Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med erinran i öfrigt hurusom den stadgade egauderätten, medelst sin inverkan på jordbrukets skötsel och i öfrigt vore ur statsekonomisk synpunkt nyttig, samt hurusom det äfven vore en fördel för kyrkorna att i dessa tider, då arrendena vore höga, få bortsälja hemmanen och dymedelst genom flera års på en gång inbetalda arrenden erhålla en fond, hvars förvaltning vore långt lättare och mindre kostsam, än tillsynen öf ver hemmanen, hafva derföre motionärerne föreslagit, att Rikets Ständer ville för sin del besluta och hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla, att alla inom Lunds stift varande domkyrkooch kyrkohemman samt lägenheter måtte .af åboerne få till skatte lösas, på de vilkor Kongl. Maj:t och Rikets Ständer funne för godt bestämma. Om å ena sidan det måste medgifvas, att den fråga motionärerne sålunda väckt, kan vara i flera afseenden värd att bebjertas, så är det dock å andra sidan ostridigt, att den åstadkomna utredningen af frågan är långt ifrån sådan som erfordras med hänsigt till dess stora vigt och omfattning. Deraf att Halland och Skåne på samma gång afträddes följer icke nödvändigt att samma grunder, som varit i afseende på de Halländska kyrkohemmanen gällande, skulle ega tillämplighet i afseende på de Skånska domkyrkooch kyrkohemmanen, hvilket derföre utgör en omständighet, sorn kräfver närmare undersökning. De hemman, som skulle omfattas af det ifrågasatta beslutet, äro icke ens uppgifna till namn, antal eller skattetal, och motionärerne hafva i och med det de antydt de svårigheter, som stått f vägen för lösningen af den likartade frågan, rörande Halländska kyrkohemmanen, sjelfve vitsordat, att nu väckta fråga kräfver en grundlig utredning. Det synes derföre Stats-Utskottet, att vederbörande embetsmyndigheter i vanlig ordning bort sättas i tillfälle att afgifva sina yttranden, innan beslut i ämnet varder af Rikets Ständer fattadt.
För öfrigt uppkommer genom en sådan anordning den väsentliga fördel, att en lärare kan öfvergå från ett läroverk till ett annat, utan de olägenheter, med hvilka en sådan, för undervisningen ofta behöflig elier gagnelig förändring, förut varit förenad. Detta slag af lönereglering är ock redan vedertaget i andra länder, så t. ex. i Danmark, der det finnes påbudet genom Lagen af den 1 April 1855. I lärarens ställning ligger onekligen något, som särskildt påkallar trygghet för framtiden. Ju mera han kan befrias från den oro, som näringsbekymren och särdeles omsorgen om en oviss framtid alltid måste underhålla, isynnerhet i fämiljefadrens sinne, med desto mera odelad kraft och håg kan han öfverlemna sig åt utöfningen. af sitt ansvarsfulla kall. Inom vårt land har delta förslag redan för ett tiotal af år sedan varit föremål för öfverläggningar. Det har af flere Konsistorier och af Direktionen för undervisningsverken i Stockholms stad blifvit i underdånighet framsläldt till Kongl. Majit samt af Departements-ehefen förordadt i statsråds-protokollet til! propositionen om stats-verkels tillstånd och behof. Mot detta sätt att reglera lönerna under elementar-läro verken har hufvudsakligen den invändning blifvit gjord, att man icke skulle kunna med bestämdhet beräkna den summa, som för nämnda stat under hvarje stalsreglerings-period skall afsättas. Men detta inkast kan icke ega någon giltighet, enär det, då hvarje lärares fullmaklsdntum är kändt, måste vara lätt att ordna dem efter de bestämmelser, löne-reglementet innehåller, helst om kalenderåret näst efter det, under hvilket fullmakten blifvit utfärdad, städse räknas såsom det första, utan afseende på månad. På detta sätt kan för hvarje statsreglerings-period en viss summa med full noggrannhet beräknas, hvilken aldrig kan komma att öfverskridas, men väl att lemna besparingar, i den män äldre lärare afgå och ersättas af yngre efterträdare. Utskottet har låtit verkställa en så beskaffad beräkning och den för tillämpning af de föreslagna grunderna erforderliga summa finnes i den bilagda tabellen N:o 6 upptagen.
Dessutom skulle jag tro, att då denna fråga icke inom något af de öfriga Stånden blifvit väckt, och man således icke kan förmoda annat än att de öfriga Stånden skola antaga den grund för bevillningens fördelning , hvarpå Ulsk:s betänk, hvilar, det beslut, som R. o. Ad. kan fatta rör:de en annan grund för bevillningens utgörande, icke kommer att leda till något resultat, och anhåller jag på dessa skäl att Ståndet måtte äfven för sin del vidblifva den grund för bevillningen, som af Bevilln.Utsk. är föreslagen. Frih. Cederström: Till bemötande af den siste värde talarens framställning, rörtde yppadt klagomål olver tillämpning af den grund för bevillningens utgörande, enl. hvilken statsafgiften rättas efter inkomstbeloppet uti det af den värda talaren uppgifna hänseendet, på sätt uti närvar, systeine för bevilln.afgifternas utgörande finnes (örordnadt, får jag blott hänvisa talaren till mitt förslag, som ingalunda går derpå ut alt bevilln.förordn. skulle bestämma den afgift som belöpte sig på behållna inkomsten; ty mitt förslag afser endast alt bestämma sjelfva grunden för bevillningens utgörande på så sätt, att vid taxeringen endast hvars och ens inkomstbelopp skulle bestämmas, dervid man så mycket mindre bör befara oriktiga uppgifter, som hvar och en skattskyldig finner med sitt intresse förenligt, att allas inkomster beräknas så högt som möjligt, emedan hvars och ens afgift i samma mån förminskas. Inkomstbeloppet torde för dem, som sitta i Taxerings-comiteerna, icke vara svårt att bestämma, särdeles som man kan förmoda, att hvar och en ärligt skall uppgifva sin inkomst, då han vet att han får erlägga en större proc. deraf, i samma mån som totala inkomstbeloppet utgör en mindre summa. Frih. Sprengtporten: Det är i anledn. af Frih.
Men oberoende af denna frågas utgång, tager jag mig friheten föreslå en annan förändring i RevillmsFörordn. nemi. alt alla der befintliga bestämmelser om den s. k. minimi-afgiften, eller om minsta beloppet, sorn bör betalas i ulskylder efter andra artikeln af individerna inom hvarje slag af näring eller yrke, må försvinna. Bland alla skatter kan ingen vara rättvisare till sin grund, än den som utgår med en viss proc. af årlig behållen inkomst, om denna riktigt utrnnes, och detta beskaltningssält har derföre efterhand blifvit mer och mer vedertaget äfven i andra länder. Men en på en gång rättvis, billig och roed Statens högre ändamål öfverensstämmande tillämpning deraf förutsätter, att någon afgäld icke må tagas å det allranödvändigaste för individernes uppehälle. Detta sker likväl stundom ock orättvist derigenom, att en minimi-afgift finnes bestämd för hvarje person, som idkar näring eller yrke, ulan afseende på om han haft sin behållning derå, som efter den fastställda procentberäkning kan beläggas med en lika stor beskattning, som minimiafgiften utgör, hvilket ofta icke är fallet. Fastställandet af minimiafgiften är äfven oegentligt och borde vara onödigt, då Taxeringskomitéerna finnas lill, just i ändamål att npskatta hvars och ens behållna inkomst, och bevillningen skall uträknas i proportion derefter, och något annat motiv till föreskriften om samma afgift kan derföre icke gifvas, än alt derigenom söka försäkra slaten om en viss intägt af bevillningen i förhållande till antalet af näringsidkare, utan afseende på om de verkligen haft den motsvarande behållna inkomsten eller icke. Det blir med andra ord sagdt ett slags högre och efter serskilda yrken eller klasser graderad kapitationsafgift, som man velat aftvinga alla, af fruktan alt en del deribland eljest, vid den af taxeringskomitéerna skeende upskaltning, skulle befinnas ej hafva så stor inkomst att den kunde utgå.
— (Utbetaldes i Februari 1856.) » 1851—1853 års anslag, 166,666 R:dr 32 sk. årligen', för väganläggningar och förbättringar samt mindre strömrensningsoch hamnbyggnadsarbeten 78,283: 10,162: 24 » det såsom anslag utan återbetalriingsskyldighei anvisade statsbidrag, 75,000 R:dr, för jernvägsanläggning emellan staden Nora och Ervalla 25,000: 10,000: — » det såsom dylikt anslag anvisade och till utgående under åren 1851—1853 afsedda Transport: 4,581,128: 32. 1. 3,730,605 5 Transport: belopp, 20,000 It:dr, för sanka trakters och sjöars utdikning samt aftappning. Återstoden utaf det utan återbetalnings-skyldig* bet beviljade statsbidrag, 9,333 R:dr 16 sk., för sänkningen af sjön Möckeln inom Kronobergs län Anslaget för slöjd-expositioners befrämjande . Återstoden af dito, 127,000 R:dr, för Wexiö hospitals utvidgning och förbättrande SJtbetaldes i Mars 1855 samt Augusti och ovember 1856.) Anslagen till byggnadsarbeten å Stockholms och Gripsholms slott, för dessa slotts skyddande emot eldfara (Utbetaldes i Maj 1855.) Utaf det med 87,000 R:dr beviljade anslag för ridoch anspannsm. fl. persedlar åt nya fältartilleriet Anslaget för reserv-fältbatterier jemte lavettage och anspanns-persedlar (Utbetaldes i Februari 1855.) Af 1854—1856 års anslag, 26,666 R:dr 32 sk. årligen, för Waxholms fästnings bestyckning (Slutbetaldes i April 1857.)
ANNA-STINA, straxt derpå ANTON. A N N A -S T I N A ( öppnar dörren och tittar ut). Här inne fanns ingen menniska .. men jag hör att det pratas i ett rum läng re bort .. jag kan undra om jag ska' gå in, eller om jag ska' vänta på unga herrn .. hvad kan han vilja mig, månn'tro? ( i det hon knäpper ihop händerna som alldeles rådlös ). Det ä' fasligt hvad här är grannt, och hvad de här menniskorna måtte vara lyckliga! 54 A N T O N ( från fon den ). Ändtligen kunde j ag smyga mig ifrån gubben! Der är hon! ( högt i det han skyndar fram till Anna -Stin a) Min snälla flicka! det var bra att j ag fick tal a med dig litet.. Säg a dig att du är förtjusande .. att jag aldrig sett en sötare flicka. Äh se så .. spektakla inte nu! A N N A -S T I N A . Hvad vi ll unga herrn? A N T O N . Nej! det är mitt fulla allvar .. och om du vill ha' förtroende f ör mig , så sk all du inte ångra det .. men en sak skall jag underrätta dig om på förhand .. du skall akta dig för gubben far min, hör du det! Kors! det var underligt! Han sa' att jag skulle akta mig för unga herrn, och bara ha' fö rtroende för honom. A N T O N ( afsides ). Anf äkta! ( högt ) Nå, tror du på hvad han sade? Ja, jag s ka' väl det .. han som är gammal och erfaren .. och nog tycker j ag att unga herrn kan ha' annat att göra än te' stå här och prata persilja med en f attig flicka som jag . A N T O N . Säg inte det, min lilla Anna-Stina! En vacker flicka är aldrig fattig .. och för att vara upprigtig, så skall j ag säg a dig hvarför jag kom h it .. det var för att få en kyss utaf dig .. ( vill taga fast henne ). Kom inte hit, för då sk riker jag.. A N T O N . ( skrattande ). Du säger så bara!
Jag har beklagligen bedragit mig härutinnan och det sätt, hvarpå man bedömt mitt förslag, utvisar, att man velat sammanblanda det med det mest dåraktiga af alla nemi. med det om arbetets organisation, eller att alla arbetare skulle åtnjuta lika förtjenst. Man lyckades ock verkligen att förvilla begreppen, sä att mängden föreställer sig, att mitt förslag åsyftar, att åsladkomma en sådan arbetets organisation. Jag hade gjort mig den förhoppning, att mitt förslag skulle inom Utsk. röna flera sympatier, såvida förslaget hade kommit under pröfning innan riksdagen nalkades sitt slut; men dä jag erfarit, alt denna pröfning uppskjutits intill sista timman, kunde det icke röna annat öde, än att förkastas. Det är mig nogsamt bekant, att så många göromål hopas på Utsk., alt ledamöterne mot slutet af riksdagen icke hinna taga kännedom om der förekommande ärender och knappt nog att läsa dit remitterade motioner, utan de afsläs nästan klumpvis. Detta sätt att behandla ärenderne, synes äfven hafva blifvit följdt, hvad beträffar det ifrägavar:de förslaget, och Utsk:s motiver gifver ytterligare bekräftelse härå. Utsk. säger nemi. ”alt skyldigheten att försörja sig måste i främsta rummet tillhöra hvarje individ sjelf.” Jag har aldrig förnekat rigtigheten häraf, ty det öfverensstämmer med mina åsigter, att hvarje individ bör kunna underhålla sig sjelf men deremot åligger det samhället, att bereda möjlighet för individen att erhålla sysselsättning. Utsk. säger vidare, ”och då han för sin bergning åtnjuter understöd, erhåller han detta icke såsom en rättighet, utan såsom en gåfva eller vedergällning af sina bättre lottade likar.” Denna Utsk:s åsigt är åter stridande mot min. Jag anser det vara samhällets rättighet, att fordra det hvarje individ efter förmåga främjar det allmännas bestånd, men sedan krafterna hos individen försvunnit, inträder samhällets pligt, att lemna honom vård och underhåll. Jag har likväl icke föreslagit, att detta underhåll skall lemnäs såsom en allmosa, ty sådant strider mot mitt rättsbegrepp, utan samhället skall låta hvar och en lemna den nytta, han kan åstadkomma, och denna nytta bör samhället draga sig till godo.
Be sd.- och Oecon.-Utsk. Utlåtande N-0 5. bränvinsbränning, bestämdt uppgifvas den lägenhet, hvarest bran vinsbränningen kommer att ega rum. Hvad Utskotten sålunda föreslagit varder Rikets Höglofl. Ständers pröfning vördsamt underställdt. Flere Ledamöters reservationer bifogas. Stockholm den 22 September 1834- Reservationer: 1:0 af Herr Grefve Horn: ”Med åberopande af min till Betänkandet N:o 3 afgifne reservation, som antyder den princip, hvarpå jag önskar, att man ville bygga Författningen om bräuvinsbränningen i Riket, kan jag ej godkänna den utväg man sökt att sammanjemka de stridiga opinionerne i frågan; nemligen den ena, som uteslutande hyllar den så kallade husbehofsbränningen, och den andra, sorn vill hafva en näring att beskatta. Jag reserverar mig således emot detta förslag, som, enligt min öfvertygelse, är både oklokt och orättvist. Oklokt, derföre att detsamma, med för hög beskattning på en genom restrictioner bunden näring och sålunda genom en fördyrad production af varan bränvin, missleder industrien derhän, att den lofligen skall anlitade små bränvinspannornas mångdubblade afverknings-förmåga och olofligen begagna alla sig erbjudande tillfällen att utöfva bränning med otillåten eller obeskattad redskap samt idka lurendrejeri och tullförsnillning. Orättvist, derföre att, då man uteslutande åt jordbruket upplåter bränvinsbrännings-rätligheten såsom en förmonlig hushållsgren, monopoliserar man likväl åt den förmögnare jordbrukare-classen denna rättighet, som fråntages en stor del af enstaka hemmansboer uti bergsoch skogsorterne, hvilka icke innehafva jord af3oo R:drs uppskattnings-värde, eller icke kunna sig om begagnande af en panna förena.
Om du får sorger och lidanden – och det får du ibland – så tänk bara på hur glad du kan vara ändå, att du inte går och släpar på en sådan der osynlig trollbörda, en sådan der stor tomhet. Om jag går och bär den der trollbördan litet längre eller kortare gör intet till saken, när jag blott vet att jag blir af med den till sist. Och jag har en hel del att skrifva. Jag måste sjunga ut innan jag går. Friskt mod! De båda andra brefven äro från December 1887: Ett vet jag: – jag skall alltid älska lifvet. Jag menar allt det som lefver, det hela. Också den natten, då jag stod och kände det som om jag icke kunde lefva, också då älskade jag allt det, som skulle stanna qvar efter mig; allt det, som efter mig skall lida och glädjas. Jag tror att jag skall kunna dö utan bitterhet. Hvad är det du säger: »lifvet hittar alldeles visst den sårbara punkten i vårt hjerta, genom hvilken vi lättast kunna förblöda». Ja, men har det inte rätt till det? Det hittar ju också den punkten, der all glädje ligger och gror. Jag har varit så fattig, jag menar så der ensamt fattig, och ändå skall jag gå bort ifrån allt med ett stort, varmt tack, när jag vet att jag får dö smärtfritt. Det medvetandet, det är det största och rikaste som någonsin mött mig. Den, som gaf mig morfin, har gjort mig den största välgerning en menniska kan göra den andra. Det är som om hela min varelse rätade ut sig efter en lång tortyr och småningom arbetade sig fram till helsa och krafter. Om lifvet är för hårdt för mig, eller jag för vek för det – hvilket är det samma – då kysser jag dess hand och går. Men jag är glad att ha lefvat, när jag dör utan fruktan. Jag är lugn, lycklig, harmonisk och upptagen af tanken på mitt arbete. Min pjes5 är färdig och jag börjar »Att dö». Nu är jag mogen att skrifva den. I går fick jag honorar för »Folklif».
Till Riksgälds-Contoret aflemnas hädanefter, likasom hitintills, de köpeskillingar, hvilka, vid Kronan behållna hemmans äfvensom Recognitionsoch Kronans öfriga disponibla skogars försäljande till skatte, varda erlagda. §• 5- (Likalydande med 416 §. i 1841 års Reglemente), Äfvenledes eger Riksgälds-Contoret att emottaga de auctionsmedel, hvilka kunna inflyta för Kronan tillhöriga hus i städerne; härifrån likväl undantagna sådana hus, som äro inköpta för Kongl. Flottans i Carlskrona behof eller lör förra allmänna Magazins-inrättningens räkning. §. 6. (Motsvarar 117 §. i 1841 års Reglemente)' Vidare skola till Riksgälds-Contorets disposition öfverlemnas de medel, hvilka, till följd af anmärkningar vid Räkenskaperne öfver alla till det ta Verk ingående allmänna utskylder, äro eller blifva lefvererade. §• 7- (Motsvarande 413.§. i 1344 års Reglemente.) Från Kongl. Stats-Contoret bör Riksgälds-Contoret, enligt en för hvarje år häröfver upprättad serskild Liqvid, erhålla dels redan uppkomna, men ännu icke allein nafle, dels hädanefter uppkommande öfver skatter n Statsverkets inkomster, äfvensom behållna och till framtida behof icke reserverade besparingar å samma Verks utgifter. Vid uppgörandet af berörde liqvider, iagltages, att, derest ApothekareSocieteten icke kan eller vill uppfylla de af Rikets Ständer stadgade villkor Hor lill S t a Is—Utskottets Memorial, N:o 315. 3 för anslaget till Pharmaceutiska läroanstalten i Stockholm, hvilket anslag för år 1844 och föregångna år blifvit uppfördt å Allmänna Indragningsstateu samt för innevarande och följande år å Riks-Slatens Åttonde Hufvudtitel, bör detta anslags årliga belopp, 1000 R:dr, Riksgälds-Contoret godtgöras. §. 8.
345 det för andra gången, kunde förebrå Ulsk. såsom ett fel att nyttja ordet önska i st. f. åslunda. Ytterligare är sagdt, såsom en förebråelse, att Ulsk. icke har att fästa sig vid grundtanken af Ekon.- Utskrs Betänk., utan vid ordalydelsen. Det har väl dock, på sätt Frih. Cederström sagt, icke varit möjligt för Utsk. att återuprepa allt hvad som står i 1851 års skrifvelse. Jag vill fästa mig vid den omständighet, hvarpå Hr von Hartmansdorff i synnerhet tyckes hafva gjort afseende, och hvarvid Hr Bibbing äfven fästat sig, nemi. begagnandet af ordet ”omsorgsfullast” i fråga om real-bildningen. Med samma skäl, som Hr von Hartmansdorff har yrkat på sin sida, att nyssnämnde ord bordt nyttjas, med samma skäl kunde man å andra sidan säga, att Utsk. bordt nyttja den föregide frasen, der del talas om den stora grundsatsen, att så väl den humanistiska, som den reala bildningen bör omsorgsfullt vårdas. Frih. Cederström har ganska riktigt svarat, att' om det varit Utsk:s mening, att skilja emellan dessa båda linier på det sättet, att den ena skulle mera omsorgsfullt vårdas, än den andra, så skulle man hafva sagt mera omsorgsfplll; och hela meningen i Ekon.Uiskts Betänk, utvisar, att orden ”på det omsorgsfullaste” icke här kunna betyda annat än mycket omsorgsfullt. På grund häraf anhåller jag, alt detta förslag till underd. skrifvelse måtte af R. o. Ad. godkännas, och icke någon återremiss komma alt ega rum. Hr Ribbing: Under diskussionen har gifvit sig tillkänna, att bär är å bane en ganska vigtig fråga, nemi. den, huruvida den lärda bildningslinien eller den mindre lärda eller s. k. reala bör ega företräde. Exped.Ulsk. har, på sätt Frih. Cederström ganska oförställd! framställt, tillåtit sig ali säga hvad Ekon.Ulsk. och äfven R.
Om jag icke misstager mig, är hon elev af professor Joh. Börjeson, och då vet man att hon gått i god skola. Många af våra läsarinnor minnas måhända hennes för något år sedan utställda vackra staty » Skymningen », hvilken då tillvann sig stort erkännande. Fröken Nordin representeras af flere vackra arbeten. Fröken Elisabet Tävling är icke obekant såsom skicklig figurmålarinna. Isynnerhet äro hennes älskliga genretaflor med motiv från familjelifvet och barnkammaren mycket kända och omtyckta. Hon kommer att bidraga med flere dylika och dessutom med porträtt. Fröken Charlotte Wahlström är landskapsmålarinna par preference och hennes goda penselföring, säkra blick oeh uppfattning af naturens skönhet lämnar en säker borgen, för att hon på utställningen kommer att väcka berättigadt uppseende och försvara sin plats som en af våra främsta kvinnliga landskapsmålare. Fröken Norström är skulptris och som så- dan begåfvad med rika konstnärliga anlag. Hon representeras af flere arbeten. Så hafva vi fru Anna Norstedt, en af vårt lands talangfullaste konstnärinnor. Fru Norstedt målar » stilleben » och anses inom konstvärlden såsom utöfvare af denna ytterst svåra konstart vara ovanligt » styf ». Vare sig att hon målar några praktfulla syrener i en vas eller några läckra sydfrukter på ett fat, så är färgen briljant och natursanningen slående. Fru Anna Hirsch-Pauli kommer att exponera » Alienus », » Blondin », ett par porträtt samt utsikt af Visby. Fröken Maria Nilsson utställer äfven ett par goda porträtt och fröken Maria Zetterlund likaledes ett dylikt. Fröken Ida Tarnström är en g o d landskapsmålarinna och har redan vunnit ganska mycket erkännande. Hon kommer att exponera » Furuskog i gråstämning », » Solbelysta furustammar » samt dessutom illustrationer och textning till Viktor Rydbergs sköna dikt » Barndomspoesien ». Så hafva vi vår framstående, af alla äkta konstens vänner välkända porträttmålarinna fru Hildegard Thorell. De flesta af Iduns läsarinnor känna henne nog, åtminstone från vårt Nationalmuseum, hvilket äger flere arbeten af hennes nobla pensel. Det allra förnämsta af hennes arbeten torde vara por1897 trättet af professor Börjeson. Det är slående likt och fullt af spelande lif och karaktär.
Resolutionen och Förklaringen den 1 Augusti 1698, jemförd med 1688 års Medicinal-orduingar, Kongl. Reglementet för apothekare den 11 Augusti 1819, § 12, samt gällande pharmakopé, vore nemligen apothekare berättigade att till salu hålla, bland annat, elixirer, tinkturer, spiritus m. m.; varande i pharmakopéen upptaget så väl rått bränvin, som renadt, svagare och starkare (spiritus frumenti, spiritus frumenti depuratus, spiritus dilutue, spiritus concenl ratus). Genom ofvannämnda tillägg i förevarande § hade således bränvinshandeln å apothek blifvit fullkomligen frigifven. För att söka undanrödja detta missförhållande och de ogynnsamma resultat, som deraf blifvit en föfjd, hafva motionärerne hvar för sig framlagt olika förslag, nemligen: Sammans, Sevillu,-. Laga. Allm. Besv.- o. Ekon,-Utskott. Betänkande N:o5. 13 Herr von Axelson, att förevarande § måtte erhålla följande lydelse: “Från apothek må ej bränvin, sprit eller sprithaltiga drycker, med eller utan droguer eller andra tillsatser, utlemnas utan läkares recept;" Domprosten Sondén: “att Rikets Ständer i underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla, det täcktes Kongl. Majit, med upphäfvande till all kraft och verkan af sådana stadganden, som deremot strida, såsom en förklaring af 12 § i Reglementet af den 11 Augusti 1819, eller på sätt i nåder pröfvas lämpligast, utfärda en författning af innehåll: Alkohol, sprit eller bränvin, ined eller utan droguer eller andra tillsatser, må icke på apothek, mot eller utan betalning, utdelas annorlunda än efter läkares recept, eller ock till tekniska ändamål åt den, som företer behörigt intyg, att han idkar sådant yrke, till hvars bedrifvande sprit erfordras.