litt. E. nemi. alt ”derest Svenska Slöjdföreningen med Stockholms stad träffar öfverenskommelse om Slöjdföreningens skolas sammanslående med en blifvande technisk Elementarskola i hufvudstaden, nämnde årliga anslag af 2000 r:dr då öfverflyttas lill den söndagsoch afton-skola, som med berörde techniska Elementarskola kommer att slå i förbindelse”. Jag anser detta så mycket oriktigare som Svenska Slöjdföreningen är en enskild association.
I afseende härå får Utskottet anmäla, att, då förevarande anmärkning, i hvad den afser ett förhållande, som under den förflutna tiden egt rum, synes icke vara af beskaffenhet att till någon åtgärd å Rikets Ständers sida föranleda, men deremot frågan om medels anvisande lör framtiden till ett förlagskapilal lör fångvårdsstyrelsen lämpligast torde böra afgöras i sammanhang med stalsregleringen, ämnar Utskottet att framdeles i utlåtandet angående 2:dra hufvudlitelns anslag meddela särskildt yttrande i anledning af denna Revisorernes framställning. § 41. (Rev.-ber. pag. 156. Förkl. pag. 299.) Med afseende å beskaffenheten af kronoarbetskarlars och fångars sysselsättning samt den verkan denna haft till minskning i Statens utgifter för fångarnes underhåll, hafva Revisorerne meddelat åtskilliga, utur fångvårdsstyrelsens berättelser hemtade, upplysningar, hvaraf visat sig, att resultat,erna i nämnde hänseende utfallit högst olika vid olika fängelser, men att del mest ofördelaktiga förhållandet inträffat vid fängelserna i Götheborg och å Långholmen, hvarest inkomsten af fångarnes dagsverken utgjort i medeltal: del förra året i Götheborg 1 sk. 7 rst. och på Långholmen 3 sk. 10 rst. samt det sednare året, i Götheborg 4 sk. 1 rst. och på Långholmen 1 sk. 11 rst., eller om hela nelto-iukomsten vid dessa fängelser fördelades på samtlige utspisade portioner, för hvarje portion, hvilken å det förra stället kostat Staten 6 sk. 11 rst. och å det sednare 7 sk. 6 rst., lemnat ersättning, vid Götheborgs fängelse, med 1 sk. år 1852 och med 2 sk. 6 rst. år 1853 samt vid fängelset på Långholmen, med 1 sk. 11 rst. det förra och med icke fullt \ rst. det sednare året.
Crusenstolpes anlfedhing till anmärkning emot Konungens Rådgifvare L Miuiste1'iela och Comroandomål. XIX. B. 319. XX. A. 32, — Nio 87. i anledning af återremiss å JNfro 32. XIX. B. 319. XX. A. 40. U. 584. XXI.. A. 3. XXII. B. 23o. B. 243. A. 255. A. 257. — Nio 88., angående rättelse af ett tryckfel i 56 §. Riksdagsordningen. XX. B. 41. A. 77. — Nio 89. i anledning af återremiss. å Nio 72. XX. B. 4(- A. 78. XXI. B. i58. A. 192.. N:o 90. till BondeStåndet, angående dess begäran om delfående af ConstitutionsUtskottets. Protocoll i ett an Ti'yckfrihetsFörordningen. XX. B. 4t* A. 78. Nio 92. med förslag, att en del af 7ide mom. och hela 9ide morn. i 5 §. TryckfrihetsFörordningen måtte uteslutas/XX. B. 4i. A. 78.. N:o g3. till PresteStåndet, angående grundlagsenligheten eller stridigheten af en fråga, hvarå Herr Talemannen vägrat proposition. XX,. B. 4f* A. 78. Nio 94. till BorgareStåndet, med uppgift på oafgjorde mål. XX. B. 94. Nio g5. till BorgareStåndet, i anledning af återrémissen på Memorialet Nio 80. XX. B. 94, i58. A. 199» ( 6o ) ConstitutionsUtskottets Memorialer, Utlåtanden och Eetäntanden: N:o 96. till BorgareStåndet, angående återremissen på Memorialet N:o 81. XX. B. g4, i58.