Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit sökt, att a ena stdan häfwa all osäkerhet för framtiden, i anseende till Rikets Styrelse, i händelse af Konungens fränwaro eller sjuklighet, och uppfyllt en hittills i denna Grundlag radande brist, samt a den andra förminsta tiden för en KonungS minderårighet fran 21 till fyllda i8 är. Dä det ej lärer kunna bestridas, att Nationens lynne synes mot en längre fortfarande Embetsmanna Regering wara stridande; dä Statens säkerhet högt päkavar, att den Försynen bestämt att intaga Sweriges Thron, ej förlänge mä derisrän afhällas, och under dess myndiga är ett »vidsträckt fält öppnaS för yttre wädor och inhemska factioner; dä dessutom en Konung af r 8 är, i synnerhet vm naturen begäfwat Honom med ett kraftfullt sinne, alltid i mer eller mindre mohn skulle werka pä de Styrande, ehuru Han ännu i trenne är finge afbida den tide. punct 24io Den 8 Augusti. punct, da Regerings, ärenderne borde til! Honom öswerlemnas, har Kongl. Magt haft en förenad anledning till den förmodan, att Dess nu söreslagne förändring, uppfyller sa wäl hwad af forntidens warandc exempel kan hämtas, som hwad för efterkommande lugn och säkerhet bör beredas. I öfwercnsstämmelse med de nu af Kongl. Majtt förestagne §.§., aro äfwen y: och 93 §.§. Regeringsformen omarbetade, och bör den 92 §. alldeles uteslutas. Af siere förekomne stal och anledningar har Kongl. Majit ansett sig böra förestå, att ioz §. Regeringsformen helt och hållit ma utgå.
Utlåtande, angående sökt anstånd med ränteoch kapitalinbetalningar ne å de för hamnbyggnadsarbetena vid Cimbritshamn beviljade lån (R:gs Afd.) Genom skrifvelse till Stats-Utskottet af den 4 nästlidne April (under N:o 61 införd i l:a samlingen af Bihanget till Riksståndens protokoll) har Kongl. Majit till Rikets nu församlade Ständers pröfning och afgörande, med nådigt förord, hänskjutit en af Cimbrits hainns Borgerskaps Äldste gjord underdånig ansökning om anstånd till nästa lagtima riks dags slut med ränteoch kapital-afbetalningarne å de tvenne serskilda lån af tillsammans 30,000 Rör, nämnde stad för dervarande hamnbyggnad utaf allmänna medel erhållit; uti hvilken ansökning Borgerskapets Äldste anmält: att stadens år 1845 betydligt skadade hamnbyggnadsarbeten den 24 och 25 Oktober sistlidet år, genom då inträffad storm och stark sjögång lidit ytterligare skada; att sedan år 1848 något hufvudsakligt arbete för hamnbyggnadens fulländande, i anseende till brist på härtill erforderliga medel, icke kun nat utföras; samt att det för staden ej vore möjligt att, så länge hamnen befunne sig i dess nuvarande ofulländade skick, fullgöra ifrågavarande betalningsskyldighet, hvilken, enligt Rikets Ständers vid de tvänne sednast förflutna riksdagarne fattade beslut, bort taga sin början vid 1850 års utgång. Till upplysning vid denna ansöknings afgörande har Stats-Utskottet ansett sig böra meddela: att Rikets åren 1840 och 4841 församlade Ständer, som beviljade Cimbritshamns Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 232. 7 stad ett län å 25,000 Rdr såsom bidrag till byggnaden af en hamn derstädes, föreskrefvo, att för detta lån skulle, efter 5 års förlopp från detsammas utbetalning, årligen erläggas till Riksgäldskontoret 5 procent å det ursprungliga lånebeloppet, dervid borde beräknas 3 procents ränta samt återstoden utgöra kapitalafbetalning.
Under vissa förhållanden kan detta vara nyttigt, ja nödvändigt, men för den aflägset boende borgernären som bevakar en klar och ostridig fordran utan föregående edgång, och som ej är i tillfälle att erfara de påståenden om sådan ed, som mången gång utan skäl, ja kanske just i afsigt att den skall försummas framställas, är denna föreskrift, sådan den nu är affattad, ofta högst förderflig; och derföre hotar ock det som skulle vara ett undantag att undantränga regeln, enär en försigtig borgenär icke vågar trygga sig vid den allmänna föreskriften om bevakning, hvarföre ock det gamla svärjandet på konkursfordringar sannolikt kommer att taga ny fart. Då detta icke kan vara meningen och icke heller är nödvändigt om i lagen föreskrifves, att borgernär som blifvit ålagd att med ed fästa sin fordran, bör på massans bekostnad, till hvars fördel yrkandet sker, derom underrättas, vågar jag, till förekommande af många och stora förluster för enskilde fordringsegare i konkurser, före^ Motioner hos Borgare-Ståndet 1865. 229 slå det tillägg till ofvannämnda § 88 efter orden ”framställt blifvit” skall ofördröjligen derom underrättas, och etc. Denna § skulle då få följande lydelse: Borgenär, emot hvilken yrkande om edgång i laga tid framställt blifvit, skall ofördröjligen derom underrättas och vare pligtig att etc. Uppskattande till sitt fulla värde vigten af de skäl som kunna ligga till grund för bestämmelsen i § 99, hvarigenom likväl en vigtig rättsprincip våldföres, tror jag dock att en modifikation i föreskriften om sådant tvångsackord, som deri omförmäles, är nödvändig, dels för att i någon högre mån skydda den enskildes eganderätt, dels att förekomma de skadliga verkningarne i sedligt hänseende som af lagen, sådan den nu befinnes, otvifvelaktigt är och i än högre grad blir en följd.
Det är ju onsdag. Wanda stod framme vid det utbyggda fönstret, hon höll på att binda upp slingerväxterna, som hade trasslat in sig, och det dröjde ett ögonblick, innan hon svarade: — Nej, jag skickade återbud. Jag är fri från influensan, men jag kan inte måla. — Du målade ju i går på något annat? — Ja, men det är som förgjordt med det där porträttet. Det vill inte gå, inte alls. Jag har förtagit mig på det, jag kan inte få något utaf det. Det är bäst — det lät, som om hon hastigt fattat ett beslut — det är bäst att alldeles låta vara, inte alls tänka på det. — Men Wanda! Du får åtminstone ge Säfve ordentligt besked och inte hålla honom för narr. Han blir stött på dig, det är en ömtålig herre. Wanda höjde lätt på axlarna. Ja, jag skall säga till honom i afton. Det är till stor del därför jag går. Det kändes skönt att få säga något, som var fullkomligt sant! Stor supé hos Edbergs, hela deras umgänge. De båda kompanjonerna med sina fruar möttes i tamburen. Fru Säfve talade med Kurt, och Wanda hörde henne säga: — Ja, jag har min hufvudvärk, jag borde egentligen inte varit här, men Konrad öfvertalade mig. Och hur mår fru Kurt? Se där, god afton — hur står det till? — Tack bra, svarade Wanda. Hon stod till hälften vänd från de andra, betjänten hjälpte henne af med pälskängorna. — Är du inte färdig, det var märkvärdigt, hvad du är långsam i dag, sade Kurt, i detsamma Säfves gingo in i salongen. Hon ångrade, att hon inte hade hälsat på honom, medan han ännu var kvar därute, det hade varit så mycket lättare, men hon hade ej kunnat förmå sig att göra det. När hon kom in i salongen, behöfde hon ej se sig omkring för att veta, hvar han stod. — Jag måste säga något, tänkte hon. Det hon läst öfver var som bortblåst, försvunnet. När hon kom fram till honom, räckte hon honom handen och sade: — Det var länge sedan, vi sågo hvarandra. Han kvarhöll hennes hand i sin ett ögonblick. — Ni har varit ond på mig, det har jag nog förstått. Hvarför?
St. omfattas med bifall, hemställer jag, huruvida den föreslagna pensioneringen bör inskränkas ensamt till läkare, ty dessa kunna icke, efter min tanka, hafva större rätt än andra medborgare, som uppoffrat sig af nit för sina medmenniskors bispringande i cholerafarsoten. Jag tror icke, att Hrr läkare kunna hafva några större anspråk än öfriga medborgare, såsom ledamöter i sundhetsnämnder, sjukbärare och sjuksköterskor m. fl., som tilläfventyrs råkat ut för olyckan i och för utöfningen af sitt kall. Läkarne, ehvad de lemnat sin hjelp med eller utan betingad vedergällning, stå i samma kategori som nyssnämnde medborgare, särdeles som läkarnes råd i denna sjukdom icke varit af den betydenhet att kunna föranleda tili några särskilda anspråk. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag tyckte mig höra, att den siste talaren slutade sitt anförande dermed, att läkarne icke skulle hafva utmärkt sig genom något sådant nit under cholerasjukdomen, att pension för enkor och barn efter dem, som deri aflidit, borde meddelas. Om så är, bör Den 9 O * t • b e r f. m. jag anmärka, att den värde ledamoten icke känner eller ännu kan känna förhållandet; ty dertill fordras uppgifter från 1’andsorterna, sorn hittills saknas. Man vet blott, att några läkare dött i sjukdomen, utan att känna i hvad mån de dessförinnan bidragit att derifrån rädda andra. Men om staten anser sig förbunden att pensionera enkor och barn efter krigare, som fallit i krig, synes den hafva lika pligt att gifva pension åt enkor och barn efter läkare, som fallit i kriget mot choleran, att jag så må uttrycka mig. Min mening är visserligen icke att motsätta mig pensioners beviljande äfven åt enkor och barn efter personer af andra medborgareclasser, hvilka fallit under omsorgerna för cliolerasjukas vård, i fall R. St. skulle dertill samtycka. Men jag har velat säga detta för att afvända den njugghet, som eljest kunde blifva en följd af Frih. Cederströms yttrande. Frih. Cederström:
Juni, funnit desamma wara af den beskaffenhet, att Utffottct, jemte anmärkning till Fullmäktige, desiutom trott sig böra anmäla händelsen inför desi respective Principaler, i den Berättelse, som till Rikets nu församlade Ständer af Utskottet kommer att afgifwaS." Propp - Den rz September. Z47 " Propositioncrne in klemo." "Den som bifaller Kansli-Utskottets tillstyrkan" de i afseende pä Boron Oesterscrom^ Memorial, skrifwer Ja; den det ej will, skrifwer Nej; winner Nej, förblifwer äfwcn Banco-Utskottet wid dest Beslut, att i asgifwande allmänna Relationen till Rikets Ständer, en sädan berättelse om Realisationen bör inflyta^ som Banco-Utskottet förut derom stadgat, med förklarande, det Handlingar och Protocoller, sä widt de Realisations-Plancn angä, jemlikt det i Kansti-Utskot» tet deraf författade Sammandrag, icke innefatta hem, lighetcr, sä att i grund deraf de böra allmän kännedom undandragas." Oä besia owäldigt jemföras, sä wäl med hwar, annan, som med de sörstnämde af den 22 Juni, inses tydligen, att den ststnämde icke i nägon mätto den sörstnämde emotsägcr, helst de sista Propositioncrne bäde till Ja och Nej lika instämma deri, att Banco, Utskottet förbljfwer wid desi beslut af förenämde dag, att till Rikets Ständer afgifwa en sädan berättelse, deri upptages; hwari nägon fräga om förändring hos Utskottet icke uppstätt, och hwartill det i Contra-Propositionen yrkade tillägg, säsom swar pä Grefwe lstnnailtons och Baron L clermröms bcgärail, att de Banco-Handlingar som icke wörö hemliga, kunde fä tryckas, icke i nägvr mätto föranleder.
• hvarigenom aflöningen blefve förhöjd: för*Regements-läkaren vid Lifbevärings-regementet till 250 R:dr, för Regements-läkarne vid Wermlands Fältjägare-regemente, vid Lif-regementets och Smålands Grenadier-corpser samt vid Norrbottens, Westerbottens och Jemtlands Fält-jägare-corpser till 600 R:dr och för Regements-läkarne vid arméens alla öfriga regementen och corpser till 800 R:dr, allt Banko; och borde de sålunda för Regementsläkarne föreslagna löneförhöjningarne tilläggas vederbörande regementers och corpsers allönings-anslag; 3:o att för Regements-läkare, som straxt efter uppnådda 60 lefnadsoch 30 tjensteår, söka nådigt afsked, må medgifvas rättighet, att då, utöfver dem utur arméens Pensions-kassa tillkommande pension, jemväl från allmänna indragnings-staten undfå pensioner, bestämda till 400 R:dr för dem, hvilkas löner här förut föreslagits att förhöjas till 800 R:dr, och till 200 R:dr för dem, som afsetts att erhålla lägre löner än nyssnämnda belopp, men med skyldighet likväl för alla, att under tio år, från afskedsdagen räknadt, i händelse af behof, efter omständigheterna tjenstgöra antingen vid militär-sjukhus, eller depöter eller civila sjukanstalter. Transport Maj:ls Nåd. Prop. om Statsverket 1855. 35 Transport R:dr 22,11)0: Indelta arméen. Kavallerioch Infanteri-regementena.
En pä rigkiga stät grundad wederläggning är det enda jag i detta afseende finner böra hos mig werka en förändrad öfwertygelse, och jag ar alltid beredvillig, att godkänna desi styrka Jag har sökt i Bankens Grund-Författningar, och deribland i 1800 ars Reglemente, de föreskrifter, som till detta afwikande frän Riksens Ständers allmänna beslut, skulle kunna gifwa rättighet, eller ätmindstone nägon anledning, jag har önskat finna, men jag har ej funnit den. I protokollet för dcn 1 Nowcmber 1802 förklara Herrar Fullmäktige , att de ej ansago sig tillständigt, att yrka orubbad werkstallighet af Riksens Ständers antagne. samt Banco - Fullmägtige i Reglementet af den 14 Junit meddelta Realisations plan. Jag finner ganska wäl, att den activa åtgärden art yrka iverkställighet, ej åläg dem, när Lagarne icke föreskrefivo den såsom pligt; men det är för mig omöjligt att inse, pä hwad giltigt skäl, och 22 Den 14 November.' och enligt hwilka Lagar, de kunnat undandraga siz den pasiivg pliglen, alt icke werkstäiia hivad dem ej af deras Principaler war älagdt. I nysi citerade Protocoll för den r Nowember anföres en Riksens Höglofl. Ständers underdåniga Skrifwelse af den iz Junii 1800 Herrar BancoFullmäglige förmäla, att genom Baneo-Utstoltet, ingen underrättelse om densamma bliswit dem med» delad; i sista Banco - Reglementet, och i fjelfwa Riksdags bestutcr, sinnes också, hwarken sielfwa den undcrdäniga Skrifwelseu, eller något af desi har aberopade innehall, wara anförda.
Sedan Rikets Ständer, i anledning af en utaf enskild motionär vid sistförfiutne riksdag väckt fråga, icke funnit skäl bevilja något statsbidrag till en väganläggning å ön Björkön i Stockholms skärgård, så har Kongl. Maj:t, efter derom i underdånighet gjord framställning och med afseende å den ifrågasatta väganläggningens styrkta ändamålsenlighet och nytta för orten, medelst nådigt bref till Styrelsen för vägoch vattenbyggnader af den 5 Maj 1858, anbefallt bemälde Styrelse att gå i författning om det ifrågavarande vägarbetets utförande, dertill Kongl. Maj:t beviljat ett statsbidrag utan återbetalnings-skyldighet af 20,000 R;dr R:mt, att utgå af den utaf Rikets Ständer vid 1856 — 1858 årens riksdag till Kongl. Maj:ts disposition anvisade vägbyggnadsfond; hvilket Revisorerne anse sig böra här endast omförmäla. Statens Jernvägs-byggnader. Redogörelsen för de till Statens jernvägs-byggnader anvisade medel innefattas i följande 5 liufvudböcker, nemligen: l:o Öfverstyrelsen; 2:o Vestra stambanan från Götheborg; 3:o Vestra stambanan från Stockholm; 4:o Södra stambanan’ från Malmö; 5:o Södra stambanan från Falköping. Dessa räkenskaper äro för revisions-året i Kongl. Kammar-rätten granskade med anmärkningar. Chefens för Statens jernvägs-byggnader under den 28 Juli innevarande år till Kongl. Maj:t afgifna särskilda underdåniga berättelser, angående arbetenas fortgång samt trafiken ä Statens jernvägar under ar 1858, äro Revisorerne delgifne; och hafva Revisorerne ansett sig böra meddela Rikets Ständer innehållet af dessa underdåniga redogörelser. Den förstnämnda, rörande arbetenas fortgång, lyder sålunda: — 121 — »Vestra: stambanan från Götheborg. Yid 1858 års ingång var jernvägs-linien -från Götheborg till Wårgårda, 6,23 mil, fullbordad och öppnad för allmän trafik, hvarjemte terrasseringsoch bro-arbeten voro utsträckta ända till Töreboda, der stambanan öfvergär Götha kanal.
Kanske den anspråkslösa frun lemnat till baka teaterbiljetten, som hon fått af en god vän, för att offra dess värde till några stackars behöfvandes » nöje eller nytta »! Och den verkligt rika — hvem vet — • kanske hon velat smaka gifvandets största fröjd genom att försaka den nya klädningen och hatten. D e gamla kunna gå med än en tid, de påminna henne i glädje om, hur snabbt och behändigt hon smusslade ned — ja, icke vet jag, hur mycket det var — må hända nog att dermed återköpa mod och lefnadslust åt en af öfveransträngdt arbete dignande medmenniska, helsans rosor på bleka kinder! Och mången, mången » enkans skärf » har här legat sida vid sida, med hvad de rika till öfverlopps haft, för att till sist med sin magiska kraft frambringa välsignelse och lycka. » L a société » har i det tysta på skilda områden redan gjort så oändligt mycket godt, att det blifvit ett talesätt, då en modedocka blir en god husmor, eller då en ung man upphör att » lefva lifvet », som det ju kallas på deras eget språk — att det då heter: » hon eller han måtte hafva gått in i » L a société »! Någon större reklam vet jag verkligen ej kan upptänkas för att åt nämda institution värfva anhängare, • och är det att hoppas, att » L a société » allt mera skall grena ut sig och slutligen genomsyra hela vårt sällskapslif, som det är dess mening att helt och hållet reformera! Men oaktadt allt det goda, som jag här berättat om » L a société », har dock denna skapelse ett stort fel, det: att endast vara en vacker saga. T y helt visst han I redan för länge sedan förstått, att hela » L a société », med stadgar, grundsatser och allt, blottar » instiftad » af eder ödmjuka tjenarinna, hvilken dock intet högre önskar än att en gång få skåda den dag, då det i hvarje afseende lysande sällskapet håller sitt intåg i svenska hem och svenskt umgängeslif. Hemmet eller skolan? K n:r 5 af Idun förekommer under ofvanstående H rubrik en liten uppsats, mot hvilken jag genast skulle velat göra åtskilliga inkast.
Min anhållan är, att R. o. Ad. måtte till Utsk:t återremittera denna fråga, på det att Utsk:t, elter verkställd utredning och inhemtande af de upplysningar, sorn Ulsk:t kan finna uti ett eller annat hänseende vara ytterligare af beiiofvet påkallade, må inkomma med ett bestämdt tilleller afstyrkande i afseende på skolans qvarhlifvande eller lörfljttning, samt att, huru än resultatet gestaltar sig, nödiga medel måtte för ändamålet anslås. Alt det af K. M. framställda förslag synes mig, som förordat och kontrasignera! deri Kongl. Proposm, vara det lämpligaste, tycker jag mig knappt behöfva särskildt antyda. Gr. Cronstedt: Otvifvelaktigt är väl, att den uti K. M:s Nåd. Propus, framlagda utredning af ämnet bör vara tililyllestgöramlo. Hvad jag dock tillåter mig fästa uppmärksamheten uppå är, att det här icke allenast är fråga orri hvggnadsanslaget, 100,000 rdr. Dertill komma ytterligare 12,000 rdr lör lärarnes aflöning, och 6,000 rdr till elt laboratorium. Alt det torde vara nyttigt för eleverna alt lefva, som man säger, ett bergslagslif, torde väl äfven vara säkert. Under ären - 28 Den 3 Juni f. m. dets behandling på afdelningen gjorde sig ock den åsigten gällande, att denna skolas ändamål hufvudsakligen var praktiskt, samt att, om en flyttning skulle ega rum, en sådan borde försiggå till en annan bergslag, äfvensom att Nora eller Philipstad* bergslager i sådant hänseende vore att tillgå. Dessa hafva varit de verkliga skälen, hvarföre man icke direkt uttalat sig i afseende på flyttningen. En återremiss vill jag dock icke motsätta mig. Hr von Ehrenheim:
Denna betydliga tillökning i seminarii-elevernas antal synes göra till en nödvändighet, att antingen på tjenlig plats i rikets vestra del, hvilken, med hänseende till de af motionären anförda förhållanden, synes deraf vara mest i behof, inrättas ett fullständigt seminarium för manliga elever, eller ock åtskilliga af de seminarier, hvilka Kongl. Majit ansett framgent böra ombesörja undervisningen, erhålla den utvidgning och den förändrade anordning i öfrigt, att de kunna, utan men för undervisningen eller ordningen inom anstalten, emottaga vida större antal elever, än det, hvarför de ursprungligen varit afsedda. I enlighet med dessa åsigter och på det Kongl. Majit icke må sakna medel för ett fullt ändamålsenligt ordnande af folkskolelärare-seminarierna, har Utskottet ansett tillökningen i förevarande anslag böra bestämmas till det af sistbemälde motionär föreslagna belopp eller 25,000 Riksdaler; hemställande alltså Utskottet, a) att det till seminarier för folkskolelärares bildande uppförda anslag måtte med 25,000 Ridr förhöjas; och b) att Rikets Ständer, vid anmälan af detta beslut, tillika i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit täcktes taga under Stats-Utskottets Utlåtande N:o 66. 45 öfvervägande, huruvida icke, med hänseende till ofvananförda omständigheter, dels i rikets vestra del ett seminarium, utom det i Göteborg, må vara behöfligt, dels seminarium i Wisby må fortfarande böra bibehållas; och c) att Biskop Annerstedts öfvanberörda motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 67:o.
Men då nu förhållande icke är sådant, utan, om man rätt betraktar dessa idéer och intressen, sådane de i samhället visa sig, man finnér, att, under det att de vanligen dela sig i tvenne hufvudgrupper, som oupphörligt tälla och strida med hvarandra om öfvermakten, de mate - 264 Den 13 Mars f. m. riella intressena emot de högre intressena, frihetens emot ord ningens, rörelsen emot stiileständet, o. s. v., de äfvenledes ännu alltid anträffas företrädesvis representerade, försvarade och förnyade, hvardera hufvudgruppen inom sin motsvarande stora samhällsclass, — de som arbeta för samhällets materiella ändamål då räknade till den ena hnfvudclassen, och de som lefva och verka för de högre samhällsidéernes befrämjande tillhörande den sednare; — då anser jag en förändring i ofvannämnde syft ning, till införande af en enkamrig representationsform, vara pä det aldra högsta skadlig. — Hr Lefrén har sagt, att denna strid emellan idéer, intressen och samhällselasser icke är förderflig, att just den utgör Statens lif, länkar och utvecklar alla slumrande samhällskrafter. Jag medgifver detta fulleligen, såvida man nemi. ställer så till, att under den pågående striden intet element får tillfälle att helt och hållet förqväfva det andra, och della kan endast förebyggas derigenom, att man gifver åt dessa två och två med hvarandra stridande principerne eller elementerne en viss öfvervigt hvardera inom sin särskilda kammare, hvarigenom den ena principen kan fritt och med full sjelfständighet röra sig, och aldrig behöfva frukta att blifva undertryckt af den andra, som deremot, såsom nyss nämndes, får sitt skydd, sitt öfvervägande inflytande i den andra kammaren. På detta sätt skyddar man båda principerne, hvilket aldrig kan lyckas om man inrymmer dem i en och samma kammare och der försöker alt afväga dem emot hvarandra; ty då måste nödvändigt antingen den ena eller andra ibland dem få en skadlig öfvervigt.
Vtdr. d. 11 Mars 1840. 115 2:o Ej mindre Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer af den 24 sisth Februari, angående grunderna för bran vins-bränningens utöfning, med hänsigt till förekommande af bränvinets omåttliga bruk, än äfven Herrar de Mares och Hegardts motioner om förändringar uti Kongl. Förordningen den 19 Juni 1835 om grunder och afgifter för brän vinsbränningen. Remitterades, jemte hvad i öfrigt, under discussionen öfver detta ämne, af flere bland. Ståndets ledamöter yttradt blifvit, tili Bevillnings-Utskoltet. S. D. Remitterades följande bordlagda motioner: Till Stats-Utskottet: l:o Herr Kjellbergs, angående åtskilliga controller, i afseende på Rikets Drätsel-Verk, uti hvilken motion Herr Kjellberg gjort ett tillägg, hvarförutan flere af Ståndets öfrige ledamöter i detta ämne sig yttrat; 2:o Herr Hallings, angående Na viga tions-skolor i Riket och anslag till dem. Till Bevillnings-Utskottet : l:o Herr Wijks, om inrättande af en serskild Pröfnings-comité för staden Götheborg; i anledning af hvilken motion vice Talmannen, Herr Hal• Ung sig yttrat. 2:o Herr Winges, om upphäfvande af Kongl. General-Tullstyrelsens tvenne Circulair-Ordres, af den 3 Januari 1825, stödjande sig på Kongl. Skrifvelsen till General-Tullstyrelsen af den 2 December 1824, angående varor, som dels för Kongl. Hofvens, dels för främmande magters härvarande sändebuds räkning utrikes ifrån inkomma; uti hvilket ämne flere af Ståndets öfrige ledamöter sig yttrat; 3:o Herr Åboms, med förslag, att en afgift af 8 sk.