Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då man emellertid nu har velat göra så synnerligt afseende på deputerades önskningar, rör:de dessa utbyten, hvarföre har roan dä icke velat göra afseende på deputerades önskan, beträffande dessa persedlars förvandling i penningar? Der förglömmer man helt och hållet deputerades önskan. Just i den fråga, som är föremål för discussion i denna punkt, nemi. dagsverksräntan, så hafva de fleste länens deputerade begärt, att denna ränta måtte förvandlas i penningar och icke i andra persedlar. Jag är icke försedd med de anteckningar, som skulle erfordras, för att här kunna ådagalägga prisstegringen af andra persedlar, i förhållande till dagsverksräntorne, men jag föreställer mig att åtskilliga af Ulsk:s ledamöter äro dermed försedde. Jag har sett sådana anteckningar, som utvisat att då spanmål och smör hade stigit betydligt i värde under de sista 40 åren, så hade deremot dagsverken icke stigit så betydligt i värde. Jag ’ medgifver visserligen att dagsverken äro en olämplig räntepersedel, emedan i samma män, som jordbruket utvecklas och man mer och mer behöfver arbete, blifver det allt svårare att undvara dessa dagsverken. Meningen är väl likväl icke heller, att de skola utgå in natura, roen då här är fråga om att förvandla denna ränta till andra persedlar, så öfverensstämmer det föga med de lättnader, sorn man i andra länder gjort uti allmänna onera, att förvandla denna skatt uti persedlar, som bestämdt visat sig vara i stigande värde, och som, efter all slutkonst, ovilkorligen skulle komma att i framtiden medföra en icke obetydlig förlust för de Den 20 Maj f. m. 179 ränleskyldige. Ett sådant förfarande tror jag icke vara rätt. Jag får äfven fästa npmärksamheten derpå, att vid alla dessa förvandlingar qvarstår alllid en olägenhet, sorn icke är obetydlig, nemi. den kostnad, som det skulle medföra för Staten, att omskrifva alla jordböcker och göra de förvandlingsberäkningar, som dertill erfordras.
Vill man nu gå till Svenska Reg.-F:n för att efterse vid hvilka tillfällen den hittills föreskrifvit, att Interims-regeringen skall föra styrelsen, så förskaffar man sig naturligtvis ett exemplar af denna Reg.-F. Man ser då efter, när den är daterad, och finner att detta är den 6 Juni 1809, hvadan man drager den slutsatsen, att den är tillräckligt gammal ; men något stadgande om Riksstyrelsens förande af StatsRådet finnér man alldeles icke. Förhållandet är nemi., att de stadganden, hvilka RiksAkten åberopar, icke kunna sökas i den lefvande lagen. Icke heller kan man i någon annan lag få se, i hvilken lag de skola sökas eller icke. utan det är till året, då den Svenska grundlagen är tryckt, som man måste vända sina blickar, derest man skall kunna finna hvad man söker; det är på tryckningsåret, på titelbladet som man skall se, för att kunna träffa den uplaga af Reg.-F:n der de stadganden återfinnas, hvartill RiksAkten hänvisar. Ett sådant redaktionssätt torde icke vara alldeles lämpligt; icke eller har det förr befunnits behöfligt, då det varit af nöden att ändra lagar, gemensamma för de förenade Rikena. Sedan StatsRådets organisation blifvit å-r 1840 förändradt, behöfdes en förändring i RiksAkten, och det skedde på det sätt, att de förändrade stadganderne kunde på Svenska sättet inryckas i texten, på sätt i de utgifna uplagorna synes, hvaremot sådant icke hindrat Norrmännen, att. på det sätt de önska och bruka, bibehålla den gamla texten och bredvid densamma införa den gjorda förändringen, under form af en särskild lag. Jag kan för min del icke inse, hvarför man icke äfven vid detta tillfälle borde förfara på samma sätt. Denna anmärkn. rörer dock endast formen; men Const.-Utsk. har gjort en annan, i sak, som synes mig gänska vigtig. Det är för hvar och en bekant, att Interims-regeringen f. n. utgöres af 20 ledamöter, nemi: 10 Svenska och 10 Norska StatsRåder, samt således hela det Svenska StatsRådet.
4- föreslägne benämningar på Departementen och dess i sammanhang dermed föreslägne tillägg, hvadan voteringsproposilienen E, så vidi den innefattade Presle-Slåudets serskilda tank», iomme att förfalla, men för öfrigt gillades; anine Utskottets förslag, sid. 5, alt Stals-Råd utan Departement borde vara Tre} hvaraf minst tvd böra hafva förvaltat Civil beställning, samt gillade volerings-propositionerua b och L», med det undantag vid den senare, att den, i afseende på Presle-Ståndets förut tillkännagifna och nu frånträddn tanka, kommer att förfalla; gillade voterings-propositionerne H. J; Regerings-Formen 8 JJ*: votei iugs-propositionen gilla les; Regerings Formen 0,10 ▼oterings-proposiliouerne gillades: Stån det antog den af Utskottet lillstyrkia reda et inusfo rä 11 d r i ng och gillade voterings-proposilionen; Regerings-Formen 24 JJV Utskottets förslag gillades; Regerings-Formen 26 J*. Ståndet rillade voterings-proposilionen O, antog Utskottets tillstyrkande sid 10, att foga sig eller Ståndens pluralitet, hvadan voterings-proposilionen P, i hvad den rörer Preste-Ståndets serskilda tanka, komme att förfalla, men i öfrigt gillades; Regerings-Formen 3 j JJV Ståndet vidhlrf sitt beslut och gillade voterings-pro» positionerne () och R; Regerings-Formen 35
I anledning af äiscourlsrna får jag den äran proponera Högloflige Ridderstapek och Adeln, at Lagens stadgande i XVI. Cap. 15. §. Jorda-Balken salunda förändras: Ej ma Köp bryta Legostämma, och den tilläggning göres, at Legostämma pä arfwejocd uphör, när Jordägaren dör. Ropades Ja och Nej. Friherre Hjerta, klans, hemställde, om icke de uti Herr Lilkvsrspsrres äiAamsn upgifna projeKsr til Lagens förändrande mätte tagas til grund för propoluion. Herr ^älsrtparre, ^xsl. Jag anhäller om Herr Grefwens och Landt-Marskalkens proposition pä en sadan ändring af Lagen, ak Köp ej bryter Legostämma, utan at göra dek tillägg, Grefwe kalks föreslagit; men med den förändring, som Friherre klans kljsrra tilstyrkt för LonrraAsr om arsd jord, ar Egendomen straxt upffattaS. Herr k ilang föreslog, at Lagens stadgande matte sä förändras, Ej mä Köp bryta Legostämma, och urtryckeligcn utsättas, at förbehåll, i fall af Köp, ej matte rubba et ärrenäs-Lomraä. 69 En och annan begärde, ak projeÄsrna til Lagfor, ändringar uti Lag-Ulskotters Betänkande macke uplasas och ^ro^vstrion deruppå göras parsgrL^ns-wis. Herr ve^onstolpe utbad sig fa anmärka, at sadant blefwe vrjcnligk, innan Ridderskapet och Adela först stadgat grunderna lil Lagens förändrande. Grefwe kosts. Om Högloflige Ridderskap^ och Adeln skulle wjdcaga den utwag at nu dela b n rje staga, som hörer til detta ämne, blefwe d r et lika arbete, som föregått i Lag . Ulffocket.
Maj 1853 gifvit det utslag, att alldenstund Häradsrätten genom sitt den 3 September 1849 meddelade utslag förklarat, att något ansvar i följd af åtalet emot den häktade för oloflig åtkomst af silfveruret icke kunde honom ådömas, men att han såsom försvarslös skulle öfverlemnas till Konungens Belällningshafvandes i länet vidare förordnande ; samt fångens qvarhållande i häktet, efter det nyssberörde utslag fallit, följaktligen icke ovilkorligen varit beroende af Länsmannens deremot anförda besvär, om hvilkas frånträdande han alltså icke lagligen haft skyldighet att hos Konungens Befallningshafvande göra anmälan, Hofrätten ej funne skäl att göra ändring i det slut, hvaruti Häradsrätten i öfverklagade delen af utslaget stadnat. Emot detta Hofrättens beslut har jag uti underdåniga besvär anmärkt, det meningen syntes vara att, om fångens qvarhållande i häkte jemväl kunde blifva en följd af den åtgärd, som på Konungens Befallningshafvande ankomme att med honom vidtaga, häraf då skulle följa ansvarsfrihet för Länsmannen, ehuru afgjordt det vore, att qvarhållningen verkligen vållats af hans tillämnade, men icke fullföljda besvär. Men långt ifrån, att dessa besvär behöfde vara den enda möjliga anledningen till fångens qvarhållande, så att detta vore deraf ovilkorligen beroende — ansåg jag fråga endast kunna blifva, huruvida qvarhållandet vore i allt fall nödvändigt, således oberoende af Länsmannens besvär. Endast under denna förutsättning syntes det mig kunna förnuftigtvis påstås, att Länsmannen icke felat genom löranlåtet qvarhållande af en fånge, hvilken dessförutan ändock icke kunde lösgifvas. Men någon sådan ursäkt hade icke kommit i fråga, utan vore tvertom det förhållandet obestridt, att Länsmannens tillkännagifna, men icke fullföljda föresats att anföra besvär lade hinder i vägen för fångens lösgifvande *); hvaremot något annat hinder destomindre förefunnits, som Häradsrättens beslut, hvarigenom
Af dessa exempel, hvartill ännu flera kunde läggas, är lätt att se, huru den Svedbergska trons aning bidragit till den Svedenborgska gnosis; men lika lätt att finna, huru långt ändå i sonen äpplet fallit från trädet. – Sjelf har han ock antecknat åtskilligt om sina underbara embetsförrättningar med svårmodiga personer. Så framfördes en gång till honom på hans hustrus gård Starbo i Norrberkes socken en piga vid namn Kerstin, som var “mycket underlig och förställd“, och bad honom i förmågo af hans embete frälsa henne från hennes anfäktningar och plågor. Sv. bad med henne på knä och läste öfver henne, och hon vardt “sund och glad och alldeles befriad“. Tre år derefter kom samma piga till honom på Brunsbo och ville tjena hos honom. Antogs. En annan piga kom en gång i gräl med henne. Hon blef då så förbittrad, att hon hotade gå och göra af med sig. Hon gick till kölnan för att röka ihjäl sig. “Mot kl. 2 ankar det mig, säSv., der jag sitter i min bokkammare i mina studier och skrifver. Mig ankar det mer och mer om denna Kerstin, när jag dock ingenting hade att ängslas öfver, icke heller visste, hvad sig med henne tilldragit. Jag blef i hastighet öfver henne illa belamrad, som hade jag fått eld i mig. Jag frågar hvar Kerstin vore? Svarades, att ingen sett henne; hon måste vara i kölnan. Dörren var i lås, röken slog ut ur alla hål och springor. Då dörren blef uppbruten, fanns Kerstin liggande öfverst på lafven, i tjockaste röken framstupa, att vi af röken snart hade blifvit förqväfda. Hennes armar och ben voro utsträckta. Jag ropar, jag skriker. Ingen rörelse, ingen röst. Vi lägga henne i säng såsom en stock. Då suckade jag ... och ropade till henne med hög röst: Kerstin, vaka upp och statt upp i Jesu Kristi namn! Straxt vederfås hon, får lif och reser sig upp och begynte tala. Sedan styrker jag henne med Guds ord och gifver henne en god dryck rhenskt vin; derpå gick hon och gjorde sina sysslor.“
Deraf, att bern» manen icfe uppffattaö unDer Deras? meD bwaranDra femförliga märDe, göra Den neDfättning, famina kariff meDgifmer, förnämligajt till jemfning i mätDet bem ScDamöter, lifmäl, ^affor oberäfnaD, ej unDec Sitta, bmaraf §t;ra af DviDDcrffapet od; SlDeln elier ©tånDöperfoner, famt §t;ra iöönDer, ntcD Det unDantag font 57 § omförmälcr. ©fulle haftor af ålDer, fjufligget, eller annat laga förfall, mara IpinDraD att t ^aperingö^Committeen Deltaga, (fall l;an titfe någon blanD $örfamlingen$ fPrefterjfap, font l;an finnér mejt tjenlig att fttt ftälle foreträDa, Docf emot Dem emellan öfmeretiöfontmeii erfättning för refefoftnaDen. §• *'>3. linnéé ej i ett ffkflorat befutne män af SlDel, ©tånDéperfoner od) Q3önDer till Det antal od) förljållanDe, font erforDtaö, må Driften erfåttaS meD perfoner, font äro eller marit i iTongl. 3ftaj:tö od) kronans tjenft, eller i fafnaD Deraf, meD perfoner inom Den elaf, fymarå tillgång är. §. 54. QBilja flera ^aftorat förena fig om en §aperittgé<Committé, mare fåDant tillåtet; Docf bör tiDig unDeträttelfe l)ätom meCDelaö åDäraDöffrifmaren, od) tttå en fåDatt Committé, meDerböranDe ^aflorer oberäfnaDe, ej beflå af flera ätt ©eptott od; ej minDre än £olf SeDamötet.
Enär Högsta Magten förklarat, det et Län bcstäende af ?ooo hemman, om det hörer til första Ltt-rssen, bör utgöra 12000 Tunnor, sä stal det tilhöra länets innewänare häradsoch socknewis at genom Futtmägtige afgöra til hwilken grad och hemman inom socknen etter häradet kan hänföras; och wid denna urffillning är Landshöfdingens biträde oundwikligt; honom och Fullmägtigarne böra gifwas wista grunder och rättesnören at följa, och för Utstkottets ffarpsinnighet äro de lätt fundna; äfwensom sättet til spannemälens betalning och ffyldigheten at den forsta med flere mindre omständigheter som höra til »verkställigheten och ämnets tpdligare utweckling. Efter den tanka jag anhätter ödmjukast fä yppa, böra jämwäl alla personella utssylder bin - 823 Den 19 Iunir bindas wid jorden, sälunda, at äbo eller ägare til 'dels bemman och derunder betalar för sig, da ban hörer tll första rummel, första - i^sso», erempelwis tagit, 24 si. , för hustru 16 si., för dräng i si , och för en viga 3 si., samt för son och dotter lika med dräng och piga, och mindre i de ringare -^8-i NS och graderns. ?,o.
Detta öfverskott torde dock böra antagas hafva till större delen uppkommit genom fördelaktiga entreprenader och andra vid byggnadsföretagets utförande inträffade gynsarnma omständigheter, helst jemväl de vid sistlidna riksdag för Wexiö och Wisby hospital, i enlighet med Öfverintendents-embetets kostnadsförslag beviljade anslag, enligt hvad uti punkterne N:ris 123 och 124 här nedan finnes omförmäldt, lemnat, i förhållande till anslagens storlek, högst betydliga behållningar; och då den nu ifrågasatta ombyggnaden torde vara af behof påkallad, tillstyrker Utskottet, att Kongl. Maj:ts förevarande nådiga framställning må af RiStänder bifallas. l!5:o. Genom remisser från vederbörande Riks-Stånd har Utskottet fått emottaga tvänne särskilda motioner, som blifvit väckta, den ena hos Ridderskapet och Adeln af Herr Lagergren, A., (under N:r 1451 och den andra inom Bonde-Ståndet af Riksdagsfullmägtigen Josef Oskar Almqvist från Norrbottens län (under N:o 308), hvilka motionärer sammanstämmande anfört, hurusom numera samtliga högre elementarläroverk kommit i åtnjutande af statsanslag för gymnastiklärares aflöning och de flesta jemväl blifvit med sådane lärare försedda. Till kompetens för dessa befattningar fordrades visserligen att hafva genomgålt en fullständig kurs vid Gymnastiska centralinstitutet med i examen ådagalagda kunskaper uti der föredragna ämnen jemte skicklighet i den praktiska tillämpningen; men sedan gymnastikläraren blifvit vederbörligen utnämnd till tjensten. finnes i verkligheten ingen kontroll öfver sättet, hvarpå han utöfvade samma tjenst.
Hamilton, icke finna annat än att ett bibehållande af de principer, hvarpå vår sista bevilln.-stadga är grundad, är ganska lämpligt. Vi vela ganska väl att det är omöjligt att säga, hvad inkomst en egendom gifver i olika egares händer, på samma gång, som det är ganska lätt alt säga, hvad en egendom är värd och hvad den bör gifva i inkomst. Då vi taga i betraktande det stora erkännande, som dessa den nya bevilln.-stadgans principer i landsorten af allmänheten vunnit, och då tillika genom denna stadga, hvad statsinkomsterna beträffar, elt långt gynnsammare resultat, än nian kunnat vänta, erhållits, kan jag ej utfinna något skäl, hvarföre man skulle från dessa principer afvika. Jag lorenar mig derföre med dem, som yrka bifall till Utsk:ts förslag. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. och Landtm, yttrat, alt derunder icke algifvits något annat bestämdt yrkande än å bifall till Utsk:ts förev:de hemställan, blef propos. derå framställd och med ja besvarad. Utsk:ts å sid. 8 gjorda hemställan i anledning af Frih. Creutz’, Stellan, motion. Bifölls. Personliga skyddsafgiften. Utsk:ts hemställan bifölls. Härefter blef den vidare föredragningen af Betänk:t uppskjuten till nästa plenum. Anmäldes och bordlädes Sammansatta Bevilln.-, Lag-samt Allmänna Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts Mern. N:o 3, angående afgilten lör bränvinstillverkningen. R. o. Ad. åtskiljdes kl. j9 e, m. In fidem, 0. Brakel, Den 6 Juni f. m. 47 Lördagen den 6 Juni 1863. Plenum kl. 10 f. m. Justerades 3 prot.-utdrag för d. 3 d:s samt pleni-prot:t för d. 18 sistl. Mars f. m. Fortsattes behandlingen af Bevilln.-Utsk:ts Betänk. N:o 9, ang:do allmänna bevillningen. Art. II. § 2.
Stats-Utskottet har nu uppgifvit, i hvad måtto Bankens biträden skulle vara behöfliga till utförande af det föreslagna Utlåningsoch CreditSystemet, Men hnrförutan anser Stats - Utskottet nödigt, att Riksgälds-Contoiret bibehålles vid den rättighet, Contoiret nu äger, att med Discont» vilkor och mot 2 procents renta, disponera !En million Riksdaler, och att dessutom, i händelse större biträde till Creditsediarnas inlösen skulle tarfvas, denna Discont-rättighet, mot nyssnämnde vilkor, må kunna okas med En ytterligare million Riksdaler, Jemväl har Stats-Utskottet velat föreslå, att den Discont-rättighet, Ivongl. Allmänna Magazins». Inrättningen redan äger , måtte nu genast förhäjasifrån Trehundrade Tusende till En million Riksdaler; äfvensom, i händelse Kongl. Maj:t efter Stats-Rådets hörande, vid inträffande hård missväxt, i Nåder skulle finna nödigt låta uppköpa Säd, ett ytterligare biträde af En half million Riksdaler skulle kunna Tran Banken påräknas; och hvarvid Utskottet får anmärka, att de nu föreslagna tillökningar uti Kongl. Allmänna MagaainsInrättningens förra Discont-rättighet endast komma att tillfälligtvis begagnas, och icke för längre tid, än tills den inköpte Spanntnåien hunne, att i Penningar förvandlas-., Det J)en ao Juni. 985 ning af detaillernn, fastställes såsom nödvändigt,’ det måste ock oundgängligen anskaffas; men enär man af den erfarenhet som af de, oftare inträffade Riksmöten kan hafva vunnits, och af de resultat, som de nu gällande Beskattnings-författningarne hafva lemnat, torde kunna hämta ledning för preliminära afgöranden, innefattande blott de yttre ustakningarna af den byggnad, man sedermera, efter hand, fullbordar, och hvarvid på en gång i allmän öfversigt'förekommer, icke allenast frågan om hvad som oundgängligen erfordras
Jag har derföre vågat ännu en gång förlita mig på del öfverseende hvarmed mina goda afsigter här blifvit bemötta, öfverlygad, i fall jag lyckas gifva ett sannt uttryck åt den känsla af bestörtning, som dessa lagförslag uppväckt, att ett verkligt gagn vore beredt för fädernesland och Konung, hvilkens ädla syftemål blifvit på ett så litet tillfredsställande sätt understödda; och att, om de bevis jag anför ej äro de djupaste, de egentligaste, de rikligaste, skola dessa ofullkomligheter framkalla en ännu mera genomgripande granskning. Dock bör jag förut hafva äran anmärka, att öfriga riksdagsgöromål och andra allmänna befattningar, som mig för närvar, åligga, icke lemnat nog tid alt upptaga på långt när alla de brisler hvarmed jag tror att dessa lagförslag äro behäflade, och att 11. R. o. Ad:s tålamod ej heller kuunat sättas på så hårdt prof att afhöra dem alla. Jag skall derföre inskränka mig endast till några bland de största och först i ögonen fallande. Hela förslaget delar sig, såsom redan sagt är, i 2 lagar och en författning. Derjemte finnas uti handskrifne nåd. propos:n en ändring uti fängelselagen och en stor mängd uti den likaledes tryckta författningen om lagens införande. Nådigt beslut härom var fattadt redan d. 17 Sept.; det synes sålunda att vederbör, ägt Den 18 December f. m. 243 god lid all, lill lättnad i öfversigten och reda vid bemödandet, liita besörja en sammanhängande och fullständig redaktion, eller Wita omtrycka sistnämnde författning, som ej innehåller mera än 23 pag. och deruti inrycka de gjorda anmärkmne. Blott 3:ne straff åro föreslagna. Af dem är dödsstraffet naturligtvis bestämdt endast för några få händelser, och lärer ännu sällsammare blifva användt. Straff genom böter skulle, i följe af dessas olämpliga beräkning mot fängelsetid, oftast komma att lill sådane förvandlas, hvartill bevisen straxt skola uppgifvas. Återstår derföre egentligen blott fängelset, som komme alt, med få undantag, användas så väl för grofsta brott som mindre förseelser.
Stats-Contoiret den 12 October sisth år aflåten Nådig skrifvelse, på grund af ett utaf Kongl. Styrelsen öfver Fängelser och Arbetsinrättningar i Riket upprättadl förslag till ny stat för Malmö allmänna arbetsoch eorrections-fängelse, har E. K. M. i Nåder funnit godt förordna, att en Pastor med årlig lön af 600 R:dr B:co kommer att vid detta fängelse tillsättas, så snart de nuvarande Comministrarne i Malmö, hvilka, i kraft af sine fullmagter, Slotts-Predikants-ljensten bestrida, afgå; men, då Rikets Stän£ih. till II. St. Skrifvelse, N.o 16S. der anse behofvet påkalla, alt tillsättandet af elen Pastor, som, enligt Högstberörde Nådiga beslut, kommer att vid fängelset anställas, icke fördröjes i alvaktan på de båda Comministrarnes afgång, få Rikets Ständer bos E. K. M. i underdånighet anhålla, det Fång-styrelsen mätte blifva i Nåder anbefalld att genast gå i författning om bemälde Pastors tillsättande, utan afseende derpå, alt de begge Stads-Comministrarné, intilldess de afgå, kunna foi Hara att uppbära de dem nu anslagne arfvode» af 50 R:dr hvardera, mot skyldighet att vid fångarnes själavård och undervisning emedlertid biträda.
Tjenstehjons-classen bör komma i förhållande till Staten, äfven såsom en skyddande och just derför skattfordrande magt; d) men skulle Staten utöfver dessa hjelpkällor behöfva tillskott, så äro de att påräkna, om vid hvarje boförteckning gifves en fjerdedels procent i Bevillning; om vid hvarje utmätnings-auction uttages af borgenärens fordran åtminstone en half procent, samt om af alla intecknade fordringar gifves i bevillning en åttondedels procent. Fullföljdes principen conseqvent, så boide Disconter, Privatoch Spar-bankar och alla fonder af hvad slag de" vara månde gifva en fjerdedels eller åltondedels procent i bevillning. Dervid behöfdes ingen utmätning, såsom då man hos den gifta hemmanslösa allmogen ofta ulpantal helgedagsklädningen, så att hvarken man eller hustru kunnat gå lill Nattvarden, utan att låna det plagg, med hvilket de knäböjt vid försoningens och barmhertighetens altare. Se här pauperismens uppkomst och anledningen till behofvet af Fattigvårds-Comite; ty bördan i bevillningsväg har drabbat de classer, som icke kunde bära den.” 4 Beri lini ngs-Ut.skotte Is Betänkande, N.o 16.
Direktörer skatta ändå betydligt till Staten, då de för hvarje representation måste erlägga, uti Stockholm 4 r:dr och i alla öfriga städer och orter 2 ndr — jag anhåller att den bestämda summan af minst 25 r:dr måtte nedsättas till minst 20 ndr — då rättigheten att öka densamma är fri, om omständigheterna sådant påkallade. — Föröfrigt är det högst svårt utröna hvad kringvandrande Theater-direktörer hafva i behållning sedan deras mångfaldiga utgifter afgåtl. Om man noga betraktar dessa personers vilkor och ekonomiska ställning i samhället, så skall man finna, alt de, med högst få undantag, äro behöfvande och fattiga. På grund af hvad Hr Rosenblad behagat yttra, om kapitalisters beskattning så har jag ingenting att deremot anmärka, men anser frågan härom nu vara förtidig, samt att framställningen i detta ämne, såsom obehöflig för det närvarande hör upskjutas till dess 33 § förekommer till afgörande. Hr von Hartmansdorff: I fråga om handtverkare, hvilka utan mästerskaps eller burskaps förvärfvande erhållit tillstånd att såsom försörjningsmedel åstadkomma handtverkeriarbeten, borde orden erlägga minst utgå. Jag minnes ej, om denna anraärkn. redan blifvit gjord. I annat fall anhåller jag att få göra densamma. Dessa ord innebära en förändring i nu gällande stadganden, hvilken Utsk. föreslagit. Således är ingen motionsrätt här för mig behöflig. Det slags handtverkare, som sålunda försörjer sig, är föremål för de öfriges hat, emedan de förre förstöra näringen för de sednare. Jag tycker ej heller om detta; men sådane som våra närings-författningar nu äro, så måste man fördraga dessa personer, likasom alla andra medborgare och icke göra dem orätt. De äro redan allt för hardt beskattade, utan att ordet minst i författn. tillägges. 1 Kammarrätten håfve vi haft exempel på, huruledes man ålagt en sådan skräddare bevillning för 1849 af ej mindre än 30 r:dr svarande mot 600 r:dr inkomst. Huru man kunnat till det beloppet beskatta en person, som blott arbetar med egna händer, förstår jag icke.