Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan ej tänka mig möjligheten af att icke Svenska folket skulle fullkomligen uppbära och gilla om Konungen i den öfre kammaren insatte en Carl DeGeer, en Carl Otto Palmstjerna, och jag kan ej tro, att män med så sjelfständig karakter skulle få namn af Konungens Adjutanter, som det här i går yttrades. Jag har fästat mig vid nu förevarande förslag, förnämligast derföre, ali jag anser det vara alldeles nödvändigt att i? Den 12 Mars f. m. 11. o. Ad. yttrar en gemensam tanka. Afslås detsamma, sa har jag ej mera hopp att någon sådan kommer att yttras, oell hvilken blifver då följden? Jo, att II. o. Ad. helt enkelt lagt Const.- Utsk:s mera. till handlingarne att hvila till nästa riksdag. Om detta blefve förhållandet, skulle jag icke hafva något deremot, iliden synpunkten, att det vore en god vigt i vågskålen mot de andra Ståndens beslut för det Ulsk., som vidare skall behandla saken ; men jag anser, att Utsk. dä byggde sitt omdöme på en alldeles falsk grund, den, alt Adeln hade gillat betänk. Detta är åter icke händelsen, efter ingen enda röst höjt sig för detsamma. Ont II. o. Ad. besluter att förkasta detsamma med de vanliga orden, att Ståndet funnit förslaget onödigt, så skulle följden blifva, att 11. o. Ad. sagt, att Ståndet anser det bestående bättre. Jag tror det vara meningen hos mängden, att vår nuvarande representation bör förändras. Dä någonting verkligen bör göras, har jag fästat mig vid det förslag, sorn jag anser vara det bästa, och vid den omständighet, att det är af hufvudsaklig vigt för detta måls behandling både vid denna och en kommande riksdag, att nationen och Konungamakten bestämdt hugo erfara majoritetens önskan på Svenska Riddarhuset. Detta vinnes icke med mindre en gemensam tanka yttras. Jag fäster mig ytterligare vid delta förslag i det afseende!, att jag finnér det till betydlig del öfverensstämma med den tanka, som Hr Silfverstolpe framställt.
Sparre, Guslaf Adolf, och Hr Ehrenstam, Joli. Fredr., i följd af deras utnämning till ledamöter af statsrådet, afgått från förenämnde befattning i riksg.-kont., anmälde sig och yttrade: Frih. Åkerhjelm, Joli. Carl: Vid det inträffade förhållande att 2:ne af de ledamöter, som af R. o. Ad. blifvit utsedde till fullmäktige i riksgts-kont., under riksdagens lopp afgått frän denna befattning, och då i grundlagen icke finnes bestämdt huru vid sådant förhållande skall tillgå, får jag hos Hr Gr. o. Landtm, samt H. R. o. Ad. hemställa, om icke denna fråga nu bör blifva underställd R. o. Ad:s beslut. Min enskilda öfvertygelse är, all då grundlagens stadganden derom ingenting föreskrifva, så har derigenom naturligtvis hvarje Stånd fått sig rättighet medgifven att besluta huru vid ett sådant tillfälle skall förfaras och för min del anser jag lämpligast att R. o. Ad. anställer nytt val af fullmäktige i riksg:s-konl., i de afgångnes ställe. Denna framställning begärdes af Frih. Ceder s t rö m, Jakob, och Gr. M örn er, C a r I, på bordet; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, förklarade, alt densamma till följe deraf skulle i nästa plenum blifva understäld R. o. Ad:s pröfning. Öppnades Hrr Electorers lista vid val a.f en ledamot i BankoUtsk. efter N:o 2302. Hr Skogman, Carl David; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 2114. Hr Nordenswan, Otto. Äfvenledes öppnades Hrr Electorers lista vid val af en ledamot att i StatsUtsk. inträda under ordinarie ledamoten N:o 1703 Hr Blomcreutz, fullm. Hr af Geijerstam, Carl, beviljad 14 dagars ledighet; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 1626. Hr Oliwecrona, fullm. Hr af Geijerstam, Gustaf Emanuel.
Sedan gäldenären fullgjort hvad i afseende å bouppteckning och boets öfverlemnande i 19 § föreskriIves; ege han jemväl vid andra än der nämnda tillfällen utom sitt hus vistas; dock må han ej, ulan borgenärernas samtycke, förr än tvä månader efter inställelsedagen förflutit, sig från sitt hemvist längre bort aflägsna, än att han kan, en vecka efter kallelse, vid Rätten eller annorstädes inom Rättens domsaga personligen sig inställa till afgilvande af upplysningar rörande boet: vare ock skyldig alt för gode män eller sysslomän uppgifva stället, der han vistas, och, om det utom domsagan är, viss derinom bosatt person, lill hvilken kallelse å honom må lemnäs. 8 22. Begifver sig gäldenär från sitt hemvist utan att hafva iakttagit hvad honom efter 19 och 21 §§ åligger; då må han bysättas lill dess han sådant åliggande fullgjort: uteblilVer han, då han efter kallelse sig inställa borde; varde genast hemtad: alviker han frän det ställe, dit han kallad eller hemtad blifvit, medan hans närvaro der erfordras; varde i bysättningshäkte förvarad under den tid, som för ändamålet nödig profves. Kostnaden lör gäldenärens bysättande drabbe i dessa fall konkursboet. § 23. Rymmer gäldenär för skuld, men varder ertappad; då skall han i häkte förvaras till dess utredas kunnat, huruvida han till bedrägligt förhållande sig skyldig gjort. Har gäldenär, som rymt, Konungens lejdebref erhållit; förfares i enlighet dermed. § 24. Då anledning förekommer alt gäldenär i bysättningshäkte förvara, eller alf tredsknnde gäldenär hemta, efter hvad i 22 § sägs; aumäle det Rättens ombudsman hos Rätten eller Domaren, som derom förordnar. § 25. Sedan uppteckning af gäldenärs bo skett, läte Rätten, eller Domaren, ändå att han jäfvig är, genast kalla gäldenären att å viss dag, sist inom fjorton dagar, bouppteckningens riktighet med ed fästa. Å landet må sådan ed afläggas inför Domaren, der ej Ting snart infaller. 88 Expeditions-Utskottets Förslug till underd.
! 6 1 1 1 — » BankoUtskottets, angående verkställd undersökning och granskning af Bankoverkets tillstånd, styrelse och förvaltning ! — 6 1 3 | — » Rikets Ständers Revisorers j år 1863, 1864 och 1865 afgifna, angående Riksgäldskontorets tillstånd och förvaltning , 2 1 » Fullmäktiges i Riksgäldskontoret, till Rikets Ständer, angående nämnde kontors ställning och förvaltning sedan början af 1862 och 1863 års riksdag — 4 1 3 — Statsutskottets utlåtande , angående Riksgäldskontorets förvaltning under den tid, som förflutit sedan början åf 1862 och 1863 års riksdag — 4 i 29 _ » Justitie Ombudsmannens för år 1864 och till riksdagen 1865 — 1 2; l Lag Utskotets utlåtande i anledning af vérbställd i granskning af Rikets Ständers Justitie Ombudsmans embetsförvaltning från sednaste till innevarande riksmö- tes början — i 7; l 2 — » Kammarkollegii, angående kungsgårdars och öfriga kronolägenheters förvaltning från den 20 Oktober 1862 till den 21 Oktober 1865 . — | 4! 1; 18 — ! CO Cl Riks-Ståndens Beslut. Ridd. o*. Prestei Borgare! Bonde Adeln. j Ståndet. ; Ståndet. 1 Sjo: ta* —. ro B 2. <* O ro ‘S 2 b’ T3 3* C6J O ro £* 7? Z, 2 ÉL a. ce ro jsä 3T ö P dq' tö ro c re z-, r5 r r Ridd. o. i PresteBorgare! BondeN:0 N:o Sid. Adeln. | Ståndet. Ståndet. Ståudet. No 3 Berättelse:
S, D. Vid förnyad föredragning af Stats, och BancoUtskottens den 6 dennes under N.o 15a3 afgifne, samt den Ii derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens förut med. deldte Betänkande, rörande väckte frågor om anstalter till understöd och uppmuntran för Sparbanksjnrättningarne i Riket; fann Ridderskapet och Adeln, att, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallit, Utskottens ifrågavarande Utlåtande borde läggas till Handlingarne; Ut supra. Höglofl. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan half till to om aftonen. In fidem Prolocolli O. J, Lagerheim. P r o t o c o 11, hållna hos Högloflige Ridderskapet och Adeln, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, År 1823. Nionde Bandett Andra Afdelningen, STOCKHOLM; Tryckte hos Olof Grahn, i8ai. Freclagen den 17 October. Plenum klockan 9 förmiddagen; Justerades följande: Utdrag af Protocollet, hållet hos Högloft.' Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm eftermiddagen den 15 October 1823. S. D. Då nu å nyo föredrogs Statsoell BancoUtskottens den 2 dennes under N:o 515 afgifne, samt den 7 derpå följde på bordet lagdej Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid Ut-' skottens förut meddeldte Betänkande, i anledning af Kongl. Majlts Nådiga Proposition, angående ytterligare anslag för fullbordandet af Götha Ca-? nal, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att samma Utlåtande gilla, likväl med iakttagande af följande förändringar: 1:0 Att det af Utskotten i afseende å Gö3 tha Canals fullbordande tillstyrkte anslag endast i egenskap af Låne-anslag utaf Ridderskapet och Adeln beviljades. s:o Att, utom den af Utskotten Canalfiolaget tUligde utdelning af hvad yestgötha Canal - 4 Ven 17
Magasins-föreståndare, som icke fullgör de honom, till följd af detta »Reglemente, åliggande skyldigheter, må af socknestämmans röstägande ledamöter vid »socknestämma från sin befattning skiljas; och vare sådan föreståndare pligtig att till »den, som hans sysslomål bestrider, skälig ersättning gifva. »<§• ^är Magasins-föreståndaren antingen af den anledning, som i 17 S »omförmäles eller vid förvaltningsårets slut från sin befattning afträder, vare han plm»tig att, i förra fallet genast, och i sednare händelsen före den 1 Oktober, från sig »till efterträdaren aflemna och låta inventera hvad han af Magasinets tillhörigheter om »hander haft; Vare dessutom skyldig att, inom En månad efter det han sin befattning »leinnat, afgifva tdl Pastor i församlingen fullständig redo och räkning öfver sin för»valtmng med alla tillhörande handlingar; ägande föreståndarne att i räkenskaperna af»fora kappar på hvarje under förvaltningsårets lopp på Magasinet intagen tunna »spannmål och sådant till ersättning för afdamning, intorkning och förvaltningsbesvär. »Fmnes öfvermål, tillkommer hälften deraf föreståndarne och andra hälften Magasinets »lilla fond. ö »Pastor har, sedan räkenskaperne till honom inkommit, att kalla Inrättningens »samthge delägare till socknestämma, hvilka sednare dervid äga att utse 2:ne för sak Berätlelse öfver Calmar län för åren 1842—1847. 4 26 »kunskap och beskedlighet kände personer att, så skyndsamt som ske kan, granska »den allemnade redogörelsen, inventera behållningen och deröfver inkomma med utlastande till delägarne, som vid ytterligare socknestämma må antingen lemna forestån»darne decharge för deras förvaltning, eller ock vidtaga annan af omständigheterna på »kallad åtgärd. , »S. 49 Föreståndare, som, genom försummelse, vanvård eller uppsåtlig tor »skin<Trincr af hvad honom är ombetrodt, sin pligt eftersätter, godtgöre skadan och »vare° derjemte underkastad det ansvar, som för slikt förfarande i allman lag be »<S 20.
Slutligen reste han upp hufvudet och sade så långsamt och tydligt, att Alf fullkomligt förstod honom: — Nåväl, jag skall skrifva under! Öfver judens oroliga ansigte flög ett drag af tillfredsställelse; han upptog ur fickan ett litet skriftyg af bleck, öppnade locket, framtog en penna, doppade den och lemnade den åt Hawerfield. De hade vid Hawerfields ankomst satt sig ned båda två på en stor halfmurknad timmerstock, som låg utanför ingången till minan i berget, men under samtalet hade juden ofta rest sig upp och slutligen blifvit stående framför sin kamrat, hvilken nu mottog pennan, lade papperet på stocken och skref med rask och säker hand sitt namn under detta papper, hvaromkring troligtvis hela deras långa samtal vändt sig, och hvars innehåll tycktes vara mycket kort. Då han återlemnade det, förde han handen under västen med ett uttryck, som om han der känt någon smärta, och juden, som mottagit det, gick att sätta sig på sin förra plats, för att kunna inlägga det i plånboken och tillsluta skriftyget. Det var ungefär tre eller fyra alnar dem imellan, och just som Alf såg den lilla tysken luta sig ned, för att upptaga pennan, som han tappat, ljöd knallen af ett pistolskott. Hawerfields gestalt insveptes för en minut i rök, och den lilla juden föll framstupa, utan ett ljud framför honom på marken. Det var en pistol, som lorden framtagit under västen, och som han nu höll afskjuten i handen. I nästa ögonblick lutade han sig fram och upptog plånboken, som juden tappat i fallet, och papperet, som han ännu icke hunnit inlägga. Det sista ref han sönder, hopkramade bitarna i handen och nedstoppade dem i sin ficka, och sättande sig ned på stocken igen, öppnade han plånboken hastigt och genomletade den brådskande. Han tycktes imellertid icke finna hvad sökte, ty han kastade den ifrån sig med en min af missräkning, stötte med foten undan den liflösa juden, vände sig om och skyndade derifrån åt samma håll, hvarifrån han kommit.
Den i5 Februarii f. as. Den som Lifaller Statsoch Bevillningsutskottens Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningav vid Utskottens under N:o 87 förut meddeldte Betänkande, om Curliusafgiften m. m. likväl under iakttagande deraf, att öfverskotten, i stället att användas serdeles vid uppkommande farsoter , böra användas serdeles till förekommande af farsoters uppkomst j voterar Ja j den det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, anses Utskottens berörde Utlåtande hafva blifvit af Ridd. och Adeln bifallit i allt öfrigt, utom hvad angår andra punkten, i afseende hvarå, med afslag å nämnde Utlåtande i denna del, Hr af Billberghs reservation af Ridderskapet och Adeln godkännes. Voteringen börjades klockan half till 3 e. m. och befunnos vid dess slut, sedan en voteringssedel blifvit uudantagen och förseglad samt de öfriga voteringssedlarne blifvit öppnade, rösterne hafva utfallit som följer: Ja — 18. Nej — i3. I följd hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att Ridderskapet och Adeln bifallit Stalsoch BevillningsUtskottens ifrågavarande Ut - Den i5 Februarii f. m. 117 låtande med den af Herr Munck af Rosenschöld föreslagne förändring. Högloflige Ridd. och Adeln åtskiljdes klockan ett qvart till 4 eftermiddagen. In fidem Protocolli, O. J. Måndagen d. i5 Februarii i83o„ Plenum klockan half till 6 Eftermiddagen. Företog Högl. Ridderskapet och Adeln, enligt 48 § RiddarhusOrdningen, val af Sju Ledamöter uti den Direction, som intill nästa Riksdag skall besörja och förvalta Riddarhusets angelägenheter, och befunnos, efter valförrättningens slut, kl. half till ge. m-, följande Herrar hafva, genom de flesta rösterne, blifvit till Riddarhus-Directeurer utsedde, nemligen: röster. Hans Excellence, Herr Grefve
Med fästadt afseende häruppå , och med den varsamhet StatsUtsk. sjelf yttrar är nödig, får jag vördsamligen föreslå, att räntegifvare!! må få, ännu under loppet af de 5 nästpåföljande åren, till statsverket afbörda sig någon viss del af spanmålsräntan eller tionden i natura, levererad å de vanliga kronomagazinerna, emot afqvittning af en motsvarande del af samma räntebelopp i penningar, efter årets markegångspris, så att Staten inlöser denna spanmål efter sagda pris. Jag vill tro, att denna utväg måhända sällan och ej på alla orter begagnas; men jag önskar dock, alt denna utväg må stå öppen, då den ta iEvas. Jag kan ej heller inse, att denna medgifvenhet å Statens sida kan komma alt ligga den särdeles till last, helst Staten alltid är sjelf i behof af någon spanmål och, på här föreslaget sätt, emottager den, då priserna äro låga. Skulle det qvantum, som sålunda inflyter, öfverstiga årsbehofvet och Staten derigenom nödsakas förskjuta en deremot svarande penningesumma för de utgifter, som å stat äro anslagna, torde någon förlust genom förskottet rimligtvis ej kunna inträffa, helst förskottet betäckes genom sädens lägre pris, då den emottages. Jag anser mig ej här böra reglementera, angtde uppsägningsoch levereringssättet, ifall milt förslag antages. Men jag anvisar denna väg eller denna medelväg emellan det hittills gällande sysleme och det åsyftade, under öfvergångsperioden, eller under förändringens början. Förändringens hufvudföremå! är i alla fall vunnet, derigenom att räntegifva - 1 Den i5 Juli f. m. 3g ren ej får med någon enskild rnnleägare att göra. Man behöfver måhiinda denna medling under öfvergången , för att derigenom stilla de bekymmer, som, genom en radikal reform, i början under öfvergången möjligen kunna uppkomma. 6:0.
Äfven orri detta antäges, blir dock, för fallen af upphöjelser efter 1809, eli ökad svårighet, utom de redan änföfde, sorn torde böra anmärkasi De personer af äldre ätter, sorn under serskildt stadgad arfsordnirig under de sednare åren före 1809 till Grefve och Friherrevärdighet upphöjdes, voro nemligen alla samteligé förut hufvudman i sin förra ätt; der blef således, vid upphöjelsestunden,ett ombyte af hufvudman,och inom den nyas gren kunde således den rättig, heten fortgå. Efter 1809, hafva åter redaö fall uppstått, och kunna dagligen förnyas, att en Adelsman af gammal slägt men yngre gren; blifver Den 5 Jnnii. SS blifver till Friherre upphöjd. Skall då, sedan alla de äldre grenarne af adelsätten utgått, hufvudmannarätten gå förbi Friherrens alla ätteläggar till en annan ännu yngre gren, eller ejV Derom finDes i nu gällande Riddarhusordning intet stadgande; tvärtom, om det ena antages, bryter man mot de reglor om närmaste ättemän af äldsta qvarlefvande grenen , som 2 §. i Mom. innehåller; om det andra åter anses rigtigare, har man följt olika princip vid den händelse då en hufvudman, och i den då en blott ättemän, upphöjdes; och anmärkningsvärdt vore, att den upphöjde personens yngre ätteläggar 6kulle vara mäst vanlottade och komma längst ner i ättemannaordningen, just i den händelse, då den upphöjde personen, från hvilken de härstamma, verkligen varit ättens hufvudman. Ännu en annan händelse har blifvit möjlig, sedan den urgamla ordningen , att adelig värdighet på alla barnen öfvergick, frånträddes, den nemligen, att flere ätters värdighet kan komma att på ett hufvud ärfvas. Om detta fall innefattar den nu gällande RiddarhusOrdningen icke ett ord mer, än hänvisningen i slutet af 2 §., till 37 §. i RegeringsFormen; denna §. säger åter ingenting bestämdt härom.
På den höga plats, en drottning intager, tryckes hon väl också af tusentals band – och hvarifrån skall hon hämta lefnadsmod, om det väsentliga fattas? Ty också för en drottning förblir känslolifvet alltid det väsentliga. Men känslolifvet har många afskuggningar – och alla, också de, som icke få nämnas, grunda sig ytterst på en outrotlig instinkt, som Skaparen från begynnelsen nedlagt i hennes väsen Det blir en lång paus i samtalet. Pendeln på kaminfrisen slår och slår, som ett bäfvande hjärta. Drottningen reser sig sakta och går fram till fönstret. Därute lyser solen så vackert som om det vore vår. Men hon fryser. Luften härinne tycks henne kall och rå. Ändtligen vänder hon sig om och talar, men håller blicken sänkt: – Ni är en märkvärdig man – olik alla andra. Ni förstår så mycket, som andra icke förstå – och ni förefaller så ärlig och uppriktig, att man bara vill tro er blindt. Och ändå – det är så mycket falskhet i luften här vid hofvet – Hvarför skulle jag kunna lita på er mer än på andra? – Därför att jag byggt hela min framtid här vid hofvet på E. M:ts nåd. Jag kan således icke svika E. M:ts förtroende utan att undergräfva marken under mina egna fötter. – Å – ni behöfver icke min nåd ni har ju kungens. – Men jag vet, att den dag snart skall komma, då förhållandet mellan de höga makarna blir sådant, att H. M:ts drottningens vilja blir rådande. Konungen är svag – och hvar skulle han söka stöd om icke hos sin höga gemål? – Hos de mäktige herrarna, som egentligen äro de regerande! Nu ser hon upp. Han har närmat sig några steg och lutat sig en smula framåt. Hans blick får ett uttryck, som om han bestämt sig för att röja en hemlighet, och han sänker rösten. – Jag har talat mycket med kungen i detta ämne, och om jag rätt fattat H. M:ts mening, kommer administrationen snart att förenklas, makten att samlas i en hand, enväldet att återställas i dess ursprungliga skick. Hon rycker på axlarna och skjuter ut munnen föraktligt: – Makten lockar mig icke. Hvad är makt?
Man har förebrått detta förslag, att det icke innehåller tillräckligt konserverande elementer, och att det derföre icke åt samhällets högre intressen erbjuder det för dem väl behöfliga skydd. En sådan uppfattning måste dock, enligt min tro, härleda sig ifrån en granskning, som blott sträckt sig till förslagets yta, men icke inträngt i dess innersta väsende. Jag anser nemligen, i motsats till nyssnämnda mening om bristande garantier i förslaget, att det innehåller de mest konservativa grundbestämmelser, som under nuvarande förhållanden kunna åstadkommas. Väl är det sannt, att de konserverande elementerna icke genom dessa bestämmelser blifvit inrymde inom några särskildt för sig framstående afstängningar med skarpt utpreglade konturer, — men de genomtränga i stället den nva organismens alla fibrer och strömma genom dess blodådror på ett sådant sätt, att den mest helsosamma inverkan å hela det representativa samhällslifvet derigenom måste uppkomma. Både genom det Kongliga förslagets eget innehåll, äfvensom ock genom det nära samband, som detsamma inför emellan de representativa och kommunala institutionerna, måste nemligen inträffa, att vid hvarje val och hvarje annan handling af medborgerlig verksamhet, utöfvad vare sig inom de lägre eller högre kommunerna eller inom samhällsrepresentationens område, bildningens och ordningens målsmän alltid skola finnas tillstädes och kunna uppträda såsom ledare midt ibland de lägre eller materiella intressenas representanter; och begagnandet af detta medel, att gifva de mera bildade ständigt upprepade tillfällen att genom upplysningens och de goda exemplens makt kunna tillvinna sig de mindre bildades förtroende och förmå dem att lyssna till och förstå de högre intressenas talan, det finner jag vara ett vida säkrare sätt att skydda och befrämja dessa intressen, än att dela samhället i från hvarandra afskiljda grupper, som man väl kan försöka uppställa i mekanisk jemnvigt emot hvarandra, men svårligen lyckas länge behålla i sådan ställning. Ty på detta sätt kan aldrig den inre harmoni uppkomma emellan de olika samhällselementerna, som är i så hög grad värd att eftersträfva, och som vida lättare bör kunna vinnas, när hela folket, utan afseende på yrken, stånd eller klasser, slutes tillsammans, och alla valberättigade, vid valrättens utöfning, grupperas, dels efter möjligheten att kunna sammankomma och i valen deltaga, och Den 5 December.
Utdrag af Protokollet öfver Finans-ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen i Siats-Rådet å Stockholms Slolt den 27 Oktober i859. Närvarande.- Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Friherre Manderström, Statsråden Wallensteen, Gripenstedt, Almgvist, Ehnemark, Herr Grefve Hamilton, Lagerstråle, Björnstjerna och Malmsten. Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition M 20. 29 Chefen för Finans-departementet, Stats-rådet Gripenstedt, uppläste lill justering ett, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts, på Statsrådets enhälliga tillstyrkande, fattade beslut, uppsatt förslag till Kongl. Maj:ts nådiga proposition, i fråga om utbyte af Häradsskrifvare-bostället Hagebohl, \ mantal, emot Tv mantal Kålshult, i östra härad af Jönköpings län Kongl. Majit behagade, enligt Statsrådets tillstyrkande, i nåder gilla berörda förslag, sådant det finnes delta Protokoll bilagdt, och befallde, att nådig proposition skulle, i öfverensstämmelse dermed, till Rikets Ständer aflåtas. Ex protocollo Mildhog Lundgren. Auk. till Exp.-Utsk. deu 7 Nov. 1859, kl. 2 e. m. Kongl. Maj:ls Nådiga Proposition lill Rikets Ständer, angående öfverlåtande ut Strömsholms nya Kanal-bolag af eganderällen lill en jordrymd från Strömsholms Kungsladugård och Stuteri; Gifven Stockholms Slott den 27 Oktober -1859. Då, vid anläggningen af Strömsholms kanaloch sluss-verk, den emellan slussen vid Strömsholms kungsgård och derinvid belägna landsväg varande plats af 33j famnars bredd blifvit, genom Kongl.