Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Småbröden var delikata, i synnerhet det adertonde! »Hvad tror du hon ska hitta på för öfverraskning åt oss i år?» hviskade fru Enberg, som ännu var litet blek efter »sjögången». (Fru Ungfrau’s fors är just öfverraskningar!) »Jack hafve någet att säge mine käre vänner», sa fru Ungfrau i detsamma med sin glada humoristiska blinkning. »Jack vete något — micket. — Jack vete hvar den schläde tage väg.» Så försvann hon bakom ett drapperi och kom igen ledande en ung flicka, som var så ny och elegangt och vacker, att vi riktigt blinkade. »Dette vare min mans älskade und älskansvärde kusins barn från Lybeck, som komme in den schläde täckt, und som hafve gjort den långe schvåre rese bare för att hälse på mick! Hon heter Dorotea Schneider und kan några ganske få Svenske ord säge — någre ganske få ord säge. Aber du, Lovise, tale tysk — und flere — jack vare säker? Det är bare att bjude till — är inte en fjärndel så schräckligt som det Svenske schpråk, som jack dock nu taler så uten fel. Versök, min Lovise, versök!» »Nej — joo —», stammade jag, för säge hvad man vill, så är det inte lätt att tala tyska, när man inte kan. »Men — Gustaf — kan — visst — tror jag!» »Hä hä», sa Ruffen och såg förfärad ut. »Ja, du öfvade ju särskildt upp dig med konversasjon, när vi var i Stockholm!» »Sehr angenäm!» sa fröken, som när hon log presis såg ut som den sötaste peruk-docka — och räckte Ruffen handen. »Der — di — das — Ja wohl — Phu!» sa Ruffen och blef blodröd. »Tala på du, bara», sa jag uppmuntrande och kände mig fasligt stram öfver att ha en så slängd man. »Sind Sie in Stockholm gewesen?» frågade fröken.
Nej; Vinner Nej, anses Rikets Ständer hafva beslutat en så lydande underdånig skrifvelse: »Då de uti Kongl. Maj:ts nådiga Proposition föreslagna förändrade grunder för beväringsinrättningen och för bildande af en landstorm ännu inom landet äro föga kända; då derjemte de icke väl torde kunna pröfvas och bedömas förr, än förslag till arméens och beväringens organisation i helhet och sammanhang blifvit framstäldt; då slutligen med skäl kan ifrågasättas, om den afgående representationen bör, genom sitt yttrande i en fråga af så genomgripande art som denna, i mer eller mindre mån binda en blifvande Riksdags beslut, anse Rikets Ständer sig icke böra godkänna Kongl. Maj:ts nu afgifna nådiga Proposition, men anhålla i underdånighet, att Kongl. Majit behagade till en kommande Riksdags pröfning i sin helhet framlägga denna fråga». Omröstningen har utfallit med 63 Ja och 54 Nej; och hafva Rikets Ständer följaktligen beslutat i enlighet med Ja-propositionen. 2:dra voteringen. (Enligt Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorial JV2 21, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utskottets Betänkande JVs 7, öfver väckta motioner om rättighet för röstegande i konsistoriela pastorat och sacellanier alt begära fjerde profpredikant.) Den, som vill att Rikets Ständer skola, i öfverensstämmelse med Utskottets, af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet gillade förslag, »i underdånig skrifvelse tili Kongl. Majit anhålla, det Kongl. Majit täcktes utfärda en författning, hvarigenom förklaras dels att den rätt och pligt, som, enligt Kongl.
Stjerneld, Gustaf Algernon, Öfverste-Kammarjunkare, C. N. O. 12:te Bänkm.s-Afd. N:o 272. Frih. Hermelin, Carl Samuel, Kammarherre. l3:de Bänkm.s-Afd. N:o 290. Frih. von Rosen; Fullm. Gr. Lewenhaupt, Mauritz, Öfverste, Cab.-Kammarh., R. S. O. 1/f-de Bänkm.s-Afd. N:o3i6. Frih. von Stedingk, Ludvig Ernst, ÖfversteLieuten., Kammarh., R. S. O. lS.de En af Rikets Herrar, President, R. o. C. K. M. O. l6:de Bänkm.s-Afd. N:o 366. Frih. Ehrenborgh, Casper Wilhelm, President, C. N. O. 17.-de Bänkm.s-Afd. N:o 382. Frih. Franc Sparre, Bengt Erland, Gen.-Lieutenant, t. f. Px-esid. C. S. O. St. K. 18.de Frih. Boije, Fredrik, Kammarh., R. S. O. 1 g.-de Bänkm.s-Afd. N:o 78. Hr Wernstedt, Johan Otto, Hof-Kamererare. 2o:de. Bänkm.s-Afd. Hr Jägerhorn af Spurila, Carl Magnus, Major. 2i.-sta Bänkm.s-Afd. N:o 263. Hr Planting Gyllenbåga; Fullm. Hr Kuylenstjerna, Erik Magnus, Lagman, Kammarh. , R. N. O. 22:dra Bänkm.s-Afd. N:o 3o2. Hr Hjulhammar; Fullm. Hr von Post, Adolf Ludvig, General-Adjutant, C. S. O. 23:dje Bänkm.s-Afd. N:o 4^6.
» Jag tror mig häraf böra stuta, ak BoudeSkandekS rättighet ar . i Langusns styrelse deltaga warit hwllande, men icke förlorad, och kan således när som häldst reolamorsL; men at desi Zrrsnris söp Lanc^uen aldrig uphört, hwilken mening, j anseende til hgndelftr, som med L-lngueu inträffat, det ocksä Mtzs wara radligast ak antaga. S!" loLl Men dek ar öfwerflödigt ak söka grunda pä rättighet hwad nu försigtighet, rätt wisa och billighet kräswa, sedan känguru med Riketö Penninge^ Werk falt widsträcktare befatlnina, och hela liasljtsrion8- ironclsn dit inflyter. Under hwäd synpunkt som häldst denna-fräga betraktas, lärer den alllid lemna samma resulksr. Wore Akirankisn sör ksngusn blott en jsormalirer sder den wiflerligen icke är), sä wore också blott e» owänlighel at neka Bonde-Standet deltaga deri. Arn deremot denna gsranris innebar en »verkelig Borgen för upfyllandet af Kongusns förbindelser, sä sar denna dubbel sinrka och säkerhet, da nära twä tredjedelar af all Swerigcs jord icke widare anses såsom derifrån undantagen. Jag kan derföre ej annat, an förena mig med de Ledamöter, och, som mig synes, med alla, som prkat bifall til Bonde-Srändets begäran at i kaninens garaniie och styrelse sa deltaga, och anser som de enda wilker Niobe! skåpet och Adeln derwid med billighet och wärdightt kunna fästa, ac Bonde-Sranhet blott as egna medlemmar får re^rLlenrorss, det är, af sädana, som kunna öswa RiksdagemannaRätt, och ar, til förekommande af den wada, som sör ä rends rnas obehindrade gang kunde upkomma, om wid vorsiingen twä NN e Ständ staduade emot kwänne, de cwä äldre gLlLnreiancis
Rörande 4 morn., hvilket af Beredningen blifvit föreslagit komma att inflyttas emellan 3 och 4 mom. i Tryckfrihets Lagen, yttrade Herr Biskoppen Doctor Tingstadius att ordalydelsen uti Konungens Nådiga Proposition enligt Herr Biskopens mening borde i detta ämne följas. Herr Lagmannen Sandberg ansåg ordet förut böra tilläggas emellan orden anmäle sig och femte. Utskottet godkände uppå framstäld proposition den föreslagne redaktionen. 5 mom. blef till alla delar gilladt. 6 mom: Herr Doctor Falck ansåg det vara emot all Lag esprit stridande att de personer som enligt detta mom. böra bestyrka rigtigheten af författarens upgifter, kunna blifva Borgesmän och stånda författare ansvar, då de endast böra anses såsom vittnen, hvarmed Herr Professoren Doctor Wijkman sig förenade. Herr Öfver Intendenten Edelcrantz ansåg för sin del ändamålet med detta af förra Constitutions Utskottet föreslagna tillägg hafva varit att erhålla en slags moralisk borgen för den okände författarens caracter och medborgliga frägd och en större trygghet för allmänheten emot anonymitetens möjeliga missbruk. Herr Lagmannen Sandberg och Herr Borgmästaren Norström förenade sig med Herr Öfverlntendenten. Redactionen blef uppå af Herr Ordföranden framstäld proposition gillad, äfvensom 7de morn. AVid 8 mom. yttrade Herr Professoren Doctor Wijkman att han ansåg namnsedeln ej annorlunda än efter Domarens föregångne Utslag böra öpnas, att sådant Utslag genast vid Målets första företagande kunde lemnäs och derefter verkställas, hvarigenom samma ändamål, utan tidsutdrägt vunnes, men Lag esprit mera vore bibehållen. Icke kunde heller detta som preliminair Utslag i saken anses, emedan annat vore Utslag om Partens framkallande, annat Utslag i sjelfva Hufvudsaken. 9 mom. blef på sätt Beredningen föreslagit samt 10 och 11 mom. oförändrade, såsom i Tryckfrihets Lagen, bibehållne. Vid redactionen af 12 mom. var intet att erinra. § 2, 1 mom. gillades. 2 mom:
Ständers Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskott har uti dess Utlåtande N:o 174, angående 1756 års TjensteBetänkande, åter gifvit hyllning åt den grundsats att nutidens fordringar äro alldeles oförenlige med det rätts-begrepp, sorn fordomdags gjort sig gällande vid pröfning af frågor, der godtycket ansetts göra inkräktning på rättvisans område, och då Utskottet till och med yttrat, att Herr'Grönhagen, Gustaf, som väckt motionen om 1756 års Tjenste-Betänkande, skall hafva yrkat berörde Författnings återupplifvande, hvilket Herr Grönhagen likväl alldeles icke sagt, utan tvärtom, ansett ij56 Års Tjenste-Betänkande ännu vara fullkomligt gällande, och derföre begärt sådane åtgärders vidtagande, som leda till denna Författnings noga iakttagande, så tyckes redan en 248 Der^ 4 Februarii e. in. sådan omskapning af Herr Grönhagens Motion utmärka en benägenhet hos Utskottet, att bortraisonera Tjenste-Betänkandet till hela dess vidd, blott för att kunna få alla Befordringar ställde på den fot, att de skola anses som en följd, mindre af den sökandes förtjenst och skicklighet, än af den recommenderande Förmannens eller Chefens grace. Monarken, rättvis i alla sina företag och önskande att belöna förtjensten när och hvar den finnes, kan likväl, ifrån sin höga ståndpunct, omöjligt sjelf utröna hvilken bland de Personer, som hos Hans Majestät anmäles och föreslås till beklädande af Statens Embeten och Tjenster, är den mäst skicklige och mäst förtjente. Hans Maj:t föranlåtes derföre sätta tro till de Förmäns intyganden, elier de Embetsmäns yttranden , hvilka antingen af Embetspligt afgifvas eller och eljest meddelas; och det är då intet tvifvelsmål, att ju den person, som varit så lycklig, att ställa sig in hos förmän eller åtminstone hos Chefen, erhåller så tillräckelig recommendation och så ampelt vittnesbörd, att samma person varder befordrad.
Derjemte et t för denna nya tunga blifvande beroende af riksdagsbeslut, af en ojemn taxering och af medborgares möjliga orättvisa, i stället for att nu vara underkastad blott allmän lag och en orubbelig ränta. 5. Under närvarande förhållande är det för den skattdragande ingen fördel alt rubba rikets myntheslämning. Motsatsen inträffar, om en ständig penniugeberäkning på skatterna införes, och 72 § af Regeringsformen lemnar möjligheterna för en sådan åtgärd. 6. Orimligheten af a;ne markegångs-sättningar, upprättade vid olika årstider och således mot hvarandra skiljaktiga, åstadkommande för de skatt-' skyldige ojemnhet och villervalla i stället för jemnhet och reda. 7. DtIa olika förhållande för rikets jordegare blifver ännu märkbarare och förhatligare, då rlen ena grannen kommer att för frälseränta eller till vissa löntagare utbetala in natura eller efter årlig markegång samma slags utskylder, dem en annan måste erlägga på ett alldeles olika sätt, äfvensom då en del af skatten, eller tiotiden, liqvideras efter hvart 5:te år förändradt pris, men en annan del efter ett oföränderligt. 8. En köpare, en hemmansbrukare, som kommer alt tillträda jord, sedan flera föregående missväxter upphöjt medelmarkegången, nödgas att dela de förluster, dem företrädaren ensamt bort vidkännas. Tjenstemannen, som mottager embetet efter några goda skördar, med en af dem nedtryckt medelmarkegång, skall, på denna sålunda minskade lön, hafva sitt uppehälle under de följande vanligen dyra åren. Af en så beskaffad markegång uppslå inga fördelar, blott orättvisor. q. Vid föreskrifterna om de nya jordeböckernas eller liggarnes upprättande och beskaffenhet, har Utskottet, med ledning af kommitteen, ingått uti smärre föreskrifter hvilka, efter vanligheten med dylika, företagna utom embetsverkens hörande, utfalla mindre lyckligt. Hvarken skola jordransakningarue hinna fört ättas, eller liggarne blifva färdige lill den utsatta liden.
Häraf följer ock, att alla myntslag, äfven de, som stå i ett gifvet förhållande till Hamburger Banko, måste vara underkastade kursbestämning, som dessutom måste uppkomma, då det ena myntslaget kan för tillfället vara sökt mera än det andra, enär äfven i afseende på ett till lätt beräkneligt värde bestämdt mynt, de allmänna grunderna för värdebestämningen göra sig gällande, om än i mindre mån. Bäst visar sig detta deraf, att ehuru det Preussiska myntet bibehåller ett bestämdt värde i Mark kurant, dess värde i Mark Banko är underkastadt kursförändring, hvilket innebär, att sjelfva sjelfva Mark kuranten, ehuru den utgör den myntfot, som reglerar alla liqvider på platsen, dock förändrar sitt värde i förhållande till Mark Banko och är beroende af vexlande kursbestämmelse i detta sednare myntslag, hvilket jemväl är förhållandet med de Danska och Norska Specierne, ehuru dessa äro afsedde att vara lika med Hamburger-riksdalern. För liqviderna i Hamburg kan således, då endast den större rörelsen afses, enahanda fördelar vinnas, om det Svenska myntet erhåller någon lätt beräknelig olikhet med Hamburger-riksdalern, som om en fullkomlig likhet skulle sökas; men deremot torde jernförelsen med Hamburger-kuranten icke böra lemnäs ur sigte och detta af flera skäl. Om det Svenska myntet erhåller en sådan värdebestämning, att det står i ett lätt beräkneligt förhållande till Mark kuranten, skall det kunna bringas i den allmänna rörelsen i Hamburg och gälla till sitt fulla värde, i stället att det nu väl är gångbart, men i allmänhet endast till det väde, som det skulle ega, om det jemnt motsvarade Hamburger - 380 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. j\d 198. riksdalern. Derigenom skulle det Svenska myntet blifva för Hamburgaren brukbart, emedan Iian vid dess utlemnaude i rörelsen får dess fulla värde, och det skall derföre undgå att komma i smältdegeln, samt således vid gynnsamma förhållanden återvända i oförändradt skick.
Jag undrar ej uppå, att det vill gräma er. Men se! Jag tror dock, att ni får bekväma er att tåla detta utan något knot och inte göra något däremot, så vidt er man ej är en — idiot. Och något ditåt är ni j u antydande: Han först och främst ej vara vill-den lydande. De » enklaste begrepp » ej fattar han. JA, MYCKET FATTAS DENNE STACKARS MAN! Och hvem utaf de två är nu den pröfvade '? Den » pinade », » förargade », bedröfvade, hvars man ej VILL begripa, hvad HON VILL? Eller kanhända HAN, som lugn och still blott för nå ' n enda gång kan » ILSKNA TILL »? FANNY. Af hela mitt hjärta beklagar jag er, som fält en sådan, man, som ej h a r minsta smak för ordning i fråga om sina kläder. Jag förstår er så väl, jag som i sju år varit i samma predikament. Och kan ni tänka er, under alla dessa sju år kan jag ej minnas, att min man mera ä n en enda gång hängt handduken på sin rätta plats, och då skedde det i ren distraktion, ja, jag tror nästan att h a n var färdig att taga ned den igen. Och hvad strumpor, kragar och näsdukar beträffar, så nog vet jag hvad det vill säga att dagligen gå och plocka upp dem och lägga det orena på sin plats. J a! hvad få ej vi stackars gifta kvinnor lida! Och det är ej det värsta! Min vackra förmaksmatta (brysselmatta för resten, som jag fått till julklapp af min man), den spiller h a n cigarraska på, n ä r han munter och glad kommer hem ifrån kontoret och med cigarren i mun dansar genom alla rummen med vår enda lilla pys, Hvad skall jag göra? Vi stackars kvinnor äro vana att tiga och lida. Men n u kommer det allra värsta. Det kan rent förarga mig till döds, att det alltid skall vara så stört omöjligt för mig att känna mig olycklig med all denna gräsliga oordenllighet ifrån min mans sida, ifråga om hans nattrock, kragar och andra tillhörigheter. Halfva min dag går j u ibland åt för att hålla vårt hem prydligt och fint.
St:rs förklarande, att, ifrån den dag utväxling af Silfver vidtager, Banken skall vara skyldig att sine efter samma dag utgifne sedlar med Svenskt Silfvermynt inlösa, derigenom i R;dr t B:cosediar erhåller lika värde med i Rtdr i Silfver, Utskottet ansett sig destomindre böra föreslå, att Statens gäldenärer skulle i annat mynt än Btcosedlar förskrifva sine skulder, sorn ett deremot stridande stadgande möjligen kunde anses innebära ett misstroende till R. St:rs beslut, Varandes äfven härvid af Utskottet i betraktande tagne de olägenheter som skulle åtfölja ränteoch afbetalningsliqvidernes verkställande i klingande mynt, emot sedlars begagnande vi desammas besörjande. Vid 7 e Puncten hafva följande anmärkningar ägt rum, 538 Ståts-Utskottets inora Borgareoch BondeStänden: att maximi beloppet för lånen kunde nedsättas till 20 å 10,000 R:dr samt minimibeloppet till 200 å i5o R:dr: mindre lån gifvas företräde framför större, då de blifvit sökta på samma tid och för dem erbjödes godkänd säkerhet; samt fonden blifva tillgänglig blott för jordbrukare och ej delas af Bruksock Fabriksidkare, hvilka ägde andre anslag för sig bestämda: att med granskningen, huruvida handlingarne voro complette, K. Mits. Befdide icke borde taga någon befattning: att beloppet af de lån, som i sista mom. om förmälts, borde begränsas, så vida, med afseende på afsigten att först hjelpa de förut skuldsatte, ej detta aiGment borde helt och hållet utgå: att blott till | af pantens värde, äfven om summan öfversköt 10,000 B;dr, men med ett maximum af 3o,ooo R:dr, lån borda beviljas af de medel, som återstodo, sedan sökande, sorn inom sista terminens förlopp sig anmält, efter de i öfrigt stadgade grunder, erhållit lån: att nya låntagare, som erbjödo tillräcklig säkerhet borde hafva företräde, eller åtminstone lika rätt
I^onstoips hos Rikets ini församlade Ständer föredragit silk redan wid iZoo ärs Riksdag, till dä warandc Lag-Utskott, serskildt ingifne Memorial, innehällande önskan att sä kallade Fdcliknings-Nätter i likhet med de uti Dannemark och Norrige gjorde försök, äfwcn mätte i Swerige inrättas, har till följe af Högloft. Ridderskap pets och Adel is samt Hederwärda Bonde-Ständcts gifne Remitzer, detta ärende hos Lag-Utskottet till granskning förcwarit och derwid tagits uti noga öfwcrwäganp de sä wäll förmente behofwet af denna nya Inrättning och deraf tilförwäntad nytta fhr Samhället, eller ock de olägenheter den tiläfivckstyrs kunde medföra, som äfwen möjligheten att bringa Jörflagct till wcrkställjghet, pä ett sätt som' till alla delar blefwe lämpeligt för äspftade ändamäl. ^ I första hänleendct kror Lag-Utskottet det iva-» ra obcstridcligt, att Swensta Lagstiftarne redan ej blott lcnmat en hwar Sakägare, som deraf will sig begagna, de mest öpne och tienlige tilfällen, att genom wänlig förening i första början förekomma och afstaka yppade twister och tilärnade Rättegängsmäl, utan ock kraftigt anmanat Parterne, samt i synnerhet anbefalk Domare att söka dertill bidraga, och sädant med intet annat undantag, än gröfre broltmäl, derigenom allmän förargelse stedt, eller allmän frid ä kropp lif eller gods 10Z2 Den ZO September. är brulen, hvaruti ändock Mälsäganden fäkt frihet, om sin rätt i böter och skadcständ förlikas.
Vilkoren för den sålunda för en tid af femton år föreslagna nya anstalten voro hufvudsakligen, att rusihåliarne, under fredstid, skulle årligen i penningar erlägga en, med ledning af sednast anskaffade munderings-kostnad och calculerade brukningstid, uträknad afgift, tili underhåll af redan befintlige och upphandiig af nya bevärings-, beklädnads-, remtygsoch sadelmunderingspersedlar samt hästbeslag, hvilken afgift skulle till oförminskadt belopp utgöras intill det år, då ny mundering bchöfde åt truppen anskaffas, hvarefter afgiften för den följande tiden skulle å nyo bestämmas och rusihåliarne ega att tillgodonjuta det öfverskott eller tillskjuta den brist, sorn kunde i Regements-Directionens Cassa förefinnas, samt att rustbållarne, under krigstid, skulle, emot befrielse från ifrågavarande persed ars anskaffning och underhåll, årligen erlägga, för de commenderade numren, till General-Krigs-Commissariatet dubbla beloppet af den årliga afgift, hvilken under de nästföregående fem fredsåren blifvit i medeltal till Regements-Direetionen inbetald. Vidare blef, i afseende på ordnin geu - Statssamt Allm.
Xar vi druckit oss otörstiga, bad jag henne sl&amp; sig ner och prata bort en stund, och soni det ännu var långt till middag, gaf hon sig god ro. Lillan satt ju dessutoni där nedanför, strax under hennes ögon, och lekte med grannbarnen. Vi talade hit och dit och hur det sen gick till, så lyckades vi framlocka den dolda gnistan. Fröknarna ha nog hört att det ej ar riktigt som det bör vara hemma hos oss&gt;, sade hon öppenhjärtligt, 9 brän: ivinet liar förstört Iionom som mången annan. Herre Glid, att sidant ska f å finnas! » Men nar han ar nykter, brukar han ju också v a r a. ganska svår D, yttrade j ag tveksamt. svår^, upprepade hon förtrytsamt, » inte är lian svår. Han ar den bästa människa i världen, när han är nykter, ban sknlle aldrig rikt sin hand till att slå livarken mig eller lillan om ej fyllaii fatt makt med honom. Sitt Iiaftiga liuinör har lian ju alltid förstks, men nar inan lirkar vackert med honom, ar lian inte stort värre han, an andra karlar. J a g bör för resten ingenting saga, ty jag har ju fått det som jag har velat. » Dar gingo fru Magnussons ord igen, uttalade i resigner,ad ton. Men min van Ella sade liksom litet iirsaktaiide: » lian ser bra ut, Lenas man, ingen af de andra karlarne liar liar ett sådant utseende: Han är ar s5 ståtlig ' ocli mörklagd. » » Ja, jag liar nog f %tt höra talas om att han Iiörde till ' Rosare ' », " ' svarade Iion med ett svagt löje, » men det ar då bara förtal. F a r lians var sined någonstans i Upsalatrakten och lian liar en farbror, som är riittare på en stor herregård. Tank, lian smakar aldrig starkt och ar gift med en slaktarenka. Så inte ar ICalle af dåligt folkslag, det ar då säkert.)) » Men Lena tyckte väl andå att lian såg bra i i t ~ envisades, Ella, som alltid grep e f t b poesiens fattiga glittertråd.
Skrifvelse, N:o 110. § 5-2. Böter, som enligt § 41, 43, 44, eller 45 ådömas. skola, då tillgång brister, enligt i lag stadgade grunder, till långelse vid valten oell bröd förvandlas. Böter, som eljest enligt denna författning ådömas, skola, i brist af tillgång, förvandlas till fängelse sålunda, att mot böter till oell med 15 „ „ „ 300 .. 60 „ eller 2 månader, o. s. v. Ej må dock någon, för bristande tillgång till böter, mer än ett år i fängelse hållas, ehvad belopp böterna må utgöra. § 53. Då minuthandelseller ulskänkningsafgift jemte böter enligt denna förordning ådömda blifvit, må, der tillgång till afgiflen eller någon del deral saknas, böterna ej kunna med penningar gäldas, utan skall den sak fällde i stället undergå det straff, som enligt § 52 mot böterna svarar. § 54. Skola böter, som olika förvandlas, på en gång uttagas, gånge de böter först ut, som till fängelse, och dernäst de, som till fängelse vid vatten och bröd (örvandlas. § 55. Af böter, så ock af minuthandelseller ulskänkningsafgift, som enligt denna förordning ådömas, samt värde af bränvin, som förbrutet anses, tillfälle f åklagaren och l den stads eller sockens fattigkassa, der den åtalade förbrytelsen är begången. Finnes särskild angifvare, tage han hälften af åklagarens andel. § 56. Kongl. Maj:ts Befallningshafvande hålle allvarlig hand öfver iakttagande af hvad i förordningen stadgadt är. § 57. Landsoch stadsfiskaler, krono-, stadsoch polisbetjente, samt de personer, hvilka särskildt antagas att vaka öfver förordningens efterlefnad, åligge att förbrjtelser mot densamma åtala. I öfrigt ege en hvar rättighet att för sådana förbrjlelser anställa åtal, dock ej barn mot föräldrar, eller tjenstehjon, så länge de i tjensten äro, mot husbondefolk. Expeditions-Utskottets Förslag lill underd.