Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
»Man kunde visserligen invända, att frågan, strängt taget, ej utgör föremål för sjölagsstiftningen, men snarare för bestämmelser i allmän lag och särskildt i Konkurslag, Dock torde dervid observeras, att då frågan ställes i sammanhang med fraktgodsets utlevererande af skepparen och således rörer förhållandet emellan olika personer, som påstå sig vara berättigade till de varor, hvilka skepparen till följd 24 af konnossement har att utlemna til! den ene eller andre, kan frågan med fullt berättigande få en plats i Sjölagen, likaväl som (lera andra der förekommande föreskrifter. I systematiska framställningar af Sjörätten behandlas den i detta sammanhang, och, derest i annan lag så erfordras, kan en uppkommande lucka der fyllas med en hänvisning: om konnossementer skils i Sjölagen. § 38 i nu sanktionerade Konkurslag gör ett tydligt och bestämdt stadgande angående konnossementer ingalunda öfverflödigt, utan tvärtom nödigt. Om förskott på grund af sådant konnossement, sorn i Sjölagen omtalas, är stadgadt i Kongl. Förordningen den 6 Oktober 1848». »Norska Sjölagen har i 64 § upptagit ofvannämnda reglor. Denna §, likasom den 63, förtjenar, efter min tanke, en plats i Förslaget». § 104. Justitieråden Alexanderson, Qviding och Cramér föreslogo, att sista perioden efter ordet: »eljest» må blifva så lydande: gjort någon anmärkning eller förbehåll % afseende å godsets beskaffenhet eller vård, bör han etc. Det ansågs nemligen vara i sin ordning att, om befälhafvare!! å konnossementet antecknade t. ex. att emottagen spanmål varit våt, en sådan anmärkning borde kasta bevisningsskyIdigheten i afseende å godsets bättre beskaffenhet vid aQemnandet på befraktaren eller aflastaren. § 107. Justitieråden Alexanderson.
Ståndet anmärkt, på den grund, att de, sorn lemna ett serskilt biträde i dessa fall , till största delen bestå af fattige och illa lönte Tjenstemän , hvarföre ock skillnad blifvit yrkad emellan dem och sådane personer, som endast egnat sig åt detta göromål eller hufvudsakligast äro dermed sysselsatte» men, då all förtjenst, af hvem den också uppbä'res, bör vidkännas skattskyldighet till Staten, förmodar Utskottet att Tjenstemän, icke mera än andra, i lika fall, böra vara derifrån undantagne. Ibland riem, som i detta Mom. finnas till Bevillning uppförde, bar åtskillnad i afseende på Fiskare velat göras emellan dem , som äro Borgare, och dem, som eljest drifva ett dylikt yrke, af hvilka sistnämnde många kunna vara ålderstegna eller orkeslösa personer, hvilka följ-» akteligen nu sorn förr borde jemföras med Mätare , Packare och flere dylika Personer; men, då sjelfva handteringen egenteligen bör vara rättesnöret för Beskattningen, och i vidrigt fall de fleste af dem , sorn nedsätta sig i Städerrie för att idka Fiskeri , sannolikt skulle underlåta att söka Burskap, för att derigenom bespara Bevillning , samt för dem, som äro af sig komna eller orkeslösa , antingen lindring genom nedsättning till de mindre Classerne eller fullkomlig befrielse är förvarad; Så kan Utskottet icke y Bevillning* Utsk. Betånkanden. 347 finna skäl, att ändring i denna del af dess Förslag tillstyrka. Också har den Anmärkning emot detta Moment ägt rum, att de deruti anförde Försäljerskor fått högre Bevillning sig påförd, än med deras vanligen torftiga-belägenhet öfverensstämmer; men, då Utskottet med säkerhet erhållit den upplysning, att sådane Försäljerskor icke sjelfva betala denna afgift, utan densamma af deras Förläggare godtgöres, samt en sådan försäljning, som icke kan bära den i detta fall stadgade minsta afgift, sannolikt icke utöfvas; 5å anser Utskottet sig vid dess Förslag i denna del böra förblifva.
Ständers Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskotts Betänkande i anledning af väckt fråga om förän. äring i Församling arnes skyldighet att vårda de fattiga, tJti ProtocoIlsUtdrag af den 5te nästlidne Januari har Högvördige PrestStåndet till Utskottet remitterat ett Memorial af Herr Prosten Öhrvall, deruti öfverklagas, att genom Stadgandet uti Kongl. Maj:ts Nådiga författning af 1788, rörande vården af de fattiga, som bestämmer, att i den församling, der Fattighjonet sist varit skattskrifves bör det Besv. och Ekon. Ulsk. Betänkanden. 149 under återstående lefnastiden vårdas, e; sällan skall hända, att den församling, der Fattig-, hjonet varit sin mesta tid och uppoffrat sin mesta arbetsförmåga, blifver befriad ifrån dess framtida underhåll, då deremot en annan Socken, dit Tjenstehjonet flyttat och blott varit en liten tid, men under samma tid, genom sjukdom eller svaghet, blifvit satt utur stånd att arbeta, måste draga försorg om dess orklösa ålderdom} och på hvilken grand Memorialets författare föreslår, att en viss tid, af 10 å 12 år, borde bestämmas för Tjenstehjonets vistande inom en församling, innan det kunde blifva berättigad!, att af samma församling njuta vård under en annalkande ålderdom; Samt att då ett sådant Tjenstehjon ofta flyttat ifrån den ena församlingen till den andra, hvarigenom kan blifva svårt att bestämma, hvarest det tillbragt sin bästa tid, Födelseorten i sådan händelse bör vidkännas dess vård.
Flera Europeiska kriminal-lagar innehålla ock stadgande i sådant syfte; och har Utskottet derföre, med sammanförande af 52 och 54 §§ till en enda, tillagt en ny 54 § af denna lydelse: La-g-Utskottcts Betänkande N:o 20. 29 "Hufva tvenne trä flat afta! om envig, men afstå de frivilligt derifrån, sä att del i] till verkställighet kommer; varén för straff fria; och ege i Ig fall ansvar ej heller rum för dem, sam vid afta/ets uppgörande biträd t." Denna § upphäfyer således ej straffbarhet en för den utmanande, i fall utmaningen ej antagits, äfvensom §:n innebär att om enviget inställes af annan orsak än de tvistandes fria vilja, ej heller de, som biträdt vid aftalets uppgörande, gå ansvarsfrie, hvilket torde vara så mycket billigare sorn dessa oftast åro de brottsligaste, såsom upphof till förbrytelsen, och derföre väl böra, om de ock sedan ångra sig, få skylla sig sjelfva för följderna af aftalet, derest de ej lyckas få detsamma annulleradt. — Om ”vittnen vid striden" har i denna § naturligtvis ej behöft ordas; ty det är klart, att der ingen strid varit, der har ei heller funnits vittnen dervid. Utskottet förutser dock vid denna § en annan anmärkning. Det kan invändas, att dess uppställning lemnar rum för den tolkning, att om blott den ena af de tvistande frivilligt afstår från enviget och t. ex. den andra, okunnig derom, inställer sig på platsen, denne då skulle blifva straffad, under det den förre genom en trolöshet ginge ansvarsfri. Härtill kunde svaras, att lagstiftaren måste anse hvart envig för ett brott och att, om af tvenne personer, som stämt möte i afsigt att begå en förbrytelse, den ene icke inställer sig, denna hans uraktlåtenhet ingalunda kan stämplas såsom omoralisk.
Derföre har det äfven visat sig på flera ställen, alt, då en kommunikation åsladkommes genom kanaler och jernvägar, den största vinsten varit, att man vet, att ferslingen af varor till huru stora qvantiteter som helst kan ständigt verkställas. Man skulle således endast göra saken till hälften om kommunikationen afbrytes vid södra stranden af sjön Asen. Då kunde man nedföra stora qvantiteter af bjelkar, timmer, plank m. m. lill Almundsryd, roen der måste dessa skogsvaror upläggas i brist på dragare lill forslingen ned till hafskusten, och hvad nytta medför väl då denna kommunikationsled. Samme talare har äfven sagt, att man icke så noga vet, hvarest Statens jernvägar komma att ledas, och att möjligen en kommer att närma sig Wexiö stad; men om nu än så sker, är ifrågav.de jernväg långt ifrån obehöflig. Ifrån Almundsryd är endast mil till Carlshamn, och det måste vara en serdeles stor fördel, att varor till betydligare belopp kunna forslas från det förra stället ned till hafvet. Om åter slutpunkten af vattenkommunikationen vore vid Wexiö, blir vägen mycket längre, ty då skulle varorna forslas till Ljungby för att der träffa jernvägen emellan Malmö och Jönköping, hvilken transport blir serdeles kostsam. Således om än banan från Jönköping droges mera mot öster, är och för b I i fver likväl jernvägen emellan Almundsryd och Carlshamn nödvändig. Såsom jag nämnt är detta företag ett af de vackraste och kommer attuphjelpa en ort, som är den mest vanlottade i landet. II. o. Ad. har vid denna Riksdag ifrat för löneförbättringar, men om dessa, som nu äro provisoriska, skola kunna blifva ständiga måste väl välmågan och industrien i landet höjas, och då är väl äfven nödigt att man beviljar erforderliga medel till en kommunikation som försätter halfva Småland i förbindelse med hafvet. Jag anhåller om bifall till Betänk. Frih. Raab, Adam Christian: Jag misskänner ingalunda Hr Anckarsvärds afsigt, men han har likväl misstagit sig.
Frid och valsignelse öfver hennes minne! Några anteckningar om kokkonstens och bordsedernas historia af Ellen Fries. Utan att i ringaste man ansluta sig till den bekanta materialistiska satsen " Der Mensch ist was er isst ", sh maste dock hvar och en medgifva, att födan ar en ingripande faktor i sh viil folkens som individens hela atveckling. Födan inverkar shlunda, tbfven p&amp; intelligensen och genom den egendomliga viixelverkan mellan sjal och kropp, som eger ram, har ocksa intelligensen inverkat p&amp; fUdan. Dess tillredning har utvecklats med &amp; nskligheten. afven den har en historia. Det första stora steget i utvecklingskedjan, det steget som kostat, det har varit kokni9age~ af födan. Sedan har af kokningen genom smaningom skeende förandringar och förbiittringar skapats en kokkonst. Denna Ater har genorngatt högst olika modifikationer undep olika tider. Under sin första utvecklingsperiod syftade den fOrnamligast mot det " konstiga ". J u mer skarande sarnmansllttningar, ju mer fantastiska anordningar, ju mer aggande för syn, lukt och smaksinnet desto battre. Det I r furst pA ett högre stadium af utveckling, som man börjar valja ingredienserna med omsorg, förenkla rätterna och gruppera dem harmoniskt. Man börjar uppstalla gastronomiska regler. D1 börjar ock det helsosamma göra sig giillande. Luktoch synsinnet böra underordnas smaksinnet. Det skarpa och föralörande undvikes eller mildras. Ingen smak f&amp; beherrska era annan, men tillsammans skola ingredienserna i hvsrje ratt, och alla ratterna i en malltid bilda ett helt, pA en g h g fint och pikant. För att komma sa I b g t har det likviil fordrats tlrhundraden. Betrakta vi denna kokkonstens utveckling i vart Iand, blir v8r första reflexion, att " blott barbariet &amp; r fosterliindskt ". @ De aldsta matsedlarne i Norden finnas i de beryktade " Kjökkenmöddingarne ". Dessa afskradeshögar visa, att man hiii.
Rd. 7:16. betalas iTull Rd. 6: —- jT:aRåg 5:16 5:16. lT:a Korn ... 3:16 4:32* 1 T:a Hafre 1:16. 4.: —• 1 T:a Hvete 6:52 6:32. iT:aRåg 4:52 —' l T:a Korn 0:32 5:16. 1 T:a Hafre ■ . —32 4:52, och samma maximitull för alla möjliga lägre pris. R. St., som, vid uppgörandet af det till E. K. M:ts Nådiga hepröfvande i underdånighet öfverlemnade project till Tull-Taxa, jemväl tagit i öfvervägande ofvanuppgifna förslag till reglerande af Spannmåls-Tullen, hafva funnit detsamma så förmonligt, att det, när verkställighet derå kan medgifva?, skulle medföra Spannmålshandelns stadga och framgång, samt Jordbrukarens verkliga, deraf icke i ringa mon beroende fördel; och, ehuru R. St. icke ansett sig kunna i underdånighet tillstyrka förslagets antagande nu genast i hela sin vidd, emedan, 1 följd af Handels-Conventionen med Ryssland, Spannmål från Finland får emot half Tull i Riket införas; hafva likväl R. St., som, medelst serskild Skrifvelse af denna dag, till S. K. M. aflåtit en, i öfverensstämmelse med ifrågavarande förslag, gjord underdånig hemställan, angående bestämmandet af inoch utförsel-Tull en Bihang t. R. UtsJt. Förslag till tind. Skdffv. NrO^Oty^1^ å hvete, ansett sig böra förstnämnde förslag i underdånighet anmäla, med hemställan, att, då förändrade omständigheter sådant medgifva, E. K. M. täcktes åt förslaget i sin helhet lemna den Nådiga uppmärksamhet och den tillämpa ning, som R. St., för deras del, anse detsamma förtjena. Rikets Ständer framhärda etc. JY:o 41°- Upp], o. godk.
Verket blifvor i tillfälle att i nyssnämnde ordning lån derå meddela.» Sedan Utskottet här ofvan hemställt, alt förslaget i 30 punkten 2 mom. måtte få förfalla, har Utskottet, då denna af Utskottet nu tillstyrkta förändring öfverensstämmer med så väl Prestesom Bonde-Ståndets i afseende å föreskriften i 43 punkten 2 momentet fattade beslut, och då sistberörde moment af Ridderskapet och Adeln återremitterats endast i följd af de anmärkningar, som vid förslaget i 30 punkten 2 momentet förekommit, ansett sig, i enlighet med hvad Presteoch BondeStånden sålunda sammanstämmande beslutat och i den syftning Ridderskapet och Adelns återremiss angifver, böra tillstyrka, det föreskriften i 43 punkten 2 mom. må blifva af följande innehåll: 9:o Mom. 2. Inlemnas till någotdera Diskont-verket ansökningar om lån från denna fond å större sammanlagdt belopp, än tillgångarne medgifva, beviljas lånen i den ordning anmälan derom ingått. Finnande Utskottet det vid förestående moment af Bonde-Ståndet gjorda särskilda tillägg, såsom varande af allenast ett Riks-Stånd beslutadt, 10:o icke kunna till någon åtgärd föranleda, öde momentet åter har af Preste-Ståndet blifvit godkändt med endast den förändring, att de i slutet förekommande orden: »efter lånets förfallodag» skulle utbytas mot orden: »efter den dag, då det felaktiga reversalet blifvit af Direktionen ogilladt;» äfvensom Borgare-Ståndet antagit detta moment med följande lydelse: »Skulle, vid omsättning af diskont-lån, någon felaktighet på det inlemnade reversalet förefinnas, får ett sådant dokument inom en månad derefter emot ett nytt fullständigt reversal utbytas, likväl under vilkor att den föreskrifna inbetalningen blifvit vid första dokumentets inlemnande verkställd och alt
Då Rikets Ständer ansett af vigt, alt med möjligaste första fatta sitt beslut, i fråga om det af E. K. Maj:t sålunda äskade anslag till bestridande af kostnaderna för innevarande års arbeten å södra stambanan, hafva Rikets Ständer tili särskild behandling förehaft denna del af E. K. Maj:ls nådiga Proposition, och dervid jemväl tagit under öfvervägande dels de underdåniga framställningar, hvilka, enligt hvad i E. K. Maj:ts nådiga Proposition omförmäles, blifvit hos E. K. Majit gjorda i fråga om södra stambanans dragande i mera ostlig rigtning, än den vid sisttörflutna riksdag bestämda, dels ock åtskilliga hos Rikets Ständer gjorda framställningar och förslag såväl i berörda hänseende som angående, bland annat, särskildt påskyndande af jernvägsarbetet emellan Mullsjö station och staden Jönköping. Beträffande härvid först södra stambanans rigtning, så har E. K. Majit i den nådiga Propositionen omförmält, hurusom ett större antal petitioner från jordegare och andra innevånare i Ostergötlands och Calmar län (III E. K. Majit inkommit, uti hvilka petitioner sökanderne framställt de flerahanda fördelar som, enligt deras förmenande, ej mindre för landet i allmänhet medelst en kortare kommunikation emellan Stockholm och södra Sverige, än ock särskildt för de sydöstra delarne af riket, skulle uppkomma derigenom att den föreslagna stambanan genom Östergötland utlades öster om sjön Sommen, i stället för vester oin nämnda sjö, enligt Jernvägs-kommittéens förslag; och hade, enär en sådan förändring i förslaget om östra stambanans sträckning skulle hafva till följd, att äfven södra stambanan frän sjön Salen borde erhålla ett mera ostligt läge och sålunda icke utläggas i rigtning åt Nässjö, utan framdragas öfver trakten invid Eksjö mot sydöstra hörnet af sjön Sommen, Fl. K.
noch kylas - ty du kyles så lätt, barn. Tank dig bara, om de icke kunde förstå dig, om de ville höra blodets röst, der du sjunger med sjalens, du, som inte ens ger hela din sjal. Tank dig. att du gaf det bästa du kan gifva, det skäraste, jungfriiligaste inom dig, och att du dock icke kunde röra publiken som en publik vill röras - tank dig det, Ruth, och säg mig: nar du möter. något osympatiskt, drar det sig då icke som frost genom alla dina tankar, och blir du icke kall och stel och ' otillganglig? Om du stode inför en publik i ett sådant ögonblick, hvad tror du d %, att du hade att ge? Intet., U - $Det fins mer inom mig an någon menniska anar - r, Mod också, Ruth? Det modet att strida för en kallelse, som måste vara främmande för ditt innersta jag kanslo-aristokraten i dig, - och mod att strida ensam, ty hvarken onkel eiler jag skulle vilja hjelpa en Bjelke upp p % scenen.^ Nej, hon hade icke haft det modet, mod att saga: plats för min vilja, och att tränga de andras tillbaka - mod att g&amp; till malet, ensam och fattig, med blind underkastelse för den konst, som fordrade offer. Hon hade dröjt qvar bland veka vanor i detta lugn, som smekte hennes svaghet. Likgiltig, förnäm och sluten, rörde hon sig i de tysta rum, der hennes latta gestalt gled mellan sidendraperier, som dampade bullret frin landsväg eller gata och som nsstan qvafde ljudet af hennes violinklingande stamma - qväfde det i lena silkesvåder - så stilla som om en mjuk hand lagts öfver hennes liippar. Det var tider, d % hon alls icke ville sjunga och nästan icke tala. Med en h %rd blick i sina mörka ögon rufvade hon på en enda tanke, ett enda hvarför, tills det kom dagar, d % allt det latjefullt veka, som hvälfde p % djupet af hennes sinne, vaggade öfver hennes tankeverld som det mjuka skiiminet öfveï hafvet.
Fröt. *317- i$i$. 4\de Sami, N;r zCi. 2o8a Stats-Utskottets Betänkandet*. manda Magazins - lurattningen , samt Manufactur Disconten, anslående Greditiver, jemte flere Ledamöters 1 samma ämne hafde yttranden} Hvarvid, i anledning af derom Herr Landshöfdingen Friherre J. Cedtrströms väckte fråga, huruvida Herr Ofverste - Lieutenanten Palman, såsom nu mera utsedd till en bland Riksens Hoglofl. Ständers Ful mäktige vid RiksgäldsVerket, kunde vidare deltaga uti Utskottets ö£- verläggningar, Utskottet ansåg, att, då Herr Öfverste - Lieutenantens åtgärder i och för berörde befattning icke, i något fall, komme under detta Utskotts granskning och bedömande, kunde ej eller Herr Öfverste-Lieutenartten förmenas, att Urskottets öfverläggningar bivista, samt uti dess Beslut deltaga} Hvaremot Herr Landshöfdingen Friherre J. Cederström, under åberopande af 41 §. i Riksd'gs-Ordningen , förklarade sig finna Herr Öfverste - Lieutenanten Palman, i egenskap af Riksgälds-Fullmäktig, icke tillika kunna Vara Ledamot af Stats-Utskottet} Hvilken särskilta mening, uppå begäran, Skulle åtfölja till Riksens Hoglofl. Ständer. — Som ofvan. Ex Protocollo J. C. Lorich. ~~3c-' Förtekning pä 4:de Sämlingens innehall. Stats - Utskottets Memorial och Betänkatiden angående t N:r Sid. 1. Sekreterare föt Riksgälds.VerketsÄrender i Utskottet « * - * * 3» 2. ankomsten af Nådiga Propositionen om Stats.Verket • . - * ‘ 4t 3.
Utdra» den 16 och 18 Nov, 182g. gi lige Riks-Stånden att förena sig i det beslut, att underdånig anhållan må göras hos Kongl. Maj:t, att laglig undersökning matte företagas till utrönande deraf, genom hvilkens förvållande olikhet uppkommit i Köparens och Säljarens Contract, samt att, örn förlust härigenom blifvit Stats-Verket tillskyndad, då emot den person, som denna olikhet vållat, anspråk måtte göras om ersättning för Statens berörde förlust; men Bonde-Ståndet förblef vid dess, i anledning af berörde Betänkanden, redan vidtagna beslut, och kunde icke denna inbjudning antaga. Den 18 November 182g, Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Vid förnyad föredragning af Statsutskottets, den 24 sistlidne October, under N:o 314, aflåtna och, den 13 dennes e. m., på bordet lagda Memorial, i anledning af skiljaktiga beslut inom Riks-Stånden, i frågan om Ut* skylders utgörande till Staden Nyköping af Landsliöfdinge-Residence-huset derstädes, äfvensom afgifter till Städerne i allmänhet för Kronans deri varande Egendomar , fann Ridderskapet och Adeln för godt bifalla berörde Memorial samt g2 Fröt. Utdrag den iS Nov. 182g, godkänna de deruti föreslagna Voterings-pro» positioner. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats» saint Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens, den 18 sistlidne September, unde? N:o 71 , afgifna och, den 25 i samma månad e. m., på bordet lagda Utlåtande, i anledning af väckt motion om upphörande af Krigu-Cöllegii befattning med Militias-Boställens utarrenderande, samt Militi?e-Boställs-Cassans framgent förvaltning: blef berörde Utlåtande, på grund af dervid gjorda anmärkningar, till Utskotten återremitteradt. S. D.
I mer än ett hänseende har Rikets financiel Inställning nu visat sig vida mindre fördelaktig, än den ansågs vara under förra Riksdagen, då omförmälde framställning af Rikets Ständer gjordes ; och mer än ett för nationalvälmågans upphjelpande obestridligen gagneligt förslag har af sådan anledning måst under innevarande Riksmöte förfalla. Så t. ex. har helt nyligen, genom 3:ne Riks-Ståndssammanstämmande beslut, Kongl. Majtts Proposition om ett, jemförelsevis med det nu ifrågavarande vida mindre anslag för en canal-ledning emellan sjöarne Norra Barken och Wessman blifvit afslagen, oagtadt, mig veterligen, ingen enda röst inom hela Riksförsamlidgen höjt sig till vederläggning af uppgiften om de stora fördelar en sådan canal-ledning skulle medföra, ej allenast för orterne deromkring, hvilka äro att räkna bland de mest vigtiga för SverigesBergverks-industri , utan ock, såsom en följd deraf, för hela Riket i allmänhet; och af Utskottets i ämnet afgifna utlåtande , sorn af de 3:ne Riks-Stånden blifvit godkändt, finner man att anledningen till omförmälda beslut måste sökas i öfvertygelsen om tillgångarnes otillräcklighet.. I ett annat, än mera vigtigt och på Ständernes pröfning ännu beroende ämne, angående folkundervisningens befrämjande,.har fråga jemväl uppstått, huruvida Statens tillgångar kunde medgifva att för sådant ändamål anslå hvad man ansett vara af behofvet påkalladt, Desse, med flere andra dylika, förhållanden hafva öfvertygat mig, att närvarande omständigheter icke medgifva ifrågakomne högst betydliga anslag för ett National-Museum, hvaraf, ehuru önskvärdt det än må vara, behofvet likväl måste anses mindre brådskande, än af åtskillige andra företag, som man, i brist af erforderliga medel, nödgas uppskjuta..
Ansiktsuttrycket var matematikerns eller schackspelarens, som grubblar öfver ett svårt problem. »Ingalunda obetingadt,» svarade han slutligen. »Jag är i denna punkt närmast böjd för att ansluta mig till den mening, som fordom uttalades af kyrkofadern Papinianus. Han ansåg nämligen, att det alltför mycket skulle försvaga vördnaden för den mänskliga rättvisan, om man lärde, att den kunde korrigeras af den gudomliga. Den senare har, enligt Papinianus, öfverlåtit hela sin kraft på den förra. Han ansåg det därför nödvändigt och godt, att den, som här på jorden blifvit orättvist, men under iakttagande af alla lagliga former dömd till döden, i det kommande lifvet blefve fördömd.» Sedan den andlige sagt detta, var det grubblande uttrycket försvunnet från hans ansikte. Han sade: »God natt, min herre» med sin vanliga godmodiga och vänliga röst och försvann in i den trånga och sluttande gatan Notre Dame de la Lorette. VOX POPULI DENNA stad är den sedligaste i världen. När det någon gång inträffar, att en diktare eller konstnär i sin alstring öfverskrider gränserna för det tilllåtna och därigenom missbrukar de gåfvor, med hvilka försynen utrustat honom, fyllas icke blott människorna utan äfven de små hundarne med sedlig harm. Det märkte jag senast i går. Då klockan slog tre steg jag ut ur Biblioteket, trött af forskarmödorna inom dess svala murar och fullastad med böcker så tjocka som jag aldrig blir och så lärda att ni icke ens skulle förstå titlarna, om jag räknade upp dem. Det var en varm och välsignad sommardag. Jag vek af in på en sidoväg under de stora gröna träden. Och så förde mig slumpen omsider till den kulle, där Farfadern sitter orörlig och tyst och drömmer, medan gossen sofver i hans knä. På soffan framför bronsgruppen sjönk jag ner tillintetgjord, kastade böckerna till höger och vänster om mig, tände en cigarrett och slöt ögonen till hälften. Jag har märkt att man ser världen mera syntetiskt då man ser den med halfslutna ögon; alla linier bli renare och enklare, alla obehöfliga och förvirrande små nyanser drunkna, figurerna glida fram och tillbaka öfver scenen som silhuetter i skilda plan.