Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vi ha nog af Gästgifverierne: Vi ha öfverflöd på lönnkrogar, som aldrig kunna utrotas. Ett väl ordnadt samhälle bör vara en upp-! fostrings-anstallt: der böra ej finnas sådana inrättningar, som förderfva menniskor. Finnas de redan, Bil. t. Sevilln.- Lag. och Oec.-Utsk. Bet, N-.o 6, 65 redan, böra de ej ökas, utan småningom indragas. Eland dessa skadliga inrättningar räknar jag ej blott brännerien, utan ock” deras värdige afkornlingar: krogarne. Den, som spinner och utsätter snaror må ej anses oskyldig: han är brottsligare än den som i snaran faller. Man vill att upplysning, moralbud och folkscholor skola afhjelpa fylleriet. Men huru kan man på rent allvar vilja, att läraren med framgång skall i Scholor och Kyrkor ropa: var nykter, just i samma gång man tillåter krögaren från Krog. skylten ropa: Kom och tag rus? Kyrkor, Scho lor och krogar kunna ej väl stå tillsammans. Mig synes vederstyggligt att samhället sanctionerar lockelser till ondt, vare sig Spelhus, krogar eller annat. Huru illa sörjer icke en Far för sina barns väl, för deras kyskhet, husliällsamhet och nykterhet, örn han väl vackert förmanar dem till dessa dygder, men derjemte tillåter dem, på gårdens egor, hafva skökohus, spelhus och krögar? Att vilja inrätta privilegierade Krogar till controll mot lönnkrögeriet, är att göra det onda femton gånger värre. Erfarenheten vittnar, att oväsendet i privilegierade krogarne är långt vederstyggligare än i lönnkrogame: Lönn-’ krögaren, som fruktar blifva röjd af den raglande gasten, mättar drycken, gömmer den öfverlastade och förekommer således o väsend et. Men den privilegierade Krögaren är ej så skrämd, Bih, till Rihi-St. Eevillnr Lagoch Oec,-Utsh. Bet. [Länsmäns tillsyn »ifver kroglefnaden är känd; desse tjenstemän bo ofta aflägse; de kunna ej vara allestädes.
Be* räbnat cd) aniutfat: l:o 9iib3gä(b3siboutorct3 bontanta Behållning, font, utom Jjluab font tttnefbob utaf influtna mebel å tnitetnaranbe årS jernloägSBpggs nabSsbåit, t flutet af ttäfblibne September måttab ittgjorbc 2:o 2ötb tnnctuaraubc måtiabS Itnber tiben tnttff 1863 årä flut upptöpanbc räntor å bpttfa ttHörotbarc utgtfna tån utaf attbta äu jctmuäg8bpggttabä Huber famma ttb förfallartbc räntor odj f'apttaf Sftapt etter 9ttfct3 @tänbcr före tnnema Uppfommanbe räntenrinfi unber fagbc tibrpmb genom be för ©tatcnä jerniuägSbpggnabcr upptåuta ocf) ttff 9tif3gätb3 Äort Ddj bå några imber tnnetoaranbc rtfäbag bcmitjabc odj fRifSgålbSkontorct åtagba utbetalningar reban före benna utå SifatcbeS od) imber antagaube, att be utbetalningar utaf fift Summa 9t:mt 9l:br 19,478,958:16. ©en pär oftoan uppgifna utgiftSfumman . öfmerftigcr fåtcbcS mfomfibetoppet Bcrådittitg elter anmtfa några tittgångar för be tån font ituber tuitcmatanbc rifåbag Btifmit Bemttjabe od) aumtfabc tt'E utgåenbc emot omitforftg å te r B c ta t n i it g S
Hvad nu sjelfva saken beträffar, så är jag af samma tanke som Gr:u, att om icke diskussionen blifvit väckt, skulle jag icke hafva yttrat mig, men då frågan en gång kommit å bane; så är det också hvars och ens rättighet att utsäga sitt omdöme i saken. Jag medger att Hr Anrep begått en ganska stor oförsigtighet, då han vid ättartaflornas tryckning, mot Riddarh.Direktms föreskrifter, tillåtit sig ifrågav:de förändring; ty det hade varit ganska lätt för honom att först aftrycka ättartaflorne oförändrade och sedermera genom den upställning, han begagnat, åskådliggöra sin åsigt, men sedan Riddarh.Direkt:n nu förordnat om undersökning af rätta förhållandet, hvaraf utgången icke kan på förhand bestämmas, och 374 Den 26 Oktober. hvarigenom det kan vara en möjlighet att ätten framdeles verkligen befinnes vara utdöd, så är det mot mitt rättsbegrepp stridande att besluta det den person, som utgifvit ättartaflorne skall, iunan undersökningen försiggått, vidkännas kostnaderne af omtryckning; åtminstone hade jag icke trott att Gr. Mörner skulle tillhöra deras antal, som önskade rättelse i sak, innan man vet om det är någon rättelse. Hvad beträffar Frih. Liljencrants’ yttrande att Hr Anrep genom de utgifna ättartaflorne skulle beröfva Lilliehöökska familjen den representationsrätt, som den nu innehar, är enl. mitt begrepp att lägga alltförmycken vigt på en ättartafla. Har Hr Frihm läst latin, så kommer Frihm väl ihog det gamla ordspråket: Beati possider.t.es, och man får väl då icke på grund af en tryckt handling afhända någon en rättighet, som han länge utöfvat. Således finnes icke något skäl att nu omtrycka ättartaflorne, ty de Hrrs ans:de, om hvilka bär är fråga, blir alldeles icke nedsatt derigenom att man dröjer med omtryckningen en eller annan månad. Hr Lilliehöök, Bertil: Skillnaden mellan det beslut, som Utsk:t föreslagit, och det Hr Fahnehjelm framställt, synes mig icke vara någon annan, än att enl.
Fröt. Wyisig. jidc Sami. N:r /«<>. r/R §66 Stats-Utslottets Befdnkandenl N:r 186. Riksens Höglofl. Ständers Stats - Utskotts Utlåtande öfver Riksdags - Fullmägtigens Jon Jönssons frän Malmöhus Län, Memorial angående Arbets• och Corrections - hus - Inrättning i Landscronai. Ifrån Hedervärda Bonde - Ståndet, har Statsutskottet erhållit Remiss af Riksdags-Fullmäktigen Jon Jönssons i.ån Malmöhus iian Memorial, hvaruti han andragit huruledes orten skall besväras af kringstrykande personér, sorn ligga Allmogen till last med tiggande och äfven föröfva stölder; i anseende hvartill Jon Jönsson föreslagit, att antingen uti landscrona eller i Malmö måtte inrättas ett Arbets-hus för 2 i 300 personer, och hvilken Inrättning efter hans förmenande skulle bära sig sjelf endast med förskott af Staten till första kostnaden, som sedermera kunde återställas. Till besvarande häraf får Utskottet åberopa dess gemensamt med Allmänna .Besvärsoch Ekonomi-Utskottet den 16 i denna månad afgifne Utlåtande, i fråga om Arbetsoch Correctionshus • Inrättningar på Borgholm och i Vadstena; Och anser Utskottet någre Statens medel, utöfver hvad i berörde Utlåtande är tillstyrkt, ej kunna föreslås för ifrågavaranda ändamål: Hvilket till Riksens Höglofl. Ständers bepröfvande vördsamligen öfverlämnäs. Riksens Högloft. Ständers Stats-Utskotts Utlåtande, i anledning af Kongl. M.ajt\s Nådiga Remiss angående tillökning af en Vaktkarls-beställning vid Umeå Lands -fängelse. C^enom Remiss af den 17 sistledne Mars har Kongl. Maj;t i Nåder behagat till Rikets Ständers Stats-Utskott öfverlemna, LandshöfdingeEmbetets i Vesterbottens
2Tieö själens aöel sfall mer sfön t / on tycfas, meö ingen fröna fan mer sfönt t / on smycfas, ' \ 7~årt fosterlanö lagt fram för » ärlöens V för att på iöealets tron bli t / öjö. blicfar öe vadva alstren af sin fonst oct / slöjö, tjar till bevis, Bjur ftunnan t / är sig sficfar, sfånft rifa prof på, t / ur t / on syr oct / sticfar, oct / i öen t&gt;ägen fan man uara nöjö. Så Sreriges frnnna stafat t / ar sin bana, t / on blef för framåtsfriöanöet en tolf; t / on t / ög oct / låg r&gt;et samla fring sin fana, uet öem till moö oct / signaö gärning mana, ett trofast uärn för båöe t / em oct / folf. Vfim t / ur 6c t / ögre frågor t / on besparar, öet t / ar uårt folf blott sparsamt uisat upp. £} ut B / on sitt fall betraftar oct / förflarar, t) V ' äb t / ögst f / on t / oppas, t / uaö t / on mest be © s s smefa fläftar som från ängar gröna, om r&gt;i från barnablicfar bifall röna, öet ocf förtjänat sin utställningsgrupp. uårt t / järta större segrar ej begär! HLotten von IRratmer. — - — * - (Dm äfuen t / ennes t / åg nu genomströmmas af ny förtröstan på allt sant oct / goöt, må öåö, t / uarefter främst t / on pilt beöömas, I kvinnohänder. må syfte, t / uarf ör främst t / on r&gt;ill berömmas, stå fram att työa t / ennes bilönings mått. Ett inlägg i fattigvårdsfrågan af Vitis Idsea.
Ståndet utsatte gratifica tionen till Ett Tusende Tvåhundrade (hapo) Rdr Banco.. S. D, Föredrogs å nyo Banco-VtskcttetsMemorial, N:o 61, i anledning af Nils Strindlunds n\otion, angående upplåtande af rum i Riksgälds-Contorels förra lius till begagnande af Rikets Ständers Fullmägtige i Banken och Riksgälds-Gontoret, lades till handlingarne. S. D; Remitterades till S tat s-JJtsk ottel en af Anders Danielsson från Elfsborgs län väckt motion, om erhållande fräd S tats-V t skott et af en Tableau öfver anslagen, sorn sedan år 1814 blifvit använde till Beväringens beklädnad och utredning, eller om en underdånig skrifvelse till Kongl.. Maj:t i detta ämne. Den 19 No v. i834> Från Höglo fl. Ridderskapkt och Ädelst. S. D, Återremitterades StatsAJtskottets den i5 dennes på bordet lägde Memorial Pf:o 31 o, angående utsättande af en praescriptionstid, inom hvilken de från Riksgäls-Contoret utgifne Credit-sedlar böra tili inlösen företes; samt "Utlåtande, N:o 3i4, i anledning af väckt fråga om pensions-understöd åt enkor och barn efter Läkare, hvilka aflidit i Cholerafarsoten. S. D. Föredrogos å nyo och biföllos Ståts-Utskottets den i5 dennes på bordet lagde Utlåtanden:
Hvad jemförelsen emellan det föreslagna antalet af Generaler för Sverige och andra Arméer beträffar, så är den redan besvarad, och torde ytterligare kunna besvaras dermed, att jemförelse icke kan äga rum emellan det ojemförliga. Man har sagt, att Sverige i jemförelse med Preussen borde äga \o Generaler. Men beräkningsgrunden har jag ej hört, ty Preussiska Arrneens styrka har icke blifvit omnämnd. Hvad Englands iioo Geheraler beträffar, så bör man, då man nämner dem, äfven påminna sig Englands Statsskuld , som stiger till En Milliard Pund Sterling. Dessutom bör man söka att verkställa våra organisationer med största hushållning, utan sträfvande efter täflan med andia länders prakt, och så att mau icke snart genom nya kostnader för folket får organisera om igen. Om Arméens Öfverstelndelningar blott återfördes, behöfdes ej vidare frågor uppstå om Generalslöner; och skulle behofvet af större kostnader för de till Generaler utnämnde Öfverstar verkligen uppstå, vore ingenting lättare, än att för tillfället öka dessa personers inkomster. Jag tror, alt den omsorg, att kunna förena krafter, i Sverige af behofvet påkallas, ty jag fruktar den dag, då de skattdragande ej kunna bära följderna af förhastade organisationer. Jag yrkar afslag å denna utgift, emedan jag tror den vara oafhängig af Arméens orga - Den 3o September f. m. 233 nisation. Den invändning man gjort, att Arméen skulle sakna tillgångar, anser jag alldeles origlig, ty jag finnér ej, att någon tillgång genast genom detta bidrag för Arméen blir tillgänglig. Generalerne skänka ej efter något af hvad de redan hafva. Det blir först lill följd af deras afgång, som något deraf kommer Armeen till godo. Man bär sagt, att organisationen först om i\ å i5 år kunde äga runi. Jag ser då intet, som hastar att besluta en sådan anstalt. Jag fruktar, att den är förhastad, och tror, alt man säkerligen kan finna bättre utvägar att hjelpa de lägfe graderne.
Depöt-bataljonerna, som i sig få upptaga en stor del mindre öfvadt manskap, böra icke eller påräknas såsom en förstärkning för arméen i fält, förr än de vunnit nödig utbildning, 95 och äfven då bör, så vidt omständigheterna det medgifva, utbyte af manskap verkställas mellan de nya och gamla bataljonerna, så att alla få samma fältvana och användbarhet. För att emellertid de först utryckande 50 bataljonerna skola kunna, utan förberedelser och tidsutdrägt, fyllas till 800 man, måste beväringssoldaterne kunna samlas till bataljonerna lika hastigt som stammen. För detta ändamål böra beväringsområdena erhålla en lämplig indelning. Att detta utan större svårigheter kan verkställas, ådagalägges af Bil. Z, som visar tillgången på beväringssoldater inom de särskilda landskapen, för de inom samma landskap förlagde stambataljoner. Endast inom Norrbottens län och Stockholms län och stad uppstår en brist på beväringssoldater, för att kunna uppbringa dertill hörande bataljoner till 800 man. Hvad Norrbotten beträffar, är denna brist lätt att afhjelpa, då inom Vesterbotten och ännu mera inom det angränsande Vesternorrland betydliga öfverskott finnas. För Stockholms län och stad kommer bristen att ökas med det antal, som behöfves för artilleriet och ingeniörtrupperne omkring 200 man, men med de lätta sjö- och jernvägsförbindelser, som hufvudstaden redan har och ytterligare får med landsorterne, kan denna brist lätteligen fyllas genom de öfverskott der finnas. Genom en omreglering af beväringsområdena kunna tillgångarne på beväring för bataljonerna inom de särskilda orterna, med undantag af Skåne, på det hela jemnare fördelas. Af någon egentlig nödvändighet kan det emellertid icke vara, att alla bataljonerna bestämmas till alldeles samma manskaps styrka. De blifva efter krigets utbrott i alla fall snart olika.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, och till förekommande deraf, att icke ett obetänksamt eller svekfullt begagnande af den ifrågaställde rättigheten m» kunna bereda förluster för ett större antal mindre bemedlade personer, hafva Riksens Ständer ansett det vara nödigt, att i detta afseende föreskrifter varda meddelade; Och Riksens Ständer få, i sådant ändamål, till E. K, M. i( underdånighet öfverlemna följande Förslag till Stadga om Invisningar, som emellan enskilde personer eller Bolag inom Riket utställas. l $> Gifver någon till annan Invisning, att bära upp penningar eller annat hos tredje man, ställe sådan Invisning, att betalas vid anfordran, å v-iss dag efter uppvisandet, eller å bestämd tid. Underdåniga Skrifvelser. 163 2 §. Invisning må ställas till viss man, viss man eller dess Ordres, eller Invisningens Innehafvare, och bör densamma vara af Utgifvaren egenhändigt undertecknad och försedd med dess brukliga Sigill, antagen stämpel eller tvänne vittnens intygande, att utgifvaren sitt namn derunder tecknat. Utgifvarens rätta Adress och hemvist vare ock å Invisningen utsatt, 3 §• Till innehållet bör Invisning vara skrifven eller aftryckt utaf i metall eller sten graverad stämpel. 4 §• Invisning, ställd till viss man eller Ordres,' eller ock till innehafvaren, att betalas uti penningar, må ej lyda å mindre summa, än ao R:dr uti Rikets Ständers Banques Transport-sedlar. 5 §■ Ofverlåtes Invisning från en till annan, vare öfverlåtaren skyldig svara för Invisningens rigtighet; men ej for utgifvarens eller godkännarens vederhäftighet, der han sig ej dertill förbundit, eller vetat, att endera eller bägge varit på obestånd, då öfverlåtelsen skedde. 6 §. Hvar, som fått Invisning, ställd till betal; iG4 Underdåniga Skrifvelserl ning pi viss tid från utgifvandet eller uppvisandet, vare skyldig, att för densamma vid förfallotiden betalning fordra. 7 §•
Då han nu tillika var som en annan menniska höflig och anständig, endast något fri i sitt sätt att umgås med folk, och sådant ingalunda misshagade hans välgörarinna; så fick han fortfarande begagna de förtroliga benämningarna: »mitt Maj:t« och »Majestäterna«, »min Höghet« och »Högheterna«, hvarpå prinsarne i alla fall vunno betydligt i uppmärksamhet, emedan de förr hälsades med »Munsiör Snus, Olle Nötbom, Fredrik Snusfager« o. s. v. Endast kronprinsessan, med sitt afmätta sätt att vara, höll Badin på temligt afstånd från sin person. Hon hade väl egentligen ingenting emot negerynglingen, som, hvad henne angick, aldrig brustit i tillbörlig aktning, men uppfostran hade gjort henne skygg, och hon kunde ej vänja sig vid den förtrolighet, som medgaf någon att nalkas henne, utan föregången förfrågan. Kronprinsen, hvilken de första åren af sitt äktenskap, icke lemnade någon af sin gemåls önskningar ouppfylld, förböd derföre Badin att oanmäld besöka Sophia Magdalena, hvars smårums företeelser således voro de enda i slottet, som för honom bibehöllo täckelset af en ordenshemlighet. Badin var en nitisk dyrkare af det vackra könet. Man förtänke det icke hans söderländska blod och hans 22 år! Maskerader, om de också aldrig blifva rätt hemmastadda i norden, om de här taga intryck af vårt lynnes kärfhet och köld, kunna likväl icke så vanslägtas från sitt söderländska ursprung, att de ej inbjuda till små yra upptåg, till förtroligare umgängeston, till ömmare sinnesstämning, till dristigare meddelanden, än då de begge könen utan förklädnad mötas, ansigte mot ansigte, i vanliga sällskapskretsar. Maskeraderna voro också Badins rätta element, och Bollhusets smutsiga tiljor trampades af honom med vida större nöje, än slottets bonade golf och dyrbara mattor. En käringmask, så vanskaplig tillverkarens uppfinningsgåfva kunnat skapa den, ådrog sig vid ett tillfälle hans uppmärksamhet.
Beträffande de i Bonde-Ståndet framställde förfrågningar om den för Carlskronas befästning beräknade totalkostnad, hvad dertill redan åtgått ock i hvad mon arbetet fortskridit o. s. v.,får Utskottet meddela följande upplysningar: att sammanlagde kostnaden för denna fästningsbyggnad till i83a års slut, det sista årets utgift förslagsvis beräknad, utgjort i rundt tal 5a8,ooo: alt det återstående fästnings-byggnadsarbetet då förmodades kunna fullbordas med ett sammanräknadt anslag af 216,000: och hvarigenom Kungsholms fästningsbyggnad skulle blifva slutad till år i838 för en sammanräknad kostnadssumma af omkring R:dr 744,000> hvilket belopp dock endast 44i>3oo R:dr åtgått till materialier, verktyg och macliiner, samt för byggnadsarbetets ledning m. m., men de återstående 302,700 R:dr utgöra sådane kostnader, dem Kongl. Maj:t och Kronan i allt fall fått vidkännas, i och för de så kallade Arbels-Compagniernes underhåll, beklädnad, bevakning m. m. 7:0. För Kungsholms Fästnings bestyckning hade Stats-Utskotte£ tillstyrkt hälften af det äskade anslaget med 5o,ooo R:dr, under yttrande af den förmodan, alt en del af beslyckningen kunde till väga bringas med i Flottans förråd förut varande kanoner. I anledning häraf har hos Riddttr skapet - Statt-Utfkmtets Vt'åt an de A':o a9i - S> skåpet och Adeln blifvit anmärkt, huru litet planmässigt det vore att göra ny lavetage till gamla kanoner af mångfalldiga olika modeller, i synnerhet då bombkanoner till en betydlig del böra ingå i bestyckningen och för hvilkas begagnande sjelfva befästningen är inrättad.
Då jag under den långvariga discussionen om ordalydelsen af den 68 § trodde mig finna, alt det var R. o. Ad:s mening, att man skulle åsidosätta det rätta, och att det alls icke var afsigten, alt jordegendomarne skulle beskattas annat än till ett relativt värde; att således en jemnhet i taxeringsvärde vid beskattningen skulle äga rum emellan alla hemman, och att man skulle fä nedgå till det bestämda minimivärdet, samt att således det verkliga värdet, eller saluvärdet alldeles icke komme Den 2 December. 37 i betraktande; sä ansåg jag det vara olämpligt alt låta detta ord i 50 § stå qvar, ehuru orden uti 68 § skola ligga myckel tyngre på taxeringsmännens samvete än den gamla författningens uttryck. Jag ser icke eller hvartill den nu ifrågavar. meningen gagnar; men om andra icke länka på samma sätt, så har jag visst icke något horn i sidan till den här meningen, blott den icke innehåller någon motsägelse. Det kan likväl icke nekas, att om ordet rätta värde står qvar, så strider det emot afsigten, då den icke är att komma till rätta värdet. Jag skulle tycka, att man då hellre skulle kunna begagna ordet jemförlig och låta meningen erhålla följande lydelse: ”med iakttagande deraf, att hemmanen icke uppskattas under deras med hvarandra jemförliga värde.” Då haiman uttryckt hvad man vill, och jag hemställer om Ståndet icke skulle vilja stanna dervid. Frih. Cederström: Jag instämmer hellre med Frih. Palmstjerna, än att man, på sätt Hr Rosenblad begärt, skulle borttaga och ogilla hela minimi tariffen, ty detta måste jag bestämt motsätta mig. I sådan händelse funnes det ju ingen gräns för nedsättningen, utan det skulle kunna bända, alt slatsbehofven icke blefvo fyllda, utan en alldeles oberäknelig brist kunde uppkomma för statsutgifternas bestridande. Hr von Hartmansdorff:
Betänkanden. eter, och Lsndtmannen icka åläggas lemna sin afgift, förrän han försålt varan, heldst hatt stundom blir så missbjuden, att han nödgas återföra densamma ; får Utskottet anföra, att, i Utskottets tanka, afgiftens åläggande tydeiigen påkallar och förutsätter, det anstalter för vägning och mätning böra finnas på tjenliga ställen; men deremot, kan Utskottet icke tillstyrka, att afgiften först efter varans försäljning erlägges, då flere Städer äro berättigade, att af alla inkommande varor, utan att de mätas, vägas, elier säljas, åtnjuta vågoch mätarepenningar. Bland dessa Städer må exempelvis anföra* Vesterås. Enligt 169S och 1720 årens Kongl. AflöningsStater för denna Stad äfvensom Magistratens Taxa den 8 Maj 1784, erläggas för alla tnätbara /varor, sorn ifrån andra orter, Sjö- eller Landvågen, till Staden ankomma, ehyad frie ma> tas eller ej, 6 rst», samt dessutom för; utmätningen i serskildt arfvode åt Mätarerl, 1 rst. Tunnan. På lika sätt och efter samma grunder betalas för vagningen af vågbara varor, ehvad de vägas eller ej. Utskottet kan ej heller understödja hans vidare yrkande, att alla hemmans onera, som i Stad skola lemnäs, böra från denna afgift befrias, då sådant vore en icke mindre kränkning af vissa Städers ägande Privilegier. I afseende på hvad Wessing slutligen föreslagit, att Utskottet måtte uppgifva en bestämd Lag, som innefattar alla dessa omständigheter äfven för den enfaldigaste, så JZesv. och Ekon, XJtsk. Betänkanden. torde en sådan Lag redan finnas och vara gällande i hvarje Stads serskildta Privilegium.
Hvad nu först angår Herrar Stmdlers, Pahinders och Nordenankarx framställningar om ändring af Kongl. Förordningen, tillförekommande af oloflig införsel eller utförsel af varor, i afseende å visitationsrätten, efter olofligen in förd t gods, hvilken de begge förstnämnde yrkat måtte inskränkas, men Herr Nordenankar deremot ansett, böra, med hänsigt till tulltjenstemännens ansvar vid och rättigheter till dess tillämpning utsträckas, anse Utskotten, att, till vinnande af fullständigare controller emot öfverträdelser af bestämmelserna uli tulltaxan, ej allenast rättigheten för vederbörande tjenstemän och betjente att anställa undersökning efter olofligen infördt gods, må kunna utvidgas, utan äfven, i händelse vid anställd sådan undersökning, olofligen infördt gods icke anträffas, nedsättning i derföre nu gällande ansvarsbestämmelser ega rum, utan att det skydd, den enskilde medborgareu eger att af det allmänna påräkna, 8 Bevillning s-j Lagsamt Allm. Besv. och Ekon. Ulsk. Bet.j N.-o 3. må derigenom kunna anses vara i någon mon åsidosatt; hvadan Utskotten vördsamt tillstyrka Ilikets Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om de förändringar ~ J O O uti Kongl. Förordningen, till förekommande af oloflig inlörsel och utförsel af varor, som uti bifogade förslag finnas upptagne^ hvaraf följer, att Herrar Sundlers och Palanilers motioner icke anses kunna vinna afseende, utan hemställa Utskotten, alt desamma må förfalla. Beträffande dernäst ofvannämnde Kongl. Stadga om hvad vid sjöfart inrikes orter emellan iagttagas bör, saint om inrikes tullförpassning och bevakning, af den 15