Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag skulle derföre nu tro, att då fråga är örn ett ringa anslag af 3333 R:dr 16 sk., han icke skulle pruta pjå detta anslag, synnerligen när det blifvit upplyst, att de 1333: 16., som äro begärde utöfver hvad Utskottet föreslagit, härleda sig derifrån, att kostnaderne för byggnaderne förra gången icke voro beräknade. Om ändamålet är att få skickliga Lärare vid Folkskolorna, så äro 3333: 16. en obetydlig summa för samhället. Det vore en skam, att pruta derpå, och Nationen skulle säkerligen med förtryt - Den 8 October e. ni. 365 samhet se, att man nekat en så obetydlig summa för ett sä vigtigt ändamål. Herr Tham: Huruvida VexelundervisningsSäilskapet bildat och utsänt Lärare till Folkskolorne, vet jag ej; men rättvisan fordrar, att jag upplyser hvad jag vet, som är, att då Församlingarne uppsändt Lärare, för att få dem undervisade, har sådant lyckats mycket väl; derpå är förhållandet med Skaraborgs Län ett bevis. Att bevilja anslaget för io år torde icke gå an, emedan vi då besluta för kommande Ständer. Jag önskade således alt blott bevilja det för 5 år. Jag tillstyrker bifall å Utskottets Utlåtande. Friherre Jrickarsivard: Den af Friherre Cederström mot mig riktade anmärkning bevisar icke köld hos mig för undervisningens spridande; tvertom skulle det vara en inconseqUence af mig, om jag tillstyrkte ett öfverskridande utöfver Kongl. Maj:ts Proposition, synnerligen då Utskottet icke eller tillstyrkt mera. Att Ordföranden icke kunnat begära mera, emedan kostnaderne ej voro utredde, finnér jag vara ett ringa skäl, att öfverskrida Kongl. Maj:ts Proposition. På grund af hvad jag i ämnet anfort, får jag förnya min hemställan till de Herrar, som önska ett sådant öfverskridande, om de ej skulle vilja afstå derifrån, ty i annan händelse förestår oss 366 Den 8 O c t o b e r e. m. ovilkorligen 2:ne voteringar, emedan jag då icke kan afstå från att begära afslag å Utlåtandet.
Vore det Kronan , så beviljades genast seqvester å den jord för bytet af hvilken bristen uppstått, äfvensom ersättning uttoges för alja föregående årens förlorade räntor, utan att någon undflygt funnes för den enskilte Gäldenären, hvilken dessutom måste vidkännas besväret att sjelf förskaffa sig utredning af fordringsbeloppet; men deremot betalar aldrig Kronan sin skuld till fullo till den enskilte, som ålägges icke allenast att styrka sin fordran, utan äfven uppgifva sådane Hemman och Lägenheter, derigenom han kari blifva betalt-, hvarunder han blottställes för alla möjliga uppskof, utan att kunna påräkna någon ersättning för de förluster, som tidsutdrägten medför, hvilket förhållande nu äfven ägde rum, då, efter mångfaldiga omgångar och uppskof, saken änteligen blifvit dragen under ■ ■' (Y 1/^.2 StatsUtskottets R. Sttrs pröfning, hvarvid Utskottet, med tillstyrkande af bifall till Hrr af Wetterstedts och ståenden, dermed förenat nya hinder och uppskof, som ingalunda finnas beliöflige, såsom ”att R. St:r må hos K, M:t i underd. anhålla, att noggrann undersökning och värdering af de under Ädeiforss lydande samt af Sökanderne uppgifne Hemman och Lägenheter måtte verkställas samt införsel Sökauderne meddelas i så stor del af samma Hemman, som K. M:t, efter en fullständig utredning af förhållandet, i Nåder pröfvar emot deras godkände och nu innehafvande fordringar svara,” enär, efter Hr Tharns tanka, pröfningen huru stor del af de ifrågavarande Hemmanen motsvarade Sökandernes fordringar helt enkelt tillhörde K. KammarCollegium att uppgöra enligt JordeBöcker och Skattläggningslnstrument, utan att vidare värdering eller undersökning voro af nöden.
Utskottet har, i sammanhang härmed, förehaft de, detta ämne rörande eller dermed gemenskap egande, Utskottet serskildt tillhandakomne handlingar, nemi: 1:0 Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss å Directionens öfver Strömsholms Slussverk underd. anhållan, om bidrag af Slaten till ombyggnad af Strömsholms Canal och Slussverk; 2:0 Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående medel till Canaloch Slussbyggnaden vid Säffle i Wermland; 3:o En inom Borgare-Slåndet af Herr Olbers väckt motion, om Statsanslag för uppmuddring af Nordre Elf vid Kongelfs stad; 4:0 Herr Egnclls motion, angående Statsanslag till fullbordande af Stångäns uppmuddring och en hamnbygnad vid Linköping; 5:o Herr Hahns motion, om fortsättning af de inställde Strömrensnings-arbetena i Norrbotten och Westerbotten; 6:0 Herr Sjöbloms motion, alt det Nyköpings stad beviljade årliga anslag, 4°o R;dr, för muddrings verkställande, må på en gång för 10 år få uppbäras med 4°°o R:dr; samt 7:0 Riksdagsfullmägtigen Naders Anderssons från Skaraborgs Län motion, om anslag lill vattens afledande ur den i Wadsbo Härad af nämnde Län belägna Elfven 'ridau. Utskottet medgifver visserligen, att utgifter, till beredande af lättade vatten-communicatioher» kunna, då de rätt användas, räknas bland de mest nyttiga, genom hvilka Staten i en framtid kan påräkna verkliga fördela!'; men då erfarenheten gifvit vid handen? att dessa, utaf hela Nationen sammanskjutna summor, till betydliga belopp användts till företag, som, efter att vara fullbordade, befunnits mindre gagnelige; att serskilda menigheter, i förväntan på utlofvade understöd, med betydliga, kostnader påbörjat communications-leders upptagande, som sedermera måst öfvergifvas, — så torde det kunna ifrågasättas, om den nytta dessa anslag åstadkommit fullt motsvarat de uppoffringar; Nationen för desamma fått vidkännas.
Ändamålsenliga re och mycket lättande regleringen vore likväl om alla de för elementarläroverken anslagna prebendepastoraten, hvilka, i anseende till lärarnes trägna tjenstgöring och med pastoralvård alldeles olikartade tjenstebefattningar, icke kunna af dem sjelfva med framgång hvarken skötas eller tillses, finge återgå till kyrkan och en motsvarande summa ansloges för lärarnes aflöning. För sådant ändamål skulle erfordras ett belopp af omkring i5,ooo r:dr banko utöfver den summa, som här nedanför föreslås för den nu ifrågavarande löneregleringen; 8:0 att å de ställen, der mindre till elementarläroverket hörande skolor nu finnäs, men hafva så ringa antal lärjungar, att de, såsom snarare hänförliga till pedagogier än till elementarläroverk, icke böra i sistnämnde egenskap bibehållas, de anslag, som n<» äro för dem anvisade, må kunna af 83 Kongl. Maj:t disponeras för å samina ställen organiserade ändamålsenliga pedagogier; g:o att nja elementarkolan bibehålles, sådan den är, med samma anslag som hittills, hvarför ock de 6,800 r:dr, hvilka för den äro anvisade, icke äro upptagna hvarken bland tillgångarne eller behofven. Dess bibehållande torde i många afseenden vara vigtigt, dels såsom en normalskola för den metod, som i skolornas öfre afdelningar skulle komma att begagnas, dels ock såsom en experimentalskola, hvilken kan försöka förbättrade metoder och uppehålla den täflan, som är så nödig och gagnande, om lif skall kunna bibehållas i de frågor, som angå uppfostringsväsendet.
När emellertid, såsom StatsUtsk. tillkännagifvit, något kostnadsförslag icke blifvit till Utsk. aflemnadt, är det så mycket mera skäl att man får se räkningarna efteråt. Det är eljest vanligt att anslag lemnäs för vissa noga bestämda ändamål, och då synes det mig att, när R. St:r nu likasom på god tro bevilja ett så stort anslag, det är mycket naturligt, att de äfven vilja se redovisningen deröfver. Jag anhåller om bifall till Utsk:s förslag. Gr. Liljencrantz, Gust. Fredr.: Jag är i hufvudsaken förekommen af den siste värde talaren, men skall anhålla att få närmare utveckla de förhållanden hvarom han talat. StatsUtsk:s tillstyrkande i denna punkt, som förefallit åtskillige talare klandervärd, och åtminstone icke antaglig, är fullkomligt öfverensstämmande 266 Den 21 Mars e. m. icke allenast med E. St:rs förut fattade beslut utan äfven med den praxis som i likartade fall alltid varit iakttagen. Frågan upkom först vid 1840 års Riksdag och börde icke vara obekant för en af de talare som sednast här yttrat sig, hvilken, ehuru ej ledamot af StatsUtsk., dock var en verksam deltagare i den Riksdagens händelser, vid hvilken E. St:r fattade det beslut, att öfver alla vid de K. Slotten befintliga inventarier, som icke vore de K. personernas enskilda egendom, skulle uprättas förteckningar för att aflemnas till KammarColhm. Derefter skulle för de möbeloch inventarie-persedlar, hvilka dels inköptes för det till dessas underhåll anslagna 8000 E:dr b:ko, dels afskrefvos såsom utslitne, årliga upgifter till bemälde Colhm aflemnas. Yid samma Eiksdag fattades äfven det beslut, att lista HufvudTitelns anslag skulle delas i 2:ne afdelningar, alldeles som det är i det Betänk, vi nu förehafva till behandling, och att den ena af dessa afdelningar skulle vara fritagen från all granskning, men den andra redovisas i den ordning som för Statens medel i allmänhet är föreskrifven.
Part tillfogad i anledning af 17S7 åcs Författning, skulle äfven jag hafva tillstyrkt den underdåniga framställning, Herr Hjerta föreslagit; men då, enligt min öfvertygelse, denna Författning nu mera endast är en nullitet, så förenar jag mig med Herr von Hartmansdorff, att det är öfverflödigt besvära Kongl. Majit med ansökning om upphäfvands af en Lag, hvilken ej haft någon kraft och verkan sedan år 1809. Herr Cederschjöld: tMig synea Domaremakten ej beit och hållet anse denna Författning till sin kraft och verkan undanröjd, emedan Konungens egen Åklagare icke längesedan åberopat henne såsom grund för sitt åtal. Vid ett sådant förhållande kan jag ej annat än anse den af mig föreslagna underdåniga skrif vefsen vara icke allenast lämpelig, utan äfven af behofvet verkligen påkallad. Herr Grefven och Landt Marskalken förnyade den af honom, förur gjorde proposition, att då 1787 åts Kongl. Kungörelse icke till sina grun^- der och innehåll öfverensstämde med nu varan* de Grundlagar, underdånig anmälan borde af Biksens Ständer göras hos Kongl, Majit derom, i)eu 3 Och) ka - t, ,7j. att berör de Kungörelse icke vidare måjaf veder-? börinde Domare åberopas eller tillämpas. Kopades starka la, jemte några Nej. Herr von Hartmansdorff". Jag är af samma mening, sorn den Herr Grefven och Landt Marskal ken framställt i början af propositionen, att nemligen Författningen är i sin grund upphafv«n. Men just derföre kan jag ej instämma i sednare delen af propositionen, eller deri, attén anmälan skulle hos Kongl. Majit; göras om ett Uttryckligt upphäfvande af samma Författning. Således vågar jag vördsamt anhålla, att derest frågan om §n såefan anmälan skall framatällas såsom Ja-proposition, Nej-propositionen matte lyd» på, sakens förfallande. ! Grefve uon Schwerin'.-
Man finnér äfven, att de ledamöter, hvilka äro privalhaiiksdclägare, icke hafva så mycket emot ett sådant förslag, som man skulle förmoda; men om vi vilje litet närmare titta in i detsamma, så tror jag att man skall finna, att, oaktadt del fördelaktiga och vid första påseendet skenbart säkra deruti, förhåller det sig med säkerheten i afseende på dét allmänna härutinnan, som med en mekanisk uppfinning i theorien, alt när man skall tillämpa den, så finner man en liten hake eller pinne, som sätter sig i vägen för hela mekanismen och gör att machinen icke duger förrän hindret blifvit undanröjdt. Sä tror jag äfven, att det förhåller sig med ifrågavar. förslag, nemi. att det beror så mycket på vissa reglementarisk» delar, sorn äro nödvändiga för att åstadkomma eontroller och säkerhet, att om de icke på förhand bestämmas, kan man omöjligen decidera sig fiir hvilketdera af förslagen, det ena eller det andra, bör antagas. För att något närmare redogöra för mina åsigter härutinnan, ber jag alt få fästa uppmärksamheten derpå, att, enligt PresteSt:s beslut, skola privatbankerue få rättighet att bedrifva sin rörelse med assignationer från 500 r:dr till 20 r:dr på Riksbanken; fonden för dessa assignationer skall utgöra icke blott den summa, som privatbanksdelägarne hafva insatt i bankerne, utan också hela det belopp af deras hypotheksfond, jemte de medel, som finnas i bankernes eget förvar, enligt uppgift. Frih. Cederström har redan, efter min tanke, på eli högst förtjenstfull! sätt framlagt en del af den våda, som är förknippad med ett sådant förslag, så vida man icke dervid gör sådane tillägg, som kunna förminska denna våda; men jagskall utbedja mig att, så vidt jag förslår, få litet längre utföra tallån öfver hvarthän detta skulle leda. Efter den vanliga lagen, så har ingen enskild medborgare rättighet att assignera pä Riksbanken lill större belopp, än att lian är ovillkorligen förbunden, vid assignationsrättighetens förlust, att genast inlösa det med bancosedlar. Frih.
Det vore ytterligare ett sätt att draga landets ungdom från arbetet, och tvifvel underkastadt är äfven, huruvida dessa eliter sedermera blifva så hugade att åter träda tillbaka till det mera besvärliga yrket att köra plogen. Om detta system motsvarade de fördelar, som man väntar sig deraf, och uppvägde de olägenheter, hvilka i nationelt hänseende komma att ega rum, då landet derigenom kommer att vidare beröfvas sill behöfliga arbetskraft, skulle jag ingalunda sätta mig emot detsamma; men då min öfvertygelse är att så icke är fallet, kan jag ej biträda förslaget. För min del tror jag, såsom jag äfven haft äran uttala, att all omsorg bör egnas deråt att föröka arméens befäl till ett dubbelt antal, med fordringar att de hafva lika öfning och skicklighet, samt att detta befäl har löner på stat, och sålunda har rätteligen egnat sig åt militäryrket; ty jag fruktar att, i händelse af krig, man icke kan sätta tillit till dessa eliter. För öfrigt förenar jag mig i de af Frih. Haab yttrade åsigter och anhåller lika med honom om återremiss. Hr Hjärne: Man har yrkat återremiss af denna § i den syftning, att de genom friköpning inflytande medel skulle användas till förökande af befäl för indelta arméen, hvarvid man hufvudsakligen fästade afs:de på behofvet af ett ökadt antal officerare, i händelse af krig. Jag instämmer visserligen med dem, som yrkat att officerarnes antal måtte förökas, men anser att sådane platser ej kunna uppsättas med så prekär tillgång på medel, som nu är föreslaget. Det är nemi. osäkert huru mänga som friköpa sig, och hvartill således den årliga friköpningssumman skall uppgå. Den är visserligen beräknad till 300,000 rdr, men detta i fall hälften af de beväringsskyldige friköper sig. För min del tror jag visserligen icke att denna elitcorps kommer att lemna så lyckliga resultater, som man skulle önska, men det är likväl en början att söka åstadkomma befälsämnen ur beväringsåldern; och jag skulle derföre önska att Ii. o. Ad. bifölle Utsk:ts förslag
Den 20 Sövember f. m. 223 Bankens sjelftagna och nära iooår begagnade rättighet, att göra mynt, synes man nu vilja frånkänna densamma. 1 återupplifvandet af BankoOrdningens 44 §•» bgger i min tanka också enda säkra garantien mot frestelsen, att återvända till detta handtverk. Fullkomligen gillande hvarje bemödande, att föra Banken på den bana, som egnar en rättskaffens Bank, och hvilken vid dess första inrättning också var vår Bank föreskrifven, anser jag mig höra uppgifva, hvaruti, i min tanka, de svårigheter, sorn dervid mött, egentligen bestå; ty fåfängt strider man för framgången af en god sak, när man är okunnig om sina fienders tillhåll. Till en del ligga svårigbeterne i fattade origtiga begrepp om upplånings-åtgärdens natur. De, som fattat dessa origtiga begrepp, skulle dock sannolikt icke finnas obenägne, att sjelfva rätta dem, funnos ej talrika samhällsklasser, som äga förmåner deraf, att allmänheten i detta afseende fattat origtiga begrepp, och som derföre torde anse vården om sitt intresse fordra att föda och underhålla dem. Bland dessa måste räknas främst de näringsklasser, som nu framför andra näringsklasser åtnjuta ränte-faveurer å Bankens sida. För de fleste af dem torde rätta anledningen till dessa förmåner till den dem 224 Den 20 November f. ni. särskildt förunnade ”hugneliga frngt af Ban”koVerkets vunna till vext och förkofran,” hittils hafva varit obekant; obekant nemligen, att det år ij56 gifna högtidliga förklarande om Bankens vundna tillvext och förkofran var en osanning, att de förmåner, som då beviljades och ännu åtnjutas, voro frugten af en national calamitet, och ätt dé vinster, sorn på denna väg i långliga tider blifvit gjorde, tillkommit genom förluster, söm oförskyldt drabbat andra. I Bankens böcker finnas debitorer, som varit det ifrån år 1743•
Detta moraliska ansvar pä de lägre folkclasserna skulle otvifvelaktigt föranleda dertill, att grundade anmärkaemot förslaget, sedan det blifvit satt i verket, skulle med beredvillighet mötas och emottagas af dem, som sålunda, i följd af sina Medständers eftergifvenhet och af högre po - Den 2S Augusti. 63 litiska skäl än egna intressen, vunnit segren. Alldeles i motsats med Frih. Klingspor, går jag att förklara såsom min öfvertygelse, att den politiska dygd under namn af medgörlighet, som nu för tiden allt mer och mer borde hyllas och ibland dygder inregistreras, denna dygd äges af BondeSt. i vida högre grad än af detta Stånd. Gifve Gud, att man icke fastmer hade skäl att påslå, det egoismen är starkare än medgörligheten! Ty om detta Stånd tillskansat sig makt är ingen fråga, men att det nu synes icke vilja återgifva den till Svenska folket, derföre beklagar jag nu både Sverige och folket. Nu, mine Hrr, tror jag att J kunnen förstå mitt andra skäl. Jag skyndar således att sluta, med den förklaring såsom mitt tredje hufvudskål, hvarföre jag voterar ja, att med alla de vackra grundsatser, med alla de statsrättsliga häntydningar till de i andra länder redan bortlagda doctriner, som vi nu ånyo i dag fått reproducerade, så tviflar jag likväl högeligen att J förmån vid denna riksdag uppgöra något bättre, nemi. så beskaffadt bättre, att J kunnen få de andra Ståndens bifall dertill. Det är således endast frän ett båll, som jag skulle kunna vänta att detta långvariga tvistande om representationsförändring toge slut, så framt jag icke dels hoppades på de andra Ståndens Större medgörlighet, än Riddarhusets, dels ock hoppas att äfven ledamöterne inom detta Hus — ja inom conservatismens aldra högsta regioner — skola finnas mera benägna till medgörlighet, sedan de nu för tillfället först vunnit sin seger. Denna seger blifver likväl, märkom det noga, blott och bart negativ, och uti en sådan seger vill jag icke för min del deltaga. Derföre kommer jag att votera ja. Frih. Sprengtporten, Jacob Wilh.:
Det af Utskottet afgifna yttrande i anledning af en utaf Herr Hesselgren väckt motion om befrielse för handtverks-, fabriksoch handels-föreningar från stämpladt papper vid rättegångar, har från sistnämnda Stånd blifvit återremitteradt; men då de öfriga Stånden godkänt berörde yttrande, finner Utskottet ej skäl att detsamma frånträda. I afseende å fördelsoch undantags-kontrakter, hvilka Utskottet ansett böra åsättas stämpladt papper i ett för allt till 24 sk., har Ridderskapet och Adeln gillat Utskottets berörde förslag, Preste-Slåndet deremot nedsatt afgiflen till 12 sk. och Borgare-Ståndet återremitterat frågan om kartans belopp, på grund af framställda yrkanden om nedsättning af detsamma till 16 eller 12 sk.; hvaremot Bonde-Ståndet bibehållit hvad gällande författning i detta ämne stadgar. Då emedlertid 3.-ne Riks-stånd godkänt Utskottets förslag, att de ifrågavarande handlingarna skola till visst belopp karteras, samt detta belopp redan blifvit af ett Stånd definitivt bestämdt till 12 sk., hvilken afgift inom ett annat Stånd vunnit understöd, har Utskottet, som tillika inhemtat att karte-afgiften för ifrågavarande handlingar efter nu gällande grund för beräkningen i allmänhet icke öfverstiger nämnda belopp, trott sig böra, med frånträdande af sitt förut gjorda förslag, hemställa, att stämpladt papper till fördelsoch undantags-kontrakter må bestämmas till 12 sk.
Det gifves en rättvis grund för allt. Att finna den, bör vara första vilkoret för all organisation. Om denna, erkänd, ej öfverensstämmer med det varande, måste det gamla falla och det erkändt bättre sträfva att göra sina anspråk gällande i verkligheten. Jag syftar ej härmed, som Hr Liljenstolpe förmodat, till Indelningsverkets upplösning, och jag smickrar mig med den tanken, att, sedan jag rättat detta hans stora missförstånd af mina afsigter, ett liufvudvapen emot förslaget fallit ur hans hand. Jag har nemligen den fasta öfvertygelsen, att Indelningsverket innebär en stor moralisk kraft hos Svenska Armeen. Men denna kraft födes ej genom högtidligheten af K. Carl XI:s Nåd. sanction; den ligger i naturen af soldatens egenskap af jordägare. Indelningsverkets förträfflighet utgår således från dess nationella och ej från dess abstract militäriska syftning. Men jag skiljer i detta fall mitt omdöme i afseende på truppen från det i afseende på befälet. Hvad Indelningsverket beträffar, sammanhänger ej befälets och truppens löningssätt omedelbart. Det ena kan rubbås, och likväl det andra stå qvar. Tiden och den fortgående utbildningen af. vårt militärskick tyckas allt mer och mer aflägsna oss från Indelningsverkets löningsprincip i afseende på befälet. Dess löningssätt bör grundas endast på dess militäriska tillämplighet; och det är af detta skäl, jag anser isynnerhet det yngre befälets löner ej böra sammanblandas nied jordbruk och spannmålshandel. Ingen militär lärer vilja här framstå och yrka den sats, att hans numera i allmänhet bildade kamrater inom Armeen behöfva någon materiel driffjäder, för att manligt uppfylla deras bestämmelse. Att närmare utveckla denna åsigt, hörer ej till närvarande ämne. Jag liar endast velat frigöra mig från beskyllningen att föreslå upphäfvandet af en af Sveriges lnest nyttiga och nationella institutioner. Hr Liljenstolpe säger sig vidare hafva ”mycket mera” att anföra emot mitt förslag. Dessa skäl kan jag för närvarande icke vederlägga.
Harlmansdorlf har väl sagt, alt den obillighet, att soldaten skall äga rätt att med en så ringa penning som 12 öre slint lösa sin dagsverksskyldighet, har föranledt en olaglighet, hvarigenom pastor toge sin skada igen, nemi. att gemenskapen finge betala äfven för vigsel, barndop, kyrkogång och begrafning, och Hr v. Hartmansdorff har visserligen derigenom ådagalagt, att en olaglighet å presterskapets sida blifvit begången; men då en olaglighet icke kan läggas till grund för ett beslut, hemställer jag, om detta kan antagas såsom skäl för bifall å hvad Utsk. tillstyrkt. För öfrigt har jag intet att tillägga, utan anhåller endast om afslag å betänk. Gr. von Platen, Baltzar Julius Ernst: Jag uppslår här i den besynnerliga förlägenhet, att jag icke vet, om jag skall tacka eller vara ledsen för de anföranden, här blifvit afgifna. Den förste värde talaren har gjort sig besvär att genomgå en mängd författningar och bevis, hvilka till stor del af Utsk. blifvit åberopade. Allt har gått ut på att visa, att Svenska soldaten är skyldig alt lemna till kyrkoherden antingen 3 dagsverken eller 12 öre s:mt. Jag tänker icke gå så vidlyftigt till väga för att visa, hvad rättvisan i detta fall fordrar; jag hemställer endast, huruvida, då det är stadgadt, att han skall betala 3 dagsverken eller 12 öre, hvarje menniskas förstånd icke skall säga, att de borde motsvara hvarandra, såvida en optionsrätt skall lunna komma i fråga. De voro af lika värde, då stadgandet derom först utkom; men jag hemställer, huruvida nu för tiden 3 dagsverken och 12 öre s:mt kunna anses lika. En beskyllning 12 H.