Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
C1 ' O O — Uppstå olika meningar, gälle den, som af föredraganden uttalas. Då två af Krigsförvaltningens särskilda embeten sammanträda i gemensamma ärenden, föres ordet af den Embets-chef, till hvars förvaltning målet egenligen hörer, eller, om ovisshet härom uppstår, af äldste Embets-chefen. I begge Embets-chefernes frånvaro är äldste ledamoten ordförande. Uti dylika ärenden deltaga begge ledamöterne inom hvartdera embetet. Föredragningen sker af den ledamot, som ärendet närmast vidkommer, eller om sådant icke kail bestämmas, af yngste ledamoten. Å General-intendents-embetets aflönings-afdelning deltager, då Embets chefen är frånvarande, Intendenten å Intendents-afdelningen i beslutets fattande; dervid föredragande Krigsrådet eger afgöranderätt, om skiljaktiga meningar dem emellan uppstå. I mål, som förekomma inom de särskilda embetena under Chefernes frånvaro och hvilka böra genom samfäld omröstning afgöras, inträder för tillfället, såsom ledamot, Krigsråd inom annat embete, som målet närmast angår, eller, vid ovisshet härom, den yngste af öfrige Krigsråd. I sammanträden emellan tvänne embeten, under endera Embets-chefens frånvaro, deltager ej, till förekommande af mindre lämplig röstöfvervigt å det det ena embetets sida, Militär-ledamoten inom det embete, hvars chef vid sammanträdet är närvarande. Då embete inom Krigsförvaltningen, under Embets-chefens frånvaro, sammanträder med annat verk, deltager i öfverläggningen, såsom tredje medlem å embetets sida, Krigsråd från annat embete, hvilket frågan företrädesvis angår, eller när säkerhet härom eger rum, den yngste af öfrige Krigsråd. När ledamot är hindrad att sin tjenst förrätta, uppdrager Embets-chefen densamma åt den tjensteman inom embetet, han dertill anser mest lämplig, i afvaktan på Kongl. Maj:ts nådiga bestämmande, huru härmed bör förfaras.
Hvad åter angar Utskottens förslag till förändring af de i slutet af i momentet i § af Folkundervisnings-Stadgan förekommande orden vederböriigen hedkund Lärare; så, enär under discussionen i Borgare-Ståndet någon anmärkning emot beröide förändring icke förekommit, och densamma endast innefattar det, jemväl af Herr Doctor Gumcelius yrkade, förtydligande af momentets innehåll, alt lärare vid de flyttbara skolorne icke ovilkorligen skulle vara från folklärare-seminarierne utexaminerade, hvilket förtydligande kan, ehvad ordet helst nteslutes eller bibehålies, utan rubbning af innehållet i öfrigt, verkställas; hafva Utskotten antagit sitt yttrande i denna del vara äfven af Borgare-Ståndet godkändt; hvadan och då de återstående af Utskotten föreslagna förändringar i Folkundervisnings-Stadgan, dels i afseende på förlängning af tiden, inom hvilken lärares anskaffande och folkskolors inrättande borde sättas i verket, dels om ett tillägg i 4;de ^:ns 4:,^e moment icke blifvit föremål för återremiss, Utskottens förslag i dessa delar jemväl måste anses hafva blifvit af 3:ne Riks-Stånd, eller Preste-, Borgareoch BondeStånden, gillade. Då, efter hvad sålunda förekommit, alla de i Utskottens Betänkande N:o 4° förekomna yttranden, hvilka ej blifvit af samtlige Riks-Stånden godkände, äro af Irenne bland dem gillade, anse Utskotten, med stöd af §. Riksdags-Ordningen, Borgare-Ståndets återremiss icke kunna till vidare åtgärd å Utskottens sida föranleda. Stockholm, den 4 April 1845. Arik. till Exp.-Utsk. d. 6 April, kt. 7 e. i». Utlåtande, angående vackt fråga om förbättrade lönevilkor för ContractsProstarne i Bohus Län. Uti en hos Högv.
Ibland JBanco-Verket rörande ärenden, som, enligt Regeringsformens 86 §., skola hållas hemlige, inbegripes beloppet af hvad för någon enskild persons Bolagsförenings eller Gassas räkning vid gifven tidpunkt hos Depositions-Banken innestår. Dock att Räkningshafvare för egen del har sig öppet att, enär som heldst, upplysning derom inhemta. §. Banken emottager till förvar under försegling, och utan alt om innehållet undfå uppgift, Contanta penningar, Document och hvarjehanda flyttbar egendom, så vidt utrymme och läglighet dertill inom Banken gifves; dock utan ansvarighet å Bankens sida för oförvållad skada och tillfällig olycka. §• >7* Om och i hvad raon afgift må beräknas för Depositioner, som ej, enligt i3 §. i denna Lag, äro derifrån uttryckeligen fritagne, samt om nödige eontroler och öfrige iakltaganden i samband med Depositionsanstalten, bestämmes af Rikets Ständer efter förhand varande omständigheter; och galle härutinnan hvad i §§. io och n här ofvan stadgadt blifvit. §. 18. En hvar, som i Depositions-Banken har behållning af Ducater innestående, skall vara berättigad att Ducater anvisa och utbekomma; för andra penningbehållningar å Depositions-räkningarne, ehuru som helst tillkomna, skäll Banken vara förbunden alt utgifva, efter hvar och ens eget val, antingen Svenskt silfvermynt efter gällande myntordning, ellerBancosedlar. §• *9- I förening med den uti Lag förvarade rätt att af Banken för dess sedlar enär som helst utbekomma silfver efter myntbestämnings-grunden, skall det ock förblifva en hvar obetaget att, till hvilken ort som helst inom eller utom Riket, fritt för all utförsel-afgift, medföra eller öfversända myntadt och omyntadt silfver. Bancooch Lag-Utskottens Betänkande N'.o 3. i3 §. 20.
Den 50 Juni', införsel af érl hiängd Vifcfualie-Varor blifvit till hinder för den inhemska productionen betydligen underlättad genom den iniridskning i fastställda Tull-afgiftet, sotn Sedelmyntets fallna värde be» redt och ännu mera genom den Finland medgifva förmon, att på lika sätt, som då detta land utgjorde en provins under Sverige, få emot erläggandet af endast den ännu lindrigare RandtTn-lls-afgiften påföra oss sina producter, en frihet, Sorn äfven derigenom varit af skadliga följder, att den gifvit anledning till de missbruk, att både förbudna och tillåtna Ryska varor och tillverkningar, under namn af Finska, blifvit till Riket införde emot den låga Tull, som endast för dessa sednare bort äga rum. ■Utskottet har redan anmärkt, att ifrån år 1S.08 till och med 1812 Rikets under-balance i handeln i mån af Nederlags-rörelsens tillvext förökats, hvarom äfven förr åberopade Utdrag af Tullräkenskaperna vittna, äfvensom Utskottet yttrat den öfvertygelse, att omstäridigheteme i den delen under de q:ne sistförflutna> åren, i stället för att hafva undergått någon förmonlig förändring, ■tvärtom blifvit betydligen försämrade, ehuru bestämda uppgifter derom saknas} och Utskottet bör tillägga, att denna öfvertygelse är grundad, dels på det förut omförmäldta förhållande i anseende •till VexeUCoursen under nämnde tid och dels på kännedomen deraf, att spannmåls-införseln, som •under de föregående åren per medium uppgått till omkring 233 i 234,000 tunnor årligen, genom - Den 20 Juni nom inträffade missväxter och krigs-behof uppjagats för år 1813 till 825,730 tunnor, sorn efter ett värde af 4 R:d 16 sk. Hamburger
Målet å nyo föredraget d. 5 Maji 1824, då Kongl. Maj:t förordnade, att Allmän Kungörelse skulle utfärdas derom, att den summa, för hvilken Uppbördsman vid tjenstens tillträdande skall ställa borgen, hädanefter skall anses lemna säkerhet äfven för de enskild ta medel, som i tjensteväg uppbäras, närmast de Allmänna medel Uppbördsman om händer fått. 121. Om anläggning af en Köping i Frycksände Socken af Wermland. Anmäld den 4 Dec. 1828; och Commerce-Collegium anbefaldt att afgifva utlåtande, sedan vederbörande blifvit hörde. 1825 den 21 Dec. å nyo föredraget, då Kongl. Maj:t, med afseende på hvad Commerce-Collegium anfört, ej fann skäl att för det närvarande bifalla den föreslagna Köpingens anläggande. 122. Om anstånd med Spannmåls undsättnings. -skuldernes betalning. Anmäld fiil. t. R. St. Kongl. Maj:t biföll Rikets Ständers anhållan till efterrättelse i alla de fall, der Kongl, Maj:t ej redan för undsättningstagare beviljat en längre betalningstid, eller framdeles, med afseende på sig företeende omständigheter, kunde sådan i Nåder medgifva. ia3. Angående tiden för nästa Revision af Stats-, Banco-, och Riksgälds -Verken. Anmäld den 4 Dec*823 ad notitiam för Revisorernes sammankallande. 124» t fråga om liemmansegarnes på Gottland skyldighet att underhålla Lastagebryggor vid öns Landthamnar, Anmäld d. 4 Dec. 1823, och remitterad till Commerce-Collegii utlåtande, sedan Landshöfdingen och öfrige vederbörande blifvit hofde. Ytterligare föredragen d. 4 Maji 1827 i sammanhang med N:o l35, då Kongl. Maj:t förklarade, det skyldigheten att underhålla Lastage-bryggorne borde tillhöra Allmogen, men afgifterne i Landthamnar Bil. t. R. St.
Diskonternes utredande, att det T iqvidationssätt, som af Riksens Ständer antages och gillas, varder genom Eder Kongl. Majtts och deras samfälda Beslut förkiaradt såsom en till ali.’ män efterrättelse gällande Lag; på det Staten, som, i följd af dess ingångna ansvar för skulderne, blir att anse sorti den ende Fordringsegaren hos Diskonterne, matte komma i tillstånd att med Gäldenärerne låta förfara så lindrigt, som, med afseende på hvarje Gäldenärs serskilda belägenhet, kan finnas billigt; Och skulle till stod för ett sådant förklarande äfven kunna åberopas en annan ganska Vigtig omständighet, den hemligen, att,'om ock Staten skulle förhålla sig alldeles overksam och Diskonternes tillgångar komma att uppgifvas till ordentlig Konkurs, torde, 1 620 Underdåniga Skrifvelserl anseende till mängden af Borgenärer och deras spridda vistelseort samt öfriga alldeles olika förhållanden emot hvad de äro i vanlig Konkurs,1 nödvändigheten påkalla någon eftergift fordringars bevakande i Kagen stadgade Formaliteter. ~~ Men, då Riksens Ständer at förutnämnde gällande anledningar funnit sig föranlåtne att föreslå en åtgärd, sorn leder till någon inskränkning af Diskont-Borgenärernes i Kag förvarade rättigheter, hafva Riksens Ständer deremot trott sig böra stadga ett så förmånligt Riqvidationssätt, att hvarje Borgenär hos Götha Ivanal-Boiags samt Malmö Diskonter ganska påtageligen må kunna finna sin fördel härigenom befrämjad på ett sätt, sorn bör utestänga allt skäl till klagan, enär Riksens Ständer genom frivillige uppoffringar hålla Borgenärerne skadeslöse förde icke tvetydiga utan redan gifna ansenliga förluster,hvilka skolat drabba detri L fall de utur nämnde tvenne Diskonters tillgångar skolat utsöka betalning för sine fordringar. Ur de synpunkter, Riksens Ständer sålunda betraktat ifrågavarande ämne, och på de grunder, Riksens Ständer nu i underdånighet yttrat, hafva Riksens Ständer rörande Götha Kanal-Bolags, Malmö och Götheborgs Diskonters utredning fattat följande Beslut. 1.
Detta förslag bifölls då af R. o. Ad. samt PresteSt., och jag medgifver, att äfven jag med min röst biträdde detsamma, emedan man sade och trodde, att det skulle vara ett sätt att förlika de stridiga åsigterna, nemi. deras, som icke ville höra talas om dagsverken, och deras, som icke ville förvandla någon ränta till penningar. Vid detta tillfälle gjorde jag äfven en uträkning, huru det förslag, som i StatsUtsk:s Utlåt. JVs 92 framställdes, skulle, om det blifvit antaget 1843, under de följande tio åren hafva verkat. Denna uträkning var gjord för ett hemman i Upland, detsamma, som Prosten Schram i sin, närvar:de Utlät, bifogade reservation uptagit, och med undantag af ett i hans beräkning begånget fel, der jag räknat rätt, hafva vi kommit till samma resultat. Jag har nemi. funnit att, i fall SlatsUtsk:s förslag blifvit bringadl i verkställighet, skulle skatterna för detta hemman, på några runstycken när, upgått till enahanda belopp, hvartill de upgått under de sednare åren, med afseende å de höga spanmålspriser, sorn under dessa år varit gällande. Men nu synas likväl dessa priser af många lätt insedda orsaker hafva varit updrifna utöfver den naturliga höjd, som man kan påräkna, att de under tidernas längd skola bibehålla, och om således dessa priser nedgå till det belopp, som de bade åren 1824—1834, så blir förhållandet belt annorlunda. Om, under sådana omständigheter, ett dagsverke förvandlas till hälften spanmäl och hälften smör, så blir räntelagarens inkomst mindre, än om dagsverket bibehålies sådant K. M. föreslagit detsamma, och jemväl mindre, än om det förvandlas till penningar. Ty mellan åren 1824—1834 utgjorde medelpriset å en tunna spanmål i Upsala län 6 R:dr 43 sk. 2 rst.
Beträffande förslaget att genom höga premier uppmuntra till export af brännvin, sä anse Utskotten; att en förmonlig export endast kan i längden bibehålla sig genom den vinst, sjelfva varans föryttring bereder; att Premier för utförande af Bränn vin, då detta är belagdt med den möjligast lindriga utförselstull, eller endast 3 runstycken på kannan, -—en afgift, hvilken står i ett lämpligt förhållande till den, som vid export träffar Spannmål, vore så mycket mer öfverflödige och olämplige, som de troligen skulle uppmuntra till en ännu högre och för Landet icke önsklig bränvins-produetion, samt att, om nödiga tönder till belöning för export af förädlade varor vore att tillgå, dessa vida lämpligare Jtunde användas till upphjelpande af andra magtpåliggande och nu mindre försigkomne näringsgrenar inom Landet; i grund af hvilka åsigter Utskotten icke kunna understödja hvad härom blifvit framStälldt, utan tillstyrka, att frågan härom må förfalla. Hvad dernäst angår Herrar Rydströmr och Peterssons ofvannämnde förslag, att Rikets Ständer måtte till Kongl. Majit aflåta en underdånig Skrifvelse i afseende på Brännvins utförande till Norrige, så, enär Utskotten hysa den öfvertygelse;), att Kg 1. Majit, vid reglerandet afSveriges handelsförhållanden med Norrige, icke un - Bevilln.- och Oec,-Utsh. Mern, N:o 26. n derlåtit att tillvägabringa deras ordnande ined allt möjligt afseende på de förenade liikenas ömsesidiga fördelar, ej eller för framtiden lärer förbise befordandet af Sveriges sannskyldiga väl och bästa, äfven i fråga om brännvins-export till Norrige, tro Utskotten, att en underdånig Skrifvelse i detta hänseende torde icke vara af någon nödvändighet påkallad, och hemställa alltså, att de derom gjorda förslag måtte lemnäs utan vidare afseende. Stockholm den 17 October 1829.
Uti sin till Revisorerne afgifna berättelse hafva Fullmäktige erinrat, att icke någon kapital-rabatt för det konverterade länet skulle fä beräknas och att, då den för 41 procents-obligationerna i kontraktet fastställda rabatt å en summa af 2,000,000 Thaler motsvarade 120,1,00 Thaler, eller 320,1,00 lt:dr Runt, så syntes konventeringen så fördelaktig för Svenska stats-verket, att Fullmäktige, sorn af Rikets Ständer fått sig uttryckligen ålagdt, att vid lånets upptagning söka bereda de för Svenska Staten såsom låntagare mest fördelaktiga vilkor, ansett sig icke böra underlåta antaga det derom väckta förslaget. Härvid skulle kunna anmärkas, att, om endast fördelen afsåges, Fullmäktige tilläfventyrs bordt, i stället a t, såsom ofvan är nämndt, anmoda spekulanterna att göra anbud å ett 4i procents lån med 1 procents kapital-inbetalning, inbjuda dem till deltagande i ett premielån för hela den summa, som skulle uppiånas. Detta hade åtminstone i det hänseendet öfverensstämt med Rikets Ständers föreskrifter, att blott ett lån blifvit upptaget. Det kan nemligen icke undvikas, att, då kursen på de nu utgifna 41, procents obligationerna naturligtvis är helt olika, än kursen på premie-obligationerna, så kommer 1860 års jernvägslån att, när premie-obligationerna komma i marknaden, i kursnoteringarne upptagas såsom 2.ne lån. Att det åter icke kan vara förmånligt för Svenska Statens kredit att de för Svensk räkning upptagna och på utländska fondmarknaden noterade många, om ock icke stora, lån till antalet ökas utöfver behofvet, lärer ock svårligen kurn a bestridas. Då Rikets Ständer beslutade, att Riks-banken borde för 4,000,000 Riksdaler deltaga i det lån, som för Riksgälds-kontorets räkning skulle upptagas, förutsattes det att detta lån i sin helhet skulle motsvara 25 Millioner Riksdaler. Det lån, hvari Rikets Ständers
Stats-Contoiret årligen utsättande pris, yrkat, dels att Bruks-egare måtte tillåtas afbörda Hammar-Skatten med Stångjern, af alla de vanligaste dimensioner, tjockare endast undantagne, eller att åtminstone den utsträckning härvid måtte medgifvas, att alla de sorter jern, hvilka äro af lika försäljningsvärde, som de hittills fastställde, kunde vid HammarSkattens liqviderande, få emottagas, dels ock, att Bruks-egare måtte befrias från skyldigheten, att i Silfver betala Harn - p38 Stats^Utskottets Betänkandeti. mar-Skatten, då den ej in natura utgöres, heldst andra Krono-Utskylder, utan förändring till Silfver, tili-Banco Sedlar till Staten ingå. Efter härå erhållen remiss, får StatsUtskottet, hvad angår förstnämnde del af Motionen, upplysa, att genom Kongl. Brefvet till Kgl. Bergs-Collegium af den 5 October 1774» är förordnadt, att då Bruksegare vilja in natura leverera HammarSkatts-jernet, bör sådant ske i 2:ne slag, nemligen antingen 1 i tum Platt-jern, eller ock tum i fyrkant, såsom varande ungerärligen jemngoda Mellansorter, hvilka vid alla Bruk merendels årligen smidas, samt i allmänhet äro mest efterfrågade och säljbara. Stats-Utskottet inser väl, å ena sidan, att en icke obetydlig fördel skulle beredas Bruks-egarne, om dem medgåfves, att utgöra Hammar-Skatten på det sätt Herr Beckman föreslagit, men ock, å den andra, att en motsvarande oundviklig förlust dervid för Stats-Verket vore att befara, emedan dét icke är troligt, att andre Jernsorter skulle af Bruksegarne erbjudas, än sådane sora, ehuru af St a ts~ Ut sko Hets Betänkanden. g3c) af de vanligare dimensionerne, likväl för tillfället funnit trög afsättning, och följaktligen äro af mindre värde. Stats
Vid sådant förhållande och för den händelse, att Borgare-ståndet icke skulle vilja i öfriga Ståndens beslut om bestämmande af ifrågavarande afgift sig lorena, ser Utskottet sig föranlåtet vördsamt tillstyrka, att frågan må afgöras genom omröstning i förstärkt Stats-utskott,. enligt en så lydande proposition: Den, som bifaller Utskottets af 3 Stånd godkända förslag, att en serskild assurans-afgift af en skilling banko skall till postkassan erläggas för hvart fullt 100 r:dr banko, som i rikets mynt eller sådana bevis, hvilka i hvars mans hand gälla såsom penningar, under rekommendation, med posten afsändas?, röstar Ja; den, det éj vill, röstar Nej; Bih. till R. St. Fröt. 1847 och 1848, S Sami. t d/d. i4 Baftt. 2 BevillningUt sköttens Memorial, N:& 3a - Vi uner nej, kommer frågan om en sådan assurans-afgifts bestämmande, jemlikt Borgare-ssåndels beslut, att förfalla. Skulle den förra meningen blifva gällande, så oell då de bestämmelser. Utskottet för sådant fall i öfrigt uti betänkandet N:o 19 föreslagit, blifvit af 3 Stånd godkände, lära samma bestämmelser, hvilka, i oeh för sig, icke innebära stadgande af någon afgift, böra anses godkända \ hvaremot samma bestämmelser, i händelse sjelfva assurans-afgiften förkastas, torde, såsom följd deraf, böra förfalla.. Stockholm den 7 September 1848, STOCKHOLM, Ecksteinska Boktryckeriet, 1848. Bevillnings-UlskoUels Utlåtande, N:o 53. i J\s 33. Ank. till Exp. Utsk. den 8 Sept., kl. 12 mield. Ullålande, i anledning af äterremiss utaf memorialet J\s 31, angående Ståndens skiljaktiga beslut, rörande beräkningen af husbehofsbrdnnerimedlen.
R:dr 32 sk., desamma måtte få omsättas till primitiva, hvarigenom de årliga inbetalningarne minskades till 1,000 R:dr celi nuvarande generation på det sätt vunne lindring uti dess Banco-Vtskottets Utlåtande JY.-o 14* 13 gjorda ansträngningar, alt de i någon mon finge delas af en kommande; hvarförutan och som det för staden skall medföra högst kännbara kostnader vid den intecknings förnyande, som för Borgerskapets lån vore beviljad uti stadens publike byggnader och fastigheter, emedan serskild Rådstugu-Rätt derför måste förordnas, antingen från Jönköping eller Wenersborg, motionären hemställt, att, enär för Stadsförsamlingens lån intekningssäkerhet icke skall vara lemnaJ, utan endast belalnings-ansvarighet af en för alla och alla för en, och som äfven för Borgerskapets lån vore gifven, samt Banken ansetts vara belåten med enahanda säkerhet för lån, som till andra städers borgerskap blifvit lemnade, först omförmälde inteckningssäkerhet måtte eftergifvas, eller för den händelse detta icke skulle bifallas, att inteckning måtte få ega rum i Packhus-tomten N:o 36, helst denna vore af föga värde, och för packhus-läge mindre tjenlig; och har Herr Bagge slutligen, uppå anförde skäl, begärt, att Stadsförsamlingens lån måtte få ökas till 10,000 R:dr, mot lika vilkor och garanti, som voro stadgade för gamla lånet. Beträffande först den af motionären äskade omsättning af ofvanberörde tvänne lån, har Utskottet skolat fästa uppmärksamhet derå, att, i händelse af bifall härtill, öfrige släder och corporationer, hvilka hafva lån i Rikets Ständers Bank, otvifvelaktigt deraf hemta anledning att söka af enahanda förmon komma i åtnjutande, hvarigenom skulle inträffa, att en längre tid än den, som vil lånens beviljande blifvit beräknad, komme att åtgå, innan dessa lån blefve lill fullo liejviderade. Med anledning så väl häraf, sorn alt Rikets Ständer redan vid 1823 års
”Stackars Ella,” sade Anton, hvars drag efterhand återtogo sin vanliga slappa tröghet, ”jag har bedröfvat dig! Men tala nu om kapten, så blir det bättre. Lofva mig dock först att du tiger med det jag förtrott dig; ty om du förråder mig, kan jag aldrig mera älska dig, och då skulle jag lida ännu mera, än nu.” ”Var säker att jag skall tiga, Anton; du vet att jag kan det! Men så skall du också lofva mig att slå bort dina tokiga tankar; ty jag blir både förskräckt och bedröfvad, när du talar så.” ”Frukta icke att jag skall skrämma dig. Du vet nu hvem jag är; men det blir en hemlighet mellan oss, som vi aldrig röra på. Nå, låt mig nu veta, om det icke förefallit något mellan dig och Rosenberg?” Och straxt var den olycklige Anton med ens från sitt eget jemmerfulla öde; alla hans sinnen tycktes spända för det han väntade få höra af Gabriella. Men hon upprepade blott hans egna ord: ”Hvad menar du? Hvad skulle förefallit mellan mig och Rosenberg?” ”Något – icke vet jag; men jag vill veta det.” ”Jag försäkrar dig, Anton, alldeles ingenting. Han yttrade blott i dag på morgonen några ord, som jag icke förstod. Men jag gick min väg, för det jag blef fasligt orolig, och det ville jag icke låta honom se.” ”Jaså, nu förstår jag,” yttrade Anton med en belåtenhet, som vittnade att han, hvilket ej sällan hände, kastat en redig blick genom verkliga förhållandet. ”Birger sade att kapten kommer tillbaka om ett år, och så länge kan du väl tåla dig. Du ser åtminstone att det ej är till pengarne han friar. Jag tycker om Rosenberg, och jag blir mycket lugnare till sinnes, när du är hans hustru, för då är du i säkerhet och har en beskyddare, hvad än må hända. Och förmögenhet skall icke tryta; ty jag behöfver icke mycket, och du vet väl att jag en gång ej tar något med mig. Jag lemnar till dig den lotten, som jag kan ta ut. Men först bygga vi skonerten. Och fast jag annars aldrig arbetar, vill jag då försöka; ty skonerten blir Ellas hemgift. Så mycket begriper jag.”