Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han skulle nu fara hem till sitt land, och med honom följde den unge Samojeden. Åter svällde främlingens hjerta, då han såg huru Aikyn led. Han såg den späda gestalten öfverallt fårad af ärr efter spjutet, såg den bleka infallna kinden, den lutade gången. Han hade sett qvinnan vara träl öfverallt, der han färdats; men dock rörde honom Aikyns öde mest. Hans renar stodo förespända, han skulle resa. Mirgán var på jagt. "Aikyn kom, jag betalar Mirgán trettio renar för dig, dermed är du löst. Du är blott hans köpta trälinna, icke hans maka. Kom, Aikyns yngling följer, i mitt land lär du känna Gud; der blir du ynglingens maka, der blir du menniska". Aikyns öga strålade, intet sade hon. Ynglingen sade: "jag bad Tadibén, att han skulle fråga andarne, jag sade: man har tagit min hvita ren och sålt den åt en annan, som ej vill lemna den. Jag betalar honom, hvad han betalt, och röfvar ej min hvita ren". "Tadibén frågade andarne, han slog på sin trumma, han lyssnade till andarnes svar. De svarade:" "Bed ynglingen lemna i tältet lösen för renen och bortföra den, så är den åter hans". Än klarare strålade Aikyns öga, men hon sänkte åter blicken och sade: "Främling, så säga våra sägner; Fordom lefde en Tadibé, han hette Urier. Han var den högste af alla Tadibéer, en spåman öfver alla, vis öfver alla. Men han fann jorden dålig, han längtade till himmelen. Så befallte han sina båda hustrur göra nya kläder åt dem alla och nya körredskap åt renarne, och intet gammalt finge blandas deruti. Han steg i sin släde, och hustrurna stego i hvar sin släde, och renarne drogo dem upp mot himlen. Men Urier såg, huru hans unga hustrus ren icke mäktade stiga uppåt, utan huru hennes släde allt mer sänkte sig mot jorden. Han frågade henne, och hon sade: i min klädnad sydde jag ett band, som jag tog ur barnets linda.
Schön; samt Utlåt. N:o 75, i ani. af Handlanden D. Schedwins enkas ansökning om eftergift af skuld till Banko-diskont-verket. Föredrogs och lades till handlingarne Lag-Utsk:ts den 4 dennes bordlagde Mern. N:o 78, ang:de verkställd omröstning i ani. af de hos Riks-Stånden fattade skiljaktiga beslut vid förehafvande af Lag-Utsk:ts Betänkm N:ris 35 och 55 öfver dels K. M:s Nåd. Propos. med förslag till ny strafflag, dels ock enskilda motioner rörande brottmålslagstiftningen. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 4 e. m. In fidem, O. Brakel. Plenum kl. 1 e. m. Justerades 4 prot.-utdrag för den 6 dennes samt prot:t för den 17 sistl. Juni f. m. Upplästes och godkändes Exped:s-Utsk:ts skrifvelseförslag: N:o 149. ang:de regleringen af utgifterna under riksstatens 6:te hufvudtitel; och N:o 150, i ani. af väckt förslag om förändring af lagstift* ningen rörande jords elier lägenhets afstående för allmänt behof. Föredrogos och biföllos Banko-Utsk:ts den 4 och 6 dennes på bordet lagde Mern. och Utlåt.: N:o 74, ang:de förhöjd pension för Kassören: i Banken C. M. Schön; och N:o 75, i ani. af Handlanden D. Schedwins enkas ansökning om eftergift af skuld till Banko-diskont-verket. Föredrogs och bifölls Stats-Utsk:ts den 6 dennes bordlagde Mern. N:o 211, i ani. af erhållen återremiss å 26:te punkten af Stats-Utsk:ts Utlåt. N:o 100, ang:de utgifterna under riksstatens 7:de hufvudtitel.
Högfeldts enka, Beala Maria Been, som, med 2 oförsörjda döttrar och en son, befinner sig i nödställd belägenhet, har E. K. M:t begärt anvisande af en årlig pension af 600 R:dr R:mt. Med afseende på Högfeldls i lifstiden ådagalagda utmärkta förljenster såväl om ofvanberörda skola, som för öfrigt om navigations-vetenskapens utveckling inom fäderneslandet, hafva Rikets Ständer till denna nådiga framställning temnat bifall. Expeditions-Utskottets Förslågtill underd. I den underdåniga skrifvelsen angående regleringen af ulgillerna under Riksslalens 7:de Hufvud-litel hafva Rikets Ständer anmält sitt beslut, att en kammarskrifvareIjenst i Kammarkollegii Arkivkontor må indragas oell inneliafvaren deraf C. G. Strandberg förflyttas å Allmänna Indragningsstaten; men som, enligt hvad Rikets Ständer inhemta!, Strandberg sedermera aflidit, har följaktligen frågan örn denna förflyttning förfallit. 16:o. Hvad deremot beträffar följande tjenstemän, hvilka i den nådiga Propositionen föreslagits alt uppföras på Indragningsslat, med nuvarande löne-inkoinsters belopp, nemligen: en Notarie i Stats-koutoret R:dr 1,344: — en Protonotarie i Kammarrätten med M 1,849: 84, en Kanslist i dito , 876: 94, vice Advokat-fiskalen i dito , 1,285: 50, en Revisor i dito, af högre lönegraden , 1,471; 81, en dito i dito, af lägre lönegraden , 1,156: 81, samt f. d. Ombudsmannen och Redogöraren vid Direktionen öfver Lappmarks Ecklesiastikverk , 650: — så hafva Rikets Ständer, enligt hvad i den underdåniga skrifvelse!!, angående regleringen af utgifterna under Sjunde Hufvud-liteln blifvit anmäldt, funnit sig ej böra bifalla E. K.
Majrts högstberörde Nådiga Remiss, få i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adelil d. 1 Sept. 1829- Preste-Ståndet d. 7 Borgare-Ståndet d. 7 Bonde-Ståndet d. 10 Rikets Ständers underdåniga Skrif velse, angående s:ne Låns öfverflyttande pä den af Manufactur - Disconten till förlagslån anslagna fond. S. A. K. Uti afgifven Berättelse, angående de under E. K. Majrts och Rikets Commerce-Collegium ställde fonder och medel, hafva Rikets Ständers till StatsBancooch Riksgäldsverkens öfverseende år 1827 församlade Revisorer, i afseende på förvaltningen af Ull-Discontfonden, anmält, det E. K. M., genom Nådigt Bref d. 23 Mars 1825, beviljat Capitainen A. W. Bergi, till anläggning af en Klädes-Fabrik å dess egendom Gransholm i Kronobergs Län, och under iakttagande af dervid föreskrifne vilkor, ett förlagslån af 10,000 Rrdr, att, emot 3 procents årlig ränta och återbetalning utaf j—rdel af Capitalet årligen, efter 5 års Bihang t, R. S;s Fröt. iO:de Sami. 47 370 Exp. Utsi. Förslag till und. Skrif?. N:o 155. förlopp samt utaf Commeree-Collegium godkänd säkerhet af inteckning eller horgen, utgå afbesparingarne på Ull-Discont-Fonden, äfvensom att E. K. M., genom Nådigt Bref d. a5 Jan. 1826, af samma Fond och under enahanda vilkor tillagt Klädesfabriksidkaren G. F.
De artiklar, som erbjudas, äro alla af bästa och redbaraste beskaffenhet, så att inga dåliga eller skadade varor förekomma ... Prisen betydligt nedsatta, såsom: yllefiltschalar, stora fyrkantiga fina yllelångschalar (s. k. axelschalar) yllekoftor yllevästar stickade yllekjolar vigognekjolar yllelif 6 0 - 7 5 d:o med ärmar 1kr., fransyska snörlifS — 4 kr., bomullstrikålif 2: 50, svart yllemoaré fin, kulört slät sammet 42 öre, ylle-kamgarns klädningstyg 30 öre, vigogne-klädningstyger för hösten 25 öre, / ?e / / / / e-flaneller 50 öre, halfylle-flaneller 30 öre, fina satinerade bolstervar 25 öre, handväfda svenska bolstervar 21 öre, norska bolstervar 17 öre, bästa möbelo. täckkattuner 25 öre, äkta röd, 80 cm. bred diagonal 22 d:o d:o damast d:o handduksdräll med röda bårder 35 öre, fyrskäftad handduksväf 25 öre, tvåskäftad d:o 21 öre. För öfrigt slutförsäljas alla slags bomullsvaror, så- som klädningstyger, kypert, parkum, madapolam, kambrik, shirting, domestik och kalikå i lilla butiken n:r 7 6 Vesterlånggatan, nära Järntorget, Stockholm. Resp. rekvisitioner från landsorten blifva omsorgsfullt och med fullkomlig redbarhet pr efterkraf expedierade [2905] af A. R i s in g. Allm. Rekvisitioner frän landsorten expedieras omgående.
Lünemann i sin „Handbuch über den Brief an die Hebräer“ (1855): Med rätta fördenskull har denna betydelse upptagits i den gamla latinska öfversättning, som finnes i handskrifterna D. och E. („fidelem esse creatori suo“], samt citeras af Ambrosius (de fide 3, 11) och andra. Språkvidrigt är att, som de fleste utläggare, tyda τφ ποιησαντι med: den som insatt honom dertill (till sändebud och öfversteprest). „Hvilken [sonen nämligen] är den osynlige Guds afbild, all skapelses förstfödde“. „Detta säger Amen, det trogna och sannfärdiga vittnet, Guds skapelses begynnelse“. „Den som helgar och de som helgade varda äro alla af En, för hvilken saks skull han [Kristus] icke blygs att kalla dem bröder“. Hebr. 2, 11. „Den första menniskan Adam vardt till en lefvande själ; den yttersta Adam till en lifgifvande ande“. Om uttrycket „all skapelses förstfödde“ (πρωτοτοκος πασης κτισεως) anmärker prof. Edv. Reuss (Histoire de la Théologie chrétienne au siècle apostolique, I, 1857): „Ordet förstfödd innesluter alltid föreställningen om ett första individs likhet med en serie andra, som följa honom. Förstfödd πρωτοτοκος kallas den äldste af flera syskon (Matth. 1, 25; Luk. 2, 7; Rom. 8, 29; Hebr. 11, 28); med samma ord benämnes Jesus såsom den först från de döde uppståndne före många andra, som följa honom (Kol. 1, 18; Uppenb. 1, 5), samt den första generationen kristna, såvidt som den icke blir den sista (Hebr. 12, 23). Den genitiv, som tillfogas ordet, betecknar öfverallt klassen eller arten, hvilken äfven de förstfödde tillhör.
Till de skäl, som af Herr Rosenblad och Herr Hjerta blifvit anförde, får jag tillägga, att en borgen af en person utom districtet kan ofta vara säkrare och mera känd, än af en, som bor inom districtet. Jag behöfver ej åberopa exempel på män, hvilkas förmögenhet är så allmänt känd inom hela Riket, att de äro säkrare, och kännas bättre än personer, som bo inom districten. I öfrigt, hvad svårigheten beträffar, att lagsöka aflägsna cautionister, är denna svårighet mindre, om man får säkrare man att söka, än om man på kortare håll skall lagsöka en mindre säker och mindre förmögen. Dessutom äga ju Directionerne att pröfva borgen, och kunna således fästa afseende vid aflägsenheten. Hvad borgen angår, att Förfa ttningarne skulle illuderas, så kan sådant ai8 Den 7 November e. m, ej lielt oell hållit förekommas, ty om lill exempel • 11 Skåning vill hafva lån i BancoDisconten och ej får det, så kan han ju vidtala en person i Stockholm, sorn täger lånet, och han gifver honom sin revers. Han får ju då lånet i Slockholm, oaktadt han bor i ett annat District, Det är nödvändigt, att man lemnar sådana föreskrifter, att man förekommer förluster för Banken, Jag skulle tro, att Bonde-Ståndets Förslag är lättare verkställbar^ än Herr Rosenblads, ty enligt det förra, tillhörer det sökanden sjelf, att förete nödige bevis. Jag anhåller således om proposition till bifall å Bonde-Ståndets Förslag i afseende å rmte Punkten, Friherre Cederström: Uti denna fråga, huruvida en cautionist bör tagas utom digtrictet, synes det mig, att Utskottet gjort mera afseende på den döda formen än på saken. Äfsigten mätte vara, att Banken skall få full säkerhet för sina lån. Den farhågan att en person skulle teckna sin borgen för mera än 6,000 Riksdaler kan lätt förekommas derigenom, att sedan avislistorne ankommit, och det finnes, att någon tecknat sig för mera än han ägt rättighet till, underrättas låntagaren derom, med tillsägelse att skaffa sig ny cautionist.
Cornelius Schonæus, som 1594 under titlen: ”Terentius Christianus,” utgaf en samling latinska komedier öfver bibliska ämnen i afsigt att uti skolungdomens hand sätta komedier med lika god latin som Terentii, men med ett kristligt innehåll, har i denna samling upptagit en komedi, ”Tobæus.” På tyska hafva flera skrifvit komedier om Tobias: Hans Sachs 1533, Johan Ackerman 1539, Thomas Brunner 1569, Joh. Wilh. Rosenbach 1589, Wickram 1551, Georg Gotthart 1617223. Den första kända svenska komedi behandlar sålunda samma ämne som den skrift, hvilken Luther bland alla gamla testamentets böcker förklarar mest närma sig formen af komedi. Den är af samma art, som vi ofvan skildrat, och kan betraktas som typisk för det stränga bibeldramat. Det är med andaktens känsla, icke med fantasien, författaren bemägtigar sig sitt ämne; han tillegnar sig det icke i den mening, att han gör det till kött af sitt kött, ben af sitt ben, för att sedan omgestaltande återgifva det i poetisk form; han vill endast på ett för mängden fattligare och angenämare sätt framställa bibelordets innehåll och derföre sluter han sig troget till den bibliska texten och tilltror sig endast der att göra något tillägg, hvarest en nyttig lärdom med mera skärpa och eftertryck skall framhållas. Då lemnar han för en stund den bibliska stråten och antingen uppfinner han sjelf någon scen, ehuru äfven då alltid med stöd af biblens berättelse, eller utför han vidlyftigare en i texten förekommande tanke eller förmaning. Så äro de scener, med hvilka stycket börjar, och hvari Tobie välgörenhet och gudsfruktan skildras, helt och hållet förf:s egen uppfinning; sammalunda är förhållandet med Raguels långa tal till Tobias om äkta makars inbördes skyldigheter. I förra fallet skulle en kristlig dygd med full åskådlighet framställas, och derföre blef biblens kortfattade berättelse omsatt i dramatisk handling; i sednare fallet gällde det att eftertryckligt inskärpa en annan af styckets hufvudläror: äktenskapets helgd och kristliga makars inbördes skyldigheter.
Derest det belopp, som, vid slutet af hvarje år, skall å ett byggnadslån inbetalas, före den 16 Januari näs t j) a fö 1 j ande. år till Riksgälds-kontoret inkommer, må denna inbetalning anses såsom verkställd inom behörig tid; hvadan, i sådant fall, den å kapital-afbetalnings-beloppet, sedan årets början, ytterligare upplupna ränta eftergifves. Och är stadens Magistrat, vid eget ersättningsansvar för den eljest uppkommande tillökningen å låne-innehafvarnes ränteskulder, ovilkorligen skyldig att, inom besagde dag, till Riksgälds-kontoret hafva insändt alla af Magistraten, före det sednast förflutna årets utgång, uppburna byggnads-lånemedel. öfver alla ofvanberörde lån föres i Riksgälds-kontoret en gemensam, fortgående räkenskap, deruti hvart ocb ett län upptages å en för flera år löpande räkning; hvilken räkning dock årligen, så snart den för året stadgade inbetalningen blifvit verkställd, bör afslutas: kommande Riksgälds-kontorets egentliga hufvudbok att endast summariskt utvisa de förändringar, som det en och samma stad emot enahanda betalningsvilkor beviljade låneunderstöd, i sin helhet, under årets lopp undergått, äfvensom derunder å samma lån upplupna samt influtna eller balanserade intressen. 24 Stats-Utskoltels Memorial, N:o 308. Vid hvarje ombyte af egare till de, inom förenämnde städer, för byggnadslån intecknade egendomar, bör stadens Magistrat för Riksgälds-kontoret uppgifva den nya egarens namn, på det alt detsamma må i Kontorets räkenskaper kunna antecknas. Ränteoch kapitalafbetalnings-summorna för de låneunderstöd, som för uppförande af allmänna byggnader samt nya tomteregleringar blifvit några bland dessa släder af Riksgälds-kontorets medel tilldelade, böra omedelbarligen från städernas äldste till Riksgälds-kontorets kommissariat, inom hvarje års slut, öfversändas. §. 38.
Utan at bestrida möjligheten deraf, at Förliknings - Domstolar kunna för Riket blifwa nyttige, tror jag dock för min del dem icke behöfrvas, derest wi erbälla tydcliga Lagar, samt en förbättrad Rättegangs-Ordning, och UnderDomarenas aflöning blifwer stäld pä en mera lämpelig fot; ty jag förmodar at Veste t! enne omständigheter sammanlagde fiulle förekomma flere Rättegängar, än Förliknings - Domstolar kunna hinna at bilägga. Lagarnes omarbetning kan ej blifwa nägot Riksdagsgöromäl, häldst bertil fordras mera lid än mängen wid första päseendet föreställer sig; men det tilhör Riksens Ständer at föranstalta om Lagarnas öfwerseende 06) förbättrande. Detta arbete borde efter min tanka ripdragas ät en Comité af tolf eller sexton Ledamöter, hwilke icke allenast genom theoretiffe, utan ock practiffe kundffaper i Lagfarenhetens alla grenar gjort sig allmänt kände. Deste personer, som för sin möda borde hafwa sä tilräcklig betalning, at de under Lagarnas utarbetande, Den 21 Juiri. 401 betande, hwarmed de endast skulle wara systelsatte, icke wore i behof, at genom Industrie staffa sig nägot til understöd för deras uppehälle, kunde förpligtas, at innom wist tid, til exempel Fyra är hafwa utarbetat en fullständig Lagbok, Sjö-Lag och Kyrko-Lag. Lil denna ComitL borde hwarje inwänare i Riket wara berättigad at til granskning insända projecter i sä wäl Juridiska som Eco nomista ämnen. Sedan arbetet blifwit fulländadt, stulle det genast befordras til trycket, samt et exemplar deraf utdelas til hwarje UnderDomstol, och et wistt antal til hwarje Hof-Rätt, samt Rikets öfrige Collegier.
Ålskvärdt tillmötesgående, besvarade såväl konstnärinnan som mr. Borwick med värdefulla extranummer de tallösa, stormande framkallningarna. Bref f ö r af K. I denna de stora teater-repriseinas förlofvade vecka har äfven Dramatiska teatern slagit ett af sina bästa slag genom upptagandet af » Hamlet3. Det har väl främst skett för att gifva hr August Lindberg tillfälle att ännu en gång för hufvudstadens publik framlägga sin ryktbara Hamlettolkning. På premieren i måndags utförde han denna roll för — 412:e gången: han spelade den samma första gången ungefär vid nuvarande tid 1873 å Svenska teatern i HelM a t i n é gafs i söndags å Dramatiska teatern af singfors och i Stockholm allra först på Svenska regissören därstädes hr H. Christiemsson, hvilken teatern 1881. Sedan har han återgifvit rollen på på detta sätt firade minnet af en 25-årig särdede flesta svenska landsortsscener, vidare i Kriles framgångsrik och mångsidig verksamhet vid stiania — ett betydligt antal gånger — samt teatern. Efter scenen Åses död ur » Per Gynt&gt;, sedermera i de norska städerna ända upp till hvilken på detta sätt lösryckt ur sitt sammanTrondhjem. Som en bemärkelsedag bland hans hang dock, trots hr Aug. IAndbergs och fröken Hamletföreställningar kan räknas den 10 februari Klefbergs förträffliga spel, ej gör det rätta in1883, då han första gången med lysande framtrycket, följde en konsertavdelning. I denna uppgång utförde rollen i Köpenhamn. På den danträdde med vanlig framgång fruarna Linden och ska landsortsscenen firade han sedermera äfven Möller samt hrr ödmann och Bergström. Alla pretalrika Hamlet-triumfer. stationer väckte entusiastiskt bifall. En anmärkSåsom hr Lindberg nu ger rollen är den en ning tillåta vi oss dock: slutscenen i » Carmen », betydligt mildrad och afslipad upplaga af hans duetten mellan Carmen och don José, borde tidigare framställning. På denna dämpning har hafva utbytts mot något annat nummer. Utförd den endast vunnit, och hans Hamlet är nu en af en dam i stor toalett och en herre i frack konstnärligt måttfull och i hvarje detalj lyckligt verkar den, så alltigenom präglad af dramatiskt afvägd prestation af mästarrang.
M:t egnat åt brottmåls-la gens - Expeditions-Utskoitets Förslog till underd. Skrifvelse N:o £36. 177 gens Förbättring, det icke nndfiillit E. K. Mös uppmärksamhet, att de stadgande», som i allmänna lagen och serskilda från äldre lider tillbaka gällande författningar innefattas, rörande dé så kallade religions-brolten, synts påkalla förändring. Den påföljd af landsförvisning och förlust af all arfsrätt här i riket, sorn föi öfvergång från ÉvangelisktLulherska läran till annan trosbekännelse stadgas i 1 kap 2 § Kyrkolagen och 1 kap. 3 § Missgernings-halken, ansåge E. K. M:t böra försvinna, äfvensom och då ej heller med syftningen af 16 § Regerings-formen öfverensslämde, att hinder lägges för svenska kyrkans medlemmar att utom den offentliga gudstjenslen sammankomma för gemensamma andaktsöfningar, såvida ej vid dessa sammankomster något företages, sorn strider mot ordning eller sedlighet, E. K. M:t likaledes ansåge Plakatet af den 12 Januari 1726, angående förbud mot serskilda religions-sammankomsler, jemte de (lera föreskrifter, som i samma ämne blifvit meddelade, böra till all kraft och verkan upphäfvas. Ehuru E. K. M:t sålunda funne de band, hvilka vära lagar hittills lagt på religions-friheten, böra lossas och lemna rum för en efter nuvarande tids rättsbegrepp lämpad fördragsamhet, hade E. K. M:t likväl icke förbisett angelägenheten deraf, att å ena sidan den medgifna friheten icke må blifva en uppmuntran till lättsinne eller otro, och att å den andra sidan fritt utrymme ej må lemnäs åt det af verldsliga »fsigler ej sällan ledda omvändelse-nitets försök att för sina lärosatser tillocka sig, anhängare, hvadan uti det lagförslag, som, i den nådiga propositionen intaget, lill Rikets Ständer öfveriemnades, vore införda de inskränkningar i en obegränsad bekännelseoch lärofrihet, som för nämnda ändamål synts lämpliga.
På Borgare-Ståndets vägnar: Schwan, H. N. b. N:o i för Stockholm, Johan Westin. Vice Talman, L. S. för Stockholm. Hils Limnelius. L. S, för Stockholm. Th:s A. Aspelin. L. S. för Stockholm. Abr. J. Hiessleiter. L. S. för Stockholm. C. Huldt. L. S. N:o 2 för Upsala, Eric Lagerstrand. L. S. N;o 4 för Götheborg, B. H. Santesson. L. S. t, Talman, L, S. för Stockholm. And. Fredin. L. S. för Stockholm, L. J. Lundgren. L. S. för Stockholm, Abrah. Rydberg h. S. för Stockholm, Jac. Lindström'. L. S, för Stockholm, P. Winbladh. L. S. N:o 3 för Norrköping. M. L. Ekelund, L. S. för Götheborg. G. R. Prytz. L. S. 10 i46 ör Götheborg; Eric 31. Leffler, L. S. för Malmö, Jacob Moller. L. S. N:o 7 för Calmar. J, fornander, L. S. N:o 9 för Nyköping. Gust. Lenning. L. S. N:o ii för Gefle. LI. W. Eckhoff. L. S. N;o xa för Wisby. Joli. Ehinger. L. S. N:o l4 för Halmstad. Hanunar. L. S. N:o |6 för Helsingborg. A. P. Ståhle. L. S. N:o 18 för Engelholm. A. P. Ståhle• L. S. N;o f för Malmö, II. A. Falkman'. L. S. N:o 6 för Landskrona.’ J. Cronius. N;o 8 för Carlskrona. Zach: Danielsson, L. S, N:o io för Westervik, C. U. Egge. L, S. för Gefle, ’A. P. Goransson. L. S. N:o 13^ för Falu Bergslag. Jean Norceus. L. S.
Hennes oklokhet går öfver alla gränser, så är det icke nog med att hon utöser sin vrede öfver alla de damer hon misstänker honom för att älska, den sträcker sig äfven till hans mor. Härom dagen hade de varit på middag hos Edvards. Fru B. hade gått förbi modern utan en blick, utan att räcka henne handen, och icke ens värden sjelf helsade hon på, gick bara förbi honom. G.B. visste inte hvar han skulle göra af ögonen af skam öfver hennes uppförande. Vi kommo att tala om fröken Mohr på det sättet att B. sade: ”Har du haft besök af någon?” ”Ja, idag var frk. Knudtzon här, och i går frk. Nielsen.” ”Jag trodde det var henne du inte kunde tåla?” ”Långt derifrån! Du tar efter frk. Mohr, och hvarför jag inte kan tåla henne är blott att hon sätter upp en uppsyn som om jag gjort henne en stor förtret.”297 ”Då måste det vara min hustru, som satt i henne något om dig,” sade han hastigt. Men så ändrade han sig och sade att jag nog hade misstagit mig. Derpå berättade han att frk. Mohr uppträder som fredsmäklerska. Härom dagen hade hon kommit in och bedt om inte hustrun kunde få resa till Berlin för att förströ sig lite. Men B. tyckte att i denhär kölden kunde han inte låta henne släpa de små barnen med sig. Han känner icke sin smärta i ryggmärgen nu. Han hade sagt åt henne att hon måste låta honom ha en smula fred. Han hade suttit så långt bort att jag blott i det allra obeqvämaste läge kunde uppfylla hans önskan att rulla och krama hans vensterhand, men så fort jag drog min hand tillbaka, stack han fram sin lilla tass igen. Annars voro vi alldeles lugna, som ett par vanliga gamla bekanta. Han frågade efter Axel och Annas förhållande till hvarandra och uttryckte sin förvåning öfver att Anna icke skrifvit mer än en gång. Så hade han ett roligt citat från någon författare, som sagt att alla bref kunde indelas i Historiska eller hysteriska. Jag blef trött af min tvungna ställning och tog händerna till mig; vi kunde ju godt prata utan det der, när han ändå var för rädd att flytta sin stol ända in till chäslongen. Jag trodde att han var så trött på mig och så likgiltig.