Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utsk. ansåg nemi., att en a?eal af 5 00 tunnland på den ena orten ar af helt olika betydenhet emot på en annan, samt att det derföre vore skäl att i lagstiftningen dröja med bestämmelser i detta at’s:de, tilldess vid en indelning af skogen, densamma befunnes öfverstiga boställets behof af skogsfång. Jag får således vördsamt tillstyrka bifall till Utsk:s hemställan. # Erih. Raab, Adam Christian: Ehuru jag visserligen icke kan underlåta att anse Utsk:s förslag bättre än det, K. M. i detta afs:de aflåtit, hvilket sednare bestämmer det maximum af skog, öfver hvars årliga afkastning' boställsinnehafvare skulle ega att fritt förfoga, till 500 tunnland, och ehuru jag äfven (inner det bättre än Skog'sKomitéens förslag, hvilket fastställer detta maximum till 1000 tunni, för vissa boställen och 2000 för andra, får jag likväl förklara, att den rätt, som genom förevule förslags antagande blefve åt boställsinnehafvarne uplåten, detta oaktadt synes mig vida större än som vederbör. Jag ber att få erinra hvad jag i förmiddags yttrade att ett af de vigtigaste behof för framtiden är att hafva tillgång på större timmer; att det icke vore att förvänta, det så dan timmerskog, som fördrar en större växtlighet, skulle i fred få upspira i våra enskilda skogar, eller en så beskaffad lagstiftning komma till stånd, hvarigenom egare af enskilda skogar nödgades iakttaga den för vinnande af sagda ändamål nödiga vården. Vid sådant förhållande ligger det stor makt uppå att Kronan söker bevara de återstående skogarne, och obestridligt är väl att boställsiägenheternes skogar tillhöra Kronan, enär boställsinnehafvare endast fått sig uplåtet att af skogen taga hvad han till husbehof kräfver. Jag vet väl, att ett afsteg från denna grundsats är gjordt i 1830 års boställsordning med afs:de på indelad skog; men ännu hafva högst få boställsinnehafvare kommit i åtnjutande af denna fördel.
Till stöd för detta yrkande har motionären andragit, att som en hvar vore berättigad att för sina förvärfvade penningar inköpa lefnadsbehofven, vore det högst obilligt, att landtbon, i följd af ett stadgande, att handelsbod ej skulle få finnas å landet, utan på visst afstånd från stad eller köping, nödsakades att färdas lång väg för att göra sina inköp, och derigenom ofta förspilla en hel dag, sorn kunnat användas till nyttigt arbete. Den lyx, som antagits kunna uppstå bland allmogen, derest handelsbod finge hvar som helst å landet anläggas, vore ej att befara, emedan omsorgerna för anskaffande af nödvändighets-artiklar nog toge tillgångarne i anspråk; och har motionären, rörande det intrång i handlandenas i städerna rätt, som genom ifrågavarande handels-frihets medgifvande ansetts kunna uppkomma, hufvudsakligen påpekat samma omständighet, som Per Nilsson i detta afseende framhållit. c) af Olof Lagergren: att stadgandet uti ifrågavarande moment, det endast deruti uppräknade varor linge försäljas, måtte så utsträckas, att idkare af handelsrörelse på landet biefve berättigad att drifva köpenskap med alla lofliga varor, i likhet med handlande uti stad, emot erläggande af de utskylder till det allmänna, som för dylik handel äro eller framdeles kunna blifva bestämda. Härförutom har Herr Murén föreslagit, att 6 § 1 mom. Handels-Ordningen måtte blifva så lydande: Allmänna Besvärs-t och Ekonomi-Vtskollels Betänkande N'.o 99. 13 »Å landet må jemväl öppen salubod anläggas, för att der, under iakttagande af de i 2 § 3 mom. stadgade förbehåll, försälja alla slags inhemska och lolligen införda utländska varor.»
Transport R:mt R:dr 1 5,854: 09. tade beslut, skola uppskattas, är beroende af det taxeringsvärde, samma boställen i en del län fått vid innevarande års taxeringsoch pröfningskomitéer sig åsatt, men fullständiga upplysningar härom ännu icke hunnit ingå, utan den nödiga utredningen i ämnet för närvarande saknas, men snart torde vara att emotse; samt i sammanhang med den definitiva regleringen af landsstatens löneförmåner jemväl förekomma åtskilliga framställningar dels om tillökning i landsstatens personal i vissa län, dels om förhöjning i dess aflöning, vill Kongl. Maj:t, som är sinnad att framdeles aflåta nådig proposition i ämnet, emellertid föreslå afsättande af för de särskilda ändamålen nödiga medel, till belopp af 190,000: — 6:o Jordbruket, handeln och näringarne A) Skiften och afvittringar. Kongl. Maj:t, som vill aflåta särskild framställning till Rikets Ständer angående anslag till fortsättande af storskiftesoch afvittringsförrättningarne i rikets norra län, föreslår emellertid afsättande af de för ändamålet nödiga medel att, utöfver de å riksstaten uppförda 63,000 R:dr, utgå på extra stat med ett årligt belopp af R:mt R:dr 97,000: -— B) Undervisningsanstalter för jordbruk och landtmannanäringar. Under denna rubrik föreslår Kongl. Maj:t till utgående såsom tillfälliga anslag: 1) För betäckande af den skuld till enskilda, som blifvit vid Alnarps landtbruksinstitut dels redan åsamkad dels förutsattes under löpande året till midfastan 1866 vidare uppkomma 50,000: .— 2) I afseende å nya ekonomibyggnader vid nämnde institut, hvarför kostnaderna, enligt en af institutets styrelse bifogad plan, uppgå till 100,000 R:dr, föreslår Kongl. Maj:t, att Rikets Ständer måtte bevilja berörde, för byggnadernas uppförande, hufvudsakligen efter den af styrelsen framlagda plan, beräknade kostnadssunnna 100,000 R:dr, deraf dock under år 1867 icke bör utgå mera än 50,000:
Riddarhus-Utskottet väckta förslag, tillstyrker Contoiret vördsamt att (så vidt de i testamentet förekommande orden: »men kapitalet bör förblifva ständigt orubbadt», icke kunna anses lägga hinder i vägen derför) Wennerstiernska fonden måjielt och hållet förenas med Adliga Kadettskole-fonden samt i denna Rlddarhus-Utskottets Utlåtande N:o 14. 11 sednares räkenskap ett folium uptagas som i korthet redogör för Banko-kommissarien Wennerstiernas ofvanberörde testamente. Uti Memorial af den 29 Augusti 1782 har Riks-Rådet Grefve C. F. Scheffer, på en medborgares vägnar som ville vara okänd, till Höglofl. Direktionen af det Adliga Jungfru-stiftet hembjudit till everldelig ägo ett vackert och rymligt stenhus i en af Rikets större städer utom Stockholm, emot vilkor som, afseende ett Adligt Jungfru-stifts inrättande, i Memorialet vidare omförmäles; åtagande sig den okände medborgaren att genast inrätta en anständig hushållning för sex Stifs-fröknar, att bestå de årliga omkostnaderne derför samt att vid sitt dödliga frånfälle lemna åt Stiftet ett kapital, svarande emot denna årliga utgift, hvars belopp af erfarenheten måste utrönas. Genom sedermera uprättadt testamente af den 16 Maj 1784 har bemiilte Riks-Råd Grefve Scheffer förordnat: att, sedan han i Norrköping inköpt och till Wadstena Adliga Jungfru-stift bortskänkt ett stenhus i hvilket en Abedissa och sex Stifts-fröknar njuta underhåll, ett kapital af 20,000 R:dr Specie skall vid hans död till Direktionen af ofvannämnde Adliga Jungfru-stift lemnäs för att af bemälte Direktion göras fruktbärande och hvaraf räntan, enligt Testators förmenande, borde förslå att i everdeliga tider underhålla förrberörde i Norrköping grundade Stifts-inrättning.
Besvärsoch Ekon.Utsk., behandlades der motioner, som angingo upphörandet af prejningspenningaroe vid alla Rikets fästningar. Frih. Cederström, Jacob: Den siste talaren har synbarligen misstagit sig, så väl om Ständernes beslut, som otn den und. skrifvelsen, hvilken skulle afgå lill K. M. Denna skrifvelse innehåller nemi., alt R. St. hos K. M. i und. D« ti n Ma j. 09 anhålla, att alla fartyg, som hädanefter passera NyEIfsborg, må befrias från skyldigheten att anlöpa denna fästning. K. lVlts utfärdade naii. författning deremot frikalla!' för ett sådant anlöpande vid alla fästningar utom vid Carlskrona. Detta är således mycket vidsträcktare än hvad Ständerne begärt. Jag vill nu fråga om det vöre skickligt, när K. M. utfärdat en författning, som befriar fartygen från att anlöpa alla Rikets fästningar med undantag af Carlskrona, att Ständerne nu skulle komma och begära ett dylikt stadgande för NyEIfsborg. Hr Westfelt: Gr. Cronstedt och Frih. Sprengtporten hafva redan fullkomligen visat, alt det är nödvändigt att den ifrågavar. skrifvelsen komme att afgå, men jag ber jemväl att få fästa uppmärksamheten på en annan omständighet, som jag tror ännu mera bevisar nödvändigheten deraf. Denna omständighet är, att Ständerne önskat, att vid alla fästningar, dei båtar lagt till, prejningspenningarne måtte upphöra. Nu är visserligen en K. författning utgången att prejningspenningarne skola upphöra; men undantag är likväl gjordt i afseende på en fästning, nemi. den vid Carlskrona. Ständerne hade likväl icke önskat att något undantag skulle ske. Exped.Utsk.-s förslag blef af R. o. Ad. återremitterad t. Föredrogs ånyo förstärkta StatsUlskts den 5 oell 8 dennes på bordet lagda mein. N:o 499? angtde votering i anleda. af Revilln.Utskts mein. N:o 41? ronde besluten i fråga om tulltaxan.
Såsom hulvudvilkor för en dylik upplånings företagande bör likväl, enligt Rikets Ständers åsigt, antagas, att penningar blifva härstädes att tillgå för ett pris, sorn icke för Statsverket medför större utgifter, än dem, hvilka, enligt afsluladl kontrakt, belöpa sig å det till fortsättning af Statens jernvägsbvggnader under innevarande år för Svenska Statens räkning utom riket upptagna lån. Beloppet af de medel, hvilka, under denna förutsättning, för omförmälde ändamål må, genom upplåning mot obligationer å Svenskt mynt och språk, under tiden för nu pågående statsreglering anskaffas, hafva Rikets Ständer bestämt sålunda, att Fullmäktige i Riksgälds-kontoret, hvilka, jemlikt 66 § Rrgerings-Formen, få sig uppdraget att ombestyra upplåningen och skuldens förvaltning, ega att, efter omständigheterna och blifvande penningeslällning, upplåna en summa, stigande till högst 3,000,000 R:dr Runt, utöfver hvilket belopp Rikets Ständer ej funnit rådligt alt för närvarande utsträcka denna upplåning. - I fråga om de särskilda lånevilkoren och öfriga med upplåningen gemenskap egande bestämmelser,' hafva, hvad först räntan angår, efter öfvervägande af de. sköl, som nu och vid föregående tillfällen blifvit anförda för att emot utfästande å Statens sida af ett i förhållande lill den allmänna penningeräntan högre eller lägre räntebelopp, Rikets Ständer kommit lill' den öfvertygelse, att, genom fastställande af den ränta, som i obligationerna förskrifves, till 4^ procent för år, icke är, å ena sidan, att befara någon olägenhet för industrien och näringarna genom kapitalernas inströmmande i alltför stor myckenhet till statskassan/samt att, å andra sidan, denna räntefot måste anses tillräckligt hög för att, kunna hoppas upplåningens framgång.
Ilr Lefre'n, Johan Pehri Jag anhåller vördsamt om ursäkt, att en så nybakad adelsman som jag vågar begära ordet röride ett privilegium, som är lika gammalt som Riddarhuset. Här är sagdt, att denna fråga är för obetydlig, för att föranleda en tvist om aristocratiska och democraliska förhållanden i Europa under närvar, tid. Nåväl, denna fråga är då för liten; men vi känna, alt i närvar, tid i värt fädernesland finnas bemödanden af vida större natur. Det är oss kändt, med hvilken välvilja R. o. Ad. såsom RiksSt. blifvit behandladt såväl af pressen som af de öfrige RiksSt. R. o. Ad. har med lugn, med ett R. o. Ad. ganska värdigt och tillständigt lugn, betraktat dessa utfall. De säga likväl dessa utfall, att R. o. Ad., ehuru grundlagen tillägger detta Stånd ^ i representationen, skulle besitta denna sin rättighet på grund af usurpation och att det vore med våld, som R. o. Ad. borde drifvas derifrån. Så talar ögonblicket pösande och gäsande, utan att betänka, att lagen derigenom vanvördas. Att nu vilja genom denna concession, som talarne sjelfva sagt vara liten, likasom muta sig till en välvilja, dertill tror jag icke vara rätta liden; det skulle se ut, som man ville tigga om sina rättigheter. Jag afstyrker förslaget. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Carl Axeli Jag börjar med att aflägsna allt hvad som rörer den Europeiska politiken och förhållanden i andra länder, icke derföre att desamma ej kunna vara värdiga R. o. Ad. och hvarje statsmans beaktande, utan derföre att de i denna stund skulle föra oss alltför långt från vårt ämne, dä vi likväl inom vårt eget sköte hafva tillräckliga ämnen att vårda, utan att behöfva bekymra oss om det öfriga Europa. Jag erkänner allt det sköna i de theorier, som af flere värde talare här blifvit uttryckte; deribland förnämligast en som är så ädel och så skön, att den snart sagdt skulle förleda hvar och en att deruti instämma.
När hos Kongl. Majit frågan förekom om antagligheten af det vilkor, Rikets Ständer fästat vid beviljandet af berörde anslag, nemligen att de indelta lönerna skulle utbytas mot kontanta aflöningar i den mån sådant författningsenligt kunde ske, förbisåg Kongl. Majit visserligen icke, hurusom det varit synnerligen önskvärd!, att Rikets Ständer icke ifrågasatt afsk a (Tande för Lands-stats-tjenstemännen af det indelta aflöningssättet, såsom medförande den fördel att aflöningen i viss man reglerades efter löntagarnes lefnadsbehof eller prisen på de förnämsta förnödenhetsvaror; men i betraktande af de olägenheter, som vore förenade med ett, ytterligare uppskjutande af den lönförbättring, som i följd af Rikets Ständers anslagsbeslut kunde komma mängden af Lands-stats-personalen tillgodo och hvilken, om än ytterst knappt beräknad, måste anses för löntagarnes bergning af högsta behof påkallad, samt då härtill kom, att de fleste Landsstats-tjenstemän, hvilkas rätt var derunder beroende, ej haft något att erinra vid de indelta lönernas utbytande emot kontant aflöning, fann Kongl. Majit sig likväl böra antaga nämnde vilkor, hvarvid Kongl. Majit dels i nåder förklarade, att de nya aflönings-stater, som af Kongl. Majit komme att fastställas, skulle, utom hvad angick de i sammanhang med lönregleringen tillkommande nya tjenster, från och med år 1855 tillämpas, dels ock, såsom följd deraf, i nåder föreskref, att de Lands-statens tjenstemän och betjente, utom Landshöfdingarne, på lön indelta hemmansräntor och tionde-anslag skulle från samma tid till tilt 119,855: 11. Transport 119.855: 11 70 Kongl. Maj ds Nåd. Vrop. N-o t, om Statsverket 18 Sfi, Transport
Dalarne ännu finnes af en lättare förbindelse med det i söder belägna slätt - 208 D«n 11 Maj f. m. landet, och det är äfven lätt att inse att en jernväg, dragen öfver Sala till Robertsholm, såsom undersöknings-komitén föreslagit, eller till Storvik, såsom äfven blifvit vrkadt, omöjligt kan tillfredsställa Dalarnes behof, och icke en gång med fördel begagnas, emedan trafiken emellan Dalarne och det i söder liggande landet af ålder gått och ännu i dag går långt mera vestligt eller hufvudsakligen i riktningen till och ifrån Siljans vattensystem. Norrlands anspråk i den form, de nu framträdt, afse en förbindelse med de inre delarne af det söder om Dalelfven belägna landet för afsättning af de så kallade norrlandsvarorne, såsom smör, fogel, renstekar, lin, väfnader — varor, som nu vintertiden nedföras för att på åtskilliga platser försäljas. Ehuru denna handel visserligen icke är obetydlig, så nödgas man väl medgifva att vid jemförelsen med de anspråk, som kunna med fog af Dalarne och de bergsbruksidkande trakterna framställas, dessa sednare anspråk väl måste erkännas vara öfvervägande. Men, som förut är sagdt, Norrland visar sig mäktigt af en stor industriel utveckling och kan icke frånkännas sina rättmätiga anspråk på att en gång få del af det goda, som utskiftas åt det öfriga Sverige; men det Norrländska intresset torde väl böra tillgodoses på ett sätt, som väsendtligt gagnar detsamma i vidsträcktare mån än som nu blifvit ifrågasatt, och det torde då icke kunna bestridas, att hvad denna provins behöfver, är en jernbana i den rakare sträckningen ifrån norr till söder öfver Upsala till Stockholm.
Representanterne för Stockholms Stad hafva aldrig för Riksdagsmannaförtroendet emottagit någon pecuniair fördel, och i samma högsinnade anda har Borgare-Ståndets Talman handlat, då han, efter beslutet om Talmans-tafflarnes indragning, formeligen förklarat, att han alldeles icke för sig begär något anslag af Stats-medlen. Bonde-Ståndets Talman förenar, jemte Talmans-plafsen, tvänne löngifvande befattningar, den ena såsom Bonde-Ståndets fullmägtig i Banken och den andra såsom Riksdags-representant för allmogen i Gestrikland. Vid detta förhållande och då bemälde Talman nu mera är fri kallad från dess fordna åliggande att gifva måltider på Statens bekostnad, saknar han all anledning att vänta eller begära något Stats-anslag, helst det smickrande förtroendet att leda Ståndets öfverläggningar och beslut befriat honom från högst opereusa Utskotts-arbeten; hvartill han eljest, i egenskap af ännu varande Representant, är förbunden. Mitt yttrande är följaktligen, att alldenstund Rikets fyra Stånd beslutit, att inga Talmans-tafflar, på Statens bekostnad, vid denna Riksdag skola ega rum, och Rikets Ständer i öfrigt sakna anledning att för Herr Landt-Marskalken och Ståndens Talmän göra något anslag af Statens medel ; fördenskull och sorn den noggrannaste hushållning med dessa medel är hvarje Representants oeftergifliga pligt, kan jag, för min del, intet anslag i omförmälde hänseende tillstyrka. Bihang till R. St. Hdft. 10 StatsUtskottets Betänkande N:o 3. Af Bruks-Patronen J. Waern. Som jag icke anser, att något arfvode eller så kallad kostnads-ersättning bör af Stats-medel utgå till Talmannen, sedan all representationsskyldighet genom måltider blifvit dem frånkänd, och ej eller kan gilla, att någon olikhet i sådan kostnads-ersättning af Utskottet tillstyrkes, så får jag härmedelst vördsamt nedlägga min reservation emot de af Utskottet i dessa hänseenden fattade beslut. Af Riksdagsmannen Nils Strindlund från WesterNorrlands Län.
Allmänna reflexioner i fråga om lagskipningens tillstånd jemte några förslag till lagförändringar, åsyftande lagskipningens skyndsammare gång — Yttrande angående dels tillämpningen af nyare författningar, tillhörande brottmåls lagstiftningen, dels ock behofvet af närmare bestämmelser hvad med månad bör förstås i fråga om straffarbete, äfvensom huru afdrag å sådan bestraffning skall ske, då densamma i enrum verkställes 180. Något om den akademiska undervisningen för inträde i Rättegångsverken Iakttagelser under embetsresor åren 1858 och 1859 183. Anmälan om Ivommitén för afgifvande af stadganden i ordningsoch polis-mål i städerna 185. Om domstols skyldighet att förskjuta kostnader i konkursmål, der tillgång till ersättning saknas 188. Anmälan att sedan sistförflutne riksdags början icke några lagförklaringar blifvit meddelade Tillkännagifvande om en stöld i Justitie-Ombudsmannens arkiv Om en annan Embetslokal och nytt arkiv för Justitie-Ombudsmannens expedition BILAGOR: Uppgifter från Kongl. Statsdepartementen på Rikets Ständers underdåniga skrifvelser och i anledning deraf vidtagna åtgärder Be i föregående uppgifter förekommande ännu oafgjorda ärenden Särskild uppgift angående fyra äldre vid 1856 års riksdag oafslutade mål, tillhörande Kongl. Finans-departementets föredragning Tabell öfver uppgifterna från Kongl. Statsdepartementen Berättelse af Kommiterade till Tryckfrihetens vård. Rättelser: idan 15 rad. 29 står G. W.
S. D. Till följe af Konungens befallningshafvandes allmänna kungörelse af den 9 sistl. september, hvilken i dag från predikostolen blifvit uppläst, voro nu socknemännen kallade och samlade i socknestugan för att välja fullmägtig vid pris courantens uppgörande å Gärde gästgifvaregård i Brunflo socken, den 17:de uti innevarande månad kl. 9 f.m, hvarvid socknemännen fattade det enhälliga beslut, att denna gång, såsom ofta tillförene förena sig om samma fullmäktig som Lith och Kyrkås socknemän dertill välja, förklarade Häggenås hemmansegare sig nögde med hvad berörde fullmägtig dervid lagligen gör och låter. In fidem N. S. Edlund Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protocoll, hållet vid allmän socknestämma med Häggenås socknemän i dess sockenstuga den 13 december 1835. § 1. Upplästes Långkälens m.fl. byemäns hos Kongl. Majt:s i underdånighet anförda besvär öfver Kungl. kammarcollegii, under d. 1 sistl. april, gifvne utslag rörande väckt fråga om Längkälens krono-hemmans åboer och nybyggare skola tillhöra Lith eller Häggenås; och som socknemännens underdåniga förklaring öfver dessa besvär borde afgifvas, beslöts att man om 61 sådant biträde skulle medtala herr commisions landtmätaren m.m. J. P. Lindh, för hvilket ändamål fullmagt och recepisse å besvären meddelande nu underskrefvos samt åtog sig underteknad på socknemännens begäran att söka utverka titulus Linds begärda bistånd med nämnde förklarings afgifvande. § 2. Såsom vid justeringen af protocollet vid socknestämman den 4:e sistl. october, åtskillige bland socknemännen ansett det af den föreslagne byggmästaren Åkerlund begärda arfvodet, jämte skjuts och dagtraktamentene vara nog känbart, förmodande därjämte, att tit.
Lön tjenstgörande. Och Kongl. Maju öfwer detta Rikets Ständers underdäniga hemställande täck 6 infordra Desi Högste Domstols underdäniga ullätande; sä hade Högste Domstolen ett sädant utlärande i underdånig, het afgifwit af följande innehäll: Att brottmäl, i synnerhet dä någon är häcktad, böra med all möjelig skyndsamhet undersökas och afslutas, det ansäg Högste Domstolen bäde för den allmänna och enskildta säkerheten wara af yttersta wigt, och det instämde jemwäl med hwad som är stadgadt i 4 Cap. i §. RättegängsBalken om Ur, tima Tings hällande, enär Laga ting ej snart infal» hr; i 5 Laf Landshösdinge-Jnstructionenatt 24 De-tt 5 Zobruarrr. Häradshöfdinge pä Landshöfbinaens anmodan ej bok i crimmeHL mäl undandraaa sig ait genast hälla Urtima Ting; Nti Kongl. Brefwer d. ,8 Ockobce ,750: att ranfakningar o»u häcklade Personer, dä de »vi Ordinarie Ting ej lunna siutqs, böra »vid Urtima Ting fullföljas; och uti Kongl. Brefwer veu ai December 1766, att den Domare eller annan Embetsman och Betjent, genom hwars »vållande någon Zelinhuent uppehälles i fängelse längre ä:i behof warit, bör utan skonsmål äläggäs sängförlarings ersättning lil! Krona», utön» det answar hans försummelse eljest kan förtjena, öfwer efkerlefwande hwaraf tillsyn hålles, ej allenast as AdvocalFiscastrne hivar pä sikt ställe, wid genomseende af de till OfwerDomstolarne ink mmande fänglisior, utan ock sluteligen af JustitiäCaneolleren, som, enligt sin Anstruction aligger desse Fänglisior noga gransta.
Prot. 18i7 och 1848. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 61 Baft. 3 18 Stals-UtskoUets Memorial, N:o 519. hemställan, vill, att Rikets Ständer mätte för sin del besluta, att all till statsverket utgående tionde bör lösas med penningar efter medelpris, som bestämmes för fem år i sender, på grund af den under de tio förutgångna åren stadgade markegång, hvilket medelpris första gången endast bestämmes till och med år 1850, efter markegången för åren 1856—1845; med iakttagande likväl, att vid utgörande af den tionde, som indelningshafvare tills vidare bibehålla, förfares enligt nu gällande stadganden, voterar Ja; Den, det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, hafva Rikets Ständer afslagit hvad i berörde hänseende blifvit hemstäldt. 29:de punkten är bifallen af Borgareoch Bonde-stånden, men afslagen af Ridderskapet och Adeln. Preste-ståndet har ansett punkten förfallen i följd af Ståndets vid den 28:de fattade beslut. Uti förstnämnde punkt hade Utskottet förklarat sig instämma i den af Kongl. Maj:t uti Dess nådiga proposition yttrade åsigt, att förslaget angående räntornas och tiondens lösande efter medelpris borde äfven å hästvakans-spanmålen samt å den spanmål, som för ständiga rotevakanser i Skåne utgår, vinna tillämpning i den mån samtliga delegare i ett eller flera rusteller rotehåll sådant medgåfve. Vid redaktionen af Utskottets förslag i ämnet har emedlertid af förbiseende inträffat, att orden eller roteblifvit uteslutna; och får Utskottet af sådan anledning hos Borgareoch Bonde-stånden hemställa, det bemälde Riks-stånd behagade medgifva den af sakens beskaffenhet härutinnan påkallade rättelse, eller att ordet rusthåll må ut bytas mot rusteller rotehåll.