Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utdrag af Protokollet, hältet hoS Bonde-Ständet wid Urtima Riksdagen i wrebro den 15 October 1810. S. D. 23id föredragning afStats-Utffottets, pä äterremisi, den 12 dennes meddelade, i gär pä bordet lagde yttrande öfwer de HoS BondeSländet gjorde anmärkningar wid Utskottets, i anledning af Kongl. Maj:ts Nädiga Proposition om nägre wid Stats-Regleringen förekommande omständigheter, redan den 21 sistledne September afgifne Utlätande, afflog BondeStänder de sä kallade Taffelpenningarne för Presidenten i Kongl. Swea Hof.Rätt, äfwensom Stat för Landshöfdingarne i de nya Länen Jämtland och Herjeädalen, samt Norrbotn; men biföll Pensionerne för Ofwerste Lieutenanten Holst, nedsatt till 750 R.d., Förste Ez-peditions Secre - Den rg October. 247 Secreterare» Kullberg till 166 R:d. 32 sk. och Kammartjenaren Juel till 250 R:d. samt oförändradt för Städerskan Stina Ifwarsdotter och Laquaien Jens 50 R:d. ärligen att njutas, sä länge Pensionairerne wistades här i Riket och saknade anständig och lönande befordran eller tjenst; sä ock att förre Bokhällaren i Kongl. Räntkammaren Norberg mätte upp,-örås pä Allmänna Indragnings. Staten. Ständet hade i öfrigt redan den 6 Octob. bifallit Ståls-Utskottets Betänkande om tillökningen i Adjunctions - penningarne för Kongl. Swea och Götha Hof.Rätterne, samt bewiljat 4000 R d. ärligen till nästa Riksdag för att omvändas för den bestulne Lag-Comiteen.
Ii 1 ort och ställe, befanns huset vara nedbrunnet och platsen röjd; och den vederbörligen fastställ.la inteckningen gagnade förmyndaren till ingenting, ty försäkringssumman var redan af husegaren uttagen. Sådant kan ofta inträffa, och jag anser derföre att en annan säkerhet borde bestämmas. På grund af dessa och flera skäl anhåller jag om återremiss. Gr. Sparre: Sedan R. o. Ad. i 10:de §:n fattat ett från Utsk:ls förslag afvikande beslut, anser jag att lörev.de § bör återremitteras. Om nemi. den af IIr M mnerskautz föreslagna redaktion antoges, sk lille i min tanke, snart sagdl. oöfvervinner* liga svårigheter för bank-delegarne uppslå; ty på landet finnas nästan aldrig sådana obligationer, och då lagen löreskrefve alt viss procent af grundfonden skulle utgöras af obligationer, finge delegaren underkasta sig den olägenhet att anskaffa obligationer, jeinnt motsvarande den (öreskrifua procenten af hans tecknade belopp. lag kan icke inse att dessa olägenheter kunna på annat sätt undanrödja», än att §:n återremitteras till Utsk:t, på det Utsk:t må taga frågan i öfvervägande. Den 12 September f. m. 239 ITr Mannerskantz: Dpn sisle värde talaren liar, i min tanke, förblandat ‘.'ine olika saker, nemi. den allmänna föreskrift, som såsom bindande regel fiir bolaget i afseende å detsammas förhållande till allmänheten skall finnas, och det sätt, hvarpå aklieegarnc skola fullgöra sina derigenom ålagda förbindelser. Det törsta bör genom lag bestämmas, det sednare åter är endast en verkslälliglielsåtgärd, oell jag kan icke se annat än att inbetalningen kan så tillgå, att den antingen till eli del lemnäs i penningar oell till en dt I i räntebärande papper, eller ock så alt somliga delegare lemna räntebärande papper och andra endast penningar.
Sedan spelade hon alltid komedi; hade gossarne, ett par kusiner, som brukade vara ute hos dem öfver sommaren, att spela med. De satte sjelfva ihop pjeserna och uppförde dem ute i en förfallen paviljong nere i parken. Fadern gladde sig åt, att Berta började bli så »hurtig». Hon lekte nu alltid helst med pojkarne, sprang i kapp med dem, slogs, brottades, och ansträngde sig till det yttersta för att icke synas »våpig» eller »flickaktig». Det var emellanåt. Andra gånger kunde hon gå timvis för sig sjelf i skogen – gnolande, med händerna på ryggen; bekymmerslöst hängifvande sig åt alla de brokiga fantasier, som födas i ett barns oroliga hjerna. Det tyckte hon också var roligt, att, då hon kom bort till bäcken, draga af sig känger och strumpor och sitta der och plaska upp och ned med fötterna i det svala rinnande vattnet. Hon hade tidigt lärt sig att läsa, nästan utan att man haft något besvär med henne. Sedan läste hon mycket för sig sjelf – helst poesi, rytmisk, storslagen, som »Frithiofs saga» och »Axel» – och alltid högt med en egendomlig patetisk, sjungande röst. Modern undervisade henne sjelf, men det var naturligtvis icke mycket reda med lektionstimmarna. I sjelfva verket var hon egentligen ytterst litet efterhållen – föräldrarne voro så svaga för henne. Modern var mycket häftig, och ögonblicket efter hon hade bannat flickan, kysste och smekte hon henne. Fadern, godsint och hemkär, tillbad sin enda lilla dotter och hade dessutom den principen, »att man aldrig skulle tvinga barn». Då hon var tio år, flyttade föräldrarne till Stockholm. Fadern, som var officer vid ett framstående landsortsregemente, hade nu blifvit utnämd till major och fått en charge vid Krigsskolan. Berta kom i skolan. Mamma tyckte, att hon »verkligen inte kunde gå och drifva längre». Skollifvet roade henne i hög grad, hon hade lätt för att lära och täflan med kamraterna äggade henne. Då hon kom hem om middagarne, hade hon alltid så mycket att berätta om lärarinnorna och flickorna, hvad den hade gjort och hvad den hade sagt: »tycker icke mamma det var dumt och barnsligt?»
Under flere år, efter det han tagit sin examen och medan han ännu hade sina två friska fötter i behåll, gick Karl Vestberg och drönade. Han anförtrodde mig, att han ämnade lefva på räntor, öfverge läkarebanan och gifta sig. T y det var naturligtvis en kvinna med i spelet. Han var angelägen att presentera henne för mig, ehuru jag sannerligen kände föga lust. Det var en sådan där liten blåögd varelse, faderoch moderlös, mjuk som en kattunge och mild som ett lam, af den sort, som aldrig Då jag besökte honom dagen därpå och satt med hans feberheta hand i min, kunde j a g ej låta bli att tänka på, huru underliga spratt ödet kan spela människorna. Och när jag så kom ihåg, huru stolt Karl Vestberg varit öf ver sin ståtliga figur, gjorde det mig mer än ondt o m honom. Och hvad skulle fästmön säga? Jag frågade honom, o m han underrättat henne, men han vinkade blott otåligt med sin lediga hand och bad mig i ett andedrag gå dit, hitta på en ursäkt för honom, en resa ADOLF F R E D R I K S TORG. KRONOBERGSPARKEN. förfelar att förvrida hufvudet på stora, starka karlar. Sedan bekantskapen en gång var gjord, var jag rätt mycket tillsammans med henne — och honom, förstås — men jag kom aldrig underfund med något annat tilldragande hos henne än utseende och sätt att röra sig, ty hennes tal inskränkte sig vanligen till ja och nej. Min vän hade vid den tiden känt henne A. Blomberg; foto. i två år och från första ögonblicket varit en förvandlad människa. Han gick ständigt som i en dröm och var oduglig till allt slags arbete. Han hade slagit sig ned i en stor våning vid en trafikerad gata, men han annonserade icke, och då någon patient kom, var doktorn ute med sin fästmö. Det ville verkligen till att ha kapital under sådana förhållanden. TANTOLTJNDEN. Fästmön tycktes belåten med det som det var — hon var j u också bara barnet — och jag hörde snart talas om bröllop. De ämnade slå sig ned på landet, och Karl Vestberg skulle så gå förlorad för vännerna och vetenskapen.
Huruvida, såsom Revisorerne förmodat, tjenlig lokal i Kronans hus må hafva funnits till embetsrum för Öfver-Ståthållare-Embetets Kansli samt Slotts-Rälten för Stockholms Slott och Stad, så att den, på grund af Kongl. Brefvet den 3i December 1828, derför å Allmänna Indragningsstaten utgående årliga hyra af 1,000 Rdr kunnat besparas, är utom Stats-Kontorets kännedom, som med publika husen i Stockholm icke har någon befattning. Jemte anmälan, att å anslaget, 5,000 Rdr årligen, för blesserade Officerare och Under-Officerare funnos, vid 1889 års slut, reserveradr — F 218 — i6,i53 Rdr g s]<. 4 rst., hafva Revisorerne yttrat, att de lil] denna ) eservation icke kunnat finna något gil Iligt skäl, enär Rikets Ständer icke vid detta anslag, mera än vid anslagen i allmänhet, medgifvit Lespaiingarnes reserverande ifrån ett år till ett annat. Detta anslag, som vid 1810 års Riksdag beviljades och på Allmänna Indragningsstaten uppfördes med 5,5oo Rdr samt oförändradt fortfor lill oell med år 1823, då anslaget, al Rikets Ständer nedsaltes till 5,ooo Rdr, har sedermera varit lill större och mindre del disponerad!, allt som sökande sig anmält, hvilka Eders Kongl, Maja i Nåder pröfvat utgöra föremål för berörde anslag, och hvad sorn vid hvarje års slut derå varit besparad t, har blifvit reserveradt till det följande året. Något bestämdt stadgande, att sålunda boide tillgå, finnes väl icke; men grunden dertill läier böra sökas uti anslagets ändamål, hvilket, under ovisshet om deras anta], som deraf kunde komma att söka understöd, på detta sätt vunnes.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, äfven Hrr Electorer att utse en ledamot i Oecon.Utsk. efter Gr. Mörner, Carl Göran. Vid förnyad föredragning af Constit.Utsk:s d. 1 dennes på bordet lagda memor. N:o 3o, ang:de Hr C. M. Crusenstolpes anmärkntsanledn. emot Statsministrarna, Statsrådet samt Föredragande, blef samma memor. lagdt till handlingarna. Uppå begäran af Frih:na von Schulzenheim, Da v., Cederström, Jac., samt Åkerhjelm, Gust. Fredr., Indes ånyo på bordet Constit.Utsk:s d. 1 dennes på bordet lagda memorial: N:o 3i. med förslag till ett grundlagsstadgande om lagtima riksdags återkomst på bestämd tid; N:o 32. med förslag till grundlagsbestämmelser, ang:de urtima riksdagar och dessas föremål. 3a Den 3 September. Ånyo föredrogos och biföllos StatsUtsk:s d. i dennes på hordet lagda ullåtm: N:o 2^4- • anledn. af -vackt fråga om godtgörelse åt vissa academier och andra allmänna inrättningar för mistad rättighet alt uti XI. St:s Bank al pari invexla silfver; N:o 236. i anledn af väckt fråga om anslag af allmän na medel för underhållandet af i stad för brott häktade personer, intilldess slutligt utslag fallit; N:o 237. i anledn. af K. M:s nåd. remiss uppå Öfverste Lieuten. J. M. Nordencreutz^ enkas underd. ansökning att varda bibehållen vid de löneinkomster, mannen i lifstiden innehaft; N:o 238. i anledn. af väckt fråga om rättighet för indelta Armeens civila stat att, lika med den militära, njuta ersättning för utgifna accord; N:o 239. i fråga om hegardt statsanslag till en brobyggnad öfver sjön Nätaren i Jönköpings län; N:o 240. i anledn. af hegardt bidrag af statsmedlen för anläggningen af en bro och väg öfver de s. k.
Sednare Perioden.. Stats-Mi/lister eller Stats~Räd må icke tillika annat embete utöf vaj ej eller några inkomster deraf uppbära. Justitie-Råd må ej tillika annat embete innehafva eller utöfva. Constitutions-Utskottets Memorial, J\:o g. 3 12. Förslaget om skyldighet att hos vederbörande anmäla när Boktryckeri ombyter egare. Tiyckfrihets-Förordningeti. § I - 5:o Privilegier en half mil. Då ett Boktryckeri stadens rätt. Den ett nytt Bocktryckeri inrättar —■ till åklagaren förverkat. Lag samma vare, der Boktryckeri ombyter egare. 1 båda fallen åligger det Konungens Befallningshafvande, sedan behörig anmälan hos honom blifvit gjord, att genast, eller med först omgående post, derom underrätta Juslitie-Stats-Ministern. 14. Förslaget, angående rättighet att i Dagblad införa uppsatser, liemtade utur ett annat. Tryckfrihets-Förordningen. § I - 9:o Hvarje skrift — egarens ensak. Lag samma skrift utgifva. Utgifvare af namnsedel lemnad är. Uppsatser, hemtade ur Dagblad, anses icke såsom eftertryckta, dä de i andra Dagblad införas, sä vida det tillika uppgifves, ifrån hvilket Dagblad uppsatsen är hemtad. 4 Constituiions-Utskottets Memorial, N:o g. 17. Förslaget om den s. k. Indragningsmaktens upphäfva lide. Tryckfrihets-Förordningen. § * (Nuvarande 8:de moinent utgår) 8:o Qvarstad eller åtal göres. 9:o Hvar, som beträdes — Ulsöknings-Balken. 10:o 1 afseende på stadgade äro. ll:o Finner Justitie-Stats-Ministern •— af statsmedlen. 19. Förslaget om redactionsförändring i afseende på Stads-Dornstolarnes benämning. Förbrytelser emot denna lag upptagas vid allmän Under-Rätt i den stad, der Boktryckeriet, ifrån hvilket den åklagade skriften utkommit, anlagdt är, eller, på sätt 1 § innehåller, vid anläggandet anmäldt blifvit.
Alströmer hade föreslagit, att förev:de Betänk, jemte dervid fogade författnings-förslag skulle föredragas puutkvis och paragrafvis, med iakttagande deraf, dels att vid de §§, i afseende hvarå särskilda hemställanden i Betänk:t förekommo, dessa hemställanden, allt efter deras beskaffenhet, företoges till afgörande, antingen före eller i sammanhang med sjelfva paragraf-textens pröfning, dels att de §§, hvilka icke blifvit af Utsk:t till innehållet förändrade, utan voro alldeles lika med motsvarande §§ i den nu gällande förordningen, och hvilkas förändring icke heller blifvit af enskilda motionärer påyrkad, under föredragningen endast anmältes; äfvensom att R. o. Ad. skulle besluta, att för den händelse en del af §§:ne i förslaget komme att, på grund af gjorda anmärkningar, till Utsk:t återremitteras, men en annan del bifölles, Utsk:t skulle lemnäs öppen rätt att vid förslagets förnyade granskning föreslå sådana jemkningar i redaktionen af de godkända §§:ne, som kunde finnas behöfliga till följd af de förändringar, som de återremitterade §§:ne torde komma att undergå; och hemställde Hr Gr. o. Landtm., huruvida R. o. Ad. behagade bifalla hvad sålunda föreslagits. Ropades ja. § 1- Gr. Sparre, Erik: Ofta och med mycket skäl förspörjas klagomål deröfver, att den nuvarande lagstiftningen i afseende å bränvinsförsäljning icke kunnat motverka den s. k. salningen, bestående deri, att några personer öfverenskomma att tillskjuta penningar för inköp af en Den 6 Juni. 567 qvantitet bränvin, som sedermera fördelas och vanligen i största hast förtäres.
För åstadkommande af öfverensstämmelse emellan mom. 2, som blifvit ändradt, och mom. 3, samt på det att tvekan icke måtte uppstå, huru förfaras skall om Magistraten och Stadens Äldste äro af olika meningar i afseende å bestämmandet af bränvins-försäljarnes antal, torde i detta sistnämnda mom. orden »hvarom Magistraten och Stadens Äldste äro ense» böra utbytas emot en så lydande slutmening: hvilket Magistraten eller Stadens Äldste tillstyrkt. § 13. Skulle, på sätt Ridderskapet och Adeln vid behandlingen af Utskottets betänkande JVI 13 beslöt, den i <§ lä för ett så kalladt »försäljningsår» föreslagna särskilda tidsberäkning komma att bortgå, synes det i nu ifrågavarande § föreslagna stadgande af viss månad, inom hvilken framställning om förvärfvande af 15 * * t-1 i 0 rättighet till bran vins-försäljning inom socken skall hos sockne-nämndens ordförandé göras, vara öfverflödigt och mindre tjenligt, samt ändring häruti böra ske, äfvensom, i sammanhang dermed, i hvad angående tiden för afgifvande af soCknénämndens utlåtande är föreskrifvet. § I* Att å landet genom auktion upplåta rättigheterne till bränvins-försäljning, torde medföra flere svårigheter, i anseende till brist på medtäflare och tjenliga lokaler, m. m. — Derföre och då Hederv. Bondeståndets beslut i afseende å sättet för meddelande af rättighet lill bränvins-försäljning å landet närmast öfverensstämmer med hvad Bidderskapet och Adeln i denna del beslutat, får jag föreslå, att denna § måtte erhålla följande lydelse:
Hr Hjelta har icke varit belåten med åtskilligt al hvad jag anfört i f. m. plenum; han har betecknat hvad jag sagt endast vara, som Hamlet säger, ord och blott oid utan grund, och han har mycket talat örn Svenska allmogen och dess tänkesätt. Jag vördar lika mycket som Hr Hjerta den Svenska allmogen; jag är sonson till en Svensk bonde och är således närmare rolen än Hr Hjerta; men jag tager icke riktning i fråga om omdömen i saker, hvarken ifrån den ena classen eller den andra i massa, utan, så vidt jag förstår, ifrån det allmänna förnuftet, den allmänna culturen, som visar sig i fäderneslandet. Den hörer icke uteslutande BondeSl. till, icke R. o. Ad., icke heller något annat Stånd. Den sorn vill tillägga ett visst Stånd dietatur, lian går i demagogiens fotspår. Hr Bjerta beklagar sig öfver att tvänne Stånds talmän tilltrott sig rättigheten alt neka propos. vid vissa tillfällen: visserligen liar detta kunnat falla sig genant för åtskilliga; men jag å min sida vördar desse talmäns mod, att i en despotisk tid våga fullgöra sin pligt och följa sitt samvete, sin ed och sin öfvertygelse. Hr Hjerta säger sig vara theoretiskt republikan, men erkänner attdet vore vansinnigt alt vilja införa republikanska författningar i Europas stater: jag delar hans åsigt, nemi. att det vore vansinnigt, och ber Hr Hjerta lägga på sitt hjerta, att, om hail är theoretiskt republikan och linner det vara van - Den 17 April c. m. vettigt att försöka att införa republikanism i Europas stater, oeb synnerligast vanvettigt i ett land, sorn från hedenhös varit en så fri monarkisk stal som Sverige, lian ville blifva praktisk i afseende på att visa det verkligen vanvettiga härutinnan och vanvettigast i vårt Sverige, hvars innevånare, Gudi Inf! hafva mera sans, mera lugn och mera eftertanka än några parisiska pöbel massor. Det kan ej nekas att tryckfriheten missbrukas, oell detta mäste man beklaga.
Län anser oblidt och belägger fried ansvar till exempel dansgillen och lekstufvor eller andra afbrott från hvardagslifvet, som Styrelsen i ett annat deremot anser vara ganska oskyldiga — oeh att, i Skjulsväsendet, till exempel, den Resande finnér olika Lagar för sin fortkomst i de olika Länen. Sedan de hegge Statsmagternes Högste Ombudsmän, Justitiae-Cancelleren och JustitiaS-Ombudsmannen, numera fått sig uppdraget alt controllera huru ofvannämnde förstärkning af police-lagarne i Länen utöfvas och förthy undfå del af alla police-kungörelser, är till förmodande att ifrågavarande delegation af Lagstiftningen antingen upphör eller åtminstone bringas lill enhet. Skiftes-Verket i Länet fortgår oafbrutet efter den nu gällande 1827 års författning. Sedan Skiftesmålen derigenom blifvit skiljde från LänsStyrelsens och förftyttade till Ägodelnings-Rätternes pröfning, hvilket var en 1 flera afseenden högst nödig förändring, får val nämnde Styrelse icke någon direct kunskap om vederbörandes principer vid den nya författningens tillämpning; men sedan den utkom, hafva ansökuingarne om Laga Skiften åtminstone icke aftagit. Det enda har man hört anmärkas, att Landtmätare - 36 taxan är nog dryg, och det Ilar man funnit af inkomne ansökningar OD* Landtmätare-arfvodens utbekommande, att en Landtmätare kan på ganska kort tid, efter denna Taxa, förtjena flera hundrade Riksdaler. Et* exempel bär man i minne, del nemligen, att en Skiftesförrättning, pä' börjad middagstiden den 16 Maj i83i, och afslutad på morgonen detl ,8 i samma månad, kostade Jordägaren u4 R:dr i Riksgälds-sedlar, nied klanderfri tillämpning af Taxan. Ingen annan sporteltagande Tjensteman hinner att på två dagar förtjena en sådan summa.
Regenlhus är så nära beslägtadt med den östra grannens Regenlhus. Från denna omständighet bär man väl då kunna draga den slutsats, att ifrån den sidan något stort äfventyr icke kan uppstå, antingen den ifrågavar. canalen påbörjas 4 är förr eller sednare. Om det nu tillåtes mig att ecartera den politiska synpunkten, som icke ligger inom beräkningens område, utan helt och hållet inom det individuella tyckets, och som således, 0111 den skall tagas till grund, måste bestämma frågans utgång efter helt andra lagar än de vanliga; så får jag fråga: skulle icke möjligen samma händelser kunna inlrälfa med Den 24 Mars e. m. 35i Svea canal, som de, hvilka inträffat med Götha canal, nemi. på ena sidan, såsom några talare redan anmärkt, att kostnadsförslaget, ehuru uppgjordt af en högst aktningsvärd och kunnig man, likväl kunde fela i några omständigheter, och således Staten finge göra vida större uppoffringar än den nu beräknade, om den genast skulle ingå på företaget, och på andra sidan att, äfven om man ville fästa sig vid den vackra ide'e af materielt mouvement, som ligger häruti, denna ide'e kunde vinnas vida verksammare och mera fruktbärande under de ifrågaställa i4 åren, på andra vägar och med mindre uppoffring.
På grund häraf, och dels för att främja sjelfva saken genom undersökningar, som, stödda på annorstädes vunnen erfarenhet och vetenskaplig grund, sannolikt aldrig borde blifva utan all vinst, dels ock för att af vetenskapligt underbyggde personer bilda vana och dugliga jordforskare, de der sedermera kunde gå den enskilda omtankan lill mötes med sina insigter och sin erfarenhet, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte ställa tili Kongl. Maj:ts nådiga disposition en summa af minst 8000 rd:r b:ko, att, i mån af behof, användas till undersökning af jordlagren i olika trakter af riket, i ändamål alt dermed befrämja upptäckten af sådana ämnen, som kunde vara af vigt för jordbruket, samt den allmänna och enskilda hushållningen i landet. Ulan att vilja ifrågasätta, det ju icke, genom de af motionären föreslagna geologiska undersökningar, väsendtliga förmåner skulle kunna beneda s landet, har Utskottet likväl, i betraktande af de mera maktpåliggande föremål, för hvilka statsverkets tillgångar måste anlitas, ansett sig böra å motionen afstyrka Rikets Ständers bifall. Stockholm den 29 Maj 1848. STOCKHOLM, Elmcn & G ranrergs Tryckeri, 1848. Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 201. 1 JV.o 201 Ank. till Exp.-Ulsk. den 8 Juni, kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af anmärkningar vid Betänkandet N:o isto, angående beviljandet af ett byggnadslån till staden Christianstad. ' (Rgs Afd.)
Intet kan för snart sagdt hela vår existens vara fördärfligare. Det finnes således ett » lagom » äfven i fråga om lefnadssättet, och detta måstå vara normen, ej hvad våra inkomster för tillfället möjligen medgifva. Håller man sig till detta lagom, äfven när inkomsterna ökas, så både kan man spara något för kommande dagar och man blir i tillfälle att kunna tillgodose intressen, som bringa oss större tillfredsställelse än granna kläder o. d. Den husmoder, som härofvan åsyftas, har under årens lopp haft mycket olika inkomster att förfoga öfver. I början voro de omkring 1,500 kr. årligen. De ha sedan år efter år stigit och utgör för närvarande 7 ä 8,000 kr. Såsom synes har hon dock ej ökat sina klädpenningar. Hon tyckte de voro lagom från början och så har hon blifvit därvid, ehuru hon under de senare åren kunnat använda mvcket mera. Genom att låta förståndet och omtanken råda ifråga om utgifterna för sin egen person har hon blifvit i stånd att handla så äfven i alla andra fall, och på detta sätt har hon i väsentlig mån skapat och tryggat en existens, som blifvit till glädje och väisignelse för många. Tydligtvis anser jag denna husmoder hafva handlat utomordentligt väl och klokt. Och, om det skulle tillåtas mig säga några ord i diskussionen, så skulle det därför vara följande. Ingenting torde vara viktigare för den kvinna, som vill blifva en god husmoder, än att hon vänjer sig att uppställa en förståndig norm för sin egen utstyrsel. Gör hon ej det, kommer hennes hushållning i öfrigt sällan att slå väl ut. Inga utgifter äro heller lättare att på förhand bestämma än de, som behöfvas för en persons kläder, det må nu gälla en man eller en kvinna, om man nämligen låter förståndet råda. Utgifterna för hushållet i sin helhet måste bli olika. En familj är stor, en annan liten; en har representationsskyldighet, en annan icke; sjukdomsfall kunna inträffa m. m. Men icke så ifråga med hustruns klädpenningar. En person är nu alltid blott en, och priserna på beklädnadsämnena variera högst obetydligt. Nu invänder man emellertid, att det ej går att uppställa en norm för dessa utgifter, därför att smaken är så olika. Ja, där ha vi det just.