Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— kom den in i konungens rådkammare. Men det närvarande tillståndet i mönsterlandet på andra sidan Östersjön — der vi se ett stort, rikt begåfvadt kulturfolk, nedböjdt till jorden af tryckande skattebördor samt de ännu mera tryckande banden på tankens och ordets frihet, midt under glansen af en eminent europeisk maktställning stå vid randen af en afgrund med den hotande utsigten till omstörtningar hvilkas förelöpare den nuvarande arbetarerörelsen antagligen är — lockar just icke till efterföljd. Fastmera kan man här med allt skäl säga: vestigia terrent. Äfven till den beryktade Geffkenprocessen ha vi här fått ett motstycke, men ännu orimligare än dess förebild. Liksom vederbörande i Tyskland icke sakförde utgifvaren af Deutsche Rundschau, utan uppsökte författaren, så hafva vederbörande i Sverige, alldeles i strid med tryckfrihetslagen, också angripit den person som skrifvit ifrågavarande uppsats. Äfven den likheten finnes, att den angripne skriftställaren var i båda fallen den aflidne herskarens vän; hvar-emot den olikheten företer sig att i Tyskland egde den för menta ogrannlagenheten af författaren rum vid kejsarens nyss öppnade grift, under det att i Sverige ett fjerdedels sekel förrunnit sedan de afhandlade tilldragelserna timat. Det hot, för hvilket i ofvanstående berättelse redogöres, var naturligtvis endast ett skrämskott. Då icke ens i Tyskland processen mot GelTken kunde lyckas, så borde väl icke heller här detta ännu värre försök mot tryckfriheten kunna hafva någon framgång. Ingen domstol lär väl i föreliggande sak kunna fälla. Men en utväg hade man, att i tysthet be-grafva » Dagens Krönika » — den paragrai i tryckfrihetslagen, som gifver regeringen makt att seqvestrera en skrift, som hon anser kunna föranleda » missnöje » (! ) hos främmande makt. Då vi nu emellertid framlagt saken inför allmänheten, äro vi öfvertygade att ett sådant steg icke skall tagas. Detta skulle från allmänhetens sida — sedan den blifvit upplyst om sakens verkliga sammanhang — framkalla en för upphofsmännen till detta attentat mot tryckfriheten rent af förkrossande storm af harm och åtlöje.
Aldrig förr har jag hyst en så varm tillgifvenhet för fosterbygden; är det nöjet att återse mina vänner, min älskarinna; eller, snarare, är det icke kärleken som förädlat alla mina böjelser och blandat en ny vällust med hogkomsten af mina plikter? Fåfängt skulle någon retelse locka mig att förfela den bana som är stakad för mina skyldigheter, fåfängt någon förvillelse afhålla mig från utöfvandet af en sann dygd; ingen brottslig tanke kan trifvas i det hjerta som Lotta upfyller, ingen drift, för det goda, vara svag i det bröst som hon eldar. Hvad är det som underhåller hjeltens passion för äran? hopens beundran, mängdens bifall. Tag bort det ytliga af hans bedrifter, och de förringas: tag bort berömmet, som väckte dem, och de blifva till intet. Men den rena låga som brinner för ett värdigt föremål, den utrotar egennyttan; våra första afsigter blifva endast att hinna den oskuld vi beundre, våra högre ändamål att täfla med henne; på det sättet danas vi till redlige människjor, och dygdens öfvertygelse ersätter våra gerningar den fordran, som andre göra på rygte och storhet. Jag trodde att, vid min ankomst till Ystad, finna bref före mig ifrån Lotta och hennes far, emedan jag icke fick något under mitt vistande i Pommern; möjligtvis kan det likväl vara ditkommit efter min afresa. Emedlertid är jag verkeligen orolig. Snart tvänne månader – och icke ett ord! hvilka händelser ha kunnat hindra henne att skrifva? – Hennes far? – om jag ock icke vore säker på hans vänskap, har jag ju hundrade gångor hört honom säga att hans dotters val beror på henne self, och Haller kan icke ombyta sine tänkesätt. Jag förlorar mig i gissningar knapt finnes någon ting som jag icke föreställer mig, och kan hända äger jag ej det minsta skäl till min frugtan, kan hända plågar jag mig med inbillningar som lika mycket förolämpa mig sjelf och min älskarinna. Jag berättade, i något af mina förra bref, om ett papper som Lotta lämnade mig, försegladt, vid mitt afskedsbesök på Elfskog.
Sköt nu väl om dig, tills j a g kommer igen. » » Och j a g hoppas ni ursäktar, att j a g följer N i l s till bryggan, » sade A d a, » han är så oförsiktig och vill alltid hoppa på båten, innan den stannar. » Och det unga paret gick skrattande sin väg, lämnande B o b i ro. E n timme senare vaknade h a n, helt flat att ha sofvit grundligt. » Det måste vara hettan, som gör mig så tung i hufvudet, » tänkte han med en genomgående gäspning och t o g liknöjdt upp en tidning. » D e t va ' jysligt, h v a ' d u gapaj, » sade en späd röst bredvid honom, och B o b fann sig uppmärksamt betraktad af en liten flicka med en stor docka i famnen. » Ur hvilken blomma kommer du, lilla älfdrottning? » sade B o b och stirrade förvånad på den behagliga synen. » Jag kommej inte ur någon blomma, » svarade barnet, » jag ä ' baja Maja. H v a d heter du? » » Jag glömde minsann att fråga efter dem, » » Jag hetei Bob. » tänkte Bob, i det han gjorde en grimas, » men » A h, då vet j a g, d u ä ' mobo ' N i l s ' vän de äro nog där, fastän h o n borde blygas att och haj haft mässlingen. » truga sig på det unga paret strax efter brölBob nickade bekräftande. loppet och med den där bortskämda barnungen » Ja ' haj också haft mässlingen, då j a ' va ' till på köpet. J a g vill bara hoppas, att hon liten, och då fick j a ' så mycket sylt. Fick inte försöker sina konster p å mig, t y en karl, du sylt? » som går och får mässling vid mina år, k a n Bob måste till sin ledsnad svara nekande. begå hvilken dårskap som helst.
Efter det Fullmäktige, på grund häraf, uppdragit åt Direktionerne öfver Stockholms Handelsoch Närings-Diskont samt Götheborgs och 53 Malmö Låne-Kontor att, på sätt lämpligast funnes, söka tillvägabringa Kassa-kreditivfondens fördelning på fyra serskilda terminer under året, nemligen den 1 Januari, 1 April, 1 Juli och I Oktober, samt fråga härvid uppstått, huruledes inträdes-afgiften skulle beräknas i det fall, att kreditivrätt söktes och beviljades för kortare tid än ett år, helst, enligt 214 §. 3 mom. i Banko-Reglementet, nämnde afgift äfven i sådant fall syntes böra utgå med en half procent af kreditivets hela belopp, hafva Fullmäktige, som, jemlikt 10 mom. i berörde §., fått sig förelagdt att vid meddelande af erforderliga föreskrifter med afseende å Kassa-kreditivrörelsen, tillse att kredilivens begagnande för kreditiv-tagarne så underläLtas, att det med denna rörelse afsedda ändamål i möjligaste måtto befrämjas, funnit sig böra förklara, att, till undvikande af den större ränteförlust för Banken och de olägenheter för allmänheten, som skulle uppstå, i händelse den för hvarje serskildt Diskont-Verk afsatta kreditiv-fond, fördelad i 4 ungefärligen lika stora delar, terminvis utlånades, vederbörande Diskont-Direktioner må, under öfvergången från en till flera kreditiv-terminer, lämpa kreditiv-afgiften efter tiden för kreditivets begagnande. I anledning häraf finna Revisorerne sig föranlåtne uttala den åsigt, att, så vidt det med Kassa-kreditiv-fondens fördelning på flere terminer under året åsyftade ändamål att underlätta allmänna rörelsen icke skulle förfelas, Fullmäktiges ifrågavarande åtgärd varit lämplig och af omständigheterna påkallad; hvadan ock Revisorerne, under förutsättning att för kreditiv-fondens fördelning på omförmäldta sätt längre öfvergångstid än ett år ej må påkallas, anse sig böra Fullmäktiges berörde åtgärd godkänna. §. 68.
Med anledning af det för Borås här ofvan tillkännagifna förhållande, och då af nu tillgängliga handlingar icke utredas kan, när och på hvad sätt de Staden af ålder tillagde 32 och ett halft mantal blifvit densamma frånski!jde, tillstyrka Utskotten vördsamt, det ville Rikets Högloflige Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att en undersökning härom måtte varda anställd, samt att Kongl. Maj:t, efter sig dervid företeende förhållanden, täcktes i Nåder pröfva och afgöra, huruvida Staden Borås framdeles bör, för beloppet af dessa hemman, eller blott för dess ännu behållna Sex och i-8:de!s mantal Stadsjord, i Ordinarie Båtsmanshållet deltaga, då, i senare händelsen, de frånskiljde hemmanen torde, efter deras beiintliga natur, böra till Ordinarie eller Extra Kneckteliåll roteras. Likaledes, och då orsakerne till Städerna Östersunds, Vaxholms och Marstrands hittills åtnjutna befrielse, från allt deltagande i Ordinarie Båtsmanshållet, icke kunnat tillförlitligen utredas, hafva Utskotten vördsamt skolat hemställa, att undersökning i dessa afseenden måtte, uppå Rikets Högloflige Ständers tillgö - Statssamt Oec.-TJtsh Uti. N:o no. 35 rande underdåniga begäran, i administrativ väg få anställas, samt att af Kongl. Maj:ts Nådigste pröfning derefter bör ankomma, till hvad del dessa Städer skola, i det af Kammaroch Commerce-Collegierne uppgörande förslag till ny reglering, upptagas.
Också heter läsaren ”Gunstig Läsare”, endast derföre, att han skall vara gunstig att läsa; eller åtminstone vara gunstig att icke, efter andras förestafning, säga mer än han vet. Ingen ärlig man, som af Gud fått två klara ögon, bör fråga någon annan: ”hvad behagar Ni, att jag skall tro mig se”? Om ni icke ens förstår naturen af det i snille Triviala: huru skall ni då förstå naturen af det i snille Nya och Dristiga? Det skall, i dylikt fall, alltid hända er, när någon auktor af detta slag förekommer, att icke veta, hvar ni är hemma. Ni skall hos honom finna vissa stora irringar, ni skall kanske våga kalla honom rasande; ty han färdas icke, såsom andra beskedliga snillen, rigtigt och vackert, efter vägvisaren; på de kalla och säkra trampares enda stråt, som är så lagligen utmätt i vittra steg, med sina miloch fjerdings-stolpar för Snillet. Men om ock hos stora författare, liksom hos stora män i allmänhet, äfven verkliga fel kunna uppdagas: så bjud till att begripa denna klara sanning, att de äro icke dessmindre tillbedjansvärda; ej för sina fel; men för sin – dessa fel oaktadt – välgörande och gudomliga storhet. Man må lasta felen: men ihågkomma, att så långt är en dödlig god, ädel, stor, som han ifrar för det Goda, Ädla, Stora; och så långt, som denna hans egenskap är vorden uppenbar, förtjenar han ock uppenbart vördas. Sann är ingen storhet, som icke består i att upphöja allt omkring sig. Hvarje låg själs raseri åter är, att göra allt omkring sig lägre, för att sjelf vara hög – och, så vidt möjligt, den allena höge. Det minsta tyranni liknar häruti det största. Och, om äfven hos en vild och laglös kritik någongång finnes en välmentare afsigt; så är likväl dess verkan, i klara ord, denna: att så skrämma oss för felen, att vi aldrig våga en dygd. Jemväl i Vitterheten uppstiger Nationers dag, Nationers vett, Nationers ära, ur ett i sin början Svagtur en gryning, som lätt kan skymmas.
Hvad priset beträffkr, så är det med afseende på tuschen af synnerligen växlande karaktär, från 25 öre för ett stycke » ordinär » till flere kronor för mer eller mindre » äkta kinesisk tusch ». Sepian har jag köpt i tuber från Geo. Kowney &amp; C:o, London. Små tuber betinga ett pris af 25 öre. De räcka ganska länge. Om man vid tuschmålning köper sig tusch i stycke, får man lof att r i f v a den, hvilket går så till, att man i en liten porslinseller glaskopp (färgkopp) häller några droppar vatten (helt få), hvarefter man under en stund rifver tuschstycket mot botUn af koppen. Man bör fortsätta med rifningen ungefär så länge, att om man doppar en pensel i det rifna och så stryker den mot ett papper, hela färgytan blir fullkomligt svart. När delta är fallet, kan rifningen anses vara fullbordad. Man bör då lägga någon pappskifva eller annat, som sluter tätt till, ofvanpå koppen för att förhindra dam partiklar att komma i det rifna och äfven för att i någon mån hindra afdunstningen, som i annat fall försiggår ganska hastigt. I handeln finnas färgkoppar af porslin, som äro så beskafiäde, att man kan sätta dem i hvarandra. Under botten på skålarne finnes nämligen en ihå- lighet, som svarar mot en fals på den öfre delen af dem. Använder man dylika skålar, bidrager detta i ganska bög grad till lyckade resultat, dä eljes, om man låter koppen med den rifna tuschen stå någon tid, dam fastnar i och blandar sig med färgen och sedan vid färgläggningen ofta åstadkommer fläckar och ojämnheter. När man nu tänker måla ett motiv i tusch (antaget, att behörig teckning föregått), går man till väga på följande sätt. Kvinnors affärer. et är en allmänt känd sak, att kvinnor, äfven de som visa synnerlig duglighet inom den husliga ekonomien eller i personligt praktiskt förvärf, ådagalägga en ofta ödesdiger oförmåga, när det gäller att förvalta sin penningeegendom.
Slutligen får jag i minnet återkalla ett skäl, som en gammal erfaren, nu afliden domare begagnade vid sista riksdagen, när detta ämne då förevar, nemi. att adelsmän alldeles icke synts vara missbelåtna med den lika arfsrätten, då de gift sig med rika borgaredöttrar. Frih. Cederström, Jac.: Jag tillhör dem, som tillstyrka bifall till Utsk:s betänk., men afhåller mig ifrån att till besvarande upptaga de talares argumenter, som yttrat sig emot förslaget, sedan andra redan vederlagt dem. Så har Frih. Ehrenborgh visat, att Frih. Klingspor? farhågor för utvidgad hemmansklyfning sakna grund; och jag får härvid blott tillägga, att om rättigheten att klyfva hemman här skall tagas till grund för frågans bedömande, ser jag deruti ett vigtigt skäl för förslagets antagande, såsom till sin princip ägande samband med vårt nuvar. statsskick, Jag får nemi. fästa uppmärksamheten derå, att grunden för Sveriges conslitutionelt-monarkiska lagstiftning är democratisk och innefattar ideen af den till största möjliga fullkomlighet utbildade republikanska statsformen; men för en fullkomlig Utbildning af detta statsskick fordras att borttaga ännu qvarvarande lyten från en föregående tid, i den ordning lagen medgifvit. Bland dessa lyten är äfven den olika arfsrätten inom tvenne sarahällsciasser; att bibehålla den är att hin - 14 H. De» i October f. m. dra statsskickets utbildning. Jag kan således ej annat än tillstyrka Utskts förslag och har svårt att linna sanningen af det påstående, som här blifvit nppstäldt, att den olika arfsrätten skulle bevara mannens målsmanskap förqvinnan, och att detta i annat fall skulle gå förloradt; ty om man äfven nian förmögenhet gifter sig med en aldrig så rik qvinna, förhlifver ju ändock målsmanskapet hos mannen. För min del skulle jag tro, att genom detta förslag en stor del qvinnor skulle komma i tillfälle att träda i äktenskap, sorn nu förblifva ogifta, och flera ynglingar jemväl på detta sätt få tillfälle att underhålla familjer.
Föredrogs LagUtsk:s d. G dennes e. m. på bordet lagda betänk. N:o 22, i anledn. af väckt fråga, ang:de förtydligande af 2 § 41 cap. Missg.bm. Hr Cederschjöld, Rob. Theophron: För min del tror jag, att LagUtsk. icke bade bort så knapphändigt affärda den af Jnst.ombudsm. väckta motionen, särdeles som den vid föreg:de riksdag vunnit R. St:s bifall. Jag kan alldeles icke dela den åsigt, som LagUtsk. här uttryckt, att, emedan man hade att förvänta ett nytt förslag till criminallag, man derföre skulle låta hvarje förändring och förbättring i den nu gällande lagen hvila. Det torde nemi. vara ovisst, när den tidpunkt kan inträffa, då det nya criminallagförslaget, äfven om detsamma nu vinner R. St:s bifall, kan sättas i verkställighet, oell jag hemställer då till en hvar, huruvida det kan vara lämpligt, att en lag, som man finner vara oriktig, fortfarande skall tillämpas? Det må vara, att de fall, som äro i fråga, blott sällan inträffa, men jag tror det vara alldeles tillräckligt, om blott ett enda sådant företer sig, då en person dömmes olagligen. Då det är ett factum, alt det ifrågavar. lagrummet är mörkt, och att misstag vid tillämpningen deraf ofta ägt rum, hvilket Just.- ombudsm. äfven uppgifvit hafva varit förhållandet, så tror jag, alt det bade varit LagUlsk:s pligt att föreslå en sådan förändring, hvarigenom dylika misstag för framtiden må kunna förekommas, och anhåller jag derföre, alt betänk, måtte till Utsk. återremitteras, på det alt Utsk. måtte komma i tillfälle att föreslå den ändring, som kan finnas af behofvet påkallad. Jag tror likväl, att det förslag, som af Just.ombudsm. blifvit framstäldt, behöfver undergå någon rättelse eller ett tillägg. Der står nemi. i slutet af §: ”och den som varder lockad eller buden ”att stjäla, straffes som annan tjuf, der han till mogen ålder ”kommen är.”
Krigs-Collegii Statsförslag för 1840 till 1844, sökt upplysning, hvaruti det tillökade behofvet liar sin grund, och dervid inhemtat, att Krigs-Collegii Stats-förslag, förutom vanlige hitintills bestridde utgifter, upptaga materiel-kostnader för Beväringsexercisen, hvilka, såsom hänförande sig till ett af Kongl. Maj:t icke gilladt alternativ för regleringen af denna exercis, icke allenast med en årlig utgiftssumma af 27,358 R:dr 11 sk. öfverskjuter det anslag, som erfordras för den exercis af 21 dygn, som af Kongl. Maj:t ansetts böra ega rum, utan jemväl med ett belopp af minst 60,000 R:dr bör antagas öfverskjuta det å Collegii nuvarande Stat tillgängliga behofvet för exercis af 12 dygn, hvartill Utskottet tillstyrkt Rikets Ständer att bevilja anslag. Derjemte upptager samma Stats-förslag en utgiftspost för Carl Gustafs Stads Gevärs-Factori, hvilken, för året beräknad, uppgår till en summa af circa 12,000 R:dr, hvarigenom sålunda på det liela uppkommer ett årligt behof af 72,000 R:clr, som, enligt de af Utskottet antagna grunder, antingen icke behöfver fyllas, eller, så vidt det hänföres till utgifterne för Carl Gustafs Stads Gevärs-Factori, bör tagas i serskildt betraktande i sammanhang med den Extra Stats-Regleringen, och enär det dessutom bör iagttagas, att materiel-kostnader besparas genom de af Utskottet föreslagne indragningar, och alt materiel-tillgångarne ökas genom försäljning af 133 stycken Kronans hästar, har Utskottet icke funnit skäl tillstyrka det af Kongl. Maj:t begärde tillökade anslag af 69,000 R:dr, men föreslår deremot Rikets Ständer, alt nedsätta anslaget för Arméens materiel till en summa af 666,666 R:dr 32 sk. i6 Stats-Utskoltets Utlåtandej N-o 44'
Vi hafva ej behöft öfvertyga.? derom, att skjutsfrågan icke utgör någon ståndssab, i hvilket fall dess afgörande icke vore något önsluiingsmål, utan vi veta nogsamt, att det är jorden, och icke någon viss innehafvare af den, som Skjutsningcns Onus är ålagdt. Märk el ig t ar likväl, att ingen af BondeStåndet motsagt de motioner örn lindring deri, som äro gjorda, äfvensom ett intet af de öfriga Respecliva Stånden billigat dem. D etta förhållande visår nog, hvilken saken närmast rörer. Val veta vi, att i senare tider andra Jordbrukare än Bönder lagt sig till skjutshemman, och" att Skjutslegans tillvägabragte förhöjning från denna period kan dateras. Om afseendet på vår sak, eller Eesv. och'Ekon. Vtsh. Betänkanrfen. 743 på dem, som deri blifvit deltagande, tillvunnit oss besagds fördel, fean icke här utredas. Om Högloft. Utskottet funnit för mycken vänna, eller något mindre väl valdt uttryck i de Memorialer i ämnet, som från vårt Stånd inkommit, så vill det icke ansii, att fästa oss vid ett misslyckadt drag, om det ock skulle kunna finnas på en annars sannt och skönt tecknad tafla. Våra medli röd ers nit, redlighet och Fosterlands-kärlek äro oss kände, och en anmärkning, på deras Stil vore en otacksamhet emot deras möda. Då Riksdagsmannen Longberg säger, att vi genom Skjutsinrättningen blifvitföraktade och förnedrade, l ar han haft tankan mera fästad på det behandlingssätt, Skjutsbonden ofta röner, och de icke ikgiltiga följderna deraf, än på det pbilosophiska i saken. Sjelfva slafven blir icke förnedrad, då han ger vika för våldet, och, om BondeStåndet funne sig förnedradt genom skjuts-inrätt ingen, hvad skulle hindra oss att afkasta en börda, som då vore lika stridande emot våra naturliga rättigheter, som den nu är emot våra borgerliga?
Motionären begärde nu, att i5,ooo R:dr, som för hamnbyggnadens fulländande, enligt behörigen uppgjord ny calcul, ytterligare erfordrades, måtte, på det icke redan å arbetet använda kostnader skulle blifva onyttigt förspillda, stadga beviljas. Utskottet har tagit detta ärende i öfvervägande; hvarvid och då, på sätt nyssberördt är, Rikets sednast församlade Ständer funnit detta arbete för orten vara af den större vigt, att Staten för Cimbritshamns hamnbyggnad borde göra så betydliga uppoffringar, Utskottet ansett angelägenheten och omtankan för det allmännas bästa oeftergifligen fordra, att åtgärder vidtagas, hvarigenom förlusten af redan nedlagda kostnader undvikes, samt staden försättes i tillfälle att bringa hamnbyggnads-arbetet till ett fullständigt slut, hvarefter hamn-inkomsterne förmodas blifva så betydliga, att de för ändamålet upptagne lånesummor kunna med tiden derigenom amorteras; och som detta lilla samhälle, hvilket genom ifrågavarande gagneliga företag nu, förutom hvad i enskild väg kan vara upplånadt, är betungadt med en skuld till Staten af 25,ooo R:dr, omöjligen torde förmå att anskaffa de för arbetets fulländande ytterligare erforderlige i5,ooo R:dr, samt felaktiglieterne i det år 1834 uppgjorda kostnadsförslaget icke kunna läggas stadens invånare till last, får Utskottet, i betraktande tillika af den genom inträffad stormskada vederbörande tillskyndade, opåräknade förlust, hemställa , att 10,000 R:dr såsom anslag, och 5,ooo R:dr såsom lån, måtte, för fullbordande af hamnbyggnaden i Cimbritshamn beviljas, på de vilkor, som framdeles komma att af Utskottet i serskildt utlåtande föreslås. lito För iståndsätlande af Carlshamns hamUj hvartill, enligt uppgjordt kostnadsförslag, skulle åtgå 68,423 R:dr i sk. 4 r*> bär Herr T.
R:dr, har samme värde ledamot upslått, och yrkat återremiss på grund af anslagets otillräcklighet, ehuru K. M. ej i frågan Sig yttrat. Samme Den 29 Juni f. m. 511 talare väckte i går förslag om understöd åt Prof. Sandbergs enka. Dylika frågor få fritt och oklandradt af hvem som helst väckas, och understödjas vanligtvis af detta Stånd, men om StatsUtsk. tillstyrker beviljandet af äskade anslag lill understöd åt landets näringar och industri, då böra Utsk:s hemställanden afslås, derföre att K. M. icke i frågorna Sig yttrat! För min del kan jag icke gilla detta olika behandlingssätt af enskildla motionärers-framställningar. Jag har redan medgifvit, att det vore önskvärd!, att StatsUtsk. uti alla anslagsfrågor, hade K. M:s Propos. att stödja sig på, men då det obestridligen är hvarje enskild Riksdagsmans rätt, att väcka motion i hvilket ämne som hellst, och då StatsUtsk. vid behandlingen af dessa motioner har sökt, att så samvetsgrannt som möjligt tillvägagå, så tror jag, alt StatsUtsk. skulle hafva förfarit ganska orätt, om det endast lyssnat till förslagen om löne-förhöjningar, och deremot afstyrkt alla framställningar, som afsett uphjelpandet af landets industri. Vidkommande härefter den andra frågan, eller den ifrågasatte hamn-anläggningens ändamålsenlighet och behof af understöd, så får jag i minnet återkalla, alt K. M. vid sednaste Riksdag föreslog R. St., att bevilja ett anslag eller lån — jag minnes numera ej hvilketdera det var — af 50,000 R:dr, till förbättrande af Ystads hamn, samt att detta förslag af R. St. bifölls, ehuru summan ej, lill följd af upkorana hinder, af Ystads samhälle lyftades. K. M. har således redan på förhand erkänt vigten af Ystads hamns förbättrande, och då nu StatsUtsk., på grund af enskild Riksdagsmans framställning, hufvudsakligast vidhållit, hvad R.