Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid sista Riksdag voro alla HufvudTitlarne inom de samtlige EiksSt:n föredragne, bifallne, eller återremitterade emellan d. 11 och 22 April, då den Riksdagen likväl började en hel månad sednare än den nu pågående. För mig ådagalägger Reg:sF:s 109:de § en så oafvislig riktning för den väg som för Utsk:s verksamhet är utstakad, alt jag icke tror mig alltför mycket fela i mitt omdöme, då jag tillåter mig uttrycka en förundran, alt den synes icke hafva varit följd. Då jag anser mig icke sakna anledn. till den förmodan, att StatsUtsk:s åsigter i afseende å de återstående statsregleringsfrågorne, icke mera än vid de afgifne, torde komma att särdeles afvika ifrån K. M:s Nåd. Propos:r, så bardet synts mig att de ännu felande HufvudTitlarne i ett sammanhang långt före detta bordt till R. Stms pröfning varit framlagde. Det har förundrat mig att jernvägsfrågan visar sig ämnad att före statsregleringen föreläggas R. St:r. Jag föranledes deraf att på grund af min öfvertygelse om folkets rättmätiga fordringar å representantens upmärksamhet, när man synes aflägsna sig alltför mycket från Grundlagens anda, alt deremot göra påminnelser, och det är af sådan anledn. jag tager mig friheten anhålla om R. o. Adis medverkan till ett förständigande för R. Stms StatsUtsk. att skyndsamligen inkomma med de ännu återstående HufvudTitlarne, då jernvägsfrågan näppeligen torde af R. Stm böra företagas innan den ordinarie statsregleringen åtminstone blifvit R. Stms skärskådande underställd. Jag föreställer mig, att Svenska folket icke ulan ett visst stigande bekymmer åser den tidsutdrägt, med hvilken de allmänna rikdagsärendena jemförelsevis vid denna Riksdag behandlats; och är det med hänseende dertill, jag tager mig friheten begära R. o. Adis biträde vid den upmaning till StatsUtsk., att skyndsamligen till R.
Den eljest så häftige, lättsinnige, ombytlige och rörlige negerynglingen blef småningom – om också endast under kärlekens mest brinnande period – spak, stadig, undergifven, fallen för huslighet och lugn. Han andades endast Olivias atmosfer, såg himmelen endast i hennes ögonpar, hörde ingen ljufligare musik, än de milda ljuden af hennes silfverstämma, visste ej af någon mera retande vällukt, än den han i hennes närvaro insög från hennes andedrägt, och fann allting tomt, ödsligt, halft, outhärdligt, der han saknade henne. Hans enträgenhet misshagade henne icke i början, – hvilken bland Evas döttrar skulle taga illa upp, att man gör rättvisa åt hennes behag, erkänner och underkastar sig hennes välde? – smickrade henne genom dess långvarighet, hittade småningom väg till hennes hjerta; och hon blef slutligen lika mycket i behof af hans hyllning, som han att egna den åt henne. Ja, hans ansigtes glänsande svärta, hvilken i förstone varit henne så motbjudande och ämnet för de begge kammarfruarnas föga skonsamma gyckel, upphörde efter hand att synas henne vedervärdig. Hon märkte den knappt, och liksom i allmänhet hvarje oregelbundenhet i ett älskadt föremåls utseende blir – så länge kärleken räcker, ty sedermera kräfver nog det anatomiserande omdömet ut sin rätt – i den hänrycktes ögon en det skönas egendomlighet, bragtes Olivia omsider att finna öfverensstämmelsen behaglig emellan hullets mörka färg och de gnistrande ögonens, hvilkas glober skeno alabasterhvita, jemte tändernas perlrad, midt i den dem omgifvande natten. Inom ett hof kan ingen kärlekshandel hållas dold. Det finnes alltid spejande ögon bakom sparlakanen af den furstliga paulunen: vid psychén, i hvilken det behagsjuka hoffruntimret pröfvar intrycket af sina konstlade åtbörder och studerade blickar: under soffan hos den spetsfundigaste kammarfru.
R:dr samma mynt, liar Utskottet skolat tilstyrka, 20:o. ali Rikets Ständer måtte uti cirkulations-kapitalet, emot inteckning i fast egendom på landet och i städerne, bevilja en tillökning af En million R:dr B:ko, hvilken tillökning på det sätt bildas, att till denna låne-rörelse öfverflyltas de efter hand ingående kapital-afbetalningarne å lånen emot återbetalningsskyldighet i silfver, samt att till densamma anvisas skillnaden 3 C Banco-Utskollcta Betänkande, N:o 20. emellan 1,000,000 Kalr och det belopp, hvartill sistberörde lån vid nästlidet års slut utgjorde B:ko frdr 482,959: 13. 10. eller 517,040: 34. 2. Sgr B:ko R:dr 1,000,000: — uli sistnämnde summa inberäknade de 350,000 R:dr, hvilka, såsom tillfällig förstärkning, blifvit af Fuilmägtige meddelade. Genom bifall till hvad Utskottet sålunda föreslagit, skulle cirkulations-kapitalet för meraberörde låne-gren komma alt uppgå lill ett belopp af 6,500,000 frdr. Som lånen på fast egendom å landet lemnar Banken större säkerhet, än lånen emot pant af hus i städerne, tror Utskottet, att den nu föreslagne tillökningen ensamt bör lillgodokomma ägare af fastighet på landet; dock har Utskottet ansett, att den andel af låne-fonden, som tillhör städerna, utgörande, enligt 170 §, Mom. 2 Litt b. i Banko-Reglementet 844,800 R:dr kunde jernnäs till 850,000 R:dr, samt hemställer i följd häraf, 21 :o. att här ofvan föreslagna cirkulations-kapital sålunda fördelas, att 5,650,000 R:dr hållas tillhanda för inteckningar i egendom å landet och 850,000 R:dr för inteckningar uti hus och jord i städerna utom Stockholm.
Dels äro alla deraf icke i behof, dels torde icke alla vara deraf lörtjente; och de lärare hvilka för sina befattningar ega mindre skicklighet och håg, skulle genom en löneförhöjning blott längre qvarhållas vid de tjenster, som de för skolans väl och deras eget rätt förstådda interesse borde ju förr desto heldre lemna, för att i tid egna sig åt yrken, för hvilka de hafva mer fallenhet. Ännu mindre anse Rikets Ständer en sådan löne-förhöjning böra med öfvergifvande af den hittills i vårt land såväl som i alla andra länder stadgade grundsats tillvägabringas hufvudsakligen på statens bekostnad i stället för kommunernas. Då Rikets Ständer sålunda ansett en allmän löneförhöjning af statsmedel icke kunna beviljas, tro Rikets Ständer likväl, att Slaten både kan och hör, synnerligast då en ny skolform skall med ringa medel tillämpas, understödja försarnlingarne i deras bemödande att ordna sitt skolväsende. Rikets Ständer hafva ock, i öfverensstämmelse med denna åsigt, funnit två femtedelar af den nu till folkundervisningens befrämjande anslagna summa höra för ofvannämnda ändamål till understöd åt församsamlingen anvisas: men tillika att, såsom ett oeftergifligl vilkor för att komma i åtnjutande af dylikt understöd, hör stadgas, det försarnlingarne skola vara pligtige att sjelfva tillskjuta en viss del af hvad som till behofvets fyllande erfordras. Endast under sådant förbehåll torde det ifrågavarande statsbidraget kunna på ändamålsenligaste sätt fördelas. 208 Expeditions-Utskotlets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 245.
Besvär den 16 Oktober 1723 § 1 m. 11. städernas ”rätte" borgerskap (och således med uteslutande af de s. k. kontingentborgare) tillförsäkrad; och då ordet borgerskap XXXVII här ostridigt utmärker de burskapsegande inom kommunen, samt denna det rätta borgerskapet förbehållna rättighet är genom grundlag bekräftad, hafva Committerade, som ansett det icke tillkomma sig att deruti föreslå någon ändring, uti en allmän sats under 4 §, jemnförd med § 40, undantagit sådana angelägenheter från den befogenhet, som eljest skulle tillkomma kommunalstämman. Uti 6 §, som uppställer organerna för den beslutande och verkställande myndigheten inom stadskornmunerna, nämnes bland de sednare äfven en drätselkammare, som enligt 69 §, jemnförd med den 68:de, der dess functioner närmare bestämmas, skulle utses af och bland kommunens röstberättigade medlemmar. En sådan finnes redan nu i de Hesta städer, och ostridigt torde det vara, att ordning och säkerhet vinna uppå alt en sådan inrättning allestädes blifver införd. IV. V. sillman lindstuga (§§ 8 24). Stadsfullinägliye (% 25'—46). Stadsndmnd (§§ 47 — 56). Magistraten (§§ 59—67). För ett klarare bedömande af den organisation, som nu föreslås, och den nuvarande, torde hufvuddragen af den sednare här först få uppställas Uti stadskommunerna utöfvar Magistraten, representanten of stadens styrelse, en trefaldig verksamhet: såsom vårdare och förvaltare af kommunens rätt och välfärd och verkställare af dess beslut, såsom domare i första instans i två hänseenden, af hvilka det ena afser den civila och criminela justisen och dertill hörande rättsskipning inom kommunen, det andra den administrativa justis och förvaltning, som grundas på de derom af Statsmagten utgifna Förordningar och Stadgar, och för det tredje såsom handhafvare af den exsecutiva magten enligt de derom af staten utfärdade lagar och föreskrifter.
Nå, jag går då in derpå, men förbehåller mig rättigheten att pröfva sedan ... Bra, jag kan tillåta mabonne det ... Hör mig då nu! Jag blef frågad om pluriel af ciel; då glömde jag att svara, ty jag mindes ett annat ord, som liknar det mycket. Hvad det är för ett ord, menar ..., det är Celia; jag vet ett tredje ord, som liknar dem begge, det är det latinska coelum. Det är besynnerligt att namnet Celia skall både i fransyskan och latinet så mycket likna det ord, som betyder himmel. Och hvart vill Axel komma med detta prat? Jag tycker att ditt namn, Celia, så väl passar för dig. Och ditt namn är som en himmel. Men passar det att Axel kallar mig du? Om det passar, vet jag icke. Men jag vill hädanefter kalla dig Celia. Huru låter mabonne emot Celia! Hvarföre skall jag måsta titulera Celia på samma sätt, som man brukar titulera gamla, fula och elaka guvernanter, som äro ingenting emot Celia. Är det nu detta, som Axel begär af mig? Ja, Celia, nog är det så. Och huru kan Axel tro, att jag kan uppfylla en sådan bön? Hvad skulle mamma säga, och alla de andra? Tror Celia, att jag skulle vilja säga Celia i sällskap med andra ... nej, med Celia ensam. Just när jag är ensam med dig, är det roligt att kalla dig så. Men just då vi äro på tu man hand, är det allra mest orätt af mig att låta Axel kalla mig du, eller Celia. Är det orättast då? kanske är det så. Men, Celia, jag ber dig så vackert, tillåt det. Celia skakar på sitt hufvud, Celias hufvud Men jag säger någonting. Om Celia vill det eller icke, jag kallar ändå dig för Celia. Åtminstone nänns väl Celia inte slå mig derför. Ochså vågar Celia icke heller slå mig, som är lika stark som du. Tänk om jag då skulle slå tillbaka, så skulle jag sedan dö af sorg. Och så skulle Celia få gråta på min graf. Celia, var god emot mig, som för din skull visst skulle vara färdig att springa i elden. Någongång i verlden, Celia ...
Jag anhåller att få reservera mig mot fortfarandet af denna spelanstalt; och jag gör det så mycket hellre, som jag har en särdeles afsky för alla slags statsvinglerier, de må visa sig i spel eller annorlunda. Hr Hjärne reserverade sig mot R. o. Ad:s nu fattade beslut. Hr von Hohenhausen: Jag får äfven reservera mig mot lotteriets fortfarande; ty om något är rackelsystem, så är det detta. Hr Stuart och Hr Dalman, Wilh. Fredr., förenade sig med Hr von Hohenhausen. Slutpunkten, innehållande afstyrkande af nummerlotteriets förändrande till classlotteri. Hr Rosenblad: Med anledn. af Hr Gr. o. Landtm:s benägna löfte får jag anhålla om propos., att R. St. måtte till K. M. ingå med underd. skrifvelse, deri de anhålla, att, i fall K. M. anser det lämpligt, nummerlotteriet måtte förvandlas till classlotteri. Gr. Cronhjelm: Jag anhåller att få bestrida den siste värde talarens åsigt, hufvudsakligen derföre, att om hans plan ginge igenom, skulle spelsjukan tilltaga. Jag erkänner, att ett classlotteri, om det ställes klokt, har företräde framför' nummerlotteriet; men just derföre skulle förändringen endast befordra och föröka spelsjukan. Nu är vårt nummerlotteri så väl kändt, att icke särdeles många personer med godt omdöme begagna detsamma, utan endast den fattiges och oförs.tåndiges skärfvor ingå till inrättningen. Dessa skulle icke mindre insättas uti classlolteriet, och dertill anser det icke vara värdigt och principenligt för slaten att .sålunda söka vinna större inkomster; men jag medger, att Ur Rosenblads förslag är consequent, då det yrkas af de Ilrr, ler några tusen r:dr mer. Jag måste deremot afstyrka förelaget, o,ch jag gör det äfven derföre, att det nuvar. lotteriet, just i anseende till sin sammansättning, förr eller senäte måste förfalla. .. Den G Augusti f. m. Hr Rosenblad:
För det belopp, Tretusen niohundrafemtiosju R:dr 26 sk. 4 r:st, som utaf ifrågavarande lån ännu icke blifvit i Riksgälds-kontoret lyftadt, bör detta verk, före samma belopps utbetalning, erhålla ett motsvarande antal sådana obligationer, som för den redan utbekomna lånesumman blifvit till Riksgälds-kontoret aflemnade; och bör den serskilda obligation, sorn kommer att utfärdas å det belopp, hvarmed hela lånesumman öfverstiger jemna 1,000 R:dr, vid först derefter skeende liqvid inlösas. § 57. Riksgälds-kontorets fordringar för de låneunderstöd till strömrensningar, valtenajlappningar och odlingsjoretag^ som utaf härtill vid 1840 och 1841 års riksdag anslagna medel blifvit beviljade och utbetalda, böra, — så vida icke Kongl. Maj:t, i afseende på dessa lån, tillämpat och till efterrättelse fastställt de för enahanda understöd, vid 1844 och 1845 års riksdag, stadgade betalningsvilkor, — liqvideras på del sätt, att, efter fem års förlopp, sedan medlen blifvit af Riksgäldskontoret utbetalda, erläggas årligen till detta verk fem procent å det ursprungliga lånekapitalet, hvaraf först beräknas tre procents årlig ränta för det vid hvarje li - / Slats-UtsliOHets Memorial, N:o 308. 33 qvid återstående kapitalbelopp samt det öfriga utgör afbetalning, intilldess hela kapitalet med ränta sålunda blifvit till fullo betaldt.
Den första, som afbröt tystnaden efter föreläsningen, var värdinnan i huset, grefvinnan Barneken, som satt på främsta stolsraden, närmast pastorn. Hon var en kvinna, som utan att längre kunna kallas ung, likväl genom sitt sätt att kläda sig gjorde anspråk på att ha kvar någon ungdom; hennes gestalt var lång och mager, ansiktet kantigt men regelbundet, och ögonen skarpa och oroliga. — Hvilken härlig sanning genomgår icke det poem, vi nu fått höra! — utbrast hon, och då hon talade och hennes blick fästes på pastorn, fingo plötsligen de hårda anletsdrågen ett vekt, smäktande skimmer. — Hur ofta har jag inte tänkt detsamma, fastän jag ej haft förmåga att kläda mina tankar i236 GENOM SKUGGOR. ord! Att gifva de nödställda penningar, att hjälpa dem med materiella gåfvor, det är ingenting, hur många tusendetals skänka icke bort stora summor, utan att det är något värde i deras gåfvor! Nej, det är den anda hvari gåfvan gifves, som bestämmer dess värde, det betyder icke så mycket hvad vi gifva, ja, vi kunna ju t. o. m. gifva ingenting om vi blott gifva de arma vårt hjärta, om vi blott komma till dem i kärlek. En bägare vatten är ju den minsta gåfva man kan tänka sig, och vi veta ju ändå, hur den gåfvan, gifvén i kärlek, skall lönas! Herines vanligen skarpa röst smälte bort i ett ljuft sjungande tonfall, och då hon ånyo fäste sin blick på pastorn, glänste de mörka ögonen af tårar. Gabrielle hade kommit in i salongen just lagom för att få höra styfmodern tal. Den föraktfulla ovilja hon kände för dessa religiösa sammankomster stegrades härunder, sa att hon slutligen icke kunde beherska sig. Hon afskydde alltid sin styfmor, men detta ljufva tonfall, dessa smäktande blickar, så föga öfverensstämmande med grefvinnans vanligen högdragna sätt och i hvardagslag dåliga lynne, gjorde Gabrielle utom sig.
xvii, xviii oek xix, livarest ak »le meclel, som vicl lVlagaLinsIonclens utreLning inflyta, 2!ne 8ummor ak 760,000 oell 260,000 Ilrclr eller tillsammans i Milion Ilrclr anvisas, att till K. Mt kör ibörsvarsVerkets bekok ökverlemnas. c/- ^.tt oelsä pä »len lakell kitt. II., som Lanes viLkogacl »let numera ak II. 8t:r kikallna 8tatsoek kanco-Ltskottens KelänkanLe lVro 22, klancl IliksgälLsOontoirets extra tillgängar, ofvannämnile 1 älillion IlrLr Lanes upptagen, såsom F-rn/?e/r att påräkna gf »less lörLiingar kos fkllmänna l>lags2inslniättningens UtreLning, samt fktt k». 8l:r, genom kikall till kaneolltskottets tillstyrkan i LetänkanLet iX:o 119 pag. 9, körvill,lat, att i Lancolleglementet intagas, att kvaci som elter L e t ä n k a n L e n, lVris 58, 69. 687 i83o ars koijan kan klifva asketalt ä Lessa (Le inom linien kalaneeracls) ko, cl, ingar, kommer att öka Hankens Lapital-kekällning, kvsremot cle inom linien kalanceracle 8ummor clä komine att i samma molin minskas, kvilket förutsätter möjligketen st en asketalning.
»De där pojkarne» voro grefve Adolf Ribbing, de Beche, Pollet och baron Gabriel Falkenberg, hvilka, lika troget uppvaktade husets femtonåriga dotter, mamsell Christine, som deras förmän gjorde sin cour för hennes mor. Nu satt Ribbing vid mamsell Christines sybord och höll armarne vidt utsträckta för att tjäna som garnvinda åt henne. De Beche ritade brodérmönster och retades med mamsell Christines papegoja, som sträckte fram näbbet mellan den förgyllda burens gallerstänger och ideligen ropade: »Drummelpelle, Drummelpelle!» Lilla Christines väsen var aimabelt och naturligt, dock visade hon sig ganska känslig för de unga herrarnes hyllning. Ett alltför naturligt, men alldeles icke aimabelt väsen, visade hennes bror, unge John, som äfvenledes var inne. Han hade satt sig afsides i en vrå af rummet och gjorde sig ej besvär att hälsa, när de förnäma herrarne kommo in, ej heller att stå upp och buga sig, när en eller annan af dem aflägsnade sig. Det skämde honom att vara så trilsk, ty unge John var en vacker pojke med regelbundna anletsdrag, fast af tungsint tycke. Hans dräkt var ganska besynnerlig och af eget påfund, men klädde honom ej oäfvet. Han bar opudradt, rundt utkammadt hår och hade nerfällskrage på sammetsrocken, men nyttjade ingen halsduk öfver spetsskjortan. Knäbyxor bar han visserligen, men han hade halfstöflar i stället för silkesstrumpor och skor. Där satt unge John i sin vrå och lade märke till allt och hörde allt som yttrades, fast han själf molteg hela tiden. Sin högra hand höll han nerstucken i den ena af rockens djupa fickor, och hvar gång en af hofmännen yttrade något till hans mor eller syster, som ej behagade honom, grep han fastare tag om föremålet nere i fickan, med hvilket han eljes lekte. Ingen af de uppvaktande kavaljererna låtsade om honom eller fäste något afseende vid de mulna blickar, hvarmed han betraktade dem.
Jag hemställer om det skulle kunna anses för någon missaktning emot 1734 års lag i detta hänseende, om en sådan person egde rättighet att bland sina skyldemän efter godtfinnande utdela sin förmögenhet. Detta är ett anspåk, som är så billigt, att jag icke kan föreställa mig att U. o. Ad:s privilegier skulle kunna på något sätt förnärmas genom ett stadgande, som syftade dertill. För min del, och oaktadt jag önskat testamentsrälten mera vidsträckt, än LagUtsk. här föreslagit, hembär jag likväl Utsk. min tacksamhet, för det' alt Utsk. gått sä långt framåt på denna väg, som man finner af detta Betänk., bland hvars fördelar jag äfven räknar den, att de surrogatstvister, som varit en följd af det nuvar:de lagstadgandet, skulle komma att uphöra, äfvensom att likhet derigenom blir fastställd i afseende pä testamentsfriheten för land och stad. Jag tager mig således friheten vördsamt hemställa om bifall till hvad Utsk. föreslagit. Dun 2 December. 247 Gr. Sparre: Den fråga, som nu utgör föremål för R. o. Ad:s pröfning, härunder j:dels sekel legat på R. St:rs bord. Vid nästan hvarje Riksdag hafva frågor derom blifvit väckta, och nästan för hvarje gång vunnit mer och mer sympalhier. Det är således nu skäl alt företaga sakep lill slutligt afgörande. Man har invändt, att LagUtsk:s svar pä den beslutade återremissen så sent på Riksdagen inkommit. Detta är en följd af LagUtsk:s öfriga många hopande göromål. Man har mast behandla ärenderne i den ordning, de inkommit, och i den ordning, återremisserne inkommit. Det är R. o. Ad. nogsamt bekant att LagUtsk. ända ned i sista timman varit sysselsatt med så mycket arbete, som detkunnatmedhinna.
B:co, så att posttjenstemännen hafva mera betald t för blotta afsändningen, än redactören för tryck, papper, redactionsbesvär, onera och stämpelafgift tillsammans. Härtill kommer ännu en "frivillig gratificatioh” af 16 sk. B:co på hvarje exemplar, som likväl för närvarande, åtminstone i hufvudstaden, erlägges af älla tidningar och utgår ur redaetörens egen ficka. För en daglig tidning anser jag dock icke dessa afgifler alltför öfverdrifna, i anseende till det större besvär ett sådant blad förorsakar posttjenstemännen; men hemställer, huruvida icke Bevilln.Utsk. skulle behaga att med Oecon.Utsk. samråda om en und. framställning till K. M., angående nedsättning i postarfvodet för de blad, som utkomma färre gånger i veckan, så att detta kunde för ett blad af två gånger i veckan blifva hälften, och för ett veckoblad fjerdedelen af den vanliga afgiften. Remitterades till Bevilln.Utsk. i sammanhang med Hr af Robsahms d 4 dennes till samma Utsk. remitterade motion om upphörande af stämpelafgiften på tidningar. Hr Hjerta, Lars, anförde skriftligen: Vid den motion, jag i plenum d. 1 Mars muntligen väckte, angående nedsättning i tullafgifterna på några varor, tager jag mig friheten nu göra följande tillägg, hvilka jag vördsamt anhåller må få till Utskottet åtfölja; Om någonting kunde visa, huru mycket man hittills i Vårt Iand misstagit sig om de rätta medlen till industriens Uppmuntrande och förkofran, så är det , näst utförseltullen på stångjern, visserligen den prohibition, som hittills försvå - iSo Den ii Mars c. m. rat machineriers införskrifvande.
Att på förhand med någon säkerhet till siffran beräkna de omkostnader, som med provisionen borde betäckas, låter sig naturligtvis ej göra, aldra minst för närvarande, då vilkoren för det utländska lånets eller kreditivets erhållande äro okända. Ibland sådana omkostnader må nämnas utgifter i och för lånets eller kreditivets kontraherande på utrikes ort och detsammas indragning, den ränta jemte provision, som för lånet eller kreditivet skall erläggas, samt de förvaltnings-kostnader, som medlens utlånande genom Banken kommer att medföra. För sin del anser Utskottet att, om det stadgades att räntan och provisionen för försträckningar från statslåne-foriden ej finge sammanräknadt uppgå till mera än högst 2 procent, efter år räknadt, utöfver hvad som för det utländska lånet eller kreditivet kommer att erläggas i så väl årlig ränta som provision, denna sednare, fördelad på alla åren intill dess skulden, enligt Rikets Ständers beslut, skall vara återbetald; så borde, å ena sidan, den enskildes fördel i förevarande fall, så vidt densamma låter sig förena med Statens skyddande mot förlust, vara skäligen Banko-Ulskotlels Utlåtande JYi 70. 3 tillgodosedd, samt, enär berörde 2 procent synas blifva tillräckliga att betäcka ifråga kommande upplånings-, indragningsoch förvaltnings-kostnader, äfven å andra sidan det allmännas rätt att för dessa omkostnader undfå ersättning blifva fullt betryggad. Då likväl nyssnämnde 2 procent skulle utgöra ett maximum, och utlånings-vilkoren böra betingas af den tillfälliga penninge-slälluingen samt deraf beroende ökaJt eller minskadt anlitande af fondens tillgångar, torde Fullmäktige böra få sig uppdraget att jemväl med afseende å dessa omständigheter jemka räntans och provisionens belopp inom det stadgade maximum.