Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Ganska riktigt och välbetänkt har Gr. af Ugglas fästat upmärksamheten på vådan af att bevilja den jemförelsevis visserligen ringa summan af 200,000 Rdr för Upsalabanans fortsättande i sträckning mot Sala; ty derigenom skulle man i alla fall gifva på hand att understödja den besynnerliga bana, som Utsk., med stöd af Ofverste Ericsons system och Regeringens Propos., autydt böra framdeles varda fortsatt genom Westmanland, från Sala till Frövi, tvärs öfver backar och berg, öfver ådalarne der de äro som djupast, och genom länets ofruktbaraste nejder. Ett så vildt förslag hoppas jag aldrig må blifva antaget, oell det är derföre af vigt att man från början afskuddar sig all delaktighet deri. Men då jag således f. n. begagnar min rätt att å den föredragna punkten vördsamt hos R. o. Ad. yrka afslag, hoppas jag att likväl få vara fredad för hvarje utbrott af förebråelse af dem som tilläfventyrs hylla Utsk:s mening. Det är visserligen sagdt, att man icke bör ingå i besvarande af hvad endast reservationsvis inom Ståndet blifvit yttradt; men ännu mindre bör det vara lofgifven att, efter sedan discussionen blifvit slutad, vid afgifvande af skiljaktig mening framslunga sårande beskyllningar mot sina motståndare. Med stor ledsnad har jag emellertid, utom discussionen, men i form af reservation, denna dag afhört ett så beskaffadt yttrande af en man på hvilken jag sätter stort värde, och för hvars insigter och förmåga It. o. Ad. har allt skäl att hysa aktning. Dessa tänkesätt har det Högloft.
Af elen 25 Maj, angående RiksdagsFulImägtiges från Skaraborgs Län, LarsCarl tjoki och Anders Carlssons yrkande att i stäl. let för de för Allmogen kostsamma och tidsspillande åtgärder, Konungens Befallningshafvande vidtaga i ämnen, som tö:a försummad skjuts, underläten väglagning, snöplogning, m. m. måtte stadgas, att mål af nämnde beskaffenhet endast vid HäradsRätterna må göras anhängige och skärskådas. Utskottet hade ansett Konungens Befallningshafvande endast äga att befatta sig med mål, sorn anginge försummad håll och reservskjuts; men att för öfrigt, enligt 1 Cap. 2 §. UtsökningsBalken, 25 Cap. ByggningaBalken-och TågOrdningen af den 15 September 1791, 11 Artikeln, borde ifrågavarande ämnen, såsom af tvistig beskaffenhet, i Laga ordning vid HäradsRätten instämmas. 2:0 Af den 26 Maj, öfver RiksdagsFullmägfi-: gen från Kronobergs Län, ionas Henrics, sons förslag, att vid upprättande af Contract om Jord och Hemmansbruk, afgiften måtte bestämmas efter en föregående besigtning af ägornas beskaffenhet, och att ägare af Frälseskatte-rentor måtte förklaras skyldige att antingen efter mätismanna ordom eller efter medeltalet af de sist lörflutna 10 årens rentor, derföre taga lösen af hemmansägare, Utskottet hade fun - IV. Den 15 Juni. nit att ägande-rättens helgd och hvars och ens rättighet att obehindradt upplåta eller åtaga sig hemmansbruk, ej kunde medgifva dessa stadganden, hvilka derföre blifvit afstyrkta. 3:0 af den 26 Maj, angående Rådmannen Sjo. bohms hemställan, att vår nu gällande Sjölag och de flera om Coopvaerdie-sjöfarten sedermera utgångna Författningar måtte öfverlemnas till LagComitéens granskning, och att de stadganden, som blifvit utfärdade till förekommande af Sjömans-rymnirig, och kräfva en skyndsammare åtgärd, måtte nu företagas.
Annars kan en cbicane åstadkommas , som på det af Constitutions Utskottet framställde sätt är undvikelig, men som, på det sätt Friherre Cederström föreslagit, ej kan undvikas. Jag tillstyrker derföre bifall å Constitutions - Utskottets förslag. Herr Cederschjöld: Friherre Cederströms argumentationssätt i detta fall är sä eget, att det svårligen låter upptaga sig till vederläggning. Han säger, att det är en lika stor skymf för den , som blifver Suppleant vid en Riksdag, att ej blifva ordinarie Justitiae-Ombudsman vid den nästföljande , om den ordinarie Ombudsmannen emedlertid afgått. Skillnaden iir himmels vid. Hvarje contract gäller väl ej längre än för den tid, för hvilken det är ingånget. När Ju« stitiae-Ombudsman och dess Suppleant utses , så utses de blott till nästa Riksdag. Följaktligen kunde det endast medföra skymf lör Suppleanten att uteslutas ifrån Ombudsmanna-embetet under den tid contractet varar. Nasta Riksdag ingås ett nytt contract. Friherre Cederström: I händelse det stad. gande jag föreslog, i anledning af ConstitutionsUtskottets Memorial, vinner Ridderskapets och Adelns bifall, så inträffar just den omständighet Herr Cederschjöld anfört, att contractet kommer att innehålla, att, om Justitias-Ombudsmannen :Den 6 December f m. 367 afsäger sig, eller dör, under Riksdagen, nytt val kommer att anställas. Således förfaller af sig sjelf frågan , att någon skymf derigenom skulle beredas. Frågan är af större vigt, än att den bör lättsinnigt behandlas. Det kunde hända, att Ständerne ej voro belåtne, att få den till Justitiac-Ombudsman , som de nyss förut valt till Suppleant, och då hemställer jag , om det är nyttigt, att lagen hindrar dem att välja en annan, Det är det allmänna förtroendet som tillsätter dessa Embetsmän, och de personer, som dertill utväljas , böra äga egenskaper svarande mot vigten af Embetet, och den nytta man deraf bör kunna påräkna. Derföre tror jag , att redactionen bör blifva ungefärligen sålunda :
Wid litte §. anmärkes, at sedan är 1789 Kongl, Majtt, wid utwidgandet af Allmogens fri-och rättigheter, bland annat i Räder förordnat, at ehuru Let i allmänhet enligt Författningarne wore Häradshöfdingarnes äliggande, at enär Riksdagsmän för Allmogen stola utwäljas, säLane Wal förrätta, fingo dock Häradshäfdingar af Frälse-Ständ et thäbanefter icke befatta sig dermed, utan borde wid Kungörandet om Riksdagar, i deras ställe Högloft. Kongl. Hof. Rätterne utan widare anmälan sjelfmante, genast förordna stickelige och ojäfwige Ofrälsemän, at Riksdagsmanna-Walen werkställa; Och det säledes är en Allmogen sorund rättighet, at i de Domsagor hwarest Häradshöfdingarne äro af Frälie-Ständet, fä til Valförrättare sticklige och Ojäfwuge Ofrälfemän af Kongl.
Man har väl i dessa dagar lått offentligen veta, att Regeringen, utan att Ständerne deraf fått del, bestämt sig för de alltmer i Europas arméer antagna perenssionsgevären. I sådant fall vore det i första banden nödvändigt, att anslå medel till skyndsam förändring af nu befintliga 80,000 gevär, och denna förändring erfordrar visserligen omkring i5o,ooo till 3oo,ooo r:dr b:co. Jag underställer en livar under sådana omständigheter, om det vore rätt att anslå medel lill ökadt antal gevär, under det att de, sorn finnas, måhända icke äro så beskaffade alt de sätta arméen i stånd att täfla i eldens hastighet med våra grannars trupper. Jag skulle således, såsom jag redan förut nämnt i mitt generella yttrande, blott vilja anslå 100,000 r:dr för gevärs fabrikationen; men då jag bär hört yrkas en förhöjning uti livad StatsUtsk. har föreslagit, så anser jag det vara ändamålslöst och fruktlöst, att begära något sådant och inskränker mig således till att anhålla det den af StatsUtsk. tillstyrkta summa måtte komma in uti ja-propos;n, då den andra må göra sig gällande lill conIra-propos. Jag vidhåller likväl alltid min öfvertygelse, att det hade varit önskligt att anslaget för gevärsfabrikationen hade blifvit högst betydligt nedsatt, intilldess R. St. hade kunnat komma i en noggrann erfarenhet af först och främst en fabrikation för lindrigare pris, och sedermera, en bättre hushållning med dessa gevär i det dagliga bruket, ifall det vore möjligt, livad jag ej kan föreställa mig, att 3ooq gevär årligen skulle kunna afgå på 3o,ooo. Hr Lagerhjelm, Pehr: Det är lika svårt för en representant, hvilken ej sjelf hör till det yrke, som här är i fråga, som det är nödvändigt för honom, att göra sig ett begrepp om, huruvida anslaget bör beviljas eller icke beviljas, jag är skyldig 111ig sjelf och de personer, som bär yttrat sig, att respectera deras åsigler, helst i en sak, der jag sjelf ej haft tillfälle att göra mig underrättad.
Af hvad sålunda blifvit anfördt har likväl Utskottet icke trott sig kunna hemta giltiga anledningar att frångå den öfvertygelse, i stöd af hvilken Utskottet redan godkändt den föreslagna förändringen i förra Lagarne, att hvarje Gäldenär utan undantag måste Vara förbunden att betala sin gäld, så snart han dertill äger förmåga. När personlig frihet förunnas en Gäldenär, som genom verkliga olyckor kommit på obestånd. 560 Lag-TJtskottets Betiinianden. och han såmedelst sättes i tilfälle att genom fri utöfning af sina krafter söka förvärfva sig utkomst, och när Lagen derjemte meddelar honom skydd emot Borgenärers möjliga hårdhet att vilja undanrycka honom hvad till hans och hans familjs underhåll vore nödigt; så är o ock mensklighetens fordringar tillfyllestgjorda. Om den Lag, som tilldelade en olycklig Gäldenär full befrielse från framtida, kraf, kunde byggas på förutsättningen, att Borgenärer, utan harm öfver eget lidande och med glömska af Gäldenarens emot dem öuppfyllda förbindelser, kunde med glädje erfara hans sedermera uppkomna välstånd, så gäller äfven samma förutsättning för att aflägsna den fruktan, att, om Lagen bevarar åt Borgenärer betalningsrätt uti Gäldenarens framtida tillgångar, de skulle densamma missbruka genom vidtagande af sådane steg, som för honom stängde utvägarne, att verka under ett förenadt afseende på sin egen och deras förmån. För öfrigt, då Gäldenarens betalningsförmåga beror på Laglig pröfning, är det ingalunda att förmoda, det en Gäldenär, som för sin rörelse samlat förlag, hvarförutan den ej kunde drifvas, skulle äfventyra att se detsamma sig fråntaget. I det uttryckliga förordnande, att af hans framtida tillgångar ej må utsökas, hvad till hans eget med hustrus och barns underhåll nödigt är, äger han ett kraftigt värn emot hvarje försök, hvarigenom man ville tillintegöra Lagens goda afsigter.
Erfarenheten har nemligen ådagalagt, att bekännelsen, när den någon gång blifvit afgifven, inträffat kort efter det den anklagade kommit till fästningen, innan lian ännu hunnit vänja sig vid ensligheten; men att, i samma mån som tiden för hans fängelse utsträekes, lynnet också blir mera förhärdadt och förstockadt. Han inser, att om han envist fortfar i sitt förnekande af brottet, skall förr eller sednare den tidpunkt inträffa, då man måste utsläppa honom. När detta omsider sker (och engång skall det ju ändå inträffa), återträder han i samhället med förstörd helsa, försvunnen arbetshåg, förlorad arbetskraft och med ett förstockadt sinne; och jag frågar: kan samhället härmed vara belåtet, och hvad har lagen nu uträLtat? Frih. Boye: Jag vill gerna gifva den siste värde talaren rätt deri, att sällan någon på bekännelse insatt person har tillstått det brott, hvarför han blifvit häktad; likväl har det handt. Men det är likgiltigt, om han bekänner eller ej. litt högre ändamål åsyftas och vinnes genom hans qvarvarande: det, att han aflägsnas från samhället, som har ratt alt fördra detta, oafhängigt af den omständighet, huruvida han genom fängslandet kan förmås till bekännelse eller ej. Låt vara, att det efter 10 lill i5 år händer, att han måste utsläppas; tiden har lugnat sinnena, och den allmänna förargelse har upphört, hvilken nödvändigt måste uppkomma deraf, att en sådan brottsling, endast han fortfar i sitt förnekande inför domstolen, kan enskildt till en hvar, som han råkar, med den allrastörsta fräckhet säga: jag har begått brottet, men slipper straff och får vara fri, blott jag ej bekänner vid domstolen. Detta oförsynta trotsande af lagen är farligt, ej så mycket för honom, som fastmera för andra illa begifna personer. Om allmänna säkerheten bör gälla mer, än den enskildes, måste detta stadgande stå qvar, men tillika öfverlennäs åt högsta magtens varsamhet att förekomma missbruk af detsamma. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.:
Du förundrar dig väl att finna mig här, och sjelf förundrar jag mig icke mindre, att jag ändtligen i denna labyrinth af berg och dalar har kunnat finna rätta vägen, som ledde till min broder Theodoros. Dock är det intet underverk, som åstadkommit detta; de välvilliga herdar, som jag träffat på bergen, och folket, som jag funnit i hyddorna, hafva med råd och upplysningar ledt min gång, och genom dem visste jag, att jag befann mig i grannskapet af din boning, när jag nu träffade dig här. – Väl, följ mig till min hydda, låt mig der tvätta dina fötter och tillreda dig en måltid, sade Theodoros. – Det är utan tvifvel ett vigtigt ärende, som satt vandringsstafven i din hand. Vi skola tala derom, sedan du först förfriskat dig under mitt tak. Eufemios emottog Theodoros inbjudning och åtföljde honom till hans boning. Sedan den svartlockige presbytern der intagit en måltid med den kraftiga aptit, som en bergvandring kan gifva, och derunder i välvilligaste ton framställt en tröttande mängd af frågor beträffande Theodoros’ och hans församlings omständigheter, framryckte han ändtligen med sitt ärende. Han hade omgjordat sina händer och tagit stafven i sin hand, för att till brodern Theodoros öfverlemna ett budskap från hans fader Petros. Budskapet i form utaf ett bref framtogs ur resebältet och räcktes Theodoros. Petros uppmanade Theodoros i faderliga ordalag att återvända till Athen, emedan hans vistelse bland erkända kättare måste kasta en ytterligare skugga på hans redan förut med skäl betviflade renlärighet. Vore det sannt, hvad Petros hört berättas, att Theodoros icke allenast begagnade sig af de novatianske och donatistiske affällingarnes gästfrihet, för att uppehålla sig ibland dem, utan ock att han beklädde prestembetet i deras församling, så vore äfven den ofördelaktigaste tanke om Theodoros bekräftad, och han kunde svårligen räddas från sjelfådraget timligt och evigt förderf.
Från Hederv BondeStåndet härtill Lag. samt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottens gemensamma behandling blifvit remitterat ett Memorial af Riksdag^Fullmägtigen Anders P. Pehrsson från Östergöthland, deruti han andragit: att sedan, medelst Kongl. Brefvet den 4:de Maji 1759, blifvit stadgadt, det skyldigheten för hemman till deltagande i Kyrkooch Prestegårdsbyggcad skall räknas och bestämmas efter deras oförmedlade hemmantal, hvaremot allmänna Lagen endast föreskrifvit, att den borda utgöras efter Hemmansoch Gårdatal; så har, genom antagande af förstberörde grund, byggnadsskyldigheten blifvit ganska obilligt fördelad , enär hemman» som för sin svaghet fått tillgodonjuta förmedling från ett högre mantal till ett lägre, dock i förhållande af det högre Mantalet måst bygga Kyrkooch Prestegård ; i anseende hvartill Anders Pehrsson hemställt, det om förmäl de byggnads-skyldighet hädanefter måtte utgöras endast efter förmedladt hemmantal; hvarförutan Hederv. BondeSiån» det särskildt tili Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet remitterat ett Memorial Lag Utskottets Betänkanden. 29 LagUtskottets Bet inbunden. af RiksdagsFullmägtigen från Malmöhus Län Anders Nilsson, sorn yrkat, att, der Kronobetet) eller andre sådsne Kronans odisponerade lågenheter, hvilka blifvit bebyggde, äro af den storlek, att de ansetts böra I Extra Roteringen taga del, desamma måtte, efter det hemmantal, som, vid Roteringsbesvärets fördelande på dem, de funnits motsvara, ilåggas deltagande i Kyrko* och Prestegårds byggande och underhållande, samt, efter enahanda grund, få vidkännas utgörande af Kyrkotionde!), såsom för berörde ändamål anslagen och påräknad.
Svennen jakade att så var. Fisken sade: »lika rädd var jag, när du skref ditt namn på sals-väggen.» De fortsatte derefter sin färd utan vidare äfventyr, intill dess de kommo till den andra stranden. Prinsen tog nu afsked ifrån den gamle hvalen, och gick upp till gumman som hade sett niohundrade vintrar. När käringen blef honom varse, gladdes hon att hans äfventyr hade så väl aflupit. Men ungersvennen sade, att han ville vedergälla hennes goda bistånd, och gaf henne så ett äpple ifrån Ungdoms-landet och en drick af det kostliga lifs-vattnet. Käringen åt och drack, och lät sig väl smaka. Då fick man se ett stort under; ty den gamla, gamla gumman skiftade sin hamn, skrynklorna försvunno ifrån hennes anlete, munnen fylldes med de friskaste tänder, barmen höjde sig, och hon stod der såsom en blomstrande mö, sådan hon var i sina unga dagar. Fisk-drottningen kunde icke nog prisa denna sällsamma förändring, och tackade konunga-sonen öfvermåttan för hans stora tjenst. Derefter skiljdes de ifrån hvarandra. Men vid afskedet sade qvinnan: »jag vill nu löna dig för din vän-gåfva. Här har du ett betsel. När du skakar derpå, kommer det fram en gångare, som är lika snabb med vinden. Han skall bära dig hvart helst du önskar.» Ungersvennen rystade nu på betslet, såsom fisk-drottningen hade lärt honom, och genast kom der fram en fager gångare, hvilken bar honom hän till den gamla gumman, som hade sett sexhundrade vintrar. När nu fogel-drottningen blef honom varse, gladdes hon att hans företag hade väl aflupit. Men konunga-sonen tackade för sist, och sade att han ville vedergälla hennes goda bistånd. Han gaf henne så ett äpple ifrån Ungdoms-landet, och en dryck af det kostliga lifs-vattnet. Käringen åt och drack, och lät sig väl smaka. I detsamma fick man se ett nytt under; ty den gamla qvinnan skiftade sin hamn, skrynklorna gingo bort ur hennes anlete, munnen log, barmen höjde sig, och hon stod der inför prinsen såsom en jungfru i unga dagar.
Björnstjerna förmodade, att få en sådan fyr, som bär är föreslagen, anlagd; utan meningen var blott att få en fyr anlagd på Brämön, enär det första Betänk afstyrkte anläggandet af alla de omnämnda fyrarna. Händelsen är den, att förslaget om de här ifrågavide 40,000 Rdr är hemtadt ur Lotsdirektörens utlåt., der det afsåg anläggningen af en fyr utaf andra ordningen. Men samma Direktion har föreslagit en fyr å 15,000 Rdr, och det är den, hvarom här varit fråga. Den nu föreslagna har Utsk. på egen hand framställt, och jag tror att man måhända gått mindre försigtigt till väga, särdeles då man tager i betraktande den icke obetydliga underhålls kostnaden för en så beskaffad fyr, som denna. Dä emellertid Betänk, är bifallet af tre Stånd, torde icke varg mycket att göra vid den saken. Jag anhåller således, att anslaget måtte ställas till K. M:s disposition, hvilket lärer vara enda sättet att vinna ändamålet. Sedan härefter Hr Erih. o. Ordf:den hemställt, att i afs:de på förevide punkt blifvit yrkadt, dels af Hr Skogman, med hvilken Hr Montgommerie förenat sig, att 40,000 Rdr Ernt måtte ställas til K. M:s disposition, för upförande af en fyr på Brämön eller annat ställe i trakten deraf, som af K. M. dertill finnes lämpligt; dels af Gr. Björnstjerna, alt R. St:r mätte, för upförande af en fyr på Brämön eller i. dess grannskap, bevilja ett anslag af 40,000 Rdr Rmt, att, under de år nu skeende statsregleringen omfattar, från RiksgisKont. utgå; och dels af Hr Bildt, att B. St:r måtte anvisa 40,000 Rdr Rmt, till fvrväsendets förbättrande i Bottniska viken, yttrade: Den 7 November e. m - Gr. Björnstjerna: Jag förordade redan förra gången jag linde ordet den modifikation af Utskis förslag, som Hr Skogman föreslagit.
Af denna anledning anse Comiterade, det ändamålsenligast vore, om lör ålagde böter och sakören algåfves en serskild, vid Räkenskaperne för Allmänna KronoUppbörden lögad årlig redovisning, samt att endast de influtne medel, som borde lill Ränteriet levereras, till debitering uti de förra öfver(Bil. lill K M. Nåd. Prop. lill R. SI. år t84y.) 24 186 fördes, hvaremot uti den serskilda redovisningen, med biläggande af behörige verificationer, skulle afföras allt, hvad Uppbördsmannen borde directe till vederbörande utbetala. Derest, jemte förut omförmälde förändring af uppbördsterminen för Städerne, uppbörden af personella och bevillnings-afgifterne på Landet verkställes höstetiden, bör det skäligen kunna antagas, att föga restantier vid redogörelseterminen komma att förefinnas, men det är emedlertid nödigt ega controll derå, att de enligt nu gällande stadganden, hvilka efter Gomiterades åsigt böra bibehållas, varda indrifne eller till afkortning befordrade inom hittils föreskrifven tid, eller slutet af Augusti månad. För detta ändamål anse Comiterade vederbörande Magistrater och FögderiRedogörare böra inom den 15 September hvarje år aflemna Förslag öfver förhållandet med nämnde restantier vid nyssberörde tidpunkt eller den sista Augusti, bestyrkt på lika sätt som angående verificerandet af de uti SpecialRäkningarne balancerade poster nu finnes stadgadt, samt då tillika förete verificationer för de i Förslaget verkstälde afföringar utom i hvad, som rörer levereringar till Ränteriet, hvilka verificationer derefter återställas för att framdeles Ars-Räkningen bifogas. I afseende å RänteriRäkenskaperne förekommer, att den serskilda, för samma period som SpecialRäkningarne för KronoUppbörden, afslutade Räkningen öfver levererad dylik uppbörd endast afser controll å lcvereringarne sedan föregående års utgång.
Davidhz historier, hvilka genom sin hela ton tillhöra det förra tidehvarfvet — behandlar ett från antiken lånadt ämne och är det, som tydligast af alla visar inflytandet utifrån. Det har till titel: ”En lwstig Comoedia vidh nampn Tisbe,” och blef 1862 funnet i en antiquarisk bokhandel i Stockholm af Hr C. Eichhorn samt är af honom utgifvet under titel: ”En lustigh Comœdia vidh nampn Tisbe af Magnus Olai Asteropherus från Arboga. Efter den enda kända handskriften utgifven af C. Eichhorn. I handskriften står antecknadt, att det uppförts i Arboga 1610, i Carlstad 1615 och i Upsala 1626; och troligen var det samma ”Tisbe” som uppfördes i Upsala 1625252. Man kan deraf finna, att det på sin tid varit mycket omtyckt. Det har prolog och 6 akter, men ingen epilog. Versantalet går upp till 2900, och är det sålunda bland de längsta af våra äldre dramer. Då endast 100 Ex. af denna märkliga komedi blifvit tryckta, anse vi oss böra något utförligt redogöra för densamma. Prologen är utan all sedolärande syftning och redogör endast för innehållet af denna ”hedniska Comoedia.” Första akten. Kansleren Ludovicus, marskalken Albertus och sekreteraren Fredericus äro kallade till slottet. Kansleren klagar öfver, att han blifvit så tidigt väckt, och då sekreteraren anmärker, att klockan nu slår 10, skjuter han skulden för sin långa sömn på det ”Malwasij och goda win,” som de utan skäl och mått aftonen förut druckit hos sekreteraren, hvarpå denne anmärker skämtande: När tu i drijcken blifuer swagh, Då ähr för wist tin sidste dagh. Sc. 2 upptages af rådplägningar med fursten.
Mitt silfvermoln, min gyllne fullmåne, ät dock denna sköna frukt. Lägg dig ned. Se jag skall berätta för dig. Inom några solhvarf kommer mannen som skall föra dig till din herrlighet. Du får ej vara blek och mager, då när du skall göra din lycka. Nå barn, se ej ut som om du skulle vilja gråta. Hvarföre skulle du sörja ditt fattiga hem? Du som far till idel dans och fröjd och juveler och glans“. Vali lade smekande sin arm om den gamlas hals och sade: „Moder, säg mig, är då allt detta en så stor lycka? Den gamla släppte af förvåning fatet som hon höll i sin hand. „Vali, mitt hjerta, må Allah bevara dig, hvad skulle då vara lycka! Se, se, din gamla fattiga mor som trälar, din far som måste arbeta, din bror som går ut i kriget och kanske dödas der – och du, du behöfver, redan här i vårt fattiga hem, intet annat göra än sofva och göra dig goda dagar. Nå se, sitter icke gördeln om ditt lif, smärt och smidigt , att man kan omfatta det med handen? Är du ej fin och mjuk som det spänstigaste dun? Är du ej skön som fullmånen, ack du mitt barn, mitt öga! Huru skulle du väl tveka att icke blifva lycklig! Skall väl en mindre rik man kunna köpa dig? Nej, en drottning skall du blifva i det harem dit du kommer. Tror du din fattiga gamla moder skulle bära den sorgen att mista dig, sin ögonsten, för de penningars skull, som för dig skall betalas, nej alldrig, om icke det vore för den lycka som väntar dig. Min själ nedtynges dock af att du måste resa så sent på hösten“. „Moder, minnes du den unge fången som hade blifvit tagen i strid och sedan utvexlades ur fångenskapen. Han var hemma långt, långt härifrån, i ett land som jag alldrig hört omtalas; der det större delen af året är vinter och endast en kort tid grön mark. Der folket är så fattigt att det stundom äter trädens bark och der man är glad, att inne i kammarn få en liten stjelk att trifvas af vexter som här blomstra i hvarje skrefva. Och ändå tycktes han förakta ett lif, sådant du omtalar“.