Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så snart honan börjar ligga, begifva sig hannarne skocktals utåt hafvet för att ostörda få genomgå sin ruggning, och kunna dessa ej heller derefter utgöra föremål för jagt. Sedan gamla honan lagt sig, och de gamla hannarne bortflyttat, infinna sig förra årets ungar, af hvilka hannarne kallas ”helsingal’” och honorna ”skröjor”. Dessa äro ännu till fortplantning oförmögna, och qvarstadna här i skärgården under hela Maj och Juni månader, då de med framgång kunna jagas; men efter denna tid flyftar äfven största delen af ungfogeln härifrån, och de få, hvilka möjligen kunna ännu någon kortare tid här qvarstadna, kunna åtminstone ej blifva föremål för någon lönande jagt. Denna, eller andra årets ungfogel är emellertid just den verkliga ungfogel af detta slägte, som bör få skattas. Den motsvarar i allo ungfogeln af t. ex. orre och tjäder i Augusti första året, hvilken ännu ingen satt i fråga eller kan sätta i fråga, att icke menniskan skall ega sig till gagn använda. Första vilkoret för att ett absolut förbud mot all vårjagt skall vara ändamålsenligt, och praktiskt nyttigt, är väl, att jägaren genom att spara sitt skott om våren, erhåller rikligare ersättning uti ymnig tillgång under hö - Motioner i Borgare-Ståndet 1865. Detta är dock, hvad beträffar ejderfogeln i denna skärgård, alldeles omöjligt, då densamma, både till följd af sin egen natur och skärgårdarnes beskaffenhet, här endast såsom sträckfogel uppehåller sig just den tid som han blifvit förbjuden, och då han blifver tillåten ej mera finnes här. Ett helt annat förhållande eger rum i afseende å ejderfogeln i Nordsjön vid Norriges kuster der dess fridlysande under vårtiden, visat sig gagneligt. Fogeln är nemligen i dessa trakter ”stann-fogel”, det vill säga, han finnes der hela året om, hvadan det är ganska naturligt, att man, för hvad som på våren sparats, få desto rikare ersättning om hösten. Vid våra Östersjökuster deremot har ejdern aldrig varit stann-fogel ej heller kan den genom menskliga lagar tvingas ombyta sin natur af flyttfogel.
Vexel-innehafvare ege rådrum att, i saknad af godvillig betalning, instämma Vexelgifvare och Öfverlåtare till den i 4o §. omförmälde Domstol, inom 6 veckor, om Svaranden bor eller vistas i samma Län, der betalningen ske bort, elier i Länet näst intill, men eljest inom 3 månader. 34 §. ■ Underlåter Vexel-innehafvare att iakttaga hvad honom i 11, 30, 21 och 33 §§. ålägges, håfve förlorat allt anspråk emot ej allenast Öfverlåtare, utan äfven Vexelutgifvaren: liar den senare ej hos Godkännaren ställt valuta till Vexelns infriande, vare då ansvarig såsom uti annat skuldfordringsmål. 35 §. Öfverlåtare, som Vexel inlöser, träder derigenom uti dens ställe, från hvilken inlösningen sker, dock hvad andra Öfverlåtare af samma Vexel angår, endast emot den eller dem, hvars öfverlåtelse är äldre än hans egen; föranlåtes han att, i saknad af godvillig betalning, till Domstol instämma föregående Öfverlåtare eller Vexelutgifvare, bafve tid dertill inom tre månader, ifrån det han sjelf, inom föreskrifven tid, blifvit stämd eller godvilligt betalt: stämmer han ej inom nyssnämnde tre månader, gånge på sätt i 34 §• stadgas. VII. Cap. t Kongl Mny.ts tMdigo Pr&fc.ittta N;o 79. VI. Cap. Om Protest. 36 §. Protest skall verkställas emellan kl. g f. m. och kl. 7 e. m., i stad genom Notarius Publicus eller Magistrats-person, jemte ett tillkalladt vittne, och å landet genom edsvuren Ki onobeljeut, jemte ett tillkalladt vittne, eller af annan person, jemte a:ne tillkallade vittnen; och böra de alla kunna skrifva. 3? §.
Det är af denna orsak och med hänseende till Sveriges olika beskaffenhet i jemnförelse med Danmark, som man icke kunnat antaga den måhända rationelt bästa principen, utan haiman derföre ansett vara lämpligast att här bestämma en medeltull på de varor, som äro af olika qualitet, emellan hvad man ansåg för den bästa och sämsta varan. Sätter man en lägre tull på den dåliga varan och en högre på den goda varan, så kan man vara öfvertygad, att den dåliga icke blifver så mycket förtullad, emedan det icke lönar sig att förtulla densamma, utan blifver i stället den goda varan städse förtullad för lägsta tullbeloppet eller det belopp, som finnes åsatt den dåliga varan; ty man kan ju icke begära, att hvarje skrymsla uti en packa skall genomletas, och om man finner packan af sämre qualitet, är det icke derföre sagdt, att ju icke den bättre qualiteten kan vara gömd under den sämre, och i följd deraf alltsammans komma att draga en lägre tull, än lagen bjuder. För att förekomma delta, och för att bereda mera lättnad i afseende på den odiösa undersökningen af varorna, har det varit nödigt att stadga en medeltull emellan den bättre och sämre qualiteten, Den i5 December e. m. hvilken princip jag hoppas R. o. Ad. äfven antager, ehuru jag medgifver, att jag nied min röst skulle understödja Hr Cederschjölds förslag, oin det vore verkställ bar t. Frih. Rantzou, Joli. Alb.: Jag har inom Utsk. delat Gr. v. Fersens åsigter och instämmer med honom uti hans nu afgifna yttrande. Hr Cederschjöld: Man har medgifvit, att mitt förslag är det rattaste oell billigaste, men afstyrkt det derföre, att man tyckt det icke vara verkställbar!. Jag skall derföre utbedja mig att få visa, att det kan verkställas.
Doktor Becker varit känd sorn skicklig läkare och åtnjöt stort anseende såsom vetenskapsman, samt derjemte utmärkte sia lör oeeenrntla och välvilja mot de fattiga, så att han i ordets vackraste bemärkelse var en deras vän, anser jag att man borde söka lindra den niid, hvari hans enka är; och får jag derföre anhålla att B. o. Ad. ville bifalla Hr Gr. Kallincs förslag att en årlig pension af 400 rdr måtte beviljas Fru Becker. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit det derunder gjorda yrkande, att R. o. Ad., med alslag å lltsk:ts hemställan i denna punkt, skulle bevilja en årlig pension af 400 rdr åt Regementsläkaren Gu-tif Wilhelm Beckers enka; framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall lill Ulsk:ts hemställa», hvartill svarades många ja jemte några nej, och sedermera propos. på afslag derå samt beviljande af den ifrågav:de pensionen, då svaren utlöllo med många nej jemte några ja; hvarefter propos. på bifall lill Utskds hemställan förnyades samt besvarades med många ja jemte åtskilliga nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. 82:dra och 83:dje punkterna. Utsk:ts hemställanden biföllos, 84:de punkten. Hr von Knorring: Här är fråga om pension åt enkan efter en mer än vanligt framstående man. Det är B. o. Ad. väl bekant, hvad denne utmärkte man uträttat här i landet. Ett tillräckligt talande skäl för beviljande af pensionslörhöjning torde vara. att dels Enkefru Borg är lam, så att hon oupphörligen be höfver biträde till och med för att äta, dels att motion i ämnet blifvit väckt af den person, i hvars församling hon bor, och som derföre bäst torde känna förhållandet. Då vidare härtill kommer alt Presteoch Bonde-Sl:n bifallit motionen, beror det af detta Stånd att gifva utslag i saken.
Det var hans enskilda umgänge med de utmärktaste af dess idkare, och hans hulda omsorg, att förskaffa dem ett, om än tarfligt, dock sorgfritt jordiskt lefnadsbröd, oftast mot ingen annan (och eljest mot föga annan) förpligtelse, än att utbilda, i glad öfverlåtenhet åt sköna ingifvelser, sina från Gud och Naturen erhållna egentliga anlag. Lätt begripes, att samma politiska beräkning, samma med furstlig fåfänga förenade statslist, som blifvit utropad för driffjädern till hans allmänna nitiska hägn om Vitterhet och Konst, till hans särskilda offentliga stiftelse för Svenska Språket, Skaldesången och Häfdaminnet, äfven har angifvits enkom för bevekelsegrunden till detta förtroliga samlif med sitt lands vackraste snillen och det ömma aktgifvande på deras timliga villkor, i hvilket han lika beredvilligt innefattade till och med dem, som stodo hans personliga tycken och önskningar fjermast. Men i vida rikare mått, än belöningar, ägde han för dessa yrken och deras idkare – ett hjerta. Lät han påskina detta af uträkning: så synes den, betraktad såsom politisk, ej varit öfvermåttan klyftig. Ty det var icke genom den ästhetiska sidan af sitt konungasinne, som han vid sin regerings början vann tillgifvenhet hos massan af sitt folk; tvärtom: hvad han i sådan hänsigt gjorde, ansågs leda till onytta, flärd, veklighet, sedeförderf134; icke heller kan skönjas under fortsättningen och mot ändan af hans bana, att det i ringaste mån blidkade, afväpnade, eller minskade hopen af hans fiender. Men han nedlät sig icke af beräkning åt Sånggudinnornas nöjen; han öfverlät sig åt dem af behof; och den ärelust, som dervid blandade sig i njutningen för hans känsla och inbillning, var en ärelystnad af denna höga art, som i alla tider varit gemensam för stora Furstar. Bland de störste af de store lysa evärdligt de, som älskat Skönheten, Poesien, Konsten.
För öfrigt instämmer jag till stor del med Hr Wallenberg i hans reservation ang:de räntan; men jag ville dock tillägga att den borde bestämmas till högst 4^ proc. Jag ber att få förena mig med Gr. Liljencrants deri att 5 millioner ej må skänkas bort, utan att desamma må bibehållas åt banken derigenom att obligationer till samma belopp utgifvas. Det förefaller mig underligt, att, på samma gång som man talar om ett inhemskt lån, man icke vill låna al banken, utan i stället helt simpelt plundra honom. Vi böra betänka att, huru nyttiga jernvägarne än må vara, det är angelägnare att bibehålla banken i fuilgodt skick. 1 likhet med Frih. Tersmeden och Hr Akerman, anser jag förslaget att uppgöra den alltför länge uppskjutna liqviden i Holland, vara af den största vigt, icke blott derföre att vi möjligen der skulle kunna få en ny marknad, utan äfven emedan derigenom förtroendet till oss skulle stärkas hos dem, som redan lemnat oss lån. Finans-Ministern bar nu i dag förnyat sin för en tid sedan framställda beskrifning om Sveriges alundsvärda ställning. Jag är icke af den tanke, att man lika djerft hädanefter som hittills skall kunna fortgå på denna skuldsättningsbana, utan jag anser deremot att en gräns för densamma må sättas. Jag kan derföre icke annat än dela de åsigter, som Gr. Anckarsvärd yttrat, ty jag kan omöjligen erkänna något så stort välstånd hvarken i vårt jordeller bergsbruk eller handel. Jag undantager dervid minuthandeln, som våra lagstiftare i stället hafva tillåtit att obegränsadt uppblomstra. Finans-Ministern har erkännt, att en höjning i skatterna är att förvänta, om icke nu, så framdeles, i och för jernvägslånet. Detta har jag alltid trott komma att inträffa förr eller sednare. Man har vidare talat om att den ökade bränvinsskatten. så framt den af de öfriga Stånden bifalles, skulle åstadkomma så stora tillgångar. Det anser jag vara ganska problematiskt, ty 340 Den 13 Maj f. m. rnotsatssen kan lätt inträffa. Det beror på hvad R.
Försök att bestämma begreppen om religionsfrihet och kyrkans renlärighet, sådana de i svensk lag finnas stadgade. I anledning af nedanstående åtal för missbrukad religionsfrihet 46. Åtal mot en prestman i detta ämne år 1817 53. Stridiga domar i fråga om strandägare* fiskerätt sid. Andra fall af stridighet imellan högsta instantsens domar Åtal mot en af armeens officerare för tjenstefel afgjordt i högsta instants . Dorn i enskild tvist angående rätta förståndet af ett testamente Redovisning för åtal anställda af R. S. Justitiae-Ombndsman emot a) f. d. Öfverståthållaren Herr Friherre Sprengtporten och Polismästaren istock holm Bergman för tjensteförsummelse rinder oroligheterna den 18 Mars 1848 b) Advokalfiskalsembelets innehafvare i Kongl. Svea Hofrätt för tjensteförsum melse c) Landshöfdingeembete! i Göteborgs och Bohus län för obehörig verkställig het af ett Kongl. Majit understäldt utslag d) Rådstugurätten i Gefle för fördröjd handläggning af 2:ne rättegångsmål e) vice Häradshöfdingen F. H. Bagge, såsom ordförande i Uppvidinge Härads rätt, för origtig sammanläggning af inbrottsstraff med tjufnadsbot f) Landshöfdingeembete! i Östergötlands län för orätt förfarande vid verkställig het af straff efter särskilda utslag g) samma Landshöfdingembete derföre, att en med pass försetid person blifvit olagligen anhållen och såsom kringstrykande afsänd till annat län h) Häradshöfdingen Justus Ludvig Enre'n, såsom ordförande i Skellefteå Härads rätt, för orätt sammanläggning af förvandlingsstraff i) Geschwernern E. T. Geisler såsom t. f. ordförande i Bergstingsrätt, för or|itt sammanläggning af straff k) Rådstugurätten i Skenninge för orätt förvandling af böter. I) Konungens,Befallningshafvande i Östergötlands och Jönköpings län för deras förfarande mot Hökareenkan Helena Andersson från Stockholm m) Tillf. Polismästaren Herr N.
Hvad åter deras förhållande till konungamakten beträffar, så har man förnekat, att någon rubbning deri skulle ega rum, och såsom bevis anfört, att Regerings-Formen skulle bestå oförändrad såsom förut. Men jag frågar, om det icke är möjligt att i verkligheten ändra ett förhållande, utan att just den förändringen blir i lagen synbar? Jag vill blott anlöra ett exempel. 37:de §:n R. F. lyder: »Konungen eger att i Adeligt stånd upphöja män, som genom trohet, tapperhet och dygd, lärdom och nitiska tjenster gjort sig af Konungen och Riket synnerligen förtjente, etc.» Denna § skulle oförändrad bibehållas, men månne icke dess betydelse, sjelfva sakförhållandet, skulle blifva 302 Den 5 December. ett helt annat än hittills? DS Konungen hittills utöfvat sin rätt att adla, har det för den adlade och dess efterkommande medfört rättigheten att deltaga i Ståndets rådslag om fäderneslandets angelägenheter. Adlandet har således icke blott inneburit en utmärkelse, såsom t. ex. en orden; det har tvertom varit en ganska vigtig handling, hvarigenom representationen alltid fått tillegna sig de bästa krafter, folket haft att erbjuda. Men om det hvilande förslaget skulle blifva antaget, och Konungen derefter utnämner en adelsman, hvad gör han i sjelfva verket? Han utnämner endast en ärftlig revisor af Riddarhusets räkenskaper. Detta bevisar emedlertid endast att saken kan förändras, oaktadt den skrifna lagen qvarstår orubbad. Huruvida den också skulle blifva förändrad, är en annan fråga, åt hvars besvarande jag måste egna några få ord. Konungamaktens styrka under vår närvarande representation och dess ställning till densamma bero väsendtligen deraf, att Stånden representera olika samhällsintressen, bredvid och öfver hvilka konungamakten står förmedlande och försonande, viss att dess framställningar, som endast kunna afse samhällets gemensamma bästa, alltid skola uppfattas och vinna ett stöd åtminstone hos de Stånd, hvilkas särskilta intressen närmast beröras af och sammanfalla med det förslag, som vore i fråga.
Säte och Stamma pä Riddarhuset, hwarwidhan ovilkorligen förpligtas at stalla sig til efterrättelse den af Kongl. Mast och Riksens Ständer antag» ne och beswurne Regerings-Form af den 6 Junii 1809 jemte Riksdags-Ordningen af den 12 Februarii iZio och öfrige gällande Grundlagar. Ort och äatum, Namn. Sigill, LaraÄer, Hafwer Förmyndare för omyndig Fullmag^n Utgifwic, bör sadanr under namnet tydligen utsattas samt Förmyndare-förordnandet i Original eller bewittnad Afskrift bilaggas. Hafwer enligt sista Momentet af 4 H. närmaste Fäderneelier Möderne-Frände Fullmagten utgifwir, bör äfwen sädant tydligen utsättas. §- 22, Skulle twänne Frrllmagter för en och samma Ätt, stälde til en och samma Riksdag, wid första antekningen af hwarje numer presenteras, blifwa bada ogillade och casssr-Me. Men om sadane Fullmagter pa olika tider anmälas, blifwe den gällande som förr blifwit upwisad och wore af äldre tlatrnn. Dea Atteman, som härmed emot förmodan beträdes, kommer för ett fgdant förhällande, hwilket uti Riddarhus-Utffottet uppå Riddarhusxiscalens anmälan uptagas och undersökas bör, at anses Säte och Stämma pä Riddarhuset, för längre eller kortare tid, förlustig, allt efter hwad Ridderffapet och Adeln in kleno derom kan rätttvist pröfwa. § 21. Sedan antekningarne äro förrättade, blifwa B än - Den 29 Marse. m. rz89 Bankarne af Riddarhus-8ecreter-n^n och IHcalen delte, hwarwid iakltages den för Ätterne har ofwansöre uli i.
Att till sysslor vid Academierne befordra Utländske lärde af utmärkta kunskaper och förtjenster; Äfven som Beredningen trodde sig böra uti ett särskildt förslag tillstyrka antagandet af följande mening, som i händelse berörde tillägg i § :n bifalles, skall följa efter orden kunskaper och förtjenster, men i annat fall efter ordet fästningar: Att i tjenst antaga Utländske män til Språkoch Exercitie mästare, samt idkare af de fria konsterna, hvarförutan i § :ns slut skulle tilläggas: Språk och Exercitie mästare samt idkare af de fria konsterna allena undantagne. 7 :o Herr Kammar herren Silverstolpes 1 yttrande angående ändringar och tillägg uti 10, 37, 38 och 60 §.§. Begeringsformen, samt angående ett nytt stadgande om möjligheten af Utlänningars naturalisation, äfvensom åter upptagande af det år 1812. föreslagna stadgande då Alternativa Meningar i Constitutions Utskottet upstå. Till sistnämnde förslag tillstyrkte Beredningen bifall, så vida omröstningssättet per capita i Utskotten af Riksens Ständer icke antages, i följd hvaraf tillägget uti 38. §. R: O: skulle i enlighet med det 1812. föreslagna blifva, efter orden i förslaget intagas: Stadna innom Constitutions Utskottet Två Stånd emot Två vid pröfningen af enskilde Riksdagsmäns ingifne förslag till ändring eller förklaring af Grund Lagarne förfalle frågan. 1 Stycket fr. o. m. orden Herr Kammarherren Silverstolpes t. o. m. orden 56. §:n Regeringsformen är tryckt i C. V. M. 1810—1815, sid. 886 Bilagor till protokollet den 6 Juli 1815 699 Herr Baron Cederström gillade för sin del icke förslaget såsom stridande emot principen uti 56. § :n Regerings formen. Till ett nödigt förtydligande af 37. §. Regeringsformen föreslog
N:o 64, i anledning af väckt motion, att ett sammandrag af lagrum och författningar, rörande Presterskapets och Klockares aflöning, måtte hvarje församling tillhandahållas'; N:o 65, i anledning af väckt motion om åtgärder för tillsynen öfver fångars behandling i häkte; N:o 67, i anledning af väckt motion om Krigs-hof-rättens indragning; N:o 68, i anledning af väckta motioner om åtgärder, på det den tjenande och så kallade arbetande klassen må hafva penningar afsatte för ålderdomen; och N:o 69, i anledning af väckta motioner om Styrelseoch Förvaltnings-ver kens reorganisation; hvaremot samma Utskotts Memorial N:o 62, i anledning af Riks-ståndens beslut, rörande Betänkandet N:o 30, angående de vid större allmänna arbeten anställde personers religionsoch sedlighets-vård, lades till handlingarne.
Mits tillstånd få en handelsbod öppnad inom 3 mil från stad. Jag anser emedlertid, att man för Dan 14 Mara e. m. 1C5 ett så enstaka fall icke bör göra någon förändring i 1846 års författning, blott få år efter dess utgifvaude. På nu anförda skäl anhåller jag om afslag på den föredragna punkten. Gr. Liljencrants, Gust. Fredrik: Frågan om ändringar i Handelsordningen hafva, så vida jag kan erinra mig, förevarit vid alla sednare riksdagar, och särdeles det om utsräckning af rättigheten att anlägga handelsbodar närmare intill städerna än författningen stadgar. Detta oaktadt har frågan alltid fått samma utgång, nemligen att blifva afslagen, hvilket jag önskar äfven nu måtte blifva händelsen. Det är naturligt att, när en fråga återkommer så ofta som denna, måste något vigtigt skäl förefinnas hvarföre ett dylikt anspråk ständigt förnyas. Jag medgifver att det verkligen är för den arbetande klassen ett behof att vissa af de varor, som nu tillhandahållas i salubodarne, finnas för den att tillgå, och dessa varor borde icke vara andra än de, som i städerna vanligen försäljas i viktualiebodar. När denna fråga sist förevar, föranledde den en befallning från K. M:t till KommersCollegium att infordra Landshöfdingarnes utlåtanden i ämnet, och jag yttrade då den mening att det mätte tillåtas hvar och en att på landet öpna sådane bodar, der viktualievaror och andra lefnadsförnödenheter finge säljas. Någon åtgärd från Regeringens sida till beredande af ändring i Handelsordningen har jag icke försport vara vidtagen och jag förmodar sål. att frågan i den delen är förfallen. Hvad åter beträffar landthandeln, med den utsträckning, den för närvarande eger, är jag af den öfvertygelsen att den för landet i sin helhet är förderflig; ty vi hafva bland andra anledningar väsendtligen den att tacka för att en så stor konsumtion af specerier och onyttiga lyxartiklar eger rum.
Städseln, sorn förr utgjorde ett band pä tjenarens ostadighet, har numera i allmänhet förlorat ali betydelse. Den äterlemnas blott, och husbonden, som i 2 å 3 månader före flyttningstid en tryggat sig vid säkerheten att denna tid erhålla, en, såsom man naturligtvis hoppas, bättre tjenare och således icke efterhört andra, befinner sig efter den 24 Oktober (eller, i Stockholm, den 24 April) plötsligt i saknad af allt biträde till de angelägnaste fgöromål, på en tid, då ofta endast dräggen af tjenstfolket står utan tjenst. Afven för detta onda skulle troligen Tjenstehjons-böckerna sätta en gräns, emedan den tjenare, hvars bok utvisade mycken ostadighet, skulle med största svårighet erhålla goda tjenster och följaktligen vakta sig för täta ombyten. För den rättrådige fjenaren kan tjenstboken medföra ingen olägenhet, men väl stor fördel, emedan han derigenom icke, såsom nu, komme i jemnlikhet med de sämre fjellarne, som, bortkastande ofördelaktiga betyg, begagna sig af ett och annat godt, sådant till erhållande af lika fördelaktiga tjenster, som de goda tjenarne. Emellertid skulle det. i mänga fall, både för husbonde och tjenare, vara godt att utan längre tidsutdrägt eller stora svårigheter, kunna åtskiljas; och jag föreslår derföre: att i städerna, åtminstone, tili en början, i Stockholm, uppsägningen blefve frigifven sålunda, att, utan afseende på årstid, båda parterna egde åtskiljas efter en mängds uppsägning. 486 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. 247.
Liksom de styfsinnade squirer, som för ett halft årtusende sedan i Englands underhus tvingade sig till medgifvande efter medgifvande af penningebehöfvande konungar, och lika klart medvetne som de om hvad de vilja och hvad de kunna, skola äfven våra landtmän riksdag efter riksdag ståder rygg vid rygg i sluten flock, städse vaksamme mot hvarje försök af byråkratien att öka sin makt och sina inkomster, samt å sin sida städse sträfvande att ' göra sig frie från de skattebördor, som öfrige rikets män ej dela med dem. Huru deras ställning kommer att te sig vid denna och nästföljande riksdagar, särskildt inom andra kammaren, derom lär väl ännu ' vara för tidigt att våga en gissning. Minnena af det gångna årets missräkningar och svikna förväntningar torde väl ännu i ett eller annat sinne vara allt för lifligt kända att tillåta något rätt förtroligt samarbete. Men insigten, att de intet förmå utan endrägtr skall snart eller sent vakna och föra de gamle stridskamraterna samman. Utskottsvalens utgång i andra kammaren tyder på, att denna insigt redan är vaken; och en kraftig väckelse i denna riktning gafs äfven af kapten Mankell i hans bekanta tal vid landtmannapartiets första sammanträde för året. För den närmaste framtiden beror emellertid allting på, hvilken ställning männen från “ de conqve-terade provinserna “, — såsom Skåne och dit lydande land« skap nämnas i gamla handlingar, — komma att intaga till rikets öfriga ombud. Och uppgiften är att finna en operationsplan egnad att förena deras i viss mening stridiga intressen, så att samdrägten ej löses, då stora afgörande frågor stå för dörren. Att döma af de vid riksdagen framlagda motionerna i skattefrågan, ser det ut, som om landtmännen nu ville försöka sig i en lösning af denna och försvarsfrågan stycke för stycke, med strängt iakttagande af, att ständigt lika stor afskrifning sker å indelningsbördan som å grundskatterna, så att ingendera sidan någonsin får anledning att känna sig tillbakasatt. Hr ' A.