Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror tvärtom, att mången med nöje skulle emottaga en sådan befattning, som endast afsäg en kortare tid, då han deremot icke kan binda sig för hela riksdagen. I afseende å sältet för förändringen, som är den 3:dje frågan, förenar jag mig jemväl med Frih. Palmstjerna. Hr Cederschjöld: Frih. Ehrenborgh har medgifvit sakens nytta, men ansett förändringen stridande emot grundlagarna, och sålunda ifrågaställt, huruvida propos. derå kunde framställas. För att lugna honom och öfriga ledamöter, som kunna fästa sig vid samma åsigt som han, ber jag att få tillägga några ord. Man har hållit sig vid föreskriften, att nytt val skall ske; men ordet nytt har afseende på valet, icke på den valdes egenskap af ledamot. Den långsträcktaste tydning, man skulle af detta stadgande kunna göra, vore förmodligen, att hvarje gång ledighet inträffar, skall den genom särskildt val fyllas, samt valet altså icke ske för hela riksdagen vid dess början. Om jag likväl icke skulle lyckas att öfvertyga mina motståndare härutinnan, får jag blott hänvisa dem till den rättighet, som i slutet af § lemnäs R. o. Ad., att nemi. uti ifrågavar. afseende endast behöfva rätta sig efter Ridd.Ordn., hvilken de altså i dessa omständigheter kunna upprätta huru sorn helst. Må altså de öfriga Ståndens förfarande vara huru grundlagsvidrigt Den 18 Augusti. 187 sorn lielst; för It. o. Ad. blir ett sådant förfarande i alla fall lagligt, endast det äger stöd i Ridd.Ordn. Frih. Ehrenborgh: Det måste vara obehagligt för R. o. Ad. att höra 2:ne ledamöter af Constit.Utsk. här tvista om förståndet af ett grundlagsbud ; men en sådan olikhet i åsigter kan lätt inträffa , och jag vill till ett ytterligare stöd för min nu endast erinra om den oformlighet, sorn uppstode, i fall af en sådan tolkning, som mina motståndare försvara, att nemi. Utskm då lomme att bestå af flera ledamöter, än grundlagen utfäster, i det både de ordinarie ledamöterna och suppleanterna vore på en gång utsk:sledamöter.
Jag afstvrker på grund häraf hela förslaget. Frih. Boye: Jag uppfyller en pligt och, örn man så vili, en förödmjukande pligt, då jag nödgas förklara, att jag, som ej kände ordningen för ärendernas föredragning och således ej på förhand visste, att denna fråga nu skulle förekomma, icke nog eftersinnat innehållet af de 3 ifrågavar. J§.,. och i följd häraf ser mig böra öfvergå tillen annan åsigt, än den jag nyss yttrat. Så gerna jag ännu förenar mig med Frih. Ehrenborgh i afseende på formen, som här inverkar på hufvudsaken (ty följden af det antagna behandlingssättet blifver, att oaktadt jag gerna skulle vilja säga ja till 2:ne af dessa §§., nödgas jag likväl säga nej till alla tre), så skyldig är jag att, efter närmare begrundande, yttra en från Frih. Ehrenborghs skiljaktig åsigt i sjelfva saken. Den första frågan, sorn jag gjort mig, har varit, hvari skillnaden emellan de gamla och nya redactionerna består, och jag haida funnit, att den iiy §. i sin nya redaction innefattar en inskränkning i Högsta Domstolens rätt att gifva lagförklaringar. Den gamla redactionen lyder nemi. sålunda: Inkomma till Konungen från domstolar och embetsman Den 20 M a r s. 39y förfrågningar 0111 lagens rätta mening i sådana fall, som till domares åtgärd höra, äge ock Högsta Domstolen att de sålunda sökta förklaringar gifva. Denna redaction ger således Högsta Domstolen samma rätt emellan som under riksdagarna, och skillnaden i den nya redactionen är, att, jemte det de lagar, som skola förklaras, blifvit omständligt utförda, Högsta Domstolens förklaringsrätt är inskränkt till tiden emellan riksdagarna. Detta är således en inskränkning, till hvilken jag, följande blott egen öfvertygelse och utan att bry mig om deras tanka, som j denna §. tyckas vilja finna något annat, skulle säga ja, om det vore mig tillåtet att rösta öfver §. särskildt. I 21 §. lyder åter den gamla redactionen: Konungen äger 2:ne röster i de mål, hvilkas föredragning och afgörande
Askar och Dosor tullbehandlas lika med det ämne, arbetadt. hvaraf de hufvudsakligen bestå; af sammansatta eller, såsom arbetade, ej specificerade ämnen 1 skålp. — 30 Assa foetida (Dyfvelsträck) 1 skålp. — 10 Balsam, Kopaive-, Peruviansk och annan nativ (Flaskornas vigt inbegripen) 1 skålp. — I6 Band: 50 Sillcessammets1 skålp. i Siden! 1 skålp. 6 — Halfsiden| 1 skålp. 3 — Anni. Ingen skillnad i tullafgiften göres om uti halfsidenband silket utgör blott en ringa beståndsdel. Argentan eller Nysilfver; hänföres under metaller, samI Aska, Koppar-; se Kopparskrot. mansatta. Asphalt-filt; hänföres under Papper: Förhydningsoell Architektoniska arbeten; se Bildhuggeri-arbeten. ! Press-. Arracse Bränvin. i Auripigment; hänföres under Färger, ej specificerade. Aska, Tennoch Bly-; se Tcnn-aska. j Balsam, Riga-; se Rigabalsam. Tullberäkningen. Riksmynt. liand: Andra slag, derunder inbegripna sådana, äfven af Silke, hvari Cautschuk, Gutta percha eller likartade ämnen ingå 4 skålp. R:flr. öre. 75 * Bärle, alla ej specificerade slag Fri. * Bast och Bastrep Fria. Bastmattor Fria. Beck och Beckolja Fria. Ben: oarbetadt, alla slag, derunder inbegripna Tangentskifvor till s. k. Klaviaturer, klufvet, spjelkadt och sågadt Ben samt förmalda Ben eller s. k. Benmjöl . Fria. arbetadt:
Med gillande af Fullmägt.iges framställning, enligt hvilken det skulle åt dem öfverlemnas att vidtaga nödiga åtgärder för in vexling i landsorten af förslitna sedlar och att således do i detta hänseende, genom § 129 i Reglementet meddelade bestämmelser ej må behöfva tillämpas i andra delar, än der sådant kari anses nödigt, har Utskottet destohellre funnit sig böra till Rikets Ständers bifall förorda det framlagda förslaget till ändrad uppställning af nämnde §, som, för närvarande, det genom densamma afsedda ändamål icke befrämjas; och Utskottet tillstyrker fördenskull att denna punkt må lyda sålunda: 31:o. För invexling i landsorten af förslitna sedlar å Fem Riksdaler och derunder i utbyte mot silfvcrmynt å 10, 25 och 50 öre samt sedlar å 1 Riksdaler och 5 Riksdaler, äfvensom för spridning i landsorten af sist.berörda två sedelvalörer, ega Fullmägtige att vidtaga nödiga åtgärder. Jeml. § 129, mom. 1.
Nio 9, i anledn. af väckt motion om förändring af 13 kap. 4 § Gilterm.-Balken. Gr. Lagerhjelkei I afseende å detta förslag torde gälla ungefär detsamma, som blifvit anmärkt emot det förra, ehuru måhända i ännu större grad. För min del kan jag icke fatta, hvad gagn den föreslagna förändringen skulle medföra, men väl alt dermed äro förknippade åtskilliga olägenheter, hvilka genast falla i ögonen. Det är i allmänhet olämpligt, att lagen allt för småaktigt ingår uti alla möjliga specialiteter, och ifrån denna allmänna regel gör det nu föreslagna lagstadgandet ett ingalunda lyckligt undantag. Jag anhåller om afslag å Betänk. Hr Printzensköld, Carl: Afven jag anser den före slagna lagförändringen vara hvarken nyttig eller behöflig. Motionären har icke en gång rätt upfattat hvaiken meningen eller lydelsen af den lag-paragraf, hvari han önskar förändring. Och i följd af sitt misstag härutinnan har han t, o. m. funnit, den tillämpning, åtskilliga domare gjort af §:n, vara så klandervärd. att den bordt påkalla åklagaremaktens upmärksamhet, ehuru dessa domare icke handlat annorlunda än i full enlighet med §:ns uttryckliga ordalydelse. Efter hvad motiverna i Betänk:t gifva vid handen, skulle den af Utsk. föreslagna lag-förändring hafva till syftemål att ytterligare försvåra det sätt, hvarpå skillnad i äktenskap uti det i 13 kap. 4 § Gifterm.-Balken omhandlade fall f. n. kan eihållas. Jag tillhör visserligen icke antalet, af dem, som vilja underlätta äktenskapsskillnad, men jag vill å andra sidan icke onödigtvis försvåra utvägen att upnå delta understundom nödvändiga resultat, derigenom att jag upställer ytterligare formaliteter utöfver dem, som lagen redan föreskrifver.
Den stora vigt och betydelse skogarne ega för hvarje land och särdeles för Sverige, som i anseende till sitt nordliga läge och deraf följande hårda klimat har mer än de flesta andra länder ett oafvisligt behof af en tillräcklig mängd skogsprodukter, ej blott till bränsle och byggnadsämnen, utan äfven för bedrifvande af landets förnämsta näringar, gör det till en oeftergiflig pligt, att genom en klok lagstiftning angående skogarne söka förekomma och motverka de olyckliga följder, som af den nu rådande misshushållningen med skogarne, derest den ohejdadt får fortgå, nödvändigt skola uppkomma och omintetgöra ett af de förnämsta vilkoren för landets beboelighet och odling samt för dess innevånares uppehälle och välbefinnande. Det förslag till Förordning om skogarne i Riket, som af skogs-kommittéen blifvit uppgjordt och till Rikets nu församlade Ständer öfverlemnadt, har, enligt hvad Kongl. Majit uti högstberörde skrifvelse behagat tillkännagifva, i sin helhet eller i alla sina specieia stadganden ännu icke hos Kongl. Majit undergått slutlig granskning och pröfning, hvarmed Kongl. Majit ansett lämpligen kunnat anstå, intill dess de grunder, hvarpå lagstiftningen i detta ämne borde byggas, blifvit närmare bestämda. Då Utskottet således icke blifvit satt i tillfälle att ingå i bedömande af något utaf Kongl. Majit godkändt och framlagdt lagförslag i ämnet, har Utskottet ansett sig böra inskränka sin åtgärd till en pröfning af de allmänna bestämmelser, dem Kongl Majit för Dess del funnit böra läggas till grund för en ny lagstiftning rörande skogarne i Riket, för såvidt en sådan pröfning, om den af Rikets Ständer godkännes, må dels lända till upplysning om Rikets Ständers åsigter i detta vigtiga ämne, dels tjena till ledning vid bestämmandet af beloppet af det anslag, som erfordras för genomförande af en förbättrad skogshushållning.
Hr Grefven har sagt, att det för vår egen säkerhets skull vore klokast att spara dödsstraffet för de fall, der rånaren öfvat sådant våld, att den rånades lif i följd deraf blifvit spildt, och låta en mindre misshandling beläggas med ringare straff, enär våldsverkaren i annat läll bade fördel af att drifva brottet till det yttersta, för att såmedelst hindra upläcklen deraf. Jag betviflar dock, att brottslingen, i det ögonblick missdådet göres, så noga öfverväger gerningens följder och eger en så fullkomlig sinnesnärvaro, att han kan med kallblodighet bestämma den gräns, hvartill lian, ulan fara för eget lif, kan låta våldet gä. Man vet dessutom, att mången förbrytare föredrager lifsstraffet framför lifslidsfästning, så att de ej vilja emottaga någon nåd på dylikt vilkor. Hvad jag anser vara vigtigast är, att lagstiftaren ej antager en princip, som af folkets rättskänsla jäfvas; ty om del sker, så förlorar lagen derigenom i anseende och missaktas af folket, som slutligen sjelft ulkräfver hämnd, der det finner lagen alltför mild eller vanmäktig. Hvilken skada häraf för samhället måste upkomma, torde ej behöfva mer än påpekas. Gr. Sparre har vidare anmärkt, att lifsstraff vore det svåraste straff, som för närvar:de ålades i vår lag, och borde äfven på denna grund ej ådömas utom då menniskolif blifvit spilldt. Det är sanni, att de s. k. qvalificerade dödsstraffen numera ej finnas; men det gifves dock i vår lag andra straff, sorn, jemte lifvets förlust, medföra förlust af all den brottsliges egendom, eller någon del deraf, samt således innefattar en ganska betydlig skärpning af dödsstraffet.
På sådant sätt har det, oaktadt de svårigheter, hvilkas tillvaro ej kan förbises, varit verkställbart att uppehålla lagarnes helgd, samt att genom ofelbarheten af deras påföljd i möjligaste måtto aflägsna brotten och hos de verkliga invånarne nära föreställningen om deras vådlighet och olycksförande verkningar. Ett verksamt bidragande härtill kan ej heller frånkännas så väl presterskapets bemödanden i allmänhet, som dess vaksamhet uti den pastoralvården tillhörande del af sede-polisen, och hvilken uti en mängd socknar ofta förekommer mödosam och bekymrande. Såsom vidtagna anstalter af offentlig egenskap, för ifrågavarande ändamål, böra ihågkommas de nyckterhetsoch måttlighets-föreningar, som, efter hvad redan blifvit i underdånighet anmält, inom flera församlingar äro lillvägabragte. Undervisningen besörjes i sockne-skolor, som i de flesta församlingar redan förut blifvit grundade, dels genom gemensamma bidrag och dels genom enskiltes frikostighet. Sådane, under sistförflutne åren ytterligare tillkomne anstalter äro följande. I Ryds socken, der allt ifrån år 1772 insamling skett lill en skolfond, har denna fond, sedan den uppgått till emellan 2 och 3ooo R:dr Banko, blifvit ökad med 1,000 R:dr samma mynt, såsom gåfva af Högvälborne fru Grefvinnan Aurora Brahe, som derförutan låtit på enskilt bekostnad bredvid kyrkan på Rydboholms jord år i83o uppföra ett vackert och rymligt skolhus, hvilket numera äfven blifvit inredt, och hvarest undervisning efter vexelmetod kommer att besörjas af en lärare, som tillika är tjenstgörande prest och kallas af ägaren till Rydboholm, församlingens patronus. Genom ytterligare bidrag af församlingen och Pastor erhåller läraren skälig lön; och denna ändamålsenligt inrättade skola, hvilken sålunda är till sitt bestånd för framtiden betryggad, har redan vunnit mycket förtroende, så alt, oaktadt afstånden inom socknens temligen vidsträckta, af saltsjövikar genomskurna läge, barnens antal uppgår till omkring 5o.
Utskottet, att, vid den Utskottet tillhörande undersökning och granskning af Banco-Verkets tillstånd och huru detta Verk under tidrymden från sistförflutne Riksdag styrdt och förvaltadt blifvit, med synnerlig uppmärksamhet följa de Banco-Styrelsens åtgärder, som afse Silfverutvexlingens fortgång och bestånd; anse BancoFullmägtige för en pligt alt här i ett sammanhang upptaga och redogöra 22 Berättelse af Banco-Fullmägtige. för alla de åtgärder och beslut Fullmägtige, till befrämjande af förenämnde vigtiga ändamål, vidtagit. Det är härvid för Banco-Fullmägtige en synnerlig tillfredsställelse, att kunna för Höglofl. Banco-Utskottet anmäla, att Banco-Fullmägtige icke behöft att, i och för realisationens vidmagthållande, anlita någon enda af de uti §. ia3 af Banco-Reglementet anvisade utvägar, eller att, till förstärkande af Metalliska Cassan, begagna den af Rikets sist församlade Ständer, genom så väl §. 122 i Banco-Reglementet, som serskildt auctorisation af den 26 Maj 1 835, Fullmägtige gifne rättighet, att aftala och atsluta Credit eller Creditiv å utrikes ort till ett belopp af 2,000,000 R:dr i Silfver, och det äfven med användande af Bankens innehafvande Stats-Obligationer; utan har realisationen framgått med den lugna och ostörda gång, att den Metalliska Cassan kunnat, tid efter annan, i nion af behof, förstärkas med Silfver och Guld från främmande länder, under iakttagande att priset aldrig öfverstigit för å Silfret den, genom Myntbestämnings-Lagen, stadgade Vexlingsgrund, och för Guld det fastställda, under tidrymden från sisth Riksdag, oafbrutet gällande invexling-priset af 5 R:dr 3a sk. B:co per Ducat; och således enär de medel, hvilka lemnats såsom förskott å afslutade leverancer, icke kunnat i annan väg göras fruktbare eller någon ränta å desamme kunnat
Endast 6 äro frie från tull i 4 eller flere länder utom Sverige, nemi. Ull, Bomull, Hudar och Skinn (våtsaltade), llåkoppar, Tackjern och Stenkol. Af ofvanstående jemförelse, hvaruti uptages nära nog alla de förnämsta såväl lifsförnödenheter som råvaror för industrien, torde man finna, att Svenska tulltaxan, långt ifrån att vara prohibitif, år måhända den mest liberala af alla Europeiska länders, om ån man icke hittills ansett sig kunna nedsätta tullarne å en del, hufvudsakligast fabriksvaror, till samma låga belopp, sorn i ett eller annat land, der industrien antingen upnått en vida högre utveckling eller der den nära nog alldeles saknas. — Hvad särskildt jordbruket beträffar, står Sverige fullkomligt ensamt och utan medtäflare, ty endast under vålt hårda luftstreck, med dess ständiga nattfroster och sju månaders vinter, har man ansett jordens alster kunna undvara allt skydd. I sammanhang med tull-lagstiftningen torde afven böra tagas i betraktande, såsom väsendtligen på densamma inverkande, den dryga beskattning, som i de fleste främmande länder upbäres under namn af accis eller konsumtions-skatter. Hessa pålagor, hvilka i Sverige, med undantag af bränvins-skatten, åro så godt som okända, upgå i andra länder ofta till vida högre belopp ån hela tullupbörden. Englands exise belöpte sig det år, som slutades med d. 31 Mars 1856, (efter frånråknandet af bränvins-skatten 7,877,000 £ sterb) till 9,655,000 £ eller 173,408,000 rdr rmt. Deraf utgjorde Maltskatten 6,676,000 £ sterb eller 1 20,1 68,000 rdr; Humleskatten 236,000 £ eller 4,248,000 rdr o. s. v. Hollands accis beräknades för år 1858 till 19,705,000 floriner
Organisation af Banko-verket, angående utarbetande af förslag dertill 48,62^74, P. Pension, om rättighet för Kamereraren Wäsström att vid afskedstagande undfå 1,200 rdr:s pension 19. „ förändrade grunder för beräkningen deraf • M. Pensions-anstalt för Diskont-verken och Tumba bruk, inrättande deraf 36. 42. n „ d:o anslag dertill från Fullmäktiges dispositionsräkning 59, 6 Persson, A-, i Holmerud. Se: Sedlar. Pettersson, C. M. Se: Eftergift. Pettersson, J. JV. Se: d:o Privat-banker, motion angående dels deras indragning, dels skyldighet för dem att erlägga högre bevillning 5. „ om ersättande af upphörd sådan 43,65,77. R. Revisorer för Banko-diskont-verket och Låne-kontoren, om val deraf 3- Ränta pä ränta, om upphörande af beräkning deraf ... 24 pag. 2. s. Sedelmynt, om utsättande af belöning för prof på förbättradt sådant 15. Sedelpapper, angående begagnandet för Bankens samt Privat-bankers och Hypotheks-föreningars räkning af ett utaf L. W. Olde uppfunnet 14. Sedelstock, Bankens, förändringar i sättet för beräknande deraf 47. Sedlar: i 14 och 10 sk. kopparmynt, motion om utgifvande i allmänna rörelsen af det i Banken qvarvarande förrådet deraf 8. k 16, 12 o. 8 sk., om återutgifvande från Banken deraf 9. å d:o samt 14 o. 10 sk. kprmynt, ersättning åt Bankens n. v. Kommissarier för mistad inkomst för sedelkorsningen m. m 21, 34. i d.o d:o ersättning åt Kommissa rierne M. A.
Då man genomläser Utsk:s behandling af Biskop Björcks och Domprosten Björlings motioner om Sabbathens helgd, framstår det alldeles klart för den stilla betraktaren, att Utsk:s majoritet kringgått denna vigtiga fråga, liksom katten omkring het gröt. Man finnér tydligen, att inom Utsk. funnits en allvarsam minoritet, för hvilken saken varit så dyrbar, att denna för ingen del velat gifva den till spillo, och hvars andekraft utöfvat en så mäktig påtryckning, att denna framtvingat det af många sann ingar späckade resonnemang, Utsk. för oss framlagt. Men det resultat, hvartill dessa resonnementer slutligen ledt, och med hvilket bela frågan strandat, ådagalägger uppenbarligen, att den, i fråga om det som hörer lill Guds Rike, sig alltid lika majoriteten, som vanligt icke förgätit, huru den för densamma kinkiga gordiska knuten skulle lösas. Att upgifva ett förslag, huru denna lösning borde ske, för ett land, som vill åt sig förvara i någon mån rättigheten att kallas kristligt, det är ingalunda omöjligt. Ett stort fel ligger redan i de mångfalldiga författningar vi härom hafva. Ett annat i olämpliga straffbestämmelser. Men det förnämsta består uti den skefva upfattningen af hela frågan, hvarom just dessa straffbestämmelsers oriktiga applicerande alldeles oemotsägligt vittnar. 214 Den 8 April e. m. För lagstiftning i denna fråga fordras ovilkorligen, att en bestämd gränslinea updrages emellan det som tillhörer Statens lagstiftningsrätt och det som icke gör det. Der den enskildes onda vilja framträder störande för andra, der äger Staten en obestridlig rätt att träda emellan. Men, der den enskilde framträder på ett emot andras föreställning stridande sätt, utan att detta inverkar mehnligt på någon annan, der ansvarar han blott inför Gud. Vill man strängt fasthålla detta såsom princip, så får man en alldeles bestämd åskådning af förev:de fråga. Då visar det sig, alt 3 Kap. 1 §:n Missg:sB:n hör bibehållas.
Men om samma lagrum är ett bland dem, hvilka, med afseende på förekommande skärpningseller mildringsgrunder, utsätta mer än ett straff, visar sig lätt, att frågan, utan närmare bestämning, är alltför allmän att med trygghet kunna besvaras af en Nämnd, så framt det icke lillå tes densamma alt på samma gång, som den yttrar sig öfver den åtalade skriftens brottslighet efter det åberopade lagrummet i allmänhet, äfven bestämma, af hvilken grad denna brottslighet är, eller så framt den icke i de till den samma öfverlemnade handlingar har en säker anvisning, huru brottsligheten, i anseende till graden, kommer att anses, i fall dess verklighet af Nämnden erkännes. Denna svårighet för Nämnden är så mycket kännbarare, som gradskilnaden mellan brott af samma benämning stundom åstadkommer stor skilnad i straff; hvaremot artskilnaden emellan många brott, hvilka det icke faller någon in att benämna med samma namn, åstadkommer ingen sådan skilnad i straff. Den ökar denna svårighet ytterligare derigenom, alt Nämnden icke bivistar och enligt Bih. till B. S. Prot. 1840, 3 Sami. 35 Häft. 1 2 Constitutions-Vtskottets Memorial, N;o y5. den princip om skyndsamhet, som för tryckfrihetsmål* är antagen, icke torde kunna bivista sjelfva förhöret, och således icke eger den ofta högst -yigtiga insigt i saken., sorn endast genom sådan närvara kan vinnas. Vid sådant förhållande förtjenar det i Tryckfrihetslagens 5 §. r morn. förekommande stadgande, att åklagarens slutpåstående och den tilltalades förklaring böra vara afgifna, innan Nämnden väljes, mycken uppmärksamhet. Detta stadgande kan icke åsyfta att lätta öfversigten af bevisningen, för hvilket ändamål samma §:s 4 moment ålägger Domaren att för Nämnden framställa en kort och noga bestämd skriftlig sammanfattning af målets beskaffenhet och skick. Det har synts Utskottet klart, att Lagstiftaren således med nämnda stadgande måste haft en annan afsigt.
Med Herr Prosten Hallström instämde ock hufvudsakligen Herrar Ribbing och Ce Herr Huldberg; Jag reserverar mig emot Utskottens förslag, att genom uttryckligt stadgande yrka Barns reciproka pligt tili sina fattigs och behöfvande iöräldrars vård, såsom jag anser detta icke någonsin uti ett christeligt samhälle böra såsom ovisshet un* derkastadt sättas i fråga. H err Huldt: I fråga om Fatcigvårdsafgiftens bestämmande, hvilken nu mera icke kommer af Hoglofl. Bevillningsutskottet att behandlas, utbeder jag mig få fästa Höglofl. Utskottens uppmärksamhet dervid, att uti Kongl. Maj:ts nådiga Förordning af den 5 Julii 18H» äro CoopvardieSkeppara och Sjöfolk ålagde att, vid påmönstringar uppå Sjömanshusen, erlägga fattigvårdsafgift; tnen som de förstnämnde debiteras för den - Lagutskottets Betänkanden. 43 f Lagutskottets Betänkande!!. na afgift hvarje år uti sina ContributionsSedlar, med g sk. på Riksdalern af 2 Art. Bevillning, så täcktes Héglofl, Utskottena rättvist finna, det CoopvardieSkeppare ifrån ofvannämnda afgift uppå Sjömanshusen böra blifva befriade. Hvad åter Sjöfolket vidkommer, så får jag vördsamt hemställa till Höglofl. Utskottens bepröfvande om icke Sjöfolket såsom bland den fattigare Classen , bunde befrias från denna afgift, på den grund att Kongl. Maj:ts nådiga Reglemente af aen go Martii 1748, 5 Art. 1 §. frikänner Sjöfolk ifrån alla ötskylder och pålagor till Kronan. Ex Protocollo, A♦ Fryxell: Här intages Betänkandet N:o 35 (Å*fc> 1—Y1I. a—f.) om Näringsfriheten, N:o 12J. Ankom den 2J Julii >823* Riksens Ständers Lagsamt Allmänna Besvärs* och EkonomiUtskotts Utlåtande öfver Kongl.