Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan den blifvit färdig dröjer det icke länge förrän Yngen kommer dermed i samband hvarefter kommunikationerna kunna med lätthet utsträckas från Yngen ända in uti Grythytte bergslag. Sjöarna Norr-Elgen, Sör-Elgen och Torrvarpen kunna enl. Major Olivecronas upgifl lätt förenas sinsemellan och med sjön Saxen, hvarifrån en kort jernbana eller macadamiserad väg af | mil kunde göras till Yngen, hvarigenom Grythytte bergslags vestra del komme in på Bjurbäcks-kanalen. Man ser således att ej blott Philipsstads östra bergslag utan och en del af Grythytte bergslag skola njuta fördel af Bjurbäcks-kanalen, och Mine Hrr, det är under alla dessa förhållanden som Frih. Cederström ej anser lämpligt att bifalla StatsUtsk:s förslag ulan föreslår alt dröja med lösningen af de svårigheter i varu-transport som genom K. M:s nåd. propos. kunna rödjas ur vägen. Han vill dröja med lösningen, liksom vore det för bittida i Sverige att förbättra varu-transporten och minska dessa omkostnader hvarigenom Sveriges industri försättes i en så olika täflan med alla andra civilerade länders 1 Frågan om en kanal förbi Bjurbäcken väcktes redan för vid pass 30 år sedan och vid den Bergskommission hvaraf jag var ledamot och som 1835 hölls äfven i Philipstads bergslag förekom den ånyo. Ortens industri-idkande innevånare förklarade det gemensamma behofvet deraf. Frågan har sedermera varit handlagd af 6 Ingeniörer, den ena efter den andra. När man nu kommit derhän att ett bolag blifvit bildad), kostnadsförslag upgjordt och af vederbörande granskadt, nåd. propos. till B. St. afgifven, StatsUtsk. yttrat sig och tillstyrkt; då först säger Frih. Cederström: ”detta är ett gagnlöst förelag, hade aldrig bordt i fråga sättas; ett annat förslag är bättre; man måste dröja med lösningen af frågan”. Hvarföre har man icke förr framställt detta bättre alternativ, dessa betänkligheter, sä att båda förslagen kunnat jemnföras och gå parallelt med hvarandra?
Uen garantie, som hos Collegierne vill sökas, skall ligga i deras oberoende, hvarigenom bristerne i Grundlagens borgen för den enskildas säkerhet och frihet skola ersättas. *) Konungen kan väl, som det säges, oberoende af dem, såsom af Riksens Stander > *) Sid. (27 och följande Cancelli-Rådet von Hart• mansdorffs förslag, förra afdelningen. 93 vidtaga hvad Närir.gs-författningar Han behagar, men Coilegierne, bemödande sig, att bibehålla oväldigheten i förbuds-systemet, tillse att tvånget trycker alla tämligen lika, sätta sig derföre vanligen emot undantag derifrån, och framdraga merendels, idet omständliga, och i anseende till enskilda personers välfärd, betänkligheter, hvarigenom förslag till ändringar hejdas. *) Utlåtanden af nämnde beskaffenhet innehålla Collegiets omdöme, rörande den författning, som är i fråga; och om det vore origtigt eller i verkställigheten ledande till skadliga följder, lärer någon olägenhet för Ledamöterne deraf icke uppkomma , emedan de endast äro ansvarige inför Lagen, som icke utsätter något ansvar för så beskaffade förreelser, hvilka äfven med god vilja kunna härleda sig från den ensidighet i åsigter, som genom läng vana vid iirenders handläggning efter vissa former, småningom kan uppkomma. Annorlunda är deremot förhållandet i Konungens Stats-Råd, der Ledamöter och föredragande, enligt icö och 107 §. §. Regegeringsformen, äro ansvarige, ej blott inför Lagen, utan ock inför Nationen, för den brist på oväld, nit, skicklighet och drift, som ej kan komma under lagligt åtal: och denna garantie för enskildas säkerhet och frihet sy - *) Sid. 137 Cancelli-Rådet v. Hartmansiorffs, förra afdelningen. 94 nes i detta fall vara tillräckligt kraftig och verksam. Granskas åter det inflytande Collegier» ne egt på utkomne författningar, (dott så Vidt de röra Näringame; så lärer det finnas, att de fleste blifvit utfärdade, antingen i anledning af Collegiernes herrstnllningar, eller efter deras tillstyrkanden.
9 Men som Utskottets 53 och 87 §§. af Regeringsformen och 33 §. af RifcsdagsOrdringen utstakade verkningskrets är inskränkt till utarbetande af de från Rikets Ständers Plena remitterade förslag till stiftande, ändring, förklaring eller upphäfvande af allinda CivilCriminaloch Kyrkolag, samt upptagande af de i säclane 'ämnen Rikets Ständer meddelade Konungens propositioner eller i Rikets Ständers Plena väckta frågor, de der lar af Krigslagar och författningar rörande Krigsväsendet, som ega tillämpning till medborgare utom KrigsStaten, derunder inbegrip-t ne, tillika med granskning af JustitiasOrnbudsmannens vid hvarje Riksdag afgifvande berättelse, rörande de från Konungen, genom. Högsta Domstolen sedan nästföregående Riksdag utgångne förklaringar af Lagens rätta mening; så, enär den för Justitieombudsmannen utfärdade Instruction efter Utskottets tanka, ej kan hänföras till något af omförmäldte föremål för Utskottets befattning, i hvilken öfvertygelse Utskottet funnit sig styrkt deraf att, efter hvad Utskottet inhemtat, Rikets Ständers ConstitutionsUtskott ej allenast författat ornförmäide Instruction, utan ock, i följd af respective RiksStåndens remisser, afgifvit förslag dels till de i samma Instruction redan gjorda tillägg, och dels, enligt hvad ConstilutionsUtskotiets vid 1823 års Riksdag under N;s 49, 63 och 79 aflåtne memorial jo Lagutskottets Utlåtande N:o 8. utvisa, till de vid sistnämnde Riksdag deruti yrkade ändringar, af hvilka den, hvarom N:o 49 handlar, omfattar äfven det ämne, som är föremål lör Herr Prosten Dedekincls ofvanberörde Memorial, anser Utskottet sig icke tillhöra att behandla ifrågavarande till dess åtgärd remitterade ärenden; hvarföre Herr Domprosten Holmströms och Herr Prosten Dedekinds Memorial till Högvördige PresteStåndet samt Herr Klemcins till Välloflige BorgareStåndet återlemnas.
Med afseende å de anmärkningar, som sålunda uti 3:ne Riks-Stånd förekommit, emot den föreslagne ovillkorliga eftergiften af nu ifrågavarande ränta, har Utskottet trott sig böra, med frångående af sitt förra yttrande, biträda den meningen, alt, genom närmare undersöknings anställande, må för hvarje serskildt hemman utredas, huruvida någon ränta för den ifrån utmarken erhållne jorden skäligen bör utgöras eller fullkomlig befrielse derifrån allt framgent ega rum, dock att den nuvarande utmarks-skatten emedlertid, med detta års utgång, upphör, och den nya icke påföres förr, än skattläggningen blifver verkställd och nämnde skatt derigenom bestämd, hvarefter densamma, i enlighet dermed, för den förflutne tiden, eiler ifrån och med år 184r > uppbäres; och hemställer Utskottet derföre, det Rikets Ständer måtte besluta, att den å de olika hemmanen fördelade utmarken å Öland, på Statens bekostnad, underkastas en förnyad besigtning och skattläggning, hvarvid iagttages, att för sådan mark, hvilken är af den beskaffenhet, alt den endast till bete kan användas, hemmanen, hvilka förut å utmarken egde betesrättighet och således icke genom dylik marks tillskiftande vunnit större fördel, än de förut egde åtnjuta, blifva från all skatt befriade, hvaremot för odlad och odelbar jord rubbning uti räntan icke må ega rum, så framt ej densamma finnes åsatt till högre belopp, än som kan anses motsvara den fördel utöfver betes-rätten, som genom egandeoch fri dispositionsBih, lill R, St, Prot. 18/j.o, 4 Sami, 1 d/d, 2 Band, 7 Hajt, 2 10 Stats-Utskottets Utlåtande, N'.o 226. rätts förvärfvande vunnits; samt att med utbetalning af all utmarks-skatt å Öland må ifrån och med år 1841 ega anstånd, intilldess den föreslagne undersökningen försiggått, och förnyad skattläggning af Förrätlningsmännen på stället, med anledning deraf, egt rum, hvarefter den ränta, sorn dervid åsätles, kommer att jemväl för den ifrån och med år iS/jd förflutna tiden uppbäras
Med undantag af somrarna, då hon besökte Sverige, vistades hon till sin död, som inträffade den 21 oktober förlidet år, i Neapel, där hon med sin make bildat ett hem, hvarest många af stadens framstkende litterära personer @ rna samlades. Ehuru skiljd frhn det gamla hemlandet genom ett lhngt afstånd och förändrade l.ifsförliållaiiden, hade Iion dock ej brutit alla de band som liöllo henne fast därvid. Hon fortfor att dikta på svenska och om svenska förhållanden, ehuru tyvärr det stora verk, på livilket hon under de sista åren koncentrerade hela sin diktarförmåga, blef ofullbordadt. Själf skrifver hon annii den 16 okt., således en knapp vecka innan lion dog, om detta arbete, som skulle bara titeln Trång 7to1 " isont: %Jag skrifver iiu med lycklig fart p i Trång horisont. Den förefaller mig att bli ett betydelsefullt arbete af en mogen och världserfaren författariniia, som icke längre kampar för någon som helst tendens, iitan helt enkelt vill skildra lifvet så bredt, så opartiskt och så allinänmänskligt so111 möjligt. Alla sidor af förlikllanden människor emellan - d. v. s. af de inest allmänt maiiskliga förhkllanden - komma med här. Förlihllanden - flera olika - mellan föräldrar och barn, inellan makar, unga och gamla, mellan älskande, mellan syskon, mellan sonliusti-ur, rnggar, svagrar, mellan vänner. och väninnor, inellan barnbarn och faroch morföräldrar, allt detta belyst med sympati och medkänsla utan spår af bitterhet, med en godmodig valvilja för alla figurerna - ja, kort sagdt, en på bred basis hvilande, stort msnsklig bok skall det bli, som inan både skall gråta och skratta åt. Den vaxer inom mig med jättesteg och iiiaterialet ar ofantligt rikt. D 2: Man har om ~ n n e Cliarlotte Leffler sagt, a t t, älskad maka och moder till en liten son, hon nu i sin egen tanke uppnått högsta måttet af jordisk lycka.
Vid sådant förhållande, och då frågan, nu åter öppen, är en ibland dem som ej fä eller böra förfalla innan de blifvit slutligen lösta, tillåter jag mig anya väcka densamma, samt i sådant afseende erinra: att bördsinstitutioncn aldrig varit stödd på verklig rättsgrund, utan leder sin upprinnelse från sådana skenbara efter tid och omständigheter lämpade rätts-begrepp, som i män af samhiillsidéens utveck] in oäro förändringar underkastade; att genom bördsrättens bibehållande motverkas lagstiftningens ändamål att tillförsäkra och befästa hvarje på god tro vunnen och annans bättre rätt icke förnärmande åtkomst till fast egendom; att erfarenheten visat, att om än någon gäng och likasom undantagsvis, den vackra känslan af kärlek till förfäders jord utgjort bevekelsegrunden för anmälda bördsanspråk, desamma oftast varit föranledda af oädel egennytta och begär efter vinst på oskylras bekostnad; att enär otvifvelaktigt högst fä fall inträffa då ej en skyldeman för egendomens bibehållande inom slägten lemnäs företräde vid frivillig öfverlåtelse af samma egendom, och vid tvungen försäljning deraf ä offentlig auktion, skyldemannen just i förkärleken till egendomen och dennes derigenom egande högre värde fiir honom än för andra har den bästa uppmaning att kunna öfverbjuda hvilken annan köpare som helst, synes det ej vara välbetänkt, att längre bibehålla lagstadganden. som befria skyldeman från den täflan vid åtkomst af fast egendom, som hvarje annan köpare är underkastad, och slutligen att det allmänna tillskyndas en ej ringa förlust genom den osäkerhet och de olägenheter, som, sä länge bördsrätten qvarstår, äro förenade med egendomens förvaltning under la^faristiden, i sammanhang hvarmed jemväl må antydas de mänga anledningar till långvariga och bittra tvister, sorn af bördsrättens begagnande äro en följd, och hvilka med dess upphörande skulle uteblifva, På dessa och de flera under sistförflutne riksdags behandling af detta ärende anförda skäl, hvilka inom detta Högtärade Ständ föranledde enhälligt beslut örn 54 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JW 29' bördsrättens afskaffande, får jag härmed vördsamt föreslå, det behagade Rikets Ständer för sin del besluta: att alla i nu gällande lag och särskilda författningar intagna bestämmelser och stadganden, angående på skyldskap grundad rätt till börd eller lösen af den jord å landet, hvartill egandcrätten blifvit åt annan öfverlåten, må upphöra att vara gällande.
Rösterne befunnos innehålla af Högloft: Ridderskapet och Adeln 2. Nej. Högvördige Präst Ståndet 6. Nej. Wällofl: Borgare Ståndet 1. Ja. Hedervärda Bonde Ståndet 1. Nej. 1 följd hvaraf anmärkningen förföll. In fidem Carl Ant. Kock. 1 Kjellanders meni. avtryckes nedan som bil. 6 till detta prot. 2 Stycket fr. o. 111. orden Företogs åter t. o. m. orden anmärkningen förföll återfinnes i C. U. M. 1810—1815, sid. 945 ff. 640 Bilagor till protokollet den 16 .Tuni 1815 1. Protokollsutdrag från Ridderskapet och Adeln av den 12 juni 1815. Utdrag af Protocollet hållit i Högloft Ridderskapet och Adelns Plenum den 12 Junii 1815. S: D: Företog Ridderskapet och Adeln till afgörande de från de föregående Riksdagar på bordet fredande slutberedda förslag till ändringar i Grundlagarne och staclnade deröfver i följande beslut: 2. §. Regeringsformen: Det föreslagne tillägget skulle förfalla, sedan i anledning af Kongl. Majt :s Nådiga Skrifvelse, Riksens Ständer redan förut beslutat at de i 41. §. föreslagna Stadganden, hvarmed detta förslag stod i gemenskap, ej skulle antagas. 4. §. Den förbättrade redactionen hvilken vid 1812 års Riksdag blef föreslagen, antogs. 5. §. Då Ridderskapet och Adeln ej ansåg sig kunna antaga något af de till ändring deri på bordet hvilande förslag, skulle den nu varande redactionen oförändrad bibehållas. 6. 7, 8, 9 et 10 §.§. Alla sedan förra Riksdagar på bordet hvilande förslag till ändring uti dessa §.§. afslogos. Rörande 11. §. beslöts att den oförändrad skulle bibehållas. 12 et 13 §§. De till ändring i dessa §§ sedan 1812 års Riksdag på bordet hvilande förslag afslogos, samt beslöts att den 15 §. oförändrad skulle bibehållas. 20 §.
Ulrich beviljade lån egt rum, emot hvad som vid andra iakt - Banco-Utskottets Utlåtande, N:o 27, 31 tagits, som Utskottet förbehöll sig att serskildt öfverlägga, och till Rikets Ständer hemställa om de ytterligare stadganden, som i saknad af föreskrifter, i fråga om förskotter, möjligen kunde finnas lämpliga och erforderliga, en fråga, som, på de i Utlåtandet N:o 182 anförda skäl, sedermera förföll; att Utskottet väl förklarat sin öfvertygelse vara att någon viss tid borde bestämmas, utöfver hvilken Banco-Fullmäktige icke måLte ega att bevilja förskolter, (en tid, som icke kunde vara kortare, än den af ett år, på hvilken ett oanmärkt förskott blifvit lemnadt), men ogillade det af majoriteten af Banco-Fullmäktige den 18 Augusti i83g fattade beslut, att icke bevilja förskott för leverancer utöfver löpande calender-år, samt att efter det ofvananförde, det måste antagas att iSzjo års Banco-Utskott, i likhet med det föregående, ansågo Banco-Fullmäktige, enligt då gällande och ännu oförändrade föreskrifter, i afseende på silfverköp, berättigade alt lemna räntefria förskott och som borde kunna lemnäs åtminstone på ett års tid. Beträffande förbudet i 120 §., att då metalliska Cassan ej öfverstiger 2/5 af sedelstocken, genom någon af Banco-Styrelsen beroende åtgärd, öka denna sistnämnda, så ehuru jag erkänner, att vid första betraktandet, detta förbud synes ovilkorligt, likväl då jag erinrar mig den oss ålagda pligt att tillämpa de i Banco-Reglementet innehållna föreskrifter, enligt ”deras anda och syftning”, samt således måste jemföra dem med hvarandra, finner jag, att då det ifrågavarande förskottet just afser den metalliska Cassans förstärkning samt sålunda förbättrandet af proportionen emellan denna och sedelstocken, och då 112 §., i afseende på rättigheten till silfverköp och dervid ifrågakommande förhållanden, icke gör någon sådan, till de i Art. 1 för utsträckning af Bankens sedelrörelse meddelade föreskrifter, hänvisande inskränkning, som §.
Och hvad angår de förespegfiule olägenheterna, så visa andra länder både möjligheten och nyttan af nu föreslagna åtgärd. Hvarföre icke följa deras exempel till vinnande af ordning, bestämdhet och laglydnad, när man så ofta äflas att importera deras föredömen i oordningar och upplösning? Jag är sålunda fullt öfvertygad, att den som önskar se reda, skick och sammanhang i handhafvande och efterlefnad af våra Tullförfattningar, icke skall finna den här föreslagna utvägen så svår och förkastlig, som ilen af Utskottet blifvit bedömd. Motionären har också endast äskat en underdånig anhållan i ämnet bos Kongl. Maj:t. Af Hans vishet och välbehag bade frågan således blifvit beroende och dermed borde de olika åsigtern» slutligen JieviUnings-Ulskoltett Utlåtande, N:o 23. 7 varit belåtne. Och nekas kan svårligen, att flera af de underdåniga sk rifve Isor, hvilka Rikets Ständer äfven denna riksdag beslutat, omfattat ärenden af vida mindre vigt, än det bär framställda.” Uti ofvanstående Reservation har Herr von Hartmansdorff, A. E., instämt. 2:o Af Herr af Dahlström, G. J. ”Jag förenar mig så mycket heldre i Herr Prosten Arosenii reservation, som, i händelse motionärens förslag vunnit afseende, den nuvarande förbistring i denna del af ekonomisk lagstiftning blifvit åskådlig, och derigenom förhoppning vunnits, att deruti i framtiden få någon stabilitet;” samt 3:o Af Herr W. M. Ekeland. ”Emot Höglofliga Utskottets afgifne utlåtande i’eserverar jag mig både i form och i sak.
N:o 8. 609 varande arbetssätt och verkningsområde långa Riksdagar, som af Nationens röst alltid och enhälligt ansetts skadeliga, och verkeligen i flera afseenden skola vara det; och för att undvika denna heterogena blandning af höga och triviala mål, som äfven skadar vår förmögenhet att dessa mål tillbörligen handlägga, föreslås såsom ledande till förenklande af den nuvarande ända till de lägsta detailler gående utsträckning af Riksens Ständers befattning: l:o Att uti 53 § af Regerings-Formen uteslutes Allmänna Besvärsoch Economie-Utskottet. 3:o Att 89 § af Regerings-Formen utgår. Med afseende å de af Herr Grefve Löwenhjelm anförde skäl förmodade Herr Baron Adlerberg, att, om mellan Riksdagarne Economie-Committéer nedsattes till upptagande och beredande af alla nu vid Riksdagarne förekommande economiska frågor, hvaraf i sådant fall blott Resultaterne behöfde Riksens Ständer meddelas, skulle handläggningen vid Rikets economiska interessen allra bäst åstadkommas, med undanrödjande af de i detta Memorial omnämnde olägenheter af deras närvarande behandlingssätt. Herr Kammarherren Silverstolpe: Då enligt Regerings-Formens 89 § Economie-Utskottet endast äger rättighet att framställa önskningar, hvilka Regeringen oinskränkt kan gilla eller afslå, ser jag ej något ondt genom samma inrättning möjeligen kunna uppkomma, utan tror tvärtom, att det alltid för Nationen är en lycka att ha tillfälle för Regenten frambära sine önskningar. Herr Borgmästaren Egge anmärkte, att, då StatsRådets Protocoller upplysa, att få af de vid 1809 års Riksdag väckte economiska frågor sedermera blifvit vidrörde, och då vi nu äga en Landtbruks-Academie, som lör dessa ämnen vore inrättad, trodde Herr Borgmästaren alla Motioner af denna beskaffenhet der böra göras. Herr Doctor Wijkman erindrade, att folket ej härigenom ägde någon säkerhet, att allt framträngde till Regeringens kunskap.
Skilnaden utgör 9,248 R:dr 16 sk., som jag finner honom berättigad att erhålla. Den växande grödan, som medföljde köpet, värderades af KronoBetjeningen och tillkallade Gode Män till 2,64a R:dr 44 sk. Men det årets gröda var förmånlig, Den 28 December e. m. och jag tror ej, att nian ofver hufvud tan taga den så högt. Jag vill endast taga den till i,5oo R:dr. Det gör på 5 år 7,500 R:dr, och när de läggas till de föregående 9,248 R:dr 16 sk., utgör hela summan 16,748 R:dr 16 sk., eller i rund summa 16,000 R:dr, hvilka han, med något hopp om afseende på rättskänsla, kunde vänta sig af Ridderskapet och Adeln. Det är denna summa af 16,000 R:dr jag vågar föreslå, såsom ersättning åt Herr Adlerstam, hvilken ej genom misshushållning kommit i sitt betryck, och hvilken jag är öfvertygad skall använda summan i den åsigt Utskottet yttrat, till sina barns uppfostran. Det är således å denna summa jag anhåller om proposition. Herr Ugglaj Carl Wilhelm: Jag har haft den äran inför Ridderskapet och Adeln förr en gång tala i detta ämne. Jag instämmer nu med den Talare, som sökt bevisa nödvändigheten af att gifva Herr Adlerstam hvad han bör kunna påkalla. Jag har förut äfven nämnt, att jag anser våra författningar, sådane de voro innan saken afdömdes, vara så felaktige, att de borde ändras. Jag har derföre äfven yrkat ett allmänt bidrags beviljande, för att ersätta den lidna förlusten. BancoUtskottet har likväl icke fästat sig vid denna, i alla RiksSlånden uttalade, önskan. Det gifves ej en enda af dem, som yttrat sig, hvilken ej önskat att Herr Adlerstam måtte oafkortadt Den 28 December e. m. 63 erhålla ersättning för sin lidna förlust.
S. D, Vid förnyad föredragning af Constitutions-Utskottets den 10 sistledne April aflåtne samt den 18 i samma månad förmiddagen på bordet lagde Memorial, i anledning af Herr Hertzenhjelms, Carl, anmärkning root Stats-Rådet samt föredraganden af Handelsoch Finance-äienden, fann Ridderskapet och Adeln , att t amma Memorial numera borde läggas till handlingarne. S. D. Då nu ånyo föredrogs Stats-Utskot-' tets den 26 dennes afgifne samt den 27 i samina månad på bordet lagde ytterligare Utlåtande, angående förändring uti irnlelte Infanteriets bekliidnadssätl, beslöt Ridderskapet och Adeln, att Prot. Ut dr. d. 29 Maji 1818* 495 samma Utlåtande till alla delar gilla, med, tillägg, att början af 4:de punkten borde erhålla följande lydelse: vid skeende uppbrott till krig afmönstras munderingen , som då bör vara i mönstergildt stånd, till Kronan, hvars underhållsskyldighet sedan vidtager 8Cc.; uti hvilket tillägg de Öfrigt Respektive Riks-Stånden skulle vänligen inbjudas, att sig med Ridderskapet och Adeln förena, S. D. Då nu ånyo föredrogs Banko-Ufskottets den 22 dennes afgifne samt den 23 i samma månad på bordet lagde förnyade Betänkande, i fråga om allmänt Kungörande af'
Det konstitutionella samhället har uttalat en stor grundsats, som det vid alla tillfällen bör bevaka, alt den icke må trädas för nära. Den lyder: befordran i mån af allmänt förtroende och förtjenst. Att i vår tid framkomma med ett förslag, bygdt på börden, synes vara en protest mot denna grundsats, Det gifves blott ett enda undantag från denna regel, som af alla statsmän och vise blifvit vid sidan häraf erkändt, och 460 Den 18 Februari f. m. det är för Konungen, och delta undanlagsförtroende öfverflyltar sig blott från Konung till Konung. Våra grundlagar bestämma ju tydligt i 28 § Eeg.-F:n »Konungen fäste vid alla befordringar afseende endast å de sökandes förtjenst och" skicklighet, men icke på deras börd,» och ändå vill man befordra våra Prinsar till Interims-regenter, endast genom börd. Ingen korporation kan bättre än vårt stånd intyga det nya statsskickets inverkan på våra bördsprevogativer, då vi mistat fideikomissrältigiieten, som de facto är en dödsstöt för Adeln; då sjelfva bördsrätten blifvit inskränkt, sedan adelskap efter 1809 endast ärfves af äldste sonen, och dess utom adlandet så godt som upphört. Skulle vi, vid sidan häraf, kunna bifalla den Kongl. Prop. Svenske män hafva i alia tider med en viss försigtighet betraktat sådan regering. Efter Gustaf Adolf den stores död, då förmyndareregeringen tillsattes, egde Konungens svåger Pfaltzgrefven Johan Casimir, grundade anspråk på inträde i förmyndare-regeringen, men han uteslöts. Carl X Gustaf hade förordnat i sitt testamente, att regeringen skulle föras af Enkedrottningen Hedvig Elenora med 2 röster och rikets högsta embetsman, hvaribland hans broder, Pfaltzgrefven Johan Adolf, som Riksmarskalk. Men äfven han uteslöts. Ständerna antogo icke testamentet. 1809 års grundlagsstiftare tyckas hafva varit lifvade af samma anda. då de i 39 § Reg.-F:n tydligt föreskrifvit, att StatsRåderne skola under Konungens bortavaro regera.