Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Söib be rettgiöfa röretfer, font t otifa betar af tanbet pppatg, t;ar ett färtefgfuttt, från tutö mitbtjet utgåenbe be* tjanbtiuggfått fortfaranbe luifat fig luara bet fätrafte mebtet att före* tomma fx;rftiga föitbriitgar. ®ett i rifetg ftefta ftift pppabe preftbrift tjär gifiuit antebningar titt befpmmer od) oro, men i attmäntjet icfe för* t;inbrat gubötjcnfternag betjöriga upprätttjåttanbe. 3 antebning af Stifetö ©tanberg anhållan, att, tilt utiitffanbe af bett 9ieiigion8tra« ,r r c • v.. berttiänrogen. ofiuerbrtfna ocp bertgenom frabltga utanlagntng, forn mib frifieitbomg* nitberiuigningen ntåitgenftäbeg more bruftig, åfongt. 931aj:t måtte tådag, fåfom rdttefnöre för benna unbertuigning få luat i rifetS famttiga ffotor font mib nattinarbéungbomenö berebetfe, ftabga, att £utf;erg titia fatec^eö [fatt utgöra grunben för unberiuiSttingen od) (arab utantitt, bod att utantäöning ej åtäggeS t är jung arne innan be genom föregåenbc muntlig uubertuiöning förmått att någortunba rebigt uppfatta innet;åltet, fatnt att Börltaringen öfiuer Siltberg titta fatedjeg bör bcgaguag fåfom f)aitb* tebning luib unberiuigningett, tjafiua rifetg famttiga Consistoria Ecclesiastica afgifioit iitforbrabe unberbåttiga pttranben. £>dj enär öutt;erg titta fatec^eg reban nu utgör grunben för ifrågaluaranbe uitbertoigning, odj tärarne genom ben ©rinran, font är fogab tuib ben antagna Sörftarin* gen, btifiuit attmarligen uppmanabe att ide titt utantägning förelägga barnen något font be ide efter fina förmögentjeter begripa, tjiuarjemte genom nåbigt (ttrfutår ben 22 ttprtt 1864 röranbe fotfunberluigningen pttertigare ftabganben i famina fpftning btifiuit lueberböranbe mebbetabe, men utfärbanbet af närmare föreffrifter aitgåeitbe nattiuarbgungbomeng unberiuigntng ide funnitg tämptigt, tjär Jboitgl.
Ständerna tillsatt Utskott, hvilken åtgärd jag, synnerligast numera, sedan Riksdagen så långt Ira ni lidit, icke anser lämplig.” Af Herr Nordenanckar, F. IV.: ”Hade Biskop ydgardhs motion qvarstått i sin första obestämda form, eller såsom endast en skildring och klagan öfver landets ställning, hade den möjligen kunnat föranleda till förslag om tillsättande af serskildt Utskott, och Banco-Utskottet borde då hafva inskränkt sig lill ett bestämdt afeller tillstyrkande af sådan behandling; men dä Herr Biskopen sedermera, inom Utskottet, såsom ett tillägg framlagt ett bestämdt förslag om spanmålsbelåning, så hade Ut skottet, i min lanke, bordt taga denna delen deraf under serskild pröfning och icke, såsom nu, undandragit sig allt yttrande derom.’” Af Herr Friherre Rappe, Å.: ”Under det jag instämmer uti den af Herr Nordenanckar afgifne reservation, nödsakas jag jemväl motsätta mig den uti förevarande utlåtande uttryckte åsigt, att ”genom tillstyrkandet att ”Banco-Discontens och Låne-Conlorens utlåning på namn emot borgen, med ”omsätlningsrätt, må öfverlemnas till Riksgälds-Contoret, en möjlighet vo”re öppnad, alt bereda låntagarne större lättnader vid återbetalningens ”verkställande, än sorn vore förenligt med grunderne för Bankens rörelse, ”i händelse berörde lånegren fortfarande skulle af Disconterne bedrifvas”, enär dermed icke kan afses någon annan lättnad, än lånetidens utsträckning, hvilket jag icke allenast till principen ogillar, utan äfven, vid nu för handen varande penningebrist, anser komma att medföra motsatt verkan, eller förlängning af väntningstiden för beviljade låns utassignerande.” Af Herr Åkerman, Fr.: ’’Hvad man än må anse sig ega att skäligen anmärka emot den målning af ställningen i landet och den framställning om orsakerne dertill, som innefattas i Herr Biskop Ågardhs motion, så qvarstår dock otvifvelakligt deraf såsom ett factum, att inom Rikets liesta provincer en för allmänna rörelsen bekymmersam förlägenhet eger rum.
Då det af Riksens Ständer, i berörde måtto, medgifne sätt till åstadkommande af tillökning i nämnde Inrättnings tillgångar, sålunda i verkställigheten funnits olämpligt; och den i stället vidtagne utväg, att af ordinaire Tull-umgälderne å Ved och Yictualier från Finland, tilldela Inrättningenmotsvarande summa , innefattar en med afsigten icke förenlig förminskning af Tull-Intraderne, hvarigenom i verkställigheten uppkommit, ett direct åli ta lide af Stats-medlen, ehuru ej under 444 Stats-Utskottets formen af Stats-anslag; så och enär Riksens Ständer sista Riksdag något sådant anslag icke beviljade, emedan behofvet af tillökningen för Inrättningens utgifter var tillfälligt och beroende af Corrections-Arrestanternes då varande högre antal; samt Stats-Utskottet finner sig dess mindre kunna tillstyrka, att något vidare bidrag af Statens medel må till denna Inrättning utgå, som, enligt Directionens uppgift sista Riksdag, till Inrättningens underhåll äro att påräkna andre inkomster till en summa af 25,276 R:d. årligen, hvilka, vid ett minskadt antal Arrestanter, och i jemn-? förelse till det för 3oo Arbetsfångar vid Wadstena Correctionshus bestådde anslag af 20,000 R:d., må anses tillräckligt; så är Utskottet af den tanka, att ofvanberörde begifvande af Riksens Ständer, sista Riksdag, och den deraf härledda utgift af Tullmedlen bör, vid nu anförda förhållande. med innevarande års utgång upphöra, samt underdånig anmälan derom hos Kongl, Maj:t göras.
De unga män, hvilka egnat sig åt dessa arbeten, skulle då nödgas söka sig annan utkomst och sedan möjligen icke kunna återförvärfvas åt Riksarkivet. Det vore sålunda mycket beklagligt, om denna af R. Stir en gång gillade utgifning af vigtiga handlingar rörande vårt fosterlands häfder skulle afbryta*, derigenom att man icke förrän vid nästa Riksdag beviljade det begärda anslaget af 3,000 rdr, och får jag derföre anhålla om afslag å Utskis hemställan och bifall till K. Mits Propos. Frih. Klinckowström: Eika med den siste värde talaren och ovanligt nog hvad mig angår, nödgas jag uppträda mot Stats-Utskis sparsamhet och tillstyrka, att R. o. Ad. ville, på grund af hvad han anfört, afslå Utskits hemställan och bifalla hvad K. Mit äskat eller 3,000 rdr för år 1867. Nyttan och vigten deraf att handlingar rörande vår historia utgifvas, torde vara så tydlig, att man derom icke behöfver orda mycket. Deremot kan jag icke underlåta uttala en önskan, att Riksarkivet hädanefter ville gå tillväga med litet större urval vid utgifvandet. Då arkivet är så rikt på handlingor, som beröra verkliga historiska fäkta, borde man ej, såsom skett, sysselsätta sig med utgifvandet af lagförslag. Dessa kunna visser O C5 o o 1 Deri 1 Maj. ligen erbjuda intresse för idkarne af laghistoriska studier, men den stora allmänheten kan aldrig hafva samma nytta af att erhålla kännedom om dessa förslag, som af rent historiska fakta. Gr. Posse: Jag har visserligen icke något att invända mot att K. M:ts Propos. bifalles, men jag anser mig dock skyldig att framställa de skäl, sorn förmått Utsk:t att hemställa så som skett. Vid ingången af nu löpande statsregleringperiod återstod af det under Riksdagen näst före den sednaste för utgifvandet af historiska handlingar beviljade anslag ett belopp af 8,000 rdr.
Men som den nu fastställande Bewillningesuminan, hwaraf Veste behof komma ark bestridas, ehuru den ifrån och med nästa ärs början beräknas, likwäl icke inflyter, förr än i de första mänaderne af är 1811, sä skulle Srats-Werket för nästa ar blifwa i saknad af sa rosl ersättning för hwad Banguen as Tullmedlen ifrån samma ärs början kommer akk upbära, som ock den lil! Skatsbristens fyllande uplagne och calculerade summa, same dymedelst räka i yttersta förlägenhet, sa framt icke någon anstalt widtages, altför nästa är förse StatsWerket med motswarande fond lill Veste utgifters bestridande. Riksens Högloft. Ständer lära destomera inse angelägenheten och nödwändigheten häraf, som StatSWerkeks uprätthällande och beständ ar af yttersta wigk för de allmänna ärendernes obehindradt gäng. Stats-Utskottet inser för Dest del icke nägon annan liiwäg till Veste aldeles onndwikeliqe behofs afhjelpande för nästa är, än akk anlita Riksens Ständers Banque om arr härtill förskjuta hwad som erfordras, dei Utskottet ansett för detärel mäste inskränkas till en million nämligen 420,0-00 R:d. för hwad Banque» upbär af Dullmedlen, 470,658: 8. Z. tift Skatsbristens fyllande, samt resten till förfwarSanstalterne. — För delta förskott kan Banquen likwäl icke erhålla nägon ränta eller afbetalning, ty dä skulle Bewillningesttimiian ytterligare ökas, och det är tils att Den 24 November. 1535 alt befara, all en högre Bervillnina an milliolier R:d. om äret torde öswerstiga Nationens krafter all urgöra.
Efter hvad mig synes, äga dessa ämnen icke något oskilj - Den 3 Juni e. ni. 85 * »klist sammanhang, emedan det förra ensamt angår de af Wenersborgs innevånare, som upptagit lån till uppförande af stenhusbyggnader, och de der följaktligen, med hänsigt till Riksg.eont. såsom långifvare, stå i lika förhållande med hvarje annan låntagare, hvilken hos långifvaren söker betinga sig lindi ing i lånevillkoren; hvaremot bifrågan mellan fullmäktige i Riksg.contoi et och ofvanberörde comiterade, angtde dessas ansvarighet och öfriga åligganden vid låneanslagels förvaltning och utdelande, måste bedömmas efter ordalydelsen af de instruclioner, sorn härom handla, nemi. R. St:s år 1835 utfärdade reglemente oell K. Mts nåd. bref af d. 28 Mars samma är, hvilka instruclioner, så vidt jag känner, icke äro sinsemellan motsägande, och i hänseende till hvilka någon förändring dessutom icke lagligen kan göras, Som skulle verka retroactivt, vare sig lill ökning eller förminskning af comiterades ansvarighet såsom förvaltande verk. Då likväl Högh StatsUlsk. i sitt utlåt, sammanställt dessa begge-ämnen, som onekligen hvila på alldeles olika rättsgrunder, är jag nödsakad vöidsarnt påyrka, att de måtte från hvarannan åtskiljas, för att hvardera särskildt underställas R. Sits pröfning. Jag uther mig fördenskull att nu få särskildt upptaga först och främst Imfvudfrågan, 0111 den hos R. St. sökta förändring och lindring i vissa delar af villkoren för låneanslaget till Wenersborgs stads återuppbyggande efter eldsvådan i8}{. Följande historik torde dervid få tjena till inledning.
Stånd betydde således ingenting annat, än att R. o. Ad. uttryckte missnöje med Ulsk:s Utlåt., i hvilket StatsUtsk. afslyrkt bidrag till stambanorna, i det serskilda ledamöter af Ståndet framställde olika förslag till penniugarnes fördelning mellan dessa banor. Frågan är således, oaktadt ålerremissen af Utlåt. JVs 273, fullkomligt öppen i afseende å Utlåt. JV2 274 rör:de den Skånska banan. Nu skulle, genom en återremiss af förevande ponkt, R. o. Ad. förklara sitt missnöje med StatsUtsk., emedan det afstyrkt all serskild åtgärd med anledn. af de i sist berörde hänseende väckta motioner; hvaremot R. o. Ad. ansåge en sådan åtgärd böra vidtagas. Jag hemställer likväl, om icke detta är detsamma, som att uttala den äsigten, att det må gå roed de öfriga stambanorna huru som helst, något måste dock göras för den Skånska jernvägen. Jag har visserligen ingen motvilja i hänseende till denna bana, men jag anser tiden ännu icke vara inne för dess anläggande. Jag skulle också icke motsätta mig en ålerremiss af denna punkt, om dermed uttalades en opinion för berörde jernvägs framtida anläggning; men så som frågan nu kommit från de serskilda RiksStånden, så sorn Borgareoch BondeStms återremiss blifvit ställd, och så som diskussionen här förevarit, tvekar jag 304 Den 25 September. icke all motsätta mig en åtgärd, som skulle innebära en serskild opinionsyttring för den Skånska banan; ulan anhåller fördenskull om bifall ä denna punkt af StatsUtsk:s Utlåt. Hr von Troil: Jag skulle hafva orätt, om jag här sökte ingå i åtskilliga af de långa dednktioner, som blifvit under diskussionen framställda, och hvilka egentligen haft sin plats, då frågan förra gången förevar, och då dess innehåll uttömdes ur så mångå synpunkter, all jag tror, att man icke nu behöfver sysselsätta sig med några detaljundersökningar, an g: de den ena eller andra jernvägens företräde.
Jag har här blott samlat en del af de droppar, som, huru små de än te siu, äro så ödesdigra — därför att det är de, som komma hagaren att rinna öfver. » JANNE IDUN AF STACKARE ». CECILIA SKISS FÖR MILOW. (Forts.) U K U N D E A L L T ha låtit höra af dig Janne, » sade hon, » och inte vet jag riktigt, hvar jag ska ' göra af dig heller, så oväntadt s o m du kom. » » Jag hade inga skrifdon m e d mig i renseln, » sade Janne ursäktande, » och o m moster inte vill ha m e j, får jag väl ge m e j ut på vandring igen. » Och leendet försvann, i det han drog en djup suck. » Hvad ämnar du taga dig till? » frågade mostern. » Jag vet inte — det har jag inte tänkt på, » o c h » Janne stackarn » kliade sig betänksamt i det rödgula, sträfva håret. » V e t inte — har inte tänkt på det, j o, det är ett snyggt svar af en karl på tjuguåtta år — vet inte — jag vill just höra ' t en gång till, » fnyste moster Bogren. Janne teg. Han hade dragit hufvudet ned melD Hofjuvelerare lan de breda skuldrorna o c h såg lrusen, trött o c h ynklig ut, där han dystert stirrade framför sig. Det blixtrade till i de stålgrå ögonen, m e n innan Janne hann svara, tog moster Bogren i: » H ö r du, Janne, jag skulle gärna vilja göra nå- got för dig, isynnerhet för din mors skull, ty det var en präktig människa, arbetsam o c h reel, m e n jag kan inte, jag är inte rik, o c h du har ingen rätt att slå dig n e d här, hör du det! » m e d höjd röst. » Ja, moster skulle gärna vilja göra något för mig för m o r s skull. » » Så sa ' jag inte — jag sa ', att jag ville, m e n inte kunde, » rättade mostern ifrigt.
I detta afseende förekomma dock flera omständigheter, hvilka, efter Revisorernes tanke, mäste hafva härtill bidragit, bland andra, det stora antalet af förspillda dagsverken viddetta fängelse och förhållandet med den derstädes bedrilna tillverkningen af buldan för fängelsets behof. Af hindrade dagsverken hafva år 1853 icke mindre än 2,727 tillkommit i saknad af arbete, ehuru det synes böra vid detta fängelse med dess läge invid hufvudstaden i allmänhet vara mindre svårt, än vid de andra fängelserna, att bereda arbete åt fångarne. Buldanstillverkningen åter har under samma år bedrifvits med betydlig förlust för staten. I afseende å denna tillverkning, hvilken jemväl i Kongl. Kammar-rätten vid räkenskapernas granskning flerstädes föranledt till anmärkning, visa räkenskaperna, att densamma uppgått under årets förra hälft till 15,639 alnar och under den sednare hälften till 10,289 alnar, eller för hela året till 25,928 alnar, i värde utgörande, efter det i stat beräknade pris, å 11 sk. alnen, 5,941 R:dr 40 sk.; att till denna väfnad åtgått, under förra halfåret, 653 Lft 14 ®, och under det sednare 783 L® 18 ®, eller under hela året tillsammans 1,447 L® 12 ® hampa, som kostat 4,434 R:dr 28 sk. 7 rst., och att, när dertill läggas utgifna arbets-premier, utgörande, under årets förra hälft. 1,650 R:dr och under den sednare hälften 2,349 R:dr 41 sk. 3 rst., eller tillhopa 4,000
Jag frågar, om det ej kan vara skäl att man finner sig belåten, då man erhåller anda till 11 ä 12 rdr för en turina hafre, 15 k 1(5 för en tunna korn, 17 a 18 för råg och 24 å 25 för hvete? då efterfrågan och pris på kreatur samt andra ladugårdsprodukter äro i ett ständigt och starkt stigande? Och är man å sin sida beredd, att i händelse denna prisstegring skulle tilltaga i en för konsumenterna alltför tryckande grad, såsom ersättning för det handelstvång, hvarigenom man vill, under vissa omständigheter, förhindra prisernas fallande, äfven medgifva, att, om så anses nödigt, åtgärder vidtagas till förhindrande af deras stigande utöfver skäliga gränser? För min del tror jag visserligen att begge dessa åtgärder äro lika förkastliga, såsom icke allenast origtiga i afseende på grundsatsen, utan äfven skadliga till sina följder; men om någon skilnad skulle göras dem emellan, så måste jag sannerligen erkänna att billigheten synes mig tala vida mer för den sednare än för den förra, ty det måste väl vara mera öfverensstämmande med samhällets och styrelsemagtens ändamål, att söka förekomma brist, än att motverka tillgång — eller som det kallas »öfversvämning» — på det som menniskorna oundgängligen behöfva. Man uppgifver såsom skäl för införandet af tullar på jordbrukets produkter, att denna modernäring nästan ensam saknar allt »skydd», och att dess utveckling derigenom skulle befrämjas. Jag tager mig friheten bestrida begge dessa påståenden. Landets alla öfriga, egentliga modernäringar, såsom bergsbruk, skogsskötsel och sjöfart sakna »skydd» lika väl som jordbruket, och de behöfva det ej heller, just derföre att de äro rriodernäringar och således hvila på egen sjelfständig grund.
De borde vara så populairt författade, att de hvilka icke äro i tillfälle , att bivista föreläsBingarne, kunna deraf få en ledning vid utförandet af hvilken näringsgren som helst. Genom det här ofvan föreslagne Reglemente, hvilket likväl icke borde helt och hållit taga sin början förr än 1825 och intill dess så småningom användas, på det att ingen genom en alltför hastig förändring må blifva lidande, har jag hopp att man kunde försäkra hvarje medborgare om en orubbad näringsfrD het, och lemna honom medel till att fullkomna den. Det synes mig 60m man på detta sätt kunde lossa de fjättrar, hvilka hittils hindrad! både producenten och consumenten att lijuta af sina rättigheter. Jag skall nu försöka att framställa mitt utkast till ett Reglemente för Tullafgiften och handeln. Regimente för Tullafgiften och Ulrikee handeln^ I §. För att undanrödja ett missbruk, sora ofta hittills ägt rum vid Tullarne, borde man be - 502 Den 17 si pr il f m, stämma ett visst pris på hvarje slags vara, och efter detta pris erlägga en viss procent i Tullafgift t. ex. 6 procent af värdet; då kunde man ej mera (såsom nu sker) efter godtycke värdera varan, hvilket gör att priset ofta utsättes så lågt, att den fastställda procenten blir en alltför ringa inkomst för Staten. Hvad som utöfver denna procent skulle betalas i Tull borde rätta sig efter varans täflan med producterna inom landet, hvilket längre fram skall vidare omnämnas. 2 " 3Införseln af alla utländska produkter skulle vara tillåtne mot en afgift, proportionerad efter National industriens framsteg. Den ringa afgift som skulle erläggas i tull för de producter, som ej inom landet kunde tillverkas bör alltid bibehållas, men deremot okas för dem som blott ofullkomligt eller otillräckligt tillverkas intill dess våra inländska varor kunde jemföras med de utländska. Denna Regel borde i synnerhet noga observeras så länge industrien vore i sin barndom, men modifieras då industrien hade hunnit till den höjd, att våra producter med fördel kunde exporteras. ✓ . 3 §•
Under de månader, som hafsbaden besökas, är denna ångfartygsrörelse synnerligen liflig. För farten å Göta eif emellan Göteborg och Ströms Kanal begagnas de ångfartyg, som dagligen trafikera häremellan och Wenern eller de inre kanallederna. Smärre ångbåtar underhålla jemväl kommunikationen emellan Göteborg och landningsställena vid stadens yttre redd hvarje halftimme. Emellan Göteborg och Strömstad gjorde år 1860 ångfartyget Strömstad tvenne reseturer i veckan, och emellan Göteborg och Uddevalla underhölls dylik kommunikation skiftesvis af ångfartygen Uddevalla, Vikingen och Elfkungen. På Göteborg trafikerande ångfartyg från andra orter hafva ock ofta, då de varit här någon dag öfverliggande, gjort lustturer till närmaste badorter, Särö och Marstrand. Beträffande kusthamnarne och farlederne sjöledes gifver den af Topografiska Korpsen år 1859 utgifna karta öfver länet och Klints sjökort erforderlig upplysning. Inom länet finnas endast tvenne kanaler, nemligen Ströms Kanal med slussverk, anlagd af Trollhätte Kanalbolag, vid Göta eif gent emot Lilla Edet, och Tab. Litt. L. Vestra Stambanans trafik. Passageraretrafik. Godstrafik. Summa. Antal passaInkomst. Vigt. Inkomst. Inkomst. gerare. K:dr Rmt. R:dr Rmt. R:dr Rmt. Centner. ffi. Göteborgs och Bohus län. Fyrar, Sjömärken, Lots-, Postoch Telegrafverk, Sjöfart, Landthandel m. m. 19 Albrektsunds Kanal, som hufvudsakligen blott är en på Statens bekostnad verkställd upprensning af en mindre farled i närheten af Marstrand, för beredande af en säkrare fart med mindre farkoster inomskärs. Länet har fyrinrättning ar för den allmänna sjöfarten å fyra särskilda ställen, nemligen å Winga 2:ne fyrar, en stillastående och en blinkfyr; å Carlstens fästning en omgående spegelfyr; å Hållö en omgående spegelfyr och å Nordkoster 2:ne fyrar, en stillastående och en blinkfyr.
Det är alltid skäl att experimentera med en mindre summa, finner man att den bär goda frukter, är det intet som hindrar att vid nästa Kiksdag öka anslaget. Hr Wrangel, Erik Fredr.: Jemte det jag gör all rättvisa åt motionären och specielt begagnar tillfället att hembära honom min tacksamhet för för hans motion, anser jag mig likväl böra af alla öfvertygelsens skäl understödja Hr af Klints förslag. Jag icke blott i allmänhet förmenar att om en sak är rättvis, går den igenom äfven i de andra Stånden, jag har äfven en särskild anledning att tro det, emedan mer än en af dessa Stånd, som jag samtalat med, har fullkomligt instämt i Hr af Klints åsigt. Hr Stjernsvärd har yrkat alt ordet »krigförande» skulle utby - 362 Den 15 Juli e. m. tas mot ordet »på krigsfot ställd.» Jag får härvid anmärka att förhållandet blir alldeles detsamma, ty på krigsfot ställd Armé förekommer ytterst sällan och följaktligen skulle stipendierne sällan komma att begagnas. Dessutom hyser jag den öfvertygelsen att Officeraren af en sådan tjenstgöring ieke skall draga större nytta än i andra förhållanden, ty sådana Arméer ligga vanligtvis i läger eller i garnison och då blir förhållandet enahanda som att säga det Officeraren skall gå i främmande makts krigstjenst, förutsatt att han lyckas vinna inträde i en sådan, hvilket icke är så lätt, hvarom jag kan aflägga speciella bevis. Deremot måste vi, om vi gå till våra svenska Officerare, som rest utomlands med understöd af allmänna medel såsom en Flygare, en Klint, en Hazelius m. fl., erkänna att de höra till våra utmärktaste Officerare samt att de, derigenom att de satts i tillfälle att anställa jemförelse mellan flera Arméers institutioner och taga reda på deras förbättringar i krigsväsendet, kunnat i sådant afseende verkligen gagna sitt fädernesland, hvilket jag betviflar kunna blifva förhållandet med den mest bildade SubalternOfficer, stationerad på en punkt.
— Imellertid, sir, så tror jag, att ni mycket väl kan begagna er af hans rum; ty mr Cameron är en fasligt hygglig och älskvärd ung herre, och eftersom ni är bekant med honom, och som jag dessutom icke har mer än ett rum till, och ni ville ha två, så ... — Ja, det går mycket väl an, för mig till hans rum och låt min reskamrat få det andra! Värdinnan gick förut, och de båda resande följde efter in i den låga förstugan och fördes uppför en brant och smal trappa, som mera liknade en stege, och på hvilken värdinnan oskuldsfullt klättrade först, lemnande utan tvekan sina gäster tillfälle att beundra hennes korta och tjocka ben i ljusblå strumpor, helst dessa senare på den tiden icke hade så tvetydigt rykte som nu. Imellertid hade de båda herrarne knappt blifvit införda i hvar sin lilla vindskammare och lemnats ensamna der, innan bullret af vagnshjul ännu en gång hördes på den lilla stenlagda gården, och ett slags karriol, hvars stora hjul surrade förbi öronen på skjutsgossen och den resande, hvilka sutto inklämda i samma säte, stannade under den ärtgröna stora kransen, som sakta svängde öfver dörren fram och åter för den bortdöende hafsvinden. Ett par minuter derefter rycktes dörren till det ena vindsrummet hastigt upp, och Astley Cameron stannade på tröskeln. Rummet var skumt, han kunde icke genast urskilja dens ansigte, som var derinne, men i nästa ögonblick utropade han med den lifligaste bestörtning och glädje: — Alf Stjerne! Drömmer jag, eller är det verkligen du? Och de båda vännerna lågo i hvarandras armar. — Det är verkligen jag sjelf lifslefvande, min hedersvän, — sade Alf, som blifvit nästan lika öfverraskad som Astley och nu med den mest barnsliga och stormande förtjusning omfamnade honom och skakade hans händer. — Hvilken lycka att verkligen träffa dig här, då man nyss sagt mig, att du var i London!