Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Åt venster hade han inloppet från »Saltsjön», nedanför fönstren viken, med alla korsande småbåtar och aktningsvärda vedskutor, midt framför sig Skeppsholmen, der han en dag embarkerade, då han begaf sig ut på krigståg. Och slutligen hade han de allra flesta af Stockholms kyrkor, Mosebacke, Kongl. slottet och Museum. Han förklarade i afgörande ton att det vore omöjligt att vi icke här skulle finna allt slags ersättning. »En sådan bostad», sade han, »ville jag haft då då jag var Stockholmare: – hvilka sjöresor vi då skulle gjort!» Mellin hade nu blifvit riddare af både Dannebrogen och Nordstjernan och såg ganska nöjd ut, då vi dertill gratulerade honom. Han var en sant vördig prost. Det var någon angelägenhet som förde honom till hufvudstaden. Kanske gälde det uppgörande om nya upplagan af hans arbeten. Allt nog, hans vistelse var icke långvarig. Men vi hunno dock att få full bekräftelse på hvad Fredrika Bremer (om hvilken vi mycket talade) hade meddelat angående hans lyckliga och glada lif. Ja, han var lycklig i hvarje förhållande, och talade alltjemt om sina många arbeten. Den nya skilsmessan inföll snart: den sista. Han var borta. Vi voro ensamma med de gamla minnena. Men om det var med Mellin som med oss, så erforo vi ömsesidigt hela den sorgliga styrka som ligger i orden: – det förflutna. Ja, det förflutna kunde icke uppkallas. Vi hade varit så glada att återfinna vår vän. Men förgäfves sökte vi få våra känslor i öfverensstämmelse med det gamla. Det var en fattigdom i sjelfva lyckan. Svalget af de många åren hade icke rätt velat eller kunnat fyllas. Nej, det är blott den ständiga sammanvaron, der intrycken jemt delas, som fullt tillfredsställer hjertat. Med dem med hvilka vi så lefva, känna vi oss aldrig främmande, de må då vandra vid vår sida här eller ha gått förut att invänta den qvarlemnade. Men för öfrigt blir man gammal och vi återfinna ej rätt våra forna käraste umgängesvänner innan vi alla druckit ur Den eviga ungdomskällan. WILHELM VON BRAUN. Första kapitlet. Löftet mellan ”bägarens rand och läppen”.
Norberg, uti ett afgifvet, till Utskottet remitteradt Memorial, yrkat, att mera bestämdhet, än som skett, borde egnas 7 §. uti 1B341 års ChartteFörordning , och deruti bestämdt uttryckas, om med orden ”Egendomsegares underhafvande Torpare och Tjenstefolk äro befriade från chartering ä deras arrendecontracterf* åsyftas den mening, att en Fa~ JievillningsUt skottets Betänkande N:o 15 i 15 stighetsegares alla underhafvande, det vare sig Bönder eller öfrige ofvanuppräknade , böra tillgodonjuta denna befrielse , eller om den endast nia utsträckas till Torpare och Tjenstefolk J hvilken senare tolkning Mo« tionairen desto hellre velat antaga för den rätta , som något signum , eller skiljetecken , icke skall finnas emellan de orden : Underhafvande och Torpare: derom likväl andre varit med honom af skiljaktig tanka. De i denna del citerade orden , hafva uti Författningen denna lydelse och comatering; ’’Af Husbönder afslutas med underhafvande Aloer, Torpare, Tjenstefolk eller andre arbetare etc.”, hvaraf vill synas, att Motionairen lika mycket misstagit sig i framställningen af ordalydelsen, derifrån han uteslutit: Aboer; som han gjort sig ett felaktigt begrepp om Momentets rätta , och som Utskottet synes , nog bestämdt uttryckta mening , att ArrendeContracter emellan Husbönder och uppräknade underhafvande ej behöfva charteras, då de vid Mantalsskrifningarne uppvisas ; dock har Utskottet , för att i möjligaste måtto undanrödja ali tvätydighet , uti nya förslaget ej allenast sökt, genom förändrad ordställning , närmare bestämma meningen , utan äfven tillagt ordet: Hälltenbruka-' re, bland underhafvande.
Den i denna § föreslagna Censur har af Bonde-Ståndet vid förra Riksdagen blifvit ansedd kunna lika väl förrättas af någon på stället varande Embetsman som af den nämnde Committéen, hvilken derföre, såsom öfverflödig, icke synes böra äga rum och minst komma Stats-Verket till last. 110 §. Constitutions-Utskottet vid denna Riksdag föreslår, att i stället för »Fem Sjettedelar af Ståndets vid omröstning in Pleno tillstädes varande Ledamöter instämt,» insattes: Två Tredjedelar etc. 111 §. Bifölls vid förra Riksdagen af Bonde-Ståndet med det tillägg: att, om någon efter Riksdagen i och för Riksdagsmanna-göromålcn förolämpar med ord eller gerning en Riksdags-Fullmägtig, som icke under Riksdagen förverkat sitt Stånds förtroende, hör enahanda ansvar alltid äga rum. Bilaga A till Mern. Angående Ståndens Privilegier. Rättelse häruti anfördes förra Riksdagen af Bonde-Ståndet, såsom ett vilkor hvarunder Regerings-Formen af Ståndet blifvit antagen. Vid Biksdags-Ordningen. 14 §. Af denna § föreslås en så lydande ny Redaction: Hufvudstaden Stockholm välje Tio Biksdagsmän, hvaraf Tre Magistratspersoner, Två Grosshandlare, En Fahriqueur, En Minuthandlande och Tre af Embeten och Handtverkerier. Valen förrättas af Femtio Electorer, utsedde ibland Borgerskapet, efter lika classification som Stadens Femtio Äldste. Desse Electorer välje hvar för sig Iiiksdagsmän inom sin Glass, men alle samfäldt Fullmägtige af Magistraten. För att blifva Elector af Borgerskapet eller Biksdagsman för Stockholm, fordras att hafva varit trenne år Borgare derstädes, att en Grosshandlare betalar minst Tjugu Biksdaler, en Fahriqueur eller Minuthandlare Tio Riksdaler och en Handtverkare Fem Biksdaler till Staden i årliga utskylder.
Och när din vinge tröttnat emot kväll, du skall mig tälja nytl från södra länder. Och vid din saga skall jag, barnsligt säll, i fantasien gästa Nilens stränder! Så ska ' vi svärma båda, sommarn lång, så länge solen vänt oss njuta låter. Och när se ' n kulen höst går in en gäng, vi skiljas med ett gladt — vi träffas åter / Octavio Beer. JSMILES. Vänskap. n enda pålitlig vän är bättre än många vänner, » har någon träffande sagt och därmed äfven antydt, hvaruti sann vänskap består. Hvad är då vänskap? Helt visst någonting helt annat än det flyktiga förbundskap, som knytes på balen eller vid glaset. Vänskapen, då den är af äkta metall, hvilar ej på den osäkra grunden af sådana tillfälliga förbindelser. Den förutsätter alltid-en närmare, en djupare och innerligare bekantskap, som först då kan vinnas, när man hunnit tränga till en människas personlighet och där upptäcka något, hvartill man känner sig sympatiskt dragen. Hvarje människa har behof af vänskap. Det finnes intet sundt människohjärta, som ej har behof att älska och älskas, att i kärleken gifva och taga, om ock graden af denna hängifvenhet är olika, i den mån en människa mer eller mindre lyckats frigöra sig från vänskapens värsta fiende, egoismen. Sökte man än öfver hela världen, skulle man näppeligen kunna påträffa en människa, som till den grad vore sig själf nog, att hon ej behöfde ea vän, med hvilken hon öppet och förtroligt kunde utbyta tankar och meddela sig i glädje och sorg, i lust och nöd. Också stod vänskapen högt i kurs hos de gamla klassiska folken. Romare och greker räknade den såsom en af lifvets ädlaste goda. Och vänskapsförbund, sådana som det mellan Orestes och Pylades m. fl., hafva, i likhet med tvillingsstjärnorna David och Jonathan, Filippus och Natanael, Luther och Melanchton, Schiller och Goethe, skridit igenom folk och århundraden såsom verkliga typer af sann vänskap. I ungdomsåren knytas de flesta vänskapsband, såsom ju ock är helt naturligt, enär sinnet då ännu svärmar uti idealernas skimrande, ehuru ej sällan bedrägliga värld.
säkert satt och skref i någon vinrankskransad pergola med utsikt öfver dalen, som var en enda bukett af blommor, med små idylliska städer inbäddade ibland grå oliver, orangeoch citronträd och gröna ekar. Han låter pennan löpa: En annan gång är det en nattstämning, han gifver i följande ord: » Du skulle se en italiensk sommarratt med Sin ljumma luft, sina stora guldstjärnor — höra musiken och sången i det fria * — sè marmorpalatserna i månskenet och vattenkonsterna i de svarta orangelunderna; du skulle se de rödblommiga bruna flickorna i deras kostymer med rödt och silfver, hur man dansar efter tamburin och kastagnetter — hur hela världen är glad och lycklig, och du skulle kanske säga som deri tyska biskopen, att gud visst icke hade sett Italien, Calabrien och Sicilien, när han gaf det förlofvade landet till sitt folk Israels barn. » Eller begifver man sig ut på längre utflykter, söderut till Napoli eller norrut till Firenze, Italiens trefligaste stad, där man blir » en fjäril, som tumlar om bland det härligaste konsten alstrat, alltid förnöjd, aldrig mätt », och så gör man därifrån en afstickare till Sienna, där folket är så obeskrifligt angenämt, » flickorna smärta, glada, rödblommiga med stora halmhattar, fruarna gästfria, tjänstfärdiga — törhända till och med någon gång mera än hvad budorden jämt och nätt fordra ». När sommarhettan drifves bort af nordliga vindar, är man tillbaka nere i Rom — i bästa fall med portföljen diger af studier, i annat fall åtminstone med sinnet fyldt af solsken och lyckliga minnen. Yinterarbetet och vinterlifvet börja på nytt. Hela hösten är vädret mildt och härligt med frodig grönska och gassande sol öfver fontänernas plaskande mellan oranger, lagerträd, aloë och pinier. Man kan gå klädd i sommarbyxor i november och låta paraplyn bindas fast i ateliervrån med mångdubbel spindelväf. » Och genom hålen på taket, .där det eljes brukar regna in, blicka vänligt Karlavagnens stjärnor. » Svensk Tidskrift 1891. * Frukta ej att jag beskrifver
De nyaste undersökningar hafva nemligen gifvit alla anledningar till den förmodan att, om nya pendelförsök skulle anställas, man icke skulle åter få Svenska foten med den noggrannhet, som en god kopia af rikslikaren gifver. Likaså har man funnit svårigheten att bestämma vigten af en kanna vatten under uppgifna förhållanden, vara så stor, att man anser sig icke kunna på detta sätt återfå skålpundet med den precision, som en noggrannt komparerad kopia gifver. Som bekant blefvo vid Parlamentshusetsbrand, år 1830,deEngelskä rikslikarne ohjelpligt skadade; manhade visserligen genom författning hänskjutit till sekundpendellängden och till vigten af en sålunda erhållen kubiktum vatten; men den sakkunniga kommitté, som Kouyl. SI Om förfärdigande, justering och kröning af Mått och vigter. - § 4. En livar må förfärdiga eller förfärdiga låta, samt för sitt enskilda behof begagna hvilket mått eller vigt han åstundan I all handel, uppbörd eller leverering må deremot icke begagnas måttstockar, målkärl eller vigtlödjor, som ej äro vederbörligen justerade samt påstämplade med' kronomärke, innehåll, justerarens namn, äfvensom årtalet då justeringen skedde. § 5. a) Måttstockar, hvartill äfven räknas mätskalan, skola vara af någon styf metall eller metallblandning, eller ock af ben, eller något hårdt trädslag, och må de justeras och krönas, som hålla en half, en, två eller flera fot. Hvad specielt medicinalvlgtcn beträffar, så hafva vi, i likhet med hvad förut föreslaget är, ansett den böra tills vidare oförändrad qvarstå. Vi få dock äran anmärka, att, enligt Pharinacopaia Svecica, Ed. VI, Medicinal-skålpundet väger 7,416
Man drack mjölk, gul och fet af fjellgräset, i köksstugan af en bondgård, eller landets eget gula, syrliga vin utanför ett värdshus; och när man stigit ned igen utför vägen till La Tour och åter satt hemma hos sig, der lampan var tänd och kvällsbordet dukadt, blef den kroppsliga trötthet, han kände, till ett själsligt vemod, det hemtrefna välbehagets vegetativa drömmeri, i hvilket man är så lycklig och känner sig så god och sveper sig och de andra in. Men dessa utflygter voro undantag från det vanliga lefnadsviset. Veckor igenom förrunno dagarne för dem, utan att gallerporten ut till vägen öppnade sig. Solen gick upp och gick ned igen, utan att han visste, hvar hela den långa dagen blifvit af; den smalt med alla sina små tilldragelser samman i hans själ till en enda obestämd förnimmelse af solvärme och grön svalka, hvilken fylde honom allra starkast, när han blifvit ensam med sig sjelf på kvällen och hela huset stod stilla omkring honom. Med den sof han in; och medan allt det andra hos honom låg i sömne, var den allena det lefvande, som formade hans drömmar. Och det var med den, han nästa morgon vaknade och stod upp; och för hvarje ny morgon förekom det honom, att den vuxit till sig under natten, — på samma sätt som något man på kvällen läst står klarare i minnet, sedan man sofvit på det, och på samma sätt som den kvinna, man under natten drömt om, nästa dag beherrskar våra sinnen, vår själ, vår längtan och hela fantasi, äfven om hon dagen förut varit det rena intet för oss. Och han gick ned igen utför trapporna, in i rummen, ut i trädgården, der mademoiselle Claire redan sysslade, — ned och ut till en ny dag, lik den som sist gått, och under hvilken han skulle suga in, liksom biet blomstersaften, ännu mer af den lifssafve, hvilken med alltjemt stegrade kraftkänslor steg och steg upp igenom hans varelse. De gamla höllo sig mest för sig, med sina sysslor och sitt dolce far niente.
Nu är det återigen fråga om införandet af 2:ne särskilda terminer för uppbörden af hvarje års utskyldér; och dä dessa terminer skulle inträffa under olika år, sä mäste denna frågas afgörande ovilkorligen inverka pä beloppet af de utskyldér, som under det ena eller andra året skola uppbäras och i kronans kassor lefvereras. Gr. Lagerbjelke: Jag ber att i anledn. af Hr von Hartmansdorffs sednaste yttrande fä i minnet återföra det jag aldrig sagt, att frågan om riksg:s-kon(:s kreditiv pä banken hörde till det ämne, som nu är under öfverläggning. Berörde fråga mäste bedömas efter de grunder, som gälla för bankens förvaltning. Jag har således icke gjort mig skyldig till begagnande af den circulation, hvarom han talat. Egentligen har jag begärt ordet för att fästa Hrr:nes uppmärksamhet pä det praktiska resultat, som skulle uppstå om denna punkt blefve antagen. Ty då riksg:s-kont. efter nu gällande uppbördssätt har alt på våren 1849 uppbära den vanliga bevillningen för innevande år 1848 skulle den deremot, ifall Statsl’tsk:s förevar:de förslag antoges och tillämpades, komma alt under nästa år upptaga icke allenast nämnde 1848 års bevilln. med 1,800,000 r:dr, utan äfven om hösten det löpande årets bevilln. med samma summa och således för hela året 3,600,000 r:dr. Derigenom uppstode det förhållande att i händelse riksg:s-kont. råkade i förlägenhet för penningar, kunde B. St. i st. f. alt upptaga nya lån, anskaffa en tillgång för detta verk alt kunna göra face emot sina utgifter, genom att stadga det bevillningen för ett visst år, skulle under samma är utgöras, i st. f. under det kommande. Derigenom förskaffade man riksg:s-kont. under berörde år en dubbelt så stor inkomst sorn förut, ehuru det gamla förhållandet sedermera äler inträdde. Hopen på propos. förnyades. Hr Printzensköld: Den bevisning Gr.
Att nu genast framlägga alla de alternativ, hvartill de mångfaldiga skiljaktigheterne kunde gifva anledning, skulle, efter Utskottens tanka, förorsaka en allt för stor vidlyftighet, tidsutdrägt samt oreda, och Utskotten torde alltså för det närvarande böra inskränka sin åtgärd dertill, att såsom jemknings-förslag framställa endast de alternativ, för hvilkas framgång Utskotten anse den största sannolikheten vara för hallden. Skulle ändamålet icke härigenom till fullo vinnas, så hoppas Utskotten likväl, att endast få skiljaktigheter skola blifva qvarstående af beskaffenhet, som påkallar ytterligare Bancooch. Lag-Uc skottens Memorial N:o 6. ai förslag till jemkning eller votering i förstärkt sanynansatt Utskott. Några smärre förbättringar af redaclionen, hvilka tillfället nu erbjuder, och som kunna ske ulan att saken derigenom på minsta sätt förändras, förmoda Utskotten ej behöfva motiveras. Då Borgare-Ståndet ansett benämningen å ifrågavarande Bank-inrättningar böra blifva: ”Enskilda Banker” och Bonde-Ståndet äfven lärer få an - tagas vara häri ense, enär Bonde-Ståndet åberopat Kongl. Kungörelsen den j4 Januarii 1824. uti hvilken samma benämning förekommer, hvaremot de öfrige 2:ne Ståndens härifrån afvikande beslut äro sins emellan skil jäktige, hemställa Utskotten, om icke benämningen af ”Enskilda Banker ’ må varda äjven af Ridderskapet och Adeln samt Pre ste-Ståndet antagen. Presteoch Borgare-Stånden hafva i det närmaste godkänt den ordning emellan stadgandena , och den numerföljd för §§., sorn Utskotten i Utlåtandet N:o 4 föreslagit; och då tvänne Stånd således äro härutinnan ense, hvilket åter icke är förhållandet med Ridderskapets och Adelns samt Bonde-Ståndets skiljaktiga uppställningar, torde Utskottens förra förslags i nyss omförmälde hänseenden, få läggas till grund för det förevarande jemknings-försläget. Sedan Kongl. Maj:t numera i Nåder tillkännagifvit
Vid jemförelse af berörde Öfversigter med Bankens räkenskaper, hafva de förra, utom i några smärre på slutresultatet icke inverkande omständigheter, befunnits med nämnde räkenskaper öfverensstämma. §• 4- ValafLedamot Fullmäktige hafva, på sätt Banko-Reglementets 27 §. bjuder, 'virektio^samt gemensamt med Fullmäktige i Riksgälds-Konloret, å behöriga tider af Revisor för a ris täll t val af så väl Ledamot i Götha Kanal-Direktion för åren S,TKonalvefkets 1^48 och 1849, sorn Revisor för granskning af omförmäldta Kanalräkemkaper. Verks räkenskaper och förvaltning under åren 1847 och 1848. §. 5. Om inredning Hos Kongl. Maj:t hade, såsom 28 §. i Banko-Reglementet gifver '1Fästning"af v'^ handen, Rikets sednast församlade Högiofl. Ständer i underdå tjenliga lägennighet anhållit, att å Carlsborgs Fästning måtte, i och för förvaring 1förvaring 'af sl-örre eller mindre del af Bankens redbarheter, på Bankens be Bankens redkostnad anskaffas tjenliga lägenheter, antingen medelst uppförande af barheter. e|) ny byggnad eller genom inredning för ändamålet af passande hvalf i eller under någon af de byggnader, hvilka, enligt den för fästnings-anläggningen fastställda plan, redan linnas eller framdeles kunna varda derstädes uppförda, samt att Kongl. Majit täcktes i sådant afseende låta i Nåder anbefalla uppgörandet af nödiga ritningar och kostnadsförslag, för att, efter Fullmäktiges godkännande samt Kongl. Majits derå vunna Nådiga sanclion, tjena till efterrättelse vid den ifrågavarande nybyggnaden eller inredningen; hvar jemte Fullmäktige berättigades att, uppå vederbörlig requisition, låta 7 utbetala de för ändamålet erforderliga medel inom det belopp, sorn det godkända kostnadsförslaget upptoge.
Bevilln.Utskrs betänk, blef i anledn. af de gjorda anmärkningarna återremitterad t. H. Den 8 December. 97 II. Ex. Ilr Gr. o. Landtm, yttrade, att nästk. Lördag d. i3 dennes på e. m. komrrie, i fall R. o. Ad. ej hade något dervid att erinra, val af förstärkt ConstiLUtsk. att förrättas. Då detta förstärkta Utsk. borde bestå af 20 ledamöter utaf hvarje Stånd, skulle således 14 ordinarie ledamöter af Ståndet väljas; och hemställde H. Ex., om icke R. o. Ad. vid samma tillfälle skulle behaga utse suppleanter till samma förstärkta Utsk., hvilkas antal II. Ex. föreslog till 8, då hvarje lista komme alt innehålla 22 namn, och de 14, hvilka erhållit de flesta rösterna, skulle blifva ordinarie ledamöter samt de 8 dernäst suppleanter. Bifölls. H. Ex. yttrade tillika den önskan, att, till lättnad vid rösternas uppsummering, listorna måtte upprättas efter alphabetisk ordning. Företogs till pröfning Bevilln.Utskrs d. 26 sisth Nov. e. m. på bordet lagda betänk. JNT:o 3g, ang:de städernas saluaccis. Hr af Billbergh, Joh. Peter: Lika med de 2:ne värda reservanterna, Frih:na Boye och Kanlzou , anser jag det vara högst skadligt och olämpligt, att Bevilln.-Utsk. bibehållit det gamla stadgandet, att salu-accis skall utgå af vissa städer. Genom det yttrande, alt handeln med kött, bröd och dricka icke ännu är landtmannen medgifven, har Bevilln.Utsk. gifvit K. M:s kungör, af d. 28 Aug. detta år en förklaring, som jag anser stridande emot ordalydelsen. Om man nu skulle antaga denna förklaring, men K. M. sedan vid tillämpningen funne förordn. böra tydas efter ordalydelsen, så skulle ifrågavar. städer komma att betala saluaccis, utan att åtnjuta deremot svarande exclusiv rättighet att försälja dessa tillverkningar.
Som jag icke kunnat höra hvad den siste värde talaren yttrade, må det 111- sägtas mig, om jag kommer att upprepa hvad han redan sagt. Jag har ingenting emot, att ansvaret för åverkan skarpes, hvilket utan tvifvel behöfves i sådana landskap, der sko garna till det mesta äro förstörda, och der plantering svårligen låter sig göra, emedan unga träd ofredas. I detta hänseende skulle jag således vilja bifalla Utsk:s betänk. Dess förslag till stadgande om böters afljenande med dagsverken vid kronopark anser jag så lämpligt, att jag skulle önska dess utsträckning äfven till vitesböter för åverkan på enskilda skogar. I stället för att den förbrytaren, sorn nu icke förmår erlägga böterna, varder införd till ett fängelse och kommer i sällskap med andra förderfvade och ofta ännu sämre menriskor, utan gagn för den enskilda och blott lill kostnad för samhället, skulle jag önska, att den enskilde person, som ville emottaga en sådan, som icke orkade böta, för att låta honom med dagsverken aftjena böterna, måtte vara dertill berättigad. Det är med denna erinran, jag yrkar återremiss af betänkandet. Gr. Mörner, Carl: Sedan Frih. Cederström upplyst, att K. Kammar-coll:m erhållit nåd. befallning att till K. M. inkomma med und. förslag lill ny skogsordning och collrm i detta hänseende redan vidtagit förberedande åtgärder medelst anteckning och jemförelse af de från äldre tider tillbaka i ämnet utkomna författningar; så hemställer jag, om icke R. o. Ad., i likhet med hvad Frih. Cederström yrkat, skulle vilja för närvar, afslå betänk., emedan i annat fall skulle hända, att R. St. inkommo med en stadga och Kammar. co]|:m med förslag till en annan i denna fråga. Frih. Cederström, Jacob: Det är i anledn. af Hr von Hartmansdorffs yttrande, att det skulle vara lämpligt att böter aftjenades med arbete, som jag begärt ordet.
Hus så ofta fått mottaga bifall, ja till och med ett enthusiastiskt bifall; och slutligen derföre, att jag med skäl kan anses såsom part i frågan. Denna sista betänklighet torde dock redan vara undanröjd, då, såsom diskussionen på f. m. utvisat, parter äfven å andra sidan uppträdt. Man har också full rätt att förfäkta sin åsigt, då den verkligen går från öfvertygelsen och bjuder skäl för sig, och då man gör det utan personliga anfall; man eger då äfven till pligt att yttra sig utan personliga konsiderationer. Oftast har parten i målet bäst reda på sakens sammanhang, kan således upplysa, hvilket åtminstone är min afsigt. Detaljerna af den nu förev:de frågan äro redan så fullständigt afhandlade i de talrika skrifter, som blifvit i ämnet vexlade, att jag icke vill dermed trötta R. o. Ad., men anhåller om benäget öfverseende, om jag af ämnets beskaffenhet skulle tvingas något deruti ingå. Här framställdes på f. m. den sats, att vid ordnandet af den medicinska undervisningen hade man endast 3 särskilda planer att gå efter, nemi. först särskilde komilerades för den medicinska undervisningens ordnande hufvudförslag, som afsåg att centralisera densamma i hufvudstaden; och man erkände att denna åsigt kunde låta försvara sig. ehuru centralisation af vetenskapen eljest kan hafva sina olägenheter. Den andra planen var, att denna undervisning skulle vid Dera särskilda läroverk, Den 14 Meri i. m. 155 oberoende af och utan sammanhang med hvarandra, sjelfständigt bedrifvas; och man invande då, att det skulle vara en öfverflödsgerning att ega trenne sådana, och att två af de tre ponerade läroverkan icke skulle kunna bestå utan det tredje. Den 3:dje planen vore att ställa de 3 läroverken i samordning med hvarandra, så att universiteterna finge den theoretiska undervisningen och Carolinska Institutet hufvudsakligen den praktiska på sin lott. Det är detta, säger man, som legat till grund för regeringens förslag, och derigenom skulle uppkomma en samverkan mellan de olika läroanstalterna, hvilken i It. St:rs underd. skrifvelse till K.