Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag yrkar likväl återremiss af memor., men på en annan grund. Utsk. har nemi. ändrat orden: salu-accisen till accismedel, utan någon slags dertill uppgifven orsak; och då jag icke kan finna skälen till denna förändring, anhåller jag om återremiss, på det Utsk. må uppgifva grunden till densamma. Örn nu återremiss på grund häraf beviljas, och Utsk. skulle finna några andra ändringar uti redactionen af ifrågavar. §. nödiga eller nyttiga, ser jag icke hinder för Utsk. att, till följd af dertill inom IJtsk. gifven anled8 H 39 Den 20 Juni. ning eller enskilda riksdagsmäns motioner, inkomma med annat förslag till redaction af ifrågavar. §. Jag förnyar min anhållan om återremiss, fastän jag tror, att de förut anförda anmärkningarna icke kunna till Utsk. remitteras. Hr Tham, Wolrath: Såvida den anmärkning, Frih. Palmstjerna gjort i afseende på den här föreslagna förändringen af uttrycket: husbehofsbrännerirned1 en , skall blifva gällande, lärer samma anmärkning äfven komma att gälla i afseende på hvad Gr. Horn yttrat om tullen på inkommande och utgående spannmål; ty derom har ingen motion blifvit väckt, och lärer således i detta fall ej heller någon förändring genom återremissen kunna äga rum. Skulle åter Hr Gr. o. Landtm, samt R. o. Ad. finna, att återremiss i begge dessa fall kan äga rum, anhåller jag blott att få yttra några ord. Ehuru jag icke tror, att husbeliofsbrännvinsbränningen är så nära sitt fall, som andra önska, och ehuru jag skulle motsätta mig husbehofsbränningens upphörande, tror jag likväl, att det i närvar, fall icke skulle någonting betyda, om der, i stället för husbehofsbrännerimedel, komme att stå bran n v inst i 11 ver k ningsmedel, ty det hindrar ej, att husbehofsbränningen kan fortfara. Hvad åter angar Gr. Horns anmärkning om tullen på inkommande och utgående spannmål, att nemi. R.
Jag kan icke fatta annat, än att ett stadgande bör inflyta, som bestämmer huru ofta barnen böra bevista skolan ; ty om det får bero af skolstyrelsens skön, kan på ett ställe föreskrifvas att barnen skola gå i skolan hvarje dag i veckan, och på ett annat ställe, att de skola bevista skolan blott en dag i veckan, eller en dag i månaden eller en dag om året; med ett ord, skolstyrelsen får i sådan händelse alltför stor latitud för sitt Den 17 Februari e. m. godtfinnande. Jag anser derföre i lagen böra bestämmas den gräns, inom hvilken skolstyrelsen äger röra sig; d. v. s., att man fastställer det maximum af tid, skolstyrelsen må ålägga barnen att bevista skolan; ty för stor makt vore öfverlemnad åt skolstyrelsen, om den ägde rättighet ålägga barnen att hvarje dag gå i skolan. Hr Lefre'n: Mig synes att om man stadgar i förord ningen, att barnen skola begagna skolan, så behöfver man icke tillägga att skolordningen skall följas; ty det följer af sig sjul ( t, att den, sorn begagnar skolan, skall göra det i öfverensstämmelse med skolordningen. Skulle man citera skolordningen hvarje gängMion föresväfvar, såsom rättesnöre, så måste man citera Irenne i hvarje moment. Man skall då infinna sig i skolan, på sätt skolordningen föreskrifver; man skall läsa i skolan, på sätt skolordningen föreskrifver; man skall medtaga sina läroböcker, på sätt skolordningen föreskrifver; med ett ord, man skulle vid hvarje görande eller låtande, som i författningen bestämdes eller afhandlades, upprepa, att det borde ske eller icke ske, på sätt skolordningen föreskrifver. Jag vet ej hvarföre man skall uttrycka sig vidlyftigare än som behöfs. Hr Lagergren:
Deri ligger ingen billighet, lika litet som deri, att han skall lida en förlust för det han icke tillverkat så stor qvantitet som beräkningen efter dag utvisar. Enligt min åsigt är denna §, sådan den är af Utsk:t framställd, rättvisare är den gamla, och jag anhåller derföre att Utsk:ts hemställan målte vinna bifall. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, upptogos de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till den ifrågav:de §:n, dels återremiss deraf, och dels afslag derå samt bibehållande af § 25 i nu gällande förordn.; hvarefter framställdes först propos. på bifall till §:n, hvartill svarades inånga nej och några ja, samt sedermera propos. på §:ns återremitterande, då svaren utföllo med många ja jemte några nej; och förklarades ja nu haft öfvervigten. §§:na 26 och 27 tillkännagåfvos vara oförändrade. § 28. Utsk:ts hemställan och förslag biföllos. § 29 anmältes vara oförändrad. § 30. Utsk:ts hemställan och förslag biföllos. §§:na 31, 32, 33 och 34 tillkännagåfvos vara oförändrade. § 35. Biföllos. 128 Den 8 Maj. § 42 tillkännagafs vara oförändrad. § 43. Utsk:ts hemställan. Gr. Hamilton, Malkolm Walter: Jag har visserligen hela tiden ifrat för att man, på samma gång man höjde bränvinsskatten, tillika skulle bereda bränvinstillverkaren all möjlig lättnad; men jag vill icke gå så långt, att jag tillstyrker lindring i sträfhet lör den, som olofligen bryter förseglingen. Detta brott anser jag vara af den beskaffenhet, att det lämpligen hemfaller under allmänna strafflagen. Jag hemställer derföre att den i detta afseende hittills gällande straffbestämmelse måtte qvarstå. Frih. Rappe: När för oloflig bränvinstillverkning icke annat straff än böter och redskapens förlust finnes stadgadt, ansåg Utsk:t den i 43:dje §:n förekommande förbrytelse icke vara af beskaffenhet att böra beläggas med annat straff.
Emedlertid tror man sig utan svårighet i vår tid kunna bedomina sådana saker, hvarföre jag försökt ställa mitt misstroende till mina insigter i detta ämne eller, om man så vill, min okunnighet under skyddet af en lysande egid. Jag får vid detta tillfälle erindra, emedan det förut undgått min uppmärksamhet, att i Utlåtandet N:o 1 pag. /jA och 43 de missteckningar finnas, att för åren 1823 till och med 1828 står ur Ranken mera uttagit än inbetaldt 5,835,900 R:dr, men hör vara 5,736,900 R:dr, och att för år 181 o till och med 1828 är antecknadt mera uttagit än inbetalt 2S,45o,5io i stället för 22,45o,5io R:dr, hvilket lätt genom subtrahering af de inbetalte summorna från anordningarnes hes Ben 9 Juli i f. m. lopp är -att inhämta. Jag nämner (letia, blott på det desse genom missskrifning felaktige uppgifter ritan närmare granskning icke tilläfventyrs måga förvilla, enär desamma icke l>land -tryckfölen blifvit upptagne. Herr Munck af Rosensköld, Eberhard: Det förslag, att åt Kgl. Maj:t öfverlemna bestämmandet af dagen för realisationens början, kan ej bestridas såsom inconstitutionelt, ty vi säga ej, att Kongl. Magt bär den rättigheten, utan det är ett frivilligt öfverlåtande från vår sida. För befrämjandet af silfver-utvexlingen så tidigt sorn möjligt, anhåller jag att få föreslå några mesurer, förbehållandes mig att framdeles närmare få -utveckla mina åsigter. Äf Utlåtandet ser jag, att fastighelslåncn, hvilkas fond sista Riksdag bestämdes till 2,400,000 R;dr, ej blifvit, i brist af ansökningar derom, begagnade till högre belopp än 400,000 R:dr.
Så t, ex. kunna hans rudimaterier brinna upp; vid ett ångbränneri kan det lätt inträffa att mäskningen går sönder m. m. Vid sådana tillfällen synes mig obilligt att förvägra tillverkaren rättighet till återbäring. Skulle R. o. Ad. likväl anse att den lydelse, Utsk:t gifvit §:n, vore för bränvinsbrännaren alltför mycket förmånlig, vill jag icke yrka dess antagande. Frih. Rraunerhjelm: Jemte det jag instämmer med Frih. Cederström, får jag tillika säga, att jag i Hr von Mentzers förslag icke finner någon annan afvikelse från den gamla förordmns stadgande än den, att enligt gamla förordnm återbäringsbeloppet beräknas i förhållande till tiden, hvarunder bränvinstillverkningen tillfölje af olvckshändelser måst inställas, då deremot enligt Hr von Mentzers förslag återbäringens belopp skulle grunda sig på förhållandet mellan den erlagda afgiften och den qvantitet bränvin, som före olyckstillfället blifvit tillverkadt, hvilket väl ej kan anses ega något skäl för sig. Då det i den gamla lörordnm talas om bränneris förstöring, kan dermed icke menas att det skall vara totalt nedbrunnet för att berättiga till återbäring. Det heter uttryckligen i den gamla förordnm att en pröfning skall ega rum, och meningen kan endast vara den, att om återbäring skall ega rum, olyckshändelsen skall vara af den beskaffenhet, att rörelsen icke kunnat fortsättas. I likhet med Frih. Cederström, anhåller jag att den gamlg §:n måtte bibehållas. Hr von Mentzer: Den gamla förordnm säger, att, om bränneri genom vådeld eller annan olyckshändelse förstöres, återbäring af bränvinstillverkningsafgiften beviljas i förhållande till tiden, hvarunder bränvinstillverkningen måst inställas. Detta stadgande anser jag lika litet se statens som bränvinstillverkarens fördel till godo, och är ingalunda rättvist. Då tiden, under hvilken bränningen måst inställas, är den enda faktor för bestämmandet af återbäringen, kan denna återbäring aldrig blif - Den 8 Maj. 12S va noggrann, utan antingen måste staten eller bränvinstillverkaren blifva lidande.
Detta nekar jag ej; men jag frågar hvar och en, sora känner eller vill känna Landets nuvarande Penningeförlägenhet: är ej detta yttersta nödfall nu för handen, och behöfves ett längre besinnande härpå, än det Utskottat i snart 4 månader härpå användt? Den 24 Martil, f, m. 329 Utskottet tyckes dock vilja ådagalägga sitt liberala tänkesätt, då det säger sig ej vilja underlåta medgifva, det de serskildta händelser och förhållanden, hvilka den än fortfarande utomordentliga Pennirtge.förlägenheten beredt, icke böra lemnäs utan uppmärksamhet. Detta liksom aftvungna medgifvande bestämmer mitt hopp af BancoUtskottets, vid denna Riksdag, åtgärder för framtiden. Hvad sjelfva hufvudämnet beträffar, så, om någon lråga vore att Banquen kunde förlora genom beviljande af ett ytterligare ani ständ, skulle jag icke yrka detsamma ; men jag kan lör min del icke finna , att Banquen kan för ora det minsta genom en tillåtelse för sådana Låntagare, hvilka äga fullkomlig vederhäftighet, att ytterligare bibehålla deras omsättningsvätt. Banquen kan deremot förlora, genom att dess piscont brådstörtar indrifvandet af sina fordringar till hela sitt belopp, och då ofta Låntagarens och Caventens Egendom kan blifva försåld till ett sådant vanvärde, att ej full tillgång för Fordringarne finnes. Då jag anser det af BancoUtskottet föreslagna anstånd ännu vara för kort och ingalunda tillräckligt, får jag hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln , med förkastande af Betänkandet, behagade tillåta, att ett ytterligare rådrum af 30 dagar från den dag , då Riksens Ständers beslut angående allmänna Fi. nance regleringen blifvit kungjordt, måtte be.' viljas de Låntagare, hvilka icke haft tillfälle omsätta sina Län i BancoDiscontVerket. 33° Den 24 Martil, /. m. Herr Strussenfelt, Michael, förenade sig med Herr Munck af Rosenschöld. Friherre Boye, Ludvig:
Företaget bör fortsättas, det sådant bör ske långsamt och med indragning; så får jag, till vidlöftig.? hets undvikande, med åberopande af hvad redan sagdt är, dels uti Directions Underdåniga Berättelse, dels uti det i LandtbruksTidningen N:o 17 influtna svar, blott påminna derom, att, utöfver de 40 procent Actie-ägarne insatt, äro till Canal-anläggningen redan använde ungefär 800,000 R:dr. Nästan är jag säker, att större delen af AcJ tie-ägarne hellre gifva dessa 40 procent Den 1 Maj. S9 förlorade, än att med ytterligare insättning gar fortsätta företaget, om det lemnäs utan det understöd af det Allmänna, hvartill de anse sig berättigade; och om de på samvete fråga Directionen om råd, kati jag ej annat än för min del yttra denna tanka; ty äfven med beräknande af en oafbruten Discont.vinst, skulle liqviden af de redan gjorde skulder, rentan till Actie-ägarne, och alla extra kostnader, mångdubblade af långsamma arbetet så medtaga tillgångarna, att återstoden, som på sjelfva Canal* arbetet kunde användas, blefve högst obetydlig. Det är i följe häraf, som jag anser min skyldighet vara inför Högloflige Ridderskapet och Adeln förklara min öfvertygelse, att all tidsförlängning, men ännu mera uppskof af arbetet utöfver den bilagde Arbets-Plan, leder ej endast till betydliga förluster och ökade kostnader, utan ock till total undergång af Verket; en san-: ning, om hvilken jag önskar Banco - och Stats-Utskotten ville öfvertyga sig medelst den nogaste granskning af de Arbets-Pla^ ner, Förslager och andra Handlingar, till dem öfverlemnas; jag är då säker, man skall finna mitt påstående vara grundadt, när jag yttrar, att den bästa hushållning består uti att ännu söka förkorta den af Arbets.Planen antagna tid af nio år. Och hvad blefve följderne af ett så-; dant företagets totala afstannande?
Många äro de ställen, som blifvit uppkallade efter honom och der således hans tempel funnits; t. ex. Fröslunda, Frösvi och Frövi, Frösåker, Frösö, Frösunda, Frötuna m. fl. Märk sagan om Yngve Frö och Ynglingaätten! Frö och Gärd. Frö hade en dag satt sig i Lidskälf och såg ut öfver alla verldar. Då fick han se jätten Gymes dotter Gärd, hvars armar lyste så, att himmel och jord gåfvo återsken deraf. Efter denna syn fick han ingen ro i sitt sinne, förrän han vann Gärds kärlek. Han skickade sin tjenare Skirne till henne att fria för sig, sedan han förut skänkt honom sitt eget svärd. Gärd vill ej lyssna till Skirnes böner; förgäfves bjuder han henne gyllene äpplen och ringen Dröpne (sid. 30 och 54). »Aldrig skola», sade hon, »Frö och jag samman bygga och bo.» Omsider förmår likväl Skirne Gärd att lofva Frö sin kärlek, och nio nätter derefter skulle de mötas i lunden Barre. Gärd betecknar jorden med den nedlagda säden, Skirne luften, som kommer med solsken. Vårluft och solstrålar söka genomtränga den af vinterkylan stela jordskorpan och frambringa sädesbrodden, men jorden är motsträfvig som ungmön, hvars hjerta ännu ej blifvit genomträngdt af aningen om ett högre lif. Emellertid blefvo vårsolens strålar allt starkare, och omsider öfverlemnar sig Gärd åt Frö; de omfamnas, när knopparne brista i lunden Barre (fn. Barri af bar, knopp, grodd). Fröja (fn. Freyja) är kärlekens och skönhetens gudinna samt näst Frigg den yppersta af åsynjorna. Hon finner behag i älskogssång och är god att åkalla i kärleksvärf. Hennes boning heter Folkvang (fn. Fólkvangr), hvilken har en stor och rymlig sal, Sessrymne (fn. Sessrymnir). När hon far till strid, tillfaller hälften af de fallne henne, hälften Odin, och hos henne samlas de älskande, som varit hvarandra trogna i döden.
Den utöfvar den domsrätt, som af ålder tillkommit folket, och som lagarne omsorgsfullt bevarat; och Utskottet vill ej föreställa sig, att den allmänna anda, som fordom kom denna rätt, detta värn för svensk frihet, att betraktas såsom en af folkets dyrbaraste förmåner, så aftagit att utöfningen deraf nu mera anses såsom en tunga, den man önskar undvika; och det är på grund häraf, som Utskottet vördsamt tillstyrker att ifrågavarande motioner må lemnäs utan afseende. Stockholm d. 6 Oktober 1848. Betänkande, i anledning af vackla motioner om förändring i för fattning arne angående utmätning. I detta ämne hafva särskilde förslag blifvit väckta hos Höglod. Ridderskapet och Adeln samt Hederv. Bonde-ståndet af Herr Hammarberg, C. samt Riksdagsfullmäktige, Jonas Pettersson från Calmar Län, Per Haraldsson från Elfsborgs 4 Lag-Ulskollcts Betänkande, Sto 9S. Län, Olof Persson från Blekinge och Sone Persson från Malmöhus Län; och får Lag-utskottet, till hvars utlåtande dessa förslag blifvit remitterade, desamma till bedömande upptaga i den ordning, som följer. l:o. För åstadkommande af besparing i de kostnader, som gäldbundne nu måste vidkännas, i och för utmätningar har blifvit yrkadt: a) af Herr Hammarberg, Olof Persson och Jonas Petersson: att Länsmännen må tillåtas att hvar och en i sitt distrikt, på eget ansvar, verkställa utmätningar, och att fordringäsgare således måtte berättigas att till erhållande af utmätning direkte vända sig till vederbörande Länsman; och b) af Per Haraldsson: att hvarje församling må äga »att inom sig utvälja särskilde exekutorer för uttagande af private personers domfästa fordringar med biträde af en i närheten vid utmätningsstället boende besuten bonde», dock med rättighet för fordringsägaren att, om han så vill, vända sig till Länsmannen i orten för utmätningens verkställande.
Min hufvudafsigt med besöket på detta ställe var att insamla växtförsteningar, hvilka jag förmodade skulle finnas vid kolgrufvan Takasima eller i granskapet af kolfältet. För att i hast få rätt på fyndorten räknade jag på japanesernas lust att insamla allahanda märkliga föremål ur djur-, växtoch stenriket. Jag hoppades derför att i någon af de salubodar, der gamla bronser, porsliner, vapen m. m. höllos till salu, äfven finna växtförsteningar från trakten med angifven fyndort. Första dagen sprang jag derför flitigt omkring till kuriositetshandlandena, men utan framgång. Slutligen meddelade mig en af de japaneser, med hvilka jag talte härom, att man höll på att anordna en utställning af traktens naturoch konstalster, och att jag bland utställningsföremålen möjligen kunde finna hvad jag sökte. Naturligtvis begagnade jag genast tillfället att se en af de många japanska lokalutställningar, om hvilka jag hört så mycket talas. Utställningen var ännu i oordning, men jag blef i alla fall välvilligt insläppt och fick sålunda tillfälle att se mycket, som för mig var lärorikt, bland annat en samling stenarter från kringliggande trakter. Bland dessa upptäckte jag slutligen till min stora fägnad äfven några vackra växtförsteningar från Mogi, ett ställe beläget ej långt från Nagasaki. På sidan om den kulle, der utställningen skulle hållas, hade man upprest väldiga monument af stenkol för att vittna om de japanska kolfältens beskaffenhet, och att döma af hvad jag här såg, tyckes lagrens mäktighet vara ganska tillfredsställande. Genast följande morgon afreste jag till Mogi, ledsagad dels af den japanske följeslagare jag hade med mig från Kobe, dels af ytterligare en adjutant, som den mycket förekommande landshöfdingen i Nagasaki lemnat mig. Resan skulle ske till häst öfver bergen. Jag åtföljdes, utom af mina tvenne japanska biträden och en man från Vega, alla till häst, af en mängd kulis för bärande af proviant och annan utrustning. Landshöfdingen hade lånat mig sin egen häst, som af japaneserna ansågs som någonting utmärkt. Det var en ej synnerligen stor, men särdeles vacker, gulbrun hingst, snarlik en häst af norsk ras, mycket sedig och säker på foten.
»Ursäkta», sa hon till sist, »men är det inte fru Petterkvist?» »Jo, alldeles, men »Minsann är det inte Fia! Nå, jag måste säga! Hur mår Fia nu för tiden?» »Jo tack, med hälsan är det ingen fara.» »Fia har tjänat hos oss», sa jag vänd till Ester, »och är sedan 10 år gift med en maskinarbetare här i Stockholm. Hvar bor Fia?» »82 Regeringsgatan in på gården.» »Ja, då kommer jag snart och hälsar på Fia! Det var riktigt roligt att träffa Fia!» Fias hela ansikte strålade. »Får jag kanske be frun vara så god och komma en söndagsförmiddag?» sa hon, »för de andra dagarna står jag vid tvättbunken.» »Det ska jag visst det», sa jag. »Adjö så länge, kära Fia. Hälsa mann och barn.» Fia neg och gick. »Den präktigaste tjänare jag någonsin haft», sa jag. »Hon gick utanpå sex vanliga husor.» »Hon såg ut att ha lidit», sa Ester enkelt. »Visst inte», sa jag ifrigt, ty jag vet inte något värre än när folk ser olyckliga ut. »Hon har kanske haft många barn. Men hvad? Tänker du öfverge mig?» »Ja, moster väntar. Hon kan bli orolig, och det får hon inte.» »Förbjuden af läkare!» skämtade jag. Ester log med en liten darrning i mungiporna. När jag lärde känna henne bättre, förstod jag hvad den darrningen betydde, men nu var jag blind som en nyfödd kattunge och trodde värkligen, att det var med lika lätt hjärta som lätta steg hon vek af åt Östermalm till. Gustaf var inte inne när jag kom hem, men på bordet låg två teaterbiljetter från Villy. Han skref, att han, för att lugna min oro för hans plånbok, ville nämna, att han fått biljetterna till skänks, och glad var jag åt det. Det finns nästan ingenting värre än att ta emot artigheter af någon som inte har så god råd. Åtminstone känner jag mig som en riktig ficktjuf. När Gustaf kom hem, så var han knarrig. Han ville inte gå – han hade fått alldeles nog af »Kärleken», sa han.
S. D. Föredrogos och lades till handlingarne Stats-Utskottets nedannämnde den 4 dennes på bordet lagde Memorial: N:o 198, i anledning af erhållen återremiss å de i Memorialet N:o 182 föreslagna voterings-propositioner; och N:o 200, i anledning af erhållen återremiss å åtskilliga i Memorialet N:o 173 föreslagna voterings-propositioner. S. D. Vid föredragning af Stats-Utskottets den 4 dennes på bordet lagda Memorial N:o 199, med förslag till voterings-proposition uti frågan om förbättrade allönings-vilkor m. m. för arméens och flottans läkare samt provincialläkarne, blef den af Utskottet föreslagna voterings-proposition af Ridderskapet och Adeln godkänd. S. D. Vid föredragning af Stats-Utskottets den 4 dennes på bordet lagda Memorial N:o 204, med förslag till sammanjemkning eller voterings-propositioner i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, rörande åtskilliga lill Nionde Hufvnd-titeln hörande frågor, blefvo samtlige deri föreslagna voterings-propositioner af Ridderskapet och Adeln godkände samt lades förevarande Memorial i öfrigt till handlingarne. Från Högv. Preste-Ständet. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets nedannämnde Memorial och Utlåtanden: N:o 19 7, med förslag till sammanjemkning eller voterings-propositioner i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut uti åtskilliga till Riks-statens Åttonde Hufvud-titel hörande frågor. 2 och 12 punkterna lades till handlingarne. Beträffande
Banko; och b) att, då ett missförhållande emellan inkomsterna och de årligen utgående aflöningarne, särdeles hvad denna Kassa rörer, sålunda blifvit anträffadt, ”samt i främsta rummet tillses måste, att det än”damål, hvarför Kassan blifvit inrättad, varder uppfyldt, och att ”garanti för framtiden lemnäs, det Kassan må kunna sina åliggan”den behörigen fullgöra,” Rikets Ständer, vid nästblifvahde Riksmöte, måtte taga i betraktande, huruvida icke, ej mindre de för Miiitie-Boslälls-Iiassans, än för öfriga, under Krigs-Kollegii vård ställda, Kassörs förvaltande behöflige embetsoch tjenstemän borde, ”likasom de fleste andra för statsbestyret tillsatte personer, aflö”nas direkte från Stats-Verket och Kassorna såmedelst till de afsed”da ändamålen oförryckta bibehållas.” Till fullgörande af Eders Kongl. Maj:ts, Krigs-Kollegium gifna, nå^ diga befallning att med underdånigt Utlåtande i anledning häraf inkomma, får Kollegium, hvad först beträffar den af Rikets Ständers — 375 — Revisorer vid Militie-Boställs-Kassans, för året 1843, betydliga förvaltningskostnader gjorda anmärkning, i underdånighet upplysa, att jemlikt härltos bilagda Sammandrag af dessa kostnader, desamma utgjorts af: Pensioner, att vid innehafvarnes afgång indragas, R:dr 1,428: 3. 4. Löner å indragningsstat, alt vid innehafvarnes afgång eller befordran till högre löner af statsmedlen besparas, 2,431: 12. — Begrafningshjelp, förut till Kassan aftjenad och nu för tillfället utgående, 1,333: 38. — Lönefylinader och arfvoden åt embetsoch tjenstemän, utom Indelningsoch Boställs-Afdelningen, i och för deltagande i handläggningen eller bevakandet af Kassans angelägenheter, 1,842: 40. 8.