Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
som i vörcfnadsfull tysthet dyrkade den stackars Gervaise — men finna grundlösare torde en sådan beskyllning blifva gentemot » Germinal ». Särskildt är det ett arbe tar par, som der får en rent storartad karakteristik — grufarbetaren Maheu och hans hustru. Båda äro de typer for trägna, redbara, hederliga arbetare, båda hafva de från sina barnaår utan knoi arbetat i grufvorna vid Montscm, liksom deras föräldrar före dem. Mes så mycket mera fanatiskt måste de deltaga i strejken, när de märka, hur styrelsen dag efter dag söker nedtrycka deras dagspenning for att genom sänkta löner kunna stå emot konkurrensen och de dåliga tiderna. En intressant profil är också Souvarine, en nihilist, som efter vexlande äfventyr förirrat sig ner till Montsou och der tjenstgör son maskinist. Han rycker på axlarne åt arbetarnes strejk, och som fanatisk anhängare af dynamitardprincipen förklarar han allt annat än mord och brand för bamsligheter. Och när Zola till sist låter honom förstöra grufverken och skildrar, hur han med fullkomligt förakt för eget lif i nattens mörker med knifeggen fulländar sitt förstörelseverk, faller det öfver hans bleka ansigte söm en reflex af blod, och der han smyger sin väg genom dunklet, glänsa anarkismens röda spår efter hans fotter. Mindre väl lyckad är sjelfva strejkens hufvudman — den tings Etienne Lantier — en son till Lantier och Gervaise i Lassomoir, genom hvilken » Germinal » anknytes till » Les Rougon-Macquarts *. Det är drömmaren med liufvudet fullt af jäsande och halfsmälta idéer från en planlöst skött lektyr, en något matt kopia af den utopistiska, på en gång ytterst radikale och ytterst vekbjertade konspiratör, som bär hufvudrok » i » Le ventre de Paris » ... Det fins författare, hvilka en gång hafva den olyckan att blifva försedda med en så bestämd etikett, att deras namn sedan aldrig nämnas utan den. Så har det gått med Zola — * och begreppen objektivitet och menniskoförakt. Alltid heter det, att Zola är tendenslös. objektiv ...
Genom berörda iöretag, som afsåg att dels medelst muddringar och dels genom sprängningar mellan Fors och Svanå bruk sänka Wagnsåns vattenyta 3 fot skulle för ofvanuppgifna kostnadssumma en jordyta af icke mindre än 4,270 tunnland, som för närvarande stod under vatten och således nu icke gaf någon afkastning, men eljest i sig sjelf vore af bördig beskaffenhet, kunna göras brukbar och fruktbärande; och då nu denna förmån kunde vinnas med den jemförelsevis ringa utgiften af 21 R:dr 81 öre per tunnland, men företaget öfversteg de enskilda delegarnes tillgångar, hade motionären, på sätt nu skett, ansett sig böra anmäla detta arbete till erhållande af allmänt understöd; upplysande motionären, att hans om ar* Stats-Utskottets Utlåtande N:o 78. 45 betets beskaffenhet meddelade uppgifter grundade sig på ett af Majoren vid Vägoch Vattenbyggnads-korpsen C. A. Olivecrona och Länsagronoiuen JonssoD, efter hållen undersökning, afgifvet utlåtånde. Af protokollet öfver den diskussion, som i Bonde-Ståndet föregick denna motions remitterande, inhemtas, att motionärens förslag, såsom åsyftande %tt erhålla anslag utan återbetalningsskyldignet för ett arbete af den beskaffenhet, att, enligt de af Rikets Ständer antagna grunder, endast lån borde för ändamålet kunna ifrågasättas, rönt ogillande af flere ledamöter inom Ståndet; och får Utskottet, som åberopar hvad Utskottet i nästföregående punkt haft att erinra mot beviljande af anslag för utdikningsarbeten i stället för lån, härmedelst hemställa, 42:o att Riksdagsfullmägtigen Myrbergs ifrågavarande motion måtte lemnäs utan afseende. Vid flera föregående riksdagar har fullmägtigen för Willands härad af Christianstads län inom Bonde-Ståndet väckt motion om statsbidrag för sänkning af den inom christiannämnda härad belägna Ifö sjö. Jemväl vid denna riksdag har en dylik framställning stads län. bllifvit gjord af Riksdagsfullmägtigen Sven Nilsson, hvilken (uti motion Nio 330) föreslagit, att 54,000
Om man nu vill drifva principen till ytterlighet, så skulle, om allt annat i det nya förslaget till Riddarhusordning af Konungen blifvit antaget, dessa 2ine §§., lämnade sådane de i 1818 års Riddarhusordning voro, hafva bordt föranleda, för att varaden här framstälda grundsatsen trogen, tillsamma skrifvelse, å Ridderskapet och Adelns sida, som den under den 21 December 1823 aflåtne. Jag har visserligen hört yttras, att jemvigten emellan de båda StatsMakterna skulle störas, om Konungen, då ett Lagförslag till Honom inlämnades, partielt antog det, och derefter detsamma utfärdade; men att deremot, då Konungen hade gifvit förslaget, samt Ridderskapet och Adeln det partiell antagit, dessa sednare då -voro förpligtade att låta förslaget till Konungen återgå. Om Konungen i förra fallet skulle utfärda förslaget, utan att återsända det, så vore Ilans magt större. Jag tvekar ej förklara, att om Kongl. Majit afgaf till Ridderskapet och Adeln ett förslag till en ny Riddarhusordning, samt Ridderskapet och Adeln antog ena hälften, men icke den andra, anser jag, att Kongl. Majit borde utfärda en Riddarhusordning sammansatt af den förut efterlefde RiddarhusOrdningen, och de delar af Kongl. Majits förslag, som Ridderskapet och Adeln antagit. Då ett Contract uppgöres, ingå de 136 Den 18 November f. m. contraherande Makterne på vissa vilkor, och detta primitiva Contract, sorn innehåller Ömsesidiga både pligter och rättigheter, skall då ovillkorligen antagas i sin helhet; men nu finnes redan Contraclet uppgjordt; en af de contraherande Makterne begär ändring deruti; den andra svarar: jag antager denna del af de föreslagne ändringarne, men ej den andra; och jag tror, att rättigheterna å båda sidor då äro bevarade. Hvar finnes då denna påtrugade och egenmägtigt tillskapade lag?
För öfrigt och då redan fullkomlig offentlighet i sjelfva domen existerar, enär hvar och en, som blir dömd för stöld, blir det offentligen, och således uti det offentliga af domen en tillräcklig bestraffning förefinnes; så hemställer jag, om man bör söka att ytterligare göra denna offentlighet skadlig, derigenom att man gör alldeles omöjligt för den brottslige att återkomma i samhällets sköte, ty i allmänhetens sinne är inrotadt en sådan afsky för den, som en gång suttit på skampallen, att en sådan person ej fördrages af andra. I den församling, der jag bor, hände en gång, att en person, som i allmänhet var en beskedlig karl, varit drucken i kyrkan samt derför blef stämd af länsmannen och fick sitta på pallen. Han hade icke begått något annat brott, men ingen menniska ville derefter hafva honom i sitt samqväm. Hvad skulle det blifva af denna syndare? Jo! han blef en Inndsstrykare, ty ingen ville tåla honom i församlingen, oell då han uttog sitt preslbevis, infördes deri hvad straff han undergått, hvarföre ej heller någon annan församling ville mottaga honom. Hvar han nu finnes vet jag ej, men förmodligen har han stannat på något correclionshus. Så måste det gå med livar oell en, Den 22 Juli e. m. sorn underkastas ifråga var. straff. En hvar vet, att nästan hvarje yngling har begär för alt snatta. Om nu en sådan förbrytelse, begången sedan han fyllt l5 år, blefve offentligen framdragen, så vore det en gifven följd att han blefve en förlorad varelse, och i stället för en obetydlig förbrytare en för samhället högst farlig person, som från det eria steget fördes till det andra och slutade sin bana på correclions-inrättningen. Derföre tror jag tiden nu vara inne att upphöra med dessa skamst!aff, såvida möjligt är. Hr Hjerta, Lars: Jag instämmer i den proposition Frih. Boye framställt och anhåller att få upptaga densamma, i händelse Frihrn skulle anse sig böra derifrån afstå. Ämnet har så mycket blifvit utveckladt, isynnerhet af denna värda Frih. äfvensom af några andra ledamöter, att jag har föga alt tillägga.
hemlösa, ute i mörkret Dörren Egen och härdlösa och kölden är stängd, — härden, Godt är att få efter dagens Må sedan långa nordanbyar. men varmt människor — gardiner. och hösten ur tunga liviner smyger ljus mellan fällda ut sina skurar Lyckliga flamma medan stormen hjärtan, fasta. skaror vandra. och fälld härd har ej värme för är gardinen. — andra. Hugo GyHänder. Frånskilda hustrur. n af de förkastligaste och grundlösaste a^gj&lt; * bland fördomar, hvilken ej dess mindre råder inom den s. k. societeten, är den emot frånskilda hustrur. Man möter en frånskild hustru med ett visst misstroende, en reserverad kyla, som för känsliga naturer måste vara mycket bitter. Man undviker gärna umgänge med henne, man förbiser henne. Man förolämpar henne icke direkt, men man visar benne, att världen ej längre anser henne oklanderlig, att man har något att förlåta henne. H o n känner alla de nålstyng, som bekanta och » kära väninnor », om också helt mildt och försiktigt, rikta mot henne, och hon gör det dubbelt, om ännu ej det sår är läkt, som ödet slagit henne. T y om en äktenskaplig skilsmässa redan för mannen är af vidtgående betydelse, hur mycket mer för kvinnan, i hvilkens tillvaro käuslooch själslifvet spelar en så stor roll, och hvilkeo därför lider mycket djupare än han; honom går för öfrigt societeten till mötes med älskvärd beredvillighet, liksom för att visa, att man ej gör honom ansvarig för det äktenskapsdrama, haa uppfört inför världen, — äfven om han nu skulle vara den skyldige. F ö r honom öppnar man förekommande sina dörrar; han är ju nu i alla fall åter ledig och kan betraktas som äktenskapskandidat. Men om hustrun heter det: korsfäst, korsfäst! Ty hon har gjort skandal. Att hon vanligen fördragit och lidit mycket, innan hennes äktenskapsbojor brötos, att hon i de flesta fall är den kränkta, den förorättade och mannen den skyldige, erkänner världen ej.
I förra afseendet fordras, efter Utskottets tanka, att Förliknings-Comitéer bestå af personer, sorn ega erforderliga insigter att rigtigt bedöma rättsfrågor och tillräcklig tid att använda på sorgfälliga undersökningar af tvistiga rättsförhållandens beskaffenhet, enär derförutan ej kan påräknas, att en rättvis förlikning tillvägabringas; och i det senare bör noga tillses, att icke, genom domstolarnes förökande med serskilda Förliknings-Rätter, uppehåll i tvisters slitande förorsakas. Desse åsigter hafva ock dels gjort sig gällande i andra länder, såsom Danmark och Norrige, der Förliknings-Comitéerne bland sina ledamöter räkna åtminstone en lagfaren person, samt äro med rättegångsverket införlifvade, dels blifvit antydde i vår nu gällande lag, sora ålägger domaren att råda parterne till förlikning, sedan saken för Rätta kommit. Motionärernes förslag åter gå derpå ut, att Förliknings-Comitéerne skulle bilda en ny rättegångs-anstalt jemte de förut befintlige domstolarne samt bestå af personer, sorn icke gjort lagskipningen till sitt yrke. Utan att vilja förneka vigten af den omständighet, att, under senare åren, många församlingar i Riket inom sig stiftat Förliknings-Comitéer, som, enligt trovärdige uppgifter, baft välgörande följder genom biläggandet af en mängd tvister till parlernes ömsesidiga belåtenhet, anser dock Uiskotlet, att erforderligt antal af dylika Comitéer här i landet icke för närvarande skulle kunna på det föreslagna sättet organiseras af män, som innehade de för en Förlikningsdomare nödiga egenskaper, samt att, med bibehållande af de nuvarande Instantierne, hvilkas utöfver behofvet sträckta antal länge varit öfverklagadt, ett ytterligare hinder i lagskipningens gång vore att befara, derest parterne i tvistemål ålades att först söka bemedling af en Förliknings-Comilé.
Härvid framställer sig trenne hufvudsakliga ändamål att gemensamt ernå: 1) Att väcka industrien igenom uppfinnings-gåfvans åggande, så att Nationens både kroppsoch sjåls-krafter må i sammanhang utvecklas till näringarnes hastiga förkofran; samt att främmande Nationers uppfinningar och erfarenhet må här i landet så snart som möjligt naturaliseras. Detta ändamål vinnes bäst genom meddelande af uteslutande privilegier på nya uppfinningar; ej allenast, såsom hittills, på sådane som åro erkåndt goda, utan äfven för dem, som till utseende ej hafva det ringaste värde, endast de åro nya; emedan det ej ligger inom menskliga bedömandet!, att på för^ Den i Martil, 29 hand afgöra den verkan hvartill äfven den uslaste uppfinning kan föranleda. Det gifves deremot knappt någon enda uppfinning af vigt, som ej leder sitt ursprung från en annan oduglig och alltid från en sämre; hvarföre det år högst nödvändigt, att ej qväfva geniets barndom genom en partisk utgallring. Skråandan döljer sig förgäfves uti den invändning, att man skulle öfversvåmmas af usla uppfinningar; correctivet ligger i afsåttningen. 2) Att, med bibehållande af den föregående principen, bevara hvarje enskilt medborgares rått emot intrång i utöfningen af sina naturs-förmögenheter. Detta ändamål vinnes äfven bäst genom samma medel, nemligen, att genast lemna ett sådant privilegium åt hvarje anmäld förbättring af en gjord uppfinning, den må vara huru ringa till utseendet som helst, endast den år verkligt ny. Det correctiv som inånga skulle önska emot missbruk eller orättvist förnärmande af den föregående privilegiiinnehafvarens rått, finnes äfven i afsättningenj ty om den sednare inventionen, som skulle vara båttre, verkligen år sämre, så vinner den ej sitt illa beräknade ändamål; men deremot, om den nya förbättringen i sjelfva verket har mera värde, så blir den rättvisligen i tillfälle, att med bibehållande af den föregåendes rätt, vinna ett företräde i afsättning, som den gamla inventionen förut, under samma förhållande, gjort gällande.
renhjertad qvinna. Herrarne sätta sig. EKSKÖLD. Ja, inte sant. Man känner, att här bor en god och få säga, hur hjertligt glad jag är öfver att ha fått träffa dig. Det är som om hela vår glada ungdom ånyo skulle vakna till lif. SANDÉN. Innan vi tala om familjeangelägenheter, så låt mig jag klädde ut mig till »han sjelf» i klöfvar, horn, eldröd kappa och alla tillbehör, för att skrämma slag på fyra baptister, som döpte af hjertans lust nere i Fyris? Men det gick illa, vill jag minnas. SANDÉN. EKSKÖLD fint leende. Ja, roligt var det, förbannadt roligt! Mins du, när tröstar mig, är, att de tröskade mig så varm, att jag Ja, det var fan till näfvar, de hade! Det enda, som slapp några värre följder af mitt nödtvungna dop. Skrattar. Ja, du var aldrig med om något sådant, du. Du var när det gälde att klå gesäller. Snus? Bjuder. Ja, och med om en taburett, när du tog afsked? EKSKÖLD. alltid comme il faut. Hade handskar på, till och med sedan dess har du stigit i »gradorna». Man talade till professur? Man säger så mycket! Nå, hur gick det med din SANDÉN. Den gaf jag tusan! Jag blef fattigläkare i stället. Är du gift? EKSKÖLD. SANDÉN. EKSKÖLD. SANDÉN. Har inte haft tid. Och du? Inte jag heller. annat att göra än att vara gift. Rik och oberoende. EKSKÖLD. Det är dumt af dig, det. Du har inte ett dugg och helsa på mig, så ska' du få se, att min lilla stat den rätt, som jag tog afsked. Jag lefver för mina underhafvande. Ja, kom ned inte är att förakta. Det var just för att kunna sköta SANDÉN. Du har naturligtvis infört sjelfherskarsystemet? eljest? Den, som arbetar med kroppen, orkar inte arbeta med själen, ja, jag menar i någon högre grad, och vice versa.
Bank för förlag „ d:o d:o d:o för derutöfver erhållen förstärkning från Reserv-fonden „ Banko-Diskont-Verket för erhållen försträckning. „ Uppoch Afskrifnings-räkningen för innestående medel „ d:o d:o för innestående ränta „ Hos Depositions-afdelningen innestående Transport Utestående lån mot pant af vågförda effekter „ kassa-kreditiv Osäkra lån på löpande förskrifningar „ „ på aktier och publika papper På lagsökning beroende men bland säkra fordringar upptagna: Vexlar Lån på löpande förskrifningar . „ „ publika papper Allmänna Diskont-fonden. Inkomster: IJTörskotts-ränta , . Öfver-ränta Inbetalningar å inom linien förda lån:; Kapital Öfver-ränta tlnmärknings-medel Aflöning Diverse omkostnader . Lagsöknings-kostnad . Revisions-kostnad Reparations-kostnad . Inventarier i Summa R:di-| 6,209,381 14 Tillgång vid årets slut: Rassa-behållning Behållning på räkning i Deposi tions-afdelningen Utestående lån j Förskjutna lagsöknings-kostnader .| Förskjutna omkostnader vid post-1 remiss-rörelsen ! På lagsökning beroende, men bland i | säkra lån upptagna fordringar . 124,402,90 89,571154 12,242 03 160 Fårdelning på dist rikter, näringar och yrken af de år i ti ii U utgi/na nya lån med omsättning sr ätt. Banko-Diskont LaneKonto r n Verket. i Götheborg. i Malmö. i Wisby. Antal lån. R:dr. Antal lån. R:dr. Antal | lån. | R.dr. Antal | lån. j K: dr. Stockkolms Antal Antal lån. R:dr. R:dr. lån. R:dr. lån. R:dr. lån. Handelsoch Närings-Diskont-fonden har fortfarande tillhandaSandel»- och hållits de serskilda Diskont-Verken enligt den i 151 § 1 mom. af kZt-fondeZ Banko-Reglementet bestämda fördelning, eller sålunda: 1 fördelning.
Men ni må icke göra er några förhoppningar om, att ni kan omvända mig till er tro – därtill är min egen öfvertygelse alltför stadgad. Och jag ämnar icke inlåta mig på onyttiga och tröttande disputationer. Dagen efter får han tillstånd att låta raka sig; dock hålla två fångknektar hans händer under operationen, ty hans lif tillhör redan bödeln, fast ingen dom har fallit. Snön faller sakta, i stora flingor, öfver en hyrvagn, som plumsar fram genom modden öfver Norgesgades ojämna stensättning. Inne i kupén sitter en andans man med ett ungdomligt, välmående och en smula robust, men intelligent och energiskt ansikte. Det är den 37-årige prosten i S:t Petri tyska församling, doctor theologiæ Balthasar Münter. Han synes tankfull, och hans min är högst allvarlig; i själfva verket känner han sig öfveransträngd och okristligt nervös. Sent släckte han sin arbetslampa i natt, nyss har han predikat för sin menighet, och nu måste han, å ämbetets vägnar, aflägga sitt första besök hos den förre kabinettsministern i hans fängelse. Därtill är prosten Münter särskildt förordnad af regeringen, och han vet, att det hastar, omständigheterna medgifva icke en dags uppskof. Uppdraget är å ena sidan i hög grad lockande. Tänk, om det skulle lyckas att till den kristna tron omvända en man, som genom sitt exempel och sina offentliga föranstaltningar kommit så mycken förargelse åstad! Hvilken upprättelse åt den kränkta religionen, hvilken heder för – för kyrkan och hvilken berömmelse också för den, som blir, om också ett ringa, verktyg därtill i Herrans hand. – Grefve Struensee har ju redan i lifstiden väckt mycket uppseende i världen, hans död kommer helt visst att omtalas ännu mera och skulle det ske – med Guds hjälp – att sanningen visar sin öfvertygande kraft också öfver denne förhärdade syndare – tör en framställning af hans själs räddningshistoria kunna påräkna stort intresse – och kunna styrka mången vacklande kristen i tron. Dr Balthasar får upp sin snustobaksdosa och serverar sig en rundligt tilltagen pris, nickar fundersamt och synes nu något mera förnöjd.
Det har lyckligtvis kommit derhän, att inom detta Län flere Possessionater och en stor del Allmoge nedlagt bränvinsbränningshandleringen såsom i moraliskt afseende af skadlig inflytelse, och om denna känsla för den goda saken kunde mera allmänt spridas, är jag säker att bränvinspannornes antal skulle snart betydligt minskas — att utfinna ett correctiv mot bränvinsfloden och dess consumenter är i sanning svårt. I förra afseendet låter det sig knappt göra utan en af Nationen fattad gemensam öfvertygelse om bränvisbränningens skadlighet, och genom en kraftfull medverkan å folkrepresentanternes sida, alt förekomma öfverflödet af den så i moraliskt som physiskt hänseende skadliga drycken. Icke utan en sådan gemensam anda om dess oumbärlighet anser jag bränvinsbränningen kunna inskränkas, ty så länge den grundsatts får vara beståndande alt man äger fritt använda sina producter på sätt man för sig finner fördelaktigast, blifver det alltid blott en fattad bättre öfvertygelse om sjelfva användandet, som kan åstadkomma förändrad hushållning med dessa producter. Bland föreslagna ulvä 11 — gar alt förekomma både en öfverdrifven bran vinstillverkning och omåttelig förtäring deraf bland de lägre folkklasserne, är, efter min tanka, en så hög beskattning på tillverkningen, alt bran vinet i möjligaste måtto fördyras och derigenom icke vinner någon större afsättning bland dem som endast köpa för att berusa sig och andra. De öfvervägande fördelarne i moraliskt hänseende af en minskad bränvinsconsumtion, äro för väl insedde och så ofta upprepade, alt de bär icke torde behöfva ytterligare åberopas. Det är emellertid olvifvelakligt att den såsom oumbärlig ansedda dranken för kreaturs ulfodiing, bidragit till åkerjordens förbättring genom tillfället att starkare göda, men erfarenheten har också besannat, att den icke är nyttig för fäkreatur. Hästafveln har under senare åren icke förbättrats. Stuterislyrelsen har väl årligen placerat Hingstar inom Länet till begagnande på förmånliga vilkor, men ganska få föl hafva fallit af dessa hingstar, och Allmogen har icke med den begärlighet omfattat tillfället alt upphjelpa raoen som man borde vänta.
De af Preste-Slåndet beslutna ändringar uti omförmälda Kap. af Komraitterades handboksförsiag äro, utom i afseende å kapitlets öfverskrift, följande: l o att, i enlighet med berörde öfverskrift, dels i kapitlets början orden: »kyrkoplikten skall undergå» böra utbytas mot orden: t skall skriftas», dels ock sista stycket af kapitlet skulle i 2:dra och 3:dje punkterna ändras till denna lydelse: »Den moder åter, sorn fädt oäkta barn och, innan hon blifvit enskildt skriftad och aflöst, förqvaft detsamma, bör endast undergå enskild skrift enligt detta kapitel. Men öfver den moder, som efter kyrkotagning en eller den enskilda skriften förqvaft etc.»; 2:o att inledningen till det 2:dra stycket ändras sålunda: »Sedan den, som skall skriftas, knäfallit på en bönepall, säger Presten:»; 3:o att af de i kapitlet förekommande biktfrågor den 2:dra och 3:dje skulle erhålla denna lydelse: »Betygar du deröfver en hjertlig ånger, af beder du din synd och begär du att i församlingens gemenskap åter upptagas, för att af Guds nåd i Christo Jesu delaktig varda? Svar: Ja!» » Vill du, genom samma Guds nåd, hädanefter taga dig till vara både för denna och andra synder samt dig om ett christeligt lefverne beflita? Svar: Ja!»; 4:0 att den derpå följande bönen borde begynnas sålunda! »Allsmäktige, evige Gud! Vi bedje Dig, att Du icke förkastar denna syndare {synder ska), som nu sin missgerning bekänt och förlåtelse begär er, utan att Du honom (henne) till nåd upptager för Din käre Sons Jesu Christi skull o. s. v.» och i slutet lyda på följande sätt: »samt omsider med oss och alla trogna få en evig salighet; genom din Son Jesum Cliristum, vår Herra.