Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
» Tala ej om Sten så, snälla Helga, han har j u sitt, han som jag, och får sörja för allt det yttre. För resten har jag ju lediga hålles ett nummer I veckan under hela qvartalet. För hvarje 6-tal abonnenter, som samlas, och för hvilka afglften Insändes till Redaktionen af stunder emellanåt, följer med tidningarna så der temligen och tar mig en riktig hvilostund, när Idun kommer. Och », fortfor Klara, medan hennes allvarliga grå ögon blixtrade till, » jag önskar blott att jag kunde bidraga till välståndet i vårt hem — nu kan jag blott verka i kök och barnkammare » som du säger ». Fru Helga reste sig upp och började knäppa igen sin kappa. » Ja, så får jag då gå med oförrättadt ärende igen, och jag som tänkte få dig ut och ruska upp dig en smula! Jag borde aldrig bry mig om dig, når du är så der envis och omedgörlig, men ändå så. » » Ändå vet du, att rätt är rätt, kära Helga. Och om du blefve försatt i mina förhållanden skulle du säga och göra på samma sätt — jag är säker derpå. D u tyckes nu vara en sådan liten nöjeslysten qvinna, men få se — kanske kommer det en dag, då hemmet får nytt intresse för dig, och då du skall lemna det med saknad. » Helga log och skakade påhufvudet: » Kanske, men ännu så länge har jag ingen lust att stänga in mig — längre fram få vi väl se. Men farväl nu, du lilla nunna! Nu har jag suttit här så länge, att jag ej har mycken tid på mig för att skaffa handskar och åtskilligt. Apropos, du kan ej tro, hvad min gula klädning blef söt, färgen skimrar fram så förtjusande genom det svarta spetstyget; kom in när du går förbi något, så får du se den. » Och med ännu en liten nick tillslöt fru Helga dörren efter sig. Klara stödde armbågen mot bordet och lutade hufvudet i handen. Ett trött, bedröfvadt uttryck gled öfver hennes bleka ansigte, och hon sköt otåligt undan tygstyckena, som betäckte bordet.
Utbildningen vid dessa anstalter omfratta val endast den korta tiden rcf 1 0 mhader, men eleverna fii under denna tid goda teoretiska kunskaper sjg lneddelade genom fijreksningar af sBval liirare soiu l&amp;rarinnor, samt deltaga afven i praktiska ofningar; flera examina under laroiret kontrollera elevens framsteg, och vid afslutningen utdelas betyg och diplom. Oaktadt denna burs gifvetvis &amp; r for kort for att tillfredsstiillande betrygga skoterskornas lhplighet och duglighet i sitt hall, ger den dem en god grund; nodvbdigheten af fortsatt utbildning tyckes Bfven varit insedd, eniir Paris municipalr %d redan 1880 beslutat ordna en fortsiittningskurs (hole de Perfectionnement) vid lasarettet La Pitib. Vid forfr %gan darstades 1895 gafs dock det egendomliga svmet: ateor6tiyuement ga existe inais pratiquement $a n ' existe pas encore., I f r h dessa bdda anstalter siindas sjukv&amp;rdare och skijterskor till de lasarett eller enskilda personer, som begara sddana. Fiirsiik ar afven gjordt att f % till stand en trupp privatskoterskor, som skulle k~mna erhdlas p i begaran genom Bureau de lYAdministration publique, men detta forsok har annu s % lange haft mycken liten fiarnghg. Nigon sjukvhd for landtbefolkningen motsvarande den engelska distrikt-nursing, finnes ej, Mostren och enskilda personer gifva den hjalp de form %. En annan ur yrkes-synpunkt fliga lyckad form iklader sig barmhiirtigheten vid de krliga stora vallftarterna till Lourdes m. fl. undergorande orter, d % damer ur alla samh~lsklasser erbjuda sig sBsom vhdarinnor af de sjuka under farden; denna sjukvhd torde dock i dmanhet vara rnera i ofverensstBmmelse med det vantade miraklet an rned nutida begrepp om dylik vhd.
Majit, uppå Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, i nåder gilla berörda förslag samt förordna, att, i enlighet dermed, nådiga Propositioner af den lydelse bilagorna Litt. A. till detta Protokoll utvisa, skulle till Rikets Ständer afgå. Ex protocollo Otto W. Seippel. Konyl. Maj:ts Nåd. Ank. till Exp.-Utsk. den ‘22 Nov. 1865. kl. 6 e. m. Kongl. Maj;ts nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående förändrad grand för uttaxering af Landstingsmedel; Gifven Stockholms Slott; den 10 November 1865. I sammanhang med den på Rikets Ständers förslag den 15 September 1863 beslutade förändring al § 58 i Kongl. Förordningen den 21 Mars 1862 örn kommunalstyrelse på landet, beträffande granden för kommunalutskyldernas utgörande, lät Kongl. Maj:t genom Sine vederbörande Befallningshafvande infordra Landstingens underdåniga yttranden i fråga dels huruvida icke berörda förändring jemväl påkallade en i hufvudsakligen enahanda rigtning gående förändring i bestämmelserna om de afgifter, som af Landstinget, jemlikt § 47 i Kongl. Förordningen om Landsting beslutas, så att dessa afgifter i allmänhet, komme att. för jordbruksfastighet, ehvad den är i mantal satt eller ej, utgå med dubbelt belopp emot för annan fastighet, frälseränta och hvarje annat beskattningsföremål, dels om icke, oberoende häraf, sådan jordbruksfastighet, för hvilken bevillning ej utgöres, i allt fall borde erlägga afgifter tili det belopp, som, derest bevillning för densamma skulle enligt Art. IL Bevillnings-stadgan utgå, på grund af taxeringsvärdet mot, sådan bevillning svarade.
Att förebygga sådant torde väl äfven lagstiftaren hafva afsett när detta stadgande infördes, och jag minnes ganska väl att bland skälen för denna bevillnings åläggande, vid åtskilliga riksdagar anförts, att det vore lämpligt att landets egna barn hade handelsexpediter, som reste omkring i landet, och att man borde, såvidt möjligt vore, söka förhindra utländningar att göra så beskaffade resor. Hr von Koch har anfört som ett talande bevis på orimligheten af detta stadgande, att man skulle nödgas betala bevillning för det man genom hitskickadt ombud upgör affärer, hvaremot ingen sådan erlägges om dessa upgöras medelst korrespondence. Detta exemplet duger likväl icke, ty om t. ex. ett handelshus i Paris lvitsänder en person och han med sitt pass visar det han icke är en s. k. probenreuler, utan är skickad till ett visst hus härstädes för att med detsamma upgöra affärer, så tror jag icke någon myndighet skall söka att på honom tillämpa bevilln.- stadgan. För öfrigt torde de utländska bandelsexpediterna icke vinna särdeles mycket på den liberalism som man vill göra gällande, emedan för första klassens handelsexpediter i första klassens städer är upförd en bevillning af 37 Rdr 5 0 öre, då de utländske icke äro uptagne till stort högre belopp, nemi. 50 Rdr. Det synes mig dessutom alldeles icke obilligt att en utländning, som reser i samma ärende som en inhemsk person, betalar några Itdr högre bevillning. Hvad det beträffar att utländningarne skulle vid gränsorten vara utsatta för trakasserier, så är det en sak, som kan vara att beklaga, men som icke hörer hit; utlandet står likväl i detta fall icke framför Sverige. — min önskan är att detta stadgande måtte bifallas så mycket hellre, som utländningen i den första stad han kommer till på Svensk botten, alltid af vederbörande ernbetsmän underrättas om hvad han har att iakttaga. Hr Flach: Vöre förhållandet sådant som hr von Koch synes hafva antagit, eller att det ifrågavarande stadgandet afsåge att lägga högre skatt på utländske än inhemske handelsexpediter, så kunde det finnas skäl att yrka ändring i detta fall.
Sedan Utskottet, i anledning af de inom Kidderskapet ocii Adeln af Herr Hjerta samt inom Bonde-Ståndet af Johan Johansson från Örebro län i detta ämne väckte och till Utskottet öfverlemnade motioner, på anförde skäl ansett, a) sig icke kunna tillstyrka bifall till motionärernes framställning om upphäfvande af. eller inskränkning i husbondes rätt att tilldela vårdslöst oell försumligt tjenstehjon husaga; b) alt åtskilliga af Herr Hjerta i 1 och i §§ af Lego-stadgan föreslagna ändringar, hvarigenom enskilda personers intyg skulle, i stället för församlingens yttrande på sockenstämma, anses tillfyllest för bestyrkande af en ifrågakommen persons förmåga ali sig försörja, icke vore af behofvet påkallade och icke heller skulle komma alt medföra någon synnerlig förmån för tjenaren; cj att eli af Herr Hjerta påyrkadt tillägg till Lego-sladgans 11 § icke vore af behofvet påkalladt och dessutom mindre lämpligt; dj att frågan om Lego-stadgans omarbetning måtte förfalla; Så bar, enligt de Irån Biks-Stånden lill Utskottet ankomna protokolls-utdrag i ämnet, det afgifna Betänkandet blifvit i sin helhet godkändt af Hidderskapet och Bih. Ull H. St. Lagsamt AUm. Besv.- och Ekoh.-Ulsk. Mern.
Nu småler hon och ser på sin lilla dotter, som ser oändligt söt ut. Jag skulle rigtigt vilja kyssa det vackra barnet. Märk, Bella, hur anständigt, hur snällt och hyggligt den lilla Maria da Gloria sitter vid sin moders sida! Du kunde rätt ta henne till mönster, fast du är så många år äldre. Men nu äro de framme. Hans Kejserliga Maj:t stiger redan upp på thronen. Bli inte rädd för skotten, Bella! – Skada bara att den gode Dom Joᾶo och drottningen inte äro här! Hvad de skulle glädjas på sin sons ärodag! – Fadren. Hon glädjas! Vackert glädjas! Kunde dessa skott höras ända till slottet Quelus, så tror jag, att det skulle vara så godt som en kula i hennes hjerta. Det tilltagande kanondundret afbröt fortsättningen af detta samtal; och vi låta förlåten falla öfver hela denna högtidliga dag, med all dess ståt, och allt det hänryckta, svindlande folkets jubel, som varade ända till den sista lampan slocknade i den festligt illuminerade staden. Några dagar derefter, då Villaflor i Oliveiras sällskap var ensam med Kejsarn, blef den sednare varse den djupa bedröfvelse, som alltför märkbart var tecknad i ynglingens ansigte. Dom Pedro, som var vid ett förträffligt lynne, frågade honom leende: Du ser sur ut, som en af våra patrioter, och rigtigt desperat som en Exaltado. För närvarande är du, tror jag, den enda malcontenta i detta stora rike. Hvad fattas dig, min son? Har du varit i något slags gräl? Har du slitit ondt som ”blyfot”? Eller har kanske lilla Clementina sett vänligt på någon annan? Villaflor försökte att bortleda frågan, men snärjde sig. Kejsarn skrattade. Filisberto, jag befaller dig, förklara mig huru det står till med gossen! Oliveira berättade händelsen, och underlät icke, att, fastän icke betydligt afvikande från sanningen, framställa den på ett för famillen Andrada mindre fördelaktigt sätt. Den dervid åsyftade verkan förfelades också icke. – Hvad! Ett afslag åt dig? ropade Kejsarn! Åt visconde
Vill man riktigt draga nytta af ett vistande i Frankrikes hufvudstad, så tager man sin boning i » Quartier latin, » som är medelpunkten för den lärda världen. Härifrån kan man då med lätthet besöka föreläsningarna i L a Sorbonue och College de France och äfven få tillfälle till privat-lektioner. Ett alldeles utmärkt medel att lära sig ett vackert uttal och tonfall är att ofta besöka teatrarne och isynnerhet » Théåtre franoais », där man talar ett språk, som ljuder likt musik i ens öron. Studerar man därtill under tiden flitigt den franska litteraturen samt söker hvarje tillfälle till samtal med bildade personer, så kan man vara säker på att inom kort tala alldeles flytande franska. För en helt ung flicka är dock ett års vistande i Dresden att föredraga framför en pariser-sejour. I Dresden finnas utmärkta pensioner för vuxna flickor, där lifvet göres dem både nyttigt och angenämt. De skickligaste professorer från universitetet hålla föreläsningar i litteratur och konsthistoria, en af de förnämsta skådespelarne från stora teatern undervisar i deklamation o. s. v. Utom i tyska öfvas eleverna äfven i fransk och engelsk konversation under ledning af infödda lärarinnor. Dock, det är ingalunda nödvändigt att resa utrikes för att lära sig främmande språk: utmärkta tillfällen därtill erbjuda sig äfven i vårt hemland. Om vår uppväxande skolungdom visste, hvilken rik källa till njutning man bereder sig genom studiet af främmande språk, så skulle den säkerligen göra detta till ett af sina favorit-ämnen. Puss / c. Försvar för finsmakeriet. J J land mycket unga och mycket idealt anI l l g d a flickor påträffar man stundom [den föreställningen, att ätandet är nå- gonting prosaiskt och ovärdigt, som man bör inskränka till ett minimum, åtminstone i sällskap, och då unga herrar se på. Småningom komma de dock till insikt om det hopplösa i att få folk att tro, att något mänskligt väsen, om äu så ljuft och poetiskt, kan lefva uteslutande på romantik och månsken, och sedan de en gång beslutat sig för att äta, tror jag de i allmänhet ej visa sämre aptit än uppväxande telningar af det prosaiska starkare könet.
På norra sidan om ån var en annan väg, hvilken tredje brigaden tågat, och som den icke behöfde uppehålla sig vid någon färja, utan oafbrutet fortsatte sin marsch, framryckte den mycket fortare än vi. Deraf hände, att Ryska förtruppen på norra stranden hann före oss, och kunde således obehindradt beskjuta vår kolonn på den södra. Dessutom blefvo vi förföljde af de fiender, som efter oss hade gått öfver färjan. För att tillbakahålla deras påträngande, bildade Savolaks jägare en kedja i skogen. Under full fäktning fortsattes återtåget på detta sätt, med mycken köld och ordning, ända till dess det började mörkna. Nu ankom vår dåvarande brigad-chef, öfverste Cedergren, för att påskynda reträtten. Han tjente vid fortifikationen, och var på intet sätt duglig till brigad-chef; men general-befälet ville förmodligen skaffa sig anledning att kunna rekommendera honom till någon kongl. ynnest, och derföre blef han brigad-chef. Han begynte nog oförsigtigt ropa till soldaterna: spring, spring! och det hade den verkan, att soldaterna trodde faran vara så stor, att ingen räddning för dem vore möjlig. De kunde derföre af sitt befäl icke mera hållas tillsamman, utan här uppkom den största oordning. Jag känner ej vår förlust vid detta tillfälle; men med full visshet vet jag; att Leppävirta kompani af Savolaks jägare-regemente, bestående af 70 man under gevär, förlorade 10 man, hvilka togos till fånga. De andra kompaniernas förlust var ungefär i samma förhållande, och kapiten C. M. v. Fieandt var dessutom ganska nära att med hela sitt kompani blifva fången; emedan öfverste Cedergren låtit upprifva en bro (hvilken vi skulle passera), förrän hela eftertruppen var öfverkommen. Den tappre kapiten Fieandts kloka anordningar, och det inbrytande mörkret afböjde olyckan. Det var samma kapiten Fieandt, som så mycket utmärkte sig vid Lappo, den 10 och 14 Juli, vid Alavo den 17 Augusti, vid Ylistaro den 10 och vid Oravais den 14 September.
Prop. N:o 1, om Statsverket 1856. 7 slutar på R:dr R:mt 90,570: 80. hvadan, då dertill lägges nyssberörde portions-värde med . „ „ 56,137: 50. hela anslaget för Regementet blifver „ „ 146,708: 30. samt, efter afdrag af nuvarande slats-anslag „ „ 96,188: 49. tillökningen således „ „ 50,519: 81. 1 afseende på behofvet och nödvändigheten, att Flottans tjenstgörande gemenskap får komma i åtnjutande af tillräcklig föda på här ofvan antydt sätt, och att erforderliga tillgångar dertill anvisas, anser jag mig, till undvikande af omsägelser, böra i underdånighet åberopa hvad Chefen för Landtförsvars-Departementet i ämnet utförligt anfört, men tillika hemställa, att den spisordning, som för Arméens värfvade manskap kan varda fastställd, äfven må för Flottans gemenskap blifva gällande, samt att de af gemenskapen, som äro gifte, må berättigas alt antingen uttaga portionen in natura eller erhålla godtgörelse derför efter det för året bestämda portionspris. Flottans Matros-Korps. Lika med Befälhafvande Amiralen i Carlskrona och Förvaltningen af Sjö-Ärendena anser jag en tillökning af 200 man i nämnde korps’ nuvarande styrka (400 man) vara alldeles oundgänglig, derest korpsen skall uppfylla sin bestämmelse att förse Flottan med förhandskarlar och Under-Officersämnen.
Hon fann det först föga öfverensstämmande med hans värdighet som man, att så der syssla med pannor och fat, och att så uteslutande göra en vanlig tjenstflickas sysslor, men småningom insåg hon, att arbetet gjordes bättre och lättare af en karl. Hon beundrade hans händighet, hans arbetsförmåga och i synnerhet hans verksamhetslust. Han sjöng vid sitt arbete, hans röst var vek, böjlig och hög. De vemodiga stroferna i början af hvarje visa lockade tårar i hennes ögon, liksom hon af de muntra, nästan vilda omqvädena vid slutet af hans sånger tvangs, nästan mot sin vilja, att göra några danssteg eller vagga på hufvudet i takt med rytmen. På qvällen arbetade han i trädgården. Der var han lika outtröttlig. Han hade på en månad gjort underverk. Alla blommor växte, som om de glömt, att de stodo på finsk grund, i en omild, blåsig skärgårdsmark, och köksträdgårdsplantorna frodades hejdlöst. Han gödde jorden, vattnade, rensade och krattade. Arbetarne och qvinnorna betraktade honom med undran, somliga af männen, isynnerhet de lataste, logo hånfulla löjen, då de sågo den unge kosackens ifver, och vände honom medlidsamt ryggen. På lördagsaftnarne samlades folket vid tegelbruksplanen eller också vid torparbacken för att leka eller dansa. Stundom voro de uppe hos inspektorn i »stora byggningen» och roade sig då med att »kasta omkring» gungan eller att dansa, solo och parvis. »Store Jaska», den starkaste af brukskarlarne, han som eljes var så allvarsam, han var den vildaste solodansör på söndagarne, då han fått i sig ett halfstop bränvin eller så. Då knuffade han undan de andra, beredde sig plats på bergsplatån midt framför balkongen der herrskapet satt, och uppträdde med solodanser och monologer. Han framträdde i sin kostym af skjorta och byxor, båda af oblekt linne. Skjortan var öppen i bröstet, och den ludna barmen syntes igenom. Byxorna voro knäppta ofvanpå helt löst, sammanhållna kring höfterna af den läderrem, vid hvilken knifven hängde blänkande och nyss slipad. På fötterna höga smorlädersstöflar.
Lades till händlingarne. N:o 382, i anledning af Kongl. Maj:ls Nådiga Skrifvelse, rörande eftergift af en vid Arbetsoch Corrections-inrättningen i Norrköping yppad balance. Bifölls. N:o 383, i anledning af Kongl. Majrls Nådiga Proposition om förhöjning i löne-anslagen för Gästgifvare i Herjeådalen. Bifölls. N:o 384, i anledning af Anders Anderssons från Skaraborgs Län motion, att kostnaden i och för underhållandet af vägen emellan Forssviksmo och Rödesund må af staten bestridas. Bifölls. Prot. Utdr. d. ig Dec. 184.0. 9'3 N:o 387, i anledning af erhållen återremiss å Stats-Utskottets Utlåtande N:o 353. La des till handlingarne. N:o 388, angående Post-inspectoren C. F. Lindstedts ansökning om tillökning i arfvodet för honom uppdragen befattning vid åtskilliga handlingars tryckning. Bifölls. S. D. Föredrogos ånyo Lag-Utskottets följande Betänkanden: N:o 1G3, i anledning af väckt motion om ändring dels af Kongl. Förordningen den i Juni 1748, angående förmonsrätt för lån, som af Brandförsäkrings-contoiret i Stockholm till husens försäkrande undfås, dels af 6 §. i Kongl. Muj:ts, för samma Contoir, den 19 December 1807, utfärdade Reglemente. Bifölls. N:o 164, i anledning af väckt motion upphäfvande af Öfver-StåthållareEmbetets den 28 December 1815 utfärdade Kungörelse och förbud emot tryckta skrifters utdelning eller försäljning på gator eller i portgångar i Stockholm. Bifölls. N:o 165, i anledning af väckt motion, att utmätt fastighet må på auction försäljas endast i uppslag. Bifölls. N:o 167, i anledning af väckta motioner om upphäfvande af 3, 5 och 6 §. i 2 Cap. Giftermåls-Balken.
Rättast synes mig i allt fall vara, att det ifrågaställa uppdraget lemnäs åt skogsstyrelsen; men äfven i sådant läll erfordras derföre särskildt anslag, och det är, på det att Utsk:t måtte framställa ett förslag i denna syftning, som jag anser det vara skäl att återremittera Betänk:t. Gr. Björnstjerna: Jag förmodar fortfarande, att ändamålet med de uppgifter, man önskar, skulle vara, icke egentligen att få veta huru stor areal, som i Norrland är beväxt med skog, utan hvad slags skog der finnes. Då nu större delen af detta ofantliga land ännu ej ens blifvit af nybyggaren beträdd, kunna ju hvarken den fåtaliga jägeri-betjeningen eller presterskapet lemna någon verklig upplysning härom. Det är således för mig ofattligt, huru det önskvärda målet skall vinnas, annat än i mån af afvittringsverkets fortgång. Betänk:t är af Med-Stånden bifallet; en återremiss leder då till intet. Jag anhåller ytterligare om bifall till Utsk:ts framställning. Frih. Sprengtporten, Jakob Wilhelm: Sedan lyckligtvis Sverige fått en skogsstyrelse, lemnar jag derhän, huruvida det vore nödigt nedsätta en särskild komité för det ifrågasatta ändamålet. Men deremot är det alldeles gifve t, att första vilkoret för en noggrann vård om statens skogar är deras uppmätning; att dröja med denna uppmätning af de Norrländska skogarne, intilldess afvittringen fortgått, är att dröja för länge, ty då är intet, åtminstone intet dugligt qvar. Vill man rädda af dessa skogar, hvad som bör räddas, måste man känna deras allmänna beskaffenhet, innan de afvittras, och icke medgifva några nybyggens anläggning i sådana skogar, sorn böra bibehållas. Jag kan således ej godkänna Utsk:ts resonnemang. Det hade bort, vid betraktande af den förödelse, som sedan åratal öfvergår de Norrländska skogarne, gå något grundligare tillväga vid pröfningen af denna fråga, än som skett, genom det nu gjorda afstyrkandet af Gr. Lewenhaupts motion. Jag förenar mig derföre med dem, som begärt återremiss. Frih. Gripenstedt, Joli. Aug.:
Jag anser, att ingen ny propos. i detta ämne kan framställas, utan att Hr Cederschjölds propos. skall blifva contrapropos. lill den af Hr Gr. o. Landtm, framställda. Upplästes till justering och godkändes följande voter:spropos:n: Den, som till grundlagsenlig behandling enligt 56 § Reg.F. godkänner Constit.Utsk:s förslag till förändrad redaction af 8 § Reg.F., voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, förklarar R. o. Ad. som sin gemensamma tanka, att den föreslagna förändringen af 8 § Reg.F. bör erhålla följande redaction: Ej må Konungen fatta något beslut i mål, hvaröfver Statsrådet höras bör, derest icke minst tre af Statsråden och deribland åtminstone den ena af dem, som icke hafva departement, utom vederbörande föredragande, tillstädes äro. Statsrådets samtliga af dylik beskaffenhet. Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, sorn följer: Ja — 32. Nej — 13. 9 § Reg.F. Hr Dalman: Jag tror ej, att man utan all uppmärksamhet bör förbigå denna q §, som omfattar ett så vigtigt ämne som den förevarande frågan, nemi. Statsrådets ansvarighet. Då man har för ändamål att framgå på reformer - i58 Den 7 October. nas bana, då man vill införa en ny organisation af Statsrådet, synes det äfven vara nödvändigt att tillse, att de förändringar, man föreslår, blifva af verklig nytta och åtföljda af verkliga controllei*. Dessa controller böra sökas i en förändrad ansvarighetslära, ty genom en blott förändring af rådgifvarnes functioner är föga eller intet vunnet. Mig synes således, att verkningskretsen för Statsrådets ledamöter bör utvidgas under en ansvarighet, som åtminstone närmar sig den, man fordrar af ministrar i andra coqstitutionella länder.