Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Hvad åter angår betydelsen af benämningen »ordförande i kommunalstyrelse», hvilket sednare ord förekommer i öfverskriften till både den för landet och den för städerna gällande kommunalförfattning, synes samma benämning, den der har fördelen att afse förhållandena både i stad och på landet, icke gerna kunna missförstås, helst en och samma person är ordförande i kommunalstämma och hos kommunalfullmägtige, der beggedera finnas, men kommunalnämnden, hvilken är en verkställande och förvaltande delegation, icke kan betraktas såsom kommunens styrelse. Utskottet, som af dessa skäl anser motionärens förslag så i ena som i andra hänseendet mindre lämpligt, hemställer fördenskull, att motionen ej må till någon åtgärd föranleda. Stockholm den 16 April 1866. Allm. Besvärsock Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 83. 7 IV:o SS. Ank. till Exp.-Utsk. den 20 April 1866, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om ändring i gällande stadgande i fråga om ersättning åt militia:-bostållsinneli,af vare för å bostället för Kronans räkning liuggen ek. Uti en till Högloflig» Ridderskapet och Adeln inlemnad , motion (N:o 77), sorn blifvit till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterad, har Herr von Geijer, B., fästat uppmärksamhet å det förhållande, som eger rum med utstämpling af ekvirke å militiae-boställen, och med den ersättning derför, hvilken tillfaller boställets innehafvare. Såsom bekant, eger den sednare icke förfoga öfver den ekskog, som finnes å bostället, men undfår, när för Kronans — vanligen flottans — räkning hugges dylikt virke, ersättning derför enligt särskild taxa, såsom en uppmuntran »för det han vårdat skogen.» Ar bostället för löningsfondens räkning utarrenderadt, tillfaller denna ersättning arrendatorn, såvida ej särskildt förbehåll derom i arrendekontraktet annorlunda bestämmer.
Vill man ändamålet, måste man också vilja medlen, det är en gammal och erkänd sanning; vill man således fortsätta Canal-Bygg. naden, efter en gång antagen och fastställd Plan, måste man också finna medel dertill. Uti deras förut afgifne Betänkande, angående Regleringen af alla Disconternas affairer, hafva äfven Utskotten uppgifvit ett Förslag till Regleringen af Götha Canal-Disconts Affairer, som ej har något annat fel, än att det alldeles icke tager i beräkning den brist, som för CanalArbetet och Actie-ägarne skulle uppstå, genom Discontens öfvertagande af Banquen, utan något eqvivalent emot den Inkomst, som varit för Arbetet påräknad af Discont-vinsten. Då jag förut antagit att Canal-Arbetet bör efter iBl$ års Arbets-Plan i hela sin vidd orubbadt fortsättas, har jag ej kunnat finna mer än trenne utvägar, hvarigenom detta stora ändamål med minsta möjliga uppoffring skulle kunna vinnas. Innan jag uppgifver dessa, får jag likväl först äran nämna, att om ej någon sådan utväg vidtages, att Canal-Bolaget får ersättning 584 Dm 30 April. fö: Discont-vinsten, under de återstående 17 år det äger qvar af sin Octroy, denna utväg må blifva antingen någon af de jag amnar föreslå, eller någon annans vida bättre, så är jag fullkomligen öfvertygad, att ingen Actie-ägare i Bolaget hädanefter inbetalar ett runstycke på sina Actier, utan häldre tager den mindre förlusten för den större, och dä de ännu innestående 40 proCen-, på Acrie-Capitalet utgöra en Summa af ej mindre än 1,256,480 R:dr, och denna Summa i den händelsen skulle från tillgångarne; till Byggnaden afgå, så kan jag ej se huru man med någon rimlighet vill tänka på att' fullfölja detta storverk. Den första och i min tanka, bästa och säkrast till ändamålet ledande utväg, är att Götha CanalD iscont upphör och öfvertages af Banquen, hvilken betalar dess Crerlitorer, på sätt Utskotten redan förut föreslagit:
Med afseende på det anförda exemplet, vill jag lästa uppmärksamheten derpå, att ehuru ifråga v:de testamentstagare!) så förföll, att han kom på fästning, man kan tänka sig att den aflidna önskat att han likväl skulle komma i åtnjutande af hvad hon ämnat honom. Gr. Jag vill endast erinra derom, att man med detta Betänk, icke velat annat än bestämma att ett testamente är testamente och icke något kontrakt. Jag yrkar fortfarande bifall. HrDalman: Med anledning af den utaf Frih. Armfelt, lika med LagUtsk:t, uppställda sats, dels att intet testamente kan anses såsom ett kontrakt, dels att någon »juridisk bindande» öfverenskommelse icke kan träffas emellan makar, anhåller jag att emot denna teori få nedlägga min protest, ty om än ett testamente icke kan anses såsom ett kontrakt, då det är gjordt utan vilkor, så är det, såvida ett sådant vilkor deri influtit, utan tvifvel ett kontrakt mellan testator och testamentarien, då den sednare efter testators död vill deraf sig begagna; ty i annat fall är ju hela handlingen en nullitet. Eller kan man bestrida, att t. ex. testamenten, som innefatta fideikommiss, hvilkas innehafvande beror af vissa vilkor, måste anses såsom ett kontrakt? Lika oriktig är, i min tanka, satsen att äkta makar sins emellan icke kunna göra någon bindande öfverenskommelse, eller att de två skulle i juridisk mening betraktas såsom en person. Lagen tillägger likväl makar hvar för sig rätt till enskild egendom, befrielse från skyldigheten för den ena makan att under vissa förhållanden betala den andras skulder m. m. Erfarenheten visar ock, att hustrun kan gå i borgen och ikläda sig sär skildt ansvar för den andres enskilda skulder, och derigenom underkastas stora förluster och mycket lidande. Ej heller lärer det kunna bestridas, att hustrun och mannen hvar för sig kunna genom testamente förordna om sin enskilda egendom, och att ett sådant förordnande, till förmån för endera af makarne, är juridiskt bindande. Följaktligen måste äfven det aftal, som genom inbördes testamente mellan tvänne makar eger rum, vara ömsesidigt bindande och vilkoren för aftalet respekteras.
Om deremot de af Utskottet nu föreslagne grunder för spanmåls och öfrige räntepersedlars lösande, blifva af Rikets Stander antagne och således lösningsprisen för året icke vidare af samma års markegång beroende, skulle numera icke hinder, möta att, i fråga om liden, då markegångs-sättningen bör verkställas, göra de förändringar,. som finnas af behofvet påkallade, för att det med denna, förrättning åsyftade ändamål med möjligaste tillförlitlighet må kunna uppnås; och i detta afseende är, efter* Utskottets* tanka, nödvändigt, att markegångssättningen icke. verkställes, förr. än sädésprisen hunnit stadga sig och omdömet om. de verkliga, prisen, derigenom erhölle en så tillförlitlig grund, att väsendtligen olika åsigter icke borde uppstå samt rätta förhållandet åtminstone skulle kunna lätt, utredas.. Kommer nyssnämnde indragning af de indeldta räntorna att ega rum, blifver det äfven nödigt att. derefter förändra det nu * gällande stadgande, att Deputerade förmarkegångssättningen skola, utgöras af så "t väl räntegifvare, . sorn räntetagare, till hälften hvardera..
Dertill svaras, att det ej går dem värre , än som det Höglofl. LTtskottet för dem allesammans föreslagit. Men Banquen får då vidkännas en betydligare förlust , vill man säga Det medgilvcs, om de af Höglofl. (Jtskottet meddelade Calculer få antagas för rigtiga, hvilket med skäl skulle kunna sättas i fråga, då Utskottet räknat för ingen ting 8 å 900,000 R:dr 236 Den 17 Martti t e, m. i Inventarier och EfTecter, som Göth? Canal Direction uppgifvit bland sina tillgångar Men i alla fall, år den förlust Banquen härigenom fick vidkännas, af den vigt, att alla andra åsigte? af fenningeväsendet böra försvinna och att en Lagstiitnings-principe derföre måste rubbas? ja<r tror det ej, och lika litet, sorn jag förmodar^*att man från denna stund, med något sken af billighet , kan framställa Discont ternas försättande i Concours tillstånd såsom ett alternativ emot Banquens öfvertagande af deras massör, på de villkor Höglofl Utskottet föreslår. Om de kunnat bringas under .Con» cours få dagar efter sedan de upphörde att betala, då hade Lagprincipen för Gäldskyldig® i allmänhet och stränga rättsprinciper kunnat yrkas. Nu tyckes det vara nog sent, sedan Massorna, gerom til 1 fä 11 igne ter och under skydd af allmänna Lagen, fått en annan form. Jag vågar ej längre uppehålla Högloflige Ridderskapet och Adeln med framställningar i ett ämne, som af flera andra blifvit utförligare och med mera detalj-kunskap behandladt. Jag förbigår äfven de af Utskotten föreslagna sätt att utreda Discont-afFairerna och den blandning af åtgärder, som dervid skulle äga rum från olika V<-rk. Det är, om jag så får säga, mera på andan, än på bokstarven af Högloflige Utskottets Betänkande, som jag sökt vända Uppmärksamheten. Den har förefallit mig lifvad för Banquens interesse, nästan med uteslutande af allt annat.
Då, efter Utskottets omdöme, den, som till slafbandel utrustar fartyg, fastän fartyget ej kommer att för ändamålet begagnas, eller begår sådant brott, som i 12 och 13 §§ sägs, gjort sig ovärdig medborgerligt förlroende, har Utskottet funnit ett tillägg i sådan syftning af nöden i 23 §. 19 Kap. Om falsk angifvelse; så ock om annan ärekränkning. Då ärekränkning mot föräldrar alltid innebär en större brottslighet, än då den riktas mot annan person, kan Utskottet ej inse hvarföre denna brottets svårare art blott bör komma i betraktande vid det förhållande, att ärekränkningen i allmänhet är med böter belagd, på sätt 13 § i lagförslaget innehåller. Den skilnad gällande lag gör emellan brott af denna art emot föräldrar och andre torde ej kunna förbi ses. Då smädeord emot oskyld man är belagdt med sexton skillingar böter, stadgas åter derföre spö eller ris derest det blifvit fälldt emot fader eller moder. Att frånträda den grundsats, som således är gällande kan ej vara rådligt; och då den erhållit full tillämpning i 17 Kap., i afseende på misshandling, synes man i fö - 46 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 88. revarande fall ej böra derifrån afvika. Utskottet finner alltså att förhöjning af det för ärekränkning i förslaget stadgade straff i alla händelser bör ske, då ärekränkningen är riktad emot skyldeman i rätt uppstigande led, och följaktligen att 13 § i öfverensstämmelse härmed måste ändras. Jemnte det att 14 § stadgar, att den, som tilltalas för ärekränkande tillvitelse, må med bevisning om sanningen af gjorda tillmälet sig från ansvar fria, innehåller samma §, att denna bevisningsrätt likväl ej må begagnas i det fall, bland annat, att tid till åtal af tillvitade brottet är försuten. Men i detta undantag kan Utskottet icke instämma. Den inskränkning, som i denna del blifvit föreslagen, vore hvarken rättvis eller gagnelig.
Jag tror att Utsk. följt en riktig princip, då det såsom grund för skyddsafgifts vitgörande efter fylda 60 år bestämt den fasta egendomens värde och icke inkomsten deraf, emedan det är lättare att bestämma egendomens värde än den inkomst, som deraf kari påräknas. Att detta värde icke bör bestämmas lika högt sorn det capital, hvaraf räntan motsvarar den inkomst, soni Utsk. ställt i jemförlighet med fastighetsvärde uti förevar. fall, anser jag billigt af det skäl, att den, som äger en fastighet, har mera säkerhet för framtiden och befinner sig uti en lyckligare ställning, än den som åtnjuter undantagsbeting eller en mera tillfällig inkomst; dock tror jag, att D c n 3 Octo b e r f. m. a 5 rict fastighetsvärde, som Utsk. föreslagit, är för lågt och således hör höjas, fastän icke i den mån som Frih. Nauckhoff föreslagit, emedan följden deraf skulle blifva den, att de fleste bönder, som hunnit öfver 6o år, blefvo befriade från utgörande af skyddsafgilt. Jag föreslår derföre, att fastighetsvärdet i förevar, hänseende måtte höjas till 5oo r:dr. Frih. Sprengtporten: För min del tillstyrker jag bifall till Utsk:s förslag, derföre att, om jag icke misstager mig, Bevilln.Utsk. redan ökat fastighetsvärdet till 200 r:dr ifrån 100, hvartill det i nu gällande bevilln.förordning är upptaget. Skilnaden emellan den till ioo r:dr beräknade inkomsten och det beräknade fastighetsvärdet, ligger uti den omständigheten, att bostaden icke blifvit tagen i beräkning vid bestämmandet af fastighetsvärdet. Om derföre hyresbeloppet fråndrages inkomsten, sä lärer återstoden af inkomsten kunna jemföras med verkliga behållningen af fastigheten.
Man måste sätta sig tillbaka i de förhm, som innan krisen utbröt egde rum, och tänka sig in i de åsigter, som då gjorde sig gällande. Ett bevis på att man här i Stockholm icke anade utbrottet af någon svår kris, år också den transaktion, som vid samma tid ingicks om ett lån af 20 mill., en summa motsvarande '/3 af hela rörelsekapitalet i Sverige. Om det sålunda räknas Fullm. till last att icke hafva kunnat förutse hvad den kommande tiden skulle innebära, så måste dock medgifvas att brist på förutseende vid ifrågavarande tidpunkt förefanns hos ganska många; och för öfrigt torde icke utan orättvisa kunna bestridas, att ju Fullm. gjort allt hvad i deras förmåga stått för att afböja faran och skydda såväl Banken som den allmänna rörelsen för den våldsamma krisens följder. Hr Åkerman: Det år i sanning intet angenämt updrag att granska åtgärder, vidtagna af personer, för hvilka man hyser personlig aktning och ibland hvilka man till flera står i enskilda vänskapsförh-. n, såsom fallet är med mig i afs. å Hrr BankoFullm:ge. Hvad särskildt angår den man, för hvilken Hr Bildt nyss uttryckt sin beundran, så delar jag fullkomligt den värde talarens yttranden om denne persons djupa insigter i allt hvad Bankfrågor heter och erkänner villigt hans cnergie och många andra förträffliga egen* 76 I>e ii 11 Januari f. lii. skaper, hvarföre jag äfven uprigtigt beklagar om lian, såsom det förljudes, skulle finna sig föranlåten att afgå från BankoStyrelsen. Men enl. min upfattning af mina pligter såsom Ledamot af BankoUtsk:t måste dessa enskilda känslor vika, och jag har ansett mig skyldig att, på sätt i min reservation skett, utan konsiderationer framlägga mitt omdöme öfver det sätt, hvarpå Fullm. och deribland särskildt Yexeldeputerade bedrifvit Bankens vexelköp under tiden näst före krisen. Det var dock icke min mening att begära upläsandet af denna min reserv., hvilket skett på anhållan af en annan ledamot af Ståndet.
Maj:t täckes vidtaga nö»diga åtgärder för att skyndsamt förflytta de juridiska fakulteterna från Upsala och Lund »till Stockholm, för att der organiseras till en gemensam undervisnings-anstalt.» 3:o af Herr Cederschiöld, Fredrik August, hvilken anförde, att, ehuru önsklig universitetens i Upsala och Lund förflyttning till Stockholm än vore, och oaktadt den skulle medföra mycken båtnad för hela landet, motionären dock befarade, att en dylik åtgärd icke hade utsigt för sig att nu erhålla Rikets Ständers bifall. Ehuru de fleste insågo den obestridliga nyttan af ett universitets förläggande till hufvudstaden, funne dock mången betänkligheter vid att från en så aflägsen och folkrik provins, som Skåne, borttaga det uti Lund befintliga universitet. Motionären ansåg icke heller en sådan åtgärd vara behöflig, utan trodde att det åsyftade ändamålet i väsentligaste mån skulle vinnas, om blott universitetet i Upsala förflyttades till Stockholm, hvarigenom flera förmåner skulle vinnas, hvilka motionären fann öfverflödigt att upprepa. Ett universitet vore icke blott ämnadt till den uppvexande ungdomens undervisning, utan äfven till en allmän bildnings-anstalt för alla klasser i samhället; och vid betraktande deraf, huru talrikt de få i Stockholm hållna föreläsningar blifvit bevistade, kunde man sluta dertill, att allmänheten med stort intresse skulle följa föredragen af utmärkte akademiske lärare. Under åberopande i öfrigt af det svar å förmodade inkast mot förslaget, hvilket i Herr Cederschiölds, Gustaf, motion innefattades, har motionären, med afseende å frågans ekonomiska sida, förslagsvis ifrågaställt om icke de flesta i Upsala befintliga, universitetet tillhöriga, byggnader skulle kunna göras för landet vinstgifvande på sådant sätt, att t. ex. Ultuna Landtbruks-institut förflyttades till Upsala och utvidgades till en högre landtbruksskola. Vidare har motionären, under förutsättning att den föreslagna förflyttningen af universitetet i Upsala till Stockholm möjligen blefve af Rikets Ständer uppskjuten, framställt det förslag, att åtminstone medicinska fakulteten i Upsala måtte förflyttas till Stockholm och införlifvas med medico-chirurgiska institutet.
Qvarstå nyssåberopade §§., torde föreskriften, om än öfverflödig, dock blifva oskadlig, men borttagas samma §§., skulle den på ett högst betänkligt sätt inskränka den rättighet, hvarje Banks öfver-styrelse bör ega, nemligen alt upptaga lån när Bankens säkerhet det fordrar, alldenstund närande rättighet derigenom skulle begränsas, icke allenast inom en upplåning af 3,000,000, ulan äfven inom de serskildt uppräknade fallen, nemligen: "när utomordentliga uttagniugar å Depositionseller Creditiv-räkningen eller ovanligt tillitande af lånen på relig pant dertill kunna föranleda.” För att gifva en klarare åskådning af förhållandet med Bankens tillgångar, bifogas här följande calcul. Om,' för bestämmandet af Banco-sedelstocken, den grundsats antages, att såsom tillgångar må anses: 1:0 den förminskning i sedelstocken, sorn uppkommit under åren 1 835 —1839 genom capital-afbetalningar eller vinstmedel, som till Banken influtit, utan att åter utgå i rörelsen, äfvensom de, å bestämda lånefonder anvisade medel, hvilka icke i låneväg utgått; samt amilen sedel-indragning, som skulle uppkomma genom större inän utbetalningar under åren 1840—1845; så torde nedanstående calcul utvisa det belopp, sorn, med iakttagande af 1835 års Reglemente och RiketsStänders redan fattade eller af Banco-Utskottet tillstyrka beslut, skulle komma att till ytterligare användning förefinnas: Bi/i. till K. St. Prot. 1810 och 1811. 6 Sami. 1 J/d. 44 I/äjtct. i i8; Banco-Ut slottets Betänkande, N:o 158.
Vi kunna nämna den så, enär snö under dagens lopp fallit i betydlig mängd, om ock hafvets vågor ännu fria från isens fjättrar vräka sig tungt mot stränder och klipphällar. Lif och rörelse råder å slottet och genom fönstren i andra våningen strömmar ljusskenet rikligt ut på den enformiga, i drifvans hvita skrud inbäddade omgifningen. Fru Marianne Dörren till det lilla serveringsrummet gick upp och Marianne trädde in. Modern satt med en kökshandduk öfver knät och flådde skalet af nyskållade mandlar. »Mamma, jag har fått ett sådant underligt bref», sade Marianne och stälde sig vid bordet. »Hvad då om?» »Läs sjelf.» Hon räckte fram brefvet, fru Björk aftorkade sina händer, tog det och började läsa. Marianne satte sig vid andra sidan af bordet för att vänta. »Fröken! Som långa preludier icke äro i min smak, frågar jag er kort och godt: vill ni bli min hustru? Jag förstår nog, att en sådan fråga kan vara svår att besvara så der på rak arm, i synnerhet som ni ännu känner mig så litet. Jag väntar heller icke att ni skall svara ja med det samma. Men om ni känner med er sjelf, att det aldrig kan bli annat än nej, så fins det naturligtvis intet skäl för att ej säga det genast. Tror ni deremot på en möjlighet af att ni framdeles kan komma att tycka bättre om mig än nu, så är det bäst att vi bli bekanta ju förr dess hellre, och jag skall i så fall be att få göra ett besök hos edra föräldrar. Jag ber er, att ni icke stöter er på den torra tonen i detta bref. Den kommer af att jag icke vill yttra ett ord mer än tvunget är, ty ger ni mig ett afslag, så är det bäst för oss båda ju mindre som blifvit yttradt i detta ämne. Med anhållan om snart svar. Vördsamt Börje Olsson.» »Olsson? – Jag känner inte ens namnet», sade modern eftertänksamt i det hon höll brefvet i handen och såg på Marianne. »Han är landtbrukare, och jag träffade honom i Hallstorps prestgård, när jag var derute i somras.» »Jag har aldrig ens hört dig nämna honom. Hurudan karl är han?»
Institut meddelade undervisning måste anses »icke allenast motsvarande, utan ock i flera delar fullständigare, än den, som vid »universitetens medicinska fakulteter kan åstadkommas, i underdånighet hemställa, att »de läkare, hvilka genomgått alla vid Institutet föreskrifva examina, måtte tillerkännas »lika befordringsrätt med dem, som, efter aflagd medicine licentiat-examen vid ett»dera universitetet, undergått den så kallade operations-examen och erhållit kirurgie »magisters-diplom.» Med anledning af denna Rikets Ständers skrifvelse nedsatte Kongl. Majit den 4 Februari 1859 en Kommitté, bestående af en professor från hvartdera af de tre medicinska läroverken samt två praktiske läkare, under ordförande af dåvarande chefen för Eclesiastik-departementet. Motioner hos Ridderskapet och Adeln ISR2. l\':o 40. 09 Denna Kommitté af sakkunige man afgaf flen 30 Juni samma Ar ett underdånigt betänkande, hvaruti fyra af de Kommit terade föreslogo: »att med indragande »af såväl de vid universiteterna i Upsala och Lund befintliga medicinska fakulteter, »som af Kongl. Karolinska Medico-kirurgiska Institutet, ett enda medicinskt läro»verk inrättas i Stockholm, för hvars behof således alla de vid ofvannämnda under»visnings-anstaltar befintliga inrättningar och materiela hjelpmedel, så vidt möjligt är, »skulle komma att användas.» Jemte detta hufvudförslag och, »med afseende på de »möjliga svårigheter eiler oförutsedda hinder, sorn kunde komma att verka fördröjande »på verkställigheten af detsamma», framställde Kommitterade ett interims-, ingalunda ett »alternativt», förslag, enligt hvilket Kommitterade ansågo medicinska undervisningen, »så godt sig göra låter, om ock ofullkomligt, genom att förena de tre befint»liga medicinska läroverken till enig och ordnad samverkan», kunna provisoriskt ordnas för tillfället och intilldess Kommitterades förutnämnda hufvudförslag, hvilket Komrmtterade framställt »såsom otvifvelaktig! det enda rätta, hvarigenom medicinska un»dervisningen i vårt land på ett fullt ändamålsenligt sätt kan ordnas», blefve till verkställighet befordradt.
Ständers uppmärksamhet å de förhållanden, sora af berörde förteckning inhemtas, dels att Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, N:o 343, af den 5 Februarii i83o, angående tillåtelse för. Regementenas Beklädnads-Directioner, att emot ränta, uti Banken, på sä kallad afskrifnings-räkning, insätta deras contanta medel, icke vara öfverensstämmande med Rikets Ständers i detta ämne fattade beslut, hvarföre Kongl.
Kommittéen för salpeter-ärendena att densamma afgifva; och då i sammanhang dermed måste komma i betraktande jemväl Rikets Ständers Revisorers ofva.nberörde underdåniga framställning om upphörande med uppmuntran af salpeternäringen i riket, äfvensom flera andra ämnet tillhörande frågor, hvilkas afgörande bör grunda sig på tillförlitliga uträkningar och zifferuppgifter, som, nu uppgjorda, tilläfventyrs icke skulle blifva fullt ändamålsenliga, anhåller i underdånighet Kommittéen att längre fram få, med anledning af såväl Revisorernes som Rikets^ Ständers ifrågavarande underdåniga skrifvelser, öfver ämnet i sin helhet afgifva underdåniga utlåtande och förslag. Kommittéen framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj;ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter: TH. NYSTRÖM. CARL SKYTTE. Stockholm den 15 Januari 1864. H. Schlytern. KonglTelegraf-styrelsens underdåniga anmälan, i anledning af en utaf Rikets Ständers Revisorer förnyad hemställan. Underdånigste Memorial. Till följd af Eders Kongl. Majlis nådiga remiss af den 23 Oktober 1863, i anledning af Rikets Ständers samma år församlade Revisorers förnyade hemställan i fråga om åtagande för Wenersborgs stad att, i likhet med rikets öfriga städer, antingen kostnadsfritt upplåta lokal för den i nämnda stad inrättade telegrafstation, eller ock i hyreskostnaderna derför deltaga, får Telegraf-styrelsen, efter att denna dag hafva erhållit svar å sin till Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Elfsborgs län under den 21 sistlidne