Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Deras aristokratiska syftning antyder deras tillkomst i sammanhang med eller till följd af aristokratiens utveckling inom fäderneslandet. Katholska presterskapet, som, redan mäktigt i och för sig sjelf, stödde sina anspråk på eller åtminstone hemtade sin rikedom af det till dess förmon inrättade välBih. till R. St. St. Just. Ombudsm. Emb. Bert den 14 Jan. 1840. bekanta andliga frälset, samt Adeln hvars makt uppkommit eller vunnit stadga genom inrättningen af det så kallade verldsliga frälset, sökte begge att utvidga sin inflytelse och vinna ytterligare fördelar på folkets bekostnad. Verkningarna häraf blifva mot slutet af medeltiden allt mer märkbara och visa sig bland annat temligen tydligt uti de då meddelade lagstadganden, från hvilka ofvananförda §§. i nu gällande lag leda sitt ursprung. Den fordna jemlikheten var, om icke upphäfven, åtminstone bruten, och försök gjordes att ställa landbo eller brukare af annans jord i enahanda beroende af jordägaren, som i afseende på legodräng och dess husbonde ägde rum. Wexiö Stadga, gifven torsdagen före Midsommarsdagen år 1414> innehåller i i3 §., att om landbo lymde innan bolagstseckio (legostämna), bade jordäganden våld föra honom åter med boskap hans, och om landbo stod i värn och fick skada, han eller de honom värja ville, utan dråp, skulle allt vara ogildt, hvaremot för dråp skulle bolås 20 mark; men fick jordäganden, som efter kom, eller de med honom voro någon skada i dråp, skulle det allt ligga i tveböte. Dessa bestämmelser infördes oförändrade i 23 Kap. Jordabalken af iJ(42 års Landslag, med tillägg att landbo, för sår lillfogadt jordägaren, äfven borde böta dubbelt, ocb hafva sedermera med några ytterligare modifikationer kommit alt inflyta i 16 Kap. Jordabalken af 1734 års allmänna lag. Det torde böra anmärkas, att husbonde, jemlikt 26 Kap. Tingmålabalken Landslagen ägde sjelf hemta åter legohjon, som före stämmodag öfvergaf antagen tjenst.
Krono-arbets-kompanierna. lista kompaniet (Strömsholm) 2:dra, 3:dje och 4:de dito (Carlsborg) 5:te dito (Carlskrona) 6:te dito (Slitö) 9:de och 10:de dito (Rindön) ll:te dito (Kungsholms fästning) Lånsoch krono-häktena. Kronobergs » — .—. — 11,601: 35. 9. Malmöhus » 15,009: 22. 5. Upsala » 6,078: 29. 9. Till upplysning om kostnaden i medeltal under revisions-året för fångars och krono-arbetskarlars underhåll, beklädnad och sängkläder vid de särskilda straffoch arbetsfängelserna samt krono-arbets-kompanierna, få Revisorerne meddela följande tabellariska sammandrag: (Bil. Litt. N.) Beträffande dessa kostnader, jemförda med föregående års enahanda utgifter, inhenitas^ af Fångvårds-styrelsens underdåniga berättelse, att den under åren 1854 och 1855 förhöjda dag-portions-kostnaden ytterligare stigit år 1856, så att medeltalet deraf för sistnämnde år med 1 sk. 5 rst. öfverstigit samma kostnad för 1855 samt uppgått till 2 sk. 7 rst. högre än år 1853; och hade denna prisskillnad emellan sistnämnde år och 1856 verkat endast för dessa fångvårds-anstalter en ökad utgift af 89,543 R:dr 3 sk. 4 rst. banko. Deremot och ehuru priserna å de varu-artiklar, hvaraf beklädnads - Bilaga Litt. N. till 1858 års Revisions-beråttelse, angående Stats-verket, sid. 136. l:o Straffoell arbetsfånge på bestämd tid af mankön: Vid straffoell arbetsfängelset å Långholmen » dito dito i Malmö Per medium 2o Straffoch arbetsfånge af qvinkön: Vid straffoch arbetsfängelset å Norrmalm i Stockholm .. i Norrköping dito dito dito dito i Götheborg Per medium 3:o Lifstidsfånge af mankön:
Deremot, och då den Kongl. Commerce-Collegium, genom nyss åberopade tillerkända rättighet att efter omständigheterne, i hvarje serskildt fall, nedsalta låneprocenten, måste förorsaka en för den lånberättigades rörelse möjligtvis menlig osäkerhet i afsende på beloppet af det lån, han eger att förvänta, har Utskottet ansett sig böra föreslå, att Kongl. Commerce-Collegii befattning, i afseende på lånebeloppens bestämmande, må för framtiden inskränka sig till det ullen åsatte värdes jemförande med de i allmänt gångbara ullprisen samt till controllerandet af sorteringens behöriga verkställighet. 11 Stats-Utskottcts Utlåtande, N.-o i5o. Slutligen för Utskottet vördsamt anmäla, att Utskottet från Hörlö Aire Ridderskapet och Adeln emottagit 3:ne motioner, nemligen: af Herrar B. Rosenblad, NRManck af Rosenschöld och C, H. von Knorring, om Uilcontors inrättande i Götheborg och Malmö; men som Utskottet ansett de härom väckta frågor vara af beskaffenhet att böra, gemensamt med Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, behandlas, så komma begge Utskotten alt öfver dessa frågor serskildt utlåtande framdeles afgifva. Emedlertid får StatsUtskottet, såsom dess yttrande, angående Herr von Knorrings, i sammanhang härmed, framställde förslag om anvisandet af ytterligare creditiv för ullhandelns och uliculturens uppmuntrande, åberopa, hvad LTtskottet här ofvan haft äran anföra och föreslå. Stockholm den 19 Maj 1840. Reservationer af Herr Friherre Sprengtporten samt Hrr Tersmeden, af Geijerstam, von Troil och af Harmens emot lånebeloppets nedsättande till 50 procent utaf det ullen åsätta värde; anseende bemälde reservanter detta belopp böra bestämmas till 66- procent af ullens värde. Ank. till Exp. Utsk. den 21 Maj, kl. g f. m.
Emb et i B (rättelser. 243 ropat, skäligen kunnat slutas, att någon Cen» troll-afgift för underhalltiga arbeten ej! äger rum , utan att de endast böra, som skedt, sönderslås och Fabriksldkaren återställas , och att deremot hvarje sådant arbete, allenast i den händelse det blifvit så lil t ,J skall jemte dess värde dömas förbru'it; Alltså.och i grund af flere anförde skäl) kunde de fyra KämnersRättens Ledamöter hvil* ka uti åtalade undersökning och Utslag deltagit, ej svårare anses , än att de hvardera borde böta Femtio Dal. S:mt med' Sexton Riksdaler Tretiotvå Skill.; i följd hvaraf Actors hemställan om skyldighet för KämnersRättens Ledamöter , att gälda Kronans och Lazarettets andelar af de Tretusende Niohundrade Fyratiotre Ducater eller Qvintin Guld, hvilkas värde påståtts hafva bort förbrutet dömas, äfven kommo att förfalla; Och har jag vid detta beslut, såsom fullkomligt uppfyllande det genom Actiorien af mig åsyftade ändamål, erinran om Lagarnes stränga handhafvande i synnerhet x mål, der allmänna säkerheten måste bero, mindre af enskild försigtighet än af gifne föreskrifters ärliga verkställande, — till alla delar låtit bero. Sedan jag uti serskildta Memorialer den II April och 22 October 1S13 förgäfves infordrat RådstuguRättens i Eskilstuna förklaring deröfver , att RådstuguRättens Ransakning och Utslag öfver SmedsLärlingen Peter Lindström , sorn för förfalskningsbrott blifvit anklagad och dömd , ej inom December månads utgång är 1813 till Höglofl. Kongl. Svea HofRätt blifvit insände, ehuru bernälte Lindström redan i början af No - 244 justitiaOmbudsm. TLmlitsHeraitelnr'. vember manail samma år blifvit af Rådstuguä Rätten till Nykopings Slotishäckte införpassad , att K.
Vare likväl härmed huru som helst, så klandrar jag ingalunda den ömhet örn beväringsmanskapets helsa, som Utsk. vid detta tillfälle visar; men jng önskar, alt denna ömhet malte få utsträcka sig till alla delar af beväringsmanskapet, och att Utsk. icke genom föreskrifter, som gränsa till bestämmandet af hvad som bör sättas på dagorderna, skall nedsänka sig till de minsta detaljer, och dymedelst åstadkomma sådana tvistigheter, som dem vi erfarit i afseende på de vägrade voterts-proposrna ; helst då detta, såsom vid närvar, tillfälle, är alldeles öfverflödigt, dels i anseende dertill, att det afsedda ändamålet, om också icke summans betydligen nedsatta belopp, torde vara tillräckligt att förhindra någon strid om ifrågavar. plagg, reg:tena emellan; dels då, vid den tid beväringsmötena i de norra länen vanligen pågå, kylan der ej lärer vara svårare, än hvad den öfriga beväringen under sina möten får uthärda. Skulle den derföre icke vara alltför stark, den ömhet för de norra länen, hvilken gifvit sig luft, nu med anledn. af beväringens klädesbyxor, och i betänk. N:o 44i genom uppsökandet i Skåne af en lill förläggande i Norrland lämplig sqvadron; — skulle, säger jag, denna ömhet icke vara alltför stark för att tillåta orden ''företrädesvis i de norra länen” få utgå ur förslaget till Sländernes beslut, så vågar jag vördsammast anhålla, att sådant måtte , vid svar å skeende återremiss, blifva iakttaget. Äfven tillstyrkandena i afseende å anslaget för gevärsfabrikationen visa ett nära sammanhang emellan detta betänk. och StatsUtsk:s betänk. N:o 44- Uti detta sednare yttrar Utsk., pag. 2, att "Sveriges försvarssysteme bör utgöra ett fullbildadt helt, hvars delar, beräknade på en kraftfull samverkan , borde stå i ett afmätt förhållande till hvarandra,” och "alt derföre äfven i biomständigheter bör undvikas hvarje organisation, som stör en sådan jemnvigt emellan krigsväsendets delar.”
Eller månne de icke förstå sin egen fördel? Jo. Nog veta de, att egare af mindre jordlotter med lågt taxeringsvärde icke kunna erhålla lån uti hypotheks-föreningarne; de veta ock, att de enskilda penningeinrättningarne, som framkallas af ett ganska lofligt vinstbegär, aldrig kunna lemna lån på så billiga vilkor, sotn Riks-banken, hvilken är till för landets skull, samt både kan och bör emot fullgod säkerhet biträda lånebehöfvande med understöd. Men, säger man vidare, omkostnaderna vid dessa lån äro så stora, att de icke kunna medföra någon fördel. Likväl finnas utestående omkring 2,900 stycken sådana lån emellan 200 och 500 R:dr Banko, hvilket tyckes bevisa, att de verkligen iiro begärliga. För att göra dem förmånligare är det medgifvet låntagare att vända sig direkte till Bankens kommissarier, som besörja hvarje års afbetalning för 24 sk. Banko, samt låne-handlingars kompletterande och nya låns uttagande och för öfversändande mot en provision af 2 R:dr för de mindre, 4 R:dr för de medelstora, och 6 R:dr 32 sk. Banko för de större. Visserligen fordras dessutom åtskilliga handlingar, som måste lösas med ej obetydligt belopp. Likväl kan det bära sig äfven med de minsta på 200 R:dr, och de hafva alltid den förmånen att ej blifva uppsagde och att få småningom med en lika års afgift minska och afbetala sin skuld. Men på ett lån, som ej är större än 500 R:dr med 4 procent ränta och 2 procent amortering samt efter afdrag af alla omkostnader, uppkommer ändå dessutom på 28 år en skillnad af omkring 300 R.dr till låntagarens förmån, i jemförelse med ett vanligt 5 procent lån på lika lång tid. Ytterligare har man invändt, att då jorden är så lågt taxerad blifva dessa lån allt för små. Detta vill jag medgifva, men det kommer sig från den hårdhet, hvarmed man behandlat denna lånegren i jemförelse med andra.
Första § deraf lyder sålunda: ”Såsom orubblig grund så”väl för invexlingen af Bankens sedlar som för inlösen af ”dess öfriga förbindelser, hvilka nu med b:cosedlar fullgÖ”ras, fastställes, att 128 sk. eller 2-f r:dr specie, i sådana ”sedlar eller förbindelser, skola gälla lika med en ”r:dr i silfver efter den, med afseende å slagskattens beräkning i myntet, af K. M. och R. St. förändrade [664 års ”myntfot.” Det är mig icke obekant, att man vill tyda ordet ”nu” sålunda, som skulle meningen endast hafva afseende å de sedlar, hvilka ntgåfvos, då lagen antogs; men oriktigheten af denna tolkning visar sig af 1 § i sistberörde lag, hvari stadgas: ”R. St. utlofva och försäkra, att hvar och en, ”sorn någon b:cosede! eller förbindelse innehafver, skall der"for njuta full betalning enligt den i 1 § stadgade grund, ”och att utvexling af Svenskt silfvermynt emot sedlar efter ”denna§grund skall, sedan Bancofullmägtige bos K. M. i ”und. anmält, att de af R. St. för vexlingen beslutade åtgärder hunnit verkställas, vidtaga å den tid, K.M. genom "utfärdad allm. kungör, dertill bestämmer.” Om nu det anmärkta ordet "nu” skulle haft afseende endast å de sedlar, som funnos, då lagen antogs, så hemställer jag, hunt förhållas bort med de sedlar, hvilka ntgåfvos deremellqa Den $ Mars f. m. Gi och den dag, då vexlingen kommit att taga sin boljan. Men innehållet af 3 § upplyser förhållandet än tydligare. Per står: ”Det skall stå hvar och en fritt, äfven innan den ”i 2 § omnämnda utvexling tagit sin början, att i Banken ”emot silfver tillvexla sig sedlar efter den i i §:n stadgade ”grund, såsom ock att med silfver efter samma grund skuld ”till Banken godtgöra.”
I går meddelade han mig likväl den sorgliga underrättelsen, att vigtiga angelägenheter, för några dagars tid, kallade honom till sitt hem i staden, – men i händelse af löjtnant Askenbergs ankomst, skulle jag lemna honom detta bref, (han framtar det förutnämnde brefvet.) hvars innehåll, Kyrkoherden personligen ville närmare förklara, och som han hoppades skulle bereda mig tröst i mina bekymmer. Arnman (tar brefvet). Jag emottar detta bref, och skall sjelf göra allt hvad jag kan, för att tillfredsställa er önskan. Birger (öfverraskad). Ni? (osäker. Ni skulle vilja! vilja utsträcka ert ädelmod ända derhän ... omöjligt Arnman. Jag lofvar er, Birger, – att, för deras egen skull, inte för er, – ta dem båda i försvar för verldens fördomar och orättvisa. Er hustrus värde känner jag; den verksamhet hon under er fängelsetid ådagalagt till ert bästa, bevisar storheten af hennes förträffliga själ. Hvad jag känner för Gabriella, vill jag inte mer tala om. Ödet har upprest en oöfverstiglig skiljemur oss emellan min kärlek måste således stum slutas inom mitt eget hjerta, och dö – först en gång med mig sjelf. Obemärkt skall jag likväl för henne blifva en tröstare och ett stöd; – och om menniskors obarmhertighet, skulle förfölja dem, skall jag, så vidt jag förmår, vara deras beskydd. Således, ännu en gång, Birger Haraldson, – ni har mitt löfte! var lugn Birger (med blicken mot himlen). Evige Gud är då äfven detta ett straff, att stå så förkrossad, så förödmjukad inför denne ovanlige man. (med dämpad röst.) Jag tackar er, Arnman Jag har gjort er faderlös, ... och ni ni har i dag, hämnats er värdigt! FJERDE SCEN. De förre, FÅNGVAKTAREN. Fångvaktaren. Er hustru och er syster, hafva tillstånd att besöka er Önskar ni se dem? Birger. Ha äfven den kalken, måste ännu tömmas (till Fångvaktaren. de må komma! (Fångvaktaren går.) Arnman (rörd). Farväl, olycklige man!
Dä del dessutom icke gerna kan påstås, att den sednare och egentligen bestridda delen af stadgandet skulle åstadkomma något menligt inflytande, alldenstund det endast komme att gälla för en tidrymd af 10 är, d. v. s. under de första åren, då fondsystemet skulle tillämpas, och dä det till följd deraf kommer att försvinna, när statsobligaiionerne blifvit mera kände och värderade, så kan jag icke inse, hvarföre icke R. o. Ad. skulle bifalla 3:dje mom. sådant det af Utsk. blifvit föreslaget. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Hvad angår fösta punkten af ifrågavarrde mom. eller den, att ”obligationerna ställas på innehafvaren, men äro å dennes sida icke uppsägbara,” tror jag alt man ulan någon återremiss borde godkänna densamma. Några olika meningar i detta afseende hafva, så vidt jag förnummit, icke heller under öfverläggningen blifvit uttalade. Antages icke denna grundsats, är del enligt min tanka omöjligt alt få något ordnadt fondsystem här gällande, ty, så snart man medgifver obligationsemottagaren upsägningsrält, kan staten alldrig beräkna den påtryckning, för hvilken Amorteringseller Iulösuingsfonden kan vid inträffande kriser i penuingemarknaden blifva utsatt, utan är det sannolikt, att, vid ett sådant tillfälle, tillströmmandet af obligationsinnehafvare, som ville verkställa upsägning af sina papper, skulle blifva så stort, att hela inrättningens bestånd derigenom kunde sältas på spel. Jag får derföre förena mig med dem, som i afseende på första punkten yrka bifall till Utsk:s förslag. Hvad deremot beträffar frågan om de 10 åren, under hvilka staten skulle afsäga sig rättigheten att upsäga obligationerna, kan jag icke finna tillfyllestgörande skäl för bifall lill ett så långt utsträckt stadgande. Man kail nemi. tänka sig, att under denna tidrymd sådan förändring uti räntefoten kan inträffa, hvarigenom det skulle blifva en fördel för staten att upsäga obligationerna, för alt bereda sig en lägre ränta. Sådant har äfven uti andra länder skett.
Ståndet biföll utlåtandet, JV:o 5o, och lade förevarande utlåtande till handlingårne; N:o 153, i anledning af väckt motion, angående inleverering till Riksgälds-Contoret af de till Kongl. Stats-Contoret ingående depositionsmedel : Bifölls. S. D. Föredrogs Statsoch Bevillnings-Utskottens på bordet hvilande betänkande: N:o 3y, i anledning af åtskilliga motioner, dels om stämmoböternas nedsättning och fördelning, dels angående straffböterne för försummad inbetalning af krono-utskylderne i Stockholms stad: Ståndet biföll betänkandet, utom sista punkten deraf, eller frågan om de här i Stockholm utgående så kallade straffböternes anslående med viss andel till krono-uppbördsmännen härstädes, hvilken punkt afslogs. S. D. Föredrogos ånyo Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens utlåtanden: N:o 42, i anledning af väckt motion om löneförhöjning för Rector vid Hudiksvalls högre lärdomsskola: Bifölls; samt N;o 43, i anledning af väckta frågor om förändrad reglering af den Prot.-Utdrag, den 1 Februari i845. 607 Åtskilliga hemman i Skaraborgs och Elfsborgs Län medgifna rättighet till muhlbete å kronoparken Edsmären; Bifölls. S. D. Yid föredragningen af Statssamt B evil!nin gs-Ut skottens på hordet hvilande utlåtande, N:o 44> * anledning af gjorde anmärkningar vid betänkandet, N:o igrörande väckt motion om nedsättning uti postporto-afgiften, beslöt Ståndet att lägga utlåtandet lill handlingarne. S. I). Efter föredragning af Banco-Utskottets memorial, N:o 41, med anmälan om verkställd votering i förstärkt Banco-Utskott, öfver den i memorialet, N:o 3j> upptagna frågan, lades detsamma till handlin gar ne Den 1 Februari. Från Höglofl. Ridderskapet och Adeln. S. D.
Den förre känner med visshet sitt 6 Stats-TJtskottets Utlåtande N:o 423. åliggande och dess påföljd. Den senare kan, ehvad gradation han än må hafva gifvit åt sin borgen, icke med full säkerhet beräkna vidden af sin ansvarighet, som möjligen kan inleda honom i en kedja af juridiska tvister, hvilkas utgång icke sällan är tvifvelaktig. Vid öfvervägande häraf kommer man till den slutföljd, att då Stats-Utskottet i sitt förrberörde Betänkande endast afhandlat och besvarat frågor öm statslån för visst ändamål, men Herr af Billbergh i sin reservation uppgjort förslag till en förut alldeles okänd sak, nemligen Statens inträdande i borgen för enskilda associationers skuldförbindelser, så har reservationen till föremål något, som är helt och hållet främmande för Betänkandet. Huru främmande den jemväl är för den anda, som genomgår alla Grundlagens stadganden om Riksgälds-Contoret och Rikets Stats-Verk i allmänhet, är icke Motionairens mening att framställa. Här vill Motionairen blott hafva ådagalagdt, att Herr af Billberghs reservation obestridligen är en ny motion, hvilken icke förr kan, jemlikt 56 §. Riksdags-Ordningen, legitimeras, än densamma, inom något af RiksStånden formeligen väckt, erhållit den remiss, som utgör vilkoret för dess upptagande af behörigt Utskott. Ingen har kunnat förmena Herr af Billbergh , att i sin reservation framkasta ett alldeles nytt ämne, men att deröfver besluta, innan detsamma blifvit behörigen motioneradt, remitteradt och af Utskott bebandladt, det är en öfverträdelse af 56 och 89 §§. Regerings-Formen samt 49 och 56 §§. Riksdags-Ordningen, sorn fordrar rättelse. Finge denna öfverträdelse passera, så hade Ridd. och Ä-deln samt Presteoch Bonde-Stånden, derest icke Konungen med Sin i 16 §.
Utan att allt för mycket sätta Ridderskapets och Adelns tålamod på prof, skulle det ej vara möjligt, alt punkt för punkt följa Friherre Anckarswärds anförande i Plenum den i December, om Sveriges försvars-anstalter; ty dels sjelfva anförandets vidd, dels de deruti yttrade politiska reflectioner, hvilka icke höra till ämnet, skulle förvandla mina anmärkningar till en bok i stället för ett anföranke i ett RiksStånd. Men innan jag går att häröfver yttra mig, må det tillåtas mig fästa uppmärksamheten vid Herr Friherrens slutliga begäran, att StatsUtskottet vid denna Riksdag måtte ingå uti Försvarssystemets granskning i alla dess delar, samt att en för försvaret af Scandinaviens sjelfständighet säkerligen uppgjord, och det hela omfattande defensions-plan, måtte af StatsUtskottet granskas. Tillåten mig, mine Herrar! att emot denna begäran få framställa blott en fråga. 148 Den 8 December e. m. Hvilken tillhör, efter våra Grundlagar, högsta Befälet öfver krigsmakten till lands och » vatten? i4 §. Regeringsformen, lemnar härpå ett bestämdt svar: Konungen ; och det torde ligga öppet för hvar och en, att Den, till hvilken detta högsta Befäl, i kraft af vårt SamhällsContract, är uppdraget, äfven äger, att efter Sina insigter, (hvilka måste antagas i detta ämne för de bästa i samhället, efter de kunna grundas på närmare kännedom af förhållanderne, än någon enskild kan äga) ordna det försvar, sorn Honom ensam tillkommer att utföra.
Jag anser icke heller ändamålsenligt att utan inbjudn. öfverlemna målet till StatsUtsk., emedan det visat sig, alt StatsUtsk. med flit gjort alla möjliga svårigheter mot sjelfva saken, och jag anser derföre bäst vara att instämma uti Hr Oxehufvuds förslag om inbjudn. Jag erkänner, .att jag icke tror något särdeles resultat deraf kunna uppkomma, emedan några hypotheksföreningar icke lära kunna bildas på de grunder, sorn bestämmas; men jag önskar, att vi må komma lill något resultat i frågan. Frih. Boye, Ludv : För mig, som gjort mig till en lag att i hvarje fråga, och följaktligen äfven inbjudntsfrågor, bemöda mig att fatta mitt omdöme efter de skäl, hvaraf frågan åtföljes, äfvensom efter dess syftemål, synes det alldeles oeftergiflig!, att, då vi hafva en dag gifven, när riksdagen skall vara slut, vi mäste hushålla med tiden, soot Den i Maj. återstår, och att således rättast är att instämma uti inbjudntsförslaget, hvarå jag anhåller om proposln. Hr Hjärne, Harald: Sedan det nu en gång blifviten praxis, att Stånden inbjuda hvarandra till instämmande i sina beslut, och jag icke vid liera tillfällen motsatt mig dem, ehuru jag anser dem vara olämpliga och icke fullt öfverensstämmande med grundlagens mening, så erkänner jag äfven den satsen, att det tillhör den majoritet inom ett Stånd, som beslutat i frågan, att besluta om inbjudn.; men hvad den ifrågavar. inbjudn. beträffar, så bestrider jag densamma i hvad den rörer BorgareSt., emedan jag anser den vara alldeles olämplig. Dock, efter hvad en ledamot nu för mig upplyst, vill jag icke vidare bestrida inbjudn. till BorgareSt. ehuru jag icke lika med Gr. Posse kan säga, att den ovilkorligen kommer att leda till förmånliga följder, emedan jag ej känner, hvad beslut BorgareSt. kommer att fatta. Hr S tuart: Om meningen med den nu ifrågavar. inbjudn. verkligen vore att, pä sätt motionären och Gr.
De hade egna barn att tänka på, ensamma, glädjelösa lif, och när hon var redan då du gick i kolt. Men andra förborta, hade något af detta skimmer blifsonade hvad de bröto. Jag h a d e. tänkt Den lille skrifvaren. K Väggohyra, Mal och Bakterier fråga dig, om du skulle vilja åtaga dig en af Karls pojkar. De som äro tillräckligt * st gamla ha vi skaffat platser — eller satt i •a e 5 » § a-5 it * * lära, men där är en liten byting på fem, sex år. Han får annars komma på roH ten. Du är en ensam man, jag trodde du U bo T kanske hade litet att vara af med. Du p &lt;D • c3 I » O kunde betala för honom hos kronofogdens eller någon i närheten. Ja, jag ville bara fråga dig — eftersom där är stor nöd. » r-, mm Edvin blef ömsom röd och blek. Hans C:tä — p,tn O läppar darrade. tog CO » Kyrkoherde, » sade han med kväfd röst, a I £ » det är sant, att jag är ensam, och att jag O har en spard penning — här. » Han visav .« » de plånboken. » Men om ett hälft år, kan« * .&gt;£ skemindre, har jag den icke mer. I alla B T i J f dessa år har jag knogat och sparat för att få se mig om i världen och nu — i dag — reser jag. Sen, när jag kommer till baka, få vi talas vid om saken. Inte lär väl en liten skrifvarlön räcka långt, men någon skärf kan jag väl lämna. Inte för att jag är skyldig mina syskon något, s — hans röst blef hård och bitter, — » inte så mycket som får rum på min nagel. Men för kyrkoherdens skull så. sedan när jag kommer hem. » Han talade fort och bestäm dt, men hans ögon irrade hit och dit, hans ansikte var blekt, och han andades tungt.