Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Naturen gifver oss exemplen på de bäst styrda stater – genom envälde? Eller känner Min Herre någon stat i Naturen bättre styrd? Min Herre måtte tro, såsom orthodox i sin lära, att man hellre skall tjuta med Vargar och lefva med dem. Också om man är ett får? Läs nu Gazette de Leide N:o 10 (Bihanget), och admirera, i National-Församlingen, det ”höga och majestätliga” af villfarelser!202 A propos: Det berättas, att dessa verser blifvit funna i Ludvig XVI:s kabinett i Versailles: Nous demandons, en toute humilité, Que notre Roi devienne notre Esclave; Nous l’invitons à souffrir, qu’on le brave, Qu’on le trahisse – en toute loyauté! Quand une fois il aura la bonté D’abandonner son sceptre, sa couronne, Avec le tems nous rendrons sa personne Le plus grand Roi de la Chrétienté. Hvad tycker Herr Thorild om dem? Jag fann Recensionen i Posten emot Herr Manderfelt203 dråpelig. Pjesen var kanhända ett politiskt agn: men det nappar icke alltid. Kanske har Herr Manderfelt ändrat sina ungdomsfel; kanske ock endast bredt aska öfver glöden. Alla negativa fel äro alltid att ursäkta. De positiva äro, stundom åtminstone, synd emot den Helige Ande. ”Någongång skrifva sig Fånarne, liksom klokt folk: Pro Sensu Communi”. – Det första, som denna societeten skref, gjorde min största glädje och förundran; – allas. Mina och Min Herres gerningar eller skrifter, anser jag för linien AB204, uppkommen af kraften F (den rätta sanningen) och kraften E (enskildt agg, privatgräl), som i en punkt sammanträffat. Jag reducerar åter directionen AB: så förvandlas den i directionen AD (den triviala stråten, fiendskapen mot Pro Sensu) och i directionen AC (allt det vackra, det höga af Herr Thorilds tänkesätt, och hvilket jag fullt värderar).
Uti detta ämne hafva lill Lag-Utskottet blifvit remitterade nedan anmärkta memorial, nemligen: Från Häglof ige Ridderskapet och Adeln, af Herr Friherre Jacob Cederström, som anfört, att nu gällande beräluiings-sätt för dagsverksskyldighet vid kyrko-byggnad, efter rök eller matlag, icke vore lämpligt, helst flera under ett bruk sammanslagna hemman icke räknades för mer än ett matlag, hvarigenom fördelningen af nämnde skyldighet blefve ojemn och tryckande, hvadan Motionairen, för att afhjelpa denna brist i föreskrifterne härom, föreslagit: att alla, som i socknen liro mantalsoch skattskrifne, vid kyrkobyggnad skola göra lika många dagsverken. Från Högvördige Preste-Ståndet, af Herr Doctor Björkman, som yrkat, alt förmedladt hemmantal Loide utgöra grunden, hvarefter deltagande i kostnaderne till kyrkooch prestgårds-byggnad skulle beräknas, hvilken lindring — lika rättvis, sorn de fördelar förmedlingen i andra hänseenden medför — af behofvet påkallas och lätt borde kunna medgifvas, samt skulle undanröja de obehagligheter och svårigheter, som alltid uppstå af den dubbla hemmans-beräkningen. Såsom följd af den föreslagna förändringen borde likväl rösträttighet vid prestval, efter oförmedladt hemmantal, upphöra och endast efter förmedladt mantal ega rum. Frän Hedervärda Bonde-Ståndet, af Nils Insulin från Stockholms Län, som, i afseende på hemmans deltagnings-skyldighet i kyrkooch prestgårds-byggnad, framställt enahanda förslag, som Herr Doctor Björkman; Bih. lill R. St. Fröt. i834> T-de Sami. 1 Afd. I cp.de 2 Tlrtgsamt Allm. Besvoch Occon.-Utskottens Betänkande N.o 3o. af Johannes Andersson från Calmar Län, som, med anmärkning, att stadgandet i Kongl.
Om t. ex. lagfart sökes å en hemmansdel, som understiger det för klyfning utan undersökning bestämda minimum, men hvilken sedan urminnes tid. baft egen åbo, kan det måhända vara för sökanden omöjligt alt styrka, när ilyfningen skett; och orri det än lyckas honom att med dryg kostnad och besvär åstadkomma en sådan bevisning, måste den likväl anses fullkomligen ändamålslös, då afsigten med stadgandet i detta mom. icke kan vara annan, än att, med hänseende till föreskrifterne i 6 §. 3 och 4 morn.-, tjena till ledning och controll för domaren vid beslutets meddelande, och verkan af dessa föreskrifter icke kan vara retroactiv, så att lagfarten vore förbjuden. Utskotlen anse, synnerligen med afseende å denna omständighet, för ändamålet tillräckligt äfvensom i verkställigheten utan öfverdrifven svårighet, om sökanden åiägges styrka, huruvida hemmansdelen blifvit utktufven före eller efter utfärdandet af denna författning; och Utskotten hemställa således, att detta morn. mätte erhålla följande lydelse: Dä lagfart eller åbobref sökes å hemmansdel, som är mindre, än hvad för klyfning utan undersökning är i 6 ff. 1 mom. medgifvet, eller ny åbo eller egare skall för sådan hemmansdel skattskrif vas, eller inteckning deri för skuld eller arrende begäres, vare sökanden skyldig styrka, huruvida hemmansdelen blifvit utklufven före eller efter utfärdandet af denna Vår Nådiga förordning och i sednare fallet jemväl förete det, beslut, som i afseende å klyf ningen blifvit meddeladt. Hvad 12 §. beträffar, så var den i Committerades förslag, hvilket antog ett för hela Riket gällande minimum för klyfning af hemman utan undersökning och serskild, tillåtelse, ämnad att innebära ett correctiv emot denna allmänna bestämmelses möjliga olämplighet i någon serskild ort, och var då fullkomligen ändamålsenlig.
Jag, för min del, kan icke finna, alt någon fråga, som står utom grundlagen, kan komma att behandlas annorlunda, än som är föreskrifvet för grundlagsfrågor i allmänhet, emedan det vore ett farligt prejudicat, om den behandlades annorlunda. Henna fråga har ej varit satt utom grundlagen, och derföre har jag från första början varit emot att behandla den på sätt, som här Sr i fråga. Jag har yttrat detta, för alt icke anses godkänna den sats, som Gr. Frölich framställt. Jag önskar, att Hr Gr. o. Landtm, framställer propos. till remiss till Conslit. Utsk., hvilket är det enda Utsk., som kan behandla dylika frågor, ehuru på helt annat sätt, än man nu tyckes åsyfta med remissen; men jag får på förhand förklara, att jag besvarar propostn med nej. Gr. Frölich: Den siste värde talaren har erkänt, att denna fråga står utom grundlagen, och då ser jag icke, hvarföre man icke helt simpelt svarat nej derföre, att den står utom grundlagen. Så hade man kunnat göra. Jag får ej rätt på den § i Riksd.Ordn., jag ville åberopa; men jag minnes, att der står någonstädes, alt frågor af annan än allm. beskaffenhet kunna utan föregående remiss afgöras. Jag har yttrat min tanke, hvilken jag länge begrundat och vid hvilken jag qvarstår. R. o. Ad. får för öfrigt i denna sak göra, huru Ståndet behagar. Hr Lefre'n, Joli. Pehr: Lika med Hr Hjärne nitälskar jag för, att ingen fråga niå behandlas i strid med grundlagen; men talaren har förutsett, att grundlagen uti Landtm:* och hvarje Talmans klubba ligger vården om grundlagens helgd. Vi hafva ingen annan utväg att hindra pröfningen af ett mål, som är grundlagsvidrigt, än derigenom, att Talmannen nekar propos. å remiss. Yrka vi dä propos., så får Constit.Utsk. skilja emellan Ståndets tanka och Talmannens; men om Talmannen icke vägrar propos., måste målet upptagas och behandlas, och då kan svaret blifva både ja och nej.
Reservationer: af Herr Billström: ”Då frågan huruvida uteblifne eller icke hördeparter äro pligtige att utlösa exemplar af dom, utslag eller resolution hos Domstolar och embetsverk blifvit olika bedömd, lärer svårligen kunna nekas, att en förklaring öfver hvad i detta hänseende finnes stadgadt är af behof påkallad. Uti Kongl. Svea Hof-Rätt lärer nemligen en så vidsträckt tolkning af 24 Kap. 7 § Rättegångs-Balken ega rum, som den Lag-Utskottet i för utstående Betänkande Lag-UtsJcottets Betänkande, N:o 123. 15 trött sig böra gifva, hvaremot i Kongl. Maj:ts Juslitiae-Revision, Kongl. Götha Hof-RäLt och Kongl. Hof-Rälten öfver Skåne och Blekinge den praxis varit antagen, att uteblifne och ej hörde parter äro frie från skyldighet att utlösa expeditioner, hvilka de ej sjelfve begärt; och den af Kongl. Maj:t år 1836 tillförordnade Kom mild för utarbetning af förslag till ny expeditionstaxa har äfven gillat sistnämnde praxis samt i motiverne till dess afgifna förslag bland annat yttrat, att den part, ”hvilken icke aktat nödigt bevaka sin rätt, utan uteblifvit och såmedelst öfvergifvit sin talan, billigtvis må befrias från utgifvande af ersättning för besvär och möda, som han vidare icke förorsakar”, hvadan Kommiteen ansett uteblifne parter böra från ofvanberörde åliggande frikallas.
Med det största afseende på ursprunget till de skäl, som blifvit frambragte emot den af mig föreslagne offentlighet, synas de mig dock röja sådane farhågor för verkningarne af förslagets antagande, att jag till dessa förgäfves sökt anledning, i ämnets beskaffenhet, i Den 17 Martil, tidens upplysning, och i nationens fredälskanrde och lagenliga sinnesstämning. Jag har derföre alltid föreställt mig, ,den känsla af aktning och förtroende, som skulle väckas i hvarje Svensk åhörares bröst, vid åsynen af den helgd, som stämplar våra öfverläggningar, och jag föreställer mig, i följd deraf, de intryck, som af våra landsmän skulle erfaras, om de afhörde, Konungens och Folkets förenade intressen, behjertas af ett samfund, 60tn äran stiftat, och som äran vidmagthåller. Herr von Becker, Carl Joham Då nu Höglofl. RiddarhusUtskottets Betänkande, öfver frågan om allmänhetens tillträde vid våra öfverläggningar, kommer att pröfvas, dristar jag att göra Höglofl. Ridderskapet och Adeln uppmärksam på den grundlighet, hvarmed Utskottet efter min tanka vederlagt allt, hvad som skulle kunna sägas emot denna offentlighet. Jag dristar vördsamt erinra Höglofl. Ridderskapet och Adeln, att Sverige ännu saknar denna länk i de constitutionella formernas kedja, en länk likväl så vanlig i andra representativa Statsförfattningar. Hvarföre skulle de fria Svear och Göther, med deras öppna sinne, deras oförstälda väsende, härutinnan stå efter något annat folk? hvarföre skulle icke äfven vi framskrida på banan, i bredd med tidsandan och dess kraf? Med ena 79Ö Den 17 Martil. sidan stödd vid fordna dagars ära, vid dessa fäders odödliga minnen, hvilka först fästade sina vapen på detta rum, må vi till den andra sluta samtiden och våra medborgare, för att omgifne, på en gång, af det förflutna och det närvarande, värdigt lemna åt det tillkommande resultaten af bådas fordringar. Med dessa tänketätt, hvarföre skulle vi sluta våra dörrar? Sanningen och det goda söker ljuset.
Uppläst den 11 Juli; Stormägtigste Allernådigste Konung!- Hos Riksens Ständer har motion blifvit vackt , rörande oinskränkt tillåtelse för Eandtinän, att, vid det de till Städerna införa sina varor till försäljning , få desamma, till förekommande af deras förskämning vid inträffande svår väderlek, jemväl i öppna bodar och stånd, äfvensom å torgen, föryttra; och ehuruväl. Riksens Ständer insett de tillfällen mera sällan inträffa , då Eandtmannen på en gång till Staden landvägen kan införa en så betydlig mängd varor, att försäljningen deraf icke kan på Torgen snart och utan omformälte olägenhet verkställas; hafva likväl Riksens Ständer funnit skäligt, att vid sådana händelser Landtinanhen må tillåtas, att om han kan äga någon lägenhet att skaffa sig öppen bod eller stånd, få derstädes, efter förut skedd anmälan hos Stadens Styrelse , och sedan behofvet blifvit pröfvadt och godkändt, berörde sina varor till salu hålla, dock med vilkor, att försäljningen, då den ej sker å torgen , icke annorstädes , än i nämnde bodar och stånd verkställes , vid det ansvar, förut är stadgadt. Hvilket beslut Riksens Ständer härmed få till Eders Kongl. Majus Nådiga pröfning i underdånighet anmäla. Riksens Ständer framhärda med djup undersåtlig vördnad , trohet och nit Stor - Den 11 Juli. 1003 Stormägtigste Allernädigsfe Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter På Prest-Ståndets vägnar J. A, Lindblom, n. v. Talman. På Bonde-Ståndets vägnar Lars Olsson, n. v. Talman. Uppläst den 11 Juli. Stormägtigste Allemådigste Konung !
Jemte ofvanberörda försök, hade den sammansatta Artilleri-Komitéen äfven, då försöksskjutningarne i allmänhet icke allenast hafva till ändamål att erfara träffsäkerheten, utan ock verkningnrne af de refflade pjesernas projektiler, uttryckt önskligheten af att skjutning mot betäckningsmedel af sådan beskaffenhet, som för att motstå Artilleriets ökade verkningsförmåga kunna ifrågakomma att användas på krigsfartyg och fästningar, utföres om möjligt samtidigt med de under lit. c. föreslagna skjutningarne. Dessutom, då på senare tider slätborrade kanoner af grofva kalibrar och konstruerade för stora laddningar och tunga projektiler visat så fördelaktiga resultat, serdeles i afseende å deras användande mot bepansrade fartyg från kustbefästningar, vore vigtigt att äfven försök med sådana pjeser blifva i sammanhang med öfriga försöksskjutningarne företagna. Med anledning af delta allt har Generalfälttygmästaren i underdånighet hemställt, att, till anskaffning af nödig materiel för ofvanuppräknade Artilleriförsök samt deras utförande, ett extra anslag af 100,000 Rdr måtte under nästa statsreglering beredas att på en gång utgå; varande härvid förslagsvis beräknadt: till anskaffning af nödigt antal pjeser Rdr 13,720: — till projektiler af alla slag med tillhörande antändningsrör 55,100: — underlag eller lavetter till pjeserna vid skjutningarne 5,000: — till anskaffande af jernplåt, äfvensom till sjelfva utförandet af skjutningen mot olika betäckningsmedel 20,000: — till transportkostnad, reseoch traktamentsersättningar, samt diverse utgifter 6,180: — tillhopa Rdr 100,000: — Efter det Rikets Ständer vid förra Riksdagen beviljat ett extra anslag af Fdlt-Artille 72, 000 Rdr, att med 24,000
Med lika så stor trohet mot bibeltexten, som vi funnit i andra delen, framställes i tredje delen det återstående af Tobie historia: de gamla föräldrarnas längtan, afskedet från Raguel, hemkomsten, den gamle Tobie botande, tacksamheten mot englen och huru denne ger sig tillkänna. Med den gamle Tobie lofsång till Herran och med några hans förmaningar till sonen slutar stycket. ”Beslutningen” framställer alla de lärdomar, hvilka åhörarne hafva att hämta af denna komedi. ”Och lychtas här medh nu så wårt spel At wij säija här alle Amen Amen tel.” Denna komedi kan lika litet som öfriga dramer från denna tid ur strängt konstnärlig synpunkt sägas ega särdeles stort värde. Luthers omdöme oförtaladt, så är sjelfva ämnet icke synnerligen dramatiskt; ingen kollision, ingen handling ligger i detsamma, det saknar äfven nödig dramatisk enhet, i thy att det kan bero på olika uppfattning, huruvida fadren eller sonen är hufvudpersonen. För behandlingen af detta ämne har författaren ej lärt mycket af sin Terentius. Väl har man här en aktindelning, och den gjord med god urskiljning; men då scenindelning saknas, så löper inom de särskilta akterna allt tillsammans i en oordnad massa. En indelning i scener tvingar till en viss gruppering af ämnet och gör någon plananläggning nödig; men om någon sådan är icke fråga här, der bibeltexten följes vers efter vers och någon sjelfständig anordning af enskiltheterna icke förefinnes. Då det sålunda är en episk berättelse, som i denna komedi blott omsättes i dialog, så står det episka qvar, trots den skenbart dramatiska formen, och styckets komposition påminner derföre vida mera om mysterierna än om antikens drama. Detta visar sig bland annat uti det obesvärade sättet att handtera tid och rum. Såsom vi ofvan sett, fordras det ingen tid att förflytta sig från ett rum till ett annat, och befallningar verkställas med den i mysterierna vanliga utomordentliga hastigheten, så att ordet knappt är ur munnen på den befallande, innan befallningen är åtlydd, tarfvade dess verkställande än aldrig så lång tid. Detta är tydligen en qvarlefva af den episka formen.
Framåtskridande, reformer, utjämningar äro ej minst nödvändiga, då det gäller de olika samhällsklassarnas ekonomiska ställning gentemot hvarandra. All politik, sådan den i sin innersta grand måste fatta9, går egentligen ut på att främja detta syfte. Men om man väl i allmänhet torde erkänna, att ett sådant framåtskridande genom utjämningar i hufvudsak måste ske genom naturlig utveckling, så återkommer dock periodvis en böjelse hos attten att underlätta utjämningen ej endast genom att aflägsna hinder, utan äfven genom ett positivt ingripande medelst tullskydd, navigationslagar, premieunderstöd, subventioner, hvartill sä på senaste tiden kommit en statssocialistisk lagstiftning, åsyftande att genom regulativ ordna hela samhällsklassers ekonomiska angelägenheter. Detta är det tyska systemet. Ingen lär, då man alldeles bortser från koalition sförbudet, » socialistlagen », förneka, att detta system uppbäres af sann humanitet och rättskänsla, o. * b att ej endast de bästa afsigter, utan äfven ett grundligt studium af or saker och verkningar därvidlag varit rådande. Äfven den, som ej kan ansluta sig till det samma, hör erkänna, att vårt århundrades utveckling på arbetets område framkallat en mängd frågor af så invecklad art, att man stundom kan stå tveksam, huruvida lagstiftningen bör ingripa eller ej, och att då mycket kommer att bero af nåtionela traditioner och egendomligheter, är ej ej att undra på. Frågan är endast, huruvida icke staten genom ett positivt ingripande i de rent ekonomiska frågorna riskerar att skada, där den vill gagna. Är det verkligen möjligt, att staten, det vill hir säga regering och folkrepresentation, låt vara med bistånd af så kallade sakkunnige, kan känna alla de sammanknippningar af små orsaker och verkningar, hvilka på olika sätt inom olika produktionsförhållanden göra sig gällande, då frågan är om kapitalets och arbetets ställning gentemot hvarandra? Äfven om man ej tar det så noga, om man på en eller annan punkt kommer att begå en orättvisa mot kapitalet — och dock skall ju äfven sådant till sist skada arbetet — så kan man i sin välmeningkomma att direkt skada arbetarnes intressen genom att förbise faktorer antingen af lokal art eller sådana, som på annat satt beröra konkurrensfrågan.
Åkerhjelm har sagt det vara likgiltigt hvad beslut R. o. Ad. i denna fråga fattar, enär den redan vore att anse som afgjord genom 3 Stånds beslut; men detta skäl gällde i andra frågor icke på f. in., och jag hoppas det ej heller må gälla nu på e. m. Hr Björnstjerna: Man har mycket ifrigt framhållit, att Ut.sk: att sådant var alldeles oundgängligt, då Utsk:t icke upförde detsamma som förslagsanslag. Härvid är dock att märka, det Utsk:t, vid bestämmande af summan, hållit sig mycket närmare det mindre belopp, som utgick 1858, än det högre, hvartill kostnaden steg Den 11 April e. m. 9ft (3et följande året, i stället för att åtminstone taga ett medium af de båda summorna. Då för öfrigt Statsregleringen upgöres för 3 år, kan man naturligtvis icke beräkna de belopp, som blifva erforderliga, ens med någon grad af sannolikhet. Hvem kan veta* om icke genom ett krig i Norden priserna komma att stiga såväl bär som på andra orter. Man såg att så var förhållandet 1855 och de näst derpå följande åren, och om äfven kriget icke var den enda anledningen dertill, så bidrog det dock betydligt. Man säger att det finns andra anslag inom 4:de hufvudtiteln, hvilkas besparingar kunna för detta ändamål användas, och man har särskildt hänvisat på de s. k. extra utgiftsmedlen ; men man glömmer då, att äfven dessa extra medel hafva sina särskilda ändamål, för hvilka de äro afsedda, och för hvilka särskilda anslag icke kunna vid hvarje Riksdag begäras. Jag får äfven bekänna, att jag icke lyckas rätt fatta, hvarföre man så mycket fruktar förslagsanslag, isynnerhet för ändamål af sådan natur, som detta. Men skulle man följa denna princip, så borde åtminstone anslaget tagas till betydligt större. För öfrigt får jag fästa upmärksamheten derpå, att matportionerna blifvit af mycket bättre beskaffenhet, än de förut varit, och är detta en af orsakerna, hvarföre kostnadssumman så betydligt stigit. Jag fortfar i mitt yrkande om beloppets utgående såsom förslagsanslag. Frih. Sprengtporten, Ja k. Wilh.:
Stanna derwid Twä Ständ emot Twa, skola de särskilde meningar, ne, såsom alkernativer, i försiaget intagas. Galle äfwen detta stadgande för Banco-Utskottcr i under» ställnings-srägor; meli i de mål, som böra hemliga hal» las, och der Utskottet med Riksens Ständers rätt besluter, sörhälleS med omröstningen pä sätt i §. här nedan» före stadgas; börande i sädana fall uti sistnämnde Utskott twä tredjedelar as hwarje Slandö Ledamöter wa, ra närwarande. §.39- I alla Riksens Sränders Utskott före den bland Ridderskapel och Adelns närwarande Fulimägtige ordet, som, enligt Riddarhus, Ordningen, dertill be» rättsgad är. §. 42. Den 2r December. §. 40. Landrmarffalken och Talcmännen, eller de som deras ställen söreträda, njure osörwägttM ttllträde i Urskotten; doek Utan iöst eller delibsraiions rätt. I Hemliga och Banco-Utskotten, der Tysihecs Ed fordras, astaggc äfweu de en sadan. §- 4l Tjenstgorande StatS-Mlnistrar, Stats,Råd, In» siitire Råd, Hos-Canhler, JusiiciD,Cantzler, IustiriLOmbudöman samt SkatS-.Seerererare, kunna ej sale . och stämma i sill Stände Plena sörnckas enär de, enligt hwad hwarje Stånds särskilda ordningar stadga, dittill berättigade äro; dock för Srats.NädctS Ledamöter de särjkildte fall undanragae, dä dem, en» ligt Regerings Formen, updraqic är att med Konung» stig magt och rätt styra. I Utskott eller wal till UkffottS Ledamöter mä icke någon as förenämnde per» söner deltaga.
Löwenhjelm har på ett klart sätt visat nödvändigheten af en utvidgad verksamhet för detta ombud och föreslagit att ombudet skulle ingå i Komitén, och antingen med densamma eller med BankoFullmäktige afgöra frågan, men detta strider likväl emot de beslut och Reglermn som förefinnas. R. St:r hafva nemi. beslutat, att lånet skall ställas till Fullmäktiges i Banken disposition för att af dem användas i enlighet med den Instruktion It. St. utfärda. Jemlöres detta beslut med BankoReglemrt och den för Fullmäktige utfärdade ansvarighetslag af d. 19 Sept. 1845, hvars g 4 förbjuder Fullmäktige att öfverlägga i närvaro af något, K. M:s eller Regeringens ombud, så finner man, att det af Gr. Löwenhjelm föreslagna sätt att lösa frågan icke kan godkännas, och om mali än gör den modifikation deri, att det af K. M. utsedda ombudet endast skall meddela uplysningar, möter likväl den omständigheten, att då ombudet framställer ett förslag, och Fullmäktige hafva an - 94 D en 20 Januari. märkmr deremot att göra, men ombudet, som icke får deltaga i öfverläggningarna, måste aflägsna sig, får det följaktligen ieke förklara sig, om än någon oriktighet skulle förefinnas i Fullmäktiges anmärkmr. Detta sätt att lösa frågan är alltså stridande emot gifna föreskrifter, oell ehuru flere gånger inom Fullmäktige framstäldt, liar det likväl icke kunnat antagas. Allt livad man kan vinna är livad Hr Mannerskantz föreslagit, nemi. att K. M:s ombud deltager i den blifvande Komiténs öfverläggningar och beslut, hvilket sednare derefter öfverlemnas till Fullmäktiges pröfning. Jag anhåller således om bifall till Hr Mannerskantz förslag, så att det må komma att utgöra ett tillägg till de stadganden Utsk:s förslag innehåller. Man har sagt, att det skulle vara orätt, att ställa någon del af lånet till disposition af de penningelorvaltande verken i orterne, särdeles som Privatbanks-intresset derigenom skulle understödjas. Detta bevisar, enligt min tanka, ett falskt begrepp om dessa Paniker.