Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Grosshandlaren satt och såg på alla dessa bidrag till en konstnärs historia, studier, som väckt mästares beundran, men som för hans ovana öga endast syntes som extravaganta försök i en smak, hvilken han inte begrep, förrän det almänna erkännandet satt sin prägel på det, som på ett mynt, hvilket äger kurs i den almänna marknaden. När han sett alt, hvad som fans att se, steg grosshandlaren upp och gjorde med blicken ännu en rund omkring rummet, som om han stått på en utstälning, där han ville se efter, ifall det händelsevis var något, han glömt, innan han gick sin väg. Därefter tog han artistens hand och gjorde ett slags bugning, medan han tackade för det nöje, han haft af att se på de små utkasten, som han uttryckte sig. Melin kände, att han blef blek, och han sade ett par ord som för att hålla den andre kvar. Grosshandlaren stod vid dörren med hatten i hand, men ännu en gång började Melin att tala för att förlänga visiten. Han ville ha tid på sig; att låta pänningmannen gå var att gifva spelet förloradt. Ett par ord lågo honom på tungan, men dem kunde han icke få fram, och dessa ord skulle, om de någonsin blifvit uttalade, ha innehållit en anmodan om ett tillfälligt lån. Hans sinnesrörelse var så stark, att musklerna i hans ansigte trotsade hvarje själfbeherskning och började darra, medan hans ben sveko honom, så att han endast med ansträngning kunde hålla sig upprätt. Pänningmannen såg förvånad på Melin och gick sin väg med den reflexionen, att den sårade fåfängan måtte vara starkare hos artister än hos andra människor. När Melin blef ensam, dröjde det först en stund, innan han kunde hämta sig från själsspänningen. Men sedan öfverfölls han af ett våldsamt raseri, som för flere ögonblick betog honom tankekraften. Han begrep inte, att han inte i första ögonblicket hade kört karlen på porten. Det skulle ha varit en lisa att få ta den lille karlen i kragen, ruska honom som en vante, säga honom, hur djupt han föraktade ... Ha ha ha! Föraktade!
Ena gången äro de uppgjorde, med alla Jordeboks-och Hemmantals-räntepersedlarne utförde, och se ut som matsedlar. Bonden har ett dygns göra att läsa igenom dem. En annan gång äro de författade utan utförande af alla dessa titlar, af en half höna, en fjerdedels eller ej. En besvärlig ovisshe dessa gamla skatter, och det bör förändras. Då vet allmogen ej, hvad som 21 H. i4 210 Den 24 April e. m. Ett stort steg vore gjordt, om man finge bort de nu ifrågavarande. — Herr Rosenblad har haft åtskilligt att anmärka vid min tableau om RiksgäldsContorets ställning. Han har misstagit sig, då lian ansett den innehålla hvad RiksgäldsContoret skulle bunna ega vid årets slut. Den innehåller endast, hvad Statsverket och RiksgäldsContoret böra redovisa i anledning afi823 års Statsreglering, ej hvad RiksgäldsContoret bör redovisa i följd af allmänna Bevillningen år 1823, ty utom de tillgångar jag uppgifvit, har allmänna Bevillningen gifvit serskild tillgång, uppgående till det belopp, att det de sednare åren visat sig vara öfver 70,000 R:dr om året. RiksgäldsContorit har dessutom disponerat halfva Bancovinsten, samt de medel, som gått till RiksgäldsContoret, såsom afbetalning på StatsVerkets skuld till Banken. Med desse medel har RiksgäldsContoret verkställt sine öfrige utbetalningar, och hade ännu i förrgårs återstående 700,000 R:dr. Jag har ej brytt mig om att beräkna detta. Jag har nöjt mig med att veta att, utom den uppgift jag gaf på de penningar, som böra finnas, eger RiksgäldsContoret ännu 1,200,000 R:dr vid årets slut, om Rikets Ständer besluta att lån ej skola ega rum. Då brista ej mera än 44°>000
Utskottet bar tagit dessa motioner i öfvervägande; och då ifrågavarande lagförändring, såsom beredande åt allmän åklagare en fördel, genom rätt till delagtighet i omförmälde böter, otvifvelagtigt skulle komma att verka till en mera nitisk och noggran tillsyn öfver efterlefnaden af den i flere afseenden vigtiga föreskrift, att med lagfarts sökande ej må öfver viss tid dröjas; hemställer Utskottet vördsamt, Lag-Utskottets Memorial, JV:o 120. 5 om icke Rikets Ständer ä ny o ville , för sin del, besluta, att, med ändring af hvad Kongl. Förordningen den i3 Juni 1800 innehåller derom, att de, för försummelse att inom rätter tid taga uppbud, i Förordningen stadgade böter, mots varande värdet af det stämplade papper, hvarmed köpebrefvet förses bör, äro socknens fattiges ensak, i stället måtte förordnas, det samma böter skola fördelas till tväskiftes emellan åklagaren och socknens fattige. Stockholm den 3 September 1840. Ani. till Exp. Utsi. den 8 September, 11. i e. m. Memorial, med förslag till sammanjemkning af de inom Fiks,-St änden fattade skiljagtiga beslut, vid förehafvande af Utskottets, genom Fetänkandet N:o 26 och Utlåtandet Nio 70, framställda förslag, rörande den uppenbara Kyrkopliktens af skaffande.
N:o 42. 97 gående till omkring 300 Riksdaler, hvarjemte detta års landsting anslagit ett tillfälligt understöd för en gång af 1,000 Riksdaler riksmynt. Då skolstyrelsen långt för detta insett omöjligheten, att med dessa små tillgångar ordna skolan, så att den motsvarar sitt ändamål, ingick Styrelsen före sista riksdagen till Kongl. Maj:t med underdånig ansökan att af statsmedel erhålla 6,000 Riksdaler årligen. Kongl. Kommerskollegium, som uti yttrande deröfver ansåg sig icke sakna anledning att till nådigt afseende förorda ansökningen, föreslog dock, på anförda skäl, summans nedsättning till 4,000 Riksdaler. Uti Kongl. Maj:ts nådiga beslut i ämnet säges, att enär det gagn, som till näringsflitens utveckling och förkofran kan påräknas af den ifrågavarande läroanstalten företrädesvis måste tillgodokomma Carlskrona stad, och Statsverket icke i allmänhet bör betungas med utgift för dylika inrättningar af mera inskränkt beskaffenhet, har Kongl. Maj:t icke funnit skäl att till Rikets Ständer aflåta nådig Proposition i ämnet. Fullt inseende rigtigheten af denna slutsats, är det under en annan förutsättning, nemligen att icke blott Carlskrona, utan hela landet skulle draga nytta af en sådan inrättning, alldeles på samma sätt som hela landet har nytta af andra, på olika ställen förlagda läroverk och undervisningsanstalter, jag vördsamt föreslår, att Rikets Höglofliga Ständer måtte till utvidgande af Carlskrona slöjdskola anslå ett årligt statsbidrag af Sex Tusen (6,000) Riksdaler Riksmynt eller åtminstone af det mindre belopp (4,000 Riksdaler Riksmynt), som Kongl. Kommers-kollegium ansett erforderligt. Remiss till vederbörligt Utskott begäres vördsamt. Stockholm den 11 November 1865. G. C. Witt. N:o 42. Af Herr Staaff, Pehr, att stadgandet i Kongl. Resolutionen den 29 Maj 1152 rörande sättet för stämnings delgifvande åt hel menighet må gälla äfven då byalag eller samfällighet, som skall stämmas, utgöres af tio jordegare eller flera.
Vid detta Betänkande, sorn Presteoch Bonde-Stånden Bifallit, Bafra anmärkningar, i afseende på Utskottets tillstyrkande i 2 Momentet Blifvit framställde: inom Ridderskapet och Adeln, af Hans Excellence Herr Grefve Brahe, M, och Herr von Troil, E, hvilka anfört, att, enär Utskottet godkänt den princip, att det är ett Statens åliggande att pensionera de krigare, som framdeles kunna blifva blesserade, en Tariff äfven nu mätte upprättas för pensioneringen, upptagande såsom minimum de pensions-belopp, Armeens senast församlade Fullmäktige för Blesserade Officerare föreslagit; hvaremot Herr Dalman, W. F., tillstyrkt, det'KongL Maj:t måtte Berättigas att, vid inträffande krig, på Allmänna IndragningsStaten, åt blesserade Officerare anvisa de pensions-belopp, KongL Majit funne nödige, samt inom Bor gare-Ståndet, af Herr .Waern, 3,: att en motsägelse .eger rum uti den af Utskottet erkända grundsats, att det tillhör Staten underhålla de krigare, sorn urståndsättas att i Rikets tjenst qvarstå, enär soldalen, hvilken har mesta tungan af kriget samt för öfrigt saknar de intellectuela förmögenheter, sorn tillhöra hvarje bildad person, är från pension utesluten; och liar Herr kVoern ansett uppmärksamheten böra i första rummet fästas å soldatens pensionering, likväl ej med för mycken utsträckning, emedan i sådan händelse kunde inträffa, att, efter ett national-krig, g/3 blefve pensionerade och if% Betalande; samt att det uti Betänkandet förekommande ord ”Rikets tjenst,” hvarmed i allmänhet inenas krigsoch civil-tjenst, icke vore tillräckligen Bestämdt, emedan en militair ofta användes i civil tjenste-befattning, der måhända större förmoner honom beredas; hvarjemte det ingalunda vöre skäl, att en fattig nation pensionerade rika mililairer. Af Herr Petré, T„ sorn yrkat, att
A § 42 (gamla 41) har åter-remiss skett hos Ridderskapet och Adelen samt hos Borgare-ståndet; men Utskottet har icke af de gjorda anmärkningarna funnit skäl att frångå sitt förslag och hemställer, att 42 § (gamla 41) antages, med tillägg, i sista morn., af orden : ”och med”. 43 § (gamla 42), bifallen af Preste-ståndet, men återremitterad af Ridderskapet och Adelen samt Borgare-ståndet, har med anledning af anmärkningar blifvit omarbetad, med ett tillagdt moment innefattande straff-bestämmelser för gårdfari-handel med bränvin; och föreslås, att Rikets Ständer bifalla 43 § (gamla 42), sådan han i hosgående förslag är affattad. 44:de § (gamla 43) är gillad af Preste-ståndet, men åter-remitterad af Ridderskapet och Adelen samt Borgare-ståndet. Utskottet föreslår, att paragrafen antages, med den förändring, att orden: ”5 eller” utgå. 45:te § (gamla 44), är bifallen al Preste-ståndet, men återremitterad af Ridderskapet och Adelen samt Borgare-ståndet, emedan han äger sammanhang med andra återremitterade paragrafer. Då dessa äro behandlade och till en del ändrade, men ändringarne icke äro sådana, som inverka på den förevarande, föreslås, att Rikets Ständer gilla 45:te $ (gamla 44). 47:de § (gamla 46) är antagen af Ridderskapet och Adelen samt Presteståndet, men återremitterad af Borgare-ståndet.
Efter några minuter reste han sig, gick bort i rummet och började tala om likgiltiga ting, som om ingenting händt. Han såg endast litet allvarsammare ut än eljest. Han felsade sig och sade du. ”Nej, det är dumt att säga du,” rättade han sig, ”ni” Det var som ett knifstyng. Nu skulle straffet börja. Oh, oh, oh! — Det klagade och stönade i hennes sinne. Men hon måste böja sitt hufvud och uthärda. Och detta straff var oförtjent. Han var stilla. Det var ingen ovänlighet, endast något underligt automatlikt i hans sätt att tala, det var som om tanken icke alls följt med orden. Det kom något så vekt och sorgset öfver honom, när han plötsligt böjde hufvudet ned framför henne i det han med sin mjuka, tunna röst sade: ”För en hand genom mitt hår, der i nacken – uppåt.” Hon gjorde som han sade, och hon kunde ha brustit i tårar dervid. Detta kära hufvud! — Åh, att säga farväl – gå bort – af egen fri vilja! Veta att hans stilla sorg skall räcka blott fem minuter, och så vara förbi för alltid! Hur länge skall hon sakna? Men det fans icke ett ögonblicks frestelse. Detta måste ske. – ”Hugg foten af och fräls lifvet.”216 Alltsamman är endast illustrationer till hans yttrande: ”De synes at have en naturlig Hang til Grovhed.”217 Han tror att jag icke kan känna och tänka fint. ”Nordboerne ere ikke födte under Romeos og Julies Stjerne,” sade han en gång, ”erotiken är dem nästan okänd, de kunna ej tala derom utan att nämna brännvin och syfilis.” Han tror jag är grof. Men i mitt arbete skola de lefva, alla fina stämningar. Det skall bli roligt att se hur han gör. Han har tre alternativ: 1o dra sig tillbaka, 2o försöka på nytt, 3o öfvergå till vänskap. Drar han sig tillbaka, då var det ett tomt experiment, hvari hans verkliga känslor ingen del hade, och han skulle genast ha öfvergivit mig. Försöker han på nytt, då har hans fåfänga blifvit eggad af mitt afslag, och det är möjligt att ifvern att bryta mitt motstånd framkallar en verklig värme hos honom.
SPettfiotter: enligt Staten för SHfégälbésKontoret .. b:o „ f. b. (ycitcralsSlfiftanccsKoiitorct Kr fp c ct ance* löner, enligt Staten for 5tifégätbéKontoret b:o , ©cnerat*?tp.*Kontoret g. b. ©enerat*3tgiftance>Kontoref: Snncftdenbe ÖfmcrfEottémebet »ib i833 drö fint Strfmobe . 14,726: 1 9* 1 ♦ 3,941: 32» 2,307: 3 2, 320. , 7,392: 40, 388: 4, 6, 46. gftterfigare foftuabcr för 1828— i83o drené iRifebag , b:o för fTfltibne Sltföbag 3ll,tt(ig titt Strömrciieningar famt lättabo äSatteu*commnnicationcrö beframjanbe ... Summa 31:br (4,008,818) Stocholm ben Krcbitibs^titflag: Ctterftobcit pd bet »ib 1828—i83o drcué Slifébag an»ifabe SÖIinbre Krc* bltlOCt 125,000. —- ■ Sitt Utt*Sifcont*gonbené förvärfning, emot crfättning famt 5 procenta ränta .. 75,540. — Sitt regteranbe af Slrmccnö accorbcr, emot erfättning 17,344:21. 4.
En inbjudning är visserligen från R. o. Ad. afgången, med begäran, att de sistnämnda måtte förena sig med dem, som bifallit 33 a Den iS Augusti. den högre summan, och 0111 så skei-, Ilar jag i detta hänseende intet att tilltigga, emedan jag troidet vara förgäfves att försöka få mera; men i händelse denna inbjudning icke skulle bifallas, måste jag yrka, att hvad sorn blifvit nfprutadt de ordinarie anslagen måtte gifvas genom de extraordinarie. Hvad de i5oo rrdrna beträffar, som blifvit begärda för vexelunderyisningens normalskola, tir.o de i detta ögonblick ännu njera behöfliga än för en tid sedan, dåinan hoppades It. St:s bifall till de 2000 rplrna, som Frih, Hermelin föreslagit till lärares bildande. Jfu har nian beklagligen förnummit, att det blott är delta Stånd, sorn beviljat dessa 2000 rsdr; men de andra hafva afslagit dem. Denna skolas verksamhet att fortfarande bilda lärare åt andra är således inskränkt, och det blir derföre så mycket nödvändigare att fii de ifrågavar. i5oo rrdrna, hvilka voro beräknade till en belöning åt den eller dern, soin kunde utarbeta en tjenlig läsebok, hvilken kunde begagnas såsom någon ersättning för bristen på skickliga lärare. I följd af hvad jag nu anfört, instämmer jag i begäran om återremiss. Frih. Boye, Ludv.: Då äfven jag anhåller om återremiss af detta utlåt., skall jag icke tillåta mig något yttrande uti de rent militära frågorna; men jag skall deremot fasta särskilda anmärkningar dels vid Utsk:s sätt att behandla detta ämne och dels vid de principer, sorn Utsk. framställt.
Redan då 3:dje punkten förevar, och man inlät sig i discussion äfven öfver de påföljande punkterna, gjorde jag tvenne anmärkningar vid denna ytdc punkt; för det första, i afseende på den Bancostyrelsen lemnade rättighet att, genom minskning af ett för rörelsens behof umbärligt öfverskott i representativt mynt, bibehålla proportionen emellan metalliska cassan och sedelstocken; ty delta kan jag icke gilla. Jag tror, att Bancostyrelsen aldrig med säkerhet skulle kunna bedöma, när ett umbärligt öfverskott förefanns; måhända kan man härom uppställa theorier, men dessa kunna i tillämpningen aldrig blifva tillförlitliga, och jag måste derföre yrka, att första morn., eller sjelfva ingressen till Utsk:s förslag i y:de punkten, måtte förändras. Jag har väl här hört sägas, att Utsk. dermed skulle hafva åsyftat den händelse, att privata bankers sedlar skulle öfversvämma landet; men detta linnes icke uttryckt, och jag föri o II. 31 D c ii i5 Juli c. ai. modar ej, att Utsk. velat förbehålla sig det såsom en hemlighet för att draga strå för oss, då Utsk. i öfrigt gått så öppet till väga. Jag är emedlertid nöjd, om denna del af punkten omredigeras, såsom Hr v. Troil föreslagit; ty då kommer den omnämnda minskningen eller indragningen blött i fråga, när Bankens säkerhet det fordrar. Hvad åter den andra anmärkningen angår, består den deri, att ehuru jag vid första genomläsningen, af betänk, med nöje trodde mig finna, att de i y:de punkten uppställda garantier skulle komma i fråga först sedan alla andra utvägar för utvexlingens upprätthållande blifvit använda, fruktar jag likväl, i anledn. af hvad ingressen till denna punkt innehåller, att häri hafva misstagit mig. För min del skulle jag emedlertid tro, att de åtgärder, som omtalas i de särskilda momentcrna af denna puukt, icke bora sättas i verket, förrän Bancostyrelsen gjort allt för att genom creditiv och silfverköp upprätthålla cassan.
Utskotten gilla tillika motionärernes förslag, att de exemplar af Svenska Fornskrift-Sällskapets handlingar, som kunna af Staten inlösas, utdelas till inoch utländska, offentliga lärda inrättningar, till inhemska Gymnasiioch Skol-Bibliothek, m. m., samt att återstående delen förvaras för en framtid, då upplagan upphört att finnas uti bokhandeln tillgänglig; men anse derjemte, att antalet af a5o exemplar är för sagde ändamål otillräckligt. Och emedan sådana bemödanden, som utgöra föremålet för Svenska Fornskrift-Sällskapets stiftelse, icke i längden kunna påräkna nödigt understöd från allmänhetens sida, utan sannolikt skulle afstadna af brist på medel att bestrida utgifterna, och Utskotten dessutom serskildt känna, att ledningen af Sällskapets göromål är anförtrodd åt män, till hvilkas nit, sakkännedom och drift Utskotten anse sig kunna hysa fullt förtroende, hvarigenom Utskotten äro förvissade, att Sällskapet kommer att göra sig förtjent af det understöd, som åt detsamma kan beredas; så få Utskotten, i stöd af alla dessa anförda skäl, hos Rikets Ständer vördsamt föreslå, att ett antal af 3oo exemplar utaf de samlingar, Svenska Fornskrift-Sällskapet årligen utgifver, hvarje exemplar för året beräknadt till omkring 2 R:dr Bih. till R. St. Brot. 1844- 4 Sami. 3 A/d. 1 Haft. 2 IO Statssamt Allni. Besv.- och Ekon.-Utsh. Utlåtande, N.ö g. Banco, börjande med det redan utkomna första häftet, måtte, så länge Sällskapet fortfar i sin verksamhet, för Statens räk ning inlösas, för att, på satt ofvan angifvet är, utdelas och användas. Stockholm den i November 1844- N:o 5. Ank. till Exp. Utsk. den 4 Aov. kh i e. m. Utlåtande j i anledning af väckt motion om rättighet för vissa hemman i Färentuna Härad af Stockholms
Ingendera Slatsmagten ensam, och icke en gång bägge gemensamt kunna sådant åstadkomma, förr än Rustoch Rotehållarne frivilligt det medgifva; men då motiouairens förslag åsyftar att tillägga Statsmagterna en beslutanderätt att upphäfva de gamla, och upprätta 113^3-, KneckteContracter, ena Conti ahenten ohördan; så nödgas jag på det kraftigaste protestera mot antagandet af ett sådant den enskilda säkerheten djupt förnärmande förslag. Och för att visa skäl, som göra denna min protest till en absolut nödvändighet, vill jag här upprepa slutmeningen af den store Konung Carl XI:s stadfästelse på hela Indelningsverket af den i4 Maj 1687, ord från ord, så lydande: ”Föreskrifne Indelningsverk och Jordebok ”skall oförändrat, orubbat förblifva nu och ”tillkommande tider, skolandes den, som ”någon ändring häruti på hvarjehanda sätt, ”och under hvad skeen det vara må, sö”ker, ansees och hållas som en förstörare ”af Rijksens säkerhet och välfärd, varandes ”densamma i vår högsta onåd förfallen. ”Vårt KammarCollegium skall veta dess ”pligt vara, att i fall något bref skulle ut”verkas på något, som bemälte Indelningsverk och säkerhet förändra kunde, och så - Den i5 December e. in. "dant bemälte Collegio vetterligt blifver, ”derom boos Oss eller Vårt KrigsCollegiurn ”straxt att påminna, försumma de t lie t el”ler igenom medhålld sådant hemligen understöder eller uppenbarligen tillåter, stall ”det för sådan sin frijvillighet och under”stuckna handel, samt förgätenhet af Ed ”och pligt, som Väre förbudsbrytare af Fi”scalen anklagas, som ock den tagne skada ”utsökas och efter föregången domb afstraf”fas, hafvandes en sådan aldrig af Oss vij”dare befordring att förvänta. Till ytter”mehra visso hafva Vi detta med egen hand ”underskrifva, och med vårt Kongl. Secret ”bekräfta låtit. Dalum Stockholm den i4 ”Maj Anno 1687. CAROLUS.
MfHu^en och annan "psnja af Utsksätets '^ijhslag rörartjle Hamlöfedh IVSqn g s - D i sratS^ii!, -hanö erinrnTg?i*^af en^Ledambd, Herr ifHLcdap /Nj i i n1 vit g]c 5Tila, s o ni iS»e£u t las*>*Uv dess 1 icsTlSiLja nÖIT* R c s orva ti o u. 6. Creditiv å en million R:dr för Riksgälds-Contoret, att, till större eller mindre del, kunna begagnas från den i:sta Sept. hvarje år till den i:sta Julii det nästpåjoljande. Utskottet föreslår: 26:0 att den vid senaste Riksdag medgifna creditiv-rältighet för Riksgälds-Contoret, hvilken i så måtto skiljer sig från de förutnämnde cassa-crediliven, att den är för Contoret kostnadsoch räntefri, samt årligen på förhand försäkrad, men som, efter Utskottets tanka, i stöd af den allmänna principen, måste vara, lika med desse, underkastad^ möjligheten af tillfällig uppsägning, måtte få bibehållas, enär, under de månader då det begagnas, en betydlig summa Banco-sedlar genom Krono-Uppbörden äro dragne utur allmänna rörelsen, och Banken eger ali önsklig lätthet att göra sig betald, då Riksgälds-Contorets inkomster i Banken insättas. En Ledamot af Utskottet, Herr Nordenankar, har i fråga o ra Riksgälds-Contorets creditiv yrkat det tillägg, som innefattas i dess hosföljande Reservation. D. Om användandet af sådane till Banken ingående Capitalafbetalningar_, som i Utskottets ofvan intagne förslag icke blifvit ajsedda, att omedelbart pä lika vägar utgå. Desse utgöras årligen af:
Lön, neml. i;o R:d., dä deremot wid wärfwade Regementer Fendrickarne erhällit endast 120 R:d., der är likmal at märka, at cieutenantkr deremot wid Gardes-^Regmienterne dessutom njura zo tunnor Spannemäl. Öfwer-Befälet är icke heller bättre lottadt. 8ecunZ - Den 27 Mars. 1127 Sscunä - cbekens Lön Utgör HZZ R:d. 16 H., en kapitain med LompaZuiL Lif-Regements 6renLäierer har in alles ZOO R'.d i Lön, deremot tvid de andre wärfwade Regementerne har en capitam med compagnie betydlig inkomst, hwaraf han kan anses wara född. ytterligare har en capitaine tvid detta Regemente ingen mera tilfredsställande utsigt. Skulle han en gang blifwa Mgjor, hwilket icke kan handa manga, erhäller han i inkomst ; 00 R:d. Efter dessa uplysningar lärer Höglofl. Ridderstapet och Adeln finna at detta Regementets Otllcerars torde förtjena lika afseende som de andre. Detta bör äfwen gälla om Lif-Regementets Husarcorps. En Subaltern njuter der, iourage-penninaarne inberäknade, 208 R'.d, en Summa, hwilken wisserligen är obetydlig för OMcerare, hwilka böra halla sig hastar och en gansta kostsam Uniform. Grefwe lbövenbjelm, Larl, conkormsraöe sig til alla delar med Herr 6-/llenram, tilläggandes, at da Oklicerare i de lägre graderne wanligen njöte blott en ringa Lön, byggde de altid sitt hopp om ersättning, pä utsigten at uphinna capitains-graden, hwarföre när Lapitainerne wid detta Regemente njöte en sa obetydlig Lön, det wore sa mycket billigare at Löneförbättringen afwen kil der samma utsträcktes.