Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om föreslagen ändring af 5 §. i 23 Cap. ÄrfdaBalken, samt bestämmande af ansvar för Förmyndare, sorn åsidosätter den honom åliggande redovisningsskyldighet; öfver åtskillige Motioner om ändring af 17 Cap. HandelsBalken och 20 Cap. ÄrfdaBalken; om ändring af 3 §. i 2i Cap. RättegångsBalken; och angående Strafflag emot Negerhandel och delaktighet deruti. Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens : I anledning af väckte Motioner om ändring i Kongl. Förordningen den 19 December 1827, angående grunderne och vilkoren för hemmansklyfning tn. m.; i anledning af väckt fråga, att alla hus och gårdar i Slä - Den 29 Maji. 3g3 derne skulle ovilkorligen vara underkastade brandförsäkring; och i anledning af gjorde anmärkningar vid Kongl. Maj:ts Nådiga Stadga om SkiftesVerket i Riket af den 4 Maji 1827. Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets :
Havet sov, men det arbetade i sömnen, hävdes och sänktes, suckade och stönade som en jätte under onda drömmar. Han hade kommit ut på en klippa, som smal och tvärbrant sköt långt ut från land. Havet var där runtom, vart han vände blicken överallt var havet. Tomas visste icke själv hur länge han stod där orörlig som en bild och stirrade ut över vattnet. Märta! mumlade han för sig själv. Märta, Märta. Havet överröstade honom. Han kände läpparna röra sig, men hörde intet. Märta! ropade han slutligen med ansträngande av sina lungors yttersta kraft. Och häpen, förfärad över att höra ljudet av sin egen spröda och tonlösa röst tunt som ett knivblad skära genom dyningarnas brus, vände han om, darrande i hela kroppen och med en blick, som letade efter gömda lönnmördare i varje snår, sökte upp gångstigen och kom springande tillbaka till den vik på andra sidan av ön, där båten låg förtöjd. Han gick icke genast ombord, ty han kände att han icke kunde sova. Han satte sig på en sten och lät blicken glida, än ut över fjärdarna, än ned på ångbåten, en liten underligt hopkommen människoleksak, som låg inklämd därnere mellan klipporna och speglade sig i det mörka, grönklara vattnet. På överdäcket rörde sig två gestalter i skarp avskuggning mot den gulröda aftonluften. En kraftig man två mörka ögon, ett svart skägg och en mjuk slavinnegestalt med ett blekt ansikte. Det var hon som talade, och han hörde på oroligt otåligt, medan han flyttade kroppens tyngd över från det ena benet till det andra, stack händerna i fickorna och åter tog dem bort. Vad talade hon om? Hennes röst lät gråtfärdigt bedjande och dock behärskad som om hon erinrade honom om ett löfte... något gammalt löfte, som han kanske helst ville glömma... Och han vände bort huvudet och mumlade något, medan hennes blickar oavvänt hängde vid hans mun... Så gingo de in, och det blev tyst. Klockan hade blivit elva. Tomas steg ombord, gick ner i aktersalongen och lade sig halvt avklädd på en soffa. Han låg länge vaken, ty han tänkte på Märta. Långt fram på natten somnade han äntligen med örngottskudden hårt pressad mot sitt bröst. VIII
När man fyllt tjuguåtta år, är själfständig och oberoende, hvarför då skapa sig oro och sorger? Oförståndiga hjärta, som ropar på kraf efter lycka? Hvar finnes väl Jag gick in i Hugo Nisbeths nyutgifna » Figaro », skref skisser och romaner i långa och korta spalter, jag reste till Paris och lefde ett år bland studenterna i Quartier Latin — ett härligt, fritt, obundet, stormande lif å la Murger! Så kom jag hem, blef krönikör i Aftonbladet under Spilhammar, gaf ut en skönliterär veckotidning, som hette » Puck » — Ni minns den nog inte — och sedan Gud vet allt hvad jag skrifvit. Har nå- got stannat i Ert minne, vore det mig kärt. Bland det bästa jag gömmer som minne för lifvet äro solskensdagarna i Italien 1893, tack vare Svenska Akademiens frikostighet mot en fattig poet, och den sympati, jag i så rikt mått mottagit från » Iduns » läsarinnor. Den har varit stor — ja, allt för stor i förhållande till det lilla jag kunnat gifva. Men så ligger det också i den en vänlig uppfordran att gifva ännu mer. Och jag vill försöka. Till dess — au revoir! Er Daniel Fallström. lyckan? Kanske aldrig i verkligheten. — Men ändå! Halft omedvetet räckte hon ut handen efter tidningen och fördjupade sig åter i den lilla skissen. Hon kände sig ånyo genomträngd af den känsla af sällhet, som fyllde henne vid ned - skrifvandet däraf. Hon hade några dagar varit så nedstämd till mods, arbetet hade gått trögt, hon kände sig ensam, onyttig, missbelåten med sig själf, o. s. v. Men så sken solen upp en eftermiddag efter ett stridt vårregn, och Inez tog hastigt hatt och kappa på ooh skyndade allena ut på långpromenad utåt Sturevägen. Och plötsligt försvann allt vemod och all lifsleda: naturen talade sitt mäktiga språk om alltings förnyelse och uppståndelse, och hon gladde sig som ett barn åt de spirande blåsipporna, de svällande bladknopparna, åt den milda, fuktiga doften af gryende vår.
Dessa anmärkningar, dem Utskotten tagit i ett noga öfvervägande , gå Utskotten nu alt besvara. Det är en allmänt erkänd sanning, att framgången af ali slags undervisning till hufvudsaklig del beror på lärarens skicklighet. Denna sats, tillämpad i afseende på folkskolan, hänvisar på nödvändigheten alt vara omtänkt, huru skicklige lärare skola erhållas till ett så stort antal, sorn de föreslagne folkskolorne göra erforderligt, serdeles under de 5 första åren. Ingen, sorn gjort sig reda för de fordringar, hvilka af en sådan lärare böra göras, torde på allvar vilja påstå, att tillräcklig tillgång på sådane skicklige ämnen redan förefinnes. Om också en eller annan skulle kunna erhållas från gymnasier eller lärdomsoch apologisl-skolor, så blifva desse dock alltför få, och dessutom sannolikt ej de dugligaste, hvilka ej gerna torde öfvergifva mera lefvande ulsigter, för att ålnöjas för lifstiden med så mödosamma och dock så ringa lönade sysslor; och de, sora sålunda möjligen för folkskolan kunna vinnas, sakna i alla fall den oumbärliga practiska bildningen, äfven om de skulle hafva inhemtat de för detta yrke nödiga kunskaper. Att räkna på enskilda undervisnings-anslalter, hvilkas fortfarande verksamhet eller undergång beror af serskilda tillfälligheter, torde icke vara välbetänkt. Således måste något verksamt steg lagas för att vinna det åsyftade målet, och synes stiftandet af serskilda läroverk, såsom äfven Kongl. Maj:t föreslagit, vara den enda kraftiga åtgärd, som kan bereda saken önskad framgång och försäkra folk skolo-mes ändamålsenliga utveckling. Likväl hafva Utskotten ansett sig ej böra föreslå inrättandet af desse sensinerier i all den fullständighet, sorn kan fordras af ett för alltid behöfligt och stadfäsladt läroverk, utan med egentligt afseende på det närmaste behofvet, samt till vinnande af nödig sparsamhet, inskränkt sitt förslag inom samma gränsor, som Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition bestämmer.
Föredrogos ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets nedan omförmälda Betänkanden: Prot.-Utdrag den 7 Januari 1860. 175 N:o 5, i anledning af väckt motion om upphäfvande al den, genom Kongl. Cirkuläret den 30 November 1849, Kronofogde och Häradsskrifvare tillagda provision för debitering och uppbörd af kronobrefbärings-afgifter. Bifölls. N:o 6, i anledning af väckt motion om meddelande af föreskrift att i alla lrån oflentlig myndighet utfärdade skrifna handlingar s. k. latinsk stil skall begagnas. Bifölls. N:o 7, i anledning af väckt motion om ändringar i Instruktionen för Bibelkommissionen. Utskottets hemställan å sidan 8 bifölls, hvaremot skrifvelse-förslaget å sidan 9 afslogs. N:o 8, i anledning af väckt fråga om kronofogde-tjensternas indragning. Bifölls. N:o 9, i anledning af väckt motion om åtgärders vidtagande för utbredande af kännedom i skogshushållning samt i sättet för torljords förädlande till brännmaterial. Bifölls. Frän Vällofl. Borgare-Ständet. S. D. Föredrogs ånyo Lag-Utskottets Utlåtande N:o 7, i anledning af framställning om förklaring af föieskrifterna, angående verkställighet af straffarbete. Första yttrandet återremitterades, men det sednare bifölls. S. D. Föredrogos ånyo Kongl. Majts nådiga Propositioner och Skrifvelse^, angående förnyad författning om utskrifningssättet och inrättningen af allmänna beväringsmanskapet. Remitterades till Stats-Utskottel, som ej lärer underlåta att för detta ärendes behandling sammanträda med det eller de Utskott, hvartill förhållandet kan föranleda, med förslag till ordnande af Biskoparnes löneinkomster. Remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet. angående försäljning till skatte af Danviks hospital tillhöriga hemman och lägenheter.
När nu ibland rikets 24 län, Calmar län vöre r anseende till folkmängden det femte i ordningen, så torde, man med allt skäl kunna räkna det till de folkrikaste. I Elfsborgs och Malmöhus-län, der folkmängden är störst, öfverstege den icke härvarande numeräreu med mer än 15 procent, hvaremot folkstyrkan i Calmar län med 43 procent öfversköte det medeltal, som uppkommer vid fördelning af hela rikets folkmängd på alla 24 länen, vore omkring 4 gånger större än folknummer!! i Gottlands, Jemtlands, Westerbottens oell Norrbottens län, samt ungefär dubbelt så stor, som folkmängden i Uplands, Westmanlands, Blekinge, Hallands och Wester-norrlands län. Till hemmantalet vore Calmar län det åttonde i ordningen, men, utom det att Kongl. Maj:ts befallningshafvande svårligen kunde inse, i hvad mäta 8 Allm. Besv.- o. Ekon.~Utskotlcts Betänkande, N.-o gg. ett större eller mindre hemmantal bör halva inverkan på pröfningen af de skäl i öfrigt, som tala för eller emot frågan om länets delning, vågade han äfven i underdånighet fästa Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamhet vid det kända förhållande, att inom rikets serskilda län och provinser mycket olika grun» der blifvit följde vid jordens indelning i hemmantal, 'hvilket lättast faller i ögonen, då man ser, att hemmantalet både i S ockholmS och Jonköpings län är större än i Calmar län, som likväl med en jordrymd, jemnstor med det sednare, men nära dubbelt större än det förra länets, föder en ojemförligt större folkmängd. I alseende på arealvidden vore Calmar län det nionde i ordningen, men vid denna beräkningsgrunds tillämpning till nu förevarande fråga, torde det böra i betraktande tagas, att af de åtta län, som till vidden äro större än Calmar län, funnes endast ett, nemligen Elfsborgs län, som i anseende till en öfver länets hela yta någorlunda j^mnt utbredd befolkning, kunde anses jemförligt med Calmar län.
Åren 1847—50 » 1851—54 år 1855 i medeltal » Tunnor. » » 166,433 272,883 402,788 Öfriga varor, sorn varit föremål för införsel under den tid, som denna berättelse omfattar, änskönt sammantagne af icke ringa tyngd i handelsvågen, hafva dock hvar för sig jemförelsevis varit af mindre betydenhet. Egentlig transitorörelse har härstädes fortfarande varit ganska inskränkt, så att nederlagsinrättningen varit att betrakta föga annorlunda, än som en kredit-upplags-anstalt. Om stadens handel i allmänhet har Handelsföreningen yttrat, att den varit liflig, lönande och framåtgående, hvilket hufvudsakligen må tillskrifvas de sista årens goda skördar och den neutralitet riket tillgodonjutit under kriget emellan Ryssland och Vestmagterna. Hvad sjöfarten emellan Götheborg och utländska hamnar angår, så har äfven den vunnit betydlig utsträckning, — en påtaglig följd af varuvexlingens ökade omfång. Följande tabeller, upptagande inkomna fartygs antal och lästetal under åren 1836 och 1855 kunna bilda ett omdöme om denna sjöfartens förkofran, 37 sorn synnerligast måste vara tillfredsställande med afseende å den jemförelsevis mera ökade andel deruti, som Svenska handelsflottan vunnit. Vid Götheborgs tullkammare inklarerades frän utrikes orter: Antal. Lästetal.
Och huru många med samma åsigter om det jordiska goda som Johansson hafva ej betett sig sin samhällsklass värdigt utan att efterlemna arf. Detta hindrar således icke att antaga hos honom ett i allmänhet passabelt yttre skick. Det är en lång väg mellan att hafva bekymmer och vara fattig och att gå omkring som ett förfallet subjekt, äfven om en poetisk glömska skulle hafva ökat tarfligheten mera än som var behöfligt. Man har dragit missgynnande slutsatser från det porträtt, der Lucidor framställes med penna uti handen, men i alldeles blottad bröstbild. Hvarför dömma till ett så vanärande elände, när man kan ega en bättre förklaringsgrund i ett konstnärligt motiv? Hvad vi bestämdt veta, är, att han bar handskar och värja, en prydnad, hvarom vi ej behöfva hänvisa längre än till Molières komedi för att å daga lägga, att den endast bars af adelsmän eller statens och vetenskapens tjenare och ej ansågs passa för en simpel borgare, att den således hörde till hvad vi skulle kalla en gentlemans drägt. Ett fenomen, som ofta uppdykt inom vår af revolutioner så hemsökta samtid, skall hjelpa oss att bättre förstå Lucidors karakter än hans eget tidehvarf kunde det. Det skall visserligen gifvas framstående personligheter i alla tider, som sätta sitt individuella oberoende öfver samhällets seder och bruk, liksom alltid den stora massan lätt uppoffrar det förra för en blind lydnad åt de senare. Men i synnerhet den nu varande litteraturen är full af dessa hjeltar och hjeltinnor. Vare sig nu att samhället för länge dröjt med att i sig upptaga och göra berättigade äfven de ästetiska intressena, eller att af menniskoandens förmögenheter fantasin är den lättrördaste till afvägar, alltnog, vi hafva sett menniskor af stor begåfning uppträda som försvarare och utöfvare af det så kallade fria poetiska lifvet, hvilket väl skall betyda, att alla hinder för fantasins fria spel undanrödjas, och att derföre familjen och samhällets kraf förnekas. Det är klart, att en sådan åsigt är i sig sjelf grundfalsk och blott måste leda till den svagares, d. v. s. individens förstöring.
Hvad Biksgalds-Contoiret angar och enligt de cal euler, sorn infö* Statsoch Banco Ut - Statsoch Banco-Uisiottens Utlåtandencsxxvrt Utskottens Finance-beredning blifvit företedde, så erfordras intill 1823 års slut 939,800 B:c!r B:co, lör att sälta Contoiret i tillstånd, att fullgöra alla sina utbetalningar, äfven om Assistanee-Contoiret skulle fortfara , och då Banquen öfvertager Riksgälds-sedlarne, samt Contoirets Discont-skuld, hvilken d. -Is 2822 gjorde 2,989,022: 4. 5.,. afskrifves eller upphör att löpa med ränta. Denna brist ökas under loppet af år 1824, ytterligare till 1,048,400 R:dr, hvarefter Contoiret under åren 1825,6, f] och 8 endast har ett Capital-behof af tillsammans räknade 289,000 R:dr B:co. Dessutom innehar Contoiret 821,000 R:dr B:co för Statsverkets räkning, hvilka af Stats-Contoiret torde kunna uppbäras, örn denna fordran beror på reserverade fonder; samt 116,666: 32 åt Hans Maj:t Konungen, som vanligen innestå af skäl, att årliga Ränte-ersättningen 200,000 hittills utgått Qvartaliter; deremot eger Contoiret tillgångar uti säkra utestående Fordringar 317,667: 3;. — samt i odisponible fonder såsom Lombarden 8Cc. 246,441: 40. 7, 564,10.9: 30. 7. hvilka framdeles kunna indragas. Magaains-fonden var d. 1 Octob. 18 22 skyldig enligt R. S. Revisorers berättelse Banquen 2,194,127: 4i. 9.
Med Nya Testamentet uphör deremot sabbaten, hvilket visar sig tydligt, då Frälsaren yttrade att menniskau är herre öfver sabbaten, och deri nian är herre öfver, behöfver man väl icke tjena. Dessutom reste ju vår Hene och Frälsare sjelf på subbaten, just för att visa att Judaismen var slut med honom. Skulle vi då förbjuda att farn på en jernväg, som vi sjelfva bekosta. Dessutom, såsom jag förra gången nämnde, och hvilket icke tyckes för Hr Tham vara bekant, sade Olaus Petri tydligen på Skriftens grund, att om vi hålla söndagen helig eller ej, det kommer icke vår salighet på. Dä jag således anser att det stränga vidhållandet är Judaism och Katholicism, likasom firaudet af alla dessa helgedagar. som finnas inom denna Kyrka, tror jag att allt detta en gång skall komma att uphöra. Det är dessutom icke obekant huru Paulus säger: »Jag fruktar att jag förgäfves talar med Eder, ty J hällen sabbater och nymånader.» Flan bestraffar deni derföre, och dock säger Hr Tham, att lian icke vet något bättre medel än att skärpa sabbatsfriden. Hr Tham har sagt att petitioner blifvit ingifna till K. M:t i det syfte, som här är i fråga, och han har tillagt loford åt de and liga rörelser, som här ega rum. En afliden ledamot af detta hus yttrade en gång: »Jag tackar Gud för hvar dag jag blifvit klokare.» Till en dylik tacksägelse har äfven Hr Tham anledning, ty vid föreg:de riksdagar har Hr Tham, bjertare än någon annan, uttalat sig mot dessa andliga rörelser. Vidare har man sagt, att vi icke veta hvad den religiösa friheten har med sig; derföre låtom oss se till att Staten har i sin hand ett värdigt medel emot följderna, nemi. sabbaten. Detta sammanställer - Den 14 Mara e. m. 164 manställer Hr Tham med sakramenterna. Jag förstår det icke.
Klinckowström föreslagna ändringar, hvarvid svarades många nej, blandade med ja, sedermera propos. pä antagande af Hr Björnstjernas förslag till mom:ts lydelse, då svaren likaledes utföllo med många nej, blandade med ja, och slutligen propos. på mom:ts återremitterande, hvilken propos. besvarades med många ja jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. 2:dra rnom:t. Frih. Klinckowström: Jag hemställer till de Hrr, som röstat för bibehållande af benämningen ordförande, huruvida det icke vore skäl att benämna den i detta mom. förekommande ordförande — och hvarmed icke förstås den ordförande, som säges i 1 l:te §:n, utan den i Riddarh.-Direkt:n — för Riddarh. -Direktms ordförande. 1 nu gällande Riddarh.-Ordn. har Landtmarskalken fört ordet vid dessa anteckningar, men Adelsmarskalken kommer icke att väljas förr än dessa äro afslutade. Då den pluralitet, som bestämde utgången af voteringen angående 1l:te §:n, äfven sannolikt har denna §:s öde i sin hand, sä får jag till dem hemställa om den af mig nu föreslagna förändringen. Gr. Oxenstjerna: För min del kan jag icke finna att den af Frih. Klinckowström föreslagna förändringen har någon giltig grund. Här talas om Riddarh.-I)irekt:n och då denna naturligtvis har en ordförande samt den andre ännu icke ens är vald, torde ordställningen vara så klar och tydlig att man derom icke kan disputera. Jag anhåller således om bifall till mom:t med den förändring att »sammankomsterna» utbytes mot »adelsmötena» Frih. Leuhusen: Ehuru jag icke kunnat tro att några tvifvel här kunde uppstå, så får jag dock, sedan sådana yppat sig, föreslå att ordföranden utbytes mot Direktms ordförande. Sedan ölverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder hade yrkats dels af Frih. Klinckowström bifall till mom:t med utbyte af ordet ordföranden emot orden Direktms ordlörande samt med ändring af ordet sammankomsterna till ordet mötet, dels ock af Gr.
M 80, i anledning af väckt motion, angående Bodums kyrkoherdeboställes förvandling från skattetill prestebords-natur. Bifölls. Från Hogv. Preste-Stdndel. S. D. Föredrogs ånyo och lades till handlingarne Stats-Utskottcts Memorial, JM 79, i anledning af erhållna återremisser å Betänkandet JM 43, angående beräkningen af Statsverkets inkomster. Frän Vdllofl, Borgare-Sländel. S D. Föredrogos ånyo pj mindre Lng-Utskottets Betänkande JM 31, i anledning af dels Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om antagande af en författning angående allmänt kyrkomöte, dels ock enskild motion i enahanda ämne, än äfven utdrag af Högvördiga Preste-Ståndets Protokoll den 28 sistlidne Mars, JM 243, innefattande inbjudning till de öfriga Riks-Slånden att biträda Preste-Ståndets i ämnet fattade beslut. Ifrågavarande Betänkande och det deri framlagda förslag till författning godkändes med iakttagande af alla deruti af Högvördiga Preste-Slåndet beslutade ändringar och tillägg. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Bctänkanden: JM 104, i anledning af väckt motion derom, att, vid blifvande reglering af presterskapets löneinkomster, tionde icke måtte beräknas af tullmjölqvarnar, åtminstone ej i de förra danska provinserna Skåne, Halland, Blekinge och Bohus län; och JM 103, i anledning af väckt motion om nedsättande af en Komité för upp görande af förslag till omorganisation af straffanstalterna i riket. S. D. Föredrogs ånyo utdrag of Hedervärda Bonde-Ståndets Protokoll den 18 sistlidne Mars, innefattande, bland annat, dels nämnda Riks-Stånds beslut i anledning af Banko-Utskottets Utlåtande, JM 30, i fråga derom, alt lån mot pant af fastighet hädanefter icke må från Rikets Ständers Bank ullemnas, dels inbjudning till de öfriga Riks-Slånden alt i samma beslut sig förena.
Att om Judar blefve tillåtet, att bosätta sig på Landet och idka hvad näring och handtering som heldst, Landsbyggden skulle öfversvämmas af denna Nation , samt yppighet der utbredas genom kringspridandet af de öfverflöds-varor, sorn Judiska Nationen lättare än våra egne Landsmän kunna åtkomma och bättre än de förstå att utprångla; att de bidraga till luxen och sedeförderfvets inrotande och på det allmännas bekostnad samla förmögenhet; att som de ej fullgjort hvad förra Reglementet för dem utstakar, eller att vara för det allmänna nyttiga, de alltså af Staten ej kunna påräkna något skydd; att de aldrig i annat afseende bidragit till publika inrättningar om ej antingen förledde af högmodet eller hoppet om en framgen vinning; att de handlerat Christna Trosbekännare som slafvar och att de än mera skulle göra det om de blefvo ägare af Fastigheter, Verk och Inrättningar; att den tillökning i Folknummern , som genom Lagens stadgande om Arfve-jord samt Påbuden om Hemmans-klyfningar åsyftas, skulle förfela sitt ändamål, om Judarne blefve tillåtet, att för sina betydliga förmögenheter inköpa jord å Landet; att giftermål imellan Judar och Christna skulle blifva - Den 5 Juli. va af menliga följder för vår Religion , uti hvilken tanke åtskillige andre bland Ståndets Ledamöter äfven instämt. Riksdagsmannen Johan Magnus Wessing anför hufvudsakligen, att Judarne ej böra blifva Landtbrukare , dä de ej kunna fördragas såsom Borgare; men att om bruket af jord å Landet -.blefve dem tillätet, de då först borde blifva Torpare, innan Hemmansdel af dein linge inköpas. Riksdagsmannen Jöran Jöransson från Skåne: att han funnit så mycket vådligare att bevilja Judiska Nationen större friheter, än de hittills haft, som denna Nation alttid skall utmärkt sig för mindre pålitlighet och redlighet mot de Folkslag, bland hvilka de lefvat, och på hvilkas bekostnad de alltid sökt rikta sig. JDet är i anledning af allt detta, Utskottet bör å nyo yttra sina tankar i detta ämne.
Om någon förändring skulle företagas i de stadganden af iy54 års lag, sorn afse lasleligt tal eller skrift mot den regerande personen; så anser jag det borde vara i det af dem, hvilket bjuder ej fullfölja åtal för slikt brott, utan Konungens lof, — der jag tror ordet ”lof” borde utbytas mot ordet ”befallning.” Skulle någon tycka sig finna contradietion deruti, att jag tror 17I4 års lagstiftare ej baft för afsigt, att blod skulle utgjutas för ett kanske af obetänksamhet och öfverilning faldt ord, men jag ändock ej skuffe önska bibehållande af den förmildring i straff, som genom K. förordn. den 3o Maj i835 blifvit införd; så vill jag blott göra honom uppmärksam derpå, att, du jag påyrkar endast dödsstraff för lasleligt tal mot Konungen, jag ej gjort det, derföre att jag anser detta brott verkligen förtjena det svåraste af alla straff: jag tror tvertom, att hvar och en regent skall finna sig både lyckligast och handla ädlast, om han i sådant afseende tager Philippi, Alexanders fader, exempel till föresyn, som, när han hörde sina soldater tala illa om sig bredvid sitt tält, sade lill dem, ”när J viljen tala illa om mig, gån åtminstone ”så långt bort, att jag icke kan nå eder med min käpp.” Jag har gjort det i den förmodan, alt, om 1 §:n 5 cap. Missg.-b:n bibehölls oförändrad, men 4 §:n samma cap. Missg.-b:n förändrades på det sätt, att ordet ’’lof” utbyttes mot ordet ”befallning,” man då kunde hoppas, atthvarjedom för majestätsbrott skulle vara både förtjent och rättvis. Det var mildhet, då 1734 års lagstiftare stadgade dödsstraff för lasteligt tal om Konungen; han afsåg att inga andra brott af detta slag skulle upptagas, än dem, som voro af den svåra beskaffenhet, att de förtjente detta straff. Remitterades till Lagutskottet.