Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Fåhraeus, Johan Fredrik: Ingen tänkande varelse kan vara så oförnuftig, att han icke önskar framgång åt landets modernäring. Ingen bör heller misstänka mig, på min nuvarande samhällsplats, för att med likgiltighet betrakta hvad som kan föranleda tillväxt af statens tullupbörd. Men vid behandling af det förevide ämnet har jag ansett mig pligtig att, till grund för mitt omdöme, uptaga och besvara tvenne hufvudfrågor, den ena: är det såsom statsekonomisk grundsats riktigt att på et.t eller annat sätt motverka eller försvåra tillförseln af menniskans förnämsta lifsförnödenheter och sålunda bidraga till höjande af deras försäljningspris? Och den andra: är det, till skydd mot utländsk medtäflan, för det Svenska landtbruket behöfligt och gagneligt att belägga införseln af främmande jordbruksalster med tull? Det äldsta tullsystem, häfderna veta att omtala, hade icke till syfte att i någon mån förhindra införseln af hvad som tjenade till lifvets nödtorft. Deremot voro på den tiden absoluta förbud mot utförsel af födoämnen så vanliga, att de utgjorde nära nog bestående regel. Man afsåg icke då behofvel af skydd för den in hemska produktionen; man utgick från synpunkten af förbrukarmes, det vill här säga allas gemensamma rätt, och fördel. Nationalekonomerne införde sedermera andra åsigter, och man öfvergick, i följd deraf, från en isoleringsprincip till en annan, — den förra alldeles motsatt. Under den i allmänhet riktiga förutsättning att ett lands ekonomiska välstånd är beroende af de inhemska näringarnas och företrädesvis jordbruksnäringens styrka, antog man såsom allmän grundsats, att hvarje land borde skydda sin marknad mot främmande konkurrens; och likasom i medeltiden det ansågs nödigt att belästa hvarje köpstad mot yttre politiskt eller militäriskt angrepp, tog man ock nu sina mått och steg till afvärjande af kominerciella fiender. Men denna skyddsgrundsats blef det, hvad lifsförnödenheter beträffar, icke möjligt att konseqvent vidhålla. När skördarna slogo felt, sågo sig regeringarne nödsakade att undantagsvis låta tullskyddet för någon tid bortfalla, ja äfven ånyo använda exportförbud.
Större och allmännare missväxter åter påkalla, enligt hvad erfarenheten bekräftat, större och mera omfattande åtgärder, och vid sådana händelser, eiler då Socknemän icke se sig i stånd till — eller kunna gå i författning om — anskaffning af spanmål, synes den utväg vara att vidtaga, som Rikets Ständer under föregående Riksdagar antydt och Eders Kongl. Majrt jemväl i nåder funnit böra begagnas, nemligen: att, såsom Revisorerne i sitt andragande äfvenledes omnämnt, lemna förskott till enskilde Handlande, mot ställande af full Säkerhet och mot skyldighet att hålla de behöfvande nödig spanmål tillhanda. I hufvudsaklig öfverensstämmelse med de af Rikets Ständer under sednaste Riksdag meddelade och af Eders Kongl. Majrt i nåder gillade föreskrifter, behagade Eders Kongl. Majrt, angående afskrifning och behandling af undsättnings-skulder, under den 19 Januari 1842, aflåta Cirkulär till Eders Kongl. Majrts Befallningshafvande i de Län, som ännu häftade för sådana obetalda skulder. 19 Såsom följd, dels af låntagarnes obestånd, dels af deras löftesmäns frikallande från betalnings-ansvar, hafva redan betydliga summor blifvit anmälda till afskrifning, och i den mån undersökningarne hinna fortgå, komma än betydligare belopp till afkortning. Hvad särskilt Norrbottens och Westerbottens Län beträffar, der de största fordringarne finnas innestående och der grundfonder Lill Distrikt-magasiner borde af hvad som inflyter blifva att påräkna, så är förhållandet i förstnämnde eller Norrbottens
Jag hemställer likväl både till honom sjelf samt R. o. Ad., om han icke för egen del felat mot denna grundsats eller åtminstone ännu icke hade fattat den, då frågan om hypotheksföreningar förevar; ty deri gjorde han förslag till inbjudning utan afseende på de andra Ståndens beslut, vare sig om principerna eller tillämpningen. I nu förevar, ämne torde R. o. Ad. erinra sig, att, enligt hvad flera värda ledamöter nämnt, frågan är öppen; ty endast Piesteoch BorgareSttn, eller 2.‘ne af de 4, hafva afgjort densamma. Jag får uppmana Ridd.seqret. att uppläsa den punkt i BondeStrs prot.utdr., som angår detta amne, på det H. Ståndet måtte erhålla officiel uppgift om uppskofvet. Jag ser således i formen intet hinder för en inbjudning i detta fall, och rädes derföre, att syftningen med motståndet är att utestänga möjligheten af alla inbjudningar äfven i följande frågor. Man bör derföre vara så mycket mera uppmärksam att icke låta betaga sig en rättighet, som i detta fall är alldeles laglig. Jag anhåller således om propos. till bifall på Frih. Boyes motion, blott såvida!;den angår K. M:s Cancelli, emedan han sjelf afstått från de öfriga delarna deraf; och jag önskar, att R. o. Adts beslut mätte inskränka sig till en enkel inbjudning, utan att ingå i någon af de detailler, hvilka Frih. Boye såsom skäl framställt och deruti Ståndet måhända ej skulle instämma. Jag yrkar således, att inbjudningen måtte innefatta blott det beslut, R. o. Ad. redan tagit. Un - Den i3 August.i f. ni. 353 TJndcrter.hu. om upplysning, som Hr v. Hartmansdorff framställt, får jag äran nämna, att BondeSt. d. ii i denna månad, rör:de StatsUtskrs betänkta N:ris 2>4 och 80, beslutat att af förekomna anledningar förbigå i,:sta punkten. Frih. Cederström: Frih.
Egil, »vinddrifven i flodmarkens drifvors (de hvitskummiga vågornas) storm», störtade mot asagudens axlar och slog armarne kring hans hals. Tjalve och de andre stridsmännen lyftes på en och samma gång af den sjudande böljan; de grepo tag i hvarandra och drefvos i en knippa ned emot Tor. Tjalve fick ett duktigt grepp i hans starkhetsbälte och räddade därmed sig och de andra. Så många af dem, som fingo rum, hängde sig i starkhetsbältet rundt omkring guden; de andre höllo fast i kamraterna. Med Egil på sina skuldror och med en mängd af kämpar kring sin midja och i släptåg vadade Midgards värnare, den väldige Asator, genom vilda flöden. Geirrauds jätteskara hade nu hunnit ned mot stranden. Jättarne hade fördröjt sig något, för att njuta det skådespel, som alfkämparnes kamp med flodhvirflarne beredde dem och som de väntade skola slutas med dessas undergång. Men nu, när de sågo dem räddade ur »flodmarkens drifvor», rusade de med vilda skrän fram till älfkanten och svängde i luften sina stenbeväpnade slungor. Men nu hade också Tor hunnit i smult vatten. Hans kämpar voro på fötter igen; Egils båge klingade; slungstenarne möttes af susande spjut och hvinande pilar. Blott några steg, och skarorna drabbade samman bröst mot bröst, och öfver vimlet af de stridande lyfte sig och föll i täta slag Tors hammare. Det var en hård strid, hvari jättarne ådagalade trotsigt mod, och mången alfkämpe fick minnesbetor. Men den slutade med Midgardsvännernas seger. Asahammaren krossade hvad den träffade, och hvad som efter striden återstod af Geirrauds utsända skara flydde uppåt dalens klyftor tillbaka till sin höfdings gård. Tor och hans vänner, Egils »med idrottsinne borna skräckskara», drog djupare in i Jotunheim, ledsagade af jättekvinnors vilda tjut uppe ifrån fjällbranterna. Så kommo de ändtligen till Geirrauds gård.
Se, hafvets döttrar lyfta sina slöjor, det hvita skummet syns på böljans topp, och seglen svälla upp af morgonbrisen och skeppen sväfva fram på hafvets ban. Se, båtar ila fram utöfver djupen att bringa hem de lagda nät och garn. N u fyren släckes, ty på himlen lågar i mäktig strålglans solens gyllne vagn. Jag vet det väl — hvarföre söka teckna med bläck och penna hvad som ögat ser? Hvem kan väl måla blomstrens färger friska, den mörka skog och så den ljufva lund, det djupa hafvet med dess alla under, dess klara böljor och dess musslors mängd, dess gröna skogar, hvari fisken vandrar så tyst framåt i stora silfverstim, och där så många drömda väsen slumra och skymta fram för fantasin ibland? Hvem kan väl måla klippan där i svallet af bränningen, som brusar ständigt hvit? Hvem kan väl tälja också allt, som röres, i folkets sinnen? Hvem dess männers mod, dess kvinnors vänlek? Flickor, vilda rosor I växen lika invid hafvets strand. — Hvem kan väl — och ändå jag vill försöka att måla utan saft och utan färg. Säkert skall mången m e d mig anse, att redan i denna profbit finnes tillräckligt både saft o c h färg för att jäfva innehållet i sista raden. Oftast är det en folksägen, hvilken, så att säga, bildar varpen eller ränningen, medan författarinnans fantasi lämnat inslaget i den romantiska konstväfven, eller, som hon själf säger på ett ställe, hon upprepar berättelserna icke med sin sagesmans egna ord, utan så som de föddes för hennes inbillningskraft g e n o m hans ord. Så uppstår ett författarskap, som visserligen ej har m y c k e t gemensamt m e d den grofva realism, för hvilken Z o l a är den representative mannen, men s o m ändock inrymmer nog verklighet, för att framställningen skall af läsaren kännas s o m sann. Men visserligen får man då icke hylla den satsen, att. endast det fula är sant, ty för det fula finnes på det hela taget ingen plats i fru Lönnbergs diktning.
Det liar måhän da undfallit mig, men jag tror icke, att Frih. von Krsemers under N.'o 55 på föredragningslistan upptagna motion 0111 stämmoböter blifvit föredragen. Jag föreställer mig, att detta är en fråga, som bör behandlas jemväl af StatsUtsk. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då den af Hr von Hartmansdorff omtalade motion ej innehölle, att motionären begärde dess remitterande till StatsUtsk., och den ordning, hvaruti R. o. Ad. nu beslutat motionernas föredragning, vore af den beskaffenhet, att det ej varit IJr Landtm, möjligt att, så hastigt som vederborde, genomse de motioner, som under föredragning skulle förekomma; hade Hr Landtm, ej tilltrott sig med säkerhet nu kunna bedömma, om den ifrågavar. motionen tillhörde Bevillntseller StatsUtsk., och hade derföre förbigått den. Hr von Hartmansdorff: Jag liar ej velat på något sätt anmärka ett uraktlåtande, utan blott begagnat den bär af en ledamot omnämnda rätt för hvar och en, att, då ärendena föredragas i annan ordning, än de å föredragningslistan upptagas, anmärka hvad som blifvit förbigånget. Det är mig likväl likgilIligt, om Frih. von Krsemers ifrågaställda motion nu eller sednare förekommer; men jag förbehåller mig att yrka dess remitterande äfven till StatsUtsk., emedan hvar och en vet, att stämmoböterna gälla så väl för kronoutskylderna i allmänhet, som för bevillningen. Vid derefter verkställd föredragning af Frih. von K racin ers, Robert, den 4 dennes f. m. på bordet lagda motion, om sättet för stämmoböternas utgående, blef densamma till StatsUtsk. remitterad. Föredrogs ånyo Frih. Boyes, Fredr., den 4 dennes e. m. på bordet lagda motion om anslag till reparation af konu ilga grafvar na i Wreta klosterkyrka i Östergöthland. Hr von Hartmansdorff, Aug.:
Ny complett Artillerie-inventarie-uppbörd, efter den bestyckning detta skepp erfordrar, bestående af 3o st. 36-pundige kanoner på Undra Batteriet samt 3o st. 24-pundige kanoner, jemte 16 st. 24-pundige karronader och 2 st. 3- pundige nickor på Öfra Batteriet samt back och skants med tillhörande kulor och skrå, uppgående i vigt till 2,190 Skepp. 17 Lisp. lätt vigt, kostar tillsammans . 42,600. — Den öfriga Artillerie-attiraillen i complett stånd, anses kosta circa 18,600 R:dr B:o, men som skeppet Gustaf den Stores uppbördspersedlartill en del äro mer eller mindre slitne och till Transport 42,5oo. 3i6,6i2. — - y6 Stats-Ut skottets Transport 42-5oo. 316,612. — - en del, fordra complettering så kan den icke högre uppskattas än till tre fjerdedelar emot ny i3,g5o. 56 45o Detta Fartygs skeppsankare, jernbarlast, completta Timmermans-In ventarie-uppbörd anses uppgå fullt till 38,5oo. — - S:ma 13:co R:dr 4> 1,862. — - Hvartill kommer klargöringsoch upp tacklingskostnaden, circa 880. Tre månaders Varfsoch Artillerie-utredning , . 5,186. 473 Centner Styckekrut 54 dito Handgevärskrut Ileloch hafliggare, helfat m. fl. trädkärl som vanligen bestås 9,189.—■- Compasser och glas dito 10g. Sjukhus-attirailie oberäknad. 27809 Totala värdet af Örlogsskeppet Gustaf den Storej försedt med inventarier, upptackladt och armeradt 489,371. I afseende på beskaffenheten och värdet af Fregatten Camilla upplyser en utaf af Borneman och E.
Införseltull har blifvit satt i stället för det gamla merkantil-systemets införselförbud. Man har dermed för afsigt dels att åtkomma vissa inkomster för Statskassan och dels en prisstegring på utländska varor man vill införa, ett så kalladt skydd för den inhemska industrien mot den utländska konkurrensen. Denna åsigt att skydda inhemska näringar och alster är alldeles ofelbar, för så vidt en konstlad industri kunde bereda ett land några fördelar. Sedan nyare åsigter om arbetets organisation och fördelning gjort sig gällande, såsom häfstången för nutidens storartade industri, har i och med detsamma införseltull och skyddssystem i denna bemärkelse förlorat sin absoluta vigt. Endast i mån af öfvergången till frihandeln har den ännu sin relativa betydelse, som icke bör förbises. Införseltull i ett utveckladt frihandels system förblir rent financiel. För att bereda den inhemska industrien ännu ett skydd har man begagnat premier. De kunna användas både särskildt och i örening med en motsvarande iiih. till R. St. N:o 66. tull. Om en vara, t. ex. en aln kläde, vore belagd med 2 R:drs skyddstull, så skulle för densammas afsättning i verldshandel lemnäs klädesfabrikören 2 R:drs premie för hvarje exporterad aln, hvarigenom man trodde sig, båda hafva skyddat industrien och uppmuntrat den till konkurrens. Oegentliga premier eller drawback äro godtgörelser, hvilka kunna anses såsom återbetalning af en förut erlagd afgift. Skilnaden mellan drawback och premier skulle vara den, att premier betalas af Statens allmänna intrader och till hell annan person, än den som till Statskassan erlagt beloppet, hvaremot drawback är återbetalning af en viss afgift i samma förhållande, som den af industri-mannen anses erlagd, derför att han träffats af beskattningens allmänna tillämpning, ehuru dess syfte eljest skulle vara, att fritaga honom. Efter denna allmänna lilla ingress till vårt ämne, öfvergå vi nu till tull-lagstiftningen hos oss, och dess inflytande på öfvergången till ett verkligt frihandels-system. Vi finna, med hänseende till vårt syfte med denna motion, det vara öfverflödigt här uppduka en historisk afhandling om tull-lagstiftningens utveckling hos oss.
Sedan Riddarhus-Direclionen, uti Memorial af förliden gårdag, hos RiddarhusUlskottet tillkännagifva, att Landshöfdingen öfver Södermanlands Län, Coramendeuren af Kongl. Svärds-Orden, Riddaren af Kejserliga Ryska S:t Wladimirs och S:t Ann* Ordens Andi’a Glass samt Riddaren af Kongl. Preussiska MeriteOrden Gustaf Abraham Peyron, som den 4 Julii 1825 blifvit af Kongl. Maj:t uti Adeligt1 Stånd upphöjd, samt derefter genom serskild Nådig Resolution af den 10 sisth September återfått de af honom i afseende å Introductions anmälan förlorade Fatalier, inom den uti Högstberörde Resolution stadgade ytterligare lid af sex månader hos Riddarhus-Directionen företett alla för Introductions erhållande föreskrifne pr ses taur 1 II. 42 658 Drn 28 November e. ra. da, hvilka, efter behörig granskning, äro vordne af Directionen godkända; så hav Riddarhus-Utskottet, jemlikt 5o §. i RiddarlmsOrdningen af den i8:de December 1823, skolat hos Högloft. Ridderskapet och Adeln anmäla Landshöfdingen m. m. Peyron till Introduction å Riddarhuset under N:o 23o3 bland Riddersoch Adelsmän. Stockholm den 2Ö November 1828. På Riddarhus-Utskottets vägnar, . CARL MÖRNER W. F. Dalman. Dcssetrenne Memorial lades på bordet. Föredrogos ånyo och remitterades till StatsUtskottet: Herr Montgommeries, Gustaf, den 25 dennes på bordet lagde Motion, om Nummer-Lotteriets afskaffande; jemte de af Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt, Gustaf, samt Herrarne Rosenblad, Bernhard, och von Becker, Carl Johan, rörande samma ämne nyssnämnde dag afgifne yttranden. BancoUtskottet:
Att Grefve Johann Friderich Struensee bör, sig själf till välförtjänt straff och andra likasinnade till varnagel och afsky, hafva förbrutit ära, lif och gods och vara degraderad från sin grefliga och all annan honom förunnad värdighet; samt hans grefliga vapen af skarprättaren sönderbrytas; så bör ock Johann Friderich Struensees högra hand af honom lefvande afhuggas och därnäst hans hufvud; hans kropp parteras och läggas på stegel och hjul, men hufvudet med handen sättas på en stake. Sedan lämnar han domshandlingarna till prosten, som mottager dem med darrande händer och börjar läsa, medan Struensee vänder sig till sin defensor och frågar: – Har jag dömts skyldig i alla punkter, som förekomma i anklagelseakten? – Ja – svarar prokurator Uldahl och sänker sin blick, som om han blygdes å domarenas vägnar. Struensee sluter ögonen. – Så står han en stund tyst, kämpande med den känslan, som vill bubbla upp inom honom, att detta är en skriande orättfärdighet. – Döden må han ha förtjänt, men icke att stämplas som en förfalskare och tjuf inför eftervärlden – en dum beskyllning, blottad på all sannolikhet – och öfverflödig för så vidt, som det enda brott, han bekänt, är crimen lœsœ majestatis och efter lagens bokstaf straffas med lifvets förlust. – Dock, detta såväl som allt annat är en pröfning af Gud, som ransakar hjärtan och njurar och lägger sin hand hårdast öfver hans ömmaste punkt. Stoltheten är af denna världen; det gäller att förödmjuka sig – dog icke Jesus Kristus som en missdådare på korset? – Och Brandt? – frågar Struensee, i det han ser upp, darrande af spänning. – Hans dom är alldeles lika lydande med er. – Har hans defensor då ingenting kunnat göra för att rädda honom? Advokaten skakar sitt hufvud: – Han har sagt allt, hvad han kunde säga, men grefve Brandt har för mycket emot sig.
Auktion till den mestbjudande, emot årlig afgift i Spanmål eller Hö att lefverera# antingen in natura eller med penningar efter årliga Markegången, upplåtas under Skaltemanna-rätt och med de vilkor, hvarunder Besittningsrätten å Skattehemman och Lägenheter efter gällande Författningar i allmänhet atnjutes; Åberopande Wi härutinnan samt angående de serskilda förbehåll och undantag, Vi ansett vid denne försäljning böra ega rum, hvad Vår underdåniga Skrifvelse den 23 sisilidne Maj uti ämnet vidare innehåller. I fullföljd af Riksens Ständers vid 1809 och. 1810 årens Riksdag fattade Beslut om Kronans Parker och Skogar i allmänhet, håfve Vi ytterligare beslutiti Att alla Kronans användbara Skogar och Allmänningar, med undantag af de för Flottornes eller andra Kronans behof nödige samt af sådane, hvartill antingen menigheter eller Ea - Riks dags-Be slut et! skilde Jeunna ega någon laglig rätt, måga uppå öppen Auktion försäljas till den mästbjudande under Skattemanna-rätt enligt åtskillige af Oss stadgade Allmänna grunders Att Kronans öfrige Allmänningar och Parker böra helt och hållet fredlysas samt, så fort sig göra låter, afmätas, der sådant icke redan skedt: Att de Skogar och Allmänningar, som ej annu enligt 1805 års Skogsordning blifvit afvittrade, böra skyndsamt skiljas från Enskildes egor och förses med lagliga Rör och Rågångar: Och att de inflytande Skatteköp-skillingarne skola insättas uti Vårt RiksgäldsKontor samt intill nästa Riksdag hållas Hans Kongl, Maj:t tillhanda, att användas för Elottornes behof. Om detta allt, jemte de härvid fästade vilkor och undantag samt Vår till Kongl. Maj:t framförde anhållan att den umbärlige SkogsochJägeri-Betjeningen måtte vid inträffande ledigheter indragas, åberope Vi Vår underdåniga Skrifvelse af den 13 sistlidne Juni. Beträffande de till Bergverken och Bruken upplåtne Recognitions Skogar, håfve
Om de blifva anfallna och skola försvara sig, huru mycket skulle det icke försvåra comrnendantens ställning, när Iian funne sig äga fiender både utom och inom vallarna, fiender inom vallarna, som jemväl hjelpte till alt förtära provianten. Jag skulle icke tro, att någon comrnendant kunde vara rätt belåten med alt hafva några hundra fästningsfångar inom fängelset, på samina gång, som fienden ansatte fästningen. Jag kan derföre icke annat än tro, att om också förslaget till straff-fängelser ej komme att uppfylla det åsyftade ändamålet, så skulle det likväl vara en stor vinst för oss att kunna utrymma våra fästningar från arrestanter, hvilka i dessa fängelser kunde vårdas och underhållas. Del är på detta sätt jag tror, alt man vid lagars stiftande hör gå tillväga, och jag hemställer, om icke något afseende derpå borde fästas. Jag tror, att om man vid denna riksdag afgjorde, huruvida i det nya förslaget bör intagas de väsendtliga förändringar, som Lag-comiteen föreslagit, så hade man grunden lagd för civil-lagen; och om man beslöt straff-fängelsers inrättande, så skulle detta lill nästa riksmöte gifva en fullt tillförlitlig och säker ledning, huruvida criminal-lagförslaget kan antagas, eller huruvida förändringar deruti böia ske. Jag tror alt man bör noga akta sig för att antaga en lag, förrän man har en säker erfarenhet af att den kan verkställas. Hr Dalman: En värd ledamot har till mig ställt den frågan, hvad skäl jag hade för mitt yttrande, att jag vore saker, att Regeringen vid denna riksdag skulle afslå det criminal-lagförslag, sorn Ständerne ingifva, i händelse det till aila delar öfverensstämde med det af Lag-comite'en utarbetade. Jag äger till detta yttrande utom det af mig förutnämnda skäl, eller att materiella medel ännu saknas för införandet i dess helhet af det nya straff-systemet, äfven ett annat, eller min förmodan, att Regeringen hyser den åsigt, att det nya criminal-lagförslaget i alla dess delar icke bör bifallas, emedan Regeringen i annat fall troligen framställt det till R. St:s antagande.
den mera vigtigt karaktärsstyrka än till dess drottning. det måtte vara för denna funtliga 1 8 5 0 till B o n n, för att o c h framför allt den stackars lät vid deras sommarboanlägga en liten mönsterfarm, som sköttes de plöjde furstliga barnen, hvilka der gräfde o c h i jorden, sådde o c h skördade, mjölkade korna o c h skötte hönsgården. » vetat, att Nu har man länge det är en drottning, som gifvit detta åt man drottning, » Hvem sin kärlek för vet också, att som roar » skog o c h s å n g ». det icke blott är en sig med att skrifva o c h lille läkarevård. af fans en tid, då man frågade: sjukOtto, skulle k o m m a i åtnjutande af bästa Detta b l e f isynnerhet helsosamt för den unga prinsessan |pl«) et fafamiljen Prinsessan-modren Sylva ». Under flyttade stad (F o r t s, från n:r 2 0.) och den sjelfuppoffrande ömhet, milj att prins » Carmen då antydda förhållanden inser man lätt, huru lingarne Europeiska furstinnor. ö m m a deltagande för allt lisom senare gjorde henne till rumäniska folkets — allt. det omtanke för andra, älskling det var och som alltid utmärkt henne, o c h kanske hon alla kände så väl, s o m hon kände sig sjelf, Men m e d oafbruten sjelf nyss lärt. stadens uttryck sysslor andra samla dem staden som det hem och fanns H o n hade skött sina hon icke lekte m e d de det hennes glädje att att man en son, han hade vuxit upp i föräldrarnes der ännu. när var den lilla yrhättan och utvecklade den hjertliga Mathilda sin och barnen, V i d sex, sju års blifva folkskollärao c h busesyn m o t brand o c h eld, o c h hon visste under af de många åren Hon o c h tumlade om m e d dem hennes hade dagarne sig under fem år nästan ständigt allt. henne likt våg af luft till parken o m - på det mest obesvärade sätt.