Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti afgifven förklaring har blifvit aufördt, dels att omförmäfde summa blifvit uttagen i riksgälds-kontoret den 8 September 184? och dagen derpå insatt uti Rikets Ständers bank, hvarest den qvarstått under året, uien återlyftats och deponerats i Upsala landtränteri den 14 Januari 1846, dels att det anmärkta formfelet, att ifrågavarande 6,000 r:dr upptagits såsom lyftade i Stats-kontoret, tillkommit genom irring vid bokslutets uppgörande, toen hvilket fel ar vordet, medelst anteckning om förhållandet i hufvudboken, rättadt. I följd häraf lärer revisorernes förevarande anmärkning icke för«- anleda Lill någon Rikets Ständers åtgärd. Stockholms stora barnhus. § o*. (184:7 års Rev. Ber. pag. 184. Förkl! pag. 398.) Revisorerna hafva vidare förmält, att uli hufvudböckerna balanserades åtskilliga barnhusets fordringar hos redogörare och andre personer, hvilka Siats-Utskottets Utlåtande, X.o 206. 53 fordringar, tillkomna för flere är tillbaka, revisoretne ansett böra utredas och indrilvas eller afskrifvas, i hvilket afseende uppgifvits: bos underslälbållaren Skyttes arfvingar, för oliqviderade landlbo-räntor, vid i845 års slut, uppgående till .. .. »,070: t$o. — hos generalen grefve Lövens arfvingar för dito 187: 1. ij. bos loi re slerbhus-nolarien Janke för sterbbus-medel . 38: io. 2. samt bos sterbhus-notarierne FPahlberg och Bergman för dito 370: 10.. 3..
Herr von Hartmansdorffs yttrande om RiksDrotzens och Riks-Cancellerns Embeten , att de endast tillhört den despotiska Styrelse-formen , så hemställer jag, om något mera fritt tidehvarf varit i Sverige, än under Gustaf Adolfs och Christinas Regering, då dessa Embeten voro mest utmärkte. Deremot upphörde de vid Souverainitetens införande. Vid hvad samme värde Talare nämnt derom, att 1809 alla dylika benämningar borttogos , som funnos under den förra Regerings-formen , får jag erinra , att Hof-Cancellers-Embetet ännu qvarstår, ehuru jag visserligen tror, att Hof-Canceliers befattningen då icke var densamma , sorn nu. Jag anser det således vara nödvändigt, att vidtaga en annan benämning, för att utmärka skilnaden Den i December f. m. emellan Stats-Minjstrarne och Stats-Råden Ministrar.
Jty? •>!. 59 J\f? 38. Af Hörr Callén: Med forsla g till dels förändrad lydelse af 4 § i dd Kap. Arfda-balkrn, dels förordning angående tillsyn å förmyn dares, förvaltning af omyndigs egendom. Da jag härmed gar att underställa Rikets Ständers pröfning ett förslag till ordnande och skärpande af kontrollerna öfver förmyndares förvaltning af omyndiges egendom, forde jag, för motiverande af dess framläggande, endast behöfva Hels erinra derom, att den förmånsrätt framför inteckning, som pupill-medlen hitintills egt, försvinner med detta år, dels ock påpeka de hnfvudsakliga brister, sorn vidlåda den nu gällande lagstiftningen i ämnet. I sednare hänseendet anhåller jag att i första rummet få fästa uppmärksamheten å 22 kap. 4 § Arfda-balken, som i afseende å de medel, hvilka oftast och lättast äro utsatta för sköfling, nemligen den omyndiges redbara penningar, icke innehåller annan föreskrift, än att de skola ”så förräntas och förkofras, sorn bäst och säkrast pröfvas.” Enligt bokstafven och allmänt vedertagen tolkning, är det sålunda förmyndaren tillåtet att, endast han ordentligt debiterar sig ränta, sjelf innehafva och i sin rörelse använda myndlingens kapitaler, uppginge de ock till millioner, utan att behöfva ställa den ringaste säkerhet derför eller inför någon menniska visa, att de linnas i behåll annorstädes, än i räkningens saldo. Vådan af att låta hvarje förmyndare — icke allenast den, hvars vederhäftighet är känd och vitsordad, utan jemväl den, hvars egna affärer befinna sig i brydsam ställning — fortfarande åtnjuta denna rätt, äfven sedan pupill-medlen förlorat sin ofvanberörda förmånsrätt, ligger så i öppen dag, att den synes mig endast behöfva påpekas för att verka till den vådliga rättighetens upjj häfvande, i all synnerhet som lagstiftaren redan uttalat sin sympathi för en sådan åtgärd. Kongl.
Enär Utskottet af det upprättade Förslaget till Styrelse-Verkens förändrade organisation funnit, att den Reglering uti de administrativa Verken, som dermed åsyftas, icke föranleda till minskning uti de för judiciella eller Rättegångs-ärenders behandling organiserade Ämbets-Verkens omfattning, anser Utskottet destoheldre anledning att tillstyrka uppförande på Stat af de ifrågastälde 2rne Protocolls-Secreterareoch arne CanceliistLöner inom Justitiae-fördelningen af Kongl. Majrts Cancelli, som denna tillökning redan vid 1818 års Urtima Riksdag blifvit efter pröfning af behofvet af Riksens Ständer medgifven och äfven i Utskottets öfvertygelse synes vara för göromålens obehindrade gång erfor - 528 Stat s-Utskottets derlige, enär erkännas måste, att de hittills hestådde 2:ne Protocolls - Secreterareoch 4 Cancellist-Löner icke motsvara den personal, som till ärendernas behöriga bedrifvande är oumgängelig, men deremot bar Utskottet icke kunnat erkänna behofvet af Lön för en Secreterare vid Justitiae-Cancellers-Ämbetet vara lika bestämdt afgjordt, och Lön för en sådan Tjensteman destomindre böra på ordinarie Stat uppföras, som, i sammanhang med den ifrågastälde nya Organisation, äfven lärer komma att afgöras, huruvida Justitiae-Cancellers-Ämbetet skall bibehållas i dess nu varande skick, eller förändring undergå; hvadan -Kongl. Maj:t, om emedlertid en Secreterare vid Justitice-Cancellers-Ämbetet skulle profvas nödig, lärer täckas anvisa dess aflöning af Besparingarne på Riks-Statens Andra llufvudTittel, som dertill städse böra kunna lemna tillgång. 2:0.
Stånd hade förkastat förslaget, hade det ovilkorligen förfallit, och då två Stånd stadna emot två, är förhållandet alldeles lika, när frågan kan förfalla. Det är således klart, att 54 H. 3 Den 17 December f. ra. frågan om Depositionsräkningen måste enligt Grundlagen förfalla. En annan sak hade varit, om rörande lojeringen, två Stånd hade stadnat emot två. Då hade saken nödvändigt måst slitas. Herr Rosenblad har väl sagt, att Deposilionsräkuingen vore en oskiljaktig del af reaiisationsförslaget; men att icke så är, synes bäst deraf, att den ju möjligen hade kunnat af tre eller alla fyra Stånden afslås, med bibehållande likväl af förslaget i öfrigt. Såsom bevis, huru dylika frågor förr blifvit behandladej torde jag få nämna, att vid sista Riksdagen, två RiksSlånd beslölo den förändring i gamla DiscontReglementet, att omsättningarne skulle förändras från |:del till rVdel hvarje halft år. Dessa a:ne Stånd ville hafva frågan afgjord i Förstärkt Utskott, men de andra 2:ne Stånden yrkade, att hon skulle förfalla. ConstitutionsUtskottet, till hvilket saken blef hänskjuten, förklarade att frågan förföll, emedan två Stånd stadnat emot två. Hvad sjelfva hufvudsaken beträffar, vill jag med den sista Talaren icke ingå i något yttrande derom, i hopp att Herr Grefven och LandtMarskalken befriar oss ifrån att ännu en gång omröra ett ämne, som redan längesedan är utslitet; samt besparar mig mödan att upprepa, och Ståndet tålamodet att höra, hvad som redan ofta förut Varit anfördt. Jag anhåller derföre att Den 17 December f. m. 35 Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes tillkännagifva, huruvida Herr Grefven och LandlMarskalken anser någon ytterligare öfverläggning i detta ämne kunna äga rum, och huruvida Utskotten varit obefogade till den gjorda inbjudningen. Herr Tham> Wollrath: Då Herr Grefven och LandtMarskalken ej afbrutit discussionen, tar jag för gifvet, att han tillåter densamma.
Maj:ts Befallningshafvande i Kronobergs län och Domkapitlet i Wexiö stift underdånigst öfverlemnad och förordad ansökning har Markaryds församling, genom utsedde ombud, i underdånighet begärt, det Kongl. Maj:t ville hos Rikets Ständer göra nådig framställning, iftt församlingen, som, till understöd för återuppbyggandet af sin genom åskeld nedbrunna kyrka, vid 1853—1854 årens riksdag från Riksgälds-kontoret erhöll ett lån af 10,000 Riksdaler Riksmynt, med vilkor att såsom kapitaloch ränte-afbetalning årligen erlägga 600 Riksdaler, måtte befrias från skyldigheten att gälda den del af detta lån, som ännu återstår obetald. Till stöd för denna ansökning har blifvit anfördt, bland annat: att en icke obetydlig reparation å den uppförda nya kyrkan redan nästa år behölde företagas, emedan tornets tak, hvilket består af zink, äfvensom takrännorna af samma metall tagit sådan skada, att taket måste omläggas, nya rännor anskaffas, och rappningen å kyrkan till stor del förnyas, hvartill komme, dels att nästan alla församlingens byggnader å kyrkoherde-bostället med det snaraste tarfvade ombyggnad, dels att skolhus i de särskilda skolrotarne måste uppföras, om folkundervisningen skulle kunna med fördel bedrifvas, helst allmogens bostäder der på orten allmänneligen vore till skollokaler otjenlige; att Markaryds socken, utgörande 69| till 44| förmedlade hemman, har en folkmängd af 3,340 personer, bland hvilka endast få befunno sig i goda, några i bergliga, men de flesta i knappa omständigheter, till följd hvaraf fattigvården vore synnerligen betungande; samt att, i anseende till socknens aflägsenhet från såväl sjöstäder som jernväg, alla transporter vore med svårighet och dryg kostnad förenade. 8 Stats-Utskottets Memorial N:o 10.
Ståndet hittills visat sig villigt att till största delen bevilja de anslag, som af Stats-Utsk:t i delta Betänk, blifvit tillstyrkta för de nordligare länen, tror jag likväl icke, att samma förfaringssätt i afseende på denna punkt hör iakttagas. Man finnér nemi., att denna liro redan blifvit öppnad och tillgänglig för den allmänna trafiken, äfvensom att Umeå häradsboer blifvit förpligtade att fullborda samma brobyggnad. Man finner ytterligare att, då detta arbete skulle företagas, kostnadsberäkningen uppgick lill 86,000 rdr, hvaraf statsbidraget utgjorde 55,000 rdr såsom lån, och 27,500 såsom anslag utan ålerbetalningsskvldighet, och stadens bidrag omkring 3,000. Slutligen, sedan bron blifvit färdig och kostnadsförslaget blifvit ölverskridet med 32,288 rdr, hafva häradsboerne hos II. St:r anhållit om ytterligare bidrag för att betäcka den genom koslnadslörslagets öfverskridande uppkomna bristen. Då jag just anser denna anhållan vara någonting alltför långt gånget, får jag vördsamt anhålla om afslag å denna punkt. Hr von Knorring, Oscar: I motsats till den siste värde talaren, får jag anhålla om bifall till lUsk:ts förslag. Det skulle visserligen vara elt och annat att mot denne talare invända, men det torde vara tillräckliga motskäl, då jag får äran II. VI. 12 178 Den 5 September f. ro. upplysa honom derom, att det just var dotia samhälle, som hemsöktes af den svåra missväxten härom året, äfvensom alt detta samhälle redan ådragit sig en skuld af 35,000 rdr. Frih. af Ugglas:
Jag erkänner att våra tullsatser i många läll kunna tåla nedsättning. Jag säger vidare att tullsatserna »må föreslås till sådana belopp, att de å ena sidan icke kunna lemna den Svenska producenten tillfälle att skörda oskälig vinst på öfriga mehorgares bekostnad» — d. v. s. att det icke skall så tillgå, att de som lefva här i landet och icke äro industriidkare, skola betala dessas tillverkningar så att de kunna skaffa sig goddagar (detta system har jag bekämpat på den tid det existerat, och gör det ännu) — »men å den andra göra det för dem möjligt, att med användande af omtanka och flit fördelaktigt bestå i konkurrensen med främmande, i afseende å klimat, läge och kapitaltillgång mera lyckligt lottade länders industriidkare. Ar nu detta några prohibitistiska grundsatser? Och gå icke mina fordringar endast derpå ut, att den, som i vårt kära fädernesland med omtanka och flit bedrifver en industriel rörelse, må kunna påräkna att deraf hafva sin bergning. Hr Fåhreeus har läst upp ett K. Dref af år 1794 till hämmande af öfverflöd. Det orimliga stadgandet torde äfven denna uppläsning förutan hafva varit kändt och dess tillämpning här kan jag icke inse. Det finnes väl ingen som påstår att höga tullar kunna bevara ett lands finanser från rubbning. Deremot kunna de skydda den inhemska industrien från undergång. Det är delta jag tror kan åstadkommas genom tillämpning af de grundsatser, jag framställt, men icke tror jag alt derigenom allena kan skapas välstånd. Vidare läste Hr Fåhraeus upp ett utdrag af KommersColhii tabeller, för att dermed ådagalägga landets förträffliga tillstånd. Jag har funnit huru farligt det är att af sådana tabeller draga konklusioner, och jag kan, till lölje af den erfarenhet jag under skiljaktiga embetslörrättningar förvärfvat vid deras uppgörande, intyga omöjligheten att, äfven med bästa omsorg, göra dem fullt tillförlitliga. Exemplen härpå äro mångfaldiga och uppgifternas beskaffenhet beror ofta på det ändamål, för hvilket man söker förskaffa sig dem.
JM 66. ingen. j l:o Carl Mauritz Lilliehöök (Fårdala). 1740. JM 1. ( 2:o Nils Lilliehöök (Fårdala). / l:o Bengt Lilliehöök (Kålbeck). JM 66. 2:o Linnart Gabriel Lilliehöök (Kålbeck). ( 3:0 Johan Lilliehöök (Gelared). 1742. JM t. Nils Lilliehöök (Fårdala). Bengt Lilliehöök (Kålbeck). 1746. JM 1. Fullmäktig. Linnart Gabriel Lilliehöök (Kålbeck). (Lo Blechert Lilliehöök (Fårdala). 1758. JM 1. j 2;0 Carl Mauriiz Lilliehöök (Fårdala). Carl Lilliehöök (Kålbeck). 1755. Bleckert Lilliehöök (Fårdala). ( l:o Fredric Malcolm Lilliehöök (Kålbeck). ( 2:o Gabriel Lilliehöök (Gelared). 1760. Blechert Lilliehöök (Fårdala). Bengt Lilliehöök (Kålbeck). 1765. Blechert Lilliehöök (Fårdala). Fredric M. Lilliehöök (Kålbeck). 1769. JM 1. Blechert Lilliehöök (Fårdala). Blechert Lilliehöök (Fårdala). Fredric M. Lilliehöök (Kålbeck). 1778. Fullmäktig. Fullmäktig. Bengt Ludvig Lilliehöök (Kålbeck.) 1792. JM 1. Fullmäktig. Fullmäktig. Fullmäktig. ( l:o Bengt Ludvig Lilliehöök. JM 66. | 2:o Fullmäktig. | 3:o Bengt Ludvig Lilliehöök (Kålbeck). 86 1810. JM 1. Carl Lilliehöök (Gelared). JM 66. Fullmäktig. JM 1. ingen. JW 66. JM 1. Carl Lilliehöök (Gelared). JW 66.
I afseende på frågan, huruvida hemmans-egarne ville åtaga sig tackjerns-blåsning, för att undgå Landslags-onera, har blifvit förklaradt, att något bestämdt yttrande derom icke kunde meddelas förr, än dels verkan af i685 års Kongl. Bref blifvit pröfvad, dels kändt vore, hvilken förändring i räntan eller beskattnings-grund egentligen kunde ifrågakomma, enär Lands - Stats-Utskottets Utlåtande, N'.o 2 55. 9 Landslags-onera i serskilde Härader vore ganska olika, och huruvida jordehoksräntan, hvilken i förenämnde socknar nu ulginge med 12 lill stigar kohl på mantalet och sålunda vore högre ari i Landslagen, klefve nedsatt. Derjemte har blifvit yrkadt och anförd t, alt frågan om ortens skyldighet till blåsning eller ny skatt borde i rättegångsväg afgöras; att en partiel förändring af jords natur eller ny skatt läggning jemväl vore stridande emot t 810 års Ständers förening, innehållande, alt Bergslagerne skulle bibehålla sin natur, så länge ej all annan privilegierad jord i Riket undergått någon sådan förändring, som försatt den i lika tillstånd med skattehemman, samt att, i händelse bergslags-friheten icke kunde på annat sätt, än genom tackjerns-tillverkning, få åtnjutas, de sjelfegande bönderne i dessa socknar heldre underkastade sig hyttebruk, än en till resultatet okänd ny skattläggning och i sådant fall önskade blifva indeldte på Bastmora och Främshyttan, i förhållande till hemmanens läge och så vida vattentillgången derstädes sådarit medgåfve.
Maj:t meddelat nådig föreskrift angående nämnde gravyr-samlings inköpande för den af Rikets Ständer dertill anslagna summa och densammas öfverlemnande till Kongl, bibliothcket. Enligt reglementets 114 §, fortsatt understöd åt Arméens pensions-kassa för fullgörandet af denna kassas pcnsionerings-skyldighet, årligen högst ” 22,000: Enligt reglementets 121 §, lånet för reglering af tomterna inom Lidköpings gamla stad efter den nämnde stadsdel år 1849 öfvergångna eldsvåda ” 13,333: 16. — e~). Anslagen till folkundervisningens befrämjande. (reglementets 128—131 §§)• Sedan fullmägtiges berättelse vid början af år 1850 och 1851 års riksdag afgafs, hafva, utaf härtill vid nyssnämnde och föregångne riksdagar anvisade medel, från Riksgälils-kontoret reqvireras och utbetalts : till de för folkskole-liirares bildande inrättade seminarier, enligt reglementets 128:de, 129:de och 131:sta §§, under är 1850 R:dr 1,366: 32. — » 1851 ” 8,900: ” » 1852 ” 8,900: " " 1853 " 9,566: 32. — R:dr 28,733: 16. — till stipendier åt elever vid dessa seminarier, enligt samma regi. §§ tinder år 1851 R:dr 11,500: 11 » 1852 " 11,450: ” " 1853 " 11,066: 32. — » 34,016: 32. — till understöd för folkskole-lärares a/lönande inom de socknar, der statsbidrag för sådant ändamål till följd af särskilda förhållanden erfordrats: ‘under år 1850 R:dr 9,747: 14. 8.
Jag öfverlemna!- till H. R. o. Ad. all bedomina i hvilken öfverensstämmelse med detta nyss lättade beslut en anmärkn. af samma Ständer skulle komma att stå, riktad emot tillämpningen någon gång af samma systeine på statssecret.-embetena, embeten, som äro underkastade den constitutionella ansvarigheten, hvilket icke är förhållandet med expedilions-cheferna. Såsom ''särdeles anmärkningsvärd anser Utsk. ”den underlåtenhet, K. M:s rådgifvare ”skola” visat, att i ' frågor, som röra K. M:s enskilda angelägenheter i förhållande till Slaten, lemna alla de upplysningar, hvilkas meddelande grannlagcnheten här framförallt synes fordra, ”utan afseende derpå att det allmänna icke i sådana förhållanden kan anses något äfventyra.” Mången med gammalsvenska begrepp om betydelsen af ordet "grannlagenhet,” när det är fråga om den personlighet i samhället, vid hvilken våra grundlagar och våla seder fästa det nationella majestätet, torde lika med mig hafva vid läsningen af dessa anmärkntr och några likartade, som innevar. riksdag sett ljuset, förundrat sig öfver deri nymodiga betydelse, ordet grannlagenhet erhållit; men lemnande detta å sido, kan jag icke undgå anmärka den högst ofullständiga redovisning för verkliga sakförhållandena, Utsk. leinnat, och som, om någonsin, väl här grannlageuhelen gjort till en ovillkorlig pligt. De anmärkta åtgärderna äro 2:ne , den ena , utarrenderandet af militie—bostä11et Backaskog till K. M. på 3o år; den andra, utlåningen af 5o,ooo r:dr af handelsoch sjöfarts-fonden, såsom lån för colonien S:l Barthelemy, emot ansvarighet af K. M:s handcassa.
Utskottet förestår: att Stadsbo, äfwensom Landtbo utan jordbruk med hemmantal rua betala panne-asgiften med 50 procents förhöjning mot jordbrukare af skattlagd eller roterad jord pa Landet; Att ägare eller brukare af skattlagd eller roterad jord a Landet emot ordinair afgift finge för sadan jord wärderad till 2020 R:dr, som enligt nuwarande Bewillnings-Förordning swarar emot ett helt hemman af sämsta Clasien, och alla skattlagde Lägenheter derunder i warde, fa begagna en Z4 kannors panna; Ägare eller Brukare af sadan Jord wärderad till 3022 N-dr mot ordinasie afgis. fa nyttja en 52 kannors panna-, Ägare eller brukare af sadan jord, wärderad till 9202 R:dr, mot ordinaire afgift fa nyttja en 70 kannors, och Innehafware af sadan jo d wärderad till 15,022 R:dr eller dcröfwcr aga ratt att mot ordinair afgift begagna en 90 kannors panna; — Ägare eiler brukare af jord under hwarje af dcsie nu upräknade warderingssummor böra fa begagna nästa öswerstigande maximum af pannerymd, emot erläggande af de afgiftcr, sinn derföre komma att bestammas; Ägare af flere jordlägenheter inom samma Taxerlngs-Disteict, eller i händelse de i>M uti stil/da Taxerings - Z?tz Den Zz Majk. Distrikt inom en mils afstånd, hwilka med eget folk och dragare brukas, gro berättigade vm de dek astur,?
HofRätten utöfvade då en rättighet, som Konungen sjelf ej der ägde. Detta skäl synes mig så kraftigt, att jag är öfvertygad, att Ridderskapet och Adeln skall finna, det en så helig rätt blott af Konungen sjelf bör utöfvas. Herr Ribbing: Att den rätt, som Friherre Ehrenborgh nämnt, att leuterera, ej tillkommer andra än HofRätterna, medgifves i afseende på formen af Utslaget. Men i verkligheten utöfvas äfven leuterationsrätten af de lägre domstolarne. Om t. ex. ett skott lossas mot en person, som deraf dödas, men sådant skedde af vådcij och ingen påstår att den brottslige bör mista lifvet, så dömes han ej till döden. Deremot kan ett skott lossas från en annan, Den g F e b r u a r i i e. m. utan alt träffa, roen med afsigt att göra del; den brottslige skulle då gå fri. Jag vet visserligen, att vådabot finnes i lagen utsatt för det fall, då ett sådant brott sker af våda; men jag känner äfven sådane fall, då tvifvel om uppsåtet kan uppstå. De exempel jag nu anfört voro af den beskaffenhet, att dödsstraff följa derpå; men jag känner många andra, då mindre straff bero af Domarens pröfning. Jag vill ej upprepa hvad jag redan sagt om Domares rättighet att skärpa, att insätta i fängelse på bekännelse m. ra. Friherre Ehrenborgh: Jag tror mig ej behöfva svara mera härpå, än att de fall den värde talaren anfört, ej innefatta leuteration. Jag har redan anfört, hvad som förstås med leuterationsrätt, och att denna endast tillkommer HofRätter. Andra domstolar kunna visserligen, vid tillämpning af lagarne, sjelfve mildra straff, då omständigheter dertill föranleda; men sådant kan ej kallas att leuterera. Fall kunna äfven finnas, då Underdomstolarne blifva nödsakade att till Öfverdomstolarne hemställa, hvad straff som skall tillämpas, der bestämda föreskrifter saknas; men äfven detta är ej att leuterera. Leuterera är att gifva nåd i Konungens namn.
X Den 18 Mars c. m. 367 har ömsom blifvit berömdt och ömsom tadladt, men jag har haft den tillfredsställelsen, att de, som gjort sig mödan att lära känna läroverket och dess verksamhet, deras omdöme har visat sig mildt. Det öfverdrifna berömmet, likasom tadlet, hafva vi tjenstemän på stället blifvit så vande vid, att det hädanefter icke båtar att fästa sig hvarken vid det ena eller andra. i. Dessa anmärkningar anhåller jag måtte åtfölja Hr Hjertås motion till Utskottet. * Hr Lefre'n, Joh. Pehr: Då jag en längre tid haft äran att vara chef för det läroverk, som är på förslag alt blifva indraget eller förändradt till något helt annat an dess bestämmelse varit hittills; så förmodar jag, att It. o. Ad., ehuru sent på aftonen, täckes tillåta, att jag får tillägga några ord till hvad Hr Bråkenhjelm anfört, och att dessa anmärkningar må få åtfölja remissen af Hr Hjertås motion till Ulsk. Namnet af Krigsncadetui har länge stött, och hade bort förändras till krigsskola, såsom ämnad att bilda elever för annexens och flottans officers-corpser. Den har varit behäftad med ett hufvndsakligt fel, som är, att hafva hos sig förenat den föregående elementära undervisningen med den praktiska. Detta har varit en följd af våra allmänna läroverks tillstånd sedan början af 90-talet. Jag har redan 3 år efter det jag blef chef för Carlbergs läroverk i tryck utgifvit en berättelse 0111 academien och förslag lill dess reorganisation, hvari jag gifvit tillkänna min öfvertygelse vara den, att när allmänna läroverken en gång komma derhän, att med visshet kunna lemna så bildade elever till Carlberg, att man der kunde undvara de 3:ne lägsta elasserna, borde den nuvar. academien förvandlas till en praktisk skola för iiniens befäl oell flottans, och sålunda komma i tillfälle, att, i stället för circa 20 elever, gifva 5o årligen.