Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under förutsättning, ali Pi este-Ståudet inom sig upptager vederbörligen qvaiificerade representanter från Elementar-läroverken och att egare af hus 1 städerna eller af stadsjord eller af fabriksinrättning på landet, då egaren i stad erhållit burskap, liksom fiskelägen, som betala conlingent, ega alt sända vederbörligen qvaiificerade representanter till Borgare-Ståndet, återstå orepresenterade från landtoch sjöförsvaret, Domstolarnes ledamöter och tjenstemän, andre civile eller förvaltande embetsmän, hvilka ega lön^på Stat, Läkare i Statens tjenst eller med befordringsrätt samt fastighetsegare på landet, hvilka icke till något Riksstånd höra, men äro qvaiificerade, i öfverensstämmelse med Sveriges gamla författning och nuvarande census. Dessa orepresenterade indelas uti valkretsar och välja lika många Riksdagman lill hvardera Kamaren. Den stadga, hvarefter de hittills icke representerade skola välja sina Riksdagsmän, bör vara i öfverenstemmelse med grundlagarna författad och bero af Kongl. Maj:t och Riksens Ständer, hvarvid 3 Stånds mening utgör Riksens Ständers beslut. Stanna 2 Stånd mot 2, bör beslutet fattas i förstärkt Constitutions-Utskott.. I denj händelse, att Constitutions-Utskottet under uh pågående Riksdag icke skulle vara i stånd att inför Riksens Ständer framlägga ett fullständigt lagförslag i denna del;så kunde grunder till denna stadga af Riksens Ständer antagas och lill Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemna*, med anhållan om Nådig Proposition till Rikets härnäst sammanträdande Ständer i detta ämne. De SLåndsordningar, som för antagandet af detta förslag blifva nödiga, böra af hvarje Riksstånd utarbetas, i öfverenstämmelse Hor till Conslitulions-Ulskottets MemoriaIV.-o 26. med Grundlagarne och i detta hänseende undergå Constitutions-Utskcttets pröfning samt vidare handläggning; men i öfrigt underställas Kongl. Maj:tsNådiga sanction.
Beträffande fourageringspenningarne för officershästarne, har Regements-chefen, med åberopande af föreskriften uti 5 525 R:dr R:mt. 300 » » 600 » )> ,300 » » 750 » )) 800 )) 1) 600 » )> 60 » » 30 » » Bil. Jfs 3 lill Kongl. Maj:Is Nåd Prop. JYl 1, om Statsverket 1850 4!> § af det lör Regementet gällande Passevolans-kontrakt, i underdånighet hemställt, uti dessa måtte förhöjas till enahanda belopp, som genom Kongl. Brefvet af den t .luli innevarande år blifvit för nummerhästarne faststäldt. Lika med General-befälhafvaren och Krigs-kollegium, samt uppå de af Re gemenls-chefen anförda skäl, tillstyrker jag i underdånighet, att rekryteringsoch medikamentspenningarne måtte från nästa statsreglerings början höjas till de föreslagna beloppen; och, hvad åter angår fourageringsersättningen för Officerarnes tjenstehästar, så torde denna ersättning få af Officerarne vid Kronprinsens Hussar-regemente beräknas efter de allmänna grunder, som blifvit för Värfvade Arméens Officerare m. fl. i underdånighet föreslagna. 1 följd af den sålunda ifrågasatta förhöjningen i rekryteringsoch medikamentspenningarne, uppkommer en tillökning uti de förre af 2,250 R:dr och i medikamentspenningarne för manskapet al 600 R:dr, hvilka belopp torde lä uppföras och tilläggas de förut härtill utgående anslagen på Regementets lönestat; hvaremot förhöjningen i medikamentspenningarne för hästarne eller 1,546 R:dr 25 öre, allt Riksmynt, torde böra öka anslaget till »Kavallerioch Artillerihästars remontering och skoning,» deraf medikamentspenningar för hästarne utgå, samt iakttagas vid detta anslags reglering. Enligt hvad ofvan nämndt är, uppgår den för Kronprinsens
Genom den nyligen gjorde undersökningen af Geschworner Busch, är man hiöl t å nyo förvissad, all der finnes en si Ifver haltig kopparmalm, som i stuff gifver 5 lod pä centnern silfver samt 5 lill några öfver 70 proc. koppar, en särdeles lefvande omständighet, om man blott visste huru stora tillgångarne deraf vore. Emedlertid kan man ieke öfvertala en enskild alt hort i en ödemark först anlägga en väg, för alt kunna med alla förnödenheter komma dit; oell saken kan således icke blifva föremål för någon privat specu1 a lion. Helt annorlunda visar den sig i statsekonomiskt afseende. lili ett land, sådant som Sverige, hvilket måste anlita ulländningen om en mängd förnödenhetsvaror, sådana som koksalt, caffe, färgstofter, socker, medieinalier, flere metaller, tobak, och som föga annat har än bergverksproducler till dessa varors gäldande, sedan det börjat alt visa sig, att jordbruksproduclerna icke kunna tälla med de utländska i pris, och de falska begreppen om frihet raskt gå löst på alt förstöra, icke allenast våra skogar, ulan äfven en stor del af deras till vext, der blifver det för Slaten ett oafvislig! behof, alt se sig om efter nya bergverk, icke för alt pä Statens räkning drifvas, utan endast ali öppna tillgångarne dertill för den enskilde; isynnerhet genom klokt och för andra ändamål tillika väl anlagda vägar. Den trakt, der Fahlu grufva ligger, var fordom också en lappmark. Man ser detta af de lemningar af renhorn, som der träffats. Då grufvan uppfans, var der icke annat än ett fäboställe eller en Finnmark, hörande till Thorsångs församling. Eliuru kopparmalmen ej gaf mer än 1 proc., i medeltal icke 5 proc., högst 18 proc., har dock grufvan under flera hundrade år, åtminstone 700 år, gifvit oupphörligt ofantliga skatter; och har under tiden densamma stundom gifvit ett räddningsmedel till tryggande af Sveriges hotade frihet och sjelfständighet.
Det kan visserligen ieke bestridas, att de grundskatter, sorn åtfölja jordegendamarne, äro i högsta måtto ojemn t fördelade och slå i betydligt olika förhållande till egendomarnes värde, hvilka olikheter härröra, dels af de serskilda jordnatur erne, dels af möjlig ojemnhet vid skaltläggningarae Stats-Utskoltets Utlåtande 3 N:o t/o. 5 eller egendomarnes olika tillgångar till odling och sättet, hvarpå de blifvit skötta, med flere omständigheter, som på egendomarnes värden kunna hafva inverkat; men å andra sidan bör ej heller förbises, att, då hvarje egendoms egentliga värde är beroende af dess behållna afkastning, och grundskatternes större eller mindre belopp således jemväl derpå eger inflytande, samt egendomarne, under långliga tider, gått i arf eller köp, efter beräkning af de högre eller ringare skattebidrag, som dem åtfölja, skulle en jemnkning uti grundskatternas fördelning, hvarigenom, till förmon för vissa egendomar, den privilegierade jorden blefve ålagd skattebidrag, hvarifrån den nu är befriad, eller i öfrigt andra egendomars skatter förhöjdes, medföra ett betänkligt förnärmande af eganderätten , samt leda till vinst för nuvarande innehafvare af sådana egendomar, hvilkas grundskatter nedsattes, men förlust för dem, hvilkas egendomar, genom ökade skattebidrag, erhölle ett minskadt värde.
Under tiden utbytte prokonsuln några ord med Pylades. Soldaterna öppnade dem en väg tvärs öfver gatan. Ropet: lefve prokonsuln! blandades med ropet: död åt erkehedningen! Man hade endast några steg att gå, för att hinna sluttningen af Akropolis. På denna sida ledde en brant stig till dess platå. De hunno den utan någon fara. Det kostade endast prokonsuln några svettdroppar. Några minuter derefter hörde homoiusianerna, som trängdes på Tripodgatan, ett väldigt jubel från Akropolis. Ropet: Julianus Augustus, upphäfdt af tusen röster, mäns, qvinnors och barns, föll med blytyngd öfver massan dernere. I samma ögonblick visade sig i gatans mynning de första lederna af de från storkyrkan anryckande legionärerna. De upptogo gatans hela bredd. Folkmassan trängdes tillbaka eller upp i portikerna. Pylades ordnade trupperna i en lång linie. På sluttningen af Akropolis sågos beväpnade skaror rycka ned. Den outtröttlige prokonsuln visade sig åter, besteg sin kappadokiske häst, red till midten af fronten, utsträckte sin hand med den kejserliga breftaflan och talade till soldaterna: – Romare! Vår herre och kejsare, Konstantius, har gått till sina fäder. Hans ende öfverlefvande anförvandt, den höge, bragdrike Julianus, som våra stridskamrater, de galliska legionerna utropat till kejsare, är vårt rikes ende rättmätige herrskare, bekräftad i sin värdighet af romerska senatens, folkets och legionernas enhälliga bifall. Han står denna dag i Nya Roma, Konstantini stad, omgifven af vesterlandets alla legioner, omgifven af ett glädjedrucket folk. Stridskamrater, instämmom i verldens allmänna jubel! Hyllom Julianus Augustus! Dominus Julianus Augustus! Pylades steg af sin häst och böjde knä. Centurionerna och soldaterna följde hans exempel. Man höjde svärd och sköldar i luften. Utefter linien skallade ropet: dominus Julianus Augustus! De från Akropolis nedtågande skarorna instämde jublande. Derefter kom ordningen till Kristianerna.
— En annan olägenhet med dessa marknader vore den, att utländskt kram och på annat ställe osäljbart dåligt arbete utbjöds åt den marknadsbesökande mängden, ofta just då befinnande sig uti en för uppgörande af en klok handel föga passande sinnesstämning. Men ehuru således i nuvarande marknader, som ofta varade en eller flere veckor, sådan förändring vore önsklig, att, jemte det att förkortas till en, högst två dagar, de förvandlades till kreatursmarknader, der den närboende befolkningen kunde verkställa byten och försäljningar af kreatur, förefunnes likväl ett hinder för marknadernas borttagande uti stadgandena rörande rättighet att idka handel på landet, derigenom vore förbjudet att Öppna handelsbod inom 3 mil frän stad. Då emellertid genom den nya bränvins-lagstiftningen den förut rådande fruktan för handelsbodars menliga inverkan genom försäljning af spirituosa bör kunna anses håfven, samt billigheten fördrar att den, som kan uppfylla praestanda för rättigheten att idka handel i stad, äfven bör tillerkännas rättigheten att idka likadan handel på landet, och då det visat sig, att Taxerings-kommitéerna' på landet, med större noggrannhet än de uti städerna, bestämma bevillningen för rörelse och inkomst, har motionären ansett sig böra hemställa, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t an - 16 Allm.
M. blifvit af samtlige RiksSt:n gudkändt. Lades till liandlingarne. Föredrogs ånyo Coust.Utsk:s d. 26 och 29 sisth Mars på bordet lagda mera. N:o 33, ang:de ändringar och tillägg i föreskrifterne om grundlagsfrågors behandling. Uppå begäran af Hr von Hartmansdorff, Au g., upplästes dess vid detta mern. fogade reservation, hvarefter Hr von Hartmansdorff yttrade: I öfverensstämmelse med min nu upplästa reservatron har jag uppgjort ett förslag till ordalydelse för de ifrågavar. §§, hvilken jag anhåller att först, i ett sammanhang, få uppläsa, och derefter få redogöra för de särskilda punkterna. Härvid uppläste talaren följande: Förslaget till § 56 antages med tillägg: på sätt i Riksd.- Ordn. föreskrifves. Förslaget till § 81 antages till och med orden: af R. St. af göras. Det återstående af 81 § erhåller följande lydelse: Om förslaget af något Stånd ej genast godkännes, skall det till Ulsk., med de inom Ståndet gjorda anmärkmr, återförvisas. Det förslag, Utsk., till svar derpå, framlägger, kunna Stånden endast förkasta, eller, utan förändringar, godkänna. Om 2:ne Stånd förkasta förslaget, skall det förfalla. Godkännes det af minst 3:ne Stånd, förblifve det hvilande till nästa riksmöte. Vid förslagets slutliga behandling, under sistnämnde riksdag, kan det af RiksSl-.n endast ogillas, eller oförändradt antagas. I sednare fallet öfverlemnas det, genom Talmännen till Konungen, som, i händelse han det gillar, sitt samtycke R. St. meddelar. Vill Konungen bos R. St. föreslå någon ändring i grundlagarne, öfverlemne Han sin framställning, jemte Statsrådets tankar deröfver, lill R. St., som genast, utan att derom förut öfverlägga, åt Const.Utsk. uppdraga att utlåtande deröfver afgifva. Afstyrker Utsk. Konungens förslag, förblifve det likväl hvilande till nästa riksdag, om minst 3:ne Stånd derom öfverenskomma; i annan händelse förfalle frågan.
S. D. Fortsattes föredragningen af Stats-Utskottets Utlåtande JVS 81, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens Fjerde Hufvudtitel, dervid beslut fattades i följande delar af Utlåtandet, på sätt här nedan förmäles: punkten 38 bifölls; punkten 36: mom a) bifölls; mom. b) af slogs; punkterna 37, 38 och 39 biföllos; punkten 40: mom. a) Det af Utskottet till fortsättande af topografiska korpsens arbeten för år 1867 tillstyrkta anslag af 78,000 R:dr fann Ståndet skäligt nedsätta till belopp af 83,200 R:dr. mom. b) bifölls; punkterna 41 och 42 biföllos; punkten 43: 184 Prot.-Utdrag den 3 Mars 1866. moro. a) Det af Utskottet tillstyrkta anslaget af 50,000 R:dr till skarpskytteinstruktörers aflöning beslöt Ståndet skulle utgå med 60,000 R:dr; mom. b) Det för beredande af tillgång å målskjutningspremier af Kongl. Maj:t äskade belopp af 10,000 R:dr förhöjdes af Ståndet till 20,000 R:dr; mom. c) och d) godkändes. Den 3 Mars. Från Högloft. Ridder skåpet och Adeln. S. D. Vid föredragning af Stats-Utskottets Utlåtande JV3 52, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens Femte Hufvudtitel, fattade Ridderskapet och Adeln följande beslut: l:sta punkten. Med afslag å Utskottets hemställan, biföll Ridderskapet och Adeln det förslag, som Herr Skogman i sin vid Utlåtandet fogade reservation afgifvit. 2:dra punkten. Utskottets tillstyrkande afslogs. 5:dje—16:de punkterna.
Alla hafva de träget arbete under de sex dagarne i veckan, hvarigenom de varit förhindrade att sticka sin näsa utom stadens portar. De vilja då pa söndagen hemta litet frisk luft fran stadens qvalm. Man ser dessa familjer, med sina matsäckskorgar under armen, de fara ut till andra eller första stationen och sprida sig der, barnen leka i skogsparken, och de äldre sysselsätta sig med läsning o. s. v. Kunna de samla några flera, så ser man älven, att de äldre kunna taga i ring och på de mest oskyldiga siitt, roa sig. Hvad som är säkert är, att, under loppet af den tid, södra jernbanan varit för trafiken öppen, har raan icke haft anledning att beklaga sig öfver några oordningar. Det har förvånat, icke blott länsstyrelsen, utan äfven jernvägens egna tjenstemän, att se huruledes ordning alltid varit rådande vid dessa tillfällen. Den sämre befolkningen föredrager, att stanna qvar i staden, och att på krogar eller spelhus bortkasta de fyrkar, den under veckan kunnat förtjena. Må man likväl icke tro, att alla dessa familjer, sorn jag nyss omtalat, kunna hvarje söndag göra dylika lustresor; sådant inträffar möjligtvis ett par gånger på hela året. Dessutom ber jag alt få fästa upmärksatBheten på ett annat förhållande, nemi. att dessa utfiygter på iernvägarne aldrig kunna gifva anledning till några nattliga äfventyr; ty bantågen återvända alltid i god tid på qvällen, nemi. vanligen kl. 8, eller om sommaren kl. 9. hör öfrigt tror jag att Slockholm, för hvars befolkning man i allmänhet hyser stor fruktan, kan tjena såsom ett exempel på att lustresor icke äro så farliga. Gå icke härifrån under somrarna hvarje söndag ångbåtar öfverlastade med mennjskor? Nå väl, hafva vi hört att så förfärliga äfventyr, så osedliga upträden varit en följd af dessa resor, oaktadt tillfället att förtära spirituosa dervid är ganska lätt? Jag tror det icke, och jag vet icke hvarföre man då skulle förbjuda resor på jernvägar om söndagarne, när sådane resor icke äro förbjudna med ångbåtarne. Den 14 Mars m.
Ett undantag härifrån är icke af behofvet påkalladt eller kan af någon trängande nödvändighet förklaras och möjligen ursäktas, då hvarken kändt är, och än mindre styrkt, att någon brist för Staten visat sig at inom landet, eller från utlandet, bland bekännare af den rena evangeliska läran, tillegna sig personer af utmärkt förmåga och anseende för grundliga insigter i vetenskap, konst och tekniska yrken. Ett sådant förhållande, hvilket vi önska måtte fortfara, blir derföre icke till hinder, såsom vi se och veta, för de män, hvilka besitta dylika egenskaper och insigter, men äro af en annan bekännelse, äfven icke kristen, att för dem både anlitas och genom dem gagna det allmänna, utan att likväl kunna inträda i Statens tjenst. Visst säger Utskottet, att det ligger en motsägelse i det lagstadgandet, att för en sådan man, född inom landet, är tjenstemanna-banan stängd, men för en utländning, som blifvit naturaliserad, står hon öppen och kan i det närmaste genomvandras. Denna motsägelse kan jag icke finna, ty skall en utländsk man, som blifvit upptagen till Svensk medborgare, vinna inträde och fortgå på den civila tjenstemanna-banan, får icke förbises den vigtiga omständigheten, att han, enligt 28 § R. F., mäste vara af den rena evangeliska bekännelsen. Härigenom är och blir han närmare med Staten förenad än den man, som, inom landet född, likväl hörer till en annan bekännelse än den som är landets. En sådan man är och förblifver, till följe af den skiljaktiga bekännelsen, en främling, mot hvilken den kristna Staten likväl noggrant iakttager det gamla lagbudet: »främlingar skall Du icke beröfva eller undertrycka», ty han är i besittning af fri religionsöfning och af vissa medborgerliga rättigheter. Att fä dem alla sig tillerkända är honom icke förmenadt, och ankommer uteslutande på honom sjelf.
”Det finnes dock ett inkast af högre vigt att göra i anledning af ofvan ”angifne resultat af Bankens historia, det nemligen: alt en Bank, slående "under ledningen af en auctoritet, som anser sig berättigad att sjelf och en”sam stifta Lagar för sin förvaltning, aldrig kan erbjuda lika garanlie med en ”Bank, som innehafves och förvaltas af enskilde män, bundne af Lagar, som ”utgått från en opartisk Lagstiftande magt. Detta inkast kan icke vederläggas. ”Men,” tillägga Utskotten längre fram: ”Banken är, under närvarande förhållande, medel, icke ändamål, och åt en kommande lid måste öfverlemnas, ”att, i afseende på Bankoch creditväsendets definitiva reglerande, göra er”farenhetens dyrt köpta läror i sin helhet gällande.” Då man nu synes vara hågad att ingå på ett Bankoch Creditsystem, bundet nf lagar sorn åtgått från en opartisk lagstiftande magt, borde man ihågkomma dessa af erfarenheten dyrt köpta läror, och icke göra BolagsBankernas skyldighet, att med verkligt mynt inlösa sina förbindelser, beroende af Riks-Bankens vilja eller förmåga att med metalliskt mynt inlösa sina. Om Bolags-Banker skola lemna en större säkerhet än den Riks-Banken kan erbjuda, måste naturligtvis en inhiberad silfvei utvexling af den senare ej lemna den förre rätt att med ett i värde fallande papersmynt inlösa sina förbindelser, ty i sådant fall qvarstår ju alltid den osäkerhet man förebrått Rikels Ständers Bank, Lillökt med möjligheten af ett obestånd, som äfven den bäst inrättade Bolags-Bank kan vara underkastad. Ett inkast anhåller jag att här på förhand få upptaga: nemligen, alt det nödvändiga behofvet af Riks-Bankens sedlar icke skulle erhållas, om det af mig föreslagna stadgandet blefve antaget; jag tror, alt detta inkast skall Bihang, till R. St. Häftet. 1 '5 a 10 Hor till Bancooch Lag-Utsk. Betänk.
Med afseende ä den betydliga utgifning och emottagning af kontånia medel, som lör närvarande åtföljer kamererare-belältningen vid Banko-diskont-verket, och dä missräkningar härvid svårligen kunna undvikas, samt alla de al Bankens tjenstemän, hvilka hafva kontant uppbörd sig anförtrodd, åtnjuta missiäkningspenningar, får Utskottet hemställa, 16 Banko-Ulskottets Memorial N:o 5L 8: o att en summa af Tre hundra Riksdaler Banko, eller Fyra hundra femtio Riksdaler Riksmynt, mätte, såsom missräkningspenningar, få ans isas till den tjensteman, som nu besörjer eller framdeles kan komma att besörja utbetalningar för diskonterade vexlar och beviljade lån samt uppbära Iiqvider för förfallne vexlar, alt beräknas från och med är 1857. Då Rikets Ständer sisllidne riksdag beslöto alt bestyret med kassa-kreditivrörelsen vid Banko-diskont-verket skulle öfverlemnas lill en särskild tjensteman, benämnd Kassa-kretiitiv-kassiir, med åliggande, bland annat, att emottaga ansökningar om kassa-krediliv; att föra kassa-kreditiv-boken; alt approbera å kreditiven utställde invisningar och till deras innehafvare, emot qvitto å invisniilgen, utlemna penningar; alt emottaga inbetalningar uti attester från Bunkens kassor och derå meddela qvitlenser; att för hvarje dag pä middagen redovisa för åt honom utanordnadt förskott af 30,000 R:dr B:ko samt alt ställa af Direktionen godkänd borgen eller annan säkerhet tiil belopp af 4,000 R:dr samma mynt, lades rörelsen för år 1853 till grund lör bedömandet af hans göromål och den honom anslagna aflöning, hvilken bestämdes lika med Bokhäliarnes vid Diskont-verket eller till 1,200 R:dr B:ko.
SWeb gitlanbc beraf, beflöt Kongl. 3J?aj:t ben 14 december 1833, att beraf göra en fäban förbelning, att bäbe ^rofeflorer od) Slbjuncter finge en proportionerab löneförlföjning, att en färfTilb Söaftmäilare funbe antagaS för 2lnatomice*falen, att anflagen bäbe till benne od) till bet GbetttifFa Saboratoriuut öfabeS, famt att utrpmme för uppffällningen af 3n|1itu£etS fandin* glgar bcrebbeS. 3 brill på någon fumitia, att pä eli gäng anroänba till beraS iilänbfättanbe, ■befallte Kongl. fHtaht, att be perfonella anflagen frude bär, fäfont roib Unioerftteten, börja ■förfl nteb är 1833, ocb be emeblertib gjorba befparingarne anroänbaS till materiella förnöben* IpeterS anfTaffanbe. 3 öfroereitSjlämmelfe nteb SäroroerfS SDiaj:t anfägc ttöbigt, att mebel bertill anroifabes i fantiitanbang nteb ben flora regleringen af Unberroiönings* lirerfen, berefl 9lifctö*©tänber ej (little finna lämpligt, att tillgäng för 91aoigationS*©folorna berebbeö genom en färfTilb afgift ä Utrifeö gäenbe fartpg. Uti unberbänig flrifroelfc af ben 17 9)?arö 1830, pttrabe
Mantalsoch Skattskrifvare vare dessutom skyldige, att inom ofvan utsatte tid till vederbörande Kronobetjent insända Socknevis upprättade förteckningar å alla dem, som inom Socknen sig till bränvinsbränning anmält; börande sistnämnde förteckningar, som i Församlingens Sockenstuga eller å annat lämpligt ställe skola anslås, upptaga så väl pannerymd, som den dass, hvartill redskapen hörer, och äfven den tid, hvartill hvar och en sig anmält. !I. §* Den som, berättigad till bränvinsbränning, sig dertill vid Mantalsskrifningen antingen icke angifvit, eller ock anmält sig till mindre pannervmd, än hvartill han egt rätt, må, om han sedermera åstundar bränvinsbränning för en del eller hela värdet utöfva, antingen under hela den tilllåtna tiden, eller under någon af de i 8 §. oroförmälde terminer, anmäla sig derom hos Konungens Befallningshafvande, som eger att det sökta tillståndet meddela, såvida sökanden styrker sig hafva behörigen till Kronouppbördsmannen erlagt belöpande pannerymds-afgift, beräknad i förhållande efter ofvannämnda tid. Andra Artikeln. Om bränvinsredskapen. 12 §. För att undanröja alla anledningar till tvister om brönvinspannors beskaffenhet, och ej motverka en loflig industri, som, genom förbättringar i redskapens sammansättning, söker besparing af bränsle, tid eller arbetskostnad, skola hädanefter pannor eller kittlar, och öfrige för bränvinsbränning nödige redskap, vara tillåtne af hvad metall eller annat tjenligt ämne som helst, under lika vilkor för alla, att panneryrnden bestämmes endast eftergjord värdet. 20 Bev.-, Lagsamt Allm. Besa.- och Oecon.- UtsL.s Utlåtande N:o 8. i3 §. Bränvinsbrännings-redskapen indelas i sju Classer: v.sta Classen. Enkel redskap. Härtill räknas panna, som drifves omedelbart af eld, af hvad form som helst, med fast eller löst hröst, der sådant finnes, hatt eller stängselskifva och ångrör samt afkylningsredskap.