Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jordabalken mätte förändras lill följande lydelse: ”Hymmer landbo bort inom stäinmolid, böle för olaga afflyttning tio daler, jordägarens ensak, eller deus, som jordägarens rätt häfver; och alla de, som med voro, att hjelpa landbon afflytta, bote hvardera fern daler.” och 2:0 Att 8 §. i samma Kap. och Balk må förklaras hafva upphört alt vara gällande. Af den anledning, alt inom kort lid flere brottmål hos Kongl. Maj:t förekommit, angående frälse-bönder, torpare och drängar, som, i uppsåt alt hämnas förmenta oförrätter eller alt stjäla, i försåt sökt afhända sina husbönder lifvet, utfärdades den 16 Juli 1776 en Kongl. Förordning af innehåll: ”att då enskilde tjenare, bönder eller torpare, hvilka betjena ”med arbete eller dagsverken, sätta sig för husbondefolket i försåt, ehvar *’det helst är, att dem skada göra till lif eller lem, och sargar dem ”eller slår blånad eller blodvite, sådane böra straffas, mannen med tretiotu ”pär spö och qvinnan med tjugofyra par ris, try slag af paret, samt derjemte mista äran och arbeta ett eller flera år på någon fästning, allt efter R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Ber. den 14 Jan. 1840. iG5 ”brottets grofhet och elen brottliges arghet; hörandes han sedermera under ”arbetstiden på fästning en gång hvarje år undergå samma straff af spö el”ler ris; och det på samma dag, som han första gången det utstått.” Om man än vill förutsätta, att denna Förordning, såsom dess ingress antyder, tillkommit endast för att skydda allmän säkerhet, måste det ickedestomindre medgifvas, att syftemålet ernåtts på bekostnad af allmän rättvisa och medelst en rubbning i gällande rättsgrunder, hvilken ändamålet, ehuru i och för sig sjelf berömvärdt, ingalunda kan rättfärdiga.
Dä jag säledes tror mig böra antaga, säsom obestridligt, at Kongl. Maj:t och Kronan äger en ^verkelig rättighet til Bränwins-bränning uti meranamude 2:ne Städer, Stockholm och Götheborg, sä ätergär jag til en närmare betraktelse eller bewisning af ofwan anförde mine upgifter och pästäenden, at nemligen: i:o Kongl. Maj:t och Kronan kilstyndas större inkomst af Krono-Bränneriernes drift i nämnde Städer, an genom Bränningens uplätande ät Stadernes Jnnewänare, emot Len föreflagne Bränwins-Bewillningen: och al 2:do. Leffe Städers Junewänare jemwäl i allmänhet hafwa mera förmon af en publicus än enskildt Bränwins-bränning. I händelse af en tilläten privat Branwinsbränning i Stockholm och Götheborg, mäste jn hwarje Husägare wara lika berättigad bertil, och nägon inskränkning til wissa personer kan följaktligen icke äga rum. Betraktom nu förhällan Det af Kronans inkomst deraf, efter be antagne Bewillnings-grunderneFörst hwad Stockholm beträffar. Jag har wäl förut, wid ett hastigt öfwerflag, calculerat pä 6o,ooo Mantals-strifne Personer, men, efter hwad jag numera inhämtat, lärer icke beräkningen fä göras högre an pä 48,000. Likmätigt Bewillnmgs-kckoMet, stall hwarje mantals - Den 15 Mars. 717 talsstrifwen person i Städerne, erlägga 8 tz.,som för 48,222 personer gör 8,022 R:d.
Pablo satt hans hustru, en tjock, rödbrusig matrona i gräsgrön klädning, ljusblå schal och eldröd halsduk, med tydlig beundran blickande upp till sin herre och man, som sakta gnolade »Sancta Lucia», under det att min granne till höger, en okänd storhet, försigtigt bultade takten med sin käpp. Framför mig satt en engelsman, studerande Baedeker — engelsmän studera som bekant alltid Baedeker — och bredvid honom ett ungt nygift par, hustrun insvept som en österländska, hvilket likväl icke hindrade mannen att kasta misstänksamma blickar åt alla hall. Nu slog klockan tre qvart till nio, och i det samma brast en hel storm af hvisslingar och stampningar lös i salongen. Det var icke som hemma hos oss, ett flegmatiskt motionerande af käppar och klackar, utan ett fullkomligt uppror. Fötterna på scenen rörde sig hastigare, några hammarslag hördes, ridån skälfde liksom af oro och ångest, och slutligen flög den i höjden med en fart, som kom den att hänga som en snedt uppdragen gardin. I salongen blef så tyst med ens, som om man väntat, att få höra en Sarasates fiol eller en Ristoris stämma klinga. Scenen förestälde ett rum, ja, det vill säga, jag antager, att det var ett rum, ty träden på väggarne hade kunnat växa i en skog också. Vid ett bord satt en ung flicka på fyrtio år, tandlös, med en lång fläta af ull hängande efter ryggen, röd klädning, halfhandskar — trodde jag först, men det var bara tvättvattnet, som inte räckt till för mer än fingrarne, och en svart rand på strumpan, målad i form af en sko, hvilket var af en mycket god verkan. Bredvid henne stod en ung man i militärjacka, mössa af papp och — träben, hvilken tydligen bjöd till att att se ut så morsk som möjligt. Man fick nu veta, att flickan var mycket olycklig, och att hennes pappa var en »bruto», som alls icke kunde fördraga en viss ung man, som hon älskade och till hvilken hon nu ville förmå »träbenet» att taga en biljett.
Delbar blifvit sagdt, att man skall anmäla såsom ett motiv till ett beslut — till hvilket beslut? — som icke är annat, än om ett tillkännagifvande, att R. St. icke hinna med sina göromål. Detta är icke ett motiv till ett beslut att begära en förlängd tid, utan till beslutet att tillkännagifva, att göromålen ej medhinnas, under det att det verkliga motivet till lillkännagifvandet uppenbarligen icke kan vara annat, än blott alt R. St. ej finna sig kunna afsluta riksd.göromålen på den rätta tiden. Huru oväsendtlig den distinction om motiv, man här velat framställa såsom en ny åsigt, i sig sjelf 39» Den 39 April f. m. är, torde en hvar lätt finna. Att anföra något annat motiv är icke nödvändigt, och den vändning frågan nu erhållit skulle möjligen, om R. o. Ad. dervid fäster sig, kunna leda derhän, att, på sätt jag nyss yttrat, Exped.Utsk. finge ett beslut, efter hvilket de ej kunde veta hvad de hade alt rätta sig efter. Jag anhåller således ånyo vördsamt, att R. o. Ad. antingen ville förena sig med de (vänne Stånd, hvilka beslutat ofvanberörde tillkännagifvande, eller också helt simpelt förklara, alt de ej vilja göra det. Detta är rent spel; det andra deremot är icke alt tydligen tillkännagifva hvad man vill, utan blott att gifva Exped.Utsk. anledn. att gissa dertill. Det är detta jag velat, om möjligt, förekomma; och då tiden till den 6 Maj är ganska kort, hoppas jag alt Ståndet inser nödvändigheten deraf, att Utsk. ju förr desto hellre ina Elifva satt i tillfälle alt afgifva förslag till den underd. skrifvelsen. Frih. Boye: Jag ber den siste värde talaren tillåta mig yttra min tanke, all hans så tydligt framlagda logik haltar och innebär ej så fullkomligen rent spel. Hvad hafva R.
Om den af Hr Cederschiöld antagna tolkning af Grundlagen vore riktig, skulle det alltid kunna bero på 2 Stånd att hindra de andra Stånden att i frågor om nya anslag få deras mening pröfvad genom votering i Förstärkt StatsUtsk. Det behöfdes nemi. blott att propos:n begärdes särskilt å den sak som utgjorde föremålet för anslaget och särskilt å sjelfva anslagssumman. Om i följd af sådan delning af propos:n 2:ne Stånd afslagit sjelfva det sakförhållande, hvilket anslaget rörde, och sedermera förklarades, att sedan sjelfva sakförhållandet, som icke vidrörde siffran, hade Den 1 Augusti f. m. förfallit, något beslut om anslaget ej vidare kunde komma i fråga, skulle derigenom bero på enskilde ledamöter inom Stånden att genom begäran om proposms delning så, att beslut fattades särskilt öfver saken och särskilt öfver anslaget, alltid förqväfva den rätt, som Reg:sF:n tillerkänner 2:ne Slånd, att då de i en anslagsfråga beslutat bifall, få frågan afgjord genom votering i Förstärkt StatsUtsk., utan afseende på det sätt hvarpå de andra Stånden fattat sina skiljaktiga beslut. Ur denna synpunkt anser jag en propos., som skulle kunna förqväfva all votering om ett anslag som 2:ne Stånd beslutat, icke kunna framställas. Jag bar under discussionens lopp velat afgifva denna förklaring, på det att R. o. Ad. må veta hvad jag slutligen kommer att framställa, och således de ledamöter, som möjligen ogilla min tolkning af Grundlagen, må sättas i tillfälle att genom sina yttranden framkalla Ståndets beslut emot densamma, om det anses beböfligt. Hr Hjärne, Harald: Jag begärde ordet då Hr Cederschiöld för andra gången dref sin sats, och jag hade ämnat visa honom konseqvensen deraf, men jag är i det afseendet förekommen af Ilr Gr. o. Landtm., som, långt bättre än jag kunnat göra det, visat orimligheten af talarens yrkande. Dock vill jag meddela en uplysning i ämnet, och för sådant ändamål i Hr Cederschiölds minne återkalla discussionen om Utsk:s Retänk.
Ridderskaet och Adeen. S. D. Vid förnyad föredragning af Konstitutions-utskottets den 21 och 22 dennes på bordet lagda memorial N:o 34 med förslag till ett tillägg i 75 § Riksdags-ordningen, angående huru förfaras må då Riks-stånden stanna i olika beslut om hänskjutande af frågor till omröstning i Förstärkt Utskott, beslöt Ridderskapet och Adeln att, såsom dess gemensamma tanka till Utskottet hänvisa den anmärkning att den uti, ifrågavarande förslag efter orden: ”stanna två stånd emot två” förekommande ordalydelse bör utbytas emot följande: ”och sig ej efter hvarandra foga, förfalle frågan.” S. D. Föredrogs ånyo och återremitterades, på grund af gjorda anmärkningar Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottens den 21 och 22 dennes på bordet lagda betänkande N:o 51 i anledning af väckta frågor om ändringar uti Kongl, taxan på arfvode för landtruäteriförrättningar den 18 October 1834. Från Hög v. Preste-ståndet. S. D. Preste-ståndet, sorn af alla, på skattläggning beroende, ordinarie räntors förvandling till ett för all tid fixeradt penningevärde samt af alla indeldta räntors och kronötiondes indragning tili Stats-verket emot ersättning i kontanta anslag, befarar ganska menliga följder i framtiden, så väl för staten och dess ordinarie inkomster, som för en betydlig del af dess organers, Embelsmanna-corpsens, Allmänna, Kyrkliga och Vetenskapliga, Ståndets grundlagsenliga vård närmast tillhörande Inrättningars samt fromma stiftelsers, af föränderliga myntvärden nu oberoende sjelfbestånd, har icke kunnat lemna sitt bifall till Stats-utskottets härom framställda förslag. Hvad åter vidkommer dessa frågors dragande under omröstning i förstärkt
lutans toner ömma förr kunde flickan drömma om, eget litet bo, om lofeen och om tro: » Tänk, om jag skutte våga — det är ju skottår — fråga på skämt, förstås, om, han vill bli min äkta man! — O, min Valdemar! Jag skulle blifva allt för dig — och dig milt hjärta gifvet — älska dig i lust som ock i nöd, evigt din — ja, evigt din! Allt til! min bleka död. » A U sitter Ulla fröken vid sin — cigarr, och röken hon följer med sin blick: » Ah, en idé jag fick! Den var ej dum, den tanken, min lön jag har i banken — jag nog försörja kan en snäll och hygglig man. Just herr N ..., han är ju ganska härlig — och blir han till slut allt för besvärlig, allt för ledsam som min äkta man — nästa skottår kan jag hinna taga mig en ann '. » Bergström bär nu som förr hela stycket, hvarför om hans medspelande just ingenting annat är att säga än att de ej störa hans framgångsrika bemödanden: att roa publiken. Bland » flickorna » tager fröken Lindzén som Tony gifvetvis priset. 1 Filharmoniska sällskapet gaf i tisdags i Musikaliska akademien sin andra abonnementskonsert inför en publik, som till sista plats fyllde den stora salen. Programmet inleddes med Griegs bekanta konsertuvertyr » Om hösten », som af k. hofkapellet fick ett mycket godt utförande. Konsertens hufvudnummer utgjordes af Gades » Fllverskud&gt;, ballad, bearbetad efter danska folksagor och komponerad för soloröster, blandad kör och orkester. Detta stämningsfulla tonverk har förut utförts af Filharmoniska sällskapet, men då endast med pianoackompanjemang. Att det nu gjorde sig vida bättre med orkester är naturligt, helst som orkesterackompanjemanget är buret af lugn stämningsfullhet och varm känsla. Solopartien erhöllo ett alldeles förträffligt utförande af grefvinnan Math. Taube (älfjungfrun), fru Math. Linden (modern) och hr O. Lejdström (Oluf). Kompositionen utfördes i sin helhet berömvärdt och väckte lifligt bifall. Ett område, hvarpå detta musiksällskap excellerat, är a-capella-körernas.
Hvad angår det stora obehaget, som förespeglas, den misshällighet och missaktning, som åtskilligstädes skulle råda mellan presterskap och församlingar, så anser jag först och främst dessa upgifter härröra af mera partiella än allmänna iakttagelser och erfarenheter, hvadan de icke böra vinna alltför stort afseende; och för det andra inser jag icke något ovillkorligt, verkligt och oundvikligt caussal-förhållande uti sättet att upbära aflöningen, å ena sidan, och förbemälde misshälligheter å den andra; ty man känner ju otaliga exempel på godt förstånd mellan själesörjare och församling äfven der inga konventioner äro upgjorda; men till osämja kunna lätteligen finnas många anledningar i all mensklig sammanlefnad, derest man icke å ömse sidor tager sig till vara för öfverdrifna fordringar å egna fördelar och å nästans eftergifvenhet. Dessa fordringar äro säkerligen ej mindre verksamma i andlige och immateriella hänseenden än de någonsin kunna vara i de materiella. Således blifver det en stor ensidighet att tillskrifva aflöningsfrågan ett så uteslutande, så afgörande inflytande på dessa förhållanden. Förenkling deruti pågår emed - 38»' Den 12 Mars e. ra. lertid, i lugn oell jemn ordning, den behöfver icke brådstörtas, den bör det icke heller, ty den går troligen ej bättre för det, utan vida sämre, såsom vanligt när man vill skynda framom sakernes naturliga utvecklingsgång. Jag tillstyrker således bifall och nödgas i denna punkt vara så mycket mera ihärdig, som det är en principfråga, hvarutinnan jag, derest Frih. Raab fortsätter sitt yrkande, äfven måste med ytterligare försvar för min åsigt fortfara. Frih. Raab: Herrarne torde finna, att det mätte vara en ganska fin distinktion mellan mitt och Frih. Cederslröms påstående. Jag har endast anhållit att R. o. Ad. ville låta bero vid den utgång saken lin fått, på det att icke R. o. Ad. skulle kunna sägas bestämdt gilla den åsigt alt icke något i denna fråga må göras, utan tveftom lemna en sorts opinionsyttring alt något verkligen kunde åstadkommas. Frih.
Riksdagsordningen, hvarom remiss åfven i sammanhang med förevarande ånme blifvit begård till RiddarhusUtskottet, ansåg Herr Grefven och LandtMarJkalken sig böra förklara, att en så beskaffad fråga angående råtta tillämpningen och förståndet af ett stadgande i Grundlagen, icke kunde, efter Herr Landt Marskalkens omdöme tillhöra RiddarhuslJtskottets handläggning, samt att följaktligen någon proposition å den åskade remissen ej eller kunde af Herr LandtMarskalken meddelas. Hvad åter angick RiddarhusUtskottets förevarande Memorial angående Bånkmåns afskaffande, hemställde Herr Grefven och Landt-Marskalken om icke med afseende å de utaf åtskilige Ledamöter dervid nu gjorde anmärkningar, Ridderskapet och Adeln behagade berörde Memorial till Utskottet återremittera. Bifölls. Justerades PleniProtocollet för den 19 siatledne Mars förmiddagen. Grefve Gyllenborg} Johan Henning, ha - å!?o Den 17 Aprii e. at. de inlemnat ett Memorial, hvilket upplåstes, så lydande: (Se Bilagan N:o 1.) Herr Treffenberg, Curry Gabriel, hade inlemnat följande, sorn upplåstes: (Se Bilagan N:o 2.) Herr von Hartmansdorff, August: I sammanhang med de reservationer som nu blifvit gjorda, i anledning af beslutet rörande Hans Kongl. Höghet Kronprinsens deltagande i Regeringen under Hans Majit Konungens resor till Norrige, eller då Hans Majit går i fält, anhåller jsg att få göra en anmärkning. I afseende på sjelfva ämnet tror jag mig hafva tillräckligt yttrat mig då saken förevar, och vill nu blott anmärka något vid den behandling sorn målet fick. En följd deraf var att man befann sig uti den svåra nödvändigheten, att antingen skola göra orätt i saken, eller i formen. Man valde det sednare; deremot år det som reservationerna blifvit gjorda och hvarom jag nu äfven vill tala.
Helt ung gifte han sig med en qvinna på allt vis dålig och lastfull, och hade med henne en son, denne gosse som just nu blef begrafven. Tidigt blefven faderoch moderlös, var han hos sin gamla farmor. Han var lika mild och ömsint, som far och farfar varit hårdsinta, och utgjorde farmodrens enda glädje, tills han för ett par dagar se’n hastigt dött efter en kort och häftig febersjukdom. Sådan var dödgräfvarns berättelse och oaktadt den gjordes med köld och likgiltighet, uppväckte den dock en stor, ehuru vemodig glädje hos Elisabeth. ”Jag sörjer,” tänkte hon, ”och har dock så väl förtjent det hårda öde, som drabbat mig, då denna gamla qvinna deremot så god, så from, lidit så mycket hela sitt långa lif igenom och dock äfven nu med tålamod och undergifvenhet bär detta sista hårda slag. O, huru mycket bättre är ej hon än jag, och dock återstår för henne endast himlen och grafven att hoppas på, och jag deremot eger ännu på jorden föremål att lefva för och älska i min Helena och den goda Ferdinand. För dem och i deras kärlek vill jag hädanefter lefva, och skulle också ingen annan glädje mera finnas för mig på jorden, så kan jag dock nu hoppas på en stor och evig efter detta lif.” Ankomsten till det nya hemmet. ”Hör hoppets röst: det lofvar dig att stilla Den storm, som grumlar lifvets elf.” ~Granberg.~ ”Elisabeth,” sade Ferdinand en dag mot hösten, ”jag har tyckt mig märka, att du vantrifs på dessa nejder: Är det ej så?” ”Ack jo!” sade hon med en tår i ögat. ”Hvarje föremål här påminner mig om den olyckliga tid, då jag var så förblindad, och jag får ingen ro till mitt sinne.” ”Du måste bort! Re’n länge har jag bemärkt din oro och derföre har jag velat föreslå dig att flytta härifrån.” ”Huru gerna gjorde jag det ej, men hvart skall jag väl ta vägen? Jag eger ju i hela verlden ingen att vända mig till.” ”Har du glömmt mig?” frågade Ferdinand ömt förebrående.
Efter verkställd justering af Protokollet öfver Ecklesiastik-ärenden för den 27 nästlidne Oktober yttrade Departements-chefen, Statsrådet Herr Grefve Hamilton, i underdånighet: 1:o. »Vid underdånig föredragning den 17 Juli 1858 af Rikets Ständers den 6 Angående för Juli föregående år aflåtna underdåniga skrifvelse, angående förändring . sättet för utgorande af presterskapets aflöning, täcktes Eders Majit i nåder anbefalla samtlige skåpets aflö Consistoria Ecclesiastica i riket: nins att från hvarje innehafvare af ordinarie presterlig befattning infordra fullständig uppgift å de befattningen åtföljande inkomster, hvilka uppgifter, åtföljda af vederbö rande Eders Maj:ts Befallningshafvandes och Konsistorii utlåtande, borde före den 1 sistlidne Februari till Kongl. Majit insändas; samt Bih. till R. St. Maj:ts Nåd. Proposition M 46. att under tiden, intilldess presterskapets aflöning i allmänhet kan varda annorlunda ordnad, söka, såsom Rikets Ständer underdånigst föreslagit, genom tillfälliga öfverenskommelsers åvägabringande så bereda, att ali tionderäkning på åkern må upphöra, och att de af offren härflytande inkomster kunna på annat sätt komma vederbörande till godo; äfvensom, enligt hvad dels Rikets Ständer gemensamt, dels Bonde-Ståndet särskildt hemställt i fråga om förbättrande af det lägre presterskapets ställning, tillse, att vice Pastorers och Adjunkters löneförmåner blifva på ett tidsförhållandema motsvarande sätt bestämda. Hvad angår sistnämnde fråga, har den utgjort föremål för behandling vid i år uti flera stift hållna prestmöten och der i allmänhet erhållit en för tillfället temligen tillfredsställande lösning.
Sttr skulle täckas bifalla Utskottets uti Betänkande N:o 357 gjorda hemställan, att, i afseende på granskningen och approbationen af RiksgäldsGontoirets Creditsedlar, mätte stadgas och tillämpas enahanda grunder, som, i afseende på granskningen och approbationen af Bankens så kallade småsedlar af nit brukliga formulairer, varda vid denna Piiksdag föreskrifne, det må lemnäs hvarje innehafvare af till förmenta värdet nedsatte eller casserade Creditsedlar , öppen rättighet, alt desamma till ytterligare granskning efter dessa nya föreskrifter uti RiksgäldsContoiret förete. Utlåtande, i fråga om genom AfrälmingsContoirets indragning mindre Controll på K. RänteKammaren uppkommit. Till följd af H. R. och A:s till Utskottet aflåtne Remiss uppå Herr Hjertås, Gustafbegäran, det Utskottet måtte undersöka, huruvida indragningen af det så Betänkan den, N:o 38cn 367 kallade AfriikningsContoiret kunnat föranleda till mindre fullständighet i Controllen å K. RänteKammaren, samt i sådant fall vidtaga nödige åtgärder till en dylik Controlls återinförande; får Utskottet Upplysa: att ibland de åligganden, som tillhörde det under K. KammarGollegium förut lydande men vid den nya regleringen af K. StatsContoiret på R. St:rs begäran vid i8?.3 års Riksdag uti underd. Skrifvelse den 20 October berörde år indragnfi AfräkniUgsContoir, hvars göromål dels hufvudsakligen till StatsContoiret, dels till EammärCollegii öfrige Contoir och andre Verk öfverflytt tåts, Var åtgärden af Annotation öfver den del af Rikets Inkomster > soni tefvererXs till K. RäritcKar/imaren. En sådan Annotation hölls dessutom äfven af Bokhållaren i K. StatsContoiret, och den serskildta Controllen i AfräkningsContoiret fullföljdes icke till något ändamål, utan stannade alldeles vid denna formalitet. Deremot har Controllen i K.
Bidderskapet och Adeln gjorde undantag från Herr Reuterskölds nu anförde Förslag, består deruti, att detta Stånd, med förändring af 6-‘te puncten, förklarat, det alla de Bruks - ägare, som inom den 4 Februarii 1817 hos vederbörande Collegier aurnält sig till Skatteköps erhållande, och fullgjort allt hvad Kongl. Förordningen af den 4 Februarii 3811 i sådant ändamål stadgar, böra bibehållas vid rättigheten till Skatteköp, ehuru Skatte-Brefven ännu icke blifvit för dem af vederbörande utfärdade; och har Hedervärda Bonde-Ståndet åter vid z:a puncten, angående den blifvande Grund-räntan å de till Skatte upplåtande Skogar, tillagt, dels att densamma skall utgöra minst 3 sk. för hvarje Tunnland Skog i Dalarne samt de Proviricer, som ligga norr om Gestrikland, dels ock att till Stats-Utskottets Eetänkanden. ig6i ifrågavarande Skogar icke anses höra de 1 Skåne belägne Oror eller Allmänningar. Sålunda hafva icke allenast förstnämnde arne Stånd slädnät uti hufvudsakligen olika beslut med Höglofi. Bidderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-Ståndet, ulan ock de arne sistnämnde skiljt sig uti någre omständigheter; Hvarföre Stats-Utskottet, i följd af 73 §. BiksdagsOrdningen, får föreslå, hu.-uledes desse skiljaktigheier måga kunna och böra jemnkas, samt hvad åtgärd, sorn till ett sammanstämmande Resultat är att vidtaga. Då Höglofi. Bidderskapet och Adelns Beslut, angående Bruks-ägarnes rätt, i följd af' gjorde Skatteköps-ansökningar, mera närmar sig till de 2:ne Ståndens, som ansett