Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vare sig nu Ulrich-Ferdinand genom sina kunskapare kände sonens lefnadssätt och fruktade, att denne gick den breda vägen till fördömelsen eller han på grund af sin höga ålder och bräcklighet – han tålde icke längre mer än trenne flaskor af den gamla Rüdesheimern vid taffeln, och hans lifmedikus sökte förgäfves genom ymniga åderlåtningar bota hans stora svaghet – började tänka på kronans framtid, beslöt han att påskynda den trolofning, som hans ambassadör i Greiz redan förberedt med prinsessan af därvarande hus, Richissa af Reuss, systerdotter till själfva hans kristliga majestät kejsaren. Ulrich-Theodor tog denna sin höge faders afsikt utan större ledsnad med en god sons pliktiga lydnad. Han var dessutom högst intagen af ett porträtt, han fått af prinsessan, infattadt i briljanter och ädla stenar. Men kostbarare än någon äkta pärla var bilden själf, visande ett naturens mästerverk. Ehuru prinsessan knappast fyllt sitt fjärde lustrum, var hon redan en yppig skönhet med de vackraste skuldror och det hvitaste hull i världen. Det gyllene håret skimrade som en furstekrona kring hennes panna, och de svarta ögonen lyste i fuktig glans. Munnen var formad som den lille gudens egen båge, och intet elfenben var hvitare än hennes hy. Ulrich-Theodor hade genom sin förtrogne vän, Hengstenberg, sökt taga reda på sin tillkommandes humör och komplektion, och han visste, att hon var mildheten själf, kanske blott något för mycket porterad för melankoliska drömmerier. Hon älskade att i timtals sitta lutad mot slottsbalkongens balustrad utan att tala eller taga sig något för, betraktande blommen, som föll mot sandgångarna, eller krusningen på vattenspegeln efter dammens svanor, och luktflaskan föll ur hennes bleka fingrar, utan att hon själf märkte det. Men hon hade visat stor belåtenhet med den afbildning af Ulrich-Theodors fysionomi, som öfverräckts henne af ambassadören, och hennes bref voro så polerade, som man kunde vänta af en prinsessa af det vittra
Utskottet öfverlemnade handlingar i frågan innehålla, har Utskottet funnit till 12 SlaisU(skottet8 Utlåtande, HO. fullo ådagalagdt, ej mindre behofvet, att, i stället för det vid Ultuna institut nu befintliga ladugårdshus, hvilket, i anseende till dess osunda läge samt hofälliga och i öfrigt mindre ändamålsenliga skick, ingalunda kan anses motsvara fordringarne å en så beskaffad statens mönster-inrättning, som nämnda institut jemväl i detta hänseende bör vara, en ny ladugårds-byggnad derstädes å ett för en sådan byggnad tjenligare ställe uppföres, helst, enligt en från institutets styrelse till Kongl. Civil-departementet nyligen inkommen rapport, den gamla byggnaden genom en den 5 dennes inträffad orkan, deraf åtskillige institutets byggnader lidit, blifvit så illa skadad, att densamma blott provisionel kan repareras, än äfven angelägenheten deraf, att vid detta institut ett mejeri, hvilket nu helt och hållet saknas, inrättas, hvarest åt elever ,och lärlingar må beredas tillfälle att vinna närmare kunskap i den maktpåliggande del af landthushållningen, som rörer tillgodogörandet af ladugårds-produkterne. Det måste nemligen för boskapsskötselns och mejeri-han dt eringens förkofran och uppblomstring inom landet anses vara af synnerlig vigt, att ifrågavarande institut så anordnas, att fullständig undervisning derstädes kan lemnäs jemväl uti husdjurs-skötseln samt alla till en väl ordnad mjölk-hushållning hörande detaljer. Ty derförutan uppfyller icke detta läroverk det anspråk, man med skäl kan hafva ä detsamma, att vara en mönster-hushållning för landtbruket i alla dess delar samt bibringa det uppvexande slägtet de insigter och kunskaper, som erfordras för landtbruket^ rätta och ändamålsenliga skötsel. I afseende åter å möjligheten för institutet att af egna medel bekosta uppförandet af ifrågavarande byggnader, får Utskottet lemna följande upplysningar om de anslag af allmänna medel, hvaraf institutet kommit i åtnjutande.
Dc smi hiisen, fjerran frin allt grnnskap, skogstjirnen, isen, hvnrifrin man kunde se lbigt nt at Siljan, f5- I&gt;odkullans gliidje öfwr &amp; t besökallt var s i nytt och hiiiiföraiide. En inils vandring uppför branta Imcknr ger ocksi god inatlust. Aldrig hnde viil Hickorna drönit om att kunna förtSra sidniia qvantiteter och inidrlagen med stekt flssk ocli potatis sermjölk som da veradt p5 iiiycket bristfilligt porslin och mjölken i triisk9lar, allt vm oförgiitligt. 204 Efter middagen började det regna. DS blef Elma var: rXddande engel., i det hon ur sitt minnes rika fatabur uppdukade det ena poetiska praktstycket efter det andra. I fibodens lilla gästkaminare föredrogos stycken af fni I.enngren, Rydberg, Snoilsky ni. fl. OcksS Annie lemilade viirdefiilla bidrag. Fjalar tycktes \ .ara hennes iilsklingsskald. Jag satt i tysthet och gladdes St att d r a flickor verkligen aska svenskt skaldskap. SS hade vi solosSng och sainsing, och sa gjordes lekar men regnet upphörde ej. Ett beslut miste fattas: öfvernatta i Eiboden eller gii hem? Vi besttimde ass för det senare och vandrade en bel mil i regn utan alla tifventyr, utoni det att Elma koni pS hufvudet ned för en stiitta och tappade sin pince-ner, hdken hon dock fick igen. För att skydda o s mot regnet \ .oro v i alla utstyrda mer eller mindre underligt, och Agda har i sin skizzbok förevigat de \ .andrandes personligheter. VSta som tuppar kommo vi hem kl. 10, men voro nästa morgon lika krya. De filjande dagarna delades mellan kammarmusik och utfarder. Onsdags eftermiddag bröto vi upp frSn Leksand för att vandra till Rtittrik. Vara vänner i klockargården voro oss följaktiga till Plintsbergs by.
Dessa stridiga åsigter föranledde jemväl Kongl. Maj:t att i Dess vid sistförflutna riksdag rörande Statens jern vägsbyggnader aflåtna nådiga Proposition meddela det förklarande att, ehuru åstadkommandet af en jern vägsförbi ndelsé mellan de förenade rikenas hufvudstäder utgjorde en vigtig länk i kedjan af det Svenska jernvägssystemet och innefattade ett för begge folken eftersträfvansvärdt mål, Kongl. Maj:t likväl, i betraktande af de skiljaktiga meningar, som inom Wermland iörefunnes om banans lämpligaste sträckning, ansåg densammas rigtning från dess båda ändpunkter då icke böra definitivt fastställas längre än, å ena sidan, till Arvika och, å den andra, till Christinehamn; och funno, med anleduing af hvad Kongl. Majit sålunda tillkännagifvit, Rikets sednast församlade Ständer sig böra i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes, innan ytterligare framställning till Rikets Ständer komme att ske om fortsättande af arbetena å denna bana, låta verkställa förnyade undersökningar för utrönande af lämpligaste sträckningen för meranämnda banas fortsättande från Christinehamn mot Arvika. Dylika undersökningar hafva derefter blifvit af Kongl. Majit anbefallda och resultaten af dessa undersökningar framlagda i den nådiga Proposition, som Kongl. Majit till Rikets Stäuder vid innevarande riksdag aflåtit.
Detta förslag, om det af Rikets Ständer antages och vinner nådigt afseende, bör sannolikt kunna leda till stor besparing för det allmänna äfven med bibehållande af resandes anspråk att blifva fortskaffade med en hastighet, som fullt motsvarar och öfverträffar den, hvarmed man kan resa med ångfartyg. I alla händelser har jag, såsom ledamot af Stats-Utskottet, ansett det vara en pligt att uttala min öfvertygelse om nödvändigheten att, vid jernvägars anläggande i vårt land, nogare afse möjligheten att underhålla rörelsen derå utan alltför stora uppoffringar för Staten, än fallet hittills synes hafva varit, enligt de undersökningar, som legat till grund för kostnadsförslagen, och med den plan, som varit följd i det hela.» Af Herr Björck: »Jag reserverar mig mot Utskottets förslag att anslå 6 millioner Riksdaler Riksmynt för fortsättning af arbetet på södra banan-från Finja - sjön, hvilket anslag, efter min tanka, bort bestämmas till 4 millioner Riksdaler Riksmynt; äfvensom deremot, att Utskottet icke beviljat det för fullbordan af banan emellan Jönköping och Falköping erforderliga belopp; och åberopar jag de grunder för dessa mina åsigter, hvilka innefattas uti det af Riksgälds-afdelningen framställda förslag rörande anslagen för södra banan.» Af Herr Rinman, som i frågan om jernbanan emellan Örebro och Hallsberg (3:dje punkten), till antagande förordat Riksgälds-afdelningens förslag till utlåtande (infördt i Herr Hiertas reservation mot nämnde punkt). Af Riksdags-lullmägtige Måns Månsson från Calmar län, Erik Ersson från Gefleborgs, Nils Larsson från Jemtlands, Per Nilsson från Malmöhus, Jonas Andersson från Östergötlands, Per Persson från Wermlands och Carl Anders Larsson från Östergötlands län, hvilka instämt i Herr Rinmans reservation mot 3:dje punkten. Af Riksdags-fullmägtigcn Jonas Andersson från Östergötlands län: »Det af Statsutskottets pluralitet fattade beslut, att hos Rikets
Utaf det vid 1850 och 1851 års riksdag beviljade och uti 83 § 5 mom. af nu gällande reglemente omförmälda, till Kongl. Maj:ts disposition anvisade statsbidrag af 150,000 R:dr för utdikning af sanka trakter och sjöar till beredande af odlingsförelag innestå ännu i Riksgälds-kontoret 5,010 R:dr, som, jemlikt Kongl. Brefvet den 22 December 1851. blifvit disponerade att, med 4,500 R:dr såsom län och 510 R:dr såsom anslag utan äterbetalningsskyldighet, utgå för rensning af Brattefors å till sänkning af sjön Hellungen i Göteborgs och Bohus län, för hvilket företag, som borde fullbordas till den 1 Oktober 1854, förlängning i arbetstiden blifvit i nåder medgifven till den 1 Oktober 1858. Som likväl arbetet, hvilket, i följd af uppkommen rättegång, mäst inställas, icke inom sistnämnde tid blifvit utfördt. har Kongl. Majit, genom nådig skrifvelse af den 20 Maj 1859, i nåder förklarat, att arbetstiden finge än ytterligare förlängas till den 1 Oktober 1862, med vilkor att, om arbetet äfven dessförinnan icke kunnat fullbordas, det dertill i nåder anvisade statsbidrag icke vidare komme att vederbörande tillhandahållas, utan borde till statskassan indragas. Vid sådant förhållande, och då, enligt hvad Utskottet inhemtat, någon anmälan om arbetets fullbordande ännu icke ingått, har Utskottet ansett sig böra utur det nu afgifna reglements-förslaget utesluta det uti 83 § 5 mom. af 1860 års reglemente, intagna stadgande; och torde ofvanberörde återstod, 5,010 R:dr, af det vid 1850 och 1851 års riksdag beviljade statsbidrag för utdikning af sanka trakter och sjöar få anses såsom besparing samt följaktligen icke vidare behöfva af Riksgälds-kontoret tillhandahållas.
– Som du vill, men du Stella skall ligga vid väggen. – Du lyder mig, jag skall lyda dig – genmälde Stella. Den utmattning starka sinnesrörelser verka på kroppen, gjorde att Irene snart föll i en djup sömn. Irene vaknade dock förrän Stella, hvilken, då hon trädt utom sin vanliga lefnadsordning visavis att lägga sig, tog sin skada igen om morgonen. Irene betraktade med ett ljuft vemod henne och Ulla, der de lågo såsom englar. Att fru Orrberg längesedan var uppe förstår hvar och en hushållsmoder, som af ett vänligt öde drifves att läsa denna berättelse. Ingen kunde således för tillfället märka, att Irene öfvergaf sin gäst så tidigt som klockan sju. Hon trädde beslutsamt ut i alkovrummet, undersökte väggen, och fann slutligen efter ett långt sökande spår till en lönndörr. Fast Irene så ofta varit i detta rum, hade hon aldrig märkt det förr, ett bevis på huru skickligt denna lönndörr var inpassad i muren. – Det var således icke en ande – sade Irene – ty sådana behöfva icke dörrar. Utan det var en menniska. Hon gick genom några rum för att komma till salongen. Der ville hon spela något litet, för att afleda alla onda tankar. När hon kom i salongen, blef hon icke litet förundrad att möta Harald, hvilken inkommit ifrån den ingång, som ledde till farstun. Irene visste icke, att Harald utbedt sig af baronen, att hvarje morgon ifrån sju till åtta, den tid då hans läsetimmar begynte, få gå ned i salongen för att spela. – Fröken tyckes förvånad att finna mig här. Men sedan fyra dagar är jag här hvarje morgon. – Ja, jag visste det inte; jag kom hit kanske med samma afsigt, som Jag kom hit att spela. – Och kanske samma skäl ursäktar frökens oartighet emot sin gäst? – Ja, hon sofver ännu. Kanske ni mente så? – Men jag har hört, att fröken aldrig så tidigt lemnat sitt rum. Och hvarföre nu? – Ni är nyfiken – sade Irene i det hon såg ner på ett notblad. – Blott denna enda gång – svarade Harald. Vid detta svar, en reminiscens på en gång som ett vädjande, kände Irene bloden rusa åt sina kinder.
Detta embetsverks räkenskaper, upprättade i enlighet med ett år 1850 nådigst fastställdt formulär, redovisa alla under Krigs-kollegii förvaltning ställda, riks-statens fjerde hufvudtitel tillhörande, såväl ordinarie som extra stats-anslag äfvensom särskilda kassor och fonder. I Kongl. Kammar-rätten hafva dessa räkenskaper ännu icke undergått fullständig revision. I enlighet med den i Kongl. Krigs-kollegii hufvudbok upptagna general-kapitalräkning, hafva Revisorerne låtit upprätta följande sammandrag, hvaraf inhemtas förhållandet med samtlige under detta embetsverks förvaltning ställda anslag och medel. (Bil. Litt. H.) Revisorerne, som nu öfvergå till en närmare redogörelse för de särskilda anslagen och dervid följa den ordning, hvari dessa anslag förekomma i Kollegii hufvudbok, anse sig dock först böra erinra, att betydliga olikheter förefinnas mellan sifferuppgifterne i nedan intagna tabeller och bilagor samt de enahanda uppgifter, som förekomma uti den i sammanhang med berättelsen om Kongl. Stats-kontoret afgifna redogörelse för fjerde hufvudtiteln, men att berörde skiljaktigheter uppkomma af de i vissa hänseenden olika bokföringsmethoder, som tillämpas i dessa båda embetsverk. A) Fjerde hufvudtiteln, Öfver förhållandet med inkomster och utgifter lemnar bifogade t&bellariska sammandrag upplysning. (Bil. Litt. I.) Bland anslagen till materielen å fjerde hufvudtiteln finnes uppfördt ett reservationsanslag för försvarsverket till lands i allmänhet eller Krigs-kollegii departementer, 1,136,578 R:dr 89 öre, hvilket belopp är af Kongl. Maj:t genom upprättade specialstater fördeladt emellan Kollegii särskilda afdelningar. Redogörelserna öfver detta anslag utvisa för revisionsåret följande förhållande: a) Artilleri-afdelningen. Debet, Balans från år 1858: Förskotter, upptagna inom linien. 120,164: 8. Uppbörd: Kontant anslag, enligt Kongl. Maj:ts stat, ... Skulder, upptagna inom linien, 62,484: 58. Credit. Balans från år 1858:
Den inträffar väl ej förr än fjorton dagar efter midsommar; men jag önskade att i tid fråga dig, om du för nästa gång vill åtaga dig bestyret dermed?” ”Ack, onkel Billing, ni öfverraskar mig på det angenämaste! Denna dag, hvilken af hela staden anses såsom den trefligaste och muntraste högtidsdag på året, skulle väl jag förtjena den utmärkelsen att dervid vara värdinna?” Fru von Horst hade en lång stund svettats af ren ångest. Så länge Maria ej begrep hvart allt detta syftade, gick det bra nog; men mamma insåg, att så snart hon gjorde det, skulle hon säga ett rent, klart nej. Nu gällde det. Vid Billings sista ord blef saken alltför tydlig. ”Maria! Maria!” afbröt fru von Horst det redan på Billings tunga sväfvande tillbudet, inseende att blott en skicklig vändning kunde rädda spelet; ”vatten! vatten, barn! jag mår så illa!” ropade hon med halfdöende stämma, och den förskräckta flickan sprang ut på ögonblicket. ”Ursäkta mig,” bad hon med sväfvande röst sin gäst, och lemnade rummet innan Maria hann tillbaka med vattnet. ”Ack, söta mamma, hur är det?” frågade den bekymrade dottern, och höll glaset till hennes läppar. ”Åh, blott en svindel, mitt barn; den går snart öfver. Men jag kommer nu ihåg något, som du genast får uträtta åt mig.” Derpå fick Maria så många uppdrag i staden, som fru mamma ansåg behöfvas, för att upptaga den tid Billing ännu kunde blifva qvar. Efter dessa kloka anordningar begaf hon sig, fullkomligt återställd, tillbaka till sällskapsrummet, ursäktade att Maria, som lofvat sig bort till en vän för aftonen, ej kunde återkomma, men hoppades, med ett fryntligt leende, att hon och hennes gamle vän likväl skulle fördrifva tiden på egen hand. ”Öfverhufvud,” svarade Billing, ”är jag likså nöjd dermed, och vänder mig, som en rättfram man, till er som mor, i en fråga af mycken vigt. Ni känner min ställning i lifvet; om flickan ingenting har att invända deremot, vill ni då skänka mig hennes hand?”
Då utaf dessa alltid en del är redan till inlösen förfallen, och således att anse sorn Riksgäldsmynt, synes mig böra bestämmas, att de 3^ procents sedlar, som icke ännu blifvit utbytta, må få emottagas i liquider om summor, som icke öfverstiga den icke förfallna delen af dem, hvaremot öfverskottet af den förfallna delen, må af UtredningsContoiren contant återgifvas, i fall cassans tillstånd sådant tillåter, i annat fall ett interimsbevis lemnäs, som, så snart medel med omgående post blifvit efterskrifne och nedkommit, emot contant utbytes. Man finner lätt att detta gör en betydlig lättnad för Discontliquiderne under första året, och för RiksgäldsContoiret är det precist detsamma, emedan den förfallna, men icke uttagna, delen af 3-procents-sedlen var der redan påräknad att hafva utgått. I 3. $:s 7. moment står, att räntan på de reverser, hvilka under den sednaste tiden. som hypotheker blifvit inlemnade, skall beräknas blott till den 1 October 18x7. Jag vet alltför 28 Dm i Julli. sval, att tre Stånd så hafva beslutit; och Ridderskapet och Adela ensamme sagdt: till insätfningsdagen, men jag underställer blott, huru det skall verkställas. BancoFullmägtiges af Riksens Ständer ålagde anmaning an* befallte DiscontDirectionerna i vintras, att emottaga som bypothek Verkets egna sedlar, men alldeles ej att af den som inlemnade dessa taga bevis, huru stor del af hans betalade summa var assignationer eller obligationer, eller insätta det i interims-quittencet. Huru skall man nu bevisa hvdketdera som handt. Hvem skall credjteras för den origtigt beräk*3 nade räntan emellan den i Oktober 1817 och insättningsdagen ? Ty
Hans Excellence Herr Grefve af Wet~ terstedtj Gustaf: Jag tyckte mig höra uti det nyss till justering uppläste Protocoll, att stampningar hade afhrutit en Talare. Jag hemställer, om det icke vore bäst, att delta uttryck af stampningar finge utgå; särdeles som det icke betecknar något, hvilket förtjenar att öfverflyttas i tryck. Herr Hjertaj Gustaf: Jag får underställa så väl Herr Grefven och LandtMarskalken som Ståndet, huruvida icke våra Protocoller måste innehålla en fullständig beskrifning på hvad sig tilldrager. Jag tror således, att det icke kan undvikas, att vid de tillfällen, då en sådan oordning inträffar, det anmäles i Protocollet. Men om Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet blir 3y8 Dea 3t> Mars e. m. Väckt på origheten af ett sådant oskick, hoppas jag, att Protocollen ej skola bära vittne om dessa sorgliga uppträden, att Talare blifvit tvungne afbryta sine yttranden. Jag tror, att i OrdningsStadgan redan finnas correctiver deremot; men jag medgifver, alt stadgandet är sådant, att det med svårighet kan handhafvas, emedan det nästan är omöjligt att märka, hvem sorn i detta fall förbryter sig. Jag tror, att de vitén, som i OrdningsStadgan finnas föreskrifne, ej skulle behöfvas, om Ridderskapet och Adelil gaf uppmärksamhet till de skadlige följder, som kunna uppkomma genom den omtalade oordningen. Derföre anhåller jag, att hvad som vid denna Riksdag passerat måtte få stå qvar, men att vi tillika inom oss göra en öfvenskommelse och, på utaf Herr Grefven och LandtMarskalken framställd önskan, besluta, att sådane uppträden ej mera skola förekomma. Grefve von Schwerin, Fredrik Bogislaus: Jag hemställer, om icke ordet oro eller liflig oro kunde begagnas vid detta tillfälle; att säga, med hvilka instrumenter den blifvit uttryckt, torde vara onödigt. Friherre Boije, Ludvig:
Capitalet verkar ifrän de rätta ståridpuncterne af en ökad production , en tilltagande näringskraft och ett stigande välstånd; Låne-tillgän-garne biefvo ful komligt till räck lige, och dea inrättade Generai-Disconten behofde icke hålla sitt Capital rörligt, utan gjorde till och med utlåningar emot inteckning af Fastigheter; Rörelse Capitalet ökades dock icke; men det verkade under ett skyndsammare omlopp , med obehindrad förflyttning ifrån den ena verksamma handen till den andra; tillgång uppå stående län saknades sällan, och de publika Cassorne, ehuru med nedsatt ränte-be räkning, voro icke strängt älitade, u an förtroendet fortgick tili dgu höjd, att äfven iåne-biträde af Banco-Uttioittt$ Btthnianåtrt. 33$ enskilde personer stod att vinna emot mindre an laglig rama. Man anser 1776 ars Realisa tions framgång, till stor del, egasin grund uti fördelat ne af sillfisket och fragi handel n under Amerikanska kriget; nen härvid måste man anmärka, att Svenska fragthandeln icke vidtog förr än 1780; att Realisationen fortgått ifrån’ 1776 års början; och att någon rubbning efter 4 års förlopp icke deruti kunde vara att befara; saint att fragtvinsten till största delen, eller till den verkan, som deri anses hafva medfört på det reela myntet, medtogs af den betydliga Spannmåls import, som 1783 till 178.4 ars missväxter vallade. De ssa strödda anmärkningar synas leda tilt den slutföljd, både att Landets närvarande tillstånd är mera fördeiagtigt än tillförene för verkställigheten af en realisation, saint att den allmänna nytta, sorn de-af ostridigt följer, icke behofver aflagsnas, i fall man kan göra sig försäkrad, att den uppoffring, sorn måste blifva en följd af en skyndsam tillökning uti Banquens réela Fond, icke öfverstiger de tillgångar man har att påiäkna; äfvensom att den bfifver tillräcklig för att lemna osvikelig trygghet och säkerhet om framgången.
Motionärerne andragit rörande det Statsanslag, som Carlskrona Stads Fattigvård åtnjutit och om hvars fortfarande Utskottet under den 19 sisth Januarii afgifvit Utlåtande, N:o 37, får Utskottet vördsamt andraga, att ehuru samma Stad, hvarken i afseende på handel eller en allmännare välmåga kan jemföras med Götheborg, äger den dock, i förhållande till folkmängd och tillgångar, en betydligare fattig-personal, som med flere hundrade menniskor numera öfverskjuter det af Motionärerne för år l8i5 uppgifne antal; varande Carlskrona den enda Stad, Iiufvudstaden oberäknad, som af ett så beskaffad! understöd kommit i åtnjutande. Reservati on. Af Hr CommerceRådet Santesson.- Det synes mig, som Höglofl. Utskottet icke hade tagit tillräcklig kännedom om Motionens innehåll, enär uti densamma icke finnes omtaladt något Götheborgs Stads betungande af Flottans fattiges underhåll, som föreslagna Betänkandet uppgifver; deremot omnämnas ej uti detta sistnämnda de af Motionärerne uppgifne Betänk anden, N:o 115. 163 Tygoch Fortifications-Staterne, såsom de der serskildt, utöfver den egenteliga Garnisonen, med sine fattige besvära Staden. Visserligen räknar Götheborgs Stad ännu ibland sine fattige många dels afskedade SjöArtillerister, dels deras efterlemnade Enkor och Barn. Men dessas antal är, i förhållande till det hela, icke så betydligt, att Motionärerne dervid fästat afseende. Utskottet antager som skäl till Motionens afstvrkande, att Staden utaf KronoManskapet och dess Befäl hämtar betydeliga fördelar genom ökad varuafsättning och dermed förenad liflighet uti handel och näringar, hvarmed ock lättnad i kostnaden för de fattigas underhåll skall beredas; detta torde dock fordra en nogare undersökning.