Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Län har undsättningen dels blifvit lemnad contant mot församlingarnes gemensamma ansvarighet, dels ock åt enskilde entrepreneurer öfverlåten, hvilka på eget ansvar och risico åtagit sig tillhandahålla spanmål åt behöfvande efter gångbara pris (så väl på credit som mot contant), till dubbelt belopp emot det förskott de af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande erhållit; och bör af sådan anledning någon förlust för Staten på undsättningen i dessa Län icke vara att befara. För Elfsborgs Län har till undsättningen blifvit använde R:dr 200,000: —. •—. hvaraf intill närvarande tid blifvit återbetalde . „ 190,379: 16. 4- så att deraF ännu återslå R:dr 9,620: 3r, 8. 'la Stats-Utskostels Berättelse Bi.-o 3at. För Wermlands Län hafva af erhåline R:dr 100,000: ■— blifvit intill Julii månads början till Kongl. Räntekammaren återbetalde — 99,875: 8. 10. och återstå — 124: 39. 2. De för Christianstads Läns undsättning disponerade 10,000 R:dr hafva till hela sitt belopp blifvit under loppet af år i832 till Kongl. Räntekammaren återlevererade. Till Götheborgs och Bohus Läns undsättning hafva från Kongl. Räntekammaren utgått i35,ooo: — •—, hvaraf, enligt Nådig föreskrift, skulle, emot borgen och återbetalningsskyldighet inom 183r års slut, ntdelas 120,000 R:dr och för oförutsedd nöd reserveras 10,000 R:dr, hvarjemte 5,000 R:dr skulle, jemlikt serskild föreskrift, användas till undsättning. På det hela har, till Julii månad detta år, blifvit återbetaldt R:dr ii2,63o: 34. 5 — 22,369: i3. 7. och återstod vid samma tid R:dr i35,ooo: — Hallands
I afseende på den senare frågan är afKammar-Collegium anförd t, huruledes Kongl. Maj:t, uppå Riksdags-Fullmäktiges för Hallands Län vid sista Riksdag förda underdåniga klagan öfver de vid Skatteköp af Krono-Hemman i samma Län, utan -undantag förordnade Skatte-värderingar, i Nådigt Bref den 3o November 1824 förklarat, att sedan, genom Kongl. Brefvet den 1 o October 1793 celi Kammar-Collegii derpå grundade Kungörelse af den 29 i samma månad, Allmogen vid Skatteköp af Krono-Hemman blifvit befriad från de med mångå omgångar, tidspillan, kostnad och besvär förenade Skatte-värderingar, samt i stället blifvit förordnadt, att Tio-års sammanlagda Kronovärderings-räntor skulle blifva lösnings-priset för sådana Hemman i allmänhet, borde äfven i Halland Skatte-värderingar, å Kronans sida , endast vid de tillfällen anställas, då Kongl. Maj:ts Befallningshafvande funne ett eller annat Hemman mera värdt, än det, fastställda lösnings-priset af Tio års Kjonovärderings-räntor; i anledning hvaraf Kam - Kongl. Maj ds Nådiga P ropos. N.o 3u 19 mar-Collegiurn ansett någon allmän Skattevärdering å ifrågavarande Hemman icke kunna ega rum, enär, om Hemmanen till Kronan återlösas, Åboerne derå, lika med andra Krono-Hemmans-åboer, skulle blifva berättigade att Hemmanen i allmänhet, mot Tio års Krono-värderings-räntor, till Skatte köpa. Då Kongl. Maj:t nu härmed åter öfverlemnar denna fråga till Äikets Ständers pröfning, anser Kongl. Maj:t
Man skall icke binda denna näring, ty i och med detsamma inskränker man boskapsskötseln. I afseende på hvad Gr. Björnstjerna föreslagit, åberopar jag samma författare. Han säger: »Om någon endast vill bränna i 14 dagar hvarföre må man icke få afstå från hälften». Härmed anser jag mig hafva besvarat anmärkningen mot Utsk:ts förslag, så vidt den afser inskränkning af brännings tiden. Slutligen ber jag få fästa uppmärksamheten på en sak, som icke bör förbises, och det är att till bagerier behöfves gäst året om, och denna får man från brännerierna. På alla dessa skäl, hvartill flera andra kunna läggas, anhåller jag om propos. på bifall till den nu föredragna punkten. Gr. Sparre: Det har blifvit sagdt att man med Ut sk:ts förslag afser att åstadkomma en fullkomlig frihet, samt att förmynderskap i näringarna icke är lämplig. Jag erkänner detta och skulle icke heller motsatt mig detta förslag, om det blifvit framlagdt 1855. Jag vidhåller nemligen min åsigt, att man bör akta sig för att jemt och ständigt göra ändringar i lagstiftningen; och synnerligen nu, då vi få riksdagar hvarje år, böra vi akta oss att beträda denna bana. Gr. Björnstjerna yttrade att detta förslag vore till förmån för landtbrukaren, och att jag hade orätt då jag påstod att den lättare transporten till städerna skulle göra det omöjligt för landet att konkurrera med dem, emedan, enligt hans åsigt, man köpte råvarorna för bättre pris på landet. Jag har sagt att det är omöjligt att anskaffa råvaror på landet under sommaren, ty dessa kunna icke komma fram till andra ställen än de som hafva sjötransport, och deraf följer således att bränning under sommaren blir ett monopol för de städer, som hafva sjötransport. Vi skola nemligen komma ihåg att bränvinsbränningen hufvudsakligen skulle komma att ske på ryssmjöl under sommaren. Man har slutligen anfört ett yttrande af Presidenten v. Hartmansdorff såsom bevis mot min åsigt. Det besynnerliga i saken är dock att detta talar för min mening. Han yrkade just att bränvinsbränning skulle tillåtas under alla de nu varande bränningsmånaderna, men alldeles icke att den skulle tillåtas året om.
Ständer särskildt framställa hufvudgrunderna till den föreslagna Lagen samt, i följd deraf och då Utskottet för sin del godkänt dessa hufvudgrunder, så vidt de innefattades i ofvannämnde granskade delar af lagförslagen, samma hufvudgrunder till Rikets Sländers antagande hemställt. Med bifall till detta Betänkande och till hvad Lagutskottet uti eli ytterligare, nära riksdagens då lillkännagifua slut, afgifvet utlåtande tillstyrkt, hade Rikets Ständer, ehuru en fullständig granskning och pröfning af de med Kongl. Majlis ofvannämnda nådiga Propositioner öfverlemnade Lagförslag icke medhunnits, likväl, med erkännande af behofvet af en ny brottmålslag, funnit godt ”antaga de hufvudgrunder derför, som innefattades i 2 och 6 ka - 48 II. St. Just. Ombudsm.
Bet N.-o56 ligen hörande Kongl. Majit och Kronan till, skola lagligen kunna försvaras, derest den speciela jLagstiftningen derom varder återförd till likställighet med allman Lag och Rättegångs-Ordning; hemställandes, i sådant afseende, Justitise Ombudsmannen, att Rikets Ständer måtte uppdraga åt vederbörliga Utskott, att, efter företagen Revision af Kongl. Brefven under den 22 Maji 1819 och den 29 Mars 1825, dera föreslå de ändringar, som kunna nödiga finnas, och i detta ämne utarbeta ny stadga, sorn, efter granskning af Rikets Höglofl. Ständer, komma att till Kongl. Majlis Nådiga pröfning öfverlemnas.” I afseende på denna hemställan af Justitias-Ombudsmannen, sorn, jemte dess Em» bets • berättelse, blifvit till Lag - Utskottet remitterad, har Uag.Utskottet funnit skäl sammanträda med Statssamt Allmänna Besvärs och Oeconomie-Utskotien, för att behandla den i sammanhang med förenämnde af Riksdagsfullmäktige från Halland gjorda Motion. Innan Utskotten gå att yttra sig öfver hvad sålunda blifvit, ej mindre af Motionairerne, än af Justitias-Ombudsmannen ant Stats-,Lag-s.
Fästa vi dessutom afseende p§ 12:te §:n, så finna vi, att densamma innefattar, förutom hvad i g 17 finnes stadgadt om reservfondens utlemnande, innan grundfonden får användas, något, som ytterligare aflägsnar inträffandet af de fall, då grundfonden får anlitas. § 12 är nemi. af följande ordalydelse: »Alla i bypotheksbanken delegande hypotheksföreningar ansvara, enhvar i mån af sin delaktighet i banken, för fullgörandet af de förbindelser, banken genom utgifna obligationer eller annorledes sig iklädt. Såsom säkerhet för dessa förbindelser skola anses och i sådant afseende kunna användas: först de förskrifningar med åtföljande säkerheter i jordegendom, dem hypotheksföreningarne för undfångna lån till hvpotheksbanken afgifvit, dernäst bankens alla öfriga tillgångar och slutligen grundfonden, på sätt här nedan sägs». Då-således, enl. mitt förmenande, någon risk för staten, att lemna ifrågav;de garanti, ej med skäl bör kunna förutsättas, anser jag R. o. Ad. skulle handla i högsta grad orätt, om det Höglofl. St:t ej antog §:n, sådan den blifvit af Utslct föreslagen. Jag tillstyrker på det lifligaste §:ns bibehållande i oförändradt skick. Gr. Mörner: Innan diskussionen i detta vigtiga ämne af slutas, ber jag få fästa det Höglofl. St:ts upmärksambet på, att frågan här gäller att genom ett stadgande af civil-lags natur ikläda staten en skuld af 8 millioner. Det är nemi. ej fråga om ett lån, som staten kan återtaga, ej heller, på sätt en värd talare yttrade, om en försträckning för att afhjelpa något tillfälligt behof, utan det gäller något ändock mycket vigtigare, nemi. ett civil-lags-stadgande, hvars uphäfvande fordrar Konungs och Ständers gemensamma samtycke.
Vördnaden för Konungens bud och befallningar jemte Kyrkolagens stadgande bjuda väl Kongl. Författningars afkunnande från Predikstolen; men då delta; icke sker ibland Brödrafolket i Norrige, utan vid de tillfällen, då Kongl. Maj:t sådant bestämdt i Nåder befaller, torde man kunna hoppas, att Kongl. Maj:t i Nåder tillåter ett lika förhållande här i Riket. För Allmogen skulle derigenom, i Herr Biskoppens tanka, beredas bättre tillfälle, att både'begära och undfå de upplysningar om Författningarnes innehåll, hvilka det åligger Presterskapet att meddela, och hvilket meddelande i al - Lflgsamt Allm. Mesv. ♦. C«.\ Uisk.T$:l. N.oii. ly la fall ej kan verkställas från Predikstolen, utan genom samtal med Läraren, dem han icke eller kan anställa förr, än efter Gudstjenstens slut. Dock ansåge Herr Biskoppen det vara oundgängligt, alt Församlingen från Predikstolen anmodades att qvarstanna, för att, efter slutad Gudstjenst, höra sig föreläsas oftänämnde författningar, då tillika borde tillkälmagifvas, hvarom de handla, när fråga är om Konungens, dess Collegiers och Befaliningshafvandes kungörelser. Af sig sjelf torde förstås, att alla de kallelser till förhör och underrättelser af Kyrkoherden, hvilka angå Embetsvården och Församlingens samtlige Ledamöter, skulle såsom hittills från Predikstolen uppläsas, men de tryckta eller skrifna handlingar, sorn innehålla hvad i allmänhet plägar kallas verdsliga saker, på det föreslagna sättet afkunnas. Häremot hade man, enligt hvad Herr Biskoppen erinrade, tillförene hört den anmärkning, att vistandet i Kyrkan skulle längre på tiden ankomma; men Herr Biskoppen trodde en sådan anmärkning desto mindre afseende förtjena, som det icke fordrade längre tid till kungörelsers uppläsande efter, än under Gudstjensten, och det dessutom ofta inträffade, att, just under dessa kungörelsers uppläsande, en stor dei af Församlingens Ledamöter utgår af kyr - ■ÉÉ 3 6 Lagsamt Allm.
Det är visserligen för militären i allmänhet och för krigsmakten af mycken vigt att arrendevillkoren vid auetionerna uppgå till det högsta möjliga belopp, emedan derigenom en betydlig lönelillökning kan åstad - Den 9 0 c t o b e r. 83 kommas; men man torde också å andra sidan böra tillse, att dessa anclioner icke ske pä ett sätt, alt arrendehemmanen slutligen förstöras och boställena falla i lägervall. Exempel derpå äro visserligen icke fä. Jag medgifver visserligen, alt det kan vara svårt att stadga en föreskrift, om hurti detta missförhållande skall kunna afhjelpas. Del förslag motionären uppgifvit, nemi. alt bestämma ett maximum för arrendesumman, torde kanske icke vara lämpligt. Del är icke svält att bestämma ett minimum för arrendesumman, men dä boslällsdirectionerna i allmänhet icke kunna känna boställenas beskaffenhet, sä blir det alltid vådligt och betänkligt att bestämma ett maximum, .lag hemställer derföre, om det icke vore lämpligt, att boställena npplätos åt den person, som kunde gifva bästa säkerhet, för arrendets utgörande. Det har ofta inträffat, alt personer bjudit mycket höga arrenden, men inom fem är hafva boställena varit fullkomligt vanhäfdade. Jag bar blott velat nämna detta, för den händelse att R. o. Ad. skulle finna lämpligt att ingå till K. M. med en und. anhållan, att boslällsdireelionerna (ingo rättighet att i främsta rummet antaga de arrendeanbud ä militieboställen, för hvilkas fullgörande bästa säkerheten erbjudes. Om R. o. Ad. skulle finna lämpligt att bifalla ett sådant förslag, sä anhåller jag om återremiss. Hr Gripenstedt, Joli. Äng.: De motiver, som litsk. framställt, äro efter min förmening väl grundade, och jag tror derföre att betänk, bör bifallas. Jag vill endast tillägga, att i min tanke vådan för boställenas försämring icke är så stor, under nuvar. förhållanden, sorn man tyckes befara.
Betänkande, angående hufvud gr under ne för en förändrad organisation af Bunco-Verket. Uti Reglementet för Bankens Styrelse och Förvaltning af den 26 Maj 1835 § 32, är åt Banco-Fullmägtige vordet uppdraget, att låta utarbeta och till Rikets näst sammanträdande Ständers pröfning och fastställande öfverlemna fullständigt förslag tillen nyorganisation af Banco-Verket, enligt följande af Rikets Ständer vid Riksdagen antagne och bestämde hufvudgrunder: ”1. Yexel-Banken, Låne-Banken, Special-Cassorna samt Småsedelsoch Afräknings-Contoiret, efter förra organisationen, komma att motsvaras af följande 4 Hufvud-Afdelningar: a~) En Gassa-Af delning, dit allt skall hänföras, som angår behållningar i ädla metaller och sedlar, äfvensom contant utgift och contant inkomst; b~) Ett Sedel-Contoir, dit allt skall hänföras, som angår sedlars tillverkning och inlösen; c) En Depositions-Afdelning^ som, af Vexel-Bankens flerfaldiga functioner skall bibehålla endast redovisningen för allmänna Verks och enskildes deponerade penningar samt, såsom en följd deraf, assignalionsrörelsen; d') En helne-Afdelning, som, med frånskiljande af Cassa-Redovisning och hvad i öfrigt är för dess föremål främmande, skall hafva att besörja och redovisa Bankens utlåningar, beräkna och uppbära räntorne, deraf bestrida förvaltningskostnaderne och eljest anbefallda utgifter samt utreda, hvad för hvarje rörelsegren vid något tillfälle förlorats eller på det hela vunnits för hvarje år. De granskande, controllerande, afslutande och biträdande Afdelningarne och Contoiren inom Banco-Verket blifva: a) Ett häne-Canzli, motsvarande Canzli-Departementet.
Yid normalskolan är äfven tillfälle att inhemta undervisning i slöjder genom hennes samband med Prins Carls inrättning, hvarigenom dessa förenade anstalter äro desto mera tjenliga för deras ändamål; men, som sagdt är, man vet ej, om några medel kunna fås. Jag tror derföre diet vara bäst, att R. o. Ad. bifölle betänk. Skolor måste nu tillsvidare upprättas med lärare på försök, oaktadt jag befarar, att hågen för dylika företag ofta förkolnar genom deras misslyckande. Skulle återremiss beviljas, ber jag att få fästa uppmärksamheten på den felaktiga redactionen i itsta punkten. Jag hemställer, om ej den bör utgå eller omskrifvas. Nu heter det: ”att R. St. böra uttrycka deras ”öfvertygelse om behofvet af folkskolor, der de behöfvas.” Jag tror, att det är öfverflödigt och olämpligt att yttra sin öfvertygelse om axiomer. Hr Hjärne, Harald: Jag har öfvervarit få öfverläggningar inom Utsk:n med den tillfredsställelse som vid den om detta betänk., och jag erkänner öppet, att jag med min röst bidragit till det beslut, som inom de förenade Utsk:n blifvit fattad t. Här hafva några anmärkningar blifvit gjorda mot betänk., som jag ej finner leda till ändringar af detsamma; men i alla fall vill jag ej bestrida återremiss, öfverlygad, att allt, hvad i ett så vigtigt ämne yttras, skall leda till upplysningar derutinnan. Oväntadt var det dock för mig, som trott, att Utsk:n med största noggrannhet behandlat detta ämne, att höra Hr Cederschjöld yttra, det TJtsk:n med ”karghet utminuterat upplysningen åt nationen. Sådan har åtminstone ej min afsigt varit. Gillar man Utsk:ns premisser, kan man ej consequent komma till någon annan conclusion. Hr Cederschjöld har anmärkt mot den punkt, som omtalar, huru folkskolorna böra vara inrättade, att Utsk:n bort angifva alla ämnen, som der borde läras.
Dessa anmärkningar hafva hufvudsakligen innehållit, dels att de ifrågavarande afgifterne ej blifvit i laga ordning påbjudne, enär sådant ej skett genom något af Konung och Rikets Ständer gemensamt fattadt beslut, dels , med upprepande af hvad motionen i detta ämne innehållit, att det vore i hög grad obilligt, att en dass af medborgare skulle vara skyldig att erlägga bidrag till en enskild Pensions-cassa, i hvilken den ej sjelf egde någon delagtighet, samt dels alt berörde afgifter lade ett band på utbildningen af ädlare folknöjen, då en sådan beskattning försvårade möjligheten att på ett oskyldigt vis förlusta den större och mindre bemedlade allmänheten m. m. Utskottet har tagit detta i öfvervägande, och hvad beträffar den första af dessa anmärkningar, ansett sig ej ega rättighet att deröfver yttrande afgifva, Allm. Besv.- och Ekon.-Utskotlets Utlåtande, N:o 87. 25 va, då dylika anmärkningar emot af Regeringen utfärdade beslut, enligt Grundlagen, böra till Constitutions-Utskottet inlemnas, om dertill finues skäl. Enligt Utskottets förmening, måste dock detta Kongl, Bref, likaväl som alla andra Kongl. Beslut, lända till efterrättelse intilldess det blifvit återkalladt; och kan derföre Utskottet ej tillstyrka hvad utaf en Ledamot af Bonde-Ståndet blifvit yrkadt, eller att den förmenta olagligheten i tillkomsten af dessa Kongl. Bref skulle lemna rättighet att ej erlägga de deruti anbefallda afgift er.
Samma regel gäller för landet, som för den enskilde: arbetet får ej afstanna, ty det är endast genom den ökade produktionen, som tillräcklig export kan åstadkommas för alt dymedelst återvinna jemnvigt i Bankens ställning. Det är detta som reservanterna hafva velat befrämja. De hafva åsyftat att under sådana förhållanden, då silfret löper in i Banken och Den 31 Maj. 97 oell således tillgången på riksmynt i landet blir större genom de sedlar hvarmed silfver köpes, då minskas rörelsekapitalerna derigenom att utlåningen minskas, hvaremot reservanterna hafva yrkat, alt när den onda liden kommer, när behofvet af lån blir större, sora det naturligtvis blir i samma stund sedelstocken i landet minskas, Bankofullmägtige böra i första rummet vidtaga den åtgärden att söka genom lån uppehålla Bankens förmåga att underhålla lånetillgångarna, så alt landets förmåga att uppehålla produktionen icke afstannar. Detta synes mig innebära en sä riktig tankegång att jag skulle anse mig handla orätt om jag icke instämde med reservanterna i den önskan, alt en sådan förändring mätte vidtagas i föreskriften tili 121:sta § och således i stöd af den nyss uplästa reservationen yrka ålerremiss af den 5:te punkten, hvarå jag anhåller om propos. Gr. Liljencrantz, Gust. Fredr.: Hittills bar ingen talare upslätt för att egentligen motsätta sig innehållet af sjelfva ingressen till 5:le mora. Hr von Hartmansdorff har sagt, att det är alltför obestämdt hvad som menas med förhållandet afnormalsedelstock. Det är sannerligen något, som torde blifva svårt att göra sig reda för, och derföre torde hvar och en tolka det såsom honom för godt synes.
Om således anmärkning vid Utskottets förslag skall göras, tror jag ej att någon annan bör till Utskottets pröfning öfverlemnas, än att Utskottet anmodas att uppgifva de åtskilliga ProtocollsUtdrag från Stara» dee, sorn grundlagt Utskottet» Expedition» 184 Dea i September c, nt* Friherre Ancltarfvård, Carl Henric: Det skulle i min tanka blifva ett högst besynnerligt förhållande, om den logik Grefve Mörner framställt vore den rätta. Jag skulle tro, att man vöre långt framom den tid , då man såsom medel till surprise för Adeln nyttjar, att det beslut, som Adeln fattat, kunde göras beroende af de ordalag uti ett Utskotts Betänkande, som blott ådagalägger dess enskildt* mening om formen föv orduppställningen vid Expeditionen. Hvad saken vidkommer, så har StatsUtskottet tillstyrkt och Riksens Ständer beslutit, att Revisorerne skola revidera Cassorne. Att vid beslutets fattande fästa sig vid redactionen var icke tiden, då man visste att det skulle gå till Expeditionsutskott, för att vid expedierandet undergå granskning. Jag kan således icke tro, att hvad Grefve Mörner anfört skulle äga giltighet i afseende på beslutet, då fråga blott är oin ordalagen uti Expeditionen. jag tror, att Riksens Ständer hafva sig fullkomligen bevarad rättigheten, att jemka uttrycken, derigenom att Expeditionen går genom Expeditionsutskott, så snart blott sjelf» va saken ej derigenom får en annan riktning. För min del är jag af samma tanka som Herr Hjerta, att hvarken det uti Expeditionen gagnade Fransyska, eller det föreslagna Svenska ordet är lämpeligt, utan tror att man, i stället förde allmänna ordalagen, att alla Verks Cassör» som njuta Stats-anslag, skola granskas, bör bestämdt utsätta de Verk man nu känner, emedan annars samma misstydning kan äga rums som hittills.
Om nu verkningarna hafva ett återslag, och jag vill ej neka alt de kunna hafva det, så är jag Öfvertygad om, att desse män, sorn måhända verksammast bidragit till denna ståndpunkt, skola sjelfve med samma grämelse åse detta tillstånd , sorn någon af deras klandrare kunna göra; men det är för sent att numera klandra hvad som skett, och det återstår således endast att söka hjelpa detsamma, så vidt man kan. Jag kI;i 11 - drar, att Regeringen ända till närvar ståndpunkt icke vidtagit något bestämdt steg för att återföra tryckfriheten till sin nyttiga tillvaro ; att den icke befriat denna publicitet från aila de band, hvarigenom dess utveckling och förädling varit hindrad. Detta är ett positivt fel, som kan tillraknas denna Styrelse. Då jag nu utsagt min opinion om systemet, så har jag likväl äfven med tillfredsställelse funnit, att sent omsider den constitutionella andan börjat Uppenbara sig; och jag bör icke neka, det jag anser att denna uppenbarelse hos den klandrade Regeringen varit liktidig med de vaknande politiska begreppen hos nationen , som skönjas uti den sent omsider antagna departemental-styrelsen ; och då några af Konungens rådgifvare på ett förtjenslfullt sätt, underkastande sig opinionens makt , ansflgo sig böra frånträda en plats, der deras verkningskrets numera icke kunde leda till något mål; så anser jag dessa Konungens rådgifvare alldeles hafva uppfattat hvad dem ålegat. Detta afträdande ur Conseljen hedrar och gör dem mera förtjente af nationens aktning än af dess klander: synnerligen värderar jag det rent constitutionella förklarande, som en af Konungens rådgifvare bifogat sin afskeds-ansokan. Jag anser det nu icke möjligt att mot dessa afgångna rådgifvare kunna tillämpa den opinionsdom, som afses med 107 §:n Reg.Ftn; ochjrent af att ställa Svenska nationen Uti en löjlig dag, vore det att vilja ens begära en tillämpning, der denna alldeles icke hav några föremål att rikta sig emot. Jag medgifver visserligen, att det ännu finnes qvar bland Konungens rådgifvare