Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under förklaring, att Revisorerna gerna må granska, och att våra räkenskaper äro i det skick, att de när som hälst tåla hvilken granskning som helst, medgifver jag dock densamma endast under det vilkor, att den blott må sträcka sig till de årliga anslag, som Cassan af Staten erhåller. Friherre von Diibenj Carl: Jag förenar mig med hvad Friherre af Nordin yttrat. Jag tror dessutom, att PensionsCassan ej måtte vara af annan besynnerligare natur, än andra Fonder; det vill säga, att när decharge är lemnad af en granskande Auctoritet, så hör icke finnas en annan Auctoritet, som äfven har rättighet att lemna en sådan decharge. Om Rikets Ständers Revisorer skulle äga rätt, att granska denna Cassa, skulle det kunna hända, att Arnieens Fullmägtige gåfvo decharge till Cassans Direction för en åtgärd, som Rikets Ständers Revisorer klandrat, och fråga upp - Den 12 October f. in. 55 stod sedan, hvilken af dessa Autoriteter hade rätt. Det vore således högst oformligt. Det är dessutom omöjligt, att i räkenskaperna åtskilja de af Staten lemnade medel, och Arméens egna. Om besparingar skulle kunna göras, kunde Rikets Ständers Revisorer säga: hvarföre äro icke dessa beräknade uppå Statens andel? För öfrigt är det icke Rikets Ständer som utfärdat Instructionen för Arméens PensionsCassas Direction, utan KrigsBefälet har utfärdat och Kongl. Maj:t sanctionerat denna Instruction. Jag anhåller om afslag å Betänkandet, emedan jag anser en revision af Rikets Ständers Revisorer högst oformlig. Herr Ribbing: Det har blifvit yttradt, att Cassan består af så väl enskilta, som allmänna tillgångar. Det är omöjligt, att uppgöra definitioner emellan dessa, förr än en särskild revision försiggått, men denna är öfverflödig, så länge de nuvarande delägarne komma öfverens. Först du den ena parten gaf decharge, och icke den andra, kunde fråga uppstå om att skilja Fonderna åt.
Summa 66,666: 32, Börande i följd af denna förmindskning utaf Stats* Verkets tillskott ej mindre ijji af deri beräkning , Den 2 Juft. läkningsota vid fördelningen utaf underhållssumman blifvit pä förenämnde sätt gjord, f d. Konungen .och Drottningen utaf Stats-Verkets, tillskott åtnjuta hvardera ö.oao R:dr, hvilka , så snart någondera aflider, indragas samt de Kongl. Kärnen, så länge någotdera lefver, uppbära 6 497 R:dr 45 sk. 3 r:st. utom ren te-medi en ,• hvilka åter, då Stats - Verkets utgift helt. och hållet upphör, endast skola utgå pä det verkliga' förmbgenhetsrheloppet, med 42,168 R:dr 3.4 sk. 9 rist. Vidare beträffande den uti andra punkten, af Kongl. Majus Nådiga Remiss till Riksens. Ständers förordnande hänskjutne fråga , om och på hvad sätt Kronan borde ersättas for de juveler, som blifvit inköpte och till Högstsalig Hennes Majit Enke - Drottningen efter dess förmälning aflemn.ade och 'hvarutaf så många sorn svarade emot 49,300 R:dr borde anses såsom Riks-juveler samt de öfrige för ett värde af 6,500 R:dr skulle utgöra present åt Hennes Maj:t, hvilka juveler nu icke skola finnas skiljde från dem Hennes Maj:t enskildt tillhört; sa inhemtas af handlingarne , att sedan giftermål var öfverenskornmet och beslutadt emellan då varande KronPrinsen , sedermera Konung Gustaf III. samt Hennes Kongl. Höghet Prinsessan af Danmark Sophia Magdalena, lemnade Hans Majrt Konung Adolph Fredric vid 1766 års Riksdag, Riksens Ständers Secreta Utskott del af det förslag, sorn i underdånighet var uppgifvet af Herr RiksRådet m. m. Grefve Horn till juvelers anskaffande för Hennes Kongl. Höghet Prinsessan, hvar - Den 2 Juli. hvarefter Secreta Utskottet, i skrifvelse af den 26
Den i 41 punkten 1 mom. omförmälda fråga ansågs hafva förfallit, sedan motionären upplyst, att Folkskole-läraren Nysselius med döden afgått; och fann Ståndet Utskottets framställning uti 2 mom. af denna punkt för närvarande ingen annan åtgärd föranleda, än att läggas till handlingarne. Med vidblifvande af sitt i afseende på 52 punkten fattade beslut, lade Ståndet sagde punkt till handlingarne. Alla öfrige i detta memorial förekommande punkter lades till handlingarne. Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utskottets utlåtande, N:o 159, i anledning af Kongl. Majtts nådiga skrifvelse, angående afsked med pension för Justitie-rådet, m. m. N. W Stråle. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottels memorialer: N:o 147, i anledning af erhållne älerremisser å utlåtandet N:o 82, angående regleringen af utgifterne uuder riks-statens första Hufvudtitel, 326 Prot.-Utilrag den 14 Juni 1851. Andra punkten i utlåtandet N:o 82, förnyad i memorialet N:o 147, bifölls, 4:de punkten afslogs, och 8:de punkten, jemte motsvarande del af memorialet, N:o 147, lades till handlingarne. N:o 148, i anledning af erhållne återremisser å utlåtandet N:o 83, angående reglering af utgifterne under riks-statens andra Hufvudtitel. 2:dra och 3:dje punkterna i utlåtandet, N:o 83, förnyade i memorialet, N:o 148, afslogos, och öfrige af Ståndet återremitterade punkter af utlåtandet, N:o 83, samt motsva rande delar af memorialet, N:o 148, lades till handlingarne; och N:o 149, i anledning af erhållen återremiss å utlåtandet N:o 84, angående reglering af utgifterne under riks-stateris tredje Hufvudtitel, lades till handlingarne.
Brefvet deri 22 Mars i8o3. XVII. 367. -— N:o a5o. om censur å de stycken, hvilka på enskilda Theaternuppföras. XVII. 367. •— Nio 2Öi. angående Roterings-jeronkningen vid Westerbottens Regemente. XVII. — N:o i5i. angående Indelnings - jemnkning i Blekinge. XVII. 408. ■— Nio 253. angående undersökning om tillkomsten och användandet dels af den till stapelstäderne utgående tolag och dels af de så kallade sladsandelarne i uppsläderne. XVII. 4o8. •— Nio 2.54. angående väckt fråga om indragning af tjenster vid Skogsoch Jägeri-Staterne. XVII. 47r• — N:o 255. i anledning af Kongl. Majlis Nådiga Skrifvelse om ytterligare Statsanslag för Arme'ens Pensions-Cassa, m. m. XVII. 471. XX. B. 43. A. 76. fN:o 256. i anledning af Kongl. Majlis Nådiga Remiss å åt ski I lige Alunverks-ägares underdåniga anhållan om upphäfvande eller nedsättning af utförsel-tull å Alun. XVII. 47 •• —r N:o 257. angående lindring i bevillningen för innevånarne i Staden Wenersborg. XVII. 472- •— Nio 258. angående ett af Kongl. Majit i Nåder öfverlem* nadt Förslag till Lag för Banken. XVII. 472- — N:o 25g. angående förändring i 2 {. 16 Cap. ÄrfdaBalken. XVII. 472. — N:o 260. angående inskränkning i Åklagares rätt att anställa åtal å begångne förbrytelser emot Föräldrar, samt Stjufoell Svär-Föräldrar. XVII. 472. — N:o 2.61. angående rättighet för Kongl.
Detta är, enligt mitt förmenande, dess förnämsta åliggande, och jag anser att den föreslagna utlåningen af de influtne vinst medlen, äfven om en tillfällig vinst derigenom kunde åstadkommas, är i förhållande till Bankens vexlingsförmåga af en jemförelsevis ringa betydenhet. Hr Mannerskantz har vidare missförstått mitt yttrande i afs. på proporm mellan sedelstocken och silfverås!utan. Han har nemi. föreställt sig, att min mening vore att söka göra den åsigten gällande, att det vore för Banken fördelaktigast att återgå till den lagstiftning i detta hänseende, som egde rum före 1844. Jag har visserligen i min reservation uttryckt, att jag anser ett missförhållande för nämde förefinnas mellan sedelstocken och metalliska valutan; jag har måst åberopade proportioner dem emellan, som under föreg:de åren existerat, för att visa förhållandet mellan fordna tiders sedelstock och den minde; men jag har af dessa jemförelse!' endast kommit till det resultatet, att, då för nämde den utelöpande sedelstocken, utöfver den metalliska valutan, kan uppgå till ett belopp af vida öfver 30 mill., så kan förhållandet dem emellan såsom en möjlighet antagas blifva sorn 1—4 och ännu sämre. Hr Mannerskantz har påstått att förhållandet aldrig varit, under de sednare 26 åren sämre än sorn 1— 3. Jag vill blott fästa upprnärkbeten på att 1844 var det som 12—38. Jag vill ej längre onödigtvis uptaga Höglofl. Ståndets tid, D<en 2B Februari. 819 Utan vid lifver jag mitt forna yrkande om afslag å Utsk:ts i denna punkt gjorda framställning. Hr Gripenstedt: Sedan denna ifråga genom 3 Stånds be slut blifvit afgjord, synes det ej vara af särdeles stor nytta att länge härom fortsätta diskussionen, men då åtskilliga meningar här blifvit yttrade, sorn ej öfverensstämma med mina åsigter i ämnet, ber jag att deremot tå göra några anrmr.
Riksgälds-fullmägtige i och för ifrågavarande lån vidtagit bort tillstyrka en direkt, icke en indirekt décharge." Uti denna reservation hafva instämt: Herr Biskop Sundberg, Herr Professor Agardh, Herr Doktor Arrhenius och Herr Kontraktsprosten Tegnér. Herr Domprosten Sondén förklarade det han ansåg att Utskottet uttryckt sitt ogillande af några bland Fullmägtiges åtgärder med en onödig och med det resultat, hvartill Utskottet kommit, icke fullt öfverensstämmande skärpa. Herr Professoren Selander har begärt att här få antecknadt, det han af sjukdom varit hindrad att deltaga i detta ärendes slutliga behandling inom Ut skottet. Stockholm, K. A. Lindström, 1866. Ank. till Exp. Utsk. den 17 Jan. 1866, kl. 10 f. m. Utlåtande, i anledning af Rikets Ständers åren 1863, 1864 och 1865 församlade Revisorers berättelser om granskningen af de under Kongl. Kommers-kollegii förvaltning ställda fonder och medel. (R. A.) Sedan Stats-Utskottet från samtliga Riks-Stånden fått emottaga remisser å nämnda, från trycket utgifna och bland Ståndens medlemmar utdelade revisionsberättelser, har Utskottet härmed skolat afgifva det yttrande, hvartill Utskottet funnit ifrågavarande berättelser föranleda. De under Kongl. Kommers-kollegii förvaltning ställda fonder och medel utgöras af Manufakturoch Ulldiskontfonderna, Manufaktur-, Tulloch Beslagssamt Eskilstuna fristads-medlen, äfvensom anslaget till reseunderstöd åt fabriksoch handtverks-arbetare, jemte det till godtgörande af Svenske och Norske konsulers förskott till nödstäldt Svenskt sjöfolk samt andra medellösa Svenske undersåters understöd och hemförskaffande anvisade medel; innefattande de till Utskottet remitterade berättelserna redogörelse för nu omförmälda fonders och medels användande under åren 1861, 1862 och 1863, dervid upptagande: l:o.
Ständer, uti afgående skrifvelse hos Kongl Maj:t underdånigst begära, att de i Carlstads Hospital för närvarande förvarade svagsinte personer och Hospitalshjon måtte, genom Seraphimerm Ordens Gillets försorg, ofördröjligen och så snart ske kan, till Wadstena CentralHospital, eller någon annan dylik anstalt, förflyttas; förstnämnde Hospital genast derefter indragas, samt %:dels procenten af Sterbhus vid Bouppteckningar allmänneligen återgå till sin ursprungliga bestämmelse, eller underhållandet af hvarje församlings fattige, så väl inom Vermland som öfrige delar af Riket, hvarest någon afvikelse härutinnan ännu möjligen kan ega rum. Och anse Utskotten i öfrigt Kongl. Seraphimer-Qrdens Gillet så mycket mera hafva saknat skäl till dess ofvanomförmälda underdåniga hemställan, att, sedan Carlstads Hospital blifvit indraget, Sterbhussfgiften tills vidare inåtte få användas, till understöd för Läns-Lazarettet och Curhuset, som dessa håda Inrättningar redan äro med serskilda 8 Stats-»arnt Allm. Besv. o.Oec.-Vtsk. Uti. N.o 62» inkomster försedde, samt, derest brist i desamma icke destomindre skulle uppkomma, ega att fyllnadsanslag förvänta, i den ordning Författningarne föreskrifva. Ank. till Exp-Utsk. d. 21 Aug. 1829. Utlåtande, i anledning af yrkad försäljning af en Hemmanet Tofta förut tillhörig Skog, m. m. Sedan Herr Akrell, Carl, uti en den 1 7 December sistlidet Sr till Höglofl. Ridderskapets och Adelns Protocoll aflemnad Motion, sökt fästa Rikets Höglofl. Ständers uppmärksamhet på det, efter Motionairens öfvertygelse, olagliga och mot 1810 års Ständers beslut stridande förfarande, som egt rum, då, vid försäljningen af ett f. d.
I detta åter var just sången sjelfva hufvudbeståndsdelen. Ännu tänker man ovillkorligt, så ofta Bellman nämnes, om icke genast på den improviserande skalden, åtminstone genast på den sjungande. – Derföre har jag ock hittills egentligen talat om dem af hans dikter, som äro mera sång än skrift. Först vid en nogare besinning påminner man sig, att det gifves jemväl en annan klass: eller sådana, som framställa sig i egenskap af mera skrift än sång. Denna sednare klass, i samma mån mera enkom gjord att läsas, träder dymedelst ock i täfling med de skalders verk, der ingifvelsen, ehuru stark och strömmande den må vara, dock alltid befinnes parad med afsigt, begrundning, utarbetning, afrundning. Vi äga här alltså framför oss Bellmans vittra – arbeten. Och visserligen anträffas äfven här det egendomliga, det utmärkande af hans poesi; men på ett sätt, hvari det vackraste deraf möter oss endast med betydliga mellanstånd. Ty hvarken i sina dramatiska försök, eller i ”Bacchi Tempel” och de andra dermed beslägtade, mellan dramatisk och episk art sväfvande diktverken, hänrycker eller ens interesserar han egentligen oftare, än dels hans lyrik rentaf, dels den honom egna dramatiken i lyrisk form får tillfälle att frambryta; hvadan ock en naturlig sjelfkänsla gjorde, att han äfven i dem grep detta tillfälle ju oftare dess hellre. I annat afseende dramatisk var nämligen icke hans skaldegåfva, om än i högsta måtto mimisk; och till utbildandet af episka taflor saknade hon den lugna och jemnt uthållande eld, som kunde, mellan de orgiastiska utbrott i hvilka hon flammade skönast, värna mot vådan att ej sällan sjunka till en slappt mångordig hvardags-ton, der putslustigheten stundom är mera rå än rolig. De talrika spridda dragen, ömsom af qvicka infall och löjligheter, ömsom af glänsande naturmålning, förslå dervid ej att af det hela, såsom sådant, gifva något rätt tillfredsställande intryck. Dock synes, att han vid åtminstone somliga af dessa omfångsrikare skapelser har fästat en icke liten vigt.
Af högstberörde från samtlige Riks-Stånden till Slals-Ulskotlet remitterade Proposition, jemte öfrige till ärendet hörande handlingar, har Utskottet inhemtat: att tillkomsten af ifrågavarande skatt härleder sig från en redan under den tid, då Bohus Län var lill Norrige hörande, utfärdad Förordning, enligt hvilken torp skulle af kronobeljeningen anmälas vid tinget, för att af Härads-Rälten få sig åsatt en årlig ränta, husrnans-skalt kallad; ali undervisningen för Bohus Län, hvilken föréskrifver, att Sölf - Stats-IJt skottets Utlåtande, N:o 33, Litt. B. 3 skatt eller Contribution skulle af alla Skatte-, Knape-, Krono-, Castelieoch Frälse-slrögods samt Adels frälsehemman betalas med 7 daler 16 öre silfvermynt af hvarje hemman, tillika bestämmer, att dylik afgift borde af husmän och strandsittare efter deras förmåga, såsom de vid tingen blefve taxerade, erläggas, dock med befrielse för de under Adelns sätesgårdar och veckodagseller insockne-frälsehemman hörande torp; att, sedan Bobus Län blifvit till Sverige afträd!, husmans-skatten i allmänhet utgått af husmän och strandsittare i Inlands, Oroust och Tjörns, Sunnervikens samt Norrvikens fögderier, hvaremot nämnde skatt uti Hisingens fögderi redan år 1725 upphört att debiteras och utgå; att skattens belopp under serskiide tider och i olika orter betydligt omväxlat, så att t. ex. år 1836 densamma uti Sunnervikens fögderi erlagts med 1 å 2 skilling för hvarje lägenhet, men uti de öfrige fögderien uppgått till 4 sk., 36 sk., 40 sk., å 1 R:dr; samt alt uti Norrvikens fögderi endast de torpare och strandsittare, som bebo egna lägenheter, blifvit för meranämnde skatt debiterade, hvaremot uti andra fögderier äfven sådana lägenheter, hvilka blott under besittningsrätt innehafvas, vid skattens erläggande tagits i beräkning.
Som erfarenheten bekräftat, att någon entreprenad icke kunnat tillvägabringas hvarken vid Kappeleds gästgifvaregård i Willstads socken och Westbo härad af Jönköpings län, eller vid Norrlida gästgifvaregård i Båraryds socken af samma härad, men desse hemman, hvilka hafva gästgifveriskyldigheten sig ålagd, äro af serdeles svag beskaffenhet, har Kongl. Majit funnit sig föranlåten, att al Rikets Ständer äska att ett årligt understöd för ifrågavarande gästgifverier måtte ä stat uppföras, nemligen för % mantal Kappeled 06: 32 — och för V» mantal Norrlida 80: eller tillhopa 146: 32. — hvaremot en för närvarande odisponerad tillgång af 50 R:dr 45 sk. 8 rst å in delda anslaget på denna titel, kunde indragas. Af det, den nådiga propositionen bifogade, Statsrådsprotokoll inhemtas, att Kongl. Majit vid sist hällne riksdag i nåder begärt, alt till understöd för den, Stats Utskottets Utlåtande, Jfs 87. 7 åboerne 8 förstnämnde hemman, genom Kongl, brefvet den 25 Maj 1838 ålagde gästgifverihällning, mätte 8 stat uppföras ett Srligt anslag af 66 R:dr 32 sk., hvilket belopp blifvit hvarje är fr8n och med 1842 af extra utgiftsmedlen anvisadt; men hvilken nådign begäran Rikets sednast församlade Ständer icke bifallit af det skäl, att ovisst vore huruvida icke entreprenad för skjutsningens bestridande vid Kappeleds gästgilvaregärd kunde tillvägabringas och ähoerne 8 ifrägavarande hemman såmedelst befrias från den tunga, hvilken de af gästgifveri-hållningen mäste vidkännas ; samt att, i följd häraf, försök till skjutsentreprenads åstadkommande äfven blifvit anstäldt, hvilket dock fruktlöst aflupit, emedan någon spekulant vid auktionstillfället sig icke infunnit.
När ridån föll efter den första akten, fanns icke längre en likgiltig i salongen; när efter den femte aktens slut den bedöfvande bifallsstormen hotade att spränga teaterns murar, när åter och åter den unga flickan, sviktande af denna sällsynta aftons spänning, måste träda fram inför publikens hyllning, var Lotten Seelig ett berömdt namn. Segern var vunnen och belackarne bragta till tystnad efter hela ledet. Pressen öppnade den nya dagen med att enstämmigt förkunna » Hedvigs » lof. » För oss, » skref en af våra största dagliga tidningar, som ingalunda tillhört de på förhand minst skeptiske, » för oss blir den vackraste lagern, den största triumfen, som August Lindberg skördar i Ibsens » Vildanden », den stora andel han eger däri, att Hedvig Ekdal på vår scen framträdt i en så ren, så skär, så hardt när fulländad gestalt. » * * * Ännu en teaterafton, denna gåDg en, som ligger oss i tiden helt nära. Samma teatersalong, fylld af en lysande premiérepublik. Redan i kapprummens trängsel ser man på sina håll jättestora buketter skymta, prunkande af höstflorans bjärta färgprakt. Det är icke svårt att gissa, hvarthän de äro ämnade. T y kring detta senaste fredagsprogram knöt sig helt visst hos alla som det hufvudsakligaste och främsta intresset att få helsa välkommen åter till landets förnämsta scen den unga skådespelerska, som då gjorde sitt återinträde efter en fyraårig frånvaro. Det var ännu en gång Lotten Seeligs kväll. Programmet var nytt. Emma Gada nätta lilla enaktslustspel väcker blott ett deladt intresse. Allas tankar sträckte säg till programmets senare och väsentligare del, italienaren Giacosas drama » Stulen lycka ». Det var här Lotten Seelig bar upp styckets kvinliga hufvudroll. Och huru? Guiseppe Giacosas arbete visade sig ega både djup och gripande kraft. Den uppgift, det förelade den unga skådespelerskan i Emmas roll, var i sin rikedom en värdig probersten på det äkta konstnärs - skåpet.
Och hvems är fele, vill jag fråge, om inte ditt ege? Du ångrer, kan jag förstå, att du öfvergaf studerninga och slog dej på te bli bonne. Erik. Nej, far, det ångrar jag aldrig. Sven. Nå, då måtte det vare någe anne otyg, som faret in i skallen på dej. Du går ju för det meste och hänger läpp och ser gudsnådlig ut som en tupp på e räfgrop. Hvad är det för ett elände? En bonne ska vare rask och kry som ett vinterny. Så va’ pojkera i min ungdom, och då bruka’ en inte sjunge nå’a jämmerviser, då, det mins nock du, Lisa. Lisa. Ja, rassadö, det kommer jag väl ihåg. Du, far, hade ändå den ampreste rösta i hele sockna. Och än i dag, när du hjelper klockern te ta på salmen i körka, så är det så att take vill löfte sej. Sjung nå’n åf di der gamle dråplige visstumpera, som du bruka’ tralle för en 40 år se’n, så får Erik höre på go’far. Sven. Det kan jag fälle göre. (Sjunger.) Och bonden gick ut uppå Wermelands skog; Hujfalleralla å hejfallerej! Han tog ett par oxar och spände för plog. Hoppsan falleralla å hejsan fallerej! Och bonden han satte plogen i mull, Hujfalleralla Så plöjde han hela den skogen omkull. Hoppsan falleralla Se’n drog han en fåra från norr och till sö’r; Der rinner nu Klarelfven fram, som ni hör. Och bonden han satte plogen på sned, Så vände han bergena opp och ned. Och bonden han plöjde en fåra så stor; Det gick så djupt som Hin Onde han bor. ”Och kära du bonde, förstör ej mitt bo, Så vill jag väl lemna din säd uti ro.” Och bonden han sådde båd’ hafra och råg; Det växte, så aldrig dess make ni såg. Och bonden han bryggde sej bränvin och log, Han drack och var lustig och glömde sin plog. Men då fick den Onde makt med hans jord;
Utskottet kan emellertid nu ej undgå att finna, det de ofta förnyade framställningar rörande utsträckningen af den för auktioners förrättande å landet bestämda D I O tid, hvilka sålunda förekommit, vittna det allmoden anser en sådan utsträckning vara C? ö för sig gagnelig. Polismaktens ingripande i den enskildes förfoganden synes ock, fastän välgörande då eljest sannolikt inträffande lagöfverträdelser, oordningar och rättsförnärmelser derigenom förekommas, ingalunda önskvärdt då skälig anledning till farhåga härutinnan ej längre förefinnes, och då det derföre lätteligen kan förr motverka iin befrämja sitt ändamål. Förbudet mot bränvinsförsäljning å auktioner har nu redan flera år varit gällande och tillämpadt; auktionsmenigheten bör sålunda hafva förlorat vanan att vid dessa förrättningar finna spirituosa sig till förtäring erbjudna, och lockelserna till lönnkrogen vid auktionsstälien böra, tillika med de oordningar, hvilka genom starka dryckers försäljande vid auktioner framkallats, under dessa år blifvit i betydlig mån begränsade; — ett förhållande, som jemväl för särskilda orter blifvit af flere Utskottets ledamöter vitsordadt. Tiden torde således nu vara kommen, då den af allmogen önskade förändringen kan ega rum och då ett lagstadgande bör upphäfvas, som, derest det qvarstode sedan behofvet deraf försvunnit, måhända snart blott skulle öka antalet af lagar, som ej vinna tillämpning. Utskottet hemställer derföre vördsamt, det måtte Rikets Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om utfärdande af en författning, hvarigenom medeilves D ’ O u att auktioner å landet må alla tider af året forleå till klockan O 9 på aftonen. Stockholm den 3 Januari 1 SCO. Reservation anmäldes af: Herr Silfverstolpe, F. O. »Emot Utskottets beslut att tillstyrka utsträckning af tiden för auktioners hållande på landet till klockan 9 om aftonen, äfven den mörka årstiden från den 15 Oktober lill den 1 Mars, får jag vördsamt mig reservera.