Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enligt Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse af den 19 Julii 1-812, var, vid Riksdagens början samma år, Riksgälds-Contoirets UtUthang till Riks.St. Prat. 1817 • tSiS. 4\dc Sami, N:r t-ti, 242, lgjj Stats-Utskottets Betänkanden. fändska Capital-gäld, med deri inbegripne Sven. ike Medborgare tillhörige 418 stycken Obligationer för Lånen i Holland och Antwerpen, hvardera å 1000 Gulden, så beskaffad, som följer, nemligen: A. I Holland. Fyra Millioner, 235,100 Riksdaler Holländsk Courant i flere serskildte Lån, hvaraf 529,500 R:dr voro Lif räntor. B. I Brabant : Sju Millioner 541,000 Gulden Brabantskt Vexel-mynt i flera setskildie Lån. C. I Genua Lires Nio millioner, 475,122^ 6. 3 Juori di Banco, i särskildte Lån, hvaraf 45,125 Lires voro Lif-räntor. D. 1 Leipzig: Ett derstädes till realisationens befrämjande 5r 1802 upptaget Lån af En Million 350,000 Rtdr Conventions-mynt. E. I Hamburg. l.'o Ett derstädes, genom numera framlidne Canfzli-Rådet och General - Agenten Awerhoff, fourneradt Lån af joo,000 R:dr Harnb. Banco. 2:0 Allmänna Magazins Directionens Skuld till Awerhoff ska Sterbhuset, hvilken, vid 1809 och 1810 arens Riksdag i Stockholm, på Riksgälds -Contoiret blifvit öfverflyttad, utgörande 150,400 R:dr Hamb. Banco, utom derå beräknade Jnteressen och omkostnader.
Pä förenämnde grundr anse Riksens Ständer billigt och lämpligt, att, lämke de fall Lagen förut med gifwer, skillnad mä pä den ena Makans begäran äf, wen tillätas i följande: i:o När L«, andra makan blifwit dömd pä Wlid till fängelse eller landsflyckt. sr» Dcn i6 December. 949 e:o När den blifwit Lömd bör fullt upsäk till tidelag. z:v När den genom laga krastwnnnen dom blif, wir till lifwets eiler ärans förlust stylvig känd, änstönt, genom Kongl. Näd, dödsstraffet stulle wara estcrgifwik eller äran äterstänkt. 4:0 När den blifwit wid Domstol förwunneri akt baswa stämplat eller anställt weckligt sörsär emot makans l>s; samt fluteligen 5:0 Om den rakat salla uti wcrkelig aalenstap, som enligt säkra bemis vastrulit sorlsarik i stilla tre är och, enligt behörig Läkares in nq, näwn sö^^opaning ej är om den wansinnigeö ätcr>säaande till hä san. Som den, hwilken genom de i tyra törsta xirkttrna nämnda brott gstwit anledning t I äarenst ps stillnad, ej bör, mera än den, som ägre-rstep.t med hor eller ou» stesullt öswepgifwande drukit, wrr> iron öfrige laq'igL följder af stn brorrflight te r,<d^ Alna st-ma R>k«ens Ständer, att i de tre första hän elser mä om g, toratt, morgongaswa, annat gisles inaäende »amt barnens wardande gälla hwad L gen i XII^ C pnlet t 2 Z. §. §. §. Giftermals
Lån för skiften och odlingar 79,749: 21. » till städer och korporationer 5,864:72. » på äldre IJne-bankoobligationer 23,100: 87. 108,714: 80. 47,428,714 80 Reservfonden utgjorde således vid 1859 å rs slut . 8,193,923 59 Detta belopp redovisas sålunda: ») Oanvända medel, i räkenskaperna upptagna under rubriken: Bankens reservfond 5,394,220: 51. det belopp, hvarmed sedelstocken understiger det i Bankoreglementets 117 § derför bestämda maximum 140,726: 19. *) 3,534,946: 70. b) Förstärkning till Bankodiskont-verket . 500,000: — c) » till Låne-kontoret i Götheborg 650,000 — d) e) » till » i Malmö 290,000 — » till » i Wisby 20,000 — f) Räntebärande obligationer 1,939,810 55. s) Obetalda räntor 743,221 79. b) Kopparskiljemynt 166,675 70. i) Bokförda värden, förskott och depositioner: Denna post är i den från trycket utgifna Hälfårs-uppgift för den 31 December 1859 orätt upptagen till R:mt 147,736: 19.
Den 26 September. till Kronan inkräktade, och tilläde Allmänningarna enskildte Hemmans förmenta tilhörigheter af Skog och vtmarker, samt derä befinteliga uptagor, hwilka Lägenheter de Jordägare Sterwunnit, som förstätt att begagna den dertill af Konung 6^8?^ den firun» te prescriptions-tid, men andre äter mäste till känbart lidande sakna; Med omförmäldte Allmänningar, jag tvägar pästä det, bcfinnes bushällningrn nu mera i mohn af Landets förändrade skick och betz sanna intereste, sä fbrwänd och felaktig, att rättelse deruti förtjcnar Riksens Högloft. Ständers upmärksamhet, sä mycket heldre, som Nationen har i dest» tillhörighctcr rika tilgängar att päräkna för st» bergning och sjelfbcständ. Men huru förlägen skulle jag icke wara, mina Herrar, som dä jag päkallat Eder upmärksamhet, edert kraftiga biträde, att under smärtan af wära förluster och ben ännu mera ömt känbara saknaden af idog» samt tappre Samfunds-Bröder med ben styrka ach härdighet ost ägnar uprätthälla ett swigtande Fosterland, jag icke mägtadc framställa Taflan af den teckning jag redan updragit: Likväl finnes denna tafla inför Nationens ögon inom wära gräntsor i fin fulla dag satt, enär de widsträckta rymder wära allmänna omräden innefatta, utwisa för odlaren de trakter, som skola belöna hans möda, för den trefne huShällaren sädane lägknhete»v hwilka om de wärdaS, med tiden förskaffa honom Materialier till Husbyggnad, hägnad och weds brand, och för den nbdstäldta Landtmannrn tjenlig» platser till bete för stna hjordar. Sädana fbremäl med gagnet af Allmänningar, »a stä icke att förena uti sättet huru de hitintils blif, wit anwända. Orsta samhälligheter, hwilka tilhopalag, d« utgöra en ofantlig ägo, hafva om jag fä mä yttra wig
Man tyckes knapt veta hvad man vill. Men om allt detta skola Iäsarne i sinom tid nog draga försorg. Så har det »ändliga lifvets friare verksamhet» blifvit ett väktare-rop lör dagen, hvars röst icke saknat gensvar inom det Ilöglofl. Lag-Utskottet. Finnes väl i Sverige något egentligt samvetstvång? Får ej en hvar fritt liisa och tänka hvad han kan och vill? Hvem hindrar honom att, för sin egen uppfattning af de himmelska sanningarne, antaga de troS-satser, sorn öfverensstämma med hans förtröstan i lifvet, hans förhoppning i döden? Härutinnan kan icke existera något samvetstvång i detta ords egentliga mening. Den borgerliga ordningen fordrar likväl, att denna frihet regelbindes så, att den icke blifver stötande flir andras känsla eller störande för samhällets väl. Det är en sak, att inom sig i en eller flera delar hysa skiljaktiga åsigter fran kyrkans allmänna Lag LlskMtls Uttänkande, \:a 34. 21 lära. en annan sak att predika denna lära i offentliga kretsar och såmedelst sprida den till allmän oro och förargelse. Häremot skola väl förslagets anhängare invända, att hvarje så beskaffad afvikelse är att betrakta såsom en irrlära, hvilken ej får offentligt afhandla». Men ordets makt skall nog linna utvägar att beherrska lagens. Det Iekmanna-presterskap, som uppträder i öfvertygelse!! 0111 sin läras vigtighet, är säkert icke sinnadt att ställa sina grundsatser i skuggan för en tvängs-lag, derest Rikets Ständer gilla Utskottets tvetydiga dekret. -Då medborgare, enligt lag, äro berättigade att fritt sammankomma, lör att öfverlägga och meddela hvarandra sina tankar i vorldsliga angelägenheter, kan förbudet emot en sådan frihet, då fråga är 0111 andliga ämnen — enligt Utskottets mening — svårligen försvaras.» Hittills har man likväl föreställt sig, att den heliga bok. sorn kallas Bibel, borde vara fridlyst frän ali offentlig tydning af den förstkommande.
Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Ulskoltels Betänkande iV:o 62. 21 Mo 62. Ank. till Exp.-Utsk. den 2 Febr. 1863, kl. 11 f. m. Betänkande: i anledning af väckt motion i fråga om utsträckt fribrefsrätt för Länsmän. Uti en inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt och till Allmänna Besvärsoeh Ekonomi-Utskottet remitterad motion (N:o 59) har Olof Olsson från Wermlands län, med erinran hurusom, enligt gällande författningar, Länsmän njöto befrielse från erläggande af postporto endast för bref i tjensteärenden till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i länet och Kronofogden i fögderiet, men att, med afseende å den vidlyftiga brefvexling de å tjenstens vägnar hade med många andra tjenstemän, denna fribrefsrätt vore allt för inskränkt, föreslagit, att fribrefsrätt måtte beviljas Länsmän för alla bref i tjensteärenden, vare sig inom eller utom länet. Ehuru visserligen må medgifvas att Länsmän någon gång hafva nödigt att. brefvexla med tjenstemän utom länet, lärer det för närvarande dock ej befinnas nödigt bevilja dem något vidsträcktare begagnande af fribrefsrätten, än som eger rum för flere andre tjenstemän af lika och högre tjenstegrader, hvilka denna rätt ej oinskränkt är förunnad. Den Länsmännen nu tillkommande fribrefsrätt beviljades genom Kongl. Cirkuläret den 30 November 1849, före hvilken tid deras bref i tjensteärenden fortskaffades genom den vissa hemman åliggande kronobrefbäring. Att emellertid nu ingå i pröfning om behofvet af denna rättighets utsträckning, torde vara så mycket mindre skäl, som, enligt hvad Utskottet har sig bekant, på Kongl. Maj:ts pröfning är beroende ett af Generalpoststyrelsen väckt förslag till ny Fribrefs-författning; hvadan Utskottet hemställer, att denna motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 29 Januari 1863.
Då jag vid riksdagens början första gången helsade Ståndet, vågade jag taga denna af R. o. Ad. redan så ofta mig visade öfverseende välvilja i anspråk, och i känslan af huru föga mina krafter svarade emot hvad af mig borde förväntas, behöfde jag ock göra det mera än andra i min ställning. Men till en vida högre grad, än jag kunnat tänka eller hoppas, har jag under loppet af det år,jag nu haft äran här föra ordet, fått glädja mig af R. o. Adms dyrbara förtroende och vänskap. Plågkomsten deraf är djupt inpräglad i mitt hjerta och den skall af mig lifligt kännås, så länge detta hierta klappar; för mig är det en sann tillfredsställelse att här offentligt till protokollet få anledning derför betyga R. o. Ad. min varma, min innerliga erkänsla. Jag ber att till Eder, M. PIrr! få förnya uttrycken af min hjertliga och vördnadsfulla tacksamhet, särskildt för Edert nu fattade beslut. Anmältes ett från Högvörd. PresteS:t ankommet prot.-utdrag N:o 488, innehållande dels nämnde RiksStånds beslut ang. Bevill.- PJtsk.-ts Mern. N:o 46, med förslag till de formulärer, som böra Deri 10 Oktober é. nt. bifogas den af R. St:r vid innevarande riksdag beslutade nya be» villnings-stadga, dels inbjudning till MedSt:n att samma beslut biträda. Begärdes på bordet. Fortsattes behandlingen af Allm. Besv.- och Ekon.Utskbs Ut!åt:de N:o 161, dervid förekom Förslaget till förordning om landsting. § 2 enligt Utskrts förslag. Tillkänuagafs vara antagen af PresteSit. Gr. Mörner: I denna § upräiknas föremålen för landstingets verksamhet, som sannerligen äro ganska mångfaldiga. Det oaktadt har man efter denna specifikation tillagt uttrycket »och mera dylikt», hvarigenom tinget får rättighet att befatta sig nära nog med hvad som helst. Som jag anser detta tillägg öfverflödigt och olämpligt, anhåller jag alt detsamma måtte ur §:n utgå. Hr von Ehrenheim:
Jag medger gerna, att Pröfnings-Comiteerne, hädanefter som hittills, 16 Bevillnings-Utskottets Betänkande, N‘.o 35. må utse Chartae-Sigillalae-försäljningsmän, men huruvida desse personer vilja åtaea sig att vid Tingstäliena bestämdt hålla chartor af alla valeurer tillhanda, eller om desse utsedde Chartae-försäljare vilja eller kunna anskaffa vederhäftig borgen för uppbörden af chartor, är hvad hvarken Landshöfdingen eller Pröfnings-Comileens ledamöter kunna förutse, hvarföre jag tager för afgjordt, alt brist på chartor vid flere Tingstaden kommer att ega rum. Äfven möter den olägenheten, om Utskottets förslag antages, alt, om Chartaeförsäljare på landet sjelfve äro okunnige om, med hvad charta vissa handlingar böra beläggas, hvarigenom många rättsökande, synnerligast bland allmogen, komma att, i följd af origtig chartering, i flere hänseenden blifva lidande, hvilket till närvarande mig veterligt icke varit förhållandet, emedan domare alltid underrättat rättsökande derom. Jag reserverar mig således äfven mot delta af Utskottet fattade beslut.” Af Grefve Mörner, J. A.: ”Icke sällan lärer missförstånd och olika tillämpning hafva egt rum i den frågan, huruvida beskrifningar olver geometriska chartor böra med stämpladt papper förses eller icke. Men enär sådane beskrifningar endast äro förklaringar öfver de med stämpladt papper efter hemmantalet belagde chartorna, och fördenskull, enligt min tanka, icke böra dermed serskildt beläggas, samt då så väl Landtmäteri-förrättningarnes stora nytta, som ock dryga kostnad för den jordegande, är tillräckligt vitsordad, så vågar jag lill Rikets Ständers upplysta pröfning hemställa, att: uti 6 § måtte näst efterbörd en: ”besigtningar, ekonomiska etc.” införas: beskrifningar till geometriska chartor.” Af Contracts-Prosten Sandberg: ”Då jag reserverar mig emot Höglofl.
Under Riksförsamlingens, dess afdelningars och utskotts öfverläggningar och 90, 107. pröfning må icke, uti något annat fall eller på något annat sätt, än denna regeringsform bokstafligen föreskrifver, komma frågor om embetsoch tjenstemän.* tilleller afsättande, regeringsoch domaremakternas beslut, resolutioner och utslag, enskilda medborgares och korporationers förhållanden, eller verkställigheten af någon lag, författning eller inrättning. R. F. § 103. § 155. Vid hvarje lagtima riksdag skola Riksföramlingens afdelningar hvar inom sig R. 0. § 64. utvälja, lands-tinget femton och folk-tinget trettio riksdagsmän, hvilka samma dag, valet skett, sammanträda, för att, såsom opinionsnämnd, dömma huruvida Högsta domstolens samtlige ledamöter gjort sig förtjente att i deras vigtiga kall bibehållas, eller om visse af dem, utan bevisligen begångna fel och brott, hvarom 79 och 80 §§ handla, likväl kunde anses böra från utöfoingen af konungens domsrätt skiljas. Denna nämnd träder samma dag, den blifvit vald, tillsammans. Nämndens samtlige ledamöter röste först, man för man, öfver den frågan: "skall omröstning anställas till uteslutande af någon bland Högsta domstolens ledamöter?” Besvaras denna fråga enhälligt idler af de flesta rösterna med n<j, eller stanna lika många nej mot lika många ja, blifve då Högsta domstolens samtlige ledamöter bibehållna. Besvaras den åter med ja, uppgöre då hvar och en af nämnden en sluten lista på dem af Högsta domstolens ledamöter, (lere eller färre, som han anser böra entledigas. De tre ibland dessa, som då fått det största antal af röster emot sig, ställas hvar efter annan under ny omröstning, hvarvid två tredjedelar af lösterna fordras emot den eller dem, som skola anses vara ftån Riksförsamlingens förtroende uteslutne. Blifve han eller de derefter af Konungen, på Riksförsamlingens härom skeende anmälan, ifrån rmbelet genom nådigt afsked skiljde. Dock tillägge Konungen honom eller dem hvardera en årlig pension till lönens halfva belopp.
Berättelse öfver Gefleborgs län för åren 1843—1847. 2 10 Linodlingen, hvaraf större delen af Helsinglands invånare hämtar sin penningeinkomst, fortfar att idkas på enahanda sätt och till ungefärligen samma belopp som tillförene, oansedt prisen på lin och väfnader under sednare åren varit lägre än förut. Efter uppgjorde beräkningar afyttras årligen från Helsingland 30,000 lispund lin, 3,000,000 alnar väf, bestående af tältoch segelduk, foderoch tapetväf, buldan och ett gröfre lärft, som i orten kallas nordanstig, samt ungefärligen 100,000 härfvor garn; och äro, utom länets tre städer, Stockholm, Upsala, Hedemora och Sala de egentliga afsättningsorterne för denna vara. Förändrad method vid linets förädling har, under de år denna berättelse omfattar, icke blifvit begagnad, men genom de af Eders Kongl. Maj:t nådigst beviljade anslag till ett sammanräknadt belopp af 1,300 R:dr banko har tillfälle blifvit beredt, att uti flera särskilde socknar af länet låta meddela undervisning uti den Magerska dubbelspinnings-methoden, hvaraf betydlig tidsbesparing och i följd deraf minskad arbetskostnad och ökad fabrikation beräknas kunna under kommande år medföra stora fördelar, så framt allmogen kan förmås, att i någon allmännare grad frångå den förut begagnande spinnings-methoden. Boskapsskötseln. Under sistförflutna fem år har kreaturens antal blifvit ökadt med 381 hästar, 322 oxar, 3,603 kor, 1,602 yngre nötkreatur, 4,808 får, och 738 svin; hvaremot getternes antal blifvit under samma tid minskadt, så att det nu utgör allenast 39,995 eller 3,862 mindre än år 1842.
Banco-Utskottet gör sig förwisiadt, att här» as ingen anm-n mening kan dragas, än först, akt der ej mätte iörmenus Actie Ägare, att teckna en större Summa än §n Million; och för ber andra att i sall en sädan högre teckning skulle inträffa, de Successiva utvetalningarne ai Barkens förskott dä längsammare werkstäldes. Atterberg af detza willtor är af särdeles wigt för Banken, hwarföre Utskottet öfwerlemnar till de Nespective Ständenö sodlfinnande, hwad derutinnan mä iakttagas; men wägar dock i ödmjukhet göra der utttvckiiaa förbehäll, akt ingen rubbning mätt.' skje t lörsta Momentet af denna punct, t kraft hwaraf ingen utbetalning ur Banken mätte bewiljaS, innan en Actie-Summa af en Million blifwit tecknad, lörsta inbetalningen derä af D» procent, werkstalld, vch Bolagets förbindelse pä Bank-ms deri grum dadé säkerhet, till Banco-Fullmägttge afgiswen. Alt olla Actie-Ägare med sin egendom, en för olla och alla för en, skulle ansvara lör Bankens älerdetalning, har BoncvUtskottet ansett säsong en önskan, sträckt wida öfwer bäde möjlighet vch billighrt: i sölje deraf har ej heller Urskottet trvdt Den iz Januaris. 7LL krodt sig böra förestå nägon förändring i 2 dra, Z:dje och 4:de Puncterne, genom hwilka Ulffottet för sin del ansett Bankens säkerhet tillräckeligen bewarad. Emot z-.te och 6ue puncterne har ingen anmärkning blifwit gjord. Det är egenteligen i den 7 de prmcten, som genom Riks - Gtändens siesta sammanstämmande anmärkningar, belydeljga förändringar blifwit yrkade.
Då förloras utan tvifvel den folkgunst, som skatlenedsättningen nu kan medföra. Det kunde hända, att de skattdragande i förtreten svarade nej, och att fäderneslandets fortfarande skada vore den enda säkra behållningen. Dessutom, böra vi väl af närvar, lyckliga omständigheter låta hänföra oss till sådant öfvermod, alt vi förskingra hvad vi hafva, utan alt samla förråd för vidriga skiften, eller förlag till nyttiga företag, och nya krafters förvärfvande? Böra vi, såsom ett svagare folk, ej rädas för de Förenta Staternas efterdöme, hvilka det ena året ansågo sig så öfver nila närvar, och kommande behof, alt flera millioners öfverskott återskänktes, men det andra året voro så bankrut, att skakningen kändes, äfven på denna sidan om Atlantiska hafvet, i våra brukspatroners cassakistor? Hr Grefven klagar öfver dröjsmål med räntepersedlarnes för en kli n'g. Utan att tro fördelarna deraf blifva så stora, som motionären förmenar, skulle jag dock önska, att hon snart läte sig göra. Orsaken hvarföre hon ännu icke skett, blifver förmodl. under den nyss började riksdagens fortgång fullständigt upplyst; men detta är en annan fråga, än den om grundräntornas afskaf fa nd c. I hänseende till behandlingen af frågan om grundskatternas nedsättning, anser jag motionärens yrkanden olagliga. Frih. af Nordin ”betviflar mantalsiäntans lagliga till"komst, såsom vid jorden för alltid fästad, och yrkar, att ”»StatsUtsk. måtte anmodas noga utreda och fullständigt in”för R. St. framlägga de lagliga beslut, hvarigenom de af ”Svenska jorden, under namn af hemmantals-ränta nu utgående skatter äro af R. St. förklarade att i all framtid ”böra af jorden utgöras; och alt, derest sådant beslut icke i H. 3t Den S Februari. ”skulle finnas, hela denna ränta, eller den del deraf, sorn ”ett sådant beslut saknar, mätte med år 184« upphöra alt ”debiteras och uppbäras.”
18*3 1 anledning af gjorde anmärkningar, afgifne förnyade Betänkande, N:o 72, annan åtgärd icke nödig, än lägga detsamma till Handlir.garne. S. D. Remitterades till StatBancooch I,ag* Utskotten, en af Riksdagsmannen Måns Mattsson från Christanstads .Län väckt, samt af Bcnde-Ståndet allmänneligen Understödd motion om nytt öfverlemnande till Kongl. Maj:t af Riksens Ständers åtgärd, i frågan om enskilde personers rättighet att utfärda invisningar m, m.; hvilket öfverlemnande skulle grundas på Motionärens förslag, att 12 prC:ts ränta å förfallne invisningar hädanefter icke bör vara med besättnings.tvång förenad; Och har Ståndet anmodat Utskotten, att med största möjliga skyndsamhet Utlåtande deröfver till Riksens Stan. der afgifva.
L å t o s s icke gå h ä r längre emellan grafvar, d e t ä r icke nyttigt för någon af o s s, minst för dig, d u lilla stackare. » » Kalla mig inte stackare, A r n e. Men s o m d u vill. NÅGRA INTERIÖRER FRÄN SVERIGES STÖRSTA KÖK. SKISSERADE " LÖV IDUN AF Johan Norilling. Sn veritabel blåsippsbimmel hvälfver sig i dag I öfver strömmen, som, svällande af vårflod, kokar och sjuder genom Norrbros granitportar. Med gälla skri kretsa måsarne i blixtlikt skimrande bå- gar öfver jiorsstimmon, täflande om bytet med fiskarbåtarne i hvirfveln. Solskenet riktigt sprakar och sticker — så som endast aprilsol kan spraka oeh sticka — där det hoppar likt elektriska gnistor öfver de borstiga vattenryggarne. Det ligger rus i luften. Med hvarje andedrag insuper jag dess feststämning i mina pulsar, och jag gripes af denna plötsliga och obändiga lust att upplefva något, som den vaknande våren föder. Min allra lyckligaste stjärna leder i dag mina steg. Hur annars förklara, att i samma ögonblick kommer ni emot mig, unga fru Tora. en knippa violer i handen, flammande rosig under det silfvergråa floret till er koketta lilla pariserhatt. en personifikation af våren, sådan min vän, skalden Daniel, älskar att måla den. Det är just i hörnet af den nya Operaterrassen, jag hejdar edra steg: » Hvarthän, sällsynta och vackra kusin? » » Ja, om ni det kunde gissa, skulle ni allt göra stora ögon. » » Upp på första-kammar läktaren, kan jag förstå, att åhöva Karls vältaliga inlägg till fosterlandets. » » Åhnej 1 I dag får min gubbe ensam representera stadsintressena. Bättre upp! — Eller kanske rättare: bättre ned! » •? » Till nya Operakällaren! » » Ja, förstå mig rätt. Inte i den öfre afdelningen. Dit går jag inte ensam.
Detta är nu godt och väl och vore däremot strängt taget intet att anmärka, såvida ej ' bristande smak hos en del konstnärer förledt dem att måla ämnen och föremål, hvilka lika litet kunna väcka den icke konstnärligt bildade allmänhetens intresse som tilltala dess skönhetssinne. Sådana ämnen äro likväl, jag vågar påstå det, föga egnade att höja konsten eller göra den till en ingripande faktor i ett samhälles smakutveckling. Jag förstår väl huru en i öfrigt intetsägande, men realistiskt utförd stämningsbild t. ex. kan tilltala såväl konstnärer som allmänheten och jag inser fullkomligen dess berättigande, men de konstprodukter däremot, där hvarken stämning eller ämne hafva något att betyda och hvilkas enda förtjänster bero på utförandet och endast kunna rätt bedömas af konstnärer eller mången gång endast af d.en konstnär, som utfört bilden, äro enligt min åsikt till föga fromma för den bildande konsten. Man måste därföre beklaga, att våra konstnärer så ofta egna tid och krafter åt sådana ämnen och särskildt att utställningarne i så stor utsträckning belamras med bilder, hvilkas rätta plats vore i ateliern, där de såsom rön, konstnärerna emellan, kunde beundras eller kritiseras. Att en målning endast därföre att den är » bra gjord » kan väcka målarnes, ja till och med konstvännernas, intresse inser jag fullväl, men om konstens mål skall vara att bilda och förädla, får den ej sänka sig ned till en nivå, som icke i någon riktning har att skaffa med det sköna eller det ädla. Hvad vinner samhället på att herr X. utställer några skizzerade björkstammar eller att herr Y. behagar visa publiken huru en ful, kanske illa målad, bondpiga plockar potatis. Tyvärr frestas just mindre framstående målare genom lättheten att » tå ihop » en tafla att utställa dylika bilder. Hvar. är då nyttan? Hvar finnes det berättigade? Hvarest söka det sköna? På tal härom vill jag med anledning af nu pågående utställning och nyligen afslutade elevutställning vid målareakademien göra en anmärkning emot det raseri att utställa, som mer och mer gripit omkring sig.