Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
11 §:n rörer den som sysselsätter folk med arbete, den i2:te åter är endast gjord för den händelse, att någon tillåter en person att uppsätta en stuga på sina ägor, utan att tillika förse denne person med arbete. Här är således fråga örn 2:ne särskilda cathegorier, och stadgandet i den 12 §:n synes mig alldeles nödvändigt i denna fattiglag. Hvad angår borttagandet i nyssnämnda § af orden ”från annat fa 11 ig v å r d s s a m h ä 11 e,” så anser jag ett sådant borttagande mindre tjenligt, och får motsätta mig det på den grund, att alla sådane fattige, eller de som genom möjligen inträffande fattigdom kunna komma att betunga socknens fattigvård, redan derigenom hafva sin rättighet dertill och socknen sin skyldighet i delta afseende ålagd. Att således borttaga denna skyldighet från socknen, hvilken lik - Den i3 M ars f. m. 443 visst, snm jag nyss nämnde, har den sig redan ålagd, för att kasta den på en enskild person, som uppfyller en mensklighetspligt, då han lemnar en jordlapp för att derpå uppföra en stuga, sines vara mindre rätt i en lag. Beträffande åter det ifrågasätta borttagandet af ordet ”1 i fs t i d s b es i 1tning, ” så har jag ingenting att deremot invända. Med anleda. af hvad Hr af Dali tröm yttrat 0111 den fraction , som önskar ett liberalare sysleme i tull-lagstiftning, och sorn dermed skulle förhindra näringsfliten, så har visserligen deras mening tvertom varit att befrämja densamma genom tillegnande af fullkomligare modeller och genom tillräckligen skyddad täflan med utländska produeter. Från denna syftning har jag åtminstone utgått, men alldeles icke från afsigten att förekomma inhemsk näringsflit, den jag, lika med hvarje fosterlandsvän, vill på allt sätt uppmuntra, befrämja och understödja. Gr. Anckarsvärd: Föremålet för öfverläggningen synes vara att stifta lag för fattigvården eller för vården om den mindre bemedlade.
Riksdagsordningen, Ut”skotlet uti inga andra fall, än desse, eller ”emot någre andre, tjenstemän, än de för "Statsutgifterne redovisande, äger någotåkla”garekall, eller rättigheten att, annorlunda ”än genom anmälan i ConstitutionsUtskot”tet, å någon Tjensteeller Embetsman, i ”och för dess förfarande, ansvar yrka, Ut”skottet anser sig betaget möjligheten, att ”efter denna §. i Riksdagsordningen göra an”svars-anmälan emot någon af de Embetsman, ”sorn vid Skeppshandels-affairen lagt band.” ”Genom detta förklarande anser Utskot”tet sig jemväl hafva besvarat den i näst - D c ii 6 Söve in b e r ra. 2(j i ”efterföljande i4 Mom. gjorde anmärkning, "att Herr Grefve Cederström bort lill an”svar ställas för hvad lian, i egenskap aj' ”Flottans Chef, vid verkställighet af han”deln, i ett eller annat hänseende, kan liaf”va uraktlåtit; i anledning af hvilken anmärkning Utskottet, i öfrigt, får åberopa ”innehållet af den för Rikets Ständers Jusli”liteOmhudsman utfärdade Instruction af den ”24 Februarii 1810.” ”Sedan Utskottet, enligt pag. 107 och ”108 i det afgifne Betänkandet, funnit Staken höra erhålla skillnaderne emellan deuli ”Contracterne af den 18 Mars och den 19 ”April 1825 om Linieskeppet Tapperheten ”samt Fregatten af Chapman utsatte köpe”skillingsbelopp och de enligt Capitalräknin”gen för desse fartyg influtne köpesummor, ”samt Utskottet, i anledning häraf, tillstyrkt ”Rikets Ständer, ”att, uti skrifvelse till Kongl. ”Majit, i underdånighet anhålla, det Kongl. ”Majit täcktes besluta de åtgärder genom hvil”ka Staten må kunna af Vederbörande utbekomma de sålunda återstående köpeskillings”beloppen, för skeppet Tapperheten poooRidr ”Hamh.
Det förslag till redaclion af R. o. Ad:s beslut, som jag föreslagit, har afsell hvad jag, och måhända de fleste antaga vara det angelägnaste, hvaremot tankarne om angelägenheten af en normalskola för fruntimmers bildande äro ganska mycket delape. Jag har föreslagit ordalagen, på sätt jag trott ändamålet lättast skulle kunna uppnås, förutsättande att denna anstalt skulle besökas af fruntimmerselever, som äfven kunde erlägga någon årlig betalning, och derigenom bidraga lill underhäll af anstalten. Anslaget är visserligen iinga, men del torde likväl någorlunda kunna uppfylla sitt ändamål i hufvudstaden, bättre än om intet anslag funnes. I alla fall blir Konungens uppmärksamhet fästad på detta angelägna ändamål, och inrättningen torde sålunda kunna småningom utveckla sig till något bättre. Frih. Cederström: Lika med Hr von Hartmansdorff anser jag nödvändigt att, för bildande af lärarinnor, lärjungar böra finnas. Det är utom all fråga, alf det begärda anslaget är ganska ringa; men jag ber att få fästa uppmärksamheten derpå, alt i samma stund som R. St. bifallit detta anslag och sålunda*erkänt sin skyldighet all tillse det goda ändamålet, så möler icke eller, efter min öfvertygelse, något hinder, ali för elevers intagande i skolan, stadga villkor, hvarigenom de till en del komma att bidraga lill fyllande af de behof, sorn för skolans utvidgande erfordras. Hr Lagergren: För min del kan jag omöjligen fatta skillnaden mellan Frih. Palmstjernas och Hr von Hartmansdorffs åsigter, ty begge desse Herrar vilja att undervisningsanstalten skall vara ämnad för bildande af lärarinnor, men för detta ändamål behöfves naturligtvis barn i skolan, som skola bildas. Beträffande läroböckers författande för ändamålet, så torde dertill icke så mycket åtgå af anslaget, ty då meningen är att anstalten skulle vara för de bildade classernes döttrar, så är det gifvet att de skulle något betala för undervisningen, och denna betalning öka skolans fond till utg fters bestridande. Jag anhåller att R. o. Ad. ville afslå betänk, och bifalla motionen.
Hertigen tog vänligt Alltså vandrade jag den ödesdigra lektionsi anledning af dagens betydelse samt sluemot korgen för att lämna äpplena till sina, dagen med tungt hjärta och iklädd svart tade med orden: » Gud bevare konung och i vagnen ' inneslutna söner, men dessförklädning, hvit spetskrage och manschetter, innan tog han själf några af de öfverst till det gamla Kirsteinska huset vid Klara fosterland! » Prinsen syntes rörd och tackade i några liggande genomklara astrakanerna och stopStrandgata, dåvarande musikaliska akadeenkla, hjärtliga ord, tilläggande: » Ja, du har pade i sin egen ficka. Härpå tog han och mien. rätt, Gud bevare konung och fosterland! » upplyfte den minsta af gifvarinnorna till Klockan fattades ännu tio minuter i den Ett lefve för h. k. h. höjdes af någon den kungliga vagnens fönster för att hon utsatta lektionstimmen, men detta oaktadt stod W. redan i dörren till lektionsrummen matros, och trots disciplinen och vördnaden skulle få se prinsarne. för den höge befälhafvaren dånade ett välVid nämnda bandels invigning, då en och spejade oroligt efter sina tvänne elever större bal gafs å Jönköpings stora hotell Antagligen stod hans hopp till mig, ty mitt digt: hurra! från hela besättningen. — En härlig söndagsmorgon äntrade en ung, den 1 december samma höst, kom hertigen inträde belönades med en ovanlist artis lefnadsglad jungman upp på förtoppen för att af Östergötland vänligt emot ägarinnan till bugning och hela W:s hållning blef plötsligt klargöra för bramråns upptagande. Under Tenhult, tog henne i hand och tackade en annan: han rätade upp sig, tryckte den det han fullgjorde sitt arbete, fasthöll han hjärtligt för de sköna, klara astrakanerna.
Ex. förklarade sedermera att Hr Cederschiölds nu väckta motion enl. derom gjord begäran komme att hvila på bordet. 2:dra punkten ang:de Landtmäteristaten; 3:dje punkten ang:de Öfverståthällare-emb. och 4:de punkten, ang:de anslaget för Landtstateri i Stara Kopparbergs län. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i dessa punkter tillstyrkt och hemställt. 5:le punkten, ang:de löne-anslag för Länsnotarier ock Fjerdingsman. De under denna punkt förekommande momme litt. a) och b) företogos hvart för sig till afgörande. Mom. litt a, ang:de Läns-notariers anställande på Stat och förseende med löner. Gr. Mörner, Carl: Jag beklagar på det högsta att StatsUtsk. äfven vid denna riksdag saknat utväg alt föreslå löner för Länsnotarier och att samma förvända grundsats får ega rum att den ena Statens tjensteman aflönar den andra. Det kan icke vara någon obekant, alt till Länsnotarier fordras så skickliga personer, att en Länsnotarie kan på eget ansvar förestå Landssekreterarens tjenst, då lian af förfall är hindrad att sin tjenst bestrida. Jag vet alltför väl att på åtskilliga ställen i riket icke finnas Länsnotarier; men grunden dertill är lätt förklarad, att nemi. det fordras sådan skicklighet att en person med juridiska kunskaper måste, snart sagt, öfvergifva den rent juridiska banan, för att öfvergå på den administra - 88 Den 24 A pi il. tiva, der han såsom Länsnotarie icke finnér tillräcklig upmuntran, och man får icke undra på, att en Landssekret. ogerna af egna tillgångar aflönar Länsnotarien. Deraf inser man lätt, hvarföre icke Länsnotarier på alla ställen finnas anställda. Det är dessutom en olägenhet att, då Länsbokhållaren har aflöning på Stat och är skyldig att göra Landskamererarens tjenst, när han är hindrad, Länsnotarien icke har samma rättighet, då han vid Landskansliet har samma skyldighet som Länsbokhållaren på Landskontoret.
NU är det så, att på förejulen drager renlappen med sin hjord från fjällen, ty det kärast är af vintern söka renarna sin mossa under snön i skogarne nere i landet, och ofta komma de ända fram till hafvet. Men på våren tidigt vandra de tillbaka; vajorna äro drägtiga och på fjällen kalfva de. Klämmet var en af de förmögnaste lapparne på sitt fjäll, såsom ock hans fader Anders före honom; och denne var det, som genom allehanda skymningshandlingar ökat slägtens välmåga, men ej dess anseende. Svårt är att skilja sanning och saga, men kändt var allmänt, att Anders dömts att gälda bot för renstöld, suttit inne, kommit tillbaka en bruten man och dött kort därefter. Klämmet ärfde honom ensam; han var nu enda barnet och under hans tid visade sig olyckan; hjorden minskades hvarje år genom krypskyttar, varg och processer. Han hade en son Sjul, det är Sivert; han var 18 år, då fadern dog, och tog jämte modern Gåli hjorden i arf och ego. Få mil från Sjuls kåta vid Bitåsen var pålsmessomarknad; dit hade Gåli, det lilla surögda krypet, begett sig, men en akja med renkött drog hon efter sig; hon skulle sälja efter vägen. Sjul var hemma, vaktade renarne och tänkte på den sommarnatt uppe till fjälls, då han just träffade sin hjärtans kär och de båda beslutat att ha sina hjordar gemensamt för all framtid. Hans käresta var nu långt ifrån, men till våren skulle de mötas, slå hjordarne tillsammans och bilda hushåll på Gitsfjäll. På marknaden fick Gåli höra mångt och mycket och aldrig glömde hon den resan. Det berättades af den ene för den andre, mottogs med glädjeskratt och skickades vidare. Ingen af lapparne visste det säkert, men det låg i luften som syre; och visst hade det händt — ändtligen! Nu kunde de börja lefva! Det skulle lysa sol öfver dem, som vandrade i obygden.
Sedan R. o. Ad. nu hade till pröfning förehaft alla de förslag till gemensamma tankar, som blifvit framställde, förklarade R. o. Ad. uppå H. Ex. Hr Gr. o. Landtnäs propos. öfverläggningen om Consl.Utsk:s mern. N:o 26 vara fulländad. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade härefter, att R. o. Ad. torde finna, att, i öfverensstämmelse med 56§Reg.F., Const.Utsk:s mern. N:o 26 komme att till Ulsk. återremitteras med de anmärkningar, som R. o. Ad förklarat utgöra Ståndets gemensamma tanka. Ropades ja. Ben 14 Mars. 331 Gr. Anckarsvärd anförde skriftligen: Jag reserverar mig emot R. o. Ad:s majoritets beslut, att till sine hufvudgrunder godkänna Const.Ulsk:s mern. N:o 26, likasom emot de beslut till gemensamma tankar, som af samma majoritet blifvit fattade. Jag beklagar den innerliga förening, som vid detta tillfälle visat sig hafva ägt rum emellan Riddarhusets och PresleStis majoriteter, såsom för fäderneslandet högst olycksbådande, då dess resultat vid detta tillfälle utgjort motsatsen till den allmänna meningen inom de båda Stånd, som utgå ifrån det egentliga Svenska folket; till det yttrande öfver frågan, som Regeringens organ afgifvit inom detta lius; och slutligen efter mitt förmenande i rak strid emot alla godkända, till vår lid, och till vårt länd lämplige constitutionella lagsliftningsprinciper. Hr Löwenström, Joh. Jacob: Jag anhåller alt få anmäla min reservation emot alla de heslut, som R. o. Ad. fattat i afseende på detta Const.Utsk:s betänk. Jag går gerna in på en förändring i vårt representationssätt, men endast under villkor af allmänna val.. Föredrogs, men lades, på begäran af Hr von Hartmansdorff, Aug., Gr. von Platen, Baltzar, och Frih. Palmstjerna, Nils Fredr., ånyo på bordet Bevilln.Utsk:s d. 10 dennes f. m. första gången bordlagde utlåt.
233 gångar medgifva det icke med annat vilkor, än att Sterhhusen efter afgående Embetsoch Tjern steman da skulle mista det från äldre tider dem tillerkända understöd uti den såkallade Begrafningshjelpen, ett understöd som för månget fattigt Sterbhus utgör enda tillgången att med anständighet befordra den aflidne till sitt hvilo. rum. Riksens Ständer tro den gjorde framställningen fast mera hafva åsyftat afskaffandet af den tid utöfver Nådärs-besparingstiden, som en Etnbetsoch Tjensteman, efter erhållen befordran, mäste tjena med en mindre eller sin förut innehafda Lön, allt i den mån han blifvit tidigare eller senare på året befordrad; Och Riksens Ständer finna härutinnan både böra och kunna ske en med rättvisa och billighet öfverensstämmande rättelse utan någon rubbning i de för Stats-V erket och dess reglering fastställde grunder. Då i de reglementariska delar, som vid en förändring uti hittills gällande Författningar måste förekomma, det icke är för Riksens Ständer möjligt att förutse alla serskilda omständigheter och förhållanden, och de således icke heller kunna till E. K. M. i underdånighet föreslå bestämda föreskrifter, lämpliga till alla serskilde händelser, hafva Riksens Ständer endast velat uppgifva följande allmänna grunder till beredande af det åsyftade ändamålet: 1. Att irsta punkten i Kongl. Förklaringens den 24 November 1724 öfver 1723 års Nadårs-Förördning, hvilken punkt förmår, det den, som sedan den 1 Januari och inom den x Julii befordras samt tillförene haft tjenst, bör 234 TJnderdåniga Skrifveider'. tjena till det årets slut med sin förra Lön,' må upphäfvas i så måtto, att ingen, ehvad tid på året befordran än sker, bör tjena mer än Sex månader med sin förra Lön, räknade ifrån nästa månadens början efter elen, i hvilken befordran skett, äfvensom enahanda förhållande iagttagas för dem, som befordra*, vare sig til! ny eller gammal tjenst, och förut icke haft någon Löns 2.
Enligt kontraktet borde IOO.000 £ inbetalas vid hvardera af följande terminer: den 15 April, den 15 Maj, den 15 Juni, den 15 Juli och den !ö Augusti 1864. Vid dessa tider voro likväl de å 100,000 £ utställda vexlarne, vid diskontering efter 6 %, värda endast 98,500 £. Men tillfölje af den betingade »jouissancen» kan låntagaren ej anses hafva vid lånetidens början eller den 15 April erhållit valuta för mera än de till denna tidpunkt rabatterade värdena å nämnde summor. Sker äfven denna rabattering efter 6 %, så motsvara de uppburna beloppen en den 15 April emottagen summa af ( 1 + 50) + 101 + 201 + 102)’ 98,500 ~ *87,647,664 £, motsvarande en kapitalrabatt af 2.4705 %. Då nu till ränta och amortering vid hvarje halfår* slut erlades: hälften af annuiteten £ St. 13,750, J månads ränta derå, å 6 %, » 31.375. ^ % af inlösta obligationer (T^n af 555,700) •••■ » 25,726. } % af inlösta kuponer (medelvärde) » 31,517. Summa £ St. 13,841,618, så amorteras ett lån å 487,647,664 £ under 54 år genom en inbetalning af 13,841,618 £ vid hvarje hallars slut. Detta förutsätter en löpande ränta efter 5,3487 %. Beräknas diskonteringen af vexlarne och förlusten genom jouissancen efter endast 5 %, så uppgår den under den 15 April emottagna lånesumman till ( 1 + '~4t> + + 5°Y 98,750 — 489,686,145 £, motsvarande en kapitalrabatt \ 241 121 81 61/ af 2,0628 %.
Hrr ledamöter, vid behandlingen af detta för B. o. Ad. icke ovigtiga ämne, behagade taga i öfvervägande hvad på detta rum vid motionens afgörande förra gången anfördes och hvilket återfinnes i prot. för d. 6 Sept. 1854 på sidan 289 af prot:ns ll:te häfte. Denna min vördsamma anmälan torde få åtfölja remissen till Utsk. Frih. Stael von Holstein, Fa b. Wilh.: Ehuru Hr Gr o. Landtm, i det plenum, då motionen afgafs, förklarade, att densamma icke vore stridande emot Grundlagen, samt jag nu af en annan ledamot fått höra, att en dylik motion väcktes under förra Biksdagen och då erhöll remiss, kan jag dock icke afhålla mig ifrån att uttrycka den mening, att motionen strider emot 28 § Eiksd.Ordn. Der står, att B. o. Ad. samt Presteoch BorgareSt:n välja genom Elektorer och BondeSt. på det sätt Ståndet vid hvarje Biksdag tjenligast linner, genast och sist inom åtta dagar, sedan Biksdagen blifvit öpnad, ledamöter i Utsk:n. Sedermera upräknas de 0 i Grundlagen stadgade Utsk:n, och i sista mom säges, att Hemliga Utsk. väljes, då Konungen sådant önskar, Det torde vara klart, att orsaken, hvarföre Hemliga Utsk. ej omnämnes i omedelbart sammanhang med de öfriga, är den, att det förra icke skall tillsättas inom samma tid som de sednare, utan endast, då Konungen det äskar, och lika klart torde vara, att, då Hemliga Utsk. är ett af de i Grundlagen stadgade Utskm, den allmänna föreskriften för de trenne första Stånden om Utskottsledamöters väljande genom Elektorer äfven måste tillämpas på valet till Hemliga Utsk. Jag kail således cj tinna annat, än att motionen står i uppenbar strid med Biksd.Ordms 28 § och följaktligen ej bör erhålla remiss.
B:dr borde utgöra respenningar, dock med bibehållen rättighet för så väl de yngre, som de äldre Landtmätarne, att åtnjuta särskild ersättning för arbeten öfver bestämda årspensa, efter enahanda beräkningsgrund som hittills, med högst 300 B:dr B:ko; hvarjemte och då Ofverdirektören icke hade någonting att erinra vid den af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande gjorda, härolvan upptagna beräkning af anslagsbehofvet för storskiftesverket, — - Ofverdirektören, med utförande af den för tre år beräknade anslagssumman 77,000: och med tillägg af den, enligt hvad ofvan berördt är, af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande särskildt föreslagna tillökning för storskiftets i Lima socken fortskyndande med större arbetsstyrka än den först beräknade, för hvart och ett af åren 1858, 185!) och 1860, 2,000 lt:dr, eller för tre år 6,000: jemte förhöjning i nämnde summa i följd af föreslagna arfvodes-tiliökningar 600: i underdånighet förmält sig anse B:ko R:dr 83,600: vara det belopp, som för nästa statsreglerings-period erfordrades till storskiltesverkets ändamålsenliga fortskyndande, hvilket belopp motsvarade ett årligt anslag af 27,866 R:dr 32 sk. banko; b) Wester-Norrlands län: att, sedan Kongl. Maj:ts Befallningshafvande hos Ofverdirektören vid Landtmäteriet tillkännagifvit, att för så vidt afvittringsverket inom länet skulle kunna med nödig drift och skyndsamhet fortgå, dertill erfordrades årligen minst lika belopp med det, hvilket för närvarande funnes anvisadt, hade Kongl. Maj:ts Befallningshafvande sedermera, uti underdånig skrifvelse af den 24 sistlidne
Man må nemligen ej föreställa sig, att det, efter Amerikas upptäckande, var Spanska Regeringens afsigt, att Perus och Mexikos ädla metaller skulle komma andra stater tillgodo. De skulle tvärtom föras till Spanien, och deras utförande derifrån var vid lifsstraff förbjudet. Spanien fick sålunda, att börja med, vida mera silfver än något annat folk; värdet deraf sjönk inom landet så, att piastern köpté mera varor utom än inom detsamma, och denna skilnad hlef så stor, att det stränga utförselförbudet befanns kraftlöst, många behof fylldes genom en ökad import af utländska varor, inhemska industrien tynade, och vi hafva slutligen sett detta folk, långt ifrån att vara i besittning af verldcns guld och silfver, nödgas fördjupa sig i ett oerhördt belopp af utländsk skuld. 112 Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse, N:o 10. Om nu silfver hemtas ur egna grufvor, eller genom lån, måste verkan vara alldeles enahanda till minskning af dess värde inom landet, och till förökad import af andra varor, och det synes mig derföre antagligt, att förklaringsgrunden här igenfinnes till vår under de scdnaste åren betydligt ökade import, äfvensom att, om våra utländska hypotheksförenings-lån ej hade inträffat, hade Riks-Bankens silfverförråd varit ungefär hvad det nu är. Då hade deremot skuldsatte jordegare och industri-idkare ej blifvit hugnade med en nedsatt räntefot, många nyttiga företag hade af kapitalbrist uteblifvit, fastighetsvärdena hade måhända ej stigit och verklig penningebrist torde någon gång hafva uppkommit.
Ett betala mer än öj proc. på de penningar den möjligen behöfde uplåna, och att den således i förev:de fall icke komme att göra någon upoffring. Det vore, säger han, oerhördt inom finansernas historia. Men, mine Hrr, vi befinna oss f. n. i en ställning, som är temligen ovanlig, och jag tror att det är för raskt att påslå, att Staten icke skulle kunna blifva tvungen att uptaga lån mot 5-| proc. Åtminstone hafva vi sett att hittills icke något anbud blifvit gjordt emedan det enda antagliga skedde af en cessionant. Jag tror således att det kan vara skäl att i detta afs:de betrakta frågan icke allenast ur synpunkten af frikostighet mot det ifrågav:de bolaget, utan förnämligast ur synpunkten af Statens tillgångar. Om ett bolag, med den förmögenhet som GefleDala-bolaget, kan, efter att hafva upsjort ett' kontrakt med Staten att bygga en jernväg för 2,400,000 Rdr, komma ånyo att fordra ytterligare en fjerdedel, eller 600,000 Rdr för banans fullbordande, om, säger jag, detta kan ske i fråga om ett bolag, grundadt och till stor del bestående af köpmän inom en af våra största handelsstäder samt jordegare inom en den mest hergsbruksidkande provins inom landet, då vill jag fråga, om icke med samma eller ännu mera skäl enahanda anspråk kan upställas af andra mindre väl lottade bolag. Vi hafva i detta afs:de just i närv:de Betänk, ett exempel ang:de bolaget för NoraErvalla-jernvägen, som äfven, emedan man talat om GefleDala-bolagets förtjenster, har den att hafva bragt sitt arbete till stånd. Jag vet icke hvarföre detta bolag skall mindre än GefleDala-bolaget vara förtjent af understöd, i synnerhet då det förra begär en vida mindre summa än det sednare. Jag inser icke, hvarföre vi i går talade om sparsamhet, då fråga var om 200 Rdr åt en fattig tjensteman under det vi i dag handla så frikostigt, när frågan gäller 600,000 Rdr.
Ack, herre, det var ett dåligt råd jag gaf dig. De synder, som intressera mig, behöfva då och då en smula sol för att trifvas. Se här, du har gjort mig till en usel lumpsamlare!» Och med dessa ord slängde han sin smutsiga påse mot tronens trappsteg så häftigt, att bandet brast och själarna fladdrade ut. De voro icke svarta, utan grå. »Det är de sista människornas själar,» sade djäfvulen. »Jag skänker dem åt dig, herre. Men akta dig väl för att begagna dig af dem, om du har för afsikt att skapa en ny värld!» Blåsten hvisslar i fönsterspringorna, och regnet porlar i takrännan, och nu är sagan slut. Den som icke har förstått den kan trösta sig med att det blir vackert väder i morgon. HISTORIELÄRAREN I KAFÉSOFFAN, vid middagstiden. Det är tidig skymning, det är vinterskymning. Det snöar vått och det regnar, och den ena krokiga, svarta silhuetten efter den andra glider i middagstimmens oroliga brådska förbi kaféets stora gråblanka ruta, liksom en gång för länge sedan de fantastiska gestalterna i barnkammarens hemgjorda skuggspel af en osynlig hand fördes fram och åter öfver ett oljadt silkespapper. Där är den. Hvad han har åldrats på sista tiden. Där går han; hur länge skall han lyckas hålla affärerna gående? Och där är hon ... Har hon verkligen gjort sig besvär att sminka sig också en sådan dag som denna? Nyss gick min gamle historielärare förbi, hvithårig, spenslig och krökt. Han är väl nu för länge sedan pensionerad. Hur trådsliten och hopfallen han såg ut. När jag såg honom glida förbi fönstret med krokiga knän och ryggen i vinkel, tyckte jag mig känna hur min egen kropp, liksom påverkad af en hemlighetsfull sympati, var nära att falla ihop som ett knifblad sjunker in i sitt skaft. Ja, min gamle historielärare ... Hvilken djup och respektfull vördnad han ingaf mig, när jag som liten gosse första gången kom till skolan och såg hans vackra och vänliga hvita hufvud, ty det var hvitt redan då.