Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lämpligaste sältet lära Domhafvanderne sjelfve bäst kunna inse; och hafva Rikets Ständer det före ansett, att andra band i denna del ej böra å domare läggas, än de, som innefattas i föreskriften, alt beslutet bör parterne i laga ordning meddelas. Ulan afvikelse från den grundsats, som, enligt hvad ofvan berördt är, hindrat Rikets Ständer att, lika med det Nådiga förslaget, tillerkänna inteckningshafvare samma rättigheter, som egare eller innehafvare af hans rätt, hafva Rikets Ständer likväl ansett lagstiftaren höra sträcka sin omsorg derhän, att inteckningshafvares rätt, oansedt han ej varder hörd, städse må vara betryggad; i enlighet hvarmed Rikets Ständer, vid det i förevarande § intagna stadgande!! om vissa gränsor för nämndens rätt att bestämma värdet å jord eller lägenhet, som skall afträdas, ansett undantag böra göras för den händelse, att jorden eller lägenheten skulle finnas besvärad med inteckning, öfverstigande den fordrade summan, samt att Nämnden i sådant fall må, utan afseende å crsältningstagandens anspråk, utsätta löseskillingen så högt, som den finnes, enligt de i författningen stadgade grunder, böra uppgå. 20 §. Här lemnäs, bland annat, föreskrift för den, som vill klaga ”på den grund att ärendet icke blifvit, enligt 1 §., från Predikstolen eller genom allmänna Tiduingarne, rätteligen kungjordt”; men då icke i l:sta, utan i 2:dra § föreskrifves om nämnde kungörande, följer deraf, att citstionen af 1 § bör förändras till 2 §; och torde med anledning af de förändrade föreskrifter för pröfning af jäf emot Nimnden, hvilka, enligt hvad vid 3 § blifvit anmärkt, Rikets Ständer ansett böra ega rum, redacttionen af förevarande § böra rättas, i afseende på Öfver-Rätt att pröfva der fullföljda jäfsfrågor. 23 §.
N:o 73, i anledn. af väckt motion om bestämmandet af viss tid inom hvilken klander må anföras emot syn, som af enskild person hålles med dess landtbo. Gr. Sparre, Erik: Genom misskrifning eller misstryck bar [tå 5:te raden i betänk, del fel insmugit sig, all der slår ”synrförrättningen” i st. f. ”syneinstrumentet”, hvilket jag anhåller måtte blifva rälladt. I öfrigt får jag för min del tillstyrka bifall till betänk. Hr Printzensköld, Carl: 27 Kap. BB. talar icke allenast om husesyner emellan jordägare och landtbo, sorn förrättas af tvenne nämndemän, utan äfven om husesyner, som förrättas af kronofogde eller länsman med biträde af 2:ne nämndemän. Denna syn skall visas upp vid domstolen enl. 27 Kap. B.B., och der tvist uppkommer om syneföt rättningen, skall häradsrätten döma lill ny syn, och på stället fälla utslag om de tvistiga delarne. Det hade derföre varit önskligt alt LagUlsk. hade, med afseende å motionen, tillstyrkt, att den preskriptionstid, som Utsk. ansett böra ega rum för vinnande af laga kraft å sådana syner, som förrättas af tvenne nämndemän, jemväl skulle tillämpas på så beskaffade syner, som förrättas af kronofogde med tvenne nämndemän. Nu har så ej skett, och då många tvister, i anledning af de utaf mig omnämnde synefön ättningarne, torde lika väl hädanefter, som händelsen varit hittills, komma alt inträffa, och sålunda det ändamål ej vinnas, som motionären med sin framställning tydligen åsyftat, nemi. bestämmande af en viss preskriptionstid för alla syneförrällningar emellan jordegare och landtbo eller arrendator, vare sig att de förrättas af nämndemän ensamt eller tillsammans med kronobetjening; så tillstyrker jag ålerremiss af betänk. på det alt Etsk. tnå komma i tillfälle alt till sitt förslag göra ett tillägg, hvarigenom den af mig anmärkta ofullständigheten må afhjelpas.
De stadganden, som föreskrifva ett visst mi iimum för jordafsöndring, hafva ursprungligen haft sin grund i omtanken att förebygga proletariatets tillvext. De kunna och böra derföre upphåfvas, så snart man år ense derom, att de icke åro tjenliga för det ändamål, som med dem varit afsedt. Nu hafva hos Rikets Ständer de åsigter nog allmänt sig yppat, att, då ett lands välstånd hvilar på idoghet och sparsamhet hos dess befolkning, men utvecklingen af dessa välståndets båda faktorer i väsendtlig mon beror af de framtidsutsigter, som genom dem kunna åt de arbetande öppnas, och ingen materiel fördel kan af arbetaren skattas högre, ån den att kunna förvärfva egen jord och eget hem, — en fördel, som dessutom för dessa samhällsklassers moraliska utveckling och sjelfständighet år af oberäknelig vigt, — så år föreskriften om minimum för jords afsöndring ett hinder för välståndets tilltagande, och enär det vidare år ett oundgängligt vilkor för samhällets ekonomiska utveckling, att naturliga medelpunkter för industrien och rörelsen — ståder och Bih. till lii hets St. Skrifvelse, N:o 208. byar — obehindradt må uppkomma och utvidga sig, samt just under närvarande förhållanden, då nåringarne allt mer lossas från de band, som förut tryckt dem, och då nya kommunikationsleder ståndigt uppstå, uet år att förvänta, att behofvet af nya dylika medelpunkter på mångfaldiga ställen skall låta sig förnimmas, men ett våsåsendtligt hinder lågges för denna sakernas naturliga ordning, om ej tomtplatser äfven på landet fritt må förvårfvas, så åro äfven i detta afseende föreskrifterna om minimum för jordafsöndring till hinder för landets ekonomiska utveckling.
I alla fall är denna fråga fullkomligt främmande för det ämne som nu utgör föremål för öfverläggning, och såsom redan förut blifvit anmärkt, finnes detta uttryckt redan uti Grundlagen, och har icke undergått den ringaste förändring genom Const.LtsIcs förslag. Några fel böra väl icke anses ligga i de förändringar som Dtsk. föreslagit, derföre att andra delar af Grundlagen kunna gifva anledn. till anmärkn:r, såvida icke dessa anledn:r just härleda sig från det förslag som Utsk. framlagt, och detta lärer väl vid detta tillfälle icke kunna påstås. Således -anser jag anmärkntn i och för sig vara ingen; men finnes någon som anser den förtjena afseende, så ber jag honom bemärka, att detta afseende blifver hvarken större eller mindre genom den förändring Const.Utsk. föreslagit, utan är det föremål för en fråga för sig. Åled afseende åter på orden: »den till thronföljden närmast berättigade Prins», så äro anmärknme häremot redan fullständigt besvarade af Hr Tersmeden; uttrycket: »den till thronföljden närmast berättigade Prinsen», innebär mera än: »Kronprins», ehuru Kronprinsen alltid är den till thronföljden närmast berättigade. Hr Cederschiöld med hvilken Gr. Anckarsvärd sig förenat, har velat på ett annat sätt bestämma InterimsRegeringens organisation äfvensom föremålen för dess verksamhet. Den värde talaren har ansett en sådan åtgärd ganska lätt; jag Den 8 April f. m. m för min del anser den vara bland de svåraste som en Svensk lagstiftare för det närvide kan hafva att handlägga. Om man skulle såsom Hr Cederschiöld velat, yrka det de Svenska Statsråden må regera öfver Svenska ärenden med konungslig makt, de Norrska Statsråden öfver de Norrska likaså, och InterimsRegeringen endast öfver de för de båda Rikena gemensamma, så låter detta väl säga sig, men i praktiken finner man, att denna gemensamma Regering, till följd af det skick hvaruti unionen befinner sig, finge nästan ingenting att göra.
Detta gäller naturligtvis äfven för R. St. Derföre att de på sitt bord hafva ett grundlagsändrings-förslag hvilande, är ingalunda sagdt, att förslaget blifver antaget. Om ett Stånd svarar nej: så förfaller frågan. Det har, vid denna Riksdag, redan visat sig, att ett Stånd afslagit saken. Om detsamma vid nästa Riksdag vidhäller sin mening, och förslaget således faller, skulle då RiksSt:n, i händelse Konungen kommit med det förslag, som nu begäres, kunna lämpligen säga: ”vi hafva sedan sista Riksdagen besinnat oss, tacka underdåningst för besväret, men behöfva icke begagna oss af det verkställda arbetet”? Vore sådant passande; är det tjenligt, att R. St. under dylika förhållanden ingå med den föreslagna anhållan, hvarigenom de, så att säga, taga på hand, att de skola godkänna det nu framlagda förslaget? Att, på detta sätt, binda sig för en kommande lid, är oriktigt. I alla fall skulle beslutet icke lägga något band på R. St., ty, såsom sagdt är, hvilket Stånd som hälst kan ändock säga nej. Dessutom är det möjligt, att Konungen icke godkänner hufvudsakan. Likväl skulle man hafva på förhand anmodat honom upgöra bihang till ett grundlagsförslag, som han sjelf ogillar. Kan något olämpligare göras, än en dylik anhållan. Det är väl i sin ordning, att hvardera Statsmakten, för sig, utarbetar sina lagförslag. Om R. St. föreslå en grundlagsändring, och dertill behöfva ett bihang: så äro det de sjelfva, som böra tillse att förslaget blifver fullständigt, innan det öfverlemnas till Konungens pröfning. För sådant ändamål borde väl R. St. an - 302 Den 18 Oktober f. m. moda LagUtsk. npgöra elt dylikt förslag, vare sig vid denna Riksdag eller vid den nästkommande, i händelse Utsk., såsom jag förmodar, icke nu medhinner detta arbete. Saken synes icke heller vara mera brådskande, än alt hon allt för väl kan tåla ett sådant upskof. Om Konungen, å sin sida, komme till R.
I den mening jag betraktar frågan, kan jag ej begripa, hvarföre Prestestånd et remitterat den till ConstitutionsUtskottet. Jag kan ej finna någon anledning i Grundlagen, att remittera en enskilt ledamots motion till detta Utskott. Grundlagarne hafva, på sätt Herr Cederschjöld yttrat, bestämt de fall, då remiss till ConstitutionsUtskottet från ett Stånd kan äga rum; och som ej något sådant här inträlfat, kan jag ej inse, på hvad grund PresteStåndet vidtagit en sådan åtgärd, och när jag ej kan finna detta, anser jag, att hvarken jag för min del, eller något Stånd, böra låta binda oss af PresteStåndets sätt att behandla frågan, hvilket ej har något stöd i Grundlagarne. I sammanhang dermed måste jag äfven finna, att hvad ConstitutionsUtskottet gjort annat, än att, med åberopande af 44 §• Riksdags-Ordningen, återlemna motionen, bar Utskottet gjort utöfver hvad man fordrat och hvad det bordt göra. Om Utskottet ingått i en sådan detail af hufvudfrågan, att det yttrat sig anse den af Grundlags natur, så må det vara upplysande för dem, som ej kunnat fatta någon opinion om saken; men jag kan ej anse det bindande för något annat Den 12 Februarii f. m. 181 Stånd. Jag vill derföre alldeles åsidosätta allt hvad Utskottet gjort vidare, än alt återlemna Motionen; och, i enlighet med den åsigten, finner jag ej lämpligt att återremittera Memorialet till ConstitutionsUtskottet, efter det aldrig bordt dit remitteras första gången; ty det lärer icke kunna anses såsom tillräckligt skäl till återrerniss, att ConstitulionsUtskoltet yttrat sig illa, hvilket eljest äfven är min enskildta opinion derom.
— N:o 246. i anledning af erhållen återremiss å utlåtandet N:o 206. VIII. B. 547, 564. — N:o 247. i anledning af väckt motion om skattlagde vattenverks befriande helt och hållet eller till någon del från grundräntas framtida utgörande, då de, i följd af sjöars eller strömmars sänkning eller aftappning, utrifvas eller förändras. IX. B. 3. A. 197. — N:o 248. i anledning af BiksStåndens skiljaktiga beslut, rörande voterings anställande i Förstärkt Statsutskott öfver åtskilliga i betänkandena Nös 54 och och 184 omförmälda frågor. IX. B. 3. A. 197. X. E. 355. — N:o 249. i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga remiss å KammarCollegii berättelse, angående Sala silfververks ränteersällningsfond, för redogörelsetiden frän och med den 1 November 1839 till samma dag är 1842. N:o 250. i anledning af erhållna återremisser å betänkan det N:o 177. IX. B. 3. A. 198. — N:o 251. i anledning af erhållen återremiss å betänkandet N:o 199, rörande löneförbättringar ät vissa Kyrkoherdar af indragen behaglig lids förläningsspanmål. IX. B. 3. A. 198. E. 414. —• N:o 252. i anledning af erhållen återremiss å utlåtandet N:o 201. IX. B. 3. A. 198. — N:o 258. i anledning af Kongl. Majds nådiga Proposition, angående Colonien Sd Barthelemys återställande under Sveriges allmänna drätsel och förvaltning. N:o 259. i anledning af väckt motion angående utsättande af tiden för nästa revision af Statsverkets, Bankens och RiksgäldsContorets tillstånd, styrelse och förvaltning.
Motionareii inleder densamma med att phisa, att vår tidsålder företer en de skarpa inotsatseïnas tid, att brytningnr p&amp; det religiösa, sociala och politiska omrádet spörjes öfver allt och att, om nian än ej bellöfver se med misströstm p&amp; framtiden, då jnst den strid som p k g h iir framliallad af en realition mot det onda och således i och för sig är ett godt, som bös leda till förbättring, sh liar dock iiiäniiisko~rän~ie~-~ tillräcklig anledning ' till oro, enledail p&amp; det viktigaste området af alla - det nzoraHis7~a - ett j ämförelsevis ringa arbete iipp&amp;t spörjes. Mer ocli mer %r vår tid stadd på nedghng i detta afseende. Värst är, att den moralislrakänslan geiioni alldagliglieten $ i brott sidana som själfrnord, föï-, affarsskmclaler af alla slag, blir så förslappad, att falslining~lr till slut ingen - 1111pskalias häraf, allliu mindre reser sig folket inecl kraft ocli - ihärdighet diixemot, j e, de bäste sam11 allseleineiiten taga saken likgiltigt - och däri ligger den största farm. Ocli detta ager lika fullt sia tillämpning p h t t specielt område, sedlighetsonirådet: förhållandet. mellan de begge könen. i~ det ckss Stuten 7mn 0c7h bör ej st&amp; likgiltig k f ö ~ detta! ty 7 ~ i giller s&amp;kraste ysr~~zdccclcr / r *:, fimiljem - 7dgc och clet komnzcc~zile sliiktets 21333- fostrcm, 7~.~1rpi statms ficmtid Beror. Motionären gör härefter en mörk skildring af sedlighets-.
Frölich föreslagit, ifrågavar. roissskrifning skulle kunna ändras, utan Den 4 Mars f. m. 5 ålerrcmiss lill Exped.Utsk.; icke heller inser jag, hvarföre och till hvad ändamål här skulle behöfvas en utskrifning af dessa paragrafer, enär det blott är ordet Hofcancel ler, som är i fråga att borttagas på de ställen, der denne embetsman nämnes. Till följe häraf tror jag, att propos. på bifall till Utsk:s betänk, är allt hvad i denna del erfordras. Ib' von Hartmansdorff: Sedan Exped.Utsk:s ordför. upplyst, att det ifrågavar. felet endast är en misskrifning, som vederbör, tjenstemän inom Utsk. underlåtit alt rätta, förfaller min anmärkning. Gr. Gyldenstolpe: Jag liar visserligen icke någon afsigt alt draga ut på tiden med detta ärende, utan skulle tvertom önska alt det varit afgjordt långt för detta; men det öfverensslämmer icke med mina åsigter, att II. St. inkomma till K. M. med blott cn princip för den förändring, som skall ske uti grundlagen, hvilken bör bokstafligen efterJefvas, och således äfven bokstafligen vara uppgjord och bestämd. Gr. Frölich: Jag vill alldeles icke för min del bestrida riktigheten af Gr. GyIdenstolpes anmärkning i sin princip, men tror mig med full rätt kunna påstå att Gr. Gyldenstolpe eller någon annan hade bort göra denna anmärkning, när Const.Utsk:s mern. här förekom till bifall eller afslag. Det var delta Utsk:s uppställning deraf, som bort vara föremål för den granskandes uppmärksamhet. Nu tror jag ej, att Utsk. kunde göra någon den ringaste förändring till redactionen uti hvad R. St. med allmänt bifall antagit. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg den af Gr. Gyldenstolpe gjorda anmärkning föranleda förslagets återremitterande. Ropades starka nej, blandade med några ja.
än den något öfver 17 mil långa jernvägen mellan Göteborg och Töreboda, hvaraf kunde med någorlunda säkerhet slutas, huru mycket betydligare afkastningen skulle blifva om Christianstad o-enom en bibana sammanbundes med stambanan. C l) Från Ystad till södra stambanan vid Eslöf. Med afseende å de bördiga och folkrika trakter denna bana, å en längd af 6-j mil, skulle genomgå, och vioten af förbindelse emellan södra stambanan och Ystad i anseende till den O lätta öfvergången derifrån till Stralsund, hvarifrån jernväg till Berlin vore af Kongl. Preussiska regeringen beslutad, har, uti en inom Borgare-Ståndet väckt motion, representanten för Ystads samhälle Herr P. C. Famberg hemställt, att bland de statsjernbanor, som under innevarande riksdag komme att beslutas, måtte upptagas en bana från Ystad, att vid Eslöf sammanstöta med södra stambanan, samt att Rikets Ständer för denna sammanbindningsbana måtte anvisa ett statsanslag, stort 3,250,000 R:dr Runt, eller ock att, på sätt jemväl inom Bonde-Ståndet af vice talmannen Ola Svensson från Malmöhus län blifvit föreslaget, hälften af nämnde summa måtte anslås till utgående under nu instundande statsreglerings-period, på det att arbetet å banan skyndsamt måtte kunna påbörjas; varande af motionärerna uppmärksamheten särskildt fästad å staden Ystads fördelaktiga hamn, som genom derstädes nu pågående muddringsai-bete erhölle ett för större fartyg tillräckligt djup, och der isbeläggning icke egde runi mer än hvart 5:te eller 10:de år, samt hvarifrån följaktligen under alla årstider kunde påräknas den säkraste kommunikationen med kontinenten. Enligt hvad motionären Herr Lamberg uti ett sedermera till Utskottet aflemnadt anförande tillkännagifvit, och det till Utskottet derjemte aflemnade kostnadsförslaget öfver den ifrågavarande jernvägsanläggningen utvisar, skulle kostnaden för banan uppgå till 4,925,000 R:dr, och således till mera än hvad i Herr Lambergs motion uppgifvits, hvilket motionären, efter erhållen närmare kännedom om förhållandet, ansett sig böra till rättelse meddela.
Den stadgar fyra fall, då allmän åklagare eger uppträda: l-.o då den oskyldiga makan brottet till åtal angifvit; 2:o då för det brott skilnad i äktenskapet blifvit sökt; 3:o då mannen efter lagsökning ålägges att gilva underhåll till barn, som blifvit i hordom afladt; och 4:o då brottet eljest under allmänt åtal hörer. I intet fall är således sjelfva åtalsrätten allmän åklagare beröfvad; men då ej något af de tre sista fallen äro för handen, är, såsom förstberörda stadgande utvisar, hans uppträdande betingadt af en föregående angifvelse af den oskyldiga makan. Det är då denna enda rätt — rättigheten att angifva — som man ej ens i detta fall ville förbehålla åt den förnärmade makan allena, utan som skulle lösgifvas åt en hvar, som spejade i makarnas husliga lif. Men härigenom skulle lagstiftaren gifva sig ut på ett fält, hvarifrån han, vid närmare eftertanke, icke lärer undgå att rygga tillbaka. Han skulle nemligen härigenom prisgifva det husliga lifvets eljest fridlysta område åt skandalen och den allmänna skadeglädjen. Den enskilda hämnden, afunden, förföljelselustan skulle ej allenast strafflöst, utan liksom uppmuntrade dertill af lagen, kunna intränga i familjens innersta förhållanden och afslöja desamma för offentligheten. De skulle ega att tillintetgöra den möjligen återställda friden, den träffade försoningen inom familjen, — att sönderslita ett, efter den ena makans felsteg, redan återknutet familjeband. Ty otvifvelaktigt äfventyrade man, att försoningen blefve tillintetgjord, familjebandet sönderslitet, om man, i ett fall som detta, egde rycka den ena makan ur den andras armax1, bortföra henne i fängelse och på begge makarnas, äfven den oskyldigas, bekostnad gifva näring åt allmänhetens skandallystnad. Äfven den oskyldiga makan kunde nemligen derigenom blifva straffad och det på dubbelt sätt: först genom förlusten af sin återförvärfvade husliga sällhet, och sedan genom den skymf, som enligt det allmänna föreställningssättet jemväl drabbade den oskyldige genom offentligheten.
BcrgsCollegium, att någre af dess Herrar Ledamöter såsom sakkunnige måtte anmodas till Grufvan nedresa, för att på stället taga fullkomlig kan-, nedom om förhållandet och lemna de råd och föreskrifter, hvartill omständigbeterne föranledde. Herrar BergsRådet och Riddaren Broling och Dirscteuren af Uhr ätogo sig benägit på egen bekostnad en sadan resa i Junii, månad, or-h afgåfvo den berättelse, som i afskrift Lit, A. bifogas, Fumpningen gick oupphörligt och BolagsIntressenterne samlades vid Grufvan i Julii månad samma år för att öfverlägga om de vidare åtgärder, sorn kunde erfordras Väl fun. no de med fägnad att vattnet kunde utpumpas» men insågo äfven att dertill erfordrades mångfaldige flere kostnader än de påräknade och omöj igheienatt dertill kunna förskaffa nö: dige medel Under loppet af tiden hade Hans E*cellence m. m. Grefve Ruth, som ägde ^:delar i Verket med döden bortgått och efterlemnat sitt Sterbhus i den författning, att omöjligen något tillskott derifrån vidare kunds väntas. Bolaget hade uppburit och användta 5iaoo© Den 10 Februarii. Rsdr af Statsmedlen och dessutom kommit i en skuld af fDre tusende Riksdaler, som ge noin det myckna folkets underhåll dagligen föröktes. Försök att få privata lån var redan förgäfves gjordt och Bolaget tann sig i den aldra yttersia förlägenhet. Slutligen efter många öfverläggningar och då lnteressenterne sago sig ur stånd att med de af Statsmedlen återstående 24,000 Riksdalerna kunna fullborda arbetet till utsatt tid och äfven omöjligheten af privat understöd redan visat sig ansågo lnteressenterne sig hvarken böra eller kunna göra vidare försök att erhålla det resterande af anslagne summan, då dermed en önskad och väntad framgång icke kunde vinnas, utan beslöto att m°d årets utgång nedlägga Verket och underkasta sig kommande Ständers ädelmodiga bepröfvande rörande återbetalningen af redan uppburne samt för arbetet utgifne medel.
Rikets Ständer, under hvilkas fortfarande vård, garanti och öfverstyrelse Banken förvaltas, besluta ock allt framgent om nödiga ändringar uti reglementet, samt tillse dess efterlefnad genom sina Fullmäktige. 2:o Guld-, silfveroch koppar-mynt förklaras att, efter verkställd reform, vara statens enda lagliga mynt, med uteslutande af allt krediteller pappersmynt; dock att Rikets Ständer i motsvarighet af den genom grundlag vilkorade rättigheten att genom Banken utgifva sedlar, som för mynt i riket gälla må, kunna utfärda sola-vexlar, eller anvisningar på hårdt mynt att vid uppvisandet inlösas inom hufvudstaden i Bankens vexlingskontor, samt i landsorterna vid alla ränterier eller i sammanhang dermed inrättade statskassor. Maximi-beloppet af dessa vexlar, hvars verkliga fond utgöres af de årliga skattebidragen, derföre de äfven i anseende till form och cirkulation kunna anses såsom ett skattemynt, begränsas, genom särskildt tillägg i Bank-lagen, inom statsutgifterna, till den summa de blifva af Rikets Ständer beräknade och bestämda genom budgeten att utgå för hvarje år, så att, äfven om dessa utgifter, såsom nu, bestämmas för 3 år i sender, hvarje års totala vexelbelopp afser och inskränkes till blott samma års utgifter. Banko-Utskottets Utlåtande M 17. 15 Anmärkning: Då det numera är görligt utan särdeles kostnad eller tidspillan, att förfärdiga cirka 3 millioner sedeleller vexel-blankelter inom några månader, skulle deras lydelse kunna blifva ungefärligen denna: »N:o 000. Serien A. Ilikets Skattkammare anvisar genom Riksens Ständers Bank uppå 1857 års utskylder och uppbörd Riksdaler Tio Riksmynt. Denna vexel skall i Riksbanken och alla statens kassor i landsorterna inlösas vid anfordran med I krona (eller annat namn på minsta guldmynt) i guld eller 2J specie i silfver, eller motsvarande skiljemynt af silfver eller koppar. [Märk: Efter den 1 Oktober 1858 mottages vexeln i uppbörd endast mot 10 öres rabatt intill samma års slut. Derefter upphör den att vara ovilkorligen gällande.)