Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 37. med öfverlemnande af de propostr, öfver hvilka omröstning kommer att verkställas i förstärkt BancoUtsk. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. i till 3 e. m. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Thorsdagen den 11 September 1834- Plenum kl. 10 f. m. Justerades 1 prot.utdr. för d. 8 dennes. Upplästes till justering och godkändes nedannämnda från Exped.Utsk. inkomna förslag till R. St:s und. skrifvelser till K. M., nemi.: AT:o 120. i anledn. af K. M:s nåd. propos., angtde ytterligare anslag för anläggandet af en vattenledning lill Carlskrona ; N:o tat. ang:de medels anskaffande till canal-och slussbyggnad vid Säffle i Wermland; Den it September f. m. N:o 122. ang:de upplåtande af jord utaf Wisingsborgs kungsladugårds ägor till ökadt utrymme för Wisingsö kyrkogård; JNT:o 123. ang:de anvisande på Riksg:scont. af ett creditiv för spannmålsundsättningar vid inträffande svårare missväxtår; A:o 124. om utfärdande af en förnyad taxa på arfvode för landtmäteriförrättni ngar. Frih. Raab, Adam Christ., hade inlem nät följande: Smärtsamma underrättelser från mitt hemvist om min hustrus helsotillstånd påkalla min hemresa. Af sådan anledning får jag härmedelst afsäga mig den plats, jag innehaft i Allm. 13esv.- och Oeeon Utsk., under vördsam anhållan att få bibehålla min riksdagsmannarätt. Bifölls. II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, anmälde, att Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr., afsagt sig sin plats i StatsUtsk., och hemställde, om R. o. Ad. behagade tillåta honom få behålla sin riksdagsmannarätt. Bifölls. Hr af Wåhlberg, Gust.
f de första raderna säges, att hvad fattighjonet äger skall tillhöra inrättningen. Detta är ganska rätt, men derefter kommer: ”om någon egendom sedermera tillfaller fattighjon, vare lag samma, derest icke fattigvården för hjonet då upphör;” men det bör i min tanke stå; derest icke på hans begäran fattigvården då upphör. Det vore väl bra hardt, olli, då ett fattighjon älfver en stor förmögenhet, han skulle vara tvungen att qvarstanna på fattiginrättningen, ehuru lian kommit i så goda omständigheter, att lian ej behöfver något vidare understöd och vill liqvidera hvad han har åtnjutit. Detta vore väl ett barbari, och likväl skulle det kunna blifva följden af denna otydlighet i morn. Jag anhåller således, att det ofvan af mig föreslagna tillägget må införas, och att denna del af mom. således mätte få följande ordalydelse: Om någon egendom sedermera tillfaller fattighjon, vare lag samma, derest icke på hans begäran fattigvården då upphör, d. v. s. , att han må äga rättighet att liqvidera hvad häri åtnjutit och sedermera gå bort. Jag anhåller örn propos. härpå. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller att få uppläsa den författning, som för närvar, gäller för fattighus’ och hospitalers rättighet till de medel, som hospitalshjon äger. Stadgandet derom innehålles i 6 §:n af K. instruetionen, den 28 April 1791, för barnhus och hospitaler. Den lyder sålunda: ”1 hospitalerna intagas tills vidare - Hvad liospitalshjonet äger tillfaller hospitalet, och efter hans död förvandlas vid ansvar för sysslomannen. Älfver hospitalslijonet något, vare lag samma; dock må honom räntan deraf efter behof tilldelas.” 1 förslaget till stadgande i delta hänseende är således icke infördt något nytt, som förut varit i vår lagstiftning okändt. För öfrigt får jag emot på ståendet att detta stadgande vore för hardt erinra, att det väl bör anses hårdare, att hvarje person, som ej sjelf åtnjuter fattigvård, är enligt denna författning skyldig att dertill bidraga.
Vid samma riksdag ökades anslaget till civila tjenstemäns enkor och barn med 8,500 r:dr, hvaraf 5,000 r:dr beräknades såsom ersättning till pensions-fonden för derifrån utgående enahanda belopp. Vid denna riksdag äro ytterligare 1,500 r:dr beviljade till civil-statens enkor och harn, och 1,000 r:dr tillstyrkta såsom bidrag till riksgälds-kontorets enkeoch pupillkassa. Bih. till R. St. Jag omnämner dessa förhållanden endast för att ådagalägga, att då sådant verkligen varit behölligt, Rikets Ständer ej tvekat att bidraga till upprätthållande af de inrättningar, som hafva till föremål att sörja för pensionering af statens tjenstemän eller deras enkor och barn. Och det är, i förtröstan härpå, som jag vädjar till Rikets Ständer för bifall af hvad Kongl. Majit i afseende på arméens pensionskassa föreslagit. Serskildt torde uppmärksamheten böra fästas derå, att ehuru arméens fullmäktige hos Kongl. Majit gjort framställning om ett bestämdt årligt anslag af 22,000 ridr, har Kongl. Majit likväl i så måtto afvikit från fullmäktiges anhållan, att Kongl. Majit af Rikets Ständer endast äskat, att, på det kassan må vara i tillfälle att fortfarande utgöra pensionerna efter nu gällande stat, Rikets Ständer måtte anvisa dertill nödiga medel, så att deraf, intill näst vidtagande statsreglering, ett belopp af högst 22,000 ridr årligen må kunna, i mån af behof, användas till betäckande af den brist, som under tiden möjligen kan uppkomma derigenom, att kassans årliga inkomster icke blifva tillräckliga till utgifternas bestridande. Lydelsen af Kongl. Majits nådiga proposition visar alltså tydligt, att här icke är fråga om beviljande af medel till kassans kapital-förkofran, utan endast af så mycket, som tili ett belopp af högst 22,000 ridr kan erfordras för att fylla den årliga bristen i pensioneriugen. Staten har understundom förbindelser, hvilka, ehuru ej bokförda, likväl äro af beskaffenhet, att böra anses såsom hedersskulder.
:) s&amp;&amp; elska~lmarannan nen och qwinnan skole at11 the inga menniskio Imff~ia kärare an the Iiaff~ia sicli sielff~ia inhyrdes. For ty scriffteii seglier atli mannen skal öffwergiff~ia fndlier och inodlier och bliffua nar siiie liustrii, så atli then lierl&amp;&amp; han skal haff~ia til sina hustru, han skal g&amp;&amp; öffwer tlien kerleck lian haff~ier til facllier ocli modlier; niedh qwinnone skal tliet vara sammaledes. Och skola the we1 besinna at11 the giffua sicli j tlien stadgha tlier gndli l~aff~ier inannen och qvinnona såå samman foghat at11 ingen menniskia kan, ' ") I den liiugre bön, soni s t h friimst i 1614 ars ritual och iir. nfsedd att auvandas a2temntiz.t med deii mindre bön, som tillhör 1599 51s foriuuliir, iiro orden &gt;elska henne sisoin sit egit kööt och bloodlib utbytta mot det vackra uttrycket: sOffner alt thetto skolen J edher eclita maka elska sovi edher eyllit lijj B. " " ') Hiir tilliigger 1593 Ars ritual föl jande med spii.rrac2 stil: 3 Qvi~tncm iir ~nnnneis lilwn, siiger Paiiliis s. them skilia kåt. Skal ocli mannen intet twifla ath såsom gudh gaff Adam Ewa t i l liiistru, s % giffiier han och liwariom och enom sina besynnerligha hustru och liwario qwinno sin besynnesligha man.
Jag tror mig vara skyldig den Konung, som ännu aldrig svikit Lagarne, att förklara min öfvertygelse, att så länge Han regerar, vi ej hafva att befara sådane Magtinkräktningar. Men jag skulle deremot begära af Konungens härvarande Rådgifvare och isynnerhet af den, som vanligen och alltid så lyckligt för oss tolkar Regeringens åsigter, att nu på de| vi icke må förlora en dyrbar tid genom onödiga öfverläggningar, gifva oss tillkänna, om det väl är värdt att vidare öfverlägga om sakens upskjutande till nästa Riksdag, eller om vi nu böra bifalla förslaget. Saken är lika vigtig för Styrelsen, som för Folket; och i ett sådant fall som detta är det angeläget, att få någon ledning af de personer, som befinna sig på den höga ståndpunkt i Samhälle!», att de äro Konungens Rådgifvare och Medlemmar i Regeringen. Jag hade helst önskat, att derförinnan slippa yttra mig öf - Den a3 Februari i f. m. ver ämnet något vidare; men tror mig dock nu böra förklara min tanka, alt ehvad Ridderskapet och Adeln beslutar frågans upskjutande till nästa Riksdag, eller bifaller de föreslagna ifrågavarande Grundlags-förändringarne, så är dermed lika mycket vunnet för Landet, Folket och Konungen, sorn det vore förloradt, i fall förslaget nu blefve förkasta dt. Hvad åter formen för sjelfva hufvudsakens afgörande angår, så anhåller jag att Proposition måtte framställas på hvarje §. af förslaget serskildt, 5 och 6 §§. RegeringsFormen likväl sammanslagne i en Proposition. Friherre Anckarswärd: Jag är ännu ej öfvertygad, att Friherre Boije iakttagit behörig conseqvence', då han behagat decretera, att jag i denna sak försvarar Magien, och han Folkets rätt, så framt Friherren icke vill medgifva, att vi begge två försvara Folkets hästa, åtminstone tro oss göra det. För min del anser jag bland de värsta lidanden för Folket vara Styrelseformer, som medföra lamhet i Allmänna Ärendernes behandling. Lagstiftnings förnämsta ändamål måste vara en sådan Magtfördelning, att den kan verka till Folkets väl.
Anmärkas må härvid allenast, att städer sådana som Norrköping, Malmö, Carlskrona, Gefle, alla med 132 Den 20 Januari. en folkmängd från 11 till 21 tusen personer, således inom vårt land ganska betydliga, varda genom förslagets bestämmeler uteslutna från rättigheten att deltaga i valen till första kammaren i annan mån, än som betingas af deras deltagande i landstingen. Rätteligen må val således frågas, hvarföre, i afseende på inflytandet vid tillsättningen af besagde kommares ledamöter, de stora och vigtiga intressen, hvilka af åtminstone de betydligare städerna representeras, skola till så väsendtlig mån göras beroende af det på landstingen allrådande jordbruksintressets målsmän? På landstingen kommer således att bero, huruvida »den nödiga karaktersskilnaden» emellan de begge kamrarne skall vinnas. Hvad äro då landstingen? Derpå kan ännu icke erfarenheten svara. K. M:t bar framställt och Konst.-Utsk:t tillstyrkt förslaget om landstingen såsom valkorporationer till första kammaren, innan något landstingsmannaval egt rum, ännu mindre något landsting opererat. Deruti ligger utan tvifvel en stor fördel lör förslagets försvarare. Man kan nemi. utan fara för erfarenhetens motsatta vittnesbörd förläna dessa sålunda okända valkorporationer all den glans, som bör tillkomma dem, hvilka hafva att i så vigtig angelägenhet fungera. Men å andra sidan har man ock dermed beröfvat sig alla vapen. Man har ingenting att svara, om betänkligheter höjas emot den nya valkorporationen; man kan ingenting saga, hvarken om dess konservativa eller liberala tendenser; man kan ingenting betyga om sättet, hvarpå kommunerna uppfatta sin rättighet att tillsätta ledamöterna i dessa landsting. Man sväfvar således i denna fråga helt och hållet i mörkret. Men då man vill bygga en ny representationsform och just den del deraf, som skall »trygga det beståendes rätt», då torde klokheten fordra, att man i en så vigtig fråga icke ställer sig helt och hållet inom förhoppningarnes verld. Ingen lärer emellertid vilja bestrida, att ju landstingens sammansättning skall blifva sådan, att dess ledamöter med sakkännedom och nit komma att uppfylla sin bestämmelse »att rådslå och besluta om för länet gemensamma angelägenheter.»
Någre fordringar åro vål ännu återstående i Norrige; hos Kongl. Spanska Regeringen eger Krigsfonden likaledes utredde fordringsanspråk , som längesedan bordt vara förnöjde; men desse bägge sednare tillgångar kunna likväl, icke intagas uti någon beräkning emot genast för handen varande behof. Krigsfonden har deremot ännu återstående skulder, nemligen till Kongl. Danska Regeringen, enligt Conventionen emellan v. Presidenten Billberg och Danska Capitainen Hanssen af den 15 Junii 1821 om återstående liqvidationer för Svenska Arméens vistande i Holstein Stats-Utskottets Betänkanden. m efter Kieler freden, enligt hvilken Convention en summa af 40,000 R:dr H. B:co skall betalas under loppet af Fem år från denne Riksdag med 8000 årligen och (10,000 R:dr Banco-sedlar fårskjutne af Stats-inedel till Krigsfonden, egenteligen for slutlige inlösen af Krigs-Committéens Obligationer. Staden Lubeck eger ock ånnu en fordran från Kriget, efter liqvidation faststålld till 26,315 R:dr Preusisk Courant, men som Kongl. Maj:t ansett denna fordran ega sammanhang med Svenska Krigsfondens ånnu icke förnöjde anspråk på sin andel, uti den af Rehnforbundets Stater åren 1813 och 1814 genom nedlagde Obligationer uti Frankfurt arn Mayn formerade Krigs-Cassa; har den samma till särskildt beräknande hår icke blifvit upptagen. Andra smärre anspråk på Krigsfonden kunna vål ock möjligtvis ånnu återstå, i följd af slutlige Räkenskaps utredningen; men hvilka likväl med ingående balance och anmårknings-poster till förmån för Krigsfonden synas kunna betåckas; så att på det hela , något annat ån de hår upptagne 2:ne hufvudsakliga skuldposter icke böra kunna gravera Krigsfondens förenämnde tillgång.
Riksdags-Ordningen, men denna utesluter påtagligen grundlags-frågor, emedan sådana erfordra antagandet af alla fyra Stånden för att slutligen godkännas. Heldre hade man vid tvekan om rätta förståndet af 56 §. Regerings-Formen, hvilken likväl icke, enligt mitt förmenande, eger rum, bordt söka analogie med 8i §. Regerings-Formen, hvilken förklarar, hvad Kongl. Maj:ts Propositioner angår, att tili och med om Constitutions-Utskottet afstyrkt bifall dertill, dessa dock böra hvila tillbehandling vid påföljande Riksdag, om tvänne Stånd förklarat sig derföre. Hvad det påstående beträffar, att igenom 56 § Regerings-Formen skulle åsyftas, att ett fullständigt heredt förslag nödvändigtvis skall genom votering i förstärkt Utskolt åstadkommas, så anser jag för min del en så ovilkorlig slutföljd icke deraf kulina dragas, att votering icke skulle kunna ega rum, derest förändringen afsloges, emedan föreskriften om Förslagets hvilande naturligtvis endast kan gälla, i händelse voteringen utfaller till fördel för ett positivt stadgande. För öfrigt kan jag icke fördölja den farhåga, jag hyser, att, derest försöken att undertrycka meningar, rådande hos ett eller tvänne Stånd, skulle på detta sätt förnyas och vinna framgång, så är också utvägen betagen att på grundlagsenlig! vis slita tvistiga punkter och afgörandet af de allmänna ärendena kan sålunda bringas på en spets, hvarifrån det är svårt att beräkna nedstigandet/’ Uti ofvanstående 2:ne reservationer hafva Utskottets öfrige ledamöter af Borgareoch Bonde-Stånden instämt. Uih, till Zi. St. Ank. till Exp.-Utsk. d. 6 Mars, kl. i e. m. Utlåtande till Riksens Ständer, angående aine Stånds återremisser å Memorialet, N:o 2^.
Vid öfvervägandet af dessa arn-’ nen, har Utskottet trott, att, då den inkomst, som kan ernås genom Certepartiers charterande, icke ar af den betydenhet, att den motsvarar de olägenheter den medförer, och dessutom i möjligaste måtto böra undanrödjas alla hinder, som fjettra inrikes rörelsen; bör ock Utskottet tillstyrka bifall åt hvad Kongl. Maj:t i denna del föreslagit; Och Cer* tepartier för Inrikes Fartyg således vara befriade från annan Chartering, än såsom bilagor, om de i någon Rättegång måste inför Embete Verk uppvisas, Deremot anser Utskottet, lika med hvad Kongl, Majit i Nåder jemväl föreslagit, stämplade Pappersafgiiten för Certiftcater eller Sjöpass för utrikes gående inhemska Fartyg, med billighet, kunna höjas från 12 till 16 sk. och för utländska från 24 till 32 tsk.; hvaremot samma afgift för öppna båtar, hvilka få begagnas för utrikes resor, torde böra nedsättas från 12 till 4 sk.; men en fullkomlig befrielse från denna chartering å pass för Färjemansbåtarne i Helsingborg kan Utskottet så mycket mindre tillstyr - Bevillnings Utskottets Betänkande N:o 15. g lea, som dessa båtar redan njuta undantag från många betydligare a£- gifter, hvilka de större utrikes gående fartygen måste vidkännas} samt denna befrielse tillika skulle omin. tetgöra en å dessa farkoster nödig controll; men den af Herr Ståhle gjorda framställning om återbärande af hvad Färjemans-Bolaget, sedan 1824, utgifvit för Chartor å uttagne Sjöpass , är ett ämne , som Utskottet anser ligga utom gränsen för dess befattning. Resolutioner. Hos Utskottet har kommit i öfvervägande , att Bergmästarne ofta, å Embetets vägnar, utom vid Bergs-TingsRätternes sammanträden, utfärda vissa Resolutioner, betyg och öppna bref, om hvilkas charlerande nu gällande Författning icke lemnar några föreskrifter. Följden häraf har varit ett olika förfarande i dessa delar af olika personer, alltid blottställde för villrådighet huru de bordt sig förhålla.
Med stöd af ofvannämnde riksdagsbeslut och på grund af de undersökningar da arbetande jernvägs-kommitté nyss afslutat, angående lämpligaste sträckningen af ifrågavarande stambana, hade jag uppställt 1859 års arbetsplan så att arbetena pa andra sidan sjön Stråken framåt Jönköping äfven borde påbörjas, emedan de bada alternativa linier, som bemälde kommitté efter ve kställda undersökningar ansåg vai a de enda, emellan hvilka ett val kunde göras, båda gingo genom staden Jönköping, men da förslaget örn sträckningen af södra, stambanan från Falköping på östra sidan om sjön Stråken stod i nära sammanhang med frågan om södra stambanans rigtning genom Smaland och Skane, och dä Eders Kongl Majit icke ville taga sistnämnde fraga under öfvervägande förr än samma kommitté inkommit med betänkande i ämnet, fann Eders Kongl Majit godt i nåder förklara, att arbetena å södra stambanan frän Falköping tillsvidare icke matte bedrifvas längre än öfver sjön Stråken intill den punkt, der den föreslagna linien tid Jönköping afvek frän den af 1856 års jernvägs-kommitté utstakade limén öfver Axamo. o -Arbetena under är 1859 blefvo således inskränkta till samma sträcka som under föregående ar. Terrasserinjym fortsattes och 28,550 kubikfamnar jordflvttning och 1,160 kubikfamnar bergsprängning verkställdes, hvaraf färdigterrasserad bana'bildades genom skärning öfver 8 fot djup på en längd af 3,270 fot, » fyllning öfver 8 fot hög » » 4.270 » » bergsprängning , >, ],o65' » samt a terrassering på jemnare terräng » 22,255 k , eller pa en sammanräknad längd af 30,860 fot, så att med hvad som under föregående år terrasserats, och hvilket utgjorde en längd af 1 mil 4,950 fot. sammanlagda sträckan färdigterrasserade delar vid 1859 års utgång uppgick till 1 mil 35,820 fot, eller nära 2 mil. Förberedande arbeteft vidtogos för brobyggnaden öfver sjön Stråken, och vid Sandhem, 2,4 mil från Falköping, fullbordades en mindre bro.
&jscripter, hvilka de sednaste 50 åren blifvit i Nåder utfärdade, rörande skyldigheten att i allmänhet utgöra Kronotionden, Stockholms Barnhus alltid varit undantaget, och ÖfverStåthållareEmbetet, såsom Disponent af dess TiondeSpannemål, bibehållet vid dess ägande rätt, att, när så förmonligt Finnes, li]l annor nian densamma öfverlåta, hvadan Spannemålen då bör ovillkorligen till de anviste ställen inom Lagsagan af Tionde gifvaren framföras. Häremot har Kongl. Maj:ts Be - Eesv. och Ekon. Utsk. Bctänkanden. 951 fallningshafvande i Christianstads Län tinder den igde Aug. 1813 inkommit nied underdånigt förslag till rättelses vinnande uti de härened för Län6t aiföljande flera olägenheter, hvarpå Kongl. MaJ:t, sedan ÖfverStåtballareEmbetet hördt blifvit, under den 22 påfo! ande September i nåder förklarat det böra f örblifva vid dea af välbemälte Embete yrkade fria Dispositionsrätt af ofta nämnde Span neami på sätt Instructioner och ordningar tillf i rene stadga. Sederm ra lafva Riksens Höglofl. Ständer vid 1815 års Riksdag d röm väckt enahanda motion, samt, etter bifallet tillstyrkande af Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet, uti underdånig skrifvelse af den 2 Juli samma år, anhållit, att, så framt icke serdeles vigtiga omständigheter sådant hindrade, med förhöjning i priset af ifrågava> rande Spannemå! måtte få förhållas på lika sätt, som i anseende till öfriga fromma stiftelser blifvit genom Kongl. Instructionen för Seraphimer-Oi dens Gillet den 28 Apr. 1791 samt Kongl. KammarCollegii Kungörelse af den 2i Mars 1815 stadgadt och förordnadt, hvarigenom det lidande, sorn, genom Spannemålens forslande, Tiondegifvarne förorsakades, anses säkrast kunna afhjelpa®.
Punkten 17 blef, med nedsättning af det belopp, hvilket må såsom kreditiv åt bolag beviljas, från 100,000 till 50,000 Riksdaler, i öfrigt af Ståndet bifallen. Med utslag å Utskottets hemställan, beslöts, att den upplupna bankovinsten skulle lördelas på det sätt, att för hvartdera af åren 1866 och 1867 l:o 1,000,000 Riksdaler reserveras i Riksbanken för inköp af allmänna Hj potheksbankens eller ock jernvägsobligationer. och 2:o 700,000 Riksdaler aflemnas till Riksgälds-kontoret för att användas till Statsverkets behof. S. D. Efter ånyo skedd föredragning af Ranko-Utskottets Memorial JVs 14, i anledning af motion om befrielse för Waktmästaren J. F. Forsslund att infria åtskilliga a! f. Riksdagstullmägtigen Paul liedström mot falska handlingar erhållna lån från Banko-diskonten, blcf samma Memorial af Ståndet bifallet. S. D. Föredrogos och biföllos Stats-Utskottets Utlåtanden: •A2 49, i anledning af Kongl. Majtts nådiga Proposition angående afsöndring af jord från Rönö kungsgård för utvidgande af Rönö församlings kyrkogård, m. m.; samt JV3 50, i anledning af motion om förändring uti gällande stadganden angående utarrendering af Kronans egendomar. Den 21 Februari. Från Hoglofl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorial och Betänkanden: M 46, med förslag till sammanjemkning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utskottets Betänkande .M 42, angående väckt förslag om upphörande af de s. k. prebende-pastoraten. Med afslag å Utskottets Memorial vidblef Ridderskapet och Adeln sitt förut i frågan fattade beslut. M 49, i anledning af väckt motion om Smålands husar-regementes afsittande.
HartinansdorlTs, af Kongl. Maj:t erkända och dem tillförsäkrade lätt att hållas skadeslösa för ele lönförmåner, hvilka åtföljt deras innehafda, endast i följd af en i grundlagsenlig ordning vidtagen allmän reglering frunt rädd a slatssekreterare-embeten, sorn Rikets Ständer sjelfva ansett sig af både billighet och rättvisa förbundne att lemna full lönersättning åt embetsoch tjenstemännen vid nummerlotteriinrättningen, äfvensom åt ledamöterna af Rikets allmänna ärenders Beredning, ehuru personalen vid dessa indragna Verk icke varit, såsom statssekreterarne Grip och v. Hartmansdorff, med fullmakter försedd eller Grundlagen åt förstnämnda inrättnings tillvaro gifvit samma stöd, som åt statssekreterareembetena, hvadan Kongl. Maj:t, under den 30 Juni 1841, i nåder anbefallt Dess och Rikets SlatsKontor alt tills vidare af under händer hafvande medel till förre Statssekreterarne Grip och v. Hartmansdorff qvartaliter anordna och utbetala ett årligt belopp, svarande emot den statssekreterarelön med derunder inberäknad spannmål, livar och en af dem intill slutet af år 1840 å Riksstaten åtnjutit, dock under iakttagande af det för löners uppförande å Indragningsstalen i allmänhet stadgade vilkor, att lönersättningarna minskas eller upphöra i den mån, innehafvarne erhålla af Statsverkets medel högre löninkomsler, än dé vid embelenas indragning uppburit. £ItMS:o om förändrade föreskrifter dels i afseende på markegångssättningen, dels ock i fråga om terminen för uppbördens redovisande pu Gottland (244). I afseende pä frågan om tiden för markegångstaxornas upprättande, hafva samtliga Länsstj^relserna äfvensom deputerade för markegångssättningen blifvit hörde, hvarefter KammarKollegium och SlalsKontoret underdånigt betänkande i ämnet afgifvit.