Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den är redan ett slags nfskum bland beväringen, sådan den nu är, så att man vanligen, åtminstone vid det reg:te, hvarvid jag tjenslgjort, afskiljt de legda från de öfriga, på det alt icke landets ungdom af deni skulle blifva smittad. Jag lemnar åt livar oell en alt bedomina förhållandet annorstädes; men i Skåne är förhållandet sådant att man måste gallra ut de vanfräjdade från de icke vanfräjdade, och till de förra böra de fleste, som låta lega sig, helst det ligger i sakens natur, att den, som leger, ser mera på legans beskaffenhet än på beskaffenheten af den karl han leger. Skulle nu stadgas, att den beväringsskyIdige ej skall hafva något ansvar för den karl lian leger, så befarar jag, att den legde skall blifva ganska usel. Jag tror således, att det är försigtigast alt låta det förra stadgandet qvarstå. Under fredstid behöfver den som leger icke mycket befara följderna, ty man håsar icke mycket efter heväringskarlen, sedan han gjort sitt första möte; men blir det krig, så bör beväringspligten fullgöras. Jag vill ej uppehålla R. o. Ad. längre, ehuru ämnet visserligen kunde vidlyftigt afhandlas, utan inskränker mig till att begära afslag å betänkandet. Hr Westfelt, Nils: Jag anhåller alt Hr Ridd.Secrel:n ville upplysa, huru denna fråga är afgjord af de öfriga Stånden, i händelse underrättelse derom ankommit. Underl. Ridd.Secret. tillkännagaf, att Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.Utsktns nu föredragna betänk, blifvit afslaget af Presteoch BorgareSt:n, men bifallet af BondeStåndet. Hr Westfelt: Dea siste värde talaren har yttrat sig om beväringsmanskapet såsom jag icke af honom väntat. Att det kan hända, att en eller annan välfräjdad ingått vid ett eller annat reg:te, är visserligen möjligt; men att ett så stort antal deraf, som den siste talaren förmenat, skulle finnas, hade jag icke trott.
Provinserna erkänna ej att det ligger någon rättvisa i en sådan utdelning, som den vi bär möjligen kunna eftersträfva. De skulle alltid finna, alt det varit godtycke med i spelet, och godtycket är lika förhatligt, när det kommer ifrån R. St., som ifrån den andra statsmakten. Vi böra derföre akta oss för, alt det ej må se ut så, som vi skulle vilja regera. Man har ofta sagt, att oppositionen vill regera, men jag ber nu ait få förklara, atl jag ej önskar hvarken att oppositionen må regera eller vräka ut penningar på ett sätt, som i min tanke ej öfverensstämmer med folkets sanna väl. Gr. Anckarsvärd: Jag tror alt den rättvisa bör lemnäs mig, att jag under discussionerna öfver så väl denna ordinarie, som den extra-ordin. statsreglcrtn, ganska sparsamt tagit R. o. Ad:s tid i anspråk. Jag hoppas således, att det nu mätte tillåtas mig, att i största korthet lemna en öfversigt af mina åsigler rörtde den nu under öfverläggning varande statsregler:n, ingalunda för alt deröfver föranleda någon discussion, förr än vi komma till sjelfva delaljbetänk., men för att i allmänhet inför Huset ådagalägga emot hvilka punkter jag kommer att göra anmärkn:r, lör att derigenom bereda hvar och en, som derutinnan har olika tankar och åsigler emot mina, att vara färdig alt besvara dem. R. o. Ad. torde hafva i minnet, att jag redan vid riksdagens början begärde den lagstiftande maktens uppmärksamhet på nödvändigheten att begagna någon del af de befintliga stora tillgångarna till någon verkligen redbar skattenedsätlning. Den ringa sympathi, som denna min åsigt rönte inom detta Hus, verkade troligen, att den äfven inom SlatsUtsk. har saknat det understöd, som jag hade hoppats. Man måste, i min tanke, göra en betydlig skilnad emellan egenskapen af de tillgångar, som nu äro för handen att disponera, då en del deraf uppkommit genom öfverskott pä skattemedlen, under det att det återstående utgöres af bancovinsten.
Komitén har ansett: att Carlsborg borde fullbordas inom 10 år; att Stockholm borde befästas till så vid omkrets, att staden icke kunde beskjutas; att Carlskrona borde befästas ej allenast åt sjösidan utan äfven på landsidan; och att Marstrand borde förbättras genom anläggande af det norra strandverket och fullbordande af jordverket, afsedt att värna inloppet. Derjemte har komitén föreslagit, att inloppet till Göteborg måtte blifva med några mindre verk skyddadt; att en befästning i Norrland anlägges på vägen till Jemtland, äfvensom en befästning på Gotland, såsom stödjepunkt för försvaret och att tjena till militärförråd. Den af Eders Kongl. Majit tillförordnade särskilda Komité för uppgörande af förslag till Stockholms befästande har väl ännu icke hunnit afsluta sina arbeten; men af inkommen anmälan om anslagsbehof för befästningen å södra landt fronten synes, att denna komité äfven finner Stockholms befästande böra företagas. Af hvad sålunda i detta afseende förekommit finner jag mig föranlåten i underdånighet hemställa: att Carlsborgs fästning så lort ske kan, jemte tillhörande förrådshus, färdigbygges; Iltl. N:o 3 a. till Kongl. Majlis Nåd /‘rop. N-'o 1. om Statsverket 1865. S att Stockholm må befästas; att Carlskronas befästning fullbordas; att Marstrands fästning förbättras; att inloppet till Göteborg varder befästadt; att en befästning i Norrland anlägges; och att på Gotland jemväl en befästning må uppföras. Chefen för Ingeniör-Korpsen har för öfrigt inkommit med yttrande och förslag rörande fästningsbyggnaderna, hvartill jag torde få återkomma vid anmälan om anslagsbehofven härför, i sammanhang med nu förestående statsreglering. Sättet att erhålla ofvannämnda rörliga krigsstyrka bör vara sådant, att målet uppnås med minsta uppoffring af arbetskraft och penningar.
Jag får blott förena mig uti hvad Friherre Anckarsvärd yttrat. Sedan Ridderskapet och Adeln bifallit att Friherre Björn» stjernas Memorial, jemte de uti ämnet gjorda anföranden skola till Statsoch BankoUtskotten remitteras, finna Utskotten visserligen både uti Friherre Björnstjernas och de öfriges anföranden tillräcklige anledningar att skyndesamt inkomma Den 7 April f. m. med deras Betänkanden. Då den andra prcH positionen innehåller, att Utskotten skulle anmodas sä fort sig gora later inkomma med grunderne till finans-planen, så innefatta dessa ord i alla fall full frihet att, då de det kunna, nied Betänkandet inkomma. Jag tror således att man bör kunna hafva så mycket förtroende för Utskotten, att man leirnar dem utan påminnelse, då en påminnelse är öfverflödig, och då en sådan skulle tyckas innefatta misstroende. Jag hemställer derföre om ej Ridderskapet och Adeln ville stanna vid beslutet om enkel remiss af Memorialet. Herr Lagerhjelm: Den erfarenhet jag hittills haft inom finans-beredningen gör att jag tillstyrker, det ett ProtocollsUtdrag expedieras, hvaruti Utskotten åläggas att skyndesamt med grunderne inkomma. Jag, motiverar denna mening på det skäl, att hvar och en lärer finna huru skiljaktig finans-planen blifver om möjligheten af en beståndande realisation tages till grund eller icke. Friherre Björnstjerna'. Frågan om remiss är redan afgjord. Den andra frågan åter år ej för Utskottens skull, utan för de andre Ståndens , på det att i händelse äfven de skulle vil. ja först hafva grunderne framställde, Utskotten derom måtte kunna erhålla underrättelse. Derföre anhåller jag att ProtocolisUtdraget måtte utfärdas. I öfrigt beror det ju på Utskotten att förklara, 0111 de kunna ellef icke kunna lenina grunderne särskilt, Ben 7 April f, nA Friherre Boije:
Harpunspets af ben och nefrit ½. 4. Ljuster af ben 1/3. 5. Pryl ½. 6. Spjutspets af flinta ½. 8 Pilar eller slutstycken på harpuner med spetar af jern, sten eller glas 1/8. 9. med kammarladdningsgevär räcka sålunda här hvarandra handen. Många infödingar voro tydligen stadda på flyttning till nordligare belägna jagtmarker och fiskeområden, kanske äfven till de marknadsplatser och lekstugor, som dr John Simpson omtalar i sin kända uppsats om vest-eskimåerna92. Eskimåfamilj från Port Clarence. Efter fotografi af L. Palander. Andra hade redan uppslagit sina sommartält på stränderna af den inre hamnen eller af den förut omtalade floden. Deremot funnos i trakten endast ett mindre antal under den varma årstiden öfvergifna vinterbostäder. Befolkningen utgjordes såsom sagdt af eskimåer. De förstodo ej ett ord tschuktschiska. Bland dem fans dock en tschuktsckisk qvinna, hvilken påstod, att verkliga tschuktscher skulle finnas äfven på den amerikanska sidan, norr om Beringssund. Ett par af männen talade litet engelska, en hade till och med varit i San Francisco, en annan på Honolulu. Många Eskimå från Port Clarence. Efter fotografi af L. Palander. af deras husgerådssaker erinrade om beröring med amerikanska hvalfångare, och rättvisan fordrar det erkännande, att i motsats till hvad man vanligen ser uppgifvas, beröringen med män af civiliserad ras tycktes hafva ländt till vildarnes förmån och förbättring i ekonomiskt och sedligt hänseende. De flesta bodde nu i sommartält af tunn bomullsduk; många buro europeiska kläder, andra voro fortfarande klädda i säleller renskinnsbenkläder och en lätt, mjuk, ofta vackert utsirad päsk af murmeldjurskinn, öfver hvilken vid regnig väderlek drogs en regnrock af hopsydda tarmar. Hårklädseln liknade tschuktschernas. Qvinnorna voro tatuerade med några streck på hakan. Många af männen buro små mustascher, några äfven ett föga yfvigt helskägg, andra hade försökt anlägga amerikanskt hakskägg.
Den som haft tillfälle att se detta, måste finna deras arbete nästan vara ett träldomsarbete; och säkert är, att det fordras en stark och härdad befolkning för att tåla sådane ansträngningar. Nu hav man framlagt en {dan för att skaffa befolkningen bättre vilkor, men man motsätter sig densammas genomförande. Man vägrar att lemna lån, ehuru Stats-Utsk:ts majoritet tillstyrkt det och således visat, att våra tillgångar ej lägga hinder i vägen derför. Man anmärker, att nyttan af ifrågav:de jernbana skulle endast komma brukspatronerna i orten till godo. Så är dock ej förhållandet. Jernhandteringen ligger nemligen till stor del i händerna på bergsmännen i trakten, enär rättighet att blåsa tackjern följer med hemmanet, och hvar och en af dem eger rätt att taga malm från ifrågav:de grufvor. Jernhandteringen ligger således ej allenast i brukspatronernas, utan i hela befolkningens händer. Vid dessa grufvor tillgår i allmänhet så, att man uppfordrar största möjliga qvantitet malm, hvilken sedermera delas emellan grufve-egarne i mån af deras andelar. Men som blåsningen ej bedrifves i tillräckligt stor skala för att tillgodogöra all malmen, qvarligga vanligen stora partier deraf, hvilka ej på stället kunna tillgodogöras och i brist på lämpliga transportmedel ej kunna föras till andra orter, — till stor förlust både för egarne och det allmänna. Väl är det sannt, såsom Frih. Klinckowström anmärkt, att en del af denna malm föres ända ned till Taberg, den forslas nemligen till Askersund, sedermera öfver Wettern till Jönköping, hvarifrån den köres ut till Taberg,— men dessa malmpartier äro relativt små och transportkostnaderna enormt höga. Jag hemställer då, om det ej skulle vara förenadt med fördel att, på sätt nu föreslaget blifvit, underlätta denna transport, så att man måtte kunna tillgodogöra sig de rika malmtillgångarne och på samma gång draga nytta af de stora Småländska skogarne, hvilka i närv:de stund ruttna ned af brist på användning. — Frih.
Om meningen med omförmälde förbud vore att förhindra underslef och försnillning, så torde det ej eller, i motionärens tanka, uppfylla ett sådant ändamål, enär missbruk i berörda hänseenden lika lätt kunna ega rum, om de båda qvarnarne äro anlagda i aldeles bredvid hvarandra uppbygda qvarnhus eller om de finnas i ett och samma qvarnhus, då det ej är med serdeles besvär förbundet ätt bära en säck tio lill tjugu alnar längre väg» 4 Statssamt Allm, Besv,- och Ekon,-Utskottens Betankandej N-.o 178. Då, utom alla dessa, af det ifrågavarande förbudet härrörande, olägenheter, stora kostnader derigenom äfvenledes tillskyndas de qvarnegare, som nödgas uppföra nya hus för sina husbehofsqvarnar, så bar motionären yttrat den förhoppning, att Rikets Ständer måtte behjerta detta ärende, och medverka dertill, att det sålunda af honom öfverklagade förbudet för qvarnegare att i samma hus, der de hafva tullqvarnstenar, inhysa och begagna ett par stenar för husbehofsmäldens förmälning, må upphäfvas. Uti denna motion hafva Riksdagsfullmägtige Peter Persson från \<lelfors, samt Jonas Johannesson och Peter Mårtensson från Jönköpings Län instämt; 5:o af Puksdagsfullmägtigen Pehr Jönsson från Christianstads Lä'n, som fästat Rikets Ständers uppmärksamhet derå, att de gamla berustade qvarnarne hafva, genom tillkomsten af en mängd nya qvarnverk, så förlorat i den inkomst, hvilken för dem beräknats vid rustningens åsättande, att de icke mera kunna densamma fullgöra; och har motionären, under uttryckande af den åsigt, att rättelse i detta fall svårligen icke kan eller bör låta sig göra genom rubbning uti indelningsverket, till Rikets Ständers ombepröfvande hemställt ärendet, på det nödiga åtgärder, i omförmälda afseende, må kunna vidtagas.
]N;o 547^ i anledning af ålerrenrss å de i Memorialet N:o 494» föreslagna reglementariska föreskrifter för Riksgälds-Contorets hamilda förvaltning, Lades till handlingarne Från V ä 11 0 f 1 i g a Eorgare-StANDET. S, D. Sedan Ståndet, enligt Protccolls-utdrag N:o 775, meddelat dess beslut, i anledning af Stats-Utskoltets Utlåtande b";o 56o med svar å åteiremisser å Utlåtandet !V:o 414» beslöt Ståndet nu alt vänligen inbjuda Med-Stånden att uti Ståndets omförmäldta beslut instämma. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Banco-Utskottets Memorial N:o 1P4» med öfverlemnande af förslag till reglementaiiska föreskrifter, motsvarande 7 Art. i 1833 års Banco-Reglemente, S. D, Föredrogos ånyo och lades lill handlingarna Förstärkta Stats-Utskottets Memorial: N:o 563, om inträffadt hinder för voteiing, rörande extra Statsregleringenj och Prat■ Utdr. den 3 Juni i P 41 • N:o 564, angående verkställd omröstning, i anledning af Riks-StAndens skiljagtiga beslut, rörande ett ifrågaställdt anslag fjr uppbyggande af ett Straff-fängelse efter Pensylvania-methoden. S. D. Efter ånyo skedd föredragning af Constitutions-Utskottets Memorial K to i 16,. med förslag till ändring af Riksdags-Ordningens §. 22, blef samma förslag antaget att hvila tili Grundlags-enlig behandling vid nästa Riksdag. S. D. Föredrogs ånyo och lades till handlingarne Bevillning?- och Lag-Utskottens Utlåtande Nro 21, i anledning af erhållen återremiss af Betänkandet N:o 13, angående väckta motioner, dels om conlroller emot missbruk vid fribrefs-rättighetens utöfvande, och dels 0111 fribi efs-rätt för Länsmän. S. D.
— Då ofvan omförmälde 73,033 R:dr 16 sk. nu icke finnas bafancerade i 1836 och 1837 årens Räkenskaper, hafva Revisorerne ansett sig böra, dels till kännadom meddela förhållandet-härmed, på det Rikets Ständer må blifva i tillfälle att i ämnet vidtaga de åtgärder, hvartill omständigheterna kunna föranleda, samt dels anmärka, att då medlen blifvit afförde, utan Rikets Ständers hörande, i stället för att fortfarande balanceras i Räkenskapen öfver Anslaget till Oförutsedde Militaire-Utgifter, och såmedelst blifva synlige för 1835 och 1837 årens Stats-Revisorer, Kongl. StatsContoret saknat skäl för sitt tillgörande härutinnan.. Vid nästlidne Riksdag beslöts, att den å löner, arfvoden m. m. utgående Centonal-afgift skulle öfverflyttas till och uttagas i sammanhang med allmänna bevillningen, samt att den ersättning derför, som Wadstena Krigsmanshus-Cassa och Amiralitets-Krigsmans-Cassan tillkomme, borde vid hvarje Riksdag, på grund af det under förflutne åren ådagalagde förhållande till beloppet bestämmas; i sammanhang hvarmed Rikets Ständer å 6:te Hufvud-Titeln uppförde ett årlig anslag af 39,000 R:dr, hvartill Centonal-afgiften efter medeltal under de sednare åren ungefärligen uppgått; och medelst Kongl. Stats-Gontorets elen 16 Juli 1835 utfärdade Circulaire, grundadt på Kongl. Brefvet den 25 förutgångne Maj, lemnades så väl Öfver-Ståthållare-Embetet som samtelige KongL Maj:ts Befallningshafvande föreskrift att tillse, det förhöjd bevillning, svarande emot den förut, genom direct innehållning å aflönings-beloppen uppburne Centonal-afgiften blefve vederbörande löntagare från och med år 1835 påförd.
N:o 18, i anledn. af väckte motioner om förändring af mått, mål och vigt samt mynt. Hr Lejonankars vid detta utlåt, fogade reservation uplästes på begäran af 520 Den 19 Juli e. m. Frill. Stjernstedt, August Wilh., som derefter yttrade På de skäl som i den nu uplästa reservationen finnas anförda, får jag anhålla alt R. o. Ad. med ogillande af Utsk:s framställning, ville gilla det förslag till underd. skrifvelse som Hr Lejonankars berörde reservation innefattar. Hr Brakel, Maurits Gust.: Afven jag får i likhet med Frih. Stjernstedt anhålla om propos. pä antagande af det förslag Hr Lejonankar upställt. Nyttan af decimal-systemet är så stor och i ögonen fallande att jag tror det här vara öfverflödigt all framställa densamma. Men vill man införa decimal-systemet för mått, mål och vigt, så bör det ske pä ett praktiskt sätt, d. v. s. man bör bibehålla lili mätare för storheterna en sådan enhet, som förut finnes i landet, som förut är bekant af folket, och till hvilken det kan lätt och bestämdt hänföra såväl multiplerna, sorn delarna deraf, lin sådan enhet är den föreslagna foten, äfvenså qvadrat-foteu, en sådan rymdmåttet, eller kubik-måttet, ty af en händelse inträffar, att kannan är jemtll 1'ö af kubikfoten, och således vet man straxt huru mycket sä och så mänga kannor åro i det nya måttet. Äfven ser man lätt huru många kubikfot tunnan är. Tunnan rymmer 64 kannor och således är en tunna 6 och ^ kubikfot eller 6 fot och 4 kannor om .‘o af kubikfoten henämnes kanna. I vigt anser jag att skålpundet bör bibehållas såsom den mätande enheten. Huru stort ett skålpund är, veta alla och 100 skålpund utgöra en centner, ett gammalt Svensk mätt. 1'tl af skålpundet är nära nog lika med 3 af vära nuvar. lod. -j1, skålpund öfverskjuter 3 lod blott med £ lod.
"Ja, mästare. Långt i söder brinner det öfverallt, och massor af bönder komma flyende från landet." Vid lärpojkens ankomst vaknade Frans Gründler plötsligt ur sin försoffring, som hållit honom fängslad. Utan att nämna ett enda ord eller ens taga afsked smög han sig ut ur verkstaden. Men om Joseph von Bierich och Annchen kunnat se de hatfulla blickar, som han gaf dem vid utgåendet, skulle de nog inte så förtröstansfullt på samma gång uttalat dessa ord: "Med oss har det ingen fara. Vi kunna nog hinna undan." Liksom alla slöa naturer hade Franz Gründler ändock, såsom vi af det föregående sett, vissa ögonblick, då slöheten måste gifva vika för en friskare känsla. Denna nya och så att säga ovana känsla herskar då med oemotståndlig makt öfver individen och för den blindt framåt utan att låta den stanna förr, än den begått någon dumhet mot andra, eller störtat sig sjelf i olycka. Så med Franz Gründler. Vi ha förut sett huru han var ett fullkomligt viljelöst verktyg för sin uppbrusande känsla, men när denna väl stormat ut inträdde slappheten. Åsynen af Joseph von Bierich och Annchen, samt de omedelbart derpå följande underrättelserna om de kejserliges anryckande ingåfvo honom blixtsnabbt en tanke, den han genast skyndade att sätta i verkställighet, såsom vi af det följande få se. Till utseendet lugn, men till sitt inre glödande af svartsjuka, irrade han på måfå gata upp och gata ned utan att egentligen reflektera öfver alla de uppträden han blef vittne till. Ett enda ord stod med outplånliga elddrag inristadt i hans själ och han uttalade tidt och ofta detta ord för sig sjelf: "Hämnd!" Heinrich Mayer förblef icke länge i den ställning vi sednast lemnat honom. Sedan han genom långa meningar till fyllest uttömt hela sitt bedröfvade hjerta, reste han sig upp, tog till vandringsstafven igen och skyndade så fort han kunde till Mathias Gründlers stuga. När denne fick se sin gamle vän så bedröfvad gick han emot honom och sporde: "Hur kommer det sig, att jag får besök af dig så här dags på qvällen?"
J)å denna Förordning, genom Kongl, Brefvet den 3o Julii 1776, till samtlige Hof - 54 Rit' titt KM. Nådiga Propos. Rätterna förklarades vara upphäfven och såsom kraftlös att anse, upphörde jemväl ofvananförda föreskrifter om Domares ålder att vara gällande. Ehuru bestämd Lag i detta ämne sedermera saknades.torde det dock hafva bordt anses, såsom af sig sjelf gifvet, att Domare-befattning äfven derefter ej kunde uppdragas åt någon, som icke uppnått åtminstone den i Lag utsatta myndighets-åldern. Icke destomindre lärer afvikelser härifrån hafva egt rum; ty, genom Nådigt Bref till samtlige Hof-Rätterna den 3:dje December 1799» pröfvade Kongl. Maj:t skäligt förordna, det Hof-Rätterna dädanefter icke egde till Domare-Embetets utöfning utse eller constituera någon, sora icke uppnått 21 år, och detta Kongl. Bref är den Lag, som härutinnan nu gäller. Förändring af nyssnämnda ålders bestämmelse är eli länge kändt behof, och har lika länge varit föremål för allmänhetens önskan. Skälen dertill ligga så i dagen, att de knappt lära behöfva antydas, långt mindre med omständlighet utvecklas..
Proposition N:o 77. i utgiftsstaten vore utfördt, uppginge till 3,046 R:dr, ersättningen borde motsvara detta belopp, hvarjemte Konsistorium hemställt, att nådig Proposition om anslag dertill måtte till Rikets nu församlade Ständer aflåtas samt beloppet universitetet tillgodokomma, sedan möjligen blifvande nådår vid pastoratet gått till ända; och har Kanslern för egen del till Kongl. Maj:ts nådiga pröfning öfverlemnat, huruvida högre ersättningssumma härvid må ifrågakomma, än som erfordras till att bringa den genom prebendets indragning minskade lönen till samma belopp, som äldre professorslöner inom filosofiska fakulteten eller 4,500 R:dr, i hvilket fall och då den lön, hvaruti Hardeberga och Sandby prebende ingår, i staten vore försedd med ett kontant anslag af 2,454 R:dr, ersättningen skulle med bibehållande af detta anslag komma att utgöra 2,046 R:dr. Med afseende å hvad sålunda förekommit vill Kongl. Majit i nåder föreslå Rikets Ständer, att, såsom ersättning till Lunds universitets löningsfond för den minskade inkomst, densamma genom frånskiljandet från universitetet af Hardeberga och Sandby församlingars ledigvordna prebendepastorat får vidkännas, ett anslag af 2,046 R:dr årligen måtte å universitetets stat uppföras, att utgå efter det berörda pastorat blifvit universitetet frånskiljdt. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. År och dag som ofvan. CARL. C. J. Thyselius. Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 77. % Utdrag af Protokollet öfver Ecklesiastik-Ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Rådet å Stockholms Slott den 13 Februari 1863.
Det är klart, att om dessa varit ringare, hade Finnarne genom införseln på Sverige haft en större vinst och varit dermed ännu bättre belåtna. Man har äfven sagt, att om den tullafgift, hvilken jag påyrkat, bibehålles, skulle det fattigare folket i hufvudstaden eller i släderne öfverhufvud nödgas att hålla till godo med sill och bröd i st. f. att äta fläsk och bröd. Min öfvertygelse är likväl, alt om mine värde motståndare vinna framgång med t ullnedsättningar i allmänhet, de skola beröfva arbetarne både i hufvudstaden och på andra orter till och med sill och bröd; ty de få i sådant fall icke någon arbetsförtjenst. Bibehålles åter skyddstullarne i allmänhet, sä kunna arbetarne fortfarande få äta fläsk och bröd. Frih. von Schwerin, Carl Julius: Jag har trott mig finna, att en del af R. o. Ad. antagit som ett axiom, att höga tullsatser innebära ett skydd för alla näringar. Jag betviflar denna sals i allmänhet och hvad landtbruket angår, är den fullkomligt oriktig. Det är sagt, att ladugårdsprorluklerne blifvit ökade genom den Finska traktaten. Jag har åtminstone icke kunnat finna, att tillvaron af denna traktat haft någon inverkan på ladugårdsproduklernas förökande inom den provins der jag är bosatt, utan införde förbättrade hushållsinelhoder har föranledt förökning af ladugårdsprodukterna. Man har insett, att det icke är nog med produktion af spannmål, utan revenuen afladugårdarne måste mera uppdrifvas och för erhållande af denna revenue har man måst använda spannmål, hvilken man godtgjort sig sedermera genom försäljnig af ladugårdsprodukterne, äfvensom det för en sådan hushållning erforderliga förlag vunnits medelst den i sednare tider ökade penningetillgång. Se der, enl. min tanke, orsaken till ladugärdarnes ökade afkastning.