Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dito för salpeterpannors och ladors anskaffande 24,910: — ■»- 51,462: 32. Expektans-staten Pensionsoch gratialstaten Ersättning för personella kronoutskylder Provisioner Uppbördskostnader . Transportdito Inlösen af lefvererad salpeter Extra utgifter Afskrifning ä inventarier Fordran för hos Stats-Kontoret innestående statsanslag 150,000: — . 194,000: ... Balansrelationen för år 1845 upplyser: att af ofvanstående, vid årets slut utbalanserade, tillgångar, fordringarne för sjudningspannor bestodo af obetalda rester för 1841 och föregående åren, hvarå afbetalningarne borde fortgå; att för skötterud utgjordes dels af 12,000 R:dr, utlemnade för införskrifning af 6,000 Lisp. utländsk salpeter, hvilken summa under år 1846 är redovisad, dels af 504- R:dr 17 sk., utgifna till bestridande af uppbördsoch aflöningskostnader; samt att proprie balansernanemligen: Landt-räntmästaren Tollins å 49 R;dr 3 sk. 11 rst., vice Kronofogden Rabes å 3 R:dr 7 sk. 9 rst. och Landt-räntmästaren Harlins å 101 R:dr 4-5 sk. 10 rst., berodde på Kongl. KammarRättens pröfning. §. 1. Enligt sednaste Revisions-berättelse, utgjorde lönerna för de å expektansstat förflyttade Salpeter-sjuderi-Styresmän och betjente, vid 1843 års slut, 2,425 R:dr 12 sk.; och som tiden för lönernas upphörande skulle inträffa den 1 Juli 1844 samt ny organisation af salpeter-sjuderi-perso nalén vore ifrågaställd, ansågs förvaltningskostnaden framdeles kunna betydligt minskas. Af Kongl. Maj:ts nådiga
Directiöners och Cömmittéefs, ÖfVerPostijirecteufeiis, Lahdsliöfdingafs, Ståthållares* Directeurers vid Kongl. Spectaclerne, Befalhafvares, Öfverstyra, Consistorieloch andre Verks af livad nämri de vara må , söm af Kongl; Maj;t med TillståndsBref äro förseddé , så väl sorti Magistraters och de Heres, hvilka egä att bortgifva Beställningar och Sysslor med Lön på Stat * Fullmagter, Constitutorialer , ProtöcollsUtdrag m. m., Hvarigenom Ämbeten, Tjenster, Beställningar och Sysslor med verklig Lori vid Civila * Militaira, Fcciesiastiqute, saint andré Stater af hvad hamn de vara må, tillsättas och bortgifvas, bör Stampiäde Pappers afglften, ChartinSigillätte recognitioii inbegripen, beräknas till sex procent af ailä de Löne-inkomster, hvilka företrädarten till före; gående årets BevillningsTaxfering uppgifvit, eller hvarefter han härrtnde år Bevillning efter II Art. er; Jagt; men för Cönstitutörialér på behaglig iid hälft teh mindre än hvad för Fullmagter stadgadt its 548 Bevillnlngs-Utskottets Betänlandeiit Skulle likväl den, som till en beställning ut* nämnes, ej tillträda företrädarens alla Löne-för® maner, utgöres ChartseSigillatee - afgifien endast efter den lägre lönen, och erlägges skillnaden, då den högre sedermera erhålles. Dessutom iakttages, att för Underofficerare ▼id de värfvade Regementerne, samt för dem och deras vederlikar, försedde med Kotelön vid de
N:o 25, i anledn. af väckt motion ang:de föreskrifters meddelande i afseende på husesyner å klockarebol. Frih. Cederström, Jacob: Ulsk:n hafva inskränkt sig att bestämma i afseende å afträdeshusesyn vid klockarebol, att en sådan skall af kronofogde eller länsman med tvänne ulsocknenämndemän hållas, i enlighet med hvad 27 cap. 1 §:n Byggn.-b:n föreskrifver, och att kostnaden derför skall gäldas på sätt om ekonomiska besigtningar finnes stadgadt; men jag skulle tro det vara nödvändigt, så framt sådana besigtningar i enlighet med 27 cap. 1 §:n Byggn.-b:n skola äga rum , att jemväl säga i den tind. skrifvelsen till Konungen, att, efter 2 §:n i samma cap. och balk, denna syn skall aflemnas till domstolen för att der pröfvas och vinna fastställelse; ty fogdens syn får icke gälla med mindre än att den förut varit inlemnad till domstolen. Jag måste således begära ålerremiss å betänk., för att deruti få detta tillägg. Hr Printzensköld, Carl: Jag skulle tro, att det skäl, som Frih. Cederström anfört, icke bör föranleda till ålerremiss. En syn, som hålles af fogde eller länsman, nemi. sådan den i allm. lagen beskrifves, är visserligen gällande ulan att behöfva till domstol inlemnas, så snart begge parterne aro nöjde med densamma. Derföre stadgar allm. lagen, att om parterne icke nöjas med synen, må den missnöjde söka domaren. Således är det alldeles öfverflödigt alt göra ett sådant tillägg, som Frih. Cederström föreslagit, hvarför ja» tillstyrker bifall å betänkandet. Frih.
Dess rådgifvare skulle mera få sysselsätta sig med större för riket i sin helhet angelägna frågor och icke behöfva förspilla tiden samt tröttas genom afdömandet af administrativa frågor emellan enskilde, ofta af högst ringa vigt. Det är således en dubbel vinst för det allmänna, som åsyftas genom det hvilande förslaget, och jag måste derföre för min del på det högsta tillstyrka dess antagande. Frih. Hermelin, Au g. Söderling: Jag får vördsamt tillkännagifva, att jag med min röst ämnar tillstyrka antagandet af det under öfverläggning varande förslaget till ändring i grundlagen. Lika med den siste värde talaren anser jag att Statens väl kräfver att K. M. icke belastas af mindre vigtiga mål, hvilka med lika båtnad för landets bästa kunde af annan auktoritet afgöras. Jag anser att afgörandet af enskildta tvister på grund af ekonomiska författningar icke egentligen tillkommer Regeringen och utan tvifvel försvårar eller fördröjer de öfriga ärendenas handläggning. Till styrka för denna sats, att K. M. för närvar, är öfverhopad med en mängd mål, får jag åberopa de officiella uppgifter, som äro införda i Stats-tidningen N:o 30 för år 1841. Man finner der att de mål, som år 1839 hos K. M. blifvit föredragna och afgjorda, stiga till ett antal af icke mindre än 4,265. Vidare finner man på samma ställe upplyst, att under de 7 sista månaderna af år 1840 icke mindre än 1017 juslitiemål blifvit afgjorde. Öfverhufvud skulle man efter denna beräkning kunna antaga att hvarje depart:t, jag menar landtoch sjöförsvars-, inrikes-, finansoch ecclesiastik-, hafva i medeltal taget ärligen omkring 800 mål att handlägga. Af dessa böra med allt skäl till annan auktoritet öfverlemnas de mål, hvilka kunna angå rättsförhållandet parter emellan till följe af ekonomiska författningar. Till ytterligare stöd för detta påstående tager jag mig äfven vördsamt friheten åberopa en annan sats, som inom statsläran blifvit ett slags axiom, nemi. den, att en lagstiftare (och K.
Förslaget till minskning i Underolficers-personalen var dessutom gjordt i sammanhang med plan till den väsendtliga förändring i grunderna för rikets sjöförsvar, att tre linieskepp skulle till fregatter nedhuggas och de öfriga endast hållas flytbara, för alt lill blockskepp begagnas; men då Kongl. Maj:t likväl seder - 30 Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. mera, med anledning af Rikets Ständers yttrande i ämnet, funnit linieskepp böra tills vidare bibehållas och sättas i brukbart skick, och Flottans Underofficers-korps, som före 1824 års organisation bestod af 470 personer, men då nedsattes till 340 och år 1841 ytterligare till 280, vid hvilket sednare tillfälle dock för tjenstens bestridande ansågs nödvändigt, att ersätta minskningen med 70 i matrosoch kanonier-nurnmer qvarstående Underofficers-korporaler, under nuvarande förhållanden icke kunde tåla någon minskning, helst erfarenheten visat, att vid de större rustningar, som åren 1848 och 1849 egde rum, extra Underofficers-korporaler måst tillsättas, samt möjligheten att ombord kunna bringa tjenstens gång till hvad fartygets säkerhet kräfde, till väsendtlig del berodde af tillgång på tillräckligt och skickligt underbefäl, enär största delen af besättningarue, oaktadt den i sednare tider ökade öfningen, utgjordes af icke verkliga sjömän; samt föga eller ingen tillgång kunde påräknas att hjelpligt fylla behofvet från andra än Flottans korpser; ' så ansåg Departements-chefen, på alla dessa skäl och då matrosoch kanonier-korpserna, hvarifrån bristen på underbefäl i behofvets stund måste fyllas, redan i sitt nuvarande antal voro otillräckliga för deras egentliga ändamål, att vara stamtrupp för Flottans bemanning, sig icke -kunna tillstyrka någon ytterligare inskränkning i det å stat upptagna antal Underofficerare. Då emellertid förhöjningen i anslaget för irsta klass matroser blifvit af Rikets Ständer beviljad under förutsättning, att i stället någon minskning skulle ske i antalet af Underofficerare, för att förbättra de qvarstuendes lönevilkor, ansåg
Maj:t„ efter erhållen del af den i ”Nåder infordrade berättelsen samt efter -pröfning i öfrigt af framdeles ”befintlige1 omständigheter, täcktes i Nåder bestämma, om och i hvilka detlav nedsättning och jemkning i den stadgade arfvodesberäkningen må skäligen. ega rum.” Vid sådant förhållande, och. enär Rikets Ständer hos Kongl.. Maj:t redan tillkännaeifvit sin underdåniga mening rörande det ämne, sorn utgör föremål för Nils Strindlnnds och Bengt Ericssons motioner, samt Kongl.. Maj:t, efter hvad Utskotten: hafva sig bekant, genom en serskild dertill förordnad Comité låtit utarbeta förslag till ny Taxa: på arfvode för Landtmäteri-förrättningar, dervid de brister, som vid nu. gäldande Stadga härom blifvit anmärkte, icke lära vara; förbisedde, anse Utskotten sig böra tillstyrka, att de väckte■ motionerne icke md föranleda, annan åtgärd ä Rikets Ständers tida, än en underdåning slrifvelse till Kongl. Maj:t}, deri Rikets Ständer skulle.jxnhdllas, det täcktes Kongl, Maj:t} sd fort tid och, andra omstän - Lagoch Oecon. Utsk, UJ ätande IV. o 16, 3 digheter sådant tillåta, i Nåder utfärda en förnyad Taxa på. arfvode för Landtmäteri-förrättningar, Stockholm dea 7 Augusti 1834- N;o 1 G. Ankom till Exp.
»Ser ni», sa hon tankfullt, (så lika hon och Ester är ibland!) »vi kvinnor måste ta saken om hand, männen skulle af många orsaker alldrig ha gjort det, och om vi, jag menar den nuvarande generasjonen, inte kan göra annat än stupa för vår sak, så är det öfver de stupade de andra ska komma fram. I detsamma ringde det, och hvem trädde till min obeskrifliga otrefnad in, om inte fröken med spelmarkerna! Hon hade två röda plättar på kinderna och såg upphettad ut. »Tack för talet i går, bästa fru Halle», sa hon, sedan hon blinkat en hälsning åt mig som svar på presentasjonen, »men förlåt att jag säger, att vi alls inte har tid med sådana där framtidsperspektiv. När soporna ligger högtals utanför dörren, är det mest af vikt att föra bort dem, tycker jag. — För öfrigt tror då inte jag en smul på den där samundervisningen. Pojkarna kommer att fördärfva flickorna, det är gifvet, men det har jag inte att göra med. Hufvudsaken är att sätta en damm för den närvarande depravasjonen (slås upp!). Till exempel tunnlar. Kan man tänka sig något mer omoraliskt än låghalsade klädningar och tunnlar!» »Men tunnlarna är ju upplysta», sa fru Halle lugnt. »De långa ja, men inte de korta. I går till exempel var det bara jag och en herre i en blandad vagn – damkupeen var upptagen. Han hade mycket väl hunnit att kyssa mig om han velat.» »Ja, men det ville han inte?» Fru Halles röst lät helt allvarsam, men nog såg jag, hur skalken låg och lurade i mungiporna. »Det vet jag inte», svarade den gula högdraget, »men jag vet, att jag inte ville. Men antag att jag velat? »I så fall tycks det mig som om ingen haft med saken att skaffa», svarade fru Halle helt stilla. »Ingen – haft – med – saken – att skaffa!» Den gulas röst uttryckte ett helt haf af förfäran. »Nå, än vi då? Hvad ska vi göra? Ska vi eller ska vi inte vaka öfver sederna?» »Det har åtminstone alldrig jag åtagit mig.
Ganska få kunskaper ägde han i Byggningskonsten och alldeles inga i flere andra vägar, och då han så illa utrustad komme ut, fruktade han med skäl, at ej kunna draga rätt nytta af en resa företagen i vettenskaplig afsigt. Han inskränkte derföre sina begär inom den vanliga kretsen för unga resande herrar, nemligen at egenteligen förbättra sin garderob, och med dessa modesta anspråk anlände han til England, och tilbringade der sitt år, utan några särdeles öden; hvarefrer han vid utsatt tid begaf sig åter til Sverige, riktad nästan endast med kunskaper om Skräddare och Skomakare, Källare och Caffehus, samt medvetandet af at hafva varit i London. Nu fattades således intet i en ädel ynglings upfostran. Sviagriser Ordens-Broder var han, spelt hade han, druckit litet också, och ändteligen bildat sig genom resor. – Såsom nyligen myndig, var han derföre genast färdig at emottaga en nyligen köpt egendom, hvilket han äfven gjorde, och fick derigenom et vidsträcktare fält för sin verknings-förmåga och böjelse at göra andra godt. Härvid kan jag ej underlåta, at til hans heder nämna det bemödande han genast gjorde sig, at, så långt omständigheterna det tilläto, inrätta hushållnings-sättet med de underlydande Bönderne efter exemplet vid Svaneholm i Skåne, och at på samma vackra och hedrande sätt som der, söka i stället för de eländiga plågo-skolar, der allmogens barn nödvändigt måste anse Catechesen med förskräckelse, inrätta en liten undervisnings-anstalt, der innanläsningen häldre fick börjas med Carsus och Moderns än med Tio Guds Bud. – Åtminstone et bevis at han ville följa et förträffligt exempel, och at han med nöje läst afhandlingen derom i Läsning i Blandade ämnen, hvaraf han, så i det ena som det andra, efter min öfvertygelse, bör åtnjuta all heder. Under alt detta fattades något för Trasenbergs sällhet, och hvad det var, är icke svårt at utgrunda.
Riksens Ständers JustitijeOmbudsmans be-^ fattningen påkallar säkerligen en 6törre uppmärksamhet, än den, som åt dess Embetsför vältning hitintils varit lämnad; man har nu vid 5 Riksdagar emottagit Riksens Ständers JustitiaeOmbudsmans berättelse, med ett stillatigande, sorn endast genom det åter förnyade förtroendet till personen, bevittnat Riksens Ständers tysta bifall öfver utöfningen af Embetet; men då tystnaden icke alltid, uteslutande utmärker bifallet , utan understundom liknöjdheten, så är det. genom minnet af händelserne, tillåtit att tänka, det vanan att icke våga granska dem, så länge vållat underlåtenheten att begagna denna rättighet. Öfvergången i* från enväldets blott lydnadbjudande författningar, till de laglige rättigheternes åtnjutande, har sällan för sig gådt, utan våldsamma skakningar, och Sveriges lugna återinträde på den constitutionelle banan, vittnar att intet 476 Den ig Februarii. folk för dess beträdande var mera moget. Om man förutsätter, att ett långsammare, men fredligt utbildande för samhällstillståndet är både det säkraste och bästa; så kan man efteråt med en slags fägnad finna, huru öfverseende och tålamod hos oss utgjordt tidsandan, intill dess de svåraste profven varit öfverstådde; och det är ej en liten lycka för ett land, om agtningen för medborgarens rättigheter, gå i bredd med dennes känslighet för sina rättigheter. Att småningom föra dessa förhållanden i jemvigt, och att en gång vunnen bibehålla den, är det vigtigaste, eller snarare den representativa Statsförfattningens hela föremål; men jemvigten vinnes och bibehålles, endast genom uppmärksamhet å vågskålens möjliga lutningar ; och våre vise i framtiden föreseende lagstiftare, skapade Riksens Ständers Justitieombudsmans: Embetet till en organ för denna uppmärksamhet. Jag har ej utan eftertanka följt utöfningen af detta Embete, och jag har ofta nog kommit till den slutsatts, att det omsider må* ste alldeles förslappas genom saknaden af både bifall och af klander.
Enligt min tanke skulle det vara löjligt, om man Den 25 April f. m.j 481 man nu bibehöJIe lull på koksalt, då man ansett nödigt att bereda Svenska folket riklig tillgång på laxermedlet glaubersalt, Ii vilken vara på grund af Franska handelstraktaten får i riket tullfritt införas. Det torde äfven vara rättvisare, att låta befolkningen för billigt pris få köpa salt, än alt tillhandahålla läckergommarne tryffel och andra öfverflödsvaror på billiga vilkor. Man har framhållit den minskning i statsinkomster, som genom borttagande af denna tull skulle uppkomma. Det visar sig emedlertid, af den vid Betänk:t fogade tabell öfver de minskningar, som af handelstraktaten med Frankrike föranledts, att nedsättningen al tullen å andra slag ylleväfnader än filtar, mattor och pressduk, ensamt verkat en minskning i inkomst af ej mindre än 466,000 rdr, således vida mer än det belopp, hvartill salttullen uppgått. Under sådane förhållanden kan jag ej tro, att R. o. Adin skall tveka att lemna sitt bifall till Utsk:ls förevarande förslag, liv Iket jag på det varmaste tillstyrker. Hr von Koch, Nils Samuel: Då vid de riksdagar, hvilka jag i egenskap af representant bevistat, fråga varit om borttagande af tull på salt, har jag alltid påyrkat vidtagande af denna åtgärd. Jag vill nu ej upprepa de skäl, på hvilka jag grundat detta yrkande, synnerligast som de redan afföregående talare blifvit framställde. Efter de beslut, som i dessa dagar blifvit fattade angående tullfrihet för nödvändiga lifsmedel, skulle det väl vara i högsta grad inkonseqvent, om man nu ginge i en motsatt rigtning med afseende å salt. En högt aktad ledamot, hvilken endast ur financiel synpunkt förklarat sig för bibehållande af tull på salt, har anmärkt, att bofttagande af denna tull ej skulle komma att utöfva något synnerligt gagn för vår fiskerinäring.
Lagen har welat, at han med mindsta möjeliga kostnad skulle blifwa dit öfmerbragt och har derföre i de manliga fallen ej cilsatt någon witz Ämbets» man, ej utsett för honom annan bewakning an de sa kallade FjerdingSmän, hwilka wäljas bland Bönderna uti et Härad, och hwilka Tourmis äga den befattning at mid en Fänges fortskaffande ej blott wara ansmarige för sin wagn och sin häst utan äfmen för hans Person. Det är ej pä et korrt afstånd under nagra timmarS 46 tid, som detta answar åligger dem, det är pa flera mils wag och om nättrén uti sina egna Stugor, som dcfia Man, beklädde med en ny Titel, men ej med uria egenskaper, ej med hwarken mera fintlighet, eller mera waksamhet ar emotstå sömnens och trötthetens retclser, skola sköta et märs, för dem sa alldeles främmande. Lagen har derföre wid decca tilfälle gatt miste om ändamålet, och följden af denna anstallt blir den, at Fan, gen merandels slipper undan, och da —- at dest ölycke» lige wäktare blir utsatt för et nesligt straff. Tilläten niig ak säga det, Mine Herrar, jag har sett et olyckligt offer af denna olycksaliga tillställning. Jag har sett en aldrig gråhårig Man, Fader för en talrik kamille, beledsagad ril Rätten af manga wänner, berömd af hwar och en som man fragade om hans rykte, jag har sekt denna Mannen hotad af et wanhedrande straff och Domaren obeweklig wid hans öde. Förgäfweö talade för honom det wördiga af hans anseende, det rena i hans upsyn, det okonstlade af hans berättelse och sjelswa beskaffenhetgj^. af hans brott, händelse» war updagad brottet wär gifwet och Lagen — war tydlig. Men jag skulle förgäfweö söka fullfölja denna teckning, en lemning af de intryck jag wid detta tilfälle i min första ungdom erfor, jag will blott ännu kalla Eder upmärksamhet, Mine.Herrar, pa än en följd af denna anstallt.
Huru Mantalspenningar af ålder kommit att beräknas såsom ordinarie Inkomster, utgör föremål för serskild granskning; mendet skulle förundra mig, om Herr Hjerta tillstyrkte någon undersökning i detta fall, så vida ej det gamla ordspråket här fått blifva gällande; ”Det är en annan sak, sade Lagläsaren. ” Angående Lagmansoch Häradshöfdingeräntans utgående af matlag, ville jag gerna för min del tillstyrka dess upphörande i grundlagsenlig väg; men icke utan en föregången undersökning af hela Beskaltnings-systemet. Mantalspenningarne deremot, utom Bevillnings-afgiften efter irsta Art., äro den enda skatt, som kan anses vara fästad vid den personliga kraften, och då denna icke betungas af några consumlions - Den 24 April e. m. >99 afgifler, tror jag, att nämnde måttliga skatt Lör qvarstå, serdeles sedan den, såsom nu Ländt, genom myntförsämringen blifvit nedsatt från en half R:dr Specie lill 12 skillingar Bancosedlar. Jag tror äfven, att det är ganska vigtigt att taga i betraktande den oro, som uppväckes hos Allmogen genom förändring uti en gammal skatt, hvilken den varit van att se på sina Debetsedlar, och att en förhöjning deri, enligt hvad Ledamöter af BondeStåndet från de orter, der sådant nu är i fråga, försäkrat mig, skulle kunna vara vådlig. Jag kan icke sluta detta Anförande, utan med anhållan om Hr Grefvens och LandtMarskalkeus proposition på antagande af den beräkning för Manlalspenningarne, som Utskottets första Betänkande innehåller, Friherre Cederström: Herr Hjerta har velat framställa, som om jag vore för biLehållande af Statens ordinarie räntor. Detta är ej förhållandet; men jag har bestridt hans förslag till upphäfvande partielt, och det på ett sätt, som icke är lagenligt, af de ifrågavarande Beskattnings-titlarne. Jag har sjelf föreslagit medel, hvarigenom man skulle kunna komma från ett besynnerligt till ett enkelt och riktigt system; men det mäste först ordentligen utredas och beslutas.
Vid Strömsholms Stuteri har för betäckning af 1,641 ston influtit 2,188 R:dr och föl-afgift erlagts med 493 R:dr 16 sk., eller något öfver | af språng-afgiften. Staiii-holläiiderieriiA. Af denna räkenskap, som utan anmärkning blifvit i Kongl. Kammar-rätten granskad och icke heller till någon erinran från Revisorérnes sida föranled t, inhemta s följande: Debet. Balans från är 1856: Tillgångar ... 32,374: 15. II. Uppbörd: Utgifter: Transport-kostnader Itjlil: 16. — Leverering till Kongl. 7 Balans till år 1858: Redogörelsen innehåller följande uppgifter i afsende å de vid stam-holländerierna befintliga kreatur. (So Bil. Litt. Q.) Såkerhetshaudli.ngarne befunnos, vid anställd inventering, i behörig ordning. Distrikt. Bilaga Litt. Q till 1859 års revisions-berättelse, angående stats-verket, sid. 138. Svensk race Voigt länder - Pembrokeshire. Summa Alganer. Ayrshire Stamholländeri Stamholländeri. Jordberga: Behållning den 31 Maj 1856 Insatt af egen afvel Björnö: Behållning den 31 Maj 1856 Insatt af egen afvel Susegården: Behållning den 31 Maj 1856 Gammalstorp: Behållning den 31 Maj 1856 Riseberga: Behållning den 31 Maj 1856 Insatt af egen afvel Lindholmen'. Behållning den 31 Maj 1856 Insatt af egen afvel Ultuna: Behållning den 31 Maj 1856 Insatt af egen afvel Westerberg (förut Holm): Behållning den 31 Maj 1856 Insatt af egen afvel Haddorp (förut Röby): Behållning den 31 Maj 1856 Inköpt och insatt i holländeriet Summa .JihtaiQ p(s^wVs ys.U' (5 — 139 — Öfverståthål lare-enibHets
Den stora skilnaden är att personerna i böckerna aldrig generas af blyghet om de önska att säga sin mening. Endast fortsatta ansträngningar och en ständig öfning skall sätta mig i stånd att uttrycka mina tankar – just för feghetens skull. Och detta gäller allra mest om hvad jag känner renast och bäst. Jag undrar så mycket om man aldrig skall kunna skildra en verklighet sann i en berättelse derföre att verkliga lifvets personer alltid eller nästan alltid äro blyga eller tafatta. Jag undrar om alla äro det? Men se på Lars Peter, han tycks af naturen hafva anlag för blyghet men ändå förstår han fullkomligt att beherrska den och jag tror att han skulle kunna säga allt hvad han ville säga. Mathilda och Lars Peter gingo och spelade croquet och jag satt bredvid då. M. gaf till ett af sina vanliga kacklanden, hvilket minst borde kunna höras till nästa gata. Jag härmde henne, hälften på skämt och hälften för att göra henne uppmärksam på ovanan. Lilla nåden tycktes vara vid särdeles kavat humeur, slog en knyck på nacken och sade: ”Ja, så säga hönsen.” ”Jag tror att äfven de som icke vilja räknas dit,” sade jag, naturligtvis i temligen tvungen ton, ty det är klart att jag skall låta dekontenansera mig tillochmed af en sådan der stackars flickslyna. ”Skulle det vara qvickt?” svarade hon i sin impertinentaste ton och utan att bevärdiga mig med en blick. ”Det var väl snarare det du sade som gjorde anspråk på att kallas så,” svarade jag, rodnande upp öfver öronen som om det var jag som var en flickstänta och hon som gifvit mig en uppsträckning. Dagen efter bad hon mig naturligtvis om förlåtelse under en flod af tårar, ty jag höll mig rätt styf och talade om ”framfusiga menniskor”. Jag ser sällan på menniskor när jag är ond på dem ty jag fruktar att mina ögon då skulle säga mycket som det sedan vore omöjligt för dem att taga tillbaka. Dessutom händer det ofta att mina ögon kunde sqvallra om mycket som jag sjelf icke hade lust att stå till i fall jag icke ständigt höll dem i sträng upptuktelse. När vi reste hem från Hårderup härom qvällen var der någon som fällde ett yttrande om koketteri.