Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ylleoch linne-väfnader tillverkas öfverallt af qvinnorna, bland hvilka mångå utmärka sig genom särdeles skicklighet. Hushålls-Sällskapet har ock bekostat några personers undervisning i konstväfnad för att vidare spridas, fliuru afsättningen utom orten af dessa tillverkningar icke varit betydlig, ^mellan den tid, som upptages af landtmanna-göromål, sysselsättes allmogen hufvudsakligen med kohlning för bruken, timmer, hygge och flottning för Sågverken, fällning och forssling af skeppsvirke, bräder och ved, träkärils förfärdigande, husoch fartygs-byggnader, snickare-, hjulmakareoch smedsMbeten, tegelslagning samt någon kalkbränning, den sistnämde likväl icke Motsvarande ortens behof; hvilket allt bidrager till idkarnes bestånd, och är Mligt med ortens naturtillgångar. 6 TJ/tntJpl • Örtens invånare afsätta vanligen sina landtmanna-produkter till Ä Ä h«r i stade,, eller vid de ärliga f„-n,a,k,ader»a som af nästgränsande städers borgerskap äfven besötes. Dessutom tafve i sednare tider åtskilliga hemtnans-ägare och deras söner foietagit s g, drifva handel för hvilken de taxeras till bevillning i mohn af rörelsen.
Då det nn måste antagas , att en Riks-HuP. vud-Bok, så val för Eders Kongl. Majit som Riksens Ständer är af yttersta vigt och nöd - Revisorers Berättelse. r 3 väldighet, men en sådan Riks-Bok icke låter uppgöra sig efter Landsock Militiat-Böckernes nuvarande form , synes ensamt af denna orsak och till undvikande af Råkenskapernes uppgörande, efter orne olika methoder, såsom de förra åren från och med 1810 nu måste ske, den method, hvarefter Riks-Hufvud-Boken kan uppgöras, böra antagas för den enda gållande, och då härtill kommer, att med denna, af StatsCommissarien och Riddaren Widegren föreslagne method, erhålles icke allenast enkelhet, redighet, utan ock genom hvad hår ofvan bemärkt blifvit, vinnes utväg till ernående af den möjligaste säkerhet och lätthet vid Controller å medlens behöriga redovisning, äfvensom den, i flere hänseende, nyttiga likhet hela RåkenskapsVerket igenom, så att Råkenskaps-året öfver allt börjas och slutas lika, eller ifrån den 1 Januarii till den 31 December, kan KammarFiåtten icke annat ån, under åberopande af hvad hår ofvan år anfördt, i underdånighet anse den föreslagne Råkenskaps-methoden både användbar och nyttig. De Ledamöter af Kammar-Rätten, som likväl i vissa omständigheter varit af skiljaktig mening från Kammar-Rättens pluralitets, åberopa i underdånighet de deröfver bifogade Utdrag af Protocollet. Kammar-Collegium och Stats-Contoiret hafva åter ansett 5ig böra först i ett sammanhang 74 Riksens Ständers upptaga, huru ifrågavarande förslag tillkommit och den utveckling som beskaffenheten deraf sedermera erhållit^ Efter det Riksens Stånder, i deras om StatsRegleringen vid 1S09 och 18 to års Riksdag afiå.tne underdåniga skrifvelse, den 1 o April sist nåmnde år, hemställt, att en Riks-Hufvud-Bok, öfver Statsverket? alla, Inkomster och.
– Man måste tro på sig själf, det är din plikt, du måste resonera så, att när andra komma fram som inte ha så ursprunglig begåfning, så måste du göra det – men det är inte tillräckligt arbete ska jag säga dig, det fordras arbete, bara arbete – Hon svänger piskan retligt som en pådrifvare, slår sin hand i stolskarmen. – Du skall arbeta morgon, middag, kväll – hvar liten ledig stund, försaka allt för din konst, målare blir man inte med att drömma. Han står stilla, för då och då till munnen spetsen af sitt blonda skägg och biter i det. Så gäspar han utdraget och kastar sig på sängen. – Var snäll och var tyst litet – mitt hufvud värker. Hon brister i hejdlös gråt, men han rör sig icke, och då hon tystnar och klär af sig, ligger han ännu och ser upp på den kalkhvita takytan. FJÄRDE KAPITLET. – Vet du hvad, Puttan – jag skall måla den där fru Bryans porträtt – fritt förstås. Det är skapligt ljus i hennes rum. Louise hängde om hans hals, försoningen var gjord. Tore hade i smyg hela aftonen betraktat den olyckliga studien – icke tu tal om att den var god. – Om jag lyckas, kanske jag småningom kan ... – Lyckas?! Naturligtvis – det här kan du ju, kära du. Fru Bryan förklarade sig villig. Hon hvilade behagsjuk i hvit spetsrock mot en bakgrund af saftigt blått, och Tore tog ledigt följande förmiddag och lade upp porträttet så vackert, att han själf blef förvånad. All hans innestängda målarlust slog ut i en färgsäkerhet och ett behärskande af motivet, som kom honom att darra. Under två dagar talade han knappast ett ord, gick och hvisslade och stirrade, och tredje dagen gjorde han sig åter fri för att fortsätta. – Herr Duncan blir väl inte förargad? lät det försiktigt. Louise hade haft tämligen tråkigt hela dagen. – Låt honom bli då. – Men Tore lille – då får du vara mycket säker – – Säker – det är väl ingen ... – Ja men Tore – du måste tro – tro fast på dig själf. – Tror inte du längre, sade han långsamt, – då är det väl bäst jag lämnar alltsammans, för risk är det alltid ... allting är riskabelt.
Maj:t vidtagit, icke kunnat jordegarne tillskyndas; alltså anse Utskotten, dels att af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse någon åtgärd å Rikets Ständers sida icke påkallas; dels ock att, innan den i ofvanberörde måtto anbefallde undersökning hunnit till slut bringas, och Rikets Ständer fått emottaga Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition i ämnet, de af Herr Petré och Erik Persson väckte motioner icke böra till pröfning upptagas; i följd hvaraf Utskotten hemställa, att samma motioner för det närvarande måtte förfalla. Ankom till Exp.-Utsk. den 29 Julii, Utlåtandet i anledning af väckt motion, angående lindring uti extra roteringen inom Bohus Län. Uti ett till Hedervärda Bonde-Ståndet ingifvet och derifrån till StatsUtskottet remitteradt memorial har Riksdagsfullmägtigen Johan Johansson yrkat, att i Bohus Län, der hemmanen skola vara mindre och invånarnes tillgångar i allmänhet ringare, än i öfriga delar af Riket, Trenne (3) hemman måtte anslås att, uti extra roteringen, utgöra en rote, i likhet med hvad i de fleste andra landsorter skall ega rum. Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotten hafva gemensamt tagit denna motion i öfvervägande; och då Kongl. Maj:t, genom Dess den 20 December i8a5 utfärdade Instruction för Comiterade, till förrättande af den utaf Rikets Ständer vid 1823 års
Herr klingsporr, 6cr6t, instämde deri att nytt wal borde ske. Herr Grefwen och LandtMarfkalken frössve Herr ^ilenl^sbn om han ej rfrän sin begäran om votering wille asstä; men Herr Den 27 Januarit. 1267 Serr 6^UenlvsKn förklarade sig an ytterligare yrka denfamma. ^err käblmgn. Sedan den gjorda propositionen bllfwit med Ja och Nej beswarad, votering begärd, och den Ledamoten som den yrkadt derifrån icke will afstä, lärer bästa sältet att undwrka en onödig tidö utdrägt wara att genast strida tili voteringen. Grefwe I)s la 6sr6is anhöll att Herr Grefwen och LandtMarstaiken till »vinnande as förening wille söra propsition, att walet om Mändag ätta dagar lill mätte förrättas. Serr Grefwen ock) LandrMarflalken lät derefter uppsatta voterings'propositionen, hwilken'ester någon jemnkning gtllgdeö, lydande som föher: Den som bifaller atr walet af Fullmägtige i Riksgälds - Contviret förrättas nästkommande Mändad eftermiddag strifwer Ja Den det ej will strifwer Nej Winner Rej uppstjukes wastt till desi Jm struckionen oä> - x^gen för berörde Werkö Fullmägtige blifwa uppgifna och faststäide. Friherre 8tjLrnlle6t trodde att propositionen hade bordt sä ställas, att den hwilken aniäg sä« lvm en följd af Rtdderstaptt -ch Adelns beflut ark io68 Den 27 Januam. att Fullmägtige wore förtroendet förlustige skrefwr Ja o. l. wmen Herr Grefwe» och LandtMarfkalken sivarade akt propositionen redan wore justerad, och att han ej kunde göra nägvn annan. Friherre Stjernstör förklarade dä att det endast wore hans önskan dek hans tanke bleswe i Protokollet antecknad. Derefter skred Högloft.
De luktkonstnärer som biträdde henne intogo också sina platser, hvar och en vid ett mindre ododion. Det var fullständig konsert – stor orkester, skulle man fordom hafva sagt. Ododionsinsatserne voro redan förut införda i instrumenterna. De tillverkades alltid på det stora central-laboratoriet vid den forna Nybrohamnen, på samma plats där en kunglig musikalisk akademi haft sitt hus för några hundra år sedan, men tillverkningen skedde efter Aromasias egna föreskrifter. Allas näsborrar vidgade sig, men samtalen fortforo lika obehindradt. Det var en af fördelarne vid dessa luktkonserter, att man ej behöfde iakttaga någon tystnad. Luktsinnets verksamhet hämmades ej af det sorl som gick genom salen under hela konserten. Många hade förvånat sig öfver det ämne som konstnärinnan valt och med ett visst misstroende börjat vädra de första satserna, men misstroendet byttes snart i förtroende för konstnärinnans smak och stora förmåga och öfvergick sedan till förtjusning öfver hennes snille. Först kände man doften af spädt gräs och vårens förstlingar bland blommorna, ljufva, aningsfulla luktackorder som fylde sinnet med friska tankar och nytt lif, som tycktes bryta med alt gammalt och föråldradt och visa på en glad framtid. Det var oskuldens, aningens och hoppets årstid. Därpå fördes man genom några lyckade luktöfvergångar in i sommarens rikaste öfverflöd. Konstnärinnan framlockade ur sitt klaver doften af nyslaget gräs, af smultron och de blommor som företrädesvis tillhöra den årstiden. Man njöt af dessa dofter och kände, huru sommarkraft och sommarglädje genomströmmade ens hela varelse. »Ack, det är skönt, det är härligt, det är ljuflig sommar!» utropade många i salen, och flera skyndade fram till konstnärinnan för att lemna henne ännu flera värdepapper. Men så kommo dofter som kändes något kvalmiga. »Vi äro i rötmånaden!» pustade man i salen, torkade svettdropparne från pannan och längtade efter svalka. »Hett, men snillrikt!» förklarade fru Skarpman-Stormfågel. »Aldeles för kvaft!» ropade fröken Rosendoft. »Jag tror, att jag går min väg.»
Så icke blott uppfattades saken af de närvarande och af referenterne, utan endast i så fall blir i dessa ord, från denna plats uttalade, någon mening, ochendast på grund af en sådan uppfattning kan förklaras, att detta argument, så tacksamt för dem, som yrkade nedsättning eller rent afslag på hela anslaget, icke vidare upptogs. Det är derför med allt skäl som en tidning om denna sak yttrar: » Egendomligheten i detta hans excellens uppträdande faller naturligtvis genast i ögonen. Den förste talaren hade sagt sig befara, att konungen skulle begära särskilda anslag åt arffurstarne (naturligtvis var hans » enskilda uppfattning », att så ej borde ske). Hans excellens, som tidigt under diskussionen låter sina ord höras från statsrådsbänken för att lemna upplysningar, som skola undanrödja föregående talares farhågor, hår såsom argument mot den förste af dem ingenting annat att säga, än att hans » enskilda uppfattning » är — i det närmaste densamma som just denne talares. Naturligtvis bör det städse vara af intresse för andra kammaren, isynnerhet för dess majoritet, att få kännedom om hvad hans excellens för sin personliga del anser om saker och ting, men det synes oss svårt att finna, hvar man skall söka beviskraften i hans excellens ord. Ty äfven om man antoge — hvilket likväl ej torde få anses aldeles gifvet — att hans excellens vid arffurstarnes möjligen framdeles inträffade giftermål intoge samma ställning som nu, får man väl ändock anse det sannolikt, att det i en sådan fråga blefve H. M: t konungens enskilda uppfattning, snarare än hans excellens statsministerns, som komme att bestämma regeringens ställning till saken. » Om nu måste anses visst, att icke grefve Posse i kammaren talade om, ' att det vöre hans enskilda åsigt, att K. M: t icke borde begära anslag åt arfprinsarne, så måste det vara i protokollsjusteringen hemligheten ligger.
Visserligen finnes samma grundtanke i tyska, engelska, slaviska, ja, italienska visor och sägner, men mest återljuder den i norden — denna tanke, att kärleken är mäktigare än döden. Den framträder äfven i nordiska, medeltida folkvisor, hvilkas djupa släktskap med ifrågavarande episod af Helges saga är omisskännlig. V i minnas detta uppslag i en af våra folkvisor: I väfven silke, och I spinnen gull, en fästmö gråter sin fästeman ur mull. — Vi bevittna nu Sigruns möte med Helge, när denne träder som vålnad in i sin egen grafhög, manad dit af hennes sorgs styrka. Högen är icke till-lyckt, och själf är hon där före honom. Hon hälsar honom jublande välkommen, då hon ser honom träda in, blodig, som då han föll för hennes broders hand. Hon sjunger ut sin glädje som en äkta sköldmö: Nu är jag så glad, så glad vid ditt möte som höge Odins hungrande korpar, när valplatsens varma byten de varena eller de däfna af dagg se dagbräckningen. Dig vill jag kysea, döde konung, förrän du blodig brynja aftar; genomvåt är du af blodets våg; ditt hår, o min Helge, är höljdt med rimfrost. — Hur skall jag kunna ge bot härför? Och Helge svarar: Du blott det vållar, du väna Sigrun, att Helge simmar i sorgens dagg: du gråter, gullprydda, grymma tårar, förrän att sofva du går, du solljusa mö! Hvar tår liksom faller på bröstet af fursten, där töar den iskall, tung af ångest. Tröstad af Sigruns Helge: smekningar, fortsätter Ingen må kväda klagande sång, fast såren han ser på mitt sargade bröst! » Då redde, » heter det, » Sigrun en bädd i högen; » hvarpå hon utbrister: Här har jag bäddat dig, Helge, en säng, där sömnen du finner, du furste min! Låt på din arm, du ädle, mig slumra, liksom du lät mig i lifvet förr.
Skulle lin fråga om skatternas nedsättning äga runi, med afseende på restitution af livad sorn redan blifvit utgifvet, så skulle man bestämdt inkomma på den hana, som StatsTJtsk. verkligen sökt förebygga, nemi. att utdela dessa behållningar af fordna skatter till provinserna, i förhållande till deras folkmängd. Skulle någon rättvisa i dessa restitulioner äga ruin, så skulle de ej kunna tillfalla det nu var. folket, ulan den del af folket, som bidragit till dessa öfverflödiga skatteinkomsten Det skulle för närvar, för mig vara obehöfligl att ingå i en ytterligare granskning af de theorier, hvilka Gr. Frölich yttrat sig finna vara antagna inom StatsTJtsk. och uttryckta i Ulskis särskildta tillstyrkanden. Måhända skulle det äfven ej vara så alldeles oriktigt, om ej någon bestämd theori deruti skulle kunna upptäckas, eller ligga till grund för StatsUtskls tillstyrkande, emedan Utsk. har ansett det nuvar. förhållandet leda dertill, att, med de felaktiga industriella lagar, den felaktiga lagstift ning och felaktiga beskattningstheori, som råda här i landet,det ej skulle vara så olämpligt 0111, under den tilltagande folkökningen, lagstiftande makten, intilldess nöden genom ett större lif i den allmänna rörelsen kunde varaktigt afhjelpas, åtminstone borde söka att förekomma dess verkningar, och då man för en tilltagande fattigpopulation verkligen berndt tilltagande tillfällen till arbetsförtjenst, på samma gång som man sökt åstadkomma något godt för rict allmänna, så trodde man sig derigenom hafva gjort allt hvad man för närvar, kunnat göra. Jag vill blott i förbigående hafva yttrat denna sals, emedan jag trott att äfven i den kunde förefinnas någon grund, hvarpå StatsTJtsk. byggt sina tillstyrkanden. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, i öfverensstämmelse med hvad> han förut yttrat, om R. o. Ad. tillät, att föredragningen nu finge börja med utlåt. N:o 4^5, litt. A. Ropades ja. T nnledn. häraf föredrogs nu StatsUlskts utlåt.
För att bevisa detta påstående, anhåller jag alt fä fästa upmärksamheten på ordalagen i den K. Propos:n, der det står, att det skall vara ''It. St:r obetaget, att du, i st. f. införselseller ulförsels"förbud, tull-afgift bestämmes, sudan afgift stadga för en lid ”af högst 10 ur, derunder R. Sl:r ej må dens [imma nedsätta ” eller af skaffa". Den föreslagna förändringen innehåller således ett förbud för R. St:r att stadga en tull-afgift för längre tid än 10 år, men förbjuder dem ingalunda att stadga en sådan afgift för kortare tid än tio år. Vid sådant förhållande är mer än sannolikt, att R. St:r vid den följande Riksdag, om denna grundlagsförändring blefve antagen, skulle anse sig icke kunna för en sä lång tid, som 10 år, bestämma en rättvis tullsats, utan helldre hålla sig vid den af grundlagen icke förbjudna tillämpning, alt såsom hittills bestämma tull-bevillningen på 3 år. Jag kan icke föreställa mig att R. St. skulle vilja utöfva denna rättighet, då de enl.' den Kongl. Propos:ns ordalag äro derifrån frikallade; men om ock denna grundlags-förändring antoges, och R. St:r vid en kommande Riksdag på någon af de till ineller utförsel förbudna artiklar skulle sätta en tullsats för 10 år, tror jag i alla fall att det icke skulle medföra någon stadga för näringarne i allmänhet. Det har nemi. af Const.Utsk. blifvit anmärkt, att åtskilliga af landets näringar, som f. n. äro i saknad af skydd genom ineller utförsel-förbud, icke skulle genom denna grundlags-förändring erhålla någon fördel. Häremot har Hr Printzensköld gjort Utsk. den svåra beskyllning, att det icke skulle med upmärksamhet hafva läst den K. Propos:n; jag får härpå svara att det gör mig ondt att Hr Printzensköld icke med upmärksamhet läst Utsk:s Betänk., ty då skulle jag tro att denna anmärkn. aldrig skulle förekommit. Den förste värde talaren, H. Ex. Hr Gr.
Uti Wadstena fortfar den största öfvervigten på qvinnornas sida, nämligen utöfver 50 procent. Den ökade folkmängden har ingalunda medfört ett i samma förhållande ökadt antal beväringsskyldige ynglingar. Folkmängden har hvarje år ökats uti en någorlunda lika tillväxt; men beväringspligtige ynglingarne äro, enligt vederbörandes uppgifter, till antalet ena året betydligt skiljagtige från det andra. Så utgjorde t. ex. 1844 detta antalet 2,428 stycken, då det påföljande året 1845 blott utgjorde 2,385; och då antalet år 1846 var 2,540, så nedgick det år 1847 till 2,275. Detta förhållande häntyder på orsaker, som ligga djupare in uti menniskonaturen, än att de kunna blifva föremål för närmare utredande uti denna underdåniga berättelse, och kan såsom ett enstaka faktum icke blifva någon tillförlitlig grund för bestämda slutledningar; men det synes som om god eller dålig årsväxt skulle betydligt inverka på dödligheten bland allmogens barn äfvensom på den hastigare eller långsammare utvecklingen af deras kroppskrafter. Således kan förmodas, att den starka missväxten år 1826 menligt inverkade på uppfödandet af de späda barn som det året föddes, och hvaraf ett mindre antal hunno fyllda 20 år, än som af barn, födda nästföregående åren, hunno denna ålder. Den klass beväringsmanskap, som föddes 1827, året efter missväxten, befanns vid mönstringarne 1848 ännu mindre talrik än den föregående, utgörande blott 2,048 stycken. Anmärkningsvärd är i alla fall den långsamhet, hvarmed allmogens söner i allmänhet uppväxa. Ehuruväl åtskillige undantag finnas, helst uti vissa skogstrakter, der de ljushåriga utgöra flertalet, så äro B ynglingarne vid fyllda 20 år vanligen ej fullväxta, och många så långt ifrån att vara det, att de, befunna undermålige vid beväringsmönstringen, likväl några år efteråt visa sig hafva uppnått en längd, som icke obetydligt öfverstiger den för giltigheten vid en beväringsmönstring tillräckliga.
Jemför man härmed summan af de för närvarande utgående egentiiga Biskops-lönerna, då inkomster af prebenden icke tagas i beräkning, eller 91,943 R:dr 32 öre, så finnes en brist uppkomma af icke mindre än 58,056 R:dr 68 öre. Väl äro dessa siffror icke fullt tillförlitliga, synnerligast emedan inkomsten af Biskoparnes boställen samt öfriga på lön anslagna hemman och lägenheter, hvilken inkomst för samtlige Biskoparne för närvarande icke utgör mer än 29,568 R:dr 61 öre, otvifvelaktigt kan betydligen ökas, men äfven om denna inkomst fördubblas, skulle den sålunda uppkomna tillökningen icke förslå till bristens fyllande, utan vore det för sådant ändamål nödigt att ett prebende blefve vid hvarje Biskops-stol bibehållet. Utskottet har visserligen icke förbisett detta förhållande att Biskoparnes nuvarande inkomster, om prebende-pastoraternas afkastning derifrån afräknas, icke — åtminstone icke på någon tid — lära förslå till Biskops-lönernas bestridande enligt den stat, som Kongl. Maj:ts Proposition innehåller; men då tilläfventyrs uppkommande brist torde kunna betäckas på annat sätt, än det af Kongl. Majit föreslagna, finner Utskottet icke uti det nämnda förhållandet tillräckligt skäl för frångående af Rikets Ständers uttalade åsigt, om att alla prebenden, utan undantag, borde skiljas från Biskops-embetena och förses med egna Kyrkoherdar, en åtgärd som, vid den nådiga Propositionens remitterande, blifvit inom Hedervärda Bonde-Ståndet tillstyrkt af Sven Rosenberg från Christianstads län, Georg Nyqvist från Wermlands län, m. fl. talare, och som ur församlingarnes synpunkt, enligt Utskottets tanke, är i hög Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o i83. 15 grad önskvärd.
Magasinet för ehart® sigillat® papper, 13:o) Dagvexlingskassan, 14:o) Expeditionskassorna 1, 2 och 3 samt Vexlingskassorna 5, 6 och 7, samt 15:o) Bankens Pappersmagasin; att denna förrättning verkställts på tillförene vanligt sätt, eller sålunda: att, i expeditionsoch vexlingskassorna, behållningarne uppräknades; att, i förråden af mynt, ädla metaller, sedelblanketter m. m., antalet påsar, plantsar, fjerdingar och bundtar kontrollerades; att, i depositionshvalfvet och allmänna jernskåpet, qvarvarande deposita samt de särskilda konvoluten uppräknades och granskades, äfvensom att, efter slutad inventering, samtliga inventeringsinstrument blifvit förserida med hittills bruklig påskrift: »inventeradt och befunnet på sätt protokollet utvisar», hvilken påskrift af de i inventeringen deltagande Fullinägtige undertecknats; samt att af 3 och 4 §§ i den utaf Rikets Ständers nästlidet år församlade Revisorer afgifna, till trycket befordrade och med såväl allmänna tidningarne, som hillänget till Riks-Ståndens protokoll vid denna riksdag utdelade berättelse, hvilken åberopas i den af Banko-Utskottet den 2 December 1862 under N:o 7 aflåtna berättelse, angående verkställd undersökning och granskning af Bankoverkets tillstånd, styrelse och förvaltning, inhemtades, att sådan inventering jemväl blifvit under sistlidet år förrättad af icke allenast Fulimägtige utan äfven Rikets Ständers Revisorer, hvadan och då således, rörande verkställighet, under är 1862, af den i Banko-reglementets 6:te § föreskrifna årliga inventering af Bankens kassor och öfriga förvaringsrum, officiel upplysning vore Rikets Ständer meddelad, ofvanberörda motion icke kundfe föranleda till förklaring öfver ett förhållande, som bort vara för motionären kändt. Till hvad i denna fråga här ofvan är anfördt, får Utskottet allenast tilllägga, att Utskottet icke underlåtit att, innan det till Rikets