Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kalla henne Maria Grönstrand, så heter, hörde jag af Kammarherrens betjent, hans värdinna i Stockholm. Emelie. Ja, min goda fru Sommerdal, kalla er syster Maria Grönstrand då ni talar vid Willner, och för hvad ska' hon heta? Marianne, hitta på ett namn. Marianne. Den stackars flickan som sörjer sig till döds för Willners skuld, kan gerna heta Groth så heter marketenterskan på mötena. Emelie. Kom bara ihog namnena, och förväxla dem inte. Grönstrand heter er syster då ni talar vid Willner och Groth då ni talar vid Kammarherren. Inte tvärtom, kom väl ihog det! Marianne. Lilla fru Sommerdal, ack hvad den explikationen blir rasande rolig! Magistern (för sig). "Sommerdal och explikationer bli rasande!" Nippertippa, står hon der och förtalar mig på min bak; det trodde jag henne inte om. Fru Sommerdal. Således Grönstrand till Willner Groth till Kammarherren nu 38 mins jag. Jag har blifvit lite förskräckt ack om det går väl allt det här! Emelie. Frukta inte, jag är ju inte långt borta; vi ska' hjelpa frun från hela saken och vända allt till löje om det misslyckas. Farväl, glöm inte namnen. (Emelie och Marianne gå in i bersåen till höger och fru Sommerdal bort i fonden.) Magistern. Se så, nu sitta de der på sin sida och jag på min. Vi äro således kommendanter på parkens dardaneller, och den der menniskan med doket är såsom ett skepp; det blir roligt att se när hon stryker toppsegel. Emelie (till Marianne). Klockan ä' snart tre. Om Willner inte kommer, har jag fått nog upplysning om hans hjerta. Hans bref innehåller, att en lidande menniska anropar hans hjelp och beskydd; den som inte hör en sådan bön är en egoist. Marianne. Lita du på mig, han kommer nog. Emelie. Marianne, du är bara ett barn, du känner inte karlarne huru de kunna förställa sig; de äro så ömma, så veka, så ädla i sin fästmös närvaro; men de ä' 39 knappt gifta, förr än det hårda, det obändiga i deras lynne kommer fram. Marianne.
Kandidaten och Ambrosius insågo också genast nödvändigheten af, att utan all öfverläggning gripa verket an innan reflektionen fick tid att utfärda upproriska proklamationer till de invärtes magterna, och då Hertha med sublimt dödsförakt först sjelf tömde en kopp, följde de andra exemplet under hemsk tystnad. Jag flydde från kalaset med bortvända blickar och nöjde mig med andlig spis ur en bordlagd missionstidning tills den lilla norska jenten högtidligt kom med »pölsen», hvilken undersöktes och befans vara en till gulnad ålder kommen fårtalg, omklädd med tarmskinn. »Skrækkelig föde!» mumlade Ambrosius, med ena ögat fäst på den gula pölsen, det andra på den svartmuskiga chokoladen. Jag återvände resignerad till min andliga spis, men afbröts åter i min läsning af jenten, som nu, strålande af stolthet, bjöd mig en spilkum rent kokhett vatten. Men nu sprungo både kandidaten och Hertha fram för att skydda mig; de hade ämnat att öfverraska mig med en kopp buljong, men upptagna som de voro af deras egen måltids besvärligheter, hade de glömt att slå köttextrakt i det kokande vattnet. Jenten visste troligen, att man i Sverge kände konsten att koka soppa på spik eller korfstickor, och vi hade just nyss fått en »pölsepinne» af henne tillika med pölsen. »Hvad äro vi nu skyldige dig, lille jente?» »Eg veit ikke eg. Kjærringen er ikke hjemme.» Lyckligtvis visste hon att se strålande glad ut öfver såväl betalningen till husmodern, som öfver drickspenningarne till henne sjelf, så att det ej var samvetsqval öfver måltiden som gjorde mina tre kamrater så bleka då de tänkte på densamma. För öfrigt kom kjærringen, en ung qvinna, hem och betygade oss sin belåtenhet med den svenska våldgästningen. På nästa gästgifvaregård togo vi alla vår skada igen vid ett godt middagsbord och ett präktigt kaffe.
Majit hafva Rikets nu församlade Ständer i underdånighet anmält, att, sedan Rikets Ständer inhemtat, att den under Kongl. Majits och Rikets Commerce* Collegii förvaltning stående ManufacturDiscont - Fonds Räkenskaper, till hvilkas granskning serskilda personer tillförene under några år varit af Kongl. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 B1181N (i TIM, ä&rau®'i ims^fåuiDias PROTOKOLL VID fjftgtanifö fltiksdaf^eai i Stockholm Åren 1856, fl85$ nela 1858. SJUNDE SAMLINGEN. flsJ£ Afdelningen: Lag-Utskottets Memorial, Utlåtanden och Betänkanden. Lag-lits ko Ite/s Memorial N:o i. 1 &:© 1. Ank. till Exp.-Utsk. den 11 Nov. 1*56, kl. 1 e. m. Vördsamt Memorial. Lag-Utskottet, som i öfverensstämmelse med Riksdags-Ordningens 24 § till sitt biträde antagit en Sekreterare och en Kanslist, har, enär Utskottet funnit detta biträde otillräckligt, denna dag ytterligare antagit en Kanslist; och då, i likhet med hvad tillförene egt rum, Utskottet förordnat en af kanslislerne att i egenskap af notarie föra Utskottets protokoll, samt det dessutom för behandlingen af de ärenden, som under riksdagens lopp komma att handläggas af Utskottets och andra Utskotts deputerade gemensamt, efter all anledning erlordras biträde af en notarie, föranlåtes Utskottet vördsamt anhålla, dels alt, utom del arfvode, som tillkommer en kanslist i. Lagutskottet, ett notarie-arfuode mätte Utskottet beviljas att Jrån och med denna dag utgå, dels ock att, derest vid behandlingen nf de ärenden, sorn af Lag-Utskottets gemensamt med annat Utskotts deputerade komma att handläggas, särskildt biträde skulle erfordras, en Notarie måtte få antagas med arfvode, beräknudl Jrån antagningsdagen.
Frän Vallofl. Borgare-Ståndel. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Banko-Utskottets Utlåtande, JM 21, i anledning af ett utaf Häradshöfdingen Th. Berger och Grosshandelsbolag^ Sv. Renström & Komp. gjordt ackordsanbud. S. I). Föredrogs ånyo och bifölls Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärs* och Ekonomi-Utskottets Betänkande, JM 2, i anledning af väckta motioner, angående dels omarbetning af, dels ock ändringar i nu gällande Legostadga. S. D. Föredrogos ånyo och biföl/os Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande!): JM 57, i anledning af väckt motion om anställande af undersökning till utrönande deraf, huruvida dispositionsrätten till åtskilliga jordlotter på Gotland, hvilka förmodas vara kyrkornas tillhörighet, rätteligen tillkommer Kvrkoherdarne eller icke; J>2 58, i anledning af väckt motion om skiljande af Landshöfdingeoch 31ilitäibefälhafvare-embetena på Gotland; JM 60, i anledning af väckta motioner om Biskopserabetens indragning; JM 61, i anledning af väckt motion om utvidgad rätt för qvinna till anställning i sådan tjenstebefattning, som för henne är passande; JM 62, i anledning af väckt motion i fråga om utsträckt fribrefsrätt för Länsmän; JM 63, i anledning af väckta motioner, angående förändring i sättet för kronobrefbäringens utgörande; JM 72, i anledning af väckt motion om vidtagande af åtgärder till hämmande af tiggeri; JM 73, i anledning af v«äckt motion om revision af jordaboken; 236 Prot.-Uld.rag JVs 74, i anledning af väckt motion om förändrade bestämmelser i fråga om den till inre tullbevokningen börande personal; JVs 75, i anledning af väckt motion om förbud mot gesällvandring; och JVs 76, i anledning af väckt motion om upplåtande på entreprenad lill den minstbjudande utaf tryckningen af allmänna författningar och kungörelser.
Husen, ehuru endast byggda af tegel, äro här liksom i Indien till en stor del öfverdragne med glänsande rappning, som ger dem ett anseende af polerad marmor. Taken äro belagde med ett tunnt jordlager, hvaruti planteras blomster, så att de under större delen af året föreställa lika många blomstergårdar. Ännu mera förhöjes prakten af dessa mångfärgade murar och dessa liksom i luften hängande trädgårdar, genom återspeglingen i den genom staden flytande klara floden, som sjelf, betäckt af båtar och simmande badhus, gifver taflan ett nytt lif och rörelse. Här reser sig, vidt beherrskande den ansenliga staden, med sina vallar, torn och grafvar, kastellet Schirgor, min faders boning; der på en annan sida den vidlöftiga lustgården Schahlimar, med sina lundar, vallar, vattenkonster och präktiga byggnader, hvaraf en del redan då låg i ruiner. Och åter på en annan sida, sjön med sina holmar och med sina af lusthus, lundar och vinberg öfversådda stränder! Länge gaf sig Fanny dock icke tid att förnöja sig af detta rika skådespel. Jag måste återföra henne. Men då vi voro ungefär midt i sundet, framkom bakom en udde af holmen en stor båt, i hvilken suto sex man, och rodde rakt emot oss. Detta måste förekomma Fanny så mycket äfventyrligare, som hon förut knapt i detta farvatten sett någon båt, emedan ur sjöbotten uppstucko så många grund, att det endast af ganska förfarna sjömän kunde genomfaras. Båten styrde tätt förbi oss, och en af männerna gaf mig vid förbifarten en vink, som icke undföll flickans uppmärksamhet. Hon uppgaf ett högt rop, och jag, glömmande mig sjelf, reste mig hastigt och befallte dem genast aflägsna sig. Det anade mig först nu, att Fanny kunde misstänka mig för en förbrytelse, som också, ehuru blott för ett ögonblick, fallit mig in: den att låta bortföra henne. Verkligen, då vi stigit i land, kände jag hennes kropp ännu skälfva. Hennes ansigte var blekt, och hon följde mig med rädda steg och misstrogna blickar.
Innan Komiterade gå att närmare utveckla hvad nu i allmänhet är vordet antydt samt uppgifva de enligt deras tanke rigtigaste grunderna för bevillningens utgörande och hvad, efter Komiterades förmenande, i nuvarande lagstiftning bör ändras eller tilläggas, torde till besvarande få upptagas en invändning, som flera gånger blifvit framställd. Om, säger man, meningen icke är att bereda nya tillgångar, utan bibehålla bevillmngen vid nuvarande summa, så kunde nya bevillningsgrunder vara obehöfliga, emedan nu utgående afgifter äro så låga, att föga klagan öfver dem förspörjes och man dessutom blifvit så van vid de partiella orättvisorna, att man måhända lättare fördrager dem, än nyheter, hvilkas resultat icke kan beräknas; hvadan det knappast lönade mödan att för fördelningen af ett, i förhållande till öfriga skatter och utskylder, så ringa belopp, som Två millioner riksdaler, företaga någon förändring. Det kunde för Komiterade kanske vara nos; att i detta afseende hänvisa till de klagomål angående bevillningens fördelning, som riksdagsprotokollerna innefatta, samt Rikets Ständers deraf föranledda ofvanberörda underdåniga skrifvelse; men alldeles öfverflödigt torde det dock icke vara alt här fästa uppmärksamheten å följande omständigheter: Rättvisa bör alltid vara lagstiftarens lörsta syftemål. Der orättvisan, såsom fallet är i fråga om fördelningen af vår nuvarande bevillning, å alla sidor blifvit erkänd, måste det vara en oafvislig pligt att försöka afhjelpa densamma. Men om ock orättvisan af en, emot lagstiftarens tydligt förklarade afsigt, ojemnt utfallande beskattning fördrages utan högljudt knot, när skatten är låg, kan man dock icke påräkna, att förhållandet blir detsamma, då skatten i betydligare mån måste höjas. 69 Erfarenheten liar visat, att under olyckliga tillfälligheter, såsom krig m. m., då handel och rörelse lida betydliga inskränkningar, de indirekta beskattningskällorna utsina och de vanliga statsinkomsterna belinnas otillräckliga för de hastigt ökade utgifterna, man i allmänhet mäste höja de direkta skatterna.
Dikets vestra kust, us Danska DeAsrinAen med 10,000 D:dr 8peeies tillkommuucls iutruel korde, lika med 8tats-Verket8 ullu ötriAa orelinurie eller F/er?re//An /»/ro„rsv!ee till sullu keloppet olorrvekt i 8tuteu8 Dassa inllptu, utun atdruA /o/' som i sammankanA meel törlidjninAen us Inkomst litelns kelopp ma llusvu klitvit Ileslutucle, oell till kvilka serskildt ansla» korde upptoras, sa Ilucle DorvaltninAen oell 8tats-Dontoret ansett siA kora i underduniAket kemställa, om leke I^onAl. Naj:t skulle täckas i Kader Aoelt linna att, viel nu snart intrulsunde DiksduA, meel kerukninA klund 8tutsVerkets Inkomster ut Danska D^rinASmedlens nuvarande äriiAu kelopp, 10,000 D:dr 8peeies, Aöra KädiA proposition till Ilikets 8tänder om upptorande pa 3:dje Ilutvud-^iteln utåt en urliA DorsluAS-sumwa ut ^00 Dalr 8peeies, svarande i 8venskt Dunko emot 1866 D:dr 3a sk., lrvurut pu reepusition ut 8tats-Ninistern tor Dt rikes Xrendenu u ele tider, som ut kondin utsättas, linAe till liuns disposition tor restitutioner ät 8venska 8jöturunde, tor erluAde köAre tvr-usAitter, än dem KonAl. Naj:t ansett 8ven8ka sart^A kora vidkännas, utAifvas nödiga lielopp att sedermera i vanlig ordning inlor Kammar-Dätten ut vederkörande redovisas.
Rätten äger magt att vid "sakens slut fälla then fullmägtig till böter fr. o. m. 10 d:r "t. o. m. 100 d:r, hvilken i sina skrifter inblandat hvad till "saken ej rätteligen hört; på ett oförståndigt och oredigt "sätt sin hufvudmans talan utfört, brukat vanvördeliga ord "och åthäfvor emot domaren eller parten, och skrifvit eller "talat, thet han vet ej sannt vara, hvilket allt, då therföre "till böter fälles, skall af domaren i utslaget tydeliga ut"märkas och till innehållet beskrifvas; sker thet för Hof"eller Öfverrätt, ökes böterna fr. o. m. i5 d:r t. o. m. i5o "d:r; hos Konungens Högsta Domstol, ligge i tveböte.” "Konungens betjente, som Kronans uppbörd ej hafva, "äfvensom chartaesigillatae-ombudsmän vare ock obehindrade "att som fullmägtige för enskilda parter brukas, när de sin "tjenst ej thermed försumma eller thet mot theras embets"pligt ej strider." I händelse detta förslag vinner bifall, torde ock 5, 7 och 8 §§. i4 Cap. Rätteg.-balken samt i4 §. i i5 Cap. samma balk böra undergå en efter den sålunda föreslagna lagtexten jemnkad ändring. Remiss till LagUtsk. begäres vördsamt. Dessa 5 anföranden lades på bordet. Hr Bruncrona, Gust. Adolph, hade inlemnat ett så lydande anförande: Uti K. Propos. till R. St., angående Statsverkets tillstånd och behof å andra hufvudtitein, innefattande civila staterna, har löneregleringen blifvit föreslagen Dtn i Mart e. m. för Justitie-RevisionsExpeditionen och öfriga StatsExpeditioner samt Rikets Collegier och andra i hufvudstaden varande högre Embetsverk, utom för Svea Hofrätt, enligt hvilken föreslagna reglering alla dessa Embetsverk skulle erhålla bättre lönevilkor, än tillförne.
Län gjorda underdåniga hemställan, angående rätta beräknings-sätlet af Fängelsestraff' vid vatten och bröd, i brist af tillgång till böter för första resan åtalad hustjufnad, synes böra, jemlikt hvad ej mindre Svea Hof-Rätt samt HofRätten öfver Skåne och Blekinge, jemte en del Ledamöter i Götha Hof-Rätt, än Justitiae-Cancelleren sig utlåtit, föranleda en lag-förklaring, huru till dylikt fängelse bör förvandlas böter för ali stöld som är i tväböte; men att, i anledning af Svea HofRätts yttrande, föreslå någon ändring i hvad Kongl. Brefvet den 20 December 1737 stadgar om sådana boters förvandlande till spö- eller ris-strafF, anser jag anledning för det närvarande icke förekomma. Nämnda Författning är bestämd, då deremot den förra frågan, i saknad af uttryckligt lagbud, blifvit på flere olika sätt besvarad. Ehuru således torde få antagas för ostridigt, att, jemlikt hvad nämnde Kongl. Bref påbjuder, vid förvandling till spöeller ris-straff af dubbla tjufva-böter, det stulnas belopp bör reduceras, efter den i 5 Cap. Straff-Balken stadgade grund, tili visst antal spö eller ris, och sedermera detta fördubblas, följer likväl icke deraf, att enahanda method, vid förvandling till 22 Bil. till K. M. Nådiga Propos. No 65. fängelse vid vatten oell bröd vore användbar. En jemförelse emellan nyssnämnde Capitels i och 4 §§• ådagalägger, att då Lagstiftaren ansett hvarje par spö eller ris (det första så väl som det i högsta kroppsplikt sista) svarande emot ett lika penninge-belopp, tre Daler Silfvermynt mot hvarje par spö , och fyra Daler mot hvarje par ris, hafva deremot de första 4 dagarnes fängelse vid vatten och bröd, beräknadt såsom svarande emot endast io Daler, de nästa 4 dagarne emot ytterligare i5 Daler, påföljande 4 dagar åter mot i5 Daler, men de 4 dagar, som derefter följa, emot 20
I öfverensstämmelse härmed och sedan tvenne af Irsta klassens idkare för vid klädestillverkning använd Svensk ull fått sig tillagd en förhöjning i lånerätten med 5 j procent af samma ulls värde, 63,148 K.dr, uppgick lånesumman för Irsta klassens idkare, med ett sammanräknadt tillverkningsvärde af 12,907,356 Rrdr, till 1,351,956 Rrdr, för 2,dra klassens, med ett tillverkningsvärde af 2,066,316 Rrdr, till 162,722 R:dr och för 3:dje klassens idkare, med ett tillverkningsvärde af 8,202,750 Rrdr, till 430,644 Rrdr. Utom egarne af sådana manufakturoch fabriks-inrättningar, åt hvilka, enligt 2 i; i Diskont-reglementet, låue-understöd från Manufaktur-diskonten äro i allmänhet afsedde, hafva jemväl, på grund af särskilde, tid efter annan meddelade, Kongl, bref och resolutioner samt efter gjord behörig anmälan, följande fabriks-idkare under år 1857 varit till begagnande af den allmänna lånerätten i Diskonten berättigade, nemligen 2 porslins-fabrikanter, 15 egare af jerngjuterier, mekaniska verkstäder och metallfabriker samt en porter-fabrikant i lista klassen, en messingsduks-fabrikant i 2:dra klassen samt 2 tapetfabrikanter i 3:dje klassen. Hvad angår det till förlagslån, för anläggning och drifvande af större fabriks-inrättningar af antingen ny eller väsendtligen förbättrad beskaffenhet, å Manufaktur-diskontfonden anvisade särskilda anslag, stort 500,000 R:dr, så voro vid 1857 års ingång dylika lån utestående till sammanräknadt belopp af 496,113 R:dr 2 sk. 9 rst. A dessa förlagslån hafva under revisions-året återbetalningar egt rum af tillsammans
För min del kan jag ej tänka mig andra utvägar, hvarigenom räddning derifrån ens kan blifva möjlig, i fall den finnes vara af nöden, än antingen att det onda försvinner af sig sjelft i följd af ett allmänt utbredt, helsosamt misstroende, som äfven hos den okunnige omsider tillintetgör verkan af tryckpressens sämre alster —- eller alt indirekta medel kunna möjligen lyckas, sådana sorn någongång varit i fråga, bestående deruti att pressen förpligtades att sjelf, så vidt ske kunde, godtgöra hvad den skadat — eller ändtligen att friheten krossas af censuren. Alla tryckfrihetslagar, som icke antaga någondera af dessa två sednare utvägar, skola nemligen, så vidt jag kan förstå, alltid uträtta lika litet, som de hittills uträttat. Enligt hvad som följer af det jag redan yttrat, är censuren alldeles ickeo att påtänka. Den andra utvägen synes ej heller vinna gunst. Återstår således blott den första, med eller utan sina fruktlösa tryckfrihetslagar; och denna utväg lärer således vara hoppets enda tillflygt. Jag tror icke, att all anledning saknas för detta hopp. För hvem som emedlertid forskar efter genomgripande botemedel emot det onda i dess helhet, kan troligen ingenting vara mindre nply> sande, än den kortsynta beställsamheten att påfinna specifica mot enstaka symptomer, utan att inse dessas nödvändiga sammanhang ' med den stora allmänna roten till det onda. Jag återgår till Consist:ii argumentation om tryckfriheten, endast för att ytterligare anmärka den deruti genomgående föreställningen om den osedlighet Studerande Rosenschöld i tryck visat — såsom ett factum, hvilket för ostridigt kunde antagas — då likväl ingen giltig bevisning derom är att åberopa. Rättigheten för Consistorium att veta detta, synes vara antagen lika oberoende af laglig bevisning, som sjelfva domsrätten oberoende af lag. Kan den disciplinära myndigheten på detta sätt befria sig äfven från beliofvet af laglig bevisning; då lärer väl knappast någon försoning emellan henne och den lagliga ordningen 100 Den 6 December. vara möjlig.
Den i5 M a j f. m. 665 man både i socialt oell religiöst hänseende mer tvingande och ■af pligtkänslan påkallad, som det måste vara betydligt svårare att ät dessa olyckliga bibringa de sarina begreppen om, huru de böra Handla för alt lefva moraliskt och kunna försörja sig, än alt bibringa dessa begrepp åt personer, sorn hafva sina sinnens fulla bruk. Jag tror, att sådana räddningsanstalter för vilseförda barn, sorn den i Råby, ganska ofta förfela sitt ändamål, och alt de åtminstone endast i ringa grad kunna afhjelpa de missförhållanden i samhället, hvilkas utidanrödjande de hafva till föremål. Dessa missförhållanden, mine herrar! bero nemi. visserligen mindre af bristen på ett slags correclionseller räddnings-anstalter för de lägre classerna, än af bristande allmän folkbildning, ett presterskap efter Guds sinne, en mindre flärdfull uppfostran af de förmögnare classerna, förbättrade lagar och slutligen samhällsskickets utveckling i enlighet med tiden och dess fordringar. De personella läddningsanstalterna kunna derföre ofta blott anses såsom palliativer. Hvad deremot beträffar anslaget till institutet för de döfstumma, så är det det enda Staten kan göra för dessa olyckliga varelser; och jag hemställer derföre, om det är skäl att sätta tillbaka deras ringa anspråk. Hr von Hartmansdorff: Jag vill visserligen icke ovillkorligt bestrida billigheten deraf, att till de döfstummas undervisande bidraga med rundligare anslag än hittills. Men förhållandet med dessa, likasom med alla anslag af allmänna medel, är, alt de måste jemföras med andra och med nyttan deraf. Hvilketdera tron J, mine herrar! vara nyttigare för Sveriges Rike, antingen att Staten använder sina ‘medel till uppfostran af dem, som hafva sina fem sinnen i behåll och hvilkas målsmän sakna medel att dem uppfostra och derföre vanvårda dem, eller att Staten använder samma medel på deras undervisning, hvilka icke hafva sina fem sinnen? Utan tvifvel är fördelen större i det förra, än i sednare hänseendet. Månne det da icke äfven är
Det har blifvit sagdt, att man icke kan på förhand bestämma tiden för litterära arbetens fullbordande; detta må vara i allmänhet sannt; men sedan man arbetat nära 40 år, vore det väl icke för mycket begärt att arbetet så långt fortskridit, att man åtminstone kunde förutse slutet. Då nuvar. lagberedningen år 1840 nedsatles, yttrade R. St. den förhoppning, att denna beredning skulle inom 3 år hafva fulländat sina arbeten. Den bar nu i 6 år varit i verksamhet, och man borde då kunna hoppas, alt arbetet snart måtte blifva färdigt, åtminstone att man nu kunde bestämma när det en gång kan bli färdigt. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Pro t o co 11, hållna hos Högloflige Ridderskapet och Adelil* vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, Åren 1828 och 1829, Trettiondetredje Häftet. STOCKHOLM. Tryckta hos Johan Hörberg s i83i. Fredagen den 17 Julii 1829. Plenum klockan 9 Förmiddagen. p ' 'Grefve von Schwerin^ Fredrik Bogislaus: Ridderskapet och Adeln har i går behagat påkalla milt biträde lill förvaltningen af Banken under den tid Rikets Sländer äro åtskiljde. För att motivera mitt svar på denna kallelse, nödsakas jag i minnet återkalla hvad jag sistlidne Måndag anförde till stöd för mitt förslag, att nemligen valet af BancoFullmägtige måtte uppskjutas, intill dess man sett, hvad beslut Rikets Ständer fatta i den stora frågan om realisationen, sorn med skäl intresserar bela Nationen, och af hvilken mera beror, än mången tror, intilldess man sett, bvad man i detta afseende har att hoppas eller att befara. Jag tog mig friheten erindra, att det låg något kränkande i den idé, att af Bankens blifvande administratörer fordra, att de skola följa och underkasta sig systemer och reglor, som de ännu ej känna oell kanske icke kunna gilla. De gamla formeme äro tunga, och mina krafter för svaga att häfva dem.