Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det vill jag gärna, att vi skulle vara sams för de årena, som är kvar, sa’ jag. Jan Anders. Se jag gick ut för att se på den där gärd’sgård’n. Lars Anders. Och jag gick ut för jag skulle titta på min. Jan Anders. Se, min son vill inte ha’ torpet, om de båda två ska stå kvar. Han säger, att folk gör spektakel med dem. Lars Anders. Ja, se inte kan jag rifva ner min gärd’sgård. Jan Anders. Nej, nej! Du kan väl inte det. (Paus.) Hör du, Lars Anders, ska vi vara sams nu då, efter gärd’sgårdarna ändå är oppe? Lars Anders. Det ska vi. (Handslag.) Gammal hund skäller inte i onödan. Men hvad är det egenteligen, vi har grejat om i så många år? Jan Anders. Ja, det är inte så godt att säga. Lars Anders. Jag tror nu för min del, att alltihopa kommer från käringarna. Jan Anders. Tänka sig, att jag aldrig har kommit på det förr. Ja, visst! Det är käringarna, som har satt opp oss och retat oss och gjort oss rasande. Lars Anders. Jag minns när di Karolina gick och stal utåf vårat dricka. Jan Anders. Och jag minns, när di Brita Stina gick och tog bort äggena undan våra höns. Lars Anders. Ja, men det var Karolina, som börja’. För det minns jag då precis. Jan Anders. Nej, det var då lögn. För Brita Stina var du gifter med, innan jag hade tittat åt Karolina. Lars Anders. Ja, men se’n Karolina kom med, var det som eländet börja’. För ho var fullfjädrad med detsamma. Jan Anders. Hör du, Lars Anders, den gamla ormen sitter allt i dig ännu, och jag tål inte, att du står här och skäller på min kvinna. Lars Anders. Du har väl lad’gård’n full med mina kalfvar, kan jag tänka mig, fast di snart inte kan komma öfver gärd’sgård’n, nu när han blir byggd. Jan Anders. Ska du stå där och göra dig stinn, för att du i tio år har proppat i dig utåf min goda mjölk? Lars Anders. Akta dig, din gamla räf! Jan Anders.
Jag förutser att denna anmärkn. kommer att mötas dermed, att det vore under Reg.-R:ns värdighet att endast handlägga sådana mål, som Regeringen funno för godt att till densamma öfverlemna; men jag kan icke anse detta svar tillfredsställande. Ett annat fel uti detta förslag ligger uti 23:dje §:s stadgande att ”Reg.-R:ns beslut utfärdas i luns namn och med Dess Höga underskrift eller under Dess sekret.” Att en Rätt, som icke får hugnas af K:ns närvaro, och der Konungen icke har den aldra ringaste beslutande-rätt, skulle kunna utfärda beslut i K:ns namn och med Hans höga underskrif, anser jag vara aldeles omöjligt. Enligt min tanke bonte man här hafva stadgat alt, i afseende på Reg.-R:n, så utfärdas dess beslut endast under K:ns sekret. En annan anmäkn. måste jag äfven göra emot stadgandet i 24:de § att: " Dcpar tern: ts-Chef ege alt i Regerings-Rällen deltaga i öfverläggningen, men icke i besluten, uti de mål, som till hans DepartcmU höra." Om Deparlem:ts-Chefen endast får deltaga uti öfverläggningen, men icke uti besluten, så fruktar jag att han i allmänhet ganska litet kommer att begagna denna rättighet. Det hade då varit bättre att lemna honom röst-rätt och votum decisivum, och det förundrar mig verkligen att Konst.-Utsk. icke vidtagit denna åtgärd. Man har äfven såsom ett fel anmärkt att Konungen icke blifvit förbehållen 2:ne röster uti Reg.-R:n, men derpå kan jag icke ingå, ty att förbehålla Konungen endast 2:ne röster uti mål der Ilan förut haft ensam beslutande-rätt, och der han alltid borde hafva den, kan jag icke finna passande. Hvad beträffar
Jag behöfver nu måhända icke närmare uttveckla detta, emedan min afsigt egentligen är alt fä fästa uppmärksamheten på ett annat medel, som jag anser i sin mån och bättre än det ofvannämnda skola bidraga till rörelsecapitalets bibehållande. Man bör alltid ihågkomma, att ett rörelsecapital icke endast representeras af en viss nummerär silfver, eller en eller flere bankers tryckta sedlar, som finnas ute pä enskildas händer, utan äfven af Don 17 Augusti fr m. m alla andra värden, som äro användbara i rörelsen man och man emellan, samt all dess större eller mindre belopp under eli lissl, tidskifte beror af den liflighet, hvarmed dessa värden omsättas, oeb det hörer ju lill financelärans a b c, att 1 r:dr, som omsäties en gång om dagen, betyder lika myckel i rörelseeapilal, sorn 30 r:dr, hvilka endast omsättas eu gång i månaden. Att de penningar, sorn linnas, i möjligaste måtto hållas i omlopp uli den dagliga rörelsen och användas pä ett vinstgifvande säll, är således i min tanka det egentliga villkoret för eli lands ekonomiska vältrefnad. ■— Ett af de medel jag anser kunna härtill bidraga oell derföre nu tager mig friheten föreslå, är räntans frigifva tale. Mycket skall måhända invändas emot denna åtgärd; men jag Iror likväl, att de flesta skälen äro för densamma, (kapitalister och diseontörer i allmänhet äro, och ieke utan skäl, rädda oell försigliga till lynnet, och följden häraf är, att hastiga uppsägningar af ullänta penningar inträ ilar just dä, när penningarna, i anseende lill något redan inträffadt trångmål, äro mest hehölliga för näringsidkaren och svårast att tillgå. Della är en olycka, som vidlåder alla långt utsträckta ereditföi hållanden.
En följd af denna för kassans bestånd visserligen betryggande föreskrift har emedlertid blifvit, att då flertalet af flottans embetsoch tjenstemän sakna enskild förmögenhet och således äro, för egen och sina familjers bergning efter alskedet, beroende af de pensioner, som från amiralitetskrigsmanskassan skola erhållas, de ock i allmänhet, ehuru stor benägenheten alt lemna tjensten än må vara, dock finna sig nödsakade att i densamma qvarstadna och endast genom ingifna afskedsansökningar reservera sin rätt att eller tur, i den mån kassans tillgångar det medgifva, erhålla afsked och dervid komma i åtnjutande af pensionerna. Förhållandet härmed är dock, dess värre, nu sådant, alt dylika ansökningar mäste i åratal ligga oanmälda, i brist af tillgång i kassan för pensionernas utgörande. Det menliga inflytande på tjenstbarheten bos flottans befäl, som härigenom uppstår, afhjelpes väl i någon mån, men dock mindre än önskligt vore, genom flottans reserv-stat, så länge anslaget är inskränkt till nuvarande jemnförelsevis ringa belopp. Men förhållandet blir betänkligare, sedan befälets löner blifvit ökade, då det är all förutse, att åtminstone högst få skola taga afsked och ålnöjas med pensioner från förberörda kassa, om dessa skulle förklaras fortfarande böra beräknas efter nuvarande lönerna ; och det blir således nödvändigt all vara betänkt på någon åtgärd, som skulle kunna motverka omlörmälda menliga följd af löneförbättringen. I sådant afseende och då de för bestämmande af pensionerna vid arméen föreslagna grunder visat sig i tillämpningen på flottan leda dertill, att pensionerna för vapnets både högre och lägre befäl med vederlikar af civil-slaterna skulle antingen blifva högst obetydligt förbättrade, eller komma alt understiga de, enligt amiralitets-krigsmanskässans reglemente, nu utgående pensionsbeloppen, samt jag alltså icke vågar obetingadt tillstyrka berörda grunders antagande för flottan, utber jag mig att i stället få i underdånighet föreslå, alt alla lill pension från Amiralitels-krigsmanskassan berättigade Bil. N:o i lill Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket i856.
R:mt för hvarje rusthållsnummer, som redan ingått eller framdeles ingår på Båtsmans-beklädnadens öfvertagande af Kronan; och skulle, enär med säkerhet kan emotses, att de få rusthåll, som ännu icke frångått beklädnads-skyldighetens utgörande in natura, skola emot ofvanbcrörde fördel söka dess öfverflyttande på Kronan, samt följaktligen hela nummer-styrkan måste tagas i beräkning, då, om den ifrågasatta lindringen i sin helhet beviljas, erfordras en tillökning af 1 1,505 R:dr och, om den tillkommer endast indelningen i Blekinge län, en summa af 7,500 R:dr uti det på 5:te Hufvud-Titeln uppförda förslagsanslag af 63,000 R:dr till Båtsmäns beklädnad, hvarvid Kongl. Maj:t dock fäster det förbehåll, att den sålunda de rustande beredda lindring endast tillgodokommer dem så länge Rikets Ständer anvisa det derför erforderliga vederlag, hvadan, i händelse af dess indragning,# de rustandes skyldighet att utgöra emot vederlaget svarande beklädnads-bidrag åter skulle komma att vidtaga. De till detta ärende hörande handlingar skola tillställas det Rikets Ständers Utskott, som med handläggningen deraf kommer att taga befattning. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. CARL. Ehnemark. Kongl. Majus Säd. Skrifvelse N:o 48. It Utdrag af Protokollet 'öfver Sjöförsvars-Departementet tillhörande Ärenden, hållet inför Hans Majit Honungen, i Stats-Rådet, å Stockholms Slott, den 8 November 1859. Närvarande: Hans Excellens, Justitie-stats-rhinistern, Herr Friherre De Geer, Hans Exc., Stats-ininistern för Utrikes Ärendena, Herr Friherre Manderström, Stats-råden: Wallensteen, Gripenstedt, Almqvist, Ehnemark, Herr Grefve Hamilton, Lagerstråle, Björnstjerna, och Malmsten. 2:o.
— Det är det säkraste att få gå bort, sade han, när man ännu är så ung, om man visste hvad man skulle bli till, så önskade man kanske inte att man skulle få lefva. — Bengta hon brukade läsa för honom. – Ack Anders, inte är du så dålig, att du behöfver ha läst för dig? sade jag. Men han tyckte om det, och Bengta brukade jemt vara hos honom. – När han hade qväfningsanfall brukade hon alltid sitta och stödja honom med armen om hans rygg. – Ack, den som finge dö i Bengtas famn! sade han. — En gång satt han i vårt stora rum dernere, alldeles stilla, med händerna knäppta samman framför sig. Han hade suttit så länge, utan att säga ett enda ord. – ”Anders lille, den som nu visste hvad du sitter och tänker på! – Den själsfinaste moder kan icke råda öfver ett mjukare tonfall än det, hvarmed denne skroflige gubbe yttrade dessa ord. Och hans läppar skälfde så att han måste dröja en stund innan han kunde fortsätta. – ”På Gud, sade han bara, – på Gud.” – Det blef tyst. Den gamle förnekaren tycktes med oändlig undran ha fäst sig vid dessa två ord, ty det var för sig sjelf, liksom ett eko han upprepade dem. Det var som om – fast han upprepat dem hundra gånger – han ännu måste lyssna efter om det icke gömde sig något i deras klang, som han slutligen kunde lära sig att uppfatta. – ”Ja, och så blef han allt sämre, och så en dag var presten der, det hade visst ingen haft bud efter honom, men han kom af sig sjelf och frågade om han kunde få läsa. Ja, men så kort som möjligt. — Ja, och så ” ”Var du hos honom när han dog?” frågade Christian. – ”Nej jag hade flyttat upp på en kammare, jag kunde inte uthärda att se på det, och jag hade gått och lagt mig. och när han märkte det skulle bli slut kunde han inte tala, han kunde inte säga mer än: Bengta, famnen – famnen! Så förstod hon honom och tog honom i sina armar. Han sade inte ett ord mer, han drog en suck, och så var allt slut.”351 Sedan gubben gått gaf Christian mig ett sammandrag af hans lefnadshistoria.
Till hela sin längd genomskuren af en enda trång korridor, på ömse sidor om hvilken cellerna äro belägna, lemnar denna byggnad icke tillfälle att i korridoren låta mindre oroliga patienter af båda könen samtidigt uppehålla sig; och ännu svårare olägenheter uppstå derigenom att flera celler äro förenade inom en dörr och sins emellan skiljda endast genom spjälskrank, så att de sjukes isolering, som med deras hållande i cell afses, alldeles icke vinnes, hvartill kommer, att latrinerne derstädes, i anseende till det olämpliga sätt, hvarpå de finnas inrättade, äro i högsta måtto besvärande. Sedan SerafimerOrdensGillet låtit genom en arkitekt undersöka förhållandet, har denne uti afgifvet utlåtande, hvilket Hospitalsdirektionen till alla delar biträdt, förklarat, att cellernas usla beskaffenhet gjorde en genomgående ombyggnad af cellflygeln nödvändig, såvida inrättningen skulle blifva för sitt ändamål användbar, och då dervid cellerna måste göras större, men deras antal icke finge förminskas, blefve en tillbyggnad af denna flygel jemväl oundgänglig. Kostnaderna härför, äfvensom för apparater till ett badrum i nämnde flygel samt hägnad kring gårdarna för stormande patienter, äro af samma arkitekt uträknade till 14,000 R:dr, hvartill kommer fordrad ersättning med 450 R:dr för ett enskild person tillhörigt hus, hvars undanrödjande blir af cellflygelns utvidgning påkalladt; Och har ÖfverIntendents-embetet, enligt afgifvet yttrande, emot kostnadsförslaget och de till grund derför uppgjorda ritningar icke haft något att anmärka.
Men om denna så skenbart naturliga tillämpning af föreskrifterna i dessa §. på närvarande fråga skulle, Vid närmare granskning, finnas medföra orrik-uMstörtande af hvarje Riks-Stånds och Konungens constitutionella rätt och stå i strid med ännu heligare , 1 Constitutionen nedlagda grundsatser; då lärer det ej behöfva bevisas, att berörde §. §:s kraft, i närvarande fall, bör vika för deras, det vill säga, formalitets - frågans rätt vika för de väsendtliga föreskrifters, utan hvilka en sådan fråga icke kunnat uppkomma. En sådan väsendtlig grundsats anser jag vara den, att hvarje lagligen slut-betedt RiksdagSmäl mante till afgörande upptagas. Den Riksdags - Ordningen 'stadgar denna grundsatts uttryckligen, då den bjuder, att, sedan ett mål från Utskott återkommit och blifvit efter första uppläsningen lagdt på bordet, samt vid nästa fö. redragnlng åter kunnat förklaras hvilanda, skäll , då det tredje gängen förekommer, detsamma till afgörande företagai. Den 56 §. Regerings Eörmen visar sedan,' huru det skall sluteligen behandlas, att det kan bifal 4'. de B. N:o 1 5, 16. 11,1 Den 3 Juni. bifallaseller afslås, eller få förändringar och tillagg, och, om det är grundlagsmå!, blott bifallas elier afslås: kort sagdt, tillåter allt annat, men icke hvila, emedan hvila vore motsatsen af till afgörande företagas. Terminen åter särskildt för Grundlags - mål är, enligt 8>> §• Regerings - Formen, icke, såsom för vanliga Lagstiftnings - mål, utsatt under samma Riksdag, utan till tten nästa: ej förr, men dciy har Lagen berättigat till deras upptagande. Hessa lagbud äro de fundamentala.
S. D. Då nu ånyo föredrogs Allmänna Besvärs och Ekonomi-Utskottens under N:o 423 afgifne Utlåtande öfver gjorde anmärkningar vid Betänkandet N:o 32, angående nya Evangelin Bokens an* tagande, fann Bonde-Ståndet för godt, att, i enlighet med hvad Vallöf!, Borgare Ståndet förklarat» med ogillande af Utskottets åtgärd, besluta, att nya Evangelii Boken icke bör antagas förr än Bibel-öf-versättningen föregå<t. Ut är. 4 14 Decttnb, It it Den 14 December, Från Höglofh Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls Srats-U(3kottets, den 9 dennes, under N:o 653 aflåtne, samt föl. jande dagen på bordet lagde Memorial, angående slutliga bestämmandet af arfvoden för någre biträdande, äfvensom för Renskrifnings-kostnaderi. S. D:
Män utgifva och kringsprida Assignationer; Riksdagsmannen anförer att sådant , äfven af mindre Credit-ägande , ej utan framgång varit försökt, och mången genom ett sådant Penninge-vingleri blifvit oskyldigt lidande, att obilligt vöre, det en del Medborgare skola få öka sina skatter genom egen rentefri Penninge-fabricering, då andra måste betala öfver lag uppjagade rentor; samt att en sådan fortfarande Assignering allt mera måste utjaga det reéla Banko-Myntet utur Rörelsen; och anser högst nödigt, att detta mot Lag stridande onda, må blifva afhulpet. Hedervärda Bonde-Ståndet har likaledes till Banko - Utskottet remitterat ett Memorial af Riks-* Den a Ju/t. Riksdagsmannen Hans Hansson fran Kopparbergs Kan, som, under åberopande af flera olägenheter, så val Filial»Disconternes utelöpande Sedlar, som privates Assignationer, vara sig på Kanken eller enskild Man ställde, yrkar, att alla Filial-Disconterne måtte indragas vid Octroyernes slut; samt någon viss kort tid föreskrifvas för private Assignationer till upphörande. Flere Ståndets Ledamöter hade häruti instämt; och Anders Joachimsson från Östergöthland för dess del ansett nödigt, att Banken måtte försträcka Riks-Discont-Verket så stor Summa till Kans meddelande, sorn svarade emot hvad genom Filial-Disconternes indragning försvunne utur Rörelsen. Till Banko-Utskottet har sluteligen från Väliofl» Borgare-Ståndet ankommit ett Memorial af Herr Handelsmannen A. J. Wigander , hvaruti föreslås; 1:0 Att allt vidare utgifvande af 3 procents Sedlar matte Disconterne förbjudas; men de nu varande, högst få vara löpande till nästa års slut, och till förekommande af underslef förses med Charta Sigillata. a:o
Sedan öfverläggningen härefter förklarats slutad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att i afseende å sättet för det ifrågav:de Betänk:ts föredragning endast blifvit yrkadt, att detsamma måtte punktvis företagas till afgörande, med iakttagande af den ordning, hvari punkterna i Betänk:t finnas upptagne; och hemställde Hr Gr. o Landtm., huruvida It. o. Ad. härtill ville lemna bifall. Ropades ja. Till följd häraf förekom nu Utsk:ts å sid. 11 gjorda hem» ställan. Hr Wolffelt, Mauritz Constantin, anförde skriftligen: Jag har dragit mycket i betänkande huruvida jag skulle deltaga i denna diskussion eller ej, icke derför att icke ämnets vigt synes mig stor, utan derför att jag vore oviss om under nuvarande förhållanden skjutsfrågans lösning ändamålsenligt kan vinnas. Representationen, som vid hvarje riksdag sedan lång tid tillbaka behandlat den och stundom erkänt det principielt riktiga i skjutsningsbesvärets öfvertagaude af Staten, har likväl aldrig velat ingå på verkställandet af detta öivertagande, hvilket ifrigast blifvit yrkadt af Bonde-Ståndet; — men då de Heste af de tre andra Stånden till en del resa på det förras bekostnad, kan man finna förklaringen härtill. — Regeringen, som med ett frihandelssystem quand méme och genom att utsätta idkarne af vår modernäring för täflan med verldens alla länder, under det näringen tryckes af skatter, serviluter och onera af mångfaldigt slag, hade, som (nig synes, handlat både klokare och för näringens bestånd oell förkofran bättre, om den, innan täflan öppnades, sökt medverka till borttagande af de onera, som tyngst och skadligast inverka på jordbruket, och bland dessa intager utan tvifvel skjutsskyldigheten främsta rummet. Så har emellertid icke skett — och mycket bopp att Regeringen nu skulle göra det, finues icke heller. Ehuru jag således icke kan hysa snart sagdt något hopp att vid denna riksdag få skjutsfrågan löst Den 19 April. 337 löst på det enda sätt, sorn kan tillfredsställa mig och den skjutsande jordbrukande befolkningen, vill jag dock yttra några ord.
Magistrat att för dervarande Borgerskapet, Bergscollegium att för Bruks-Agare och Bergs-Manufacturister, samt Landshöfdingarne, hvar i sitt Län, att för Städernes Borgerskap och menige Allmogen om sådane Valförrättningar, 3 Ämbete? vägnar, föranstalta etc. 13- Hvarje Stift välje, i den ordning hvy rom dess Presterskap inom sig öfver ens kommer, följande antal Riksdags - Fullmägtige bland Kyrkoherdar: Constitutions-Vtskottets betänkanden. 59 skap, inom sig öfverenskommer, följande antal Fullmägtige, nemligen: Upsala Stift Fem , Stockholms Stad Två, Linköpings Stift Fem, Skara Fyra, Stregnäs Fyra, Westerås Fem,Wexiö Tre, Lunds Fyra, Götheborgs Tre, Calmare Två, Carlstads Två, Hernösands Tre och Gottlands Två. Comministrarne uti hvarje Stift, äfvensom Comministrarne i Stockholm, vare berättigade, om de det åstunda, att, inom sig, välja En Fullmägtig. Upsala Stift Fem , Stockholms Stad Tre, Linköpings Stift Feni, Skara Fyra, Strengnäs Fyra, Westerås Fem, Wexiö 7 re, Lunds Fyra, Götheborgs 'i re, Calmare Iva. Carlstads Två, Hernösands Tre och Gottlands Två. Arke-Bi. skopen vare, såsom Preste-Ståndets Talman, till Riksdagen sjelf kallad. Biskoparne , Pastor Prirnarius i Stockholm och jemväl Gymnasii-Lectorer, antingen desse innehafva Prebenden eller ej, och äro Prestvigde eller Lekmän, må till Riksdagsmän kunna väljas, på det sätt, att de inbegripas under det här ofvan bestämda antal Kyrkoherdar från Stif - 6o Constitutions-UtshoHets betänkande. ten. Conn nini s tvenne i hvarje Stift äfvensom de i Stockholm, vare berättigade, om de det ästunda, att inom si" välja en Fullmäktig. Universiteten i Upsala oell Lund ege att till Riksdagsmän i PresteStundet utse, hvardera Tvänne Professorer frun de Werldsliga Faculteteterna.
Stats-Utskottet erinrar sig ännu de oredor i Rikets pcnninge-werk, de bäde allmänna och enffildta förluster och olägenheter som Riksgälds-Sedlarne under deras gängbarhet tilfiyndat Handel och Näringar samt Landet i allmänhet, och hwilka wida öfwerwäga de fördelar, som en och annan Individ» kunnat af tilfällige händelser beredt sig genom de täta förändringar deras wärde i allmänna rörelsen war underkastadt. At tilskapa et nytt Credit-Sedelwynt wore utan twifwel lättaste utwägen at afhjelpa och fylla behofwen för ögonblicket, men följdcrne deraf hwila ofta tungt öfwer bäde samtid ock kommande siägter. Wid betraktande häraf och med rädfräganLe af Let sätt, hwaraf flere andre Nationer sig betjent i en sädan belägenhet, dä Statens tilgängar warit otilräckelige, at fylla dest brister och behof, har Stats-Utskottet häldre trott sig böra föresiä Inrikes Läns uptagande. Efter et lyckligt och stadgadt Regerings - sätt, der bäde allmän och enskildt fri - och säkerhet är genom Negerings-Lagarne sä wäl förwarad, twiflar icke Stats-Utskottet, at ju Patriotismen och den sanna medborgeliga andan skall täfla at hwar i sin mohn bidraga til Fäderslandets uprätthällande, dä tilfälle bertil övnas pä sädane wilker at det enskilta Jntereflet kan med det allmänna förenas. Statk 1012 Den i5 Augustt. Stats-Utskottet har i detta afseende trott sig böra til Riksens Högloft. Ständer wördsammeligen hemställa följande, nemligen: i:o AL län mätte uptagas pä Riksgälds. Contoirets Obligationer, under Riksens Högloft. Ständers högtideliga garantie. Detze Obligationer ssulle icke utgifwas pä högre Summa än Femtio Rd. stycket, ställas pä Sep är med fem procents ärlig
B:co, med ränta derå af 5 proCent från 1810 års början och tills betalning skedde, som Fullmågtige i Rikets Ständers Riksgålds-Contoir, i följd af Rikets Ständers Beslut vid 181 o års Riksdag i Örebro, under den 21 Februarii 1811 utfärdat, härrörande från Banquiererne i Hamburg Averhofs Arfvingar, E. A. von Hålles Si Son samt Louis 8c Jenqvels fordringar hos Svenska Pommerska Kammaren för accepterade Vexlar och enligt ordalydelsen innehållande: att skulden tillkommit genom omkostnader för Svenska Statens räkning. Denna skuld hade vid 1812 års Riksdag blifvit afskrifven, såsom icke mera graverande Svenska Staten, i följd af Rikets Ständers då fattade beslut om Rikets Utländska gäld; och den har sedermera utgjort ett beständigt tvisteämne, med hvilket stod i nära gemenskap upprätthållandet af National Representationens aktning och värdighet. Ehuru Kongl. Maj:t afiägsnat allt, som i I o(> Stats-Utskottets Betänkanden. någon mån kunde förnärma densamma, hafva likväl i följd af Rikets Ständers forst lemnade garantie för i frågavarande skuld, förluster uppstått, som icke kunde i förvåg beräknas. Som Pommern och Rugen år i 8 13 återgått under Sveriges Krona och Original forbindelserne för ofvannåmnde skuld ännu voro utelöpande; så ville Kongl. Preusiska Regeringen icke erkänna någon skyldighet, vidhäftande Preusiska Staten eller specielt f. d. Svenska Pommern och Rugen, att betala denna i och för Sveriges räkning tillkomne skuld, och yrkade att försäkra sig emot allt kraf af fordringsegarne genom en motsvarande innehållning å Sveriges fordran, utgörande i frågavarande skuld till de Hamburgska Banqviererne, vid detta tillfälle med ränta för den förflutna tiden, omkring 550,000 R:dr H. Banco eller i Preusisk Courant öfver 800,000 R:dr, och således mera ån Sveriges hela återstående Capital fordran. Kongl.