Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ty d e m a slrillnad uti d~6d~&amp;qhet förutsätter naturligtvis ocksa en betydligt större, sjuklighet bland dessa bmn, ehuru bristen p i statistiskt material i detta hfseende icke medgifveï anförandet af n&amp;gm bestämde fakta. Erfarenheten. och vanlig eftertanke lata oss dock redan .ana, att förhållandet i nämnda häiiseencle iiiåste vara mer %n bedröfligt. Och helt visst torde hvarje läkare kulina konstatera., att frekvensen af kroniska sjukdomsf ormer, s. k. konstitutions - moindier o. d., är ' ytterligt stor bland oäkta barn och fosterbarn. Men i följd däraf maste naturligtvis dessa barns sanitära, förh&amp;llanden i själfvs verket vara annu mycket ogynsaminare, än hvad elisamt dödlighetsstakistilcen förmar att Adagdagga, och ett kraftigt ingripande till deras förman. så- ledes &amp; ii mera af behofvet påkdladt. Oin för min egen del jag skulle vaga att fäolla ett dlmänt omdöme om fosterbarnens hälsotillstånd på grund af den jainf örelsevis flyktiga undersökning, jag kiiiinat f öretnga vid mina besök bland dem, s&amp; skulle också detta utfalla skaligen ogyiisamt. Sällaii har jag kuniiat konstatera ett riktig.t friskt ntseende åtminstone på de späda bariien i första lefiiadsihet; ofta hafva de däremot varit angripna af sådana sjukdomm soin &gt;P engelska sjukan D, skrofler eller envisa hudutslag m. m. Måageii gång hm jag funnit barn uti fullstiindigt utmärgladt tillst.And, s&amp; att alldeles uppen.bart deras dagar redan varit räknade. Jag vill visst icke påstå, att dessa sjukliga tillstand alltid uppkommit, efter det barnen öfverlämnats i fostermodreiis vArd; mången gång kunna desamma nog vara svaga och eländiga redan vid födelsen. Men ägnas fosterbarnen, af.
Jag finner visst, lika med Hr Riben, att innehafvande af statens tjenst icke kan inverka på åldern; men jag finner deremot, att en person, som innehar en sådan tjenst, hvaraf lian kan berga sig och som slutligen ger honom pension, lättare kan sacrifiera inkomsterna af Ridd.secret.befattningen, än den, som af dessa ensamt skall lefva. I afseende å hvad som blifvit anfördt till bevis derför, att så mycket skall vara att göra vid secret.-tjensten äfven mellan riksdagarna, gör det mig ondt, att exemplet träffar en man, till hvilken jag står i de intimaste vänskapsförhållanden. Men jag tvekar icke att öppet förklara, att det anmärkta dröjsmålet, enligt min öfvertygelse, lika väl ägt rum, om den ifrågavar. personen icke innehaft någon statens tjenst, som nu då förhållandet varit sådant; ty han är just en man, som företer exempel derpå, att, äfven med utmärkt skicklighet, tiden aldrig räcker till, då man icke rätt begagnar den. För mig synes vigten deraf, att R. o. Ad. må äga att påräkna tillfället att få välja emellan flera personer af utmärkt skicklighet vid inträffande secret.-ledighet, böra på allt möjligt sätt motsvaras. Vi kunna visserligen nu glädja oss åt att hafva erhållit en fullt lämplig person; men det torde vara de enskilda nära förhållanden, hvarigenom denne är fästad vid Riddarhuset, der han äfven är född, som förmått honom att, med uppoffring af förhoppningar om framtida befordran, emottaga tjensten, och för en framtid är jag öfvertygad, att R. o. Ad. icke skall finna sig belåtna med förbudet. Det har ju redan visat sig, huru skäl till undantag vid tillämpningen uppstå; och för min del förklarar jag, att lika säkert som jag röstar för upphäfvande af hela föreskriften, mäste jag, i fall jag dervid förlorar, lika med Utsk. afstyrka allt specielt undantag. Hr Tham, Wolrath:
Vid 1828 års riksdag förekommo icke mindre än fem särskilda adresser, hvaribland likväl en, som föreslogs i BorgareSt. och åsyftade tacksamhetsutg ju leiser för Regeringens omsorger, slutligen förföll, på den grund, att K. M. i förväg undanbad sig adressen, sedan den icke inom R. o. Ad. genast med acclamation antogs, utan till ytterligare handläggning begärdes hvilande på bordet. En värd talare inom detta ruin har åheropat denna tilldragelse, som eli grundadl skäl emot ali icke vidare framträda med adresser; men jag kan icke fatta, att det kan blifva en regel, alt då Konungen år 1823 frånsade sig en Den 26 Februari f. m. sådan adress, Konungen icke skulle nu kunna önska att Lora folkets tankar i ganska vigtiga samhällsfrågor. Af de öfriga fyra adresserna beslöts en, lill följe af motion inom R. o. Ad., innehållande lyckönskningar till Konungen och Kronprinsen, i anledn. af den sednares ti11— äinnade förmälning. Tvänne lillkomino, på förslag af Landtm., och omfattade Drottningens och Kronprinsessans hitkomst. Den femte utgick, lill följe af motion inom R. o. Ad., såsom en slags condoleåmce, i anledn. af ett löst rykte omertappaodet af några, som det hette, upproriska bref, skrifna i General-major Holsts namn, och öfver hvilka skrifter med Stockholms Postoell Inrikestidning fac simile vidfogades. Under 1828 och i83o årens riksdagar förspordes trenne adresser, af hvilka två med anledn. af Kronprinsessans förlossning och Prinsessan Sophia Albertinas död, samt den tredje, i anledn. af Konungens återvunna helsa efter en sjukdom. Från sista riksmötet erinrar man den märkliga adressen med tacksägelser för utestängande af cholera-sjukdomen, hvilken, adressen oaktadt, ett par månader derefter tog sig den friheten att besöka landet.
Den 18 December. 367 Då Fastigheterna började stiga i pris, lät mången välmående Landtman förleda sig af den skenbara vinsten ^ att sälja den ärfda jorden, i hopp att kunna lefva bättre och lugnare äf sina säkra Ränte-penningar, än af jordens osäkra och ej utan möda och bekymmer erhållna afkastning. Men snart säg hart, till sill bestörtning, Varti 'prisen stiga så ofantligt, alt det Capital, af hvars afkastning han hade lofvat sig vällefnad, knappt blef tillräckligt att skydda honom för nöd. Enkor och facierlösa Barn^ hvilkas hela Egendom bestod 1 en viss summa Penningar^ sago sin tarfhga bergning med hvarje dag förkr.appasj och sedan de i nöd och elände förtärt sina sista tillgångar, föllo de .Staten till last genom anlitandet af Fattig - försörjningen om ett uselt uppehälle lör ett ^verksamt lif. Capitalisten och Penninge-l.öntagaren fun. rtö med bekymmer sina tillgångar förminskas j samt frestades allt tiier och mer att genom olofligå medel skaffa sig ersättning för den förlust^ 'sorn de så orättvist ledos I sammä förhållande Mynt-representauvernas försämring i värde yttrade sig, medelst tilltagande stegring i Varu-prisen, började mart äfven allt mer odh mer tydligt förnimma, huru menligt det var att äga Penningar, emedan deras värde med hvarje dag förminskades. Det fanns ej någon annan möjlighet att rädda siri förmögenhet från Mynt - försämringens härjningar, än att förvandla penningafne 1 varor. Mett lika så menligt det på ena sidan var att äga penningar, lika så förmånligt måste det på den 368 Den 18 December, andra vara att äga skuld, och för läntä penningar köpa varor, Den Gåldbundne vann härigenom hvad Fordringsägaren lörloräde , nemligen så många Procent, sorn Myntets värde försämrades. Detta var egentliga grundén till deri Handelsoch Lån-yra, som utvecklades, och hvaraf nästan hela Nationen blef angripen.
S. D. Då nu å nye föredrogs Lag - Utskottets Utlåtande, N:o i5j, öfver anmärkningar vid Utskottets Betänkande, N:o ii, §6 JProt. Utdrag den ii Jaijuarii 1800.' i anledning af Rikets Ständers Jastitlse - Ombudsmans Embetsberättelser och allmänna redogörelse för den sedan sista Riksmöte förflutna tid, fann Preste-Ståndet för godt gilla Evad Utskottet, uti Betänkandet N:o 41», föieslagit, med den förändring, sorn innehålles i Utlåtandet N:o 153. S. D. Bifölls, vid förnyad föredragning Sif Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 353, i frå|>a om ny Inslruction för Rikets Ständers Revisorer i afseende på doras befattning med Stats-Verkets granskning, hvarvid skulle iakltagas, att Ståndet leranat sitt bifall till de förra alternativen af 5 och 6 §§. uti nämnde Instruction. S. D. Då nu å nyo föredrogs Uagsamt Oeconomie-Utskottens Utlåtande, N:o 70, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottens Betänkande, N:o 58, angående väckta frågor om Fattigförsörjnings-anstalterne, fann preste - Ståndet för godt bifalla sistnämnde Betänkande, med det förtydligande och tillägg Utlåtandet N:o 70 innehåller. S. D. Vid förnyad föredragning af Lagsamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens Utlåtande, N.o 72, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottens Betänkande, N:o 46, rörande Förslag till allmän Proi.
1 delta fall lärer ingen af oss kunna iakttaga sanning, ty den är fullkomligt eventuell och beror pä huru skördarne utfalla under de kommande åren. I sådant fall tror jag att det alltid blir bättre att beräkna lågt, än att räkna för högt, och då instämmer jag i allo med hvad StatsUtsk. i detta fall föreslagit. Frih. Cederström: Jag har begärt ordet i anledn. af Hr von Troils yttrande emot den medelberäkning af 10 är i st. f. 5, 510 Den 16 Febr uä r i f. ra. hvilken af Hr von Hartmansdorff blifvit yrkad. Jag är skyldig att såsom f. d president i kam.-coll:m, som har med markegångssättningen att göra, härom yttra några ord. Hr von Troil synes hafva fraktat, då han uppgifvit att de sista årens, 184f> och 1847, markegång skulle vara af beskaffenhet att verka förhöjning af medelberäkningen för de 10 åren, att detta skulle åstadkomma ett falskt resultat för de närmast följande. Om denna förhöjning ingår i medel-beräkningen pä 10 år, så lärer väl den värde talaren få medgifva, att det kommer att verka mindre häruti än om de inflyta i de 5 följande årens medelberäkning. Hvart vill det då taga vägen med proportionen, när man upplager de der höga siffrorna inom 5 års medium? Det är en erkänd sanning alt medel beräkningen, för att gifva någon säker ledning, borde icke tagas på mindre än 10 år, men väl ända till 20, och tager man den på 20 år och går igenom en cirkel i 5 serier och icke såsom vanligen och icke rätteligen sker med ett års skilnad i hvardera, så skall man finna och se, att proportionen går i 20 och 20 år efter hvarandra i en någorlunda jemn stigande serie i förhöjda priser. Man kan derigenom komma till en närmare bestämd beräkning af markegångarnes rätta medelbelopp. Jag instämmer med Hr von Hartmansdorff att medelberäkningen bör upptaga 10 år och icke 5.
Dm elbömåba inträffar, afrdfnas rott £d,retingen ten tel af #ufet, forn dr uppBrdnb, odi, i fall bela jpttfet Brunnit, uppffattad entajf Somtend ncdrbe, dnba tili bejj §ufet åter Blifmit uppBygbf. gor roerffidlligtefen f)draf, åligger tet ej mintre. SlHmdnna 23t’anb(]ob?‘3nrdttningené ©indien dn, i affeen» te å ©tocffjclmö ©tatd S3rant»f6rfdfrtng, Dfmer.©tåtf;ållaren, alt låta upprdtta od; inforbra forlecfningar, få mitt fSrffnåmnte iZBerf angår, Sdnémid fårfattabe o floer te, unter loppet af fjioarje år antingen Bernil» jate npa förantf&rfdfringar, eller i te förut loarante gjerte fBrdntrin» gar, jemte te å #ufen antagne rodrten; ffolanbe tege fSrtecfnipgarJnora Sanuarit månat é utgång fjmarje år af meterBBrante ©irection oftoer» fdnbaö till Dfioer.©tåtl)ålIaren od; konungens 23efallni»g6Bafroante t
Bifölls Utskottets i fråga om afgiften till Handelsoch Sjöfarts-fonden samt tolagen framställda förslag, med den förändring, i afseende på vissa städers godlgörelse för förlorade tolags-umgäfder, alt tillökning eller minskning i den af Utskottet föreslagna ersättning skall beräknas endast för jemna 500 R:dr, hvarmed tull-uppbörden i hvarje stad öfvereller understiger det af Utskottet antagna belopp. 5:o. Bifölls Utskottets sid. 15 gjorda hemställan, angående förändringar i tull-taxans uppställning och beräkningen af böter i konfiskations-mål. 4:o. Ålerrémflterades, på grund af deremot gjorda anmärkningar, Utskottets i fråga om införselsoch utförséls-tariferna afgifne yttranden och förslag. 5:o. Beträffande sedermera tull-taxe-underrättelserna, så återremitterades, på grund äf gjorde anmärkningar, dels Utskottets tillstyrkande, att 12 § af nu gäl lande tull-täxe-underrättelser, upptagen under N:o 11 i förslaget samt tarifen för kredit-upplaget och transi-to-afgiften, sådan denna tarif finnes Betänkandet bilagd, måtte godkännas och lända till efterrättelse, intilldess Kongl. Maj:l annorlunda förordnar, dels de af Utskottet i fråga om nuvarande‘15 § gjorde hemställanden, dels Prot.-Utdrag den 22 Juft i8S7. 445 ock Utskottets förslag till förändring af den nu gällande 17 §; men bifölls hvad -Utskottet i öfrigt rörande tull-taxe-underrältelserna yttrat och hemställt, med den förändring, att för l.sta och 5:dje momenterna af 2;dra afdelningen i 17 ,§ ,af Utskottets förslag bibehölls den lydelse, de deremot svarande stadganden hafva i nu gällande 20 §. Frän Höge. Preste-Stdndet.
S. D. Prot-TJtdrag den 8 Februarii 1830. 97 S. D. Föredrogs å nyo och bifölls Banco-Utskottets Memorial, N:ogg, med förslag, angående grunderna för liqvid^ då eif,1 emot återbetalnings-skyldighet i Silfver, erhållet Bancolån kommer före utsatt termin att till sitt återstående belopp på en gång gäldas. n S. D. Återremitterades Banco-Utskottets Memorial, Nto 100, med förslag till reglementariska föreskrifter , i sammanhang med Rikets Ständers beslut om Låns meddelande från Banken, emot pant af Tackjern. S. D. Vid förnyad föredragning lät Ståndet bero vid Banco-Utskottets Utlåtande, N:o 102, öfver anmärkningar från Riks-Stånden vid Utskottets, uppå motion af Herr B. H. Santesson, afgifna Betänkande, Nto 68, jemte hvad i sammanhang dermed hos Bonde-Stån. det förekommit, angående Stats-, Bancooch Oeconomie-Utskottens, uppå motion af Herr yl. Rothlieb, gemensamt afgifna och af irenne Riks-Stånd bifallna Betänkande , N:o 66 , I fråga om serskilda föreslagna grunder för belåning af Spannmål. Bihang till Rikt-St, Fröt. 1828—30, 9 Sami. 3 Bandel ? 4'.de H'.f. 98 Prot,'Utdrog den 8 Februarii 1830. S. D. Föredrogos
Om än sålunda fredliga förhållandet upphörde, och Krigstillståndet vidtog med Krigsförklaringsdagarne på de ställen, der Krigsförklaringarne utfärdades, måtte med rättvisa och billighet dock ej kunna förenas en så sträng tillämpning deraf, att det Fartyg, som derförinnan, följakteligen så mycket vissare uti Skeppsoch Last-ägares fullkomliga ovetenhet härom, afseglat, och, (hvad fallet är med flere af de till denna Class hörande 6 fartyg) blott helt få dagar efter sådan Krigsförklaring blifvit uppbringadt, skall anses lika med det, som Agaren, oaktadt kännedom af ett sådant förhållande, utsände och vågsamt blottställde för faran. * Då Rikets år 1823 församlade St:r, enligt hvad här anförts,»uti deras underd. Skrifvelse tydeligen ut - Betänkande n. 333 tryckt, att de dervid följt den ledning K. M:ts egen nådiga tolkning af tiden gifvit dem och K. M:t nu till R. St:r täckts hemställa, såsom serskild förekommande omständighetj att från föreskriften i nämnde 2:dra punkt undantag måtte göras för de fall, då dels uppbringningen skett helt få dagar efter Krigsförklaringen, dels under en äfven vid Krigstillstånd oumbärlig kustfart emellan Inrikes orter, samt i ett fall (det mig dock synes inträffat med 2:ne, nemligen Fartygen Hoppet under N:o 3 och Redligheten under N:o 5) då röfvandet skett af Fartyg liggande till ankars vid Svensk Strand; — så synes denna nu af K. M:t gjorda Kådiga Proposition till R. St:r bäst förklara K. M:ts ofvannämnda åt förra R. St:r gifne ledning för deras bestämmande af epoken för Fredstillståndets öfvergång till Krigstillstånd, väl hafva afsett Krigförklaringstidciij men ej, att denna, till mehn för Reclamenterne, bör tillämpas annorlunda än från den tid de kunnat äga sig detta förhållande bekant; i följd hvaraf jag ock ansett Höglofl. StatsUtskottet bordt häraf hämta full anledning, att tillstyrka R. H. St:r att nu antaga denna K. M:ts såmedelst gifna förklaring.
Ämbetsverk jemväl yttrat, de fleste af Sökanderne innehafva indelda löner, hvilka åtfölja varuvärdet och af olika myntförhållanden äro oberoende, samt alla Landskamererare få beräkna särskilde procent för vissa extra uppbörder, och i sednare tider kommit i åtnjutande af en förhöjd Expeditions-lösen, samt dessutom uppbära ex - Underdåniga Skrifvelser. 37 penser och resepenningar, som uti en del Län äro indelde, men i andra ater håde indelde och oindelde, eller ock till hela beloppet utgå i contant, och hvarförutan Staten består lön för en Lands-Contoirs-skrifvare; anse Riksens Ständer, det Landskamererarnes löningsvilkor fullt motsvara hvad deras vederlikar åtnjuta och jemväl höra till innehafvarnes bergning förslå, helst i de Län, der löne-lnkoinsten är mindre, behofvet af arbets-bitrade också synes vara i lika förhållande inskränkt. På dessa grunder och i anseende tilli Statsverkets knappa tillgångar, kunna alltså Riksens Ständer icke bifalla den af Landskamererarne sökta förbättring i deras lönevilltor. Hvad åter beträffar det af Sökanderne uppgifna förhållande, som likväl icke kunnat med tillförlitlighet utrönas, att, nemi., i några Län ved till eldning uti ämbetsrummen ej skall från K ronans parker och allmänningar erhållas, utan måste af Landskamererarne anskaffas; så få Riksens Ständer till E. K. M:ts Nådiga godtfinnande öfverlemna, hvilka åtgärder må vidtagas, derigenom de Landskamererare, som till äfventyrs hitintills kunna hafva för egna medel besörjt eldningen i ämbetsrummen, varda från en dylik utgift för framtiden befriade. Riksens Ständer framhärda etc. '3* Underdåniga Skrivelser. N:o 14- Uppl. o.godkänd hos Ridd. o. Ad. d. 1 9 Mars 1823.
dadt nöje, o c h likväl erfor jag aldrig efteråt förena sig ord och bild ätt hugfästa märkesNågra minnen från senare tider har jag annat än inre missräkning. Denna gång dagen. Det var oss från början klart, att ej, emedan jag från 1835 till 78 bodde på hotades förväntningarna af fullkomligt fiasko en blygsam liten veckotidning här hvarken den lilla ön Orust i Bohuslän och sammanträ — ty, d å 1: sta valsen upp, ser f - kunde eller borde upptaga någon täflan. fade då ej med någon af den kungliga fajag prins Carl närma sig spelades e n mycket Däremot syntes det oss, att just Idun, gemiljen. Ar 1878 flyttade jag till Falun, ung flicka, som jag nyss blifvit bekant söt, med, nom välvillig medverkan af sin hela landet och för ett par år sedan var konung Oscar och dansa bort med henne. omfattande läsekrets, borde kunna fläta en här i Falun. Då passade jag på för att få Mina känslor kunna ej beskrifvas; jag så att säga mera personlig minneskrans se den käre konungen, gick till stationen blef ömsom kall och varm och måste anfrån konung Oscars umgänge med sitt folk. och fick se en skymt af den ståtlige mostränga mig till det yttersta för att ej utVi läto då utgå uppmaningen till våra narken. Jag tänkte då: föga kan han ana, läsare att hvar i sin stad meddela: » Hvad att någon finnes här, som sett honom som brista i gråt. Försvinna kunde jag ej, då jag minns om kung Oscar », och det är ett en yster liten prins, fast han nu är en grå- man endast med svårighet af en kavaljer kunde föras ut ur nebulosan af kvarlämnade urval af de anteckningar och erinringar, nad landets fader. Jeanna S — mark. medsystrar, men jag kände mig utskämd som med anledning häraf ingått, vi nedan för hela lifvet och tog för gifvet, att prins bringa. * Carl tyckte, att jag såg tråkig ut. Och så I den glädjefest vårt konungapar nu firar d e andras undrande och. litet sarkastiska är naturligtvis drottningens, makans och Efter fyrtio år.
Således tror jag, att alla sådana exempel blott bevisa en onödig ängslan hos dem, som anföra dem, och att de icke hafva något inflytande på sjelfva saken. Hr Tham har vidare sagt, och deri instämmer jag med honom, att Sacramenterna äro det allra heligaste, men han har tillagt, att således ega Kyrkan och Staten rätt att tillse, att de tillbörligen förvaltas. Det är denna Statens och Kyrkans inblandning i det allra heligaste, som förkastas af Protestanterna, såsom utgörande en hufvudidé hos katholicismen, hvilken stadgar, att endast Kyrkan bör bestämma hvad man skall tro, då deremot Protestantiska läran, som just har sitt namn deraf, att den protesterade mot all mensklig makts inblandning i hvad hvar och en skall eller bör tro, hvilar just på den grund, attingen annan norm finnes för den Protestantiska församlingens tro än just Bibeln, och att hvar och en eger, att ur Bibeln taga hvad han skall tro eller icke tro, hvilket vi finna högtidligen bekräftadt, såväl i våra bekännelseskrifter, som af vår store Reformator Luther, hvilken på det högsta protesterat mot all Kyrkans och Statens inblandning i trossaker, och det är just derföre, som religionsfrihetens vänner måste ifra mot Kyrkans och Statens inblandning i andliga ting. Det bör vara hvar och en klart, att när hvarken Staten eller Kyrkan kunna försona någon med Gud, ty samvetets försoning med Gud sker genom en inre handling, då den ångerfulla syndaren emottager Nåden genom Kristi förtjenst, men icke derigenom att en prest säger: dina synder förlåtas dig, så har icke Staten eller Kyrkan rätt, att pålägga och föreskrifva af och genom hvilka man skall anamma de heliga Sacramenterna, ty sådant är ett våldförande af menniskans heligaste rättigheter.
Genom ProtocollsUtdrag af den 25 och 30 nästlidne September; har ConstitutionsUtskottets, den 6 i shmma Månad, under N:o 48 afgifna förslag till åtskilliga Grundlags-Ändringar, åsyftande RiksdagsArendernas skyndsammare gång, blifvit i 5 te puncten, rörande iakttagelserna vid återremisser, hänvisade till y& Ccnstitulions-Vtskottets betänkandcn, 255 terligare utlåtande, med de för Respective RiksStånds gemensamma tankar förklarade anmäikningar, hos Högloft. Ridderskapet och Adeln, att sammanfattandet af ProtocollsL tdraget, öfver de vid ett Utskotts betänkande gjorda Anmärkningar bör ankomma på den inom hvarje Stånd i allmänhet nyttjade Protocollsform och i Wällofl. BorgareStåndet, att stadgandet, hvilket nu synes medgifva och påkalla en dubbel Protocolls uppsättning, fordra' att närmare förtydligas, hvarjemte detta Stånd ansett det ofelbart medverka till minskning i Riksdag«kostnader , om Ståndens Protocoll ogh Bihanget dertill hädanefter ej trye tet in extenso, utan blott i vigtigare delar. Constitutions-Utskottet, som erkänt de egentliga Anmärkningarnas giltighet, men likväl ej funnit dem kunna läggas till redactionens grund för sammanjemnkningar af Resp. RiksStåndens tankar, har emedlertid från samma Anmärkningar hemtat anledning utt, såsom att lämpligare correctif mot dröjsmål vid återrremisser expidierande , föreslå bestämmandet af en Praescriptionstermin derför; Och Utskottet får således till Riksens Högloft. Ständer YÖrdsamligen hemställa att det projecter®. 256 ConstitutionsUtskottets betänkandeti, de tillägget, eller 4. de momentet i 49 Riksdagsordningen, må erhålla följande ordalydelse:
N:o 67, ang:de tullm. fl. bevillnings-, medels lefverering till Riksg.cont, Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Mig synes, att Utsk, nog knapphändigt affärdat denna ganska yigtiga motion. Det har nemi. endast sagt, att inga skäl derför blifvit anförda; jag kan likväl ej påminna mig annat, än att motipnären åberopat de skäl, sorn anfördes af 1823 års StatsUtsk. och 1823 års Ständer. Det beslut, som dessa sednare fattade, äfvensom de skäl, uppå hvilka de stödde sin mening, att derå ej hehöfdesäliKönungpns sanction, tillika med K. M:s vägran att anbefalla beslutets verkställighet finnas införda i nämnde års riksdagsbeslut. Vid sista riksdagen förekom denna fråga ånyo, men blef i StatsUtsk., hvilket då i mångå afseenden var långt efter 1823 års, afstyrkt, Utlåt, åtföljdes likväl af flera reservationer och bland dem afen, såsom jag vill minnas, utaf Hr Riben, hvilken ganska fullständigt och ovedersägligt ådagalade motionens riktighet. R. St., som äfven i mångt och mycket Den is Maj f. m. voro ganska medgörliga, biföllo Utsk:s utlåt., och frågan förföll. Detta är historiken af sakens behandling; men jag hemställer, otn det kan vara tillfyllest för Utsk. att blott, utan något slags utveckling af ämnet, decretera, att det ej finner anledning att frångå ett beslut, som är fattadt vid sista riksdagen, då detta beslut likväl är rakt stridande mot det, som på hittills ovederlagda skäl fattades vid den föregående. För min del tror jag åtminstone ännu, att dessa skäl äro de riktiga. Jag ser nemi. ingen anledning, hvarföre ej tulloch brännvins-bevillningarna, lika väl som den allmänna bevillningen, böra ingå till ett R. St:s verk. Jag tycker, att principen härför är enahanda.