Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Regerings Formen, förblifva hvilande, för att först vid den näst inträffande, eller nu påstående Riksdag, kunna till afgörande upptagas. P aragraphena nu varande lydelse i de delar, hvaraf ändring blifvit föreslagen. P aragraphens blifvande lydelse i samma delar, om den föreslagna ändringen antages. Constitutions-lTtskottets betänkanden. 17 Anmärkn ing: De ändrade ställen äro, äfvensom de nya tilläggen med cursiva Stilar utmärkta. Regerings-Formen. §. , Inhemte dock, i de fall här nedanföre stadgas, underrättelser och råd af ett Stats Råd, hvartill Konungen kallar och utnämner kunnige, erfarne, redlige och allmänt aktade infödde Svenske Frelse eller Ofrälse Män af den rena Evangeliska Läran. 4* Inhemte dock , i de fall här nedanföre stadgas, underrättelse och råd af ett Stats-Råd, hvartill Konungen kallar och utnämner kunnige, erfarne, redlige och allmänt aktade infödde Svenske Frälse och Ofrälse Män af den rena Evangeliska Läran. Alternativ. Inhemte dock, i de fall här nedanföre stadgas, underrättelse och råd af Bihang till R. S. Vrot. 3:dje Saini. 3- i5 CiHSiitutrons Utskottets betänkanden. ett Stats-Råd, hvartill Konungen kallar och utnämner kunnige, erfarne, redlige och allmänt aktade infödde Svenske Män af den rena Evangeliska läran. Se Bihanget till samtelige RiksStåndens Protocoll vid lfiiy—18 åren* Riksdag, 3 Bandet sid. 36. Ridderskapets och Adelns Protocol) den 21 April 18185 IIs>d. 103; d. 27 April, II. si d. 537; d. £3 Maji, II. sid. 122, och d. 27 Maji, II. sid. 407—409- Preste-Ståndets Dito d. 8 Maji, 1818) sid. 322, 4 Bandet. BondeStandets
Samma talare yttrade också, att man beskyllt Adeln att söka gömma sig bakom gamla förskansningar, och påstod att detta vore ett förtal. Ja! jag hoppas det skall vid voteringen Den 5 December. 251 visa sig, att denna beskyllning varit ett förtal, men den blefve en beklaglig sanning, om Adeln skulle följa den ädle talarens råd. En annan talare har skarpt och vidlyftigt kritiserat förslaget och emot detsamma framställt anmärkningar, som låtit mycket betydelsefulla, men hvilka, om man går dem närmare på lifvet, icke bestå inför en närmare undersökning. Han har, bland annat, tagit sin tillflykt till suppositioner, som leda till orimligheter. Han har, till exempel, anfört möjligheten, att Konungen skulle kunna bli beröfvad sitt apanage, om andra kammaren skulle fatta ett sådant beslut, hvilket vid en omröstning lätt kunde bli beståndande genom första kammarens fåtalighet. Men månne man ej lika väl kan tänka sig något dylikt under den nuv:de fyrdelningen, om tre Stånd, eller—om man nödvändigt vill påräkna Preste-St:ts understöd — två Stånd hålla ihop mot Adeln och besluta en sådan åtgärd, och slutligen den förseglade sedeln i förstärkt Stats-Utsk. måhända besegrar dem. Denne talare har klandrat, att penningen och taxeringsvärdena blifvit lagda till grund för census. Hvilken annan grund är väl möjlig? Ar det ej skattebeloppet, som ligger till grund för census i andra länder? Ingalunda kan det vara den värde talarens mening att uteslutande åt födseln och innehafvandet af vissa embeten medgifva representationsrätt. Huru annorledes än med penningen mäta andras behörighet dertill? Med jordinnehaf måhända! men huru mäta jordvärdet? Hemmantalet är visst ingen säkrare mätare, än penningen. Hemman finnes med mindre än 30 tunnlands innehaf på fullt mantal, hvaremot jag känner ^:dels mantal i Kalmar län med flere tusen. Vidare har den värde talaren åberopat andra länders erfarenhet, der konstitutionen måst ändras ända till 13 gånger. Men han har glömt tillägga att, der sådant varit förhållandet, antingen enväldet varit rådande eller de privilegierade Stånden allt för länge motsatt sig ifrigt efterlängtade reformer.
Beträffande härefter Eric Nilssons framställning om Rotehållarnes i Jemtland uteslutande från det nu gällande Passevolance-Contract, emot skyldighet att utgöra möles-kost in natura; så enär de skäl ännu äro gällande, hvilka föranledde Rikets Ständer, att å förra Riksdagen a-ntaga Passevolance Contractet, eller att det underhålls-sält och den vård soldaten, under den tid Passevolancen fortfarit, vid möten och marcher erhållit, i alla afseenden egde ett afgjordt företräde framför det äldre sältet alt medföra matsäcks-kista till mötet, och att-den förra anstalten högst fördelaktigt inverkade på Armeens tjenstbarhet, samt någon giltig anledning, i Utskottens tanka, icke förefinnes, att för Jemtland göra ett undantag, som skulle leda till rubbning uli den, för hela indelta Armeens underhåll vid vapenöfningar beräknade inkomst af Passevolancen, kunna Utskotten å Erik Nilssons motion icke tillstyrka bifall. 2i Siatssamt Allm. Besv.- och Oecon.-UiskUtlåtande N.-o 35. Vidkommande Anders Danielssons hemställan, dels att skyldigheten för Rotehållarne alt bekosta Medicamenter till möten och mönstringar, Fällskärsarfvode vid Soldaters antagande, trossens forsling samt trossbodars uppförande, måtte alldeles försvinna och desse utgifter i stället drabba Statsverket; dels ock att kostnaden för munderingens anskaffande måtte af Statsmedlen utgå; så gäller härvid samma skäl, som Stats-Utskottet, uti dess ofvannämnda Betänkande, angående Passevolancens upphörande, anfört, nemligen att, enär Stats-Verkets medel icke lemna tillgång för bestridande af nyssnämnde kostnader, annan utväg dertill icke finnes, än att i motsvarande grad öka allmänna Bévillningen, hvilket, efter Utskottens tanka i närvarande tidpunkt är mindre lämpligt; finnande, i följd häraf, Utskotten sig icke kunna berörde yrkande, lill Rikets Ständers bifall, understödja.
— Då Utskottet likväl håller före, alt, till utförande af ifrågavarande järnvägsanläggning, staten icke bör bidraga med ett direkt anslag i fullt den vidsträckta mån, som motionären begärt, får Utskottet, med åberopande för öfrigt af här ofvan anförda skäl, tillstyrka, att, derest ett bolag varder bildadt för anläggning af en jernväg emellan städerna Orebro och Nora, Rikets Ständer mätte bevilja nämnde bolag dels ett anslag af 75,000 R:dr, utan återbetalningsskyldighet, dels ett län af 150,000 R:dr, emot följande vilkor, nemligen: a) att till Kongl. Maj:ts nådiga pröfning och fastställelse arbetsplan skall i underdånighet ingifvas, upptagande tiden, både när företaget skall börjas och när det kan anses böra blifva fullbordadt; b) att det för anläggningen af ofvannämnde jernväg bildade bolag genom kontrakt förbinder sig alt, enligt fastställd plan och under styrelsens för allmänna vägoch vattenbyggnader inseende, inom föreskrifven tid, utföra och fullborda denna jernvägs-anläggning samt tillskjuta de medel, hvilka utöfver statens dertill beviljade bidrag kunna för arbetets vederbörliga verkställande erfordras; c) att för detta kontrakts fullgörande eller de lyflade statsmedlens äterbiirande, i händelse arbetet icke varder på stadgadt sätt ulfördt, ställes af Kongl. Maj:t godkänd säkerhet; d) att bolaget, genom sin direktion, ej allenast algifver en till
Då likväl den vissa gästgifverier jemlikt § 12 medgifna rättighet att varda vid den af dem utöfvade bränvinsutskänkning fortfarande bibehållna endast är ett undantag från den allmänna regeln om vilkoren för rättighet att idka utskänkning af bränvin å landet, samt dylika undantagsförhållanden torde böra, i den mån sådant kan ske, upphöra att vidare ega rum, har Utskottet icke af de utaf motionären andragna skäl funnit sig öfvertygadt om fördelarne af den åsyftade förändringen; hvadan Utskottet får hemställa, att ifrågavarande yrkande icke må vinna afseende. § 24. I afseende å denna § bar blifvit yrkadt: uti en inom Bonde-Ståndet af Gustaf Bjerkander från Skaraborgs län väckt motion (N:o 23), att utaf de afgifter, som inflyta för minuthandel med och utskänkning af bränvin och andra spirituösa drycker, vare sig i stad eller å landet, en femtedel fortfarande må tillfalla hushållnings-sällskaperna och att do öfrige fyra fomtedelarne må insättas i landtränteriet för landstingets räkning; dock att i Stockholm hädanefter som hittills hela afgiften må tillfalla staden; samt uti en inom Preste-Ståndet af Doktor Sandberg väckt motion (N:o 68) att, likasom för närvarande, i landtränteriet skulle insättas en femtedel för landstingets och en femtedel för hushållnings-sällskapets räkning, men att till grund för fördelningen af återstående tre femtedelar borde läggas folkmängden, så väl på landet som i alla städer, hvilka i landsting vore dermed förenade, och hela beloppet för länet till hvarje stadsoch landskommun derefter utskiftas.
Vid förnyad föredragning af StatsUtskottets Utlåtande, N:o 143, angående RiksStalens Femte Hufvud-Titel , fann BoudeStåndet för godt att bifalla 4:de punkten oin anslag till Musikaliska Academien, och fpde, om Vedoch Ljuspenningar för VitterhetsAcademieu m. fl.; men i allt Öfrigt blef Utlåtandet återremitteradt. S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänaa Besvärs^- och Oeconomie - Utskottets 124 Protl Utdrag den 25 Maji l8ag» ytterligare Utlåtande, N:o 94, i anledning a£ väckta motioner om vederbörandes befrielse från Hjelpedagsverkens och Stängselskyldighetens utgörande till vissa Boställen , fann BondeStåndet, som icke kunde gilla Utskottets behandling eller åsigt af ämnet, att, då trenne Stånd redan hade gillat berörde Utlåtande, vid detsamma måste blifva beroende} men då antagandet af de utaf Utskottet följde principer kunde leda dertill, att hemmansegare ännu längre blefvo betungade med dagsverken, som icke innefattades i hemmanens räntor, och tle följaktligen icke voro förbundne att vidare utgöra} så beslöt Ståndet, att genom Allmänna Besvär, hos Kongl. Maj:t i underdånignetanhålla om den förklaring öfver Kongl. Brefvet den 3 December 1812, att skyldigheten för hemmansegare, att utgöra så beskaffade dagsverken, må genast och utan att serskild ansökning derom af dem behöfver göras , alldeles upphöra ; och remitterades det till Ståndets enskilda Besvärs Utskott, att uppsätta de underdåniga Besvären. I öfrigt förklarade Ståndet, att, då ansvar icke blifvit yrkadt emot Lars Andersson från Skaraborgs Dan för hans af Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet anmärkta yttrande om Utskottets behandling af ämnet, all fråga derom också borde förfalla. S. D. Återremitterades, i anledning a£ dervid gjorda anmärkningar , Allmänna Be - Prof.
A l l den uppmärksamhet, som mindre lyckliga väninnors afund väckte o c h sedan en ännu större lycka i perspektiv! D e dagliga tidningarna i den stora staden hade att berätta o m ett nytt själfmord. » M a n fann hos den olyckliga, s o m trots den slitna dräkten tycks ha tillhört den s. k. bättre klassen, en tom portmonnä o c h en näsduk m e d initialerna M. v. S. B e k y m m e r för utkomsten tyckas ha varit orsaken till den beklagansvärda handlingen. » M e n den unge ämbetsmannen drog sig plötsligt tillbaka, sedan han fått närmare underrättelser o m fröknarna Stålskölds förmögenhetsvilkor. H a n var själf obemedlad o c h kunde inte gifta sig m e d en fattig flicka. Matilda sörjde däröfver, tills hon förlorade helsa o c h motståndskraft, ehuru modern sökte trösta henne m e d orden: » B l i r det inte han, så blir det väl en annan. » Under dessa förhållanden hade de båda flickorna hunnit in på midten af tjugutalet, då generalskan plötsligt sjuknade o c h d o g. Därmed upphörde den höga enkepension, a f hvilken familjen kunnat lefva enligt sitt stånd, och flickorna stodo där med två tomma händer. » frågade hviskande fru X. » A c k j a, tänk bara! Ä r det inte förskräckligt? — F ö r all d e l! Denna varelses namn bör man ej nämna! » » Förskräckligt, kära fru professorska! O c h ändå voro de j u så enkelt o c h husligt uppfostrade flickor! » — Under första tiden uppehöllo de sig som » gäster » hos en väninna till m o d e m o c h började se sig o m efter » anställningar ». Iduns månadsrevy. D e t var ingen lätt sak!
Jag kan just undra om Frih. Jakob Cederström kunnat kallas historisk, om han icke, drifven af,hätskhet och hämndlust, som måtte ligga i blodet, utfört sin i Attartaflorna endast alltför mildt antydda våldsbragd emot sin fallna monark! Mina ifrigaste motståndare vid detta tillfälle. Frih. Rudolf Cederström och Hr von Knorring, hvilken sednare, för att stärka sin argumentation, framkastat det löjliga befarande att hans värda ätt skulle efter 50 år kunna komma att anses såsom utdöd, för det att det der lilla dödkorset vid ättens num mer står i Attartaflorna, ha båda förklarat, att de icke vilja motsätta sig utbetalandet af de återståeede 400 rdr af mitt anslag. Men hvad vilja då dessa Hrr? Det torde de knappast sjelfva veta. Om Utslets Utlåt, skulle bifallas, så, förutsatt att jag icke uppledsnade vid trakasserierna och tvärt albröte verket, hvilket ju icke är otänkbart, finge jag vänta på penningarne mindst 2:ne år, om jag någonsin finge dem; ty arbetet blir troligen icke färdigt från boktryckaren förrän ett år härefter, och säkert behöfde Riddarh.-Direktionen lika lång tid för sin granskning af detsamma. Det vissa är att granskarne, med Frih. Rudolf Cederström i spetsen, skulle skaffa så mycket att anmärka, att, om jag skulle gå in på saken, det jag dock bär får förklara att jag aldrig gör, icke allenast anslagsåterstoden, utan ock hela anslaget, skulle stryka med, för att utgifva anmärkningarne i tryck. Hvad skulle då efterverlden tänka och säga? Vore det lönen för det långvariga och mödosamma arbete, jag haft till Adelns nytta och vår historias gagn? Om ett återremitterande af Utlåtit icke, såsom några Utsk:sledamöter påstått, skulle tjena till något, så frångår jag detta mitt yrkande och anhåller, att återstoden af mitt anslag måtte, utan något vilkor, till mig utbetalas, när jag med intyg från förläggaren visat mig ha utarbetat fullständigt manuskript, såsom föreskrifvet var vid beviljandet af anslaget. Frih. Cederström, Thure:
»Alfred», sade grefvinnan och reste på sig, »Du är en bra ung man. Det skulle inte många göra.» Och så gjorde hon ett våldsamt försök att omfamna extraordinarien, innan han gick. »Hon är tokig, gumman», mumlade unge grefven för sig själf, när han gick utför trapporna. »Hon är ju ordentligt kär i den där förbannade hundrackan, som luktar ... Fy fan! Nåja, det kommer mig alltid till godo i testamentet.» När nevön några dagar derefter kom tillbaka för att hämta Fidèle till den utlofvade promenaden, var hela huset i uppror. Fidèle hade fått ett ben afbrutet. Han hade kommit ut på gatan. Ingen visste hur eller hvarför. Ty Fidèle var i allmänhet ej den, som begick några ungdomliga obetänksamheter. Allt nog, han hade kommit ut, och i betraktande af hans klena hörsel och osäkra gång hade han ej kommit nog hastigt undan, utan blifvit öfverkörd af en bryggarkärra, midt för sin matmors fönster. Hans tjut hade kallat pigorna till hjälp. Man hade bäddat åt honom på soffan i grefvinnans kabinett, och där låg han nu. Extraordinarien fick ej lust att höra mer, utan skyndade sig utför trapporna, sedan han med en kyss mutat huspigan att ej omtala, att han varit där. Änkegrefvinnan var otröstlig. I första ögonblicket hade hon skickat efter en veterinär. Han såg på tassen, skakade på hufvudet och sade: »Hunden måste skjutas.» »Skjutas!» Grefvinnan sjönk baklänges i en stol med händerna i knät. »Skjutas! Men doktorn! Hvad tänker doktorn på? Inte kan man skjuta honom»» »Hvarför det då?» »Kan icke benet spjälas?» föreslog grefvinnan i sin nöd. »Hur gammal är hunden?» frågade den obeveklige. »Fjorton år. Herre Gud, bara fjorton år», sade den gamla damen. »Det är väl inte mycket.» »Det lönar sig inte. Det är bäst att skjuta honom, så slipper han plågas.» Grefvinnan försökte med logik. »Skall man skjuta alla, som plågas?» »Nej, men den där bör skjutas.»
Irån 16,000 till 40,000 R:dr förhöjdt belopp lill inlösen af det gamla Landtslats-embelshuset derstädes, torde det väl kunna antagas, ali hinder ej vidare skall möta för omlörmälda byggnadsföretag; men dä detsamma emellertid icke lärer kunna fullbordas under nuvarande statsreglerings-period, och, intilldess sådant skett, olvanberörde hyresersällning fortfarande bör utgå, hafva Rikets Ständer, pä sätt E. K. Majit föreslagit, för sagde ändamål på allmänna liidragningsstaten uppfört 800 R:dr. 36:o. 1 betraktande af Landshöfdingen i Gefleborgs län Lars Magnus Lager heims långvariga tjenstetid både sorn militär oell civil embetsman, Ilar E. K. Majit behagat föreslå, alt hans, med ätta till största delen oförsörjda barn, i särdeles tryckande omständigheter sladda enka, Anna Sofia Paulina Wahlfelt, mätte på allmänna Indragningsslalen tilläggas en pension af 1,000 R:dr om äret; och hafva Rikets Ständer till denna nådiga framställning funnit sig böra lemna bifall. 37:o. Jemte erinran, hurusom Rikets är 1850—1851 församlade Ständer beviljade adiline Landshöfdingen i Elfsborgs län, Pani Sa a de/hjelms efterleinnade enka, Fru Sofia Dorothea Sandelhjelm, född Zetterman, en ärlig pension å allmänna ludragnings-talen till belopp af 250 R:dr banko, har bos Rikets Ständer blifvit anfördt, att dä Landsbo.dingen Sandelhjelm i 56 års tid tjena! Slaten och derunder stadse ådagalagt utmärkta embetsmaiiiialörljeuster, samt, ehuru berättigad att vid 65 års ålder undfå 295 E.vp ed itions-UIskottets Förning till underd. Skrifvelse J\'
En sådan inskränkning i åklagarerätten skulle dock, enligt hvad erfarenheten om föräldrars benägenhet att öfverse med sådana förbrytelser otvetydigt gifver vid handen, innebära fullkomlig strafflöshet för ifrågavarande, samhällsordningen störande och, genom exemplet, för vördnadsförhåliandet emellan föräldrar och barn högst vådliga brott, — och då Utskottet dessutom äger stöd för sin åsigt härutinnan af två Riks-Stånds redan fattade beslut, får Utskottet, med vidhållande af förslaget i denna del, hemställa, det mätte Borgareoch Bonde-Stånden med de hegge öfrige Biks-Stunden i denna fråga sig förena och Utskottets förslag således godkänna. Slutligen har Ingressen till den föreslagna författningen, godkänd af Ridderskapet och Adeln samt BondeStåndet, deremot blifvit af Presteoch Borgare-Stånden till Utskottet återremitterad. Såvidt de Utskottet tillhandakomne diskussions-protokollerna utmärka, har dock hufvudsakligen ingen annan anmärkning i denna del blifvit framställd än den, att i ingressen borde införas jemväl de lagrum, som, ehuru ej genom författningen upphäfda, dock blifvit derigenom till större eller mindre del ändrade, såsom 18 Kap. 8 och 9 §§ Missgemings-Balken m. fl. Den metod, som vid ingressens uppställande blifvit följd, har dock blifvit använd i åtskilliga, på sednare tider utkomna författningar; och om Utskottet än medgifver att densamma icke är i allo tillfredsställande, medförer den dock på samma gång fördelar, hvilkas förlust det är af högsta vigt att ej äfventyra. Ett försök att särskildt uppräkna alla de spridda, i mångfaldiga förordningar, kungörelser och förklaringar befintliga stadganden, sorn genom en ny lag i någon mån rubbas, kunde lätt föranleda till förbisecude af ett eller annat stadgande, det der ock bort omförmälas, La g-Ul slottets Utlåtande N:o 30. 15 hvaraf följden Ater blefve oreda och inkonseqvens i lagstiftningen.
Utskottet ifrågavarande förslag desto mindre böra af Rikets Ständer antagas, som det slutligen vid sjelfva tillämpningen skulle på landet medföra stora olägenheter, då Kronofogden icke är ovillkorligen förbunden att vistas vid Tingen, utan rättsökande först skulle nödsakas infinna sig hos Kronofogden, för att erlägga afgiften, innan handlingen, hvarpå lagfart söktes, finge af Domstolen emottagas. Elter det Utskottet sålunda sökt visa olägenheterna af de förändrade controllföreskrifter, sorn inom Riks-Stånden blifvit fö res] agne, och hvarvid Ulskottets och Kammar-Rättens princip för controllen att skilja chartan från handlingen, hvartill den hörer, icke blifvit antagen, torde Utskottet nu böra först behandla de anmärkningar, som emot denna princip' förekommit, nemligen att chartans befintlighet vid handlingen skulle utgöra säkraste controllen emot missbruk, samt att den embetsman, som vore ålagd ansvara för charteringens riktighet, svårligen skulle O Ö O 7 O vilja till den controllerande myndigheten aflemna den handlingen frånskiljda chartan, som utgjorde enda beviset öfver charteringens behöriga fullgörande. Med anledning af det till svar å dessa anmärkningar uppgifna förslag, att stämplade papperet borde vara så inrättadt, att det kunde delas i 2 delar, med fullständiga Be -nilinin gs - Ut sk o! tets Utlåtande, N:o 29. 19 stämplar a hvardera, har Utskottet infordrat och erhållit den upplysning, att de i biläggnings-chartorna upphöjda eller ljusa vattenmärken, såsom valör och årtal, kunna, utan omarbetning af formarne, efter önskan förändras, eller nya tilläggas, äfvensom att de inuti congrevska stämplarne förekommande valör-märken, utan serdeles kostnad, kunna förändras eller med nya förses.
Maj:ts nådiga Proposition, angående indragning till Kronan af det Kronolänsmannen i Sunnerbo härads sydöstra distrikt på lön anslagna bostället Bökhult Södregården, N:o 2, mot kontant ersättning till boställsinnehafvare!!. Bifölls. N:o 25, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående upphörande af den s. k. kalkugns-afgiften på Gottland. Bifölls. N:o 26, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående anslag till fullbordande af det invid hufvudstaden uppförda hospitalet för sinnessjukes vård. Bifölls. N:o 27, med återlemnande af en inom Bonde-Ståndet af Riksdagsfullmägtigen J. O. Almqvist från Norrbottens län väckt motion. Motionen ansågs tillhöra Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet; och N;o 20, med återlemnande af en inom Bonde-Ståndet af Riksdagsfullmägtigen Johannes Andersson från Skaraborgs lån väckt motion. Ärendet ansågs böra af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet handläggas. S. D. Föredrogos ånyo Lag-Vtskottels Utlåtanden: N:o 8, i anledning af väckt motion om ett tillägg i Handels-ordningen. Motionen öfverlemnades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet; N:o 10, i anledning af väckt motion om förändring i vissa delar af Militiebostälis-ordningen. Ärendet ansågs böra af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet handläggas; och N:o 11, i anledning af väckt motion om förändring i Kongl Brefvet den 5 Februari 1808 och Kongl. Kammar-kollegii derpå grundade kungörelse af den 20 i samma månad, rörande företrädesrätt till besittning af kronojord. Ståndet öfverlemnade motionen till Stats-Utskottet. S. I). Föredrogs ånyo Lag-Utskottets Utlåtande N:o 6, i anledning af väckt motion om tillägg till stadgandena, angående lotteri. 166 Prof.-Utdrag den 4 Januari 1860.
Deremot lades också enligt denna Franske SkoIOrdningen , det unga sinnet i d*n stela kallt beräknade latinska grammatikans fjettrar, mindre dock för att förvärfv» nyckeln till bekantskap med denna litteratur, hvilken, med undantag af de fyra stora aldrig nog beundrade Romerska historieskrifvarne, har så föga originel skönhet att framvisa och 1 den högre scientifika facchen aldeles intet utan fast mer för att med öfvermåttet af dessa idkeligen sagda och omsagde phraser och locutioner, bortnöta all sjelfständighet i tanke och lynne. Vi hafva ju också, mine Herrar, inom vårt eget land nyligen nog sett huru föga dessa i ciceronska talesätt till och med drömmande så kallade lärde, känt sin tid och vettenskapernas framsteg, ja till och med huru uppåt väggarne bakvändt de yttrat sig, så snart de skulle uttrycka sig på Svenska. Med såJ dana classiska phrasdockor äro våra dagar föga betjente. Deremot öppnar denna Skolordning intet tillfälle att vid t lementariäroverken inhämta någon slags urd^rrättelse om fäderneslandet» allmänna författning och constitution, hvilken dock redan fiån de spädaste åren så lätt för den blifvande mannen kunde göras fattlig, interessant och kär. Det är väl sannt att i apologistskolornas öfversta dass, påbjudes det, att jemte fäderneslandets historia skall äfven läras hufvudbegreppen af fäderneslandets Statskunskap; förmodeligen efter den anvisning som Den 24 Februarii, «39 åtföljer Wåhlins Svenska Historia. Men äfven föreskriften om denna jämmerligen torftig» handledning i kännedomen af fosterbygdens statia 6tiska vilkor, saknas så väl för Trivialskolor som Gymnasier, och den deraf bristande väc~ kelse af national-sinnet, ersättes väl icke ge* nom det något spectaculösa påbud, att undervisning för skolgossarne skall meddelas i nordiska Mythologien efter Nyerups Edda, (1 Sect. Cap. 3. § 3).