Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St. och bland dem äfven af R. o. Ad.; hvarföre jag anhåller att R. o. Ad. ville i conseqvens dermed bifalla dessa voler:s-propos:r. Hr Gr. o. Landtm, yttrade att han i anledn. af Hr von Hohenhattsens framställning, finge åberopa hvad Hr Landtm, förut i en likartad fråga haft äran anföra, nemi. att han visserligen delade Hr von Hohenhausens mening om rätta tolkningen af Reg.Fms 56 §, men då Const.Ulsk. pä förhand uttalat sin mening derom, oell deraf åtminstone måste anses uppenbart, att frågan icke vore af den klara beskaffenhet, på grund hvaraf Landtmarskalk enl. 55 § Reg.Fm vore berättigad att vägra propos. ansäge sig böra framställa den af Gr. Lagerbjelke begärda propos. lill bifall å Utsk:s förslag till ifrägavar:de voler:s-propos:r. Uppå sedermera framställd propos. biföll R. o. Ad. Utsk:s i förevar:de mern. afgifna förslag till voter:s-propos:r. Föredrogs ånyo StatsUlsles d. 17 och 19 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 242, i anledn. af dels K. M:s nåd. propps. ang:de beskattningsväsendets samt uppbördsoch redogörelse-verkets förenkling, dels enskilda i samma ämnen väckte motioner. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag drager ej i tvifvelsmål att ett betänk, af den vidlyftiga beskaffenhet, som detta, måste punktvis föredragas. Men om R. o. Ad. nu, då betänk, första gängen föredrages, skulle särskildt genomgå hvar och en af de många (60) punkterna ■—• samt vid hvarje af dem kämpa om bifall eller äterremiss så skulle måhända hela veckan dertill åtgå. Det kunde då dessutom hända, att vid olika punkters afgörande helt olika pluraliteter vore närvande, och att följaktligen besluten ej blefve med hvarannan öfverensstämmande.
BondeStändet godkände förslag, för införandet af rätt', mascovade eller brunt, Cassonade eller Terres och Tetes samt hvitt Pudersocker, skall bestämmas en medel-tull af 1 sk. 6 r:st. per U, röstar Ja. Den det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej; kommer denna Tull att, i öfverensstämmelse med Vällofl. BorgareStåndets beslut, utsättas för rått, mascovade eller brunt, tjll 10 r:st. samt 44® Stats-Utskottets för Cassonade eller Terres samt Tetes oell livi It Pudersocker till 2 sk. per Denna Votering har utfallit med 83 .(a oell 36 Nej. Och som Ja vunnit; altså är jemlikt Bevillningsutskottets af R. o. A. samt Presteoell B onde-Stånden godkände förslag, föiordnadt, att, för införandet af rått Mascovade eller brunt, Cassonade eller Terres och Tetes samt hvitt Pudersocker, skall erläggas en Medel-tull af i sk. 6 r:st. per g'. 5:o ”Den som bifaller Bevillnings-Utskottets af Höglofl. R. O. A. och Högv. PresteSlåndc.t godkände Förslag, att för införandet af beredt krossadt Dumpsocker och Havaria Terres skall bestämmas en Tull af 4 sk. per ä, röstar Ja. Den det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej; kommer genom Votering, att afgötas om detina Tull skal! utsättas, antingen efter Hederv. Bonde St äudets eller efter Väl loll. BorgareStåndets beslut. ” Med 82 Ja och Nej besvarades desse Propositioner. I följd hvaraf, och då Ja vunnit, BevillningsUtskottets af R. o. A. samt PresteStiindet godkände Förslag, att, för införandet af beredt krossadt Lumpsocker och Havanna Terres en Tull af 4 sk* P>' d är bestämd. Votering öfver 6:te Proposition-, körn härigenom icke att äga rum. Betänkande!).
Majit i nåder fastställas; samt d) att ifrågavarande medel må utgå endast i det fall, att aftal, som af E. K. Maj: t förklaras giltigt, blifvit alslutadt om anläggande, inom viss af E. K. Majit bestämd lid, utaf jernväg mellan Luleå och Gellivare malmfält. 17:o. Uti en hos Rikets Ständer gjord framställning har blifvit föreslaget, alt Rikets Ständer, för upprensning och rät ning af det vid iidoppel till Nyköping belägna s. k. Sknntssundet till 11 fots djup och 60 ä 70 fots bredd, mätte bevilja ett mot den dertill erforderliga kostnad svarande anslag; och bar härvid blifvit hufvudsakligen anfördt, ali segelleden från hafvet, hvilken vore ungefär en mil lång, ginge genom tre fjärdar benämnde Stads-, Mellanoch Sjösafjärdarne, vid hvilken sistnämndas slut det s. k. Skantssundet vore beläget, hvilket sträcker sig till den vik af Östersjön, sorn erhållit namnet Örbacken. Alla dessa Ijärdar voro så grunda att fartyg, som ligga dju pare än 5 å 6 fot. på intet ställe kunde gä på sidan om den ränna, som under åren 1840—1845 hlef till hela sin längd uppmuddrad till ett djup af 10 fot vid lägsta vattenstånd. 1 Skantssundet hlef dock rännan i dess sträckning oförändrad bibehållen, enär kostnaden för dess uppmuddrande och rätande öfversteg de tillgångar, öfver hvilka staden kunde disponera. Man hade fördenskull nödgats fortfarande begagna den gamla rännan eller strömfåran med alla dess tvära krökar, hvilka för seglande fartyg göra det ytterst svårt att komma fram genom densamma, såvida icke vinden för dem är gynnande. Vid en för omkring 4 år sedan företagen noggrann undersökning af segelleden hade rännan befunnits pä åtskilliga ställen betydligt uppgrundad, så att densamma på sina ställen hade blott 8, men i allmänhet 9 löts djup.
Lätteligen kunna de blifva utländingar, och för öfrigtprivatas nedsalta capital uti en lånebank skolade, så - Den ii Mars f. m. 1 '9 som i all annan rörelse, söka göra så vinstgifvande som möjligt; deras, icke nationens, interesse skola de söka. Den som har någon kännedom om en privatbanks operationer måste erkänna, alt en hastig utsläppning af deras sedlar i lånerörelsen och ännu mera brådstörtande indragningar deraf (allt efter som •handelsconjuncturen icke har behof af eller fordrar större tillgång på reelt mynt, eller actieägarnes speculation på fastigheter dertill inleder), äro oskiljaktigt förenade med en privatbanks interesse; och alla kunna inse, hvad inflytande detta skulle hafva i vårt land, der hela rörelsecapitalet utgöres af Bankens assignationer eller sådana, som på dem äro grundade. Det blefve under en sådan Bancostyrelse icke fråga om hvilka lånebiträden, som för Riket äro nyttiga, utan endast hvilka soin för actieägarna vore de förmånligaste. Dessutom kan begäret efter hög vinst hos actieägarne bedraga visheten: man vill skörda medan skördas kan, och spelsjukan kan deri gå in; de sluga hoppas att äga förutseendet att sälja actien i rättan tid. Jag återför, mina Herrar, i edert minne actiebolaget uti Malmö Discont. — Ordnas deremot så, att det icke blifver lucrativt för privata att äga actier i Banken, hvem skulle i sådant fall der fästa sina capital? Förslaget vore ju då ett chartek och icke beräknadt på verkställighet. Om Amerikanska privatbankernas skadliga inflytande på allmänna välfärden, synnerligen jordbrukarens, är i ett föregående plenum tillräckligt upplyst, att saken bedöma; jag förbigår derföre detta. Men en annan hank med privata actieagare, som står under en större uppsigt, än de Amerikanska, och under en lång följd af år fortgått, den Engelska Statsbanken, hvad betydligt större säkerhet emot rubbning uti landets inre värdeförhållanden, än vår, har den gifvit?
Tillåt mig först en fråga: ha vi icke sett hvarandra förr? CONFESSORN. begäran bikten... Jo, jag satt vid Er sjukbädd under febern, och mottog på Er AUGUST STRINDBERG DEN OKÄNDE. Hvad! Min bikt! CONFESSORN. intryck att det endast var feberdrömmar... DEN OKÄNDE. Hur så? CONFESSORN. på Er, och det var derjemte saker af sådan ruskig natur, att man Emedan det var knappt ett brott eller en last, som Ni ej tog Ja, men jag kunde ej gifva absolutionen, emedan jag fick det brukar underkasta sig sträng penitens, innan man begär aflösning. Sedan Ni nu återvunnit sansen anser jag mig böra fråga, om det fans någon grund för Era själfanklagelser? - ABEDISSAN (aflägsnar sig). DEN OKÄNDE. Har man rätt att fråga sådant? CONFESSORN. i hvad sällskap Ni befinner Er! Nåväl, det är icke det allra lyckligaste. Der ha vi till exempel dåren, kallad Cæsar, som läst sig Nej, det har man inte; det är sant! Ni ville veta deremot TILL DAMASKUS ifrån förståndet på en viss författare, hvars ryktbarhet var större än hans berömmelse; och så ha vi tiggaren, som inte vill erkänna att han är tiggare derför att han läst latin och blifvit befriad! och så läkarn eller som han kallas varulfven, som har sin bekanta historia, och så ett par föräldrar, som grämde sig till döds öfver en vanartig son, som lyfte sin hand mot dem; att han icke följde sin fars bår till kyrkogården och i berusadt tillstånd profanerade sin moders graf må han sjelf svara för. Der sitter hans fattiga syster, som han dref ut i snön om vintern, enligt hvad han sjelf uppger i välvillig afsigt. sitter en andra och virkar... alltså idel gamla bekanta allesamman. Gå nu och helsa på dem! Der sitter en öfvergifven hustru med två oförsörjda barn, och der
Den 12 November. 167 b) I förenämnde afseende eger LänsNämnden, att såväl af HäradsNämnder, som af embetsman, myndigheter erhålla de uplysningar, som på en hvar kunna bero; äfvensom LänsNämnd skall afgifva de yttranden, som kunna påkallas uti de dess omvårdnad tillhörande ämnen. c) LänsNämnd eger taga kännedom om befintliga inrättningar, som af länet gemensamt bekostas, såsom Lazaretter, Kurhus, Landtbruksskolor, Arbetsanstalter m. fl. och derom, om så pröfvas nödigt, på vederbörlig ort göra framställning. 9 §:n. a) Förete sig behof af nya eller utvidgade inrättningar för länets gemensamma räkning, med afseende å de angelägenheter, som stå under LänsNämndens omvårdnad, eller visar sig tillfälle till ökade näringsutvägar eller förmånligare begagnande af utvägar, som redan finnas, eller lättade kommunikationsmedel för trafikens befordrande, såsom strömrensning, båtleders öpnande, omläggning af vägar m. m., då skall nödvändigheten eller fördelen af sådana företag, efter inhemtade noggranna uplysningar, af LänsNämnden pröfvas. b) Gillas företaget, skall fullständigt förslag öfver kostnaden dertill, jemte sättet att det verkställa, af LänsNämnd ombesörjas samt, åtföljdt af fullständig framställning om de synbara svårigheterna vid företaget å den ena sidan och fördelen deraf å den andra, jemte de vilkor för företaget, som LänsNämnd föreslår, meddelas HäradsNämnderna i de menigheter, som ärendet rörer. Så beskaffad framställning och förslag skall af HäradsNämnden, tillika med dess yttrande, meddelas vederb. SockenNämnder och menigheter, hvilka deröfver skola öfverlägga och besluta; hvarefter Prot. af HäradsNämnden insändes till LänsNämnden, som vidare handlägger ärendet efter hvad menigheternas beslut föranleda. c) Fordras för den förberedande undereökningen om ifrågasatt företag särskildt kostnadsanslag, så skall förut framställning göras och menighetsyttrande inhemtas derom i nu stadgad ordning. d) Vägrar menighet att ingå på vilkor, som LänsNämnd föreslagit, då skola skälen dertill upgifvas.
Det var därför hon tillkallat den ende rådgifvare, för hvilken hon hyste ett fullt förtroende, icke för att lyssna till hans råd, ty beslutet var fattadt, men för att beväpna sig med de skäl, som hans lärdom, klokhet och tillgifvenhet kunde utfinna. Johannes Matthiæ kände sin elev och misstänkte, att bakom svaret på kurprinsens af Brandenburg frieri dolde sig andra hjärtefrågor af mera ömtålig art. Han teg en stund stilla och frågade därpå försiktigt, om hans nådiga fröken tillkallat honom för någon samvetsbetänklighet. Inte just det, svarade drottningen med en förlägenhet, som klädde väl hennes unga år, men hos henne var ytterst sällsynt. Ers vördighet förstår, att jag inte kan mottaga kurprinsens anbud, så fördelaktigt det möjligen kan synas för riket. Skulle jag taga en calvinist? Aldrig! Hvad skulle prästerskapet säga därom? Prästerskapet skulle säga till prinsen: blif lutheran! Jag har sagt min mening därom. För alla riken i världen vill jag ej förleda någon att ombyta tro. Men tror ej ers vördighet, att brandenburgarne hafva ett besynnerligt och själfrådigt sinnelag? Min stackars mor har många goda egenskaper och älskar mig ömt, men ers vördighet känner hennes olyckliga svårmod ... Icke har det gått i arf till hennes höga afkomma. Prins Fredrik säges vara en förståndig ung man. Dessutom fortfor Kristina envist är det ingen vån till, att en regerande kurfurste kan vara gemål åt Sveriges drottning. Hans hand skulle stå efter hennes krona och inte sluta förr än han den anammat. Konung Sigismunds tider vore då snarligen att förvänta. Att det förebygga, är regerande drottningens och riksens råds sak. Jag fattige tjenare tillåter mig intet att i detta ärendet spå, men väl vet jag en annan betänklighet, som där står emellan min nådiga fröken och kurprinsen af Brandenburg. Hvad är det? Jag beder eders vördighet, förtig det inte, mycket hänger därpå! Nådig fröken och kurprinsen äro syskonebarn. Kristina skiftade färg. Detta skäl ingick icke i motiven för hennes tillämnade afslag. Jag vet, jag vet, sade hon och gick åter häftigt fram och tillbaka.
Ropades starka ja, blandade med nej. Hr Frih. o. Landtm, förklarade det han trott sig finna att. ja öfverröstat nej. I anledn. häraf, och då ingen erinran emot detta förklarande gjordes, ansågs Hr von Hohenhausens förslag vara förfallet. Upplästes till justering och godkändes följande voterings-proposition. Den som bifaller Hr von Hartmansdorfifs förslag om ordningen för vissa måls föredragning framför andra, voterar ia; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. ofvannämnda förslag. Efter voteringens slut, befannos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 4g. Nej — 63. Företogs till pröfning Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk:ns den 6 sistl. Febr. och den i dennes på bordet lagda ytterligare betänk. N:o 29, ang:de ändring af författningarna 0111 sockenstämma samt om bildande af communal-styrelser. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, det R. o. Ad. torde finna, att bästa sättet för afgörande af detta betänk, vore, att det föredroges punktvis § efter §, enligt det förslag lill lag, som är betänk, vidfogadt. Frih. Cederström, Jacob: Lika med Hr Frih. o. Landtm, anser jag detta lagförslag böra §-vis föredragas och afgöras, om det skall kunna bringas i det skick , att detsamma kan antagas; ty sådant det frän Utsk. inkommit, är det oantagligt. Men innan vi ingå uti pröfning af de särskilda §§:na, anhåller jag att få yttra mig öfver ämnet i allmänhet, samt först i afseende derpå, att denna lag angående sockenstämmor skulle gälla för hela Riket, med undantag af Stockholms stad. Efter min öfvertygelse måste lagstiftningen i detta ämne vara sådan, att den gäller för Sveriges samtliga städer, hufvudstaden inclusive. Är lagen icke användbar för Stockholm, så kan man taga för afgjordt, att den ej heller är användbar för landsorten samt Rikets öfriga städer. Jag anhåller derföre, att orden "utom Stockholms stad" mätte ur rubriken utgå.
Ii vilket förslag hlifvit liikels 8tänder vid sista Riksdag meddeladt, samt antydande, uti ett till Kongl. Naj:ts samtlige llefallningsliafviinde allätet Oiienlair, al ds grunder, som ansetts lämpliga för en ändamålsenlig förvaltning af redan helintliga 8ooken-maga2in. livad ater heträldar lrägan om hefrämjandet af en likiigars handel med Ssianmäl, hafva, med hänsigt liärlill, vilkoren för undsättnings meddelande al 8taten elter liand hiilvit jemkade jiä ett sätt, som ansetts innefatta min - 14 ^on§/. Mr/.-r§ /'ro/io^älo/r ^V.o ^o. gta möjliF» binner lör 6en engleilela banelelg-g^eeulationen; bvarlörutan lörglaZ blifvit viel 8181,9 flilesclaA al Ilileetg 8tancler lramgtälelt om bestämmanile al en olöränelerliA toll ä gsranmäl, gägom leelaneie till en lii oeb allmännare banclel mecl clenn» löi nöelenbetg-artiliel, oell elerat lölsaneie semnare till^änA neli sirig elerä; i gammanbanA bvarmecl Kileet8 8täneler jemväl lörlilarat 8>A vilja till Lionel. Naj:t öfverlemna, att till bebölvaneleg unelergtäcl i mi88växt-är använda, bvael i tull lör utlänclgle s^Lnmäl buncle bomma att inll^ta. lxonAl. bl»j:t, 8om, i 6l>i-;t elelanele llibetg 8tänelerg Agi^ter, funnit betönlilialiet möta för lagtstalianele ris clet belo^>^, hvartill clen fixa g^anmälg-tullen blifvit förgla^gvig u^jv^ifven, alläter un till
D. föreslagna stadgande, hvilket har följande lydelse: “Till ränteliqvider och kapitalskuldens amortering hafva Rikets Ständer härmedelst på Riksgälds-kontoret anvisat ett årligt anslag, motsvarande hvad som för lånesummans förräntning och amortering hvarje år erfordras utöfver den tillgång, hvilken kan uppkomma genom de upplånade medlens förräntande, intilldess de för det afsedda ändamålet behöfva från Riksgälds-kontoret utbetalas; hörande härtill erforderliga anslag af Kontorets medel årligen afsättas, tilldess hela skulden blifvit i stadgad ordning betald.” Presteoch Bonde-Stånden hafva deremot beslutat, att momentet borde lyda sålunda: “Till ränteliqvider och kapitalskuldens amortering anvisas härmedelst å Riksgälds-kontoret ett särskildt ärligt anslag å det belopp, som, enligt de öfverenskomna lånevilkoren, hvarje år erfordras för sagde liqviders och amorterings behöriga verkställighet; börande detta anslag, intilldess hela låneskulden blifvit i stadgad ordning betald, årligen utaf Riksgälds-kontorets medel afsättas; dock kommer under det afslutade lånets indragning nämnde anslag endast att från Riksgälds-kontoret utgå med ett mot de då influtna lånemedlen svarande ränteoch amorteringbelopp;“ och är Ridderskapet och Adelns beslut i denna del öfverensstämmande med Presteoch Bonde-Ståndens, endast med den förändring, att ifrågavarande anslag Stats-Utskottets Utlåtande N:o 155. 3 borde anvisas “till ränteliqvider och kapitalskuldens amortering med minst en procent årligen af det i obligationerna förskrifna kapital.
I betraktande häraf, och då, till stöd för förslaget, dessutom företer sig: att det hufvudsakligen är bysättningens första verkställighet, hvaraf borgenär synes haf Bib. till R. 19t, Prot. 1834* 7 Sami. 1 Jfdeln. 1. 11 ;te Häftet, a LugUtihotlels Betänkande Nio 63. va att påräkna någon för honom nyttig verkan» hvaremot erfarenheten visat ändamålet dermed merendels vara förfeladt, när bysättningen någon tid fortfarit; att gäldenär, som, efter nu gällande Lag» kan genom concurs afvärja en tillernad hysättning, icke synes böra, genom ett inträffadt dröjsmål med cessions-ansökniugens ingifvande på behörig ort, hvilket dröjsmål det kanske icke berott af honom sjelf att förekomma, äfventyra så mycket, som sin personliga fril)et för lifstiden; — att motionen egentligen icke åsyftar»annat, än en återgång till hvad 1734 års Lag uti förevarande hänseende bjuder i 5 Cap. 1 o UtsökningsBalken, jemförd med i6Cap. Handelsbalken; — och slutligen, att gäldenär, hvilken, till följd af uppstådd concurs, blefve ifrån hysättningshäktet endtledigad» derföre icke lomme att åtnjuta större personlig frihet, än sorn med de i 4 Cap. ConcursLagen befintliga stadgunden, rörande annan gäldenär, som är under conctus, öfverensstämmer; tror Utskottet sig böra motionen på det sätt, biträda, att Utskottet vördsamt tillstyrker, det mätte, med upphäfvande af 5o jp i Concur.Lagenr blifva stadgadt: Sitter gäldenär vid Concurscns början i bysättningshäkte, varde, sedan han besvurit bouppteckningen, . utur detsamma lösgifven^ Stochholm den 29 April i834> Nto. 6?» Ankom till Exped.
Ben 11 September j, m, 437 Man sager val, att när hinder ett år uppstår för uppköp af silfver, skall det äfven ett annat år inträffa. Vi håfve likväl i år sett 5o,ooo skeppund meia jern utskeppas, än föregående år, och således blifver nu mera tillfälle än vanligt till uppköp af silfver. Jag anhåller således om proposition på andra punkten, med det af Herr von Hohenhausen föreslagna tillägg af orden: eller inom året. Friherre Björnftjerna: Som ämnet redan torde vara tillräckligen utveckladt, och det ej mera är fråga om principen, blott om summan, anhåller jag endast om proposition å mitt förslag och att, om det ej bifailes, vi må få skrida till votering. Herr Munck af Rnfenjhjöld: Jag vill blott med ett par ord besvara Herr Stråles anmärkning, att då Utskotten i 5 punkten bestämt 128 skillings norin lör invexlingen, ingen realisation kunde företagas till lägre cours. Jag får hemställa, huruvida detta förslag om det antages, kan binda kommande Ständer. Grefve von Schwerin: Då jag i början af discussionen framställde den önskan, att Ridder. skåpet och Adeln ville pröfva det förslag, BondeStåndet framställt, skedde det ej derföre, att jag visste, hvad BondeStåndet beslutat, eller med afseende på någon auctorilet. Det skedde i följd deraf att, när vid sista Riksdagen finaneeregleringen förevar ,j|jag framställde den tankan ait, till vinnande af ordning, alla skulde-bref 438 B en 11 September f. m. borde omskrifvas och ställas på silfver. Hvad jag då föreslog, vana intet afseende, och jag fick ei något svar. Derföre har jag nu framställt samma sak. Jag respecterar hvars och ens öfvertygelse, men det är nu ej fråga allenast om hvad som är rätt, nian äfven hvad som bör göras för andras rätt. Jag finner val, att Utskotten pröfvat hvad som är rätt i sig sjelf, men ej hvad som är rätt' mot Nationen, och deraf har följt, att intet blifvit gjort, för att sätta folket i möjlighet att hjelpa sig sjelf.
När det nu bar af i starkaste traf, kallade Pappa mig sin raska, sin modiga Eva. Den raska, modiga Eva brast i häftig gråt. Hennes Fader blef ängslig, men hon torkande sina tårar, bad honom så fort han aflemnat henne hos Prostinnan, fara tillbaka till den stackars Grefven, hvilken det föreföll henne liksom hade hon varit med om att ställa försåt för. Fadern talade förstånd, och då han kört i Eva en dosis droppar och kallt vatten samt bedt Prostinnan se henne till godo, begaf han sig åstad till Doktorn. Hvad skall jag säga vidare? Sedan de uppbjudit alla möjliga öfvertalningsmedel att förmå Grefven att låta åderlåta sig eller intaga något rogifvande – den olycklige sade jublande att han ehuru ännu icke fri, redan ej mer fängslades af sömn – ville de ej uppenbart hindra honom att gå tillbaka till värdshuset, der han hade sina få effekter. I trappan märkte de att hans gång blef osäker. De förde honom åter upp. En förskräcklig attack af kramp i hjertat öfverföll honom, hvarpå hjernfeber förklarade sig med ifrån början de betänkligaste symptomer. Hans Föräldrar efterskickades. Icke så fort han kunnat komma, anlände hans Far. Man fick då veta att den olyckliga Ynglingen, som hela hösten visat tecken till sinnesrubbning och – såsom jag tror och Pappa medgifver, hela lifstiden varit oförnuftigt behandlad, dagen före kalaset på Beateborg rymt ifrån fädernehemmet, der han från timma till timma uppehållits med fagra löften att få resa utrikes. Han yrade oupphörligt. Kände icke ens igen sin Far, men tålde när sig ingen utom Doktor P. och Pappa, som stadnat i staden för hans skull. (Och jag för att blifva hos Pappa samt äfven i händelse jag kunnat vara af någon nytta i sjukrummet. Men fastän de måst lofva mig att jag i sådant fall skulle kommit dit, inträffade det aldrig.) Gamla Grefve B skickade efter en Läkare, till hvilken han satte oinskränkt förtroende. Den sjuke tålde honom icke. Han envisades dock att närmas honom. Gunla! Gunla! Den stackars unga mannen föll i raseri – just hvad vår Doktor sökt på allt sätt hindra, och dog på nionde dygnet utan att ha åter fått sin sans.