Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om den grundsatts skulle föll jas att hvarje afhandling bör börjas med definition eller bestämning al sjelfva amnet, på det man må noga veta hvarom frågan är, så skulle förmodligen all öfverläggning om Luxe och Öfverflöd förfalla af sig sjelf; ty man skulle 6annoiiktvis ej kun* na positivt bestämma, hvad i Luxe och Öfverllöd egenteligsn är. Begreppet om hvad man kallar Luxe och Öfverflöd är helt och hållit relativt. Hvad som i England är tarflighet, är Luxe hos oss: Och vår nuvarande tarflighet skulle kan hända af våra Förfäder hafva blifvit ansedd för Luxe. — jag skulle således för min del tro, att den lämpeligaste och använd-j baraste beskrifning på Luxe och Öfverflöd, skulle vara: Det, hvart bekostande öfver stiger hvart och ens tillgångar. Om blott hvar och en kunde förmas att i sitt lefnadssätt rätta sig efter sina tillgångar, skulle i sjelfva Verket all Luxe försvinna. Jag tror derföre att det bästa Correctiv mot Luxe och Öfverflöd skulle vara en Concours-Stadga, som vöre tillräckligen sträng för att afskräde a från att lefva på Creditorers bekostnad. Att lefva efter råd och vilkor bör icke anses för Luxe, och synes åtminstone ej kunna med billighet och rättvisa förbjudas. Af allt öfverflöd synes mig dertöre en Öfver» flöds-s Den a7 April. flöds-Förordning vara det skadligaste och mäst öfverflödiga. Det vore obilligt att förmena någon en fri njutning af hvad han lofligen förväifvat. Det synes dessutom vara en motsägelse, att förbjuda njutningen , under det man vill uppmuntra till flit och idoghet. Eller hvarföre skulle man arbeta, om man ej får njuta frugten af sitt arbete? vill man derföre ändamålet, så bör man åtminstone ej förstöra dnffjädtrn. Med Utskottet instämmer jag deruti, att allt hvad som anses nödigt förbjudas till införsel, bör .äfven förbjudas till bruk och nyttjande. Att annorlunda förf ira är en uppenbar motsägelse.
Vid jemförelse således imellan de vid hvartdera tillfället använda domskäl, erbjuder sig först den anmärkning, att den särskilda fiskeskalt, som enligt 1832 års dom skall utgått af hemmanen redan på 1550 och 1560-lalen för både laxfisken och andra fisken, utom den för sjelfva hemmanen bestämda skatt, men hvarpå i 1824 års dom ej blifvit fästadt afseende, är uti 1838 års allmänna utlåtande, som rörer hela Norrland, betraktad endast såsom tillfällig eller så beroende af omvexling med fiskelägenheters upptagande, nedläggande, omförande från en titel lill en annan, att från dessa titlar ej kunde dragas någon säker slutsats för bedömande af äganderätten. Bättre bevis för Kronans äganderätt har säkerligen också icke till 1832 års dom kunnat hämtas från Kammararkifvets då meddelade uppgifter, enär dessa ingen ting mer bestämdt innehålla, än alt för ett par tiotal af år en taxa varit erlagd, ehuru likväl endast det fortfarande beståndet af en sådan kunde här någon ling bevisa. Alt i Vesterbotten, efter nya jordrefningen vid 1600-talets början, de särskilda skatlerne för laxfisken och öfriga fisken fortfarit, såsom i 1832 års dom förmäles, kan ej betyda, att de oafbrutet och allt framgent fortfarit, enär 1838 års utlåtande visar, alt de noledrelter och fisken, som i äldsta tider skola varit särskildt i jordeböckerna taxerade, ej mer funnits ”tagna i beräkning el”ter år 1547”, enligt då skedd ny skattläggning, så alt ”den ränta, sorn någon ”lid för fiske utgått”, förmodades hafva ”afsett någon på obestämd tid med”gifven fiskerättighet”, som hemmanen år 1547 frångått. Det är nemligen ej blott tiden, som här är obestämd, utan ock sjelfve fiskerättens medgifvande och dess upphörande. Utan bestämda bevis på en oafbrutet fortfarande utöfning af äganderätt, kan dock någon gällande bevisning här ej vara för hand; och bristen af en sådan bevisning synes derföre rätteligen i 1824 års dom hafva blifvit afsedd.
För min del tror jag ej, att man i Frankrike kominer att skatta särdeles högt ett medgifvande att få hit införa en del af dess produktion mot lindrigare tull, än den nu gällande. Den förlust, vi måste vidkännas vid export af vår spanmål, i anledning af de i andra länder existerande tullsatser derå, har jag på f. m. sökt visa. dag tillägger endast nu, att vi gjort väl, om vi dröjt med införande af tullfriheten hos oss till dess vi kunnat förmå andra länder att göra sammaledes. Samme talare har vidare gjort en anmärkning, som fann understöd af en efterföljande, nemi. verkan på den arbetande klassen af tullfrihet å lifsmedel. Det sades, att det är bland jordbrukets fordringar, och tillika ett säkert sätt att bereda dess framåtgående, att sätta ett lågt pris på lifslörnödenheter. Hurudan är nu vår egen erfarenhet i detta afseende? Som vi veta, togs 1856 all tull bort på lifsmedel; men jag frågar eder, Mine Hrr! om arbetslönerna sedan dess blifvit minskade? Månne icke förhållandet är till den grad motsatsen, att såväl dagsverksprisef, som tjenstehjonslönerna, nu äro 2- å 3-dubbelt högre? Frih. Gripenstedt har t. o. m. i sitt anförande medgifvit, att arbetslönerna stigit; men tillagt, såsom ett bevis på jordbrukets välbefinnande, att efterfrågan å arbetare icke saknats. Jag medgifver detta förhållande, men icke den deraf dragna konklusionen. Att jordbrukaren, så länge han kan hålla sig uppe, måste betala hvad som fordras, för ätt få sin åker plöjd och skördad, är ju gifvet, äfven om hans näring icke med fördel kan idkas. Jag kan således icke finna, att tullfriheten ur någon synpunkt varit till jordbrukets fromma. Vidare hafva flere talare yttrat sig ang:de mina sifferuppgifter. Gr. af Ugglas yttrade, att jag härvid gått tillväga på ett ganska besynnerligt vis; Frih. Gripenstedt benämnde min uppställning ensidig.
Ett sådant, i andra länders lagstiftning förekommande, stadgande har här ett dubbelt ändamål, nemligen dels att ytterligare väcka makarna till besinning och dels att från våld och förolämpningar skydda den oskyldiga. Enahanda böter, som i 1 § af I i Kap. Giftermåls-balken stadgas för oenighet emellan äkta makar, föreskrifvas i 2 § af samma Kapitel för det fall, att den ena makan egenvilligt öfvergifvit den andra och håller sig i landet uppe eller ock den ena makan drifvit den andra ur hus och bo. Förändringen af 1 § har derföre synts Utskottet påkalla en likartad förändring äfven af den 2 §, dertill förslag ock blifvit af Utskottet framstäldt. De i sistnämnda § förutsatta omständigheter beteckna nemligen, lika oförtydbart som något annat, hat och bitterhet emellan makar. På grund af hvad sålunda i dessa delar blifvit anfördt, får Utskottet vördsamt föreslå, del Rikets Ständer måtte för sin del besluta en författning af detta innehåll: y>Med upphöfvande af ej mindre 16 Kap. 11 § Kyrkolagen, i hvad den innefattar föreskrift om ransakning och förhör inför Domkapitlet med äkta makar, än äfven 1 och 2 §§ i 14 Kap. Giftermålsbalken, för ordnas alt sistnämnde begge lagrum hädanefter lyda som följer: \ §. Der hat och bitterhet emellan man och hustru uppkommit, och endera derom hos Presterskapet gör anmälan eller del 14 Lag-Utskottets Betänkande M U). eljest kunnigt varder; då skola makarne af Kyrkoherden i församlingen varnas, efter tky i Kyrkolagen säges. Sämjas de ej ändå; vardén inför Kyrkorådet ytterligare varnade.
Jag får härvid anmärka, att af de ifrågavar. artiklarne äro de fleste af sä ringa betydenhet pä handelsvågen, att bibehållandet af tullen på dessa varor visserligen utur financiel synpunkt kan anses likgiltigt. Bibehållandet af utförselstullen har blott varit en följd af den antagna principen, att utförseln af de råvaror, som kunna anses behöllige 560 Den 26 Augusti. för våra inhemska näringar, borde genom en sådan tull för» svåras. Hvad angår utförseltullen å kreatursben, sä har derom varit mycken tvist under de sista tvenne riksdagarne. Jag önskar att Bevilln.Utsk., för bedömmande af denna fråga, mätte hemta upplysningar från de prof., som hållits hos 1834 och 1839 årens tulleomiteer, samt hos de två sista riksdagarnes Bevilln.Utsk. 1 afseende pä motionärens slutliga yrkande, om förhöjning af införseltull ä caffe, sä får jag åberopa hvad jag i ett anförande för 14 dagar sedan haft äran yttra, om olämpligheten under nuvar. förhållanden, att genom förhöjning i tullafgifler åstadkomma ett högre pris på utländska varor, hvilka vanan gjort till oumbärliga lefnadsbehofver. — Jag anhåller, att detta yttrande måtte fä åtfölja remissen till Ulsk. Hr Rosenblad, Bernhard: Ehuru jag icke för ögon blicket har bredvid mig förteckningen på de smärre varuartiklar, för hvilka jag föreslagit exporttullens upphörande, så vågar jag dock tro, alt det största antalet af dem icke varit sådant, som på något sätt utgör ett betydligt föremål för varuforädling inom landet, och att till och med en del af dem äro af den obetydliga art, att jag betviflar, alt de någonsin kunna blifva föremål för export härifrån. Della är t. ex. förhållandet med zink, en metall, som i vårt land alltför litet förekommer.
Han fiskade med sin sked och fick upp – ett litet barn – en bildskön flicka med svarta ögon och svart hår, men med ett besynnerligt märke på näsan: två blåsvarta fläckar, alldeles som intrycken af en kniptång. Gubben Trädgård funderade, stoppade ungen i västfickan, drack ut sin toddy, sedan nu mera ingen uppslukade sockret – samt traskade hem till de sina. Tjugo år efteråt. På en underskön villa vid en badort i Tyskland sutto en dag fyra unga män och samtalade. De voro: en engelsk lord, en turkisk hederspascha, en rysk furste och en kinesisk mandarin. »God dam! en sådan demonisk qvinna,» sade lorden och smekte sina röda polisonger som räckte till knät. »Allah, Allah, om jag hade henne i mitt harem!» »Dobre, dobre! sa ryssen. »Vid Mumbo gumbo gongong den store! den qvinnan är en satan!» »Ja,» sade lorden, »sextiotre gifta män, ett par hundra ogifta – ynglingar och barn ha tagit lifvet af sig för henne.» »Mins ni den stackars fan hon lurade till sig en afton under löfte af en tête-è-tête och som hon sedan, när han kom, narrade att krypa in i en bonbonnière, der han fick ligga och äta sockergryn, till dess han lofvade henne en million – Sedan tog han in råttgift och dog.» »Ja, eller den som hängde sig!» »Och den som dränkte sig!» »Och den som sköt sig!» Så fortgick samtalet en hel timma. Ja, det måtte vara en riktig demon till qvinna. I en med den mest raffinerade lyx möblerad budoir vid samma badort satt emellertid på en soffa helt lugnt föremålet för ofvanstående samtal. Det var en bildskön qvinna. Ett märkvärdigt märke på näsan doldes af en elegant halfmask. Framför henne stod en liten ruskig figur med blåa naglar. Det var en indisk strypare. Med gnistrande ögon betraktade han henne.
Staten frånvunnes, borde såsom dess egendom fortfarande anses; hemställande dock Justitie-kanslers-embetet om ej, med afseende dels derå, att Norrbottens läns innevånare otvifvelaktigt sednare än i de flesta andra län lemnat ett betydligt tillskott för uppförandet af det numera för fångvården umbärliga länsfängelset, dels ock å det nyttiga ändamål, för hvilket, enligt länsinnevånarnes tillkännagifna önskan, byggnaderna skulle användas, E. K. Maj;t skulle täckas göra frågan angående byggnadernas öfverlåtande till Norrbottens läns Hushållnings-sällskap till föremål för nådig framställning lill Rikets Ständer. Då Norrbottens läns innevånares anspråk på eganderätten till ifrågavarande byggnader icke vore ostridig utan fast heldre, med afseende å hvad i ämnet upplyst blifvit, det ville synas som skulle byggnaderna vara E. K. Maj;t och Kronan tillhöriga, hade E. K. Maj:t, vid ärendets underdåniga föredragning den 1 Februari sisllidne år, väl förklarat den gjorda framställningen om desammas afträdande till länsinnevånarnes disposition icke kunna bifallas; men, på grund af ofvan omförmälda, af Justitie-kanslers-embetet anförda skäl, bar E. K. Majit likväl nu i nåder föreslagit Rikets Ständer, att så väl det gamla länsfängelset i Piteå, sorn öfriga ofvannämnda dertill hörande byggnader, måtte få upplåtas lill Norrbottens läns Hushållnings-sällskap, för att af detsamma användas på sätt, som för befrämjande af Sällskapets ändamål lämpligast synes. Rikets Ständer, som förebaft detta ärende och jemväl tagit kännedom af dertill hörande handlingar, hafva, på grund af hvad i frågan förekommit, funnit godt att för sin del besluta, att ofvannämnde byggnader må med den rätt, Statsverket dertill kan ega, upplåtas till Norrbottens läns Hushållnings-sällskap, för alt af detsamma användas på sätt för befrämjande af Sällskapets ändamål lämpligast synes; med anmälan hvarom Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 18 Januari 1860. 30 Expeditions(Jlskoltets Förstäf] till underd. Skrifvelse, N:o i5.
Och till förekommande af dess vidare ut* bredande, och äfvert vid sista Riksdag fun* nit en sädan afgifts fortfarande nöd vändigt; i följe hvaraf Rikets Ständer beslutat i 1:0 Att en årlig afgift skulle ifrån oell med 1S24 års början till påföljande Riksdag Utgöras af hvarje Mantalsskrifven person. 2:0 Att denna afgift skulle Utgå, an* Vändas och redovisas inom hvarje Län Ser* skildt, Samt skiljd från Hospitalernas oell Lazaretternas andra äldre Fonder, med det förbehåll, att de inflytande Medlen icke begagnades till andra ändamål an Curhus* änstalterne, efter behof eller öfverenskom* melse inrättade på ett ellet’ flera ställen in* om Läliert, med mindre nämnda Medel å något ställe icke skulle för Veneriska smit* Bih. till R. St. Prof. 1828 och 182g. i Saml.j 1 Band* 5;te Haft. 1 a Kongl. Maj. ts Nådiga Propos. No 17. talis hämmande åtgå, då öfverskotta finge under nedannämnda Läns-Directioners inseende användas för öfriga helsovården inom Länen’, serdeles vid påkommande farsoter, dock med undantag af Norrbottens Län. 3:o Att afgiften skulle bestämmas med ett minimum , hvarunder den ej finge gå, samt ett maximum, hvaröfver den ej finge utsträckas, och komme den deremellan att inom hvarje Län årligen fastställas, efter förut erhållen underrättelse om beloppet af det anslag, som från SeraphimerOrdens-Gillet kusde vara att påräkna. 4:o Att minsta afgiften blefve En Skilling Banco årligen för hvarje mantalsskrifven person. 5:o Att vid högst trängande omständigheter maximi-afgiften för hvarje mantalsskrifven person årligen utgjordes med Fem Skillingar Banco. 6:0 Att inom Länen borde genom SockneFullmägtige en Deputerad väljas från hvarje Härad , hvilka
Preste-St:ts den 20 dennes bordlagde prot.- utdrag N:o 462, innehållande inbjudning till de öfriga Riks-Slånden att förena sig i Preste-St:s beslut öfver Lag-Utsk:ts Betänk. N:o 69, i ani. af motioner om arfsrätt för oäkta barn. Hr von Koch, Nils Samuel: Då, sä vidt jag kan fatta, Preste-St:s förev:de inbjudning afser att åter införa en distinktion emellan arfveoch aflingejord, får jag å densamma yrka afslag. Sedan öfverläggningen förklarats slutad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att derunder endast bade yrkats, att R. o. Ad., med vidblifvande af sitt förut i frågan fattade beslut, skulle lägga inbjudningen till handlingarne. Härvid anmälte sig och yttrade Hr von Koch: Jag skulle anhålla att orden »med vid blifvande af sitt en gång lättade beslut» ej måtte begagnas, enär, sedan alla 4 Stånden stannat i afseende å denna fråga i olika beslut, säkerligen R. o. Ad. måste göra någon ändring i sitt beslut. Sedan Hr Gr. o. Landtm, i anledning häraf förklarat, att något hinder ej mötte för proposms framställande i de ordalag Hr von Koch ansett böra begagnas, blef propos. på afslag åden ifrågav.de inbjudningen framställd och med ja besvarad. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande StatsUtsk:ts den 17 och 20 dennes på bordet lagde Utlåt. N:o 176, i ani. af K. M:s Nåd. Skrifvelse i fråga om nämndemäns och fjerdingsmäns rätt till ersättning för extra förrättningar. l:sta punkten. Gr. Mörner, Carl Göran: Vid sistlidne riksdag ingingo R. St:r till K. M. med underd. anhållan om utredning af frågan ang:de nämndemäns reseersättning. Sedan K.
Men om vi i detta hänseende upskatta till sitt rätta värde denne store Konungs förtjenster, så ega vi detta oaktadt giltiga anledningar att förebrå honom hans politiska system-förändring efter 1814, sannolikt föranledd af Svenska kamarillans hat mot Norska folkmakten, bestående deri, att han icke allenast uraktlät, oaktadt Storthingets påminnelser, sätta den besvurna Konstitutionen i verkställighet, utan äfven direkte angrep densamma i 10 st. till Storthinget, 1821 aflemnade Propos:r, understödd af Svenska sjö- och landtrupper, åsyftande en total reform i det Norska regeringssättet. Tack vare Storthingets okufliga anda, föranledde dessa åtgärder ingen utvidgning af Konungamakten. Vid slutet af sin regering synes Carl Johan likväl återgått till sin ursprungliga unions-politik, att döma af hans ord d. 7:de Dec. 1843 till UnionsKomitéen, hvilken Komité blifvit ålagd revision af unionsfördraget, grundadt på det fördrag, som bestämmer brödrafolkens ömsesidiga förpligtelser och rättigheter: »oryggliga», säger han, »i följe af deras natur befästade med ömsesidigt besvurna förbindelser och gemensamma intressen, samt helgade med den välsignelse, som Försynen fortfarande breder öfver föreningen, utgöra dessa grunder de begge brödrafolkens beskyddande jEgid.» Utslct talar om en likställighet, som efter dess förmenande aldrig kan komma att ega rum emellan Sverige och Norige, dels derföre, att i Grundloven blifvit gjorda förbehåll, till följd af hvilka Noriges förpligtelser i vissa fall äro mindre än Sveriges, och dels derföre, att uti intetdera af de båda förenings-fördragen — Noriges Grundlag och RiksAkten — finnes den ifrågaide principen för föreningen med tydliga ord stadgad.
Denna förklaring upplyses ytterligare af bilagan N:o 16, sorn visar, att under åren, slutande med den 2.8 Febr. 1829, i83o, i83i och 181 ^, i medeltal förhållandet emellan tassa och sedelstock (utelöpande sedlar och depositioner) 'varit, som föijer: Cissa. sedelstock. förhållande, 1829 . .. Om man nu afser, alt detta är medeltalet af proportionen för ifrågavarande år, att således minimum varit lägre, finner man, att man i England vid ordet proportion fästat helt andra begrepp än vårt BaneoUtsk. Der nemligen har man förstått det förhållande, man ansett lämpligt under en full och obehindrad circulation af sedlarna, samt innan efterfrågan af klingande mynt i stället för dessa börjat: här deremot minimum af det förhållande, som någonsin fick äga rum, d. v. således säga, när efterfrågan efter silfver för sedlar vore som allra starkast. Betänker man vidare, alt En gelska banken måste afse landlbänkernas utelöpande sedlar (Hr Palmer förklarade bestämdt, att banken kunde hålla vida mindre cassa, 0111 den endast behöfde afse sin egen circulation, och ej också mäste göra tete för påkänningar från landtbankerna); att Engelska banken derjemte är allmänna depositionsstallet för förseendet af hela Europas utomordentliga behof af guld (under Ryska krigen med Turkiet och Persien uttog huset Rothschild ensamt på ett år mer än 800,ono £ St. i guld ur Engelska banken), så finnér man att i detta afseende ingen jemnförelse kan äga rum emellan dess behof af cassa och en banks, hvilken, såsom den Svenska, endast behöfver afse eget lands behof af silfver, och hvars sedelmynt, med högst ringa undantag, utgör det enda i landet circulerande. Men oftanämnde Engelska hankens guvernör har uttryckt 2:ne andra grundsatser, sorn äro ovilkorligen lika gällande för alla banker, ehuru locala förhåltau - na D c 11 Juli f. ra. den kunna fordra olika tillämpning.
Ulftottens öfrige Ledamöter, som fun» nit tillgäng lill betalning af ej allenast Jnteresier utan ock sfl-lfwa Capikalet ä ^verKoKka Länet Uppkomma genom Disconterings rättigheten för Magasins-Werket i Riksens StanderS Banque, samt ansett de uti Betänkandet om Stats-Regleringen till ersättning för Kronans förluster ä Spanmäls uppköp och Brödbakning anflagne 55,000 Riksdaler Banco ärligen lemna tillräckeligt öfwerftott till MagasinsJnrättningens lönings och exspectance staters UNderhällande, kunde ä Herr Majoren Lilveiliolpes an - Den Z Februari!- 1.27 anförande ej göra annar afseende, än tillära att detsamma finge wid Betänkandet widsogas och underställas Riksens Högloft. Ständers granstning. Ot kuxra. kx krotocollo ölKosböcli. A Förteckning öfwer det i Swensta Krono-Ma» gasinerne warande Spanmals och Proviant Lager, den i Julii är 1809. Trr rs8 Den 5 Zebruarii. Jönköpings Magasin. rzv Tun. io Kap. Räg 1371: r?: 4- 1Z2 — 30 — Kom 746: — il. Landscrona Magasin. 219 Tun. 25 Kap. Räg 1318: 57Z — 6 Korn - rZoo: c>o. IZ5 — " Lind - rz2 NorrTelje Magasin. 4 Turi. 2^ K. Nyköpings SAZ 29 Korn gea?,- 15: 8. Skeppsholms Magasin. 8o Dan. 2Z Kap. Räg - r 86 — 14 — Korn 2077 — Hasra 951 Lisp. 6 M. riadt Rägmjöl 11627 L 17 M. vriadt Rägmiöl Z?88 L:d 14 M. vriadt Kornmjöl 6708 L. 7^ M.> torrt Bröd af enbär Räg. V 6054 L. 15?
Man har hört omtalas Ministrar, som önska täta handelstraktater, blott för de dosor och andra emolumenter, som åtfölja undertecknandet, utan att de i öfrigt just bry sig serdeles om hvad traktaterna innehålla, och om de äro fördelaktiga eller ej; och Utskottets handlingssätt tyckes innebära någon likhet med en sådan Statskonst. Svenska näringarnes hopp är dock, att en slik politik aldrig måtte bli Svenska Regeringens_, och att den nationella sjelfständighet, som äfven uttrycker sig i bevarandet af handelsreciprociteten med främmande magter, aldrig skall bli uppoffrad för snikenheten efter en temporär, på fosterländska intressens ruin grundad, tillökning i tullmedlen. Emot det system af höga tullafgifter eller så kallad skyddstull, hvilket Utskottet tillstyrker måtte införas i afseende på väfnadsartiklar af ylle, bomull och silke, med upphäfvande af de ännu återstående, för de betydligaste af dessa artiklar, gällande införselsförbuden, måste jag först anmärka, att detta förslag röjer mycken orättvisa och obillighet, när man opartiskt jemförer det med den långt mera gynnande behandling, som Utskottet tilltänkt produ - Den i g J n n ii e. m. centerna af åtskilliga andra inhemska producter. Utskottet har föreslagit 5o procents tull å utländsk spannemål, och ändå antagit ett öfverdrifvet högt tullvärde å spannemålen. Utskottet har föreslagit 16 sk:rs tull å utrikes ifrån infördt bränvin» en afgift således vida öfverstigande 5o procent af värdet; och Utskottet har änteligen å stångjern och metaller, öfverhufvud taget, föreslagit en införselstull af ifrån 33ftill 4o å 5o procents lull.
”Hvad står på?” sade han, under det allt fler och fler af sällskapets medlemmar instämde i kandidatens munterhet. ”Kära, goda farbror, karlen har verkligen skrifvit dethär på fullt allvar,” svarade kandidaten, med ansträngning återvinnande den fattning och värdighet som höfves Namnlösa literatursällskapets ordförande. ”Ja visst, ja visst,” sade gubben, men efter en stunds eftersinnande tillade han: ”Hvarför heter boken ”Det har jag begrundat länge och allvarligt,” svarade kandidaten, ”men till min skam måste jag erkänna att jag icke blifvit klokare för det.” ”Du skall icke grubbla,” inföll kontorist Petersson, ”ty författaren säger sjelf sid. då han skref fort utan att ändra ett ord och utan att grubbla öfver sitt verk, då lyckades det oftast. och nu säger jag till dig: om du läser fort utan att tänka på ett ord och utan att grubbla öfver hvad du läst, så lyckas du kanske att förstå hr Nordensvan.” ”Tyst Petersson, och hejda din gudlösa tunga!” utbrast sällskapets ordförande.” Hellre än att utfara i otidigheter emot en så menlös varelse som hr N. synes vara böra vi försöka att finna ett svar på den af farbror framställda frågan: Hvarför heter boken I harnesk? Den som har något att andraga han tale.” ”Boken har fått denna titel emedan den låter så ståtlig,” menade den oförbätterlige Petersson. Ordföranden svarade med en indignerad blick! ”En så lös bevekelsegrund kunde på sin höjd förmodas hos en skolpojke eller annan grön varelse, men då man, som hr Nordensvan, hasplat af sig en fem sex större originalarbeten bör man ha vuxit ifrån sådant,” sade ordföranden. ”Boken har sitt namn deraf att hjeltinnan Anhild, ständigt är I harnesk emot en gammal gubb-pjasker som åtnjuter den äran att draga försorg om henne, samt en stackars gumma som på bästa vis söker ställa henne tillfreds.” ”Eller också,” utropade hr Petersson: ”är det författaren som klädt sig i harnesk emot de pilar sunda förnuftet eller kritiken möjligen skulle vilja aflossa emot honom.” ”Barnsligheter!