Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då finge allmogen den fördel, sorn den väl behöfver, och man slappe bråka med entreprenader, och sluppe alt se illusoriska kontrakter uppkomma. Detta är likväl hvad som skett i många delar af landet. I öfrigt och i fråga om entreprenaders behöflighet, hvad hällskjulsen angar, som pä de flesta ställen åtminstone partiell ägt rum, innan 1844 års författning utkom, är förhållandet högst olika i olika delar af landet. Under det att man i norra orterna hetalar ända lill 40 ä 50 r:dr b:co per hemman till en entreprenör för hällskjutsens åtagande, vilja de som bo på vestra kusten af riket under intet vilkor frånsäga sig deu gamla rättigheten att skjutsa för 16 sk. b:co. Del är således förhållandet alt denna författning, såsom mänga andra ekonomiska frågor, icke kan frambringa samma effekt i olika delar af vårt vidsträckta fädernesland; men det förundrar mig att Utsk., som har velat, så vidt sig göra låter, lätta allmogens lunga, icke fäslat uppmärksamheten pä en omständighet, som ganska ofta förorsakar stora förluster, nemi. det obestämda i vagnarnes beskaffenhet. Det händer ibland att, under svårt väglag, de resande komma med stora, lunga vagnar och för dem sätta ibland endast 2:ne hästar; det händer alt de uppbådas från särskilde hemman och att den ena hästen är ifrig under det att den andra är trög. Följden blir dä ej sällan alt den ifriga hästen förderfvas för alltid fastän skadan ej kan genast upptäckas. Sådant borde afhjelpas, och jag tror det kunna ske ganska lätt, om det på hvarje gästgifvaregård funnes en våg och hästanlalet bestämdes efter vigten af lasten, inberäknadt åkdonet. I afseende på sista delen af betänk. hafva åtskilliga framställningar blifvit gjorda, hvilka jag icke kan gilla. Frih.
godt förstånd ning, och han » Ni t y c k e r o m att vara en gick upp i det d e h v i l a d e efter Hon fläktade solfjäder » Ja, j a g h a r så r o l i g t, » s v a r a d e h o n, aldrig förr varit var bra bjuda snällt mig i Morbror i ett för henne om hennes säkta de att att sina h u s m o d e r l i g a plikter, som hvardagsmänniska, känt h v e m är Hon blef honom aning urvar, sedan heter han Björk », vid, Björk. » alla i e n s m å s t a d Det och hans var hustru. ju var kände målarmästar Kände han inte morbror? Jaså, Ne-ej var — det var hennes det var han e g e n t l i g e n alls i n t e men de voro hennes » Har ni Han ångrade kan hade släkt — med och sedan ögonlock sänktes, hennes näsduken, hennes hon har än mera? » ögonH o n blef sig tvinnade först Hennes läppar eller Då han f ö r s t o d, att han det darrade, att en gade var ut, dans mekaniskt, i c k e s o m f ö r u t m e d lif o c h g l ä d j e. deras port. fast tag han ömt, dröjande med i sin, i d e t h a n s a d e Ingrid ett » godNär han det hjärtat. ögonen gick hem, tänkte han på henne, blef honom Han skulle — i adertonårigs en kommit den var dit? ögon. han Hur var hon han, längtade Men drömde m e d otålighet, han talade till henne. honom. ringde H o n var skridskorna » Skall den Intet. om henne? frågade han med en förväntan. så l ä n g e isen ligger, går j a g hvarje söndag på skridskor; motionen, och det r o l i g a r e än att Hon skrattade. » Är det jag är måste ha den det roligaste j a g vet dansa. » på Tjärnet i skogen? » frågade han. Hon nickade jakande.
Beträffande fluteligen säkerheten för godtgörandet af 2LnguLN8 ifrägawarande understöd; kunde Högloft. Krlnco-Utskottet omöjeligen föreställa sig, eller inse, nägon fastare säkerhet eller päliteligare borgen, för ersättningen af de biträden, som Riksens Ständers för Riksens Ständers räkning, til Rikets uprätthällande, sett sig nödsakad förskjuta, än samtelige re8pective förutnämndes enhälliga och fasta föresats, at dertil oförtöfwadt utse säkra medel och pälitelig utwäg. Hwilket allt skulle genom Utdrag af kroto. eollet de re8xective Ständen wördsammeligen föredragas och underställas. Är och dag som förr ffrifwit stär. Efter befallning kllel8in§iu8. Herr von 8cliultrenbeim, Oaviä, Ehuru denna sammankomst är ämnad til den föreftagne Regeringsformens granffning, nödgas jag dock, at af ömhet för Riksens Ständers Lauguehwilken jag, mine Herar, sä mänga Sänger 464 L en 3 Junit. gänger pä Eder befallning revi serat, gora nägon anmärkning wid Högloft. UEo-Utffotttts nrr uplästa Uror^colis-lcxcr^ct. Dct sinnes wara emot alt wana och ordning, at detta Urffott ingätt uti nägot biträde för allmänna behof, förutan beting af en wist underpant eller n>poenek. Utskottet förlitar sig pä Riksens Högloft. Ständers inseinni selion och hafwer derför nära 1000 g.iraii3; men Llinguei, är i behof af en eckectuel, ehuru successiv ersättning försina gjorda förskott. Den har för sädane biträden för detta njutit afkomstcn af Sjötullen, Kopparräntan och Hammarffatten, hwilka räntor gifwrt en lätt tilgäng til weplar och Speciempnt.
Ståndet hufvudsakligen, hvad sjelfva regleringen af Presterskapets löner angar, den erinran det de, intill dess en allmän refning och skattläggning, hinner företagas och fullbordas, äro tämmeligen noga bestämde och genom de förra årens Taxeringar så nära utrönte, att ett öfverlemnande af allt hvad under Prest-rättighét enligt gällande Författningar förstås, att af Kronans » Uppbördsman indrifvas och af Kongl. Majit di-poneras emot ett visst ärligt åt Församlingens Bärare förbehållet belopp i Spannmål, penningar och andra pprsedlar, efter hvarje Gälls särskilda beskaffenhet, är mer an lätt att verkställa, i händelse HedetNärda BondeStåndet skulle föredraga denna utväg till lönreglering framför den sporge* n'om convenlionerna finnes år 1810 föreslagen och hvilket alternativ PrestStåndet likväl tror böra öfverlemna» åt hvarje församlings mogna öfvervägande och eget otvungna val, m. m. 2:0 Af den 11 Juli, innehållande ogillande af Särskildta Utskottets förslag till förnyadt Jude-Reglemente, samt Ståndets beslut att, uti Jude-Reglementet af år 1782, följande ändringar och tilläggningar må göras, nämligen: 1:0 Att det alldeles må förbjudas Judar att hädanefter i Riket inflytta. 2:0 Att det må tillåtas härvarande Judar, Ridd. o. jid. Deri 17 Juli e. m. alt i de Städer, der de få vistas, idka handtverk och handaslojder, med .iakttagande af alla de vilkor och förbindelser, sorn Svenska Lagar och Författningar föreskrifva; och 5:0 Att giftermål mellan personer af dért.
Häremot hade på sednaste tiden anmärkning blifvit gjord, hufvudsakligen i anseende till det menliga inflytandet häraf på Förmyndare-Kammarens vinst och således på de Allmänna Barnhuset tillkommande så kallade öfverskotts - Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Ulskollcls Betänkande N:0 96. 11 medlen. Derföre hade ock uti de öfver ofvanberörda Instruktionsförslag afgifna yttranden blifvit i underdånighet, hemstäldt: af Stockholms stads Konsistorium, sitt i procent af alla pupillmedlen och således äfven af dem, sorn genom enskilde förmyndare utlånades, borde till förvaltnings-kostnader afgå, — af BarnhusDirektionen, att sistberörda medel borde vidkännas ett förvaltnings-bidrag af omkring TVdel af årliga räntan eller till viss motsvarande procent af kapital-beloppet, — och af Öfv erståthållare-Embetet, att omyndige, hvilkas förmyndare till Förmyndare-Kammaren inlemnat säkerhetshandlingar, löpande med annan räntefot än den Förmyndare-Kammaren består, borde åtnjuta den deraf fallande afkomsten, sedan likväl först årligen afdragits j:dels procent af kapitalvärdet eller der detta icke kunde till beloppet utrönas 5 procent af afkomsten, till Förmyndare-Kammarens förvaltnings-kostnader. Den föreskrift i detta hänseende, som inflöt i § 5 af den Nådiga Instruktionen, bestämmer detta förvaltnings-bidrag till endast 'idels procent eller 2& procent af afkomsten. Då Utskottet nu öfvergår till besvarande af motionärernes framställningar och dervid först upptager det gjorda yrkandet, att en revision af de författningar, sorn bestämma Förmyndare-Kammarens verksamhet, befogenhet och skyldigheter, måtte företagas, får Utskottet åberopa hurusom, i anledning af Direktionens öfver Allmänna Barnhuset, uti dess underdåniga yttrande öfver FörmyndareKammarens ofvanomnämnda förslag till Instruktion, gjorda framställning om tillsättande af en kommittée för utarbetande af ett mera ändamålsenligt förslag, Borgerskapets
M:s pröfning och afgörande; med stöd af 56:te §:n samt 3:dje mom:t i 36:te §:n R. O., får jag härmed vördsamt hemställa: att R. St-.r täcktes besluta, att ett särskildt Utsk. måtte tillsättas för behandlingen af K. M:s Nåd. Propos:r dels ang. beväringsinrättningen och landtstorm, dels ang. grunderna för infanteriets och kavalleriets organisation, äfvensom för de andra dylika Nåd. Propos:r, som R. St:r, under Riksdagens lopp, må - 148 Den 25 Norember. hända hafva att från K. M. förvänta, och att detta Utsk. måtte sammansättas af 4 ledamöter från hvardera af Riks-St:n. Om R. o Ad. för sin del bifaller denna min vördsamma framställning, vågar jag anhålla, att R. o. Ad:s beslut måtte utan dröjsmål Med-St:n, för besluts fattande, delgifvas, på det ifrågavarande Utsk. måtte, så fort ske kan, tillsättas. Detta mern. begärdes af flere ledamöter på bordet. Frih. Raab, Hugo: När ett litet folk, såsom vi, med stora minnen, vittnande om intelligens, mannakraft och ädel uppoffring, skall ordna sitt försvarsväsende för atf, då så behöfves, gent emot mäktiga grannar kunna värna sitt oberoende samt bevara och häfda sin plats i historien, måste det anstränga sina krafter och uppsätta vida mera krigsfolk i förhållande till sin folkmängd än hvad större stater behöfva. Det är också til! stor del härigenom ett litet folk blifver stort, och det är endast härigenom det kan försäkra sig om att fortfarande få existera. Det är på dessa grunder jag nödgas göra några anm:r mot nu föredragna Nåd. Propos., som onekligen berörer en af landets vigtigaste frågor.
» Mor, » sade han, i det han simmade närmare med framåtsträckt hals, färdig att lyss, » mor, skildra för mig dessa stora vatten och deras sköna stränder! » Då stannade modren och förtäljde hvad hon sett af sällhetslandet, under det att den unga, som lyssnade till henne, tyckte sig flyttad hän till dess soligt fagra kust, sköljd af gnistrande, vida vatten samt beskuggad af blott grönska och färg. För den fjärran synens underfulla fägring glömde de båda fångenskapen i den trånga vaken samt förmärkte e j, hur mörkret tätnade. Men plötsligt väcktes de åter till detta. Genom luften ljödo hårda, hastiga vingslag. Det var traktens skator och kråkor, som vände åter efter dagens grafvande för att söka hvila i slottets gluggar och vrår. Den yngre svanen följde dem med undrande blickar, änskönt han sett dem komma så där hvar kväll nu i tre årstider mest. H a n besåg pröfvande deras vingar, som voro starka och lyfte dem högt, och han tänkte med nyvaken undran på hur de flögo ut om morgnarna, sutto flockvis i träden och så slogo ned på jorden och höllo till där — ibland höjande sig litet öfver densamma för att fylla luften med sitt krax, och så mot aftonen tillbaka till det stora, gamla slottet igen. Och då fanns IDUN 1897 ett land att flyga till, ett land, hvarom blotta aningen var nog att komma honom att förgäta mörker och fångenskap! Deras svarta vingar voro starka och vägen var dem fri, hvad månne häjdade d e m? Den grå ungen måste fråga modren äfven om denna gåta. Och denna svarade: » Mitt barn, dessa skaror ha ingen aningo m det landet. Väl ha deras vingar fått behålla sin fulla längd, men för dem finnes dock ingen väg till de nejder, dit vår längtan står. » Ehuru den unga flyttfågeln förstod, att han var beröfvad det, som dessa mörka fåglar ägde, betogs han dock vid dessa modrens ord af medlidande m e d dem, ty han visste nu hvad det innebär, blott det att ana landet därborta åt solen till. Dagmar. * Litet om apelsiner. lmeria-drufvor.
Man släpper icke ut dem, som äro så qvalificerade att ingen annan vill taga emot dem, och Statskyrkan blir således en samlingsort för alla, som ingen annan vill bibehålla, och ett fängelse för dem, som vilja gå derifrån. Att skylla Utsk:t för brist på religiositet, derföre att det vill förekomma sådant, kan jag icke tinna vara rättvist. Denna åsigt kan vara oriktig; men jag anhåller, att man icke derföre må betraktas såsom hade man icke religion eller någonting. Jag ansåg, att man tjenade kyrkan bäst genom att släppa ut ur densamma det, som icke var värdigt att der finnas, och som idre ville stanna qvar der. Man ansåg detta vara mest i öfverensstämmelse med andan i 16:de §:n H. E. Likaså har TJtsk:t ansett klokt, att något fördröja den tidpunkt i afseende å åldern, då det skall vara tillåtet att utträda ur kyrkan. TTtsk:t har bestämt denna ålder till 21 år, emedan man vid 18 år är så tillgänglig för intryck och exaltation, att kyrkan derigenom skulle förlora alltför mycket. Då man genom utträdandet ur kyrkan förlorar sina medborgerliga rättigheter, bör man också uppskjuta denna tid, till dess man verkligen vet hvad man förlorar. Dessa hafva varit TTtsk:ts åsig - Den 22 Maj. 360 ter. De må hafva varit oriktiga; men jag tror dock icke att man bor beskylla TJtslct för allt hvad man gjort. Jag tror också, att ju mer man bidrager till att konstituera sådana främmande samfund, desto svårare blir det att återvinna dessa medlemmar till Statskyrkan, och jag tror att Utsk:t icke alldeles saknat skäl för denna åsigt. Jag har också hört många af de mest högkyrkligt tänkande, som ansett att det varit bäst, om en sådan föreskrift alldeles icke funnits. Jag har dock ansett åsigten vara riktig, särskildt derföre att jag tror att man mycket lättare återvinner en person, som utträdt ur kyrkan, utan att ingå i annat trossamfund, än om han stannar utanför. Ty den förre skall man alltid söka qvarhålla inom det samfund, der han ingått. Det kan också icke förnekas, att ett tvifvel åtminstone kan uppstå om denna §:s öfverensstämmelse med 16:de §:n R. F.
I tan att i någon mån underkänna befogenheten af de vid Kapitenen Backlunds reseräkningar gjorda erinringar, helst Styrelsen, vid de flerfäldiga skriftvexlingarne med särskilda Länsstyrelser angående dessa räkningar, städse undandragit sig att an - — 301 — norlunda, än såsom en nödtvungen följd af Länsstyrelsernes ackorder med Kapitenen Backlund, godkänna dessa hans räkningar, och således ingalunda uppmuntrat hans ojemna beräkningar, kan Styrelsen likväl ej inse, huru dessa ackorder skola kunna undvikas, då till fö r rätt ni riga rne behöfva användas sådane personer, hvilka, likasom Kapitenen Backlund, ej kunna utan eget begifvande dertill kommenderas och ej åtnöja* med deri ersättning, sorn af resereglementet bestämmes. Af samma orsak torde ej heller de personer, som af Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader i dylikt hänseende användas, kunna utan undantag förpligtas att ställa sig resereglementet till efterrättelse, emedan Styrelsen, likasom Länsstyrelserne, derigenom skulle vid vissa tillfällen hindras begagna de tjenligaste undersökningsförrättarne, och i alla fall nästan ingen tillgång finnes på sådane, som vilja eller böra nöja sig med ersättning efter resereglementet, helst skälig vedergällning för dylika förrättningar i de flesta fall derigenom icke synes beredas; i följd hvaraf också särskilda föreskrifter i detta afseende blifvit lör Styrelsen af allmänna vägoch vattenbyggnader meddelade genom Eders Kongl. Maj:ts nådiga bref af den 29 September 1841. §. 2, att de uti föregående revisionsberättelser omförmälda, under f. d. Strömrensnings-koinmittéens förvaltning tillkomna, “oliqviderade äldre lån“ å tillsammans 5,515 R:dr 40 sk. 1 rst. banko utoch inbalanseras i båda årens räkenskaper, och att beloppets afskrifning beror på Kammarrättens pröfning.
Om moderskärlekens fröjder har så mycket blifvit skrifvet och sagdt — men, i sanning, derom kan ej för mycket sägas. Barnens glada, uppslupppna lekar, dock utan sjelfsvåld, det ifriga täflandet om » bästa betyget » under hemmets första abcd, de röda kinderna och äfven de många smörgåsarne efter de ifriga ansträngningarna af barnslig idrott — allt detta är äfven ljufva blommor i hemmet. När gumman, den gamla, trötta, kanske utarbetade qvinnan, från sitt lifs sista skede blickar till baka och på det hem, der hon lefvat och verkat, när hon ser sina barns leende och klara ögon, sin makes, den pröfvade mannens, djupa, innerliga blick, när hon trycker hans hand och känner, att hon förvärfvat denna ålderdomslycka genom styrkan af sin kärlek från ungdomen — då kan hon med rätta tänka: » Detta är blommor i hemmet, som ej förgå! » A. N. Europeiska furstinnor. Efter främmande källor tecknade af Mathilda Langlet. » Carmen Sylva ». (F o r t s, från n:r 2 3.) Sjwcke förr än 1887 kröntes konung Carol och eåt * hans drottning. Härvid utvecklades en utomordentlig prakt, men ett ögonvittne förklarar, att festernas glanspunkt var den ståtliga oeh sköna qvinna, som nu på sitt ädla hufvud fick sätta en krona, visserligen af guld och en drottningkrona, men icke skönare än den krans af lager och myrten, som skaldernas hyllning och folkets kärlek redan skänkt henne. Vacker och majestätisk stod hon der i en drägt, som ännu mera upphöjde hennes skönhet — en klädning af hvitt sidensars, broderadt med matt guld och blå oeh mörkröda perlor, försedd med långt oeh rikt släp, fodradt med skarlakansrödt siden och kantadt med sobel; hennes underbart rika och vackra hår föll i tjocka lockar kring tinningar och nacke, och öfver axeln bar hon det rosenfärgade skärpet, som tillhör Katarina II:s orden.
Slutligen finnes, såsom förut blifvit sagdt, ännu ett tredje sätt, på hvilket kronoskogarna medtagas — enligt mitt omdöme, det farligaste af alla — och detta består i upplåtelsen till nybyggen, sådan den nu bedrifves. Såsom bekant, fortgår i de norra länen alltjemt en slags kolonisation, genom upptagande af nybyggen, och man har från statens sida, svnnerligast förr, genom privilegier, direkta understöd och andra förmåner, sökt befordra^ densamma. Det är visserligen ej heller min mening att bestrida nyttan och nödvändigheten af dessa landsdelars vidare uppodling och bebyggande; och det har varit temmeligen lätt för reservanter och talare att kraftigt framhålla olämpligheten af kolonisationens upphörande. Hurudan! vore väl — utropar man — de norra orternas, äfvensom hela vårt lands tillstånd, om icke en dylik kolonisation hade egt rum? Och huru kan man då vilja förhindra dess fortsättning, och sålunda äfven odlingens framsteg? — Jag ber likväl att få erinra, att detta ingalunda är den rätta uppställningen af frågan. Det är nemi. alldeles icke frågan om, att nu för alltid afbryta kolonisationen och göra slut på densamma. Afsigten är blott, att den må så regleras, att ej skogshushållningen i dessa trakter — hvilken väl också måste medgifvas vara af vigt — derigenom göres omöjlig, och att begge näringarna må kunna fortgå jemte hvarandra, till ömsesidigt understöd. För sådant ändamål har man föreslagit, att upplåtandet af nybyggen på vissa delar af den oafvittrade skogsmarken måtte under en kortare tid suspenderas, intill dess genom undersökning hunnit utredas, hvilka trakter, som i anseende till läge och öfriga egenskaper, böra afsättas såsom kronoskogar. Den 4 November f. m. 183 Oell långt ifrån att detta skulle vara någonting så förderfligt och barbariskt, som man bemödat sig att visa, synes mig tvertom en sådan åtgärd vara af omsorgen för framtiden och af flera närv:de tidsomständigheter ganska väl motiverad.
M. må ega alt bestämma; att tillsvidare, och intilldess sig visat i hvad män Post-verkets inkomster dertill lemna tillgång, något bidrag af Post-medlen lill Stats-verket icke må beräknas, utan blifvande öfverskott få af Kongl. Majit disponeras till Post-anstalternas utvidgande och förbättrande, samt Post-föringens ordnande på ett ändamälsenligare och efter tidens fordringar mera lämpadt sätt ä.n det närvartde, äfvensom till den ersättning åt Posl-förvaltarne för förlorade inkomster af lösväskor, post-räkningar m. m., sorn skäligen kan anses böra dem tillkomma; samt att de sålunda föreslagna förändrade stadganden må tillämpas frän och med den 1 Juli nästk. år; men nu gällande posttaxor till nämnde dag bibehållas oförändrade. Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabi.: Jag har biträd! Ulsk:s förslag, och således ansett mig icke kunna antaga hvarken K. M:s Nåd. Propos., eller den reservation, som Gr. Björnstjerna framställt. Frågan om ett medelporto är en idé, utgången från England. Den är ganska vacker, och jag har ingenting emot, att denna idé må tillämpas i Sverige, när tillgångarne sådant medgifva, men jag anser det orätt, att, då man icke har öfverflöd på penningar för det nyttiga och nödvändiga, använda dessa penningar på något, som icke är bestämt hvarken nyttigt eller nödvändigt. När i England denna idé försl utfördes, hade den med sig den nyttan, att post-porto’n blef nedsatt för alla korrespondenter. Det skulle icke hos oss blifva följden, hvarken af K. M:s Nåd. Propos., eller af del i Gr. Björnstjernas reservation framställda förslag. Alla de, som förut betalt mindre än 4 sk., skulle få betala mera, då deremot andra, som förut betalt mera, skulle komma att betala mindre. Således skulle några hafva nytta deraf, andra deremot skada. Saken vore följaktligen icke allmänt nyttig, och jag tror, att man icke bör använda Statens medel för annat, än allmänt nyttiga företag. Gr. Björnstjerna har talat om bibehållandet af den gamla oefterrättligheten.
Två tunnland samt om lägenheten under besittning på viss tid upplåtes minst ett halft tunneland jord. I denna bestämning ligger, åtminstone hvad jordafsöndring under full egande rätt beträffar, en förutsättning, att egaren måste underkasta sig besvär och omtanka för jordens skötande, hvilket ock vanligen inträffar i de från städer mera aflägsnade orter, der landtbruket är hufvudsakliga näringsyrket. Annat är åter förhållandet i städerna, der ostridigt finnes största antalet personer, hvilka, utan håg för landtbruk, önska att i stadens närmaste omgifning, antingen för beredande af stadigvarande bostad eller för trefnad och nöje under sommarmånaderna, bebygga samt. efter egen beqvämlighet anordna mindre tomter, dervid den trygghet i besittning, sorn åtföljer egande rätt till jorden, utgör ett väsendtligt vilkor för nedläggande af betydligare kostnader för byggnader och ställets försköning. Minst kännbar är nu antydda olägenhet för innevånarne i de städer, som fått sig donerade större eller mindre jordrymder och hvilka städers Styrelser funnit sig af donationsbrefven oförhindrade att, utan begränsning till viss areal, jemväl under full egande rätt öfverlåta. till bebyggande större eller mindre tomtplatser, men i andra städer, hvilka antingen helt och hållet sakna donerade jordar eller ock fått sig sådana anslagna, under vilkor, som ej medgifva öfverlätelser med full egande rätt, är o svårigheterna i anmärkta hänseendet särdeles tryckande; och hvad särskildt Stockholm beträffar är det allmänt kändt, dels att denna stad, utom sitt bebyggda område, eger endast en mindre jordrymd, sorn för stadens allmänna behof är och för framtiden måse vara att påräkna, dels ock att dess närmaste omgifningar och särdeles (Je trakter, som till bebyggande för prydnad och beqvämlighet skulle vara företrädesvis tjenlige, och begärlige tillhöra till största delen, antingen Kongl. Djurgården eller de Kongl. Lustslotten, saint således ej lemna tillfällen till upplåtelser ät enskilde personer annorlunda än pä viss tid.