Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Revisions-kontor anmärkning icke förekommit, hade Fullmägtige ansett sig böra medgifva, att desamma blefve utaf Riksgälds-kontorets medel godtgjorda, helst tillförene beviljade ersättningar för enahanda kostnader icke föranledt någon erinran från Rikets Ständers eller deras Revisorers sida. Men då hvarken Riksgälds-kontorets reglemente eller de för Revisorerne utfärdade instruktioner innehålla något stadgande, angående sådana kostnaders - Stats-Vtskottets Memorial N:o 161. naders ersättande af Riksgälds-kontoret och då, genom 6 § af nu gällande instruktion för revisionerna af Riksgälds-kontorets tillstånd och förvaltning, detta Verk endast fått sig ålagdt att godtgöra kostnaderna för Rikets Ständers Revisorers resor från deras hemvist till hufvudstadeu, hade Fullmägtige trott sig böra fästa Utskottets uppmärksamhet på saknaden af föreskrift i fråga om ersättningsskyldigheten för de resor, hvilka Revisorerne under pågående revisionsförrättning kunde finna nödigt företaga, hemställande Fullmägtige att, i fall kostnaderna för dylika resor äfven hädan efter skola af Riksgälds-kontoret godtgöras, erforderligt stadgande derom mätte varda af Rikets Ständer meddeladt. Utskottet, som är af den mening att kostnader af ifrågavarande beskaffenhet, såvida desamma varit föranledda af Revisorernes vid allmänt sammanträde fattade beslut, böra af Statens mede! bekostas, har fästat sin uppmärksamhet dervid, att instruktionen icke heller innehåller någon föreskrift om godtgöraudet af nödiga utgifter för papper och skrifmaterialier m. m., som för revisionens behof erfordras.
Odlingen af höstoch vår-hvete är, likasom spanmälsutsädet i allmänhet, i någon mån i tilltagande, der jordmån och luftstreck det medgifva. Med trädgårdsväxter är förhållandet enahanda, utan att likväl deras odling företages af andra än dem, hvilkas lefnadssätt medför behof deraf. Ädlare fruktträd hafva väl lill någon lid visat trefnad och fruktbarhet i Länets nedre delar, men äro allmänt af en kortare varaktighet än annorstädes i riket. Allmogens och den öfriga arbetande befolkningens behof torde linodlingen i det närmaste motsvara, och äfven något hampa odlas, men den humla, som inom orten skördas, är utan tvifvel icke tillräcklig, ehuru sådan försäljes äfven utom orten från vissa socknar. Spanmålsafkastningen, ökad i följd af åkerbrukets utvidgning och förbättring, motsvarar, åtminstone inom Dalorten, icke mera än tillförene det genom folkmängdens tillväxt ökade behofvet af spanmål, och sannolikt mäste, såsom förut är vordet uppgifvet, ännu en tiondedel deraf från andra orter hitföras. Vid missväxt eller svag skörd kan behofvet icke alltid och på alla ställen fyllas utan Statens understöd, då det ej lämpligen bör på den enskilda omtankan och vinstbegäret uteslutande få ankomma, huruvida den större och fattigare delen af folket måste sakna, eller till skäligt pris bekomma, lifvets oumbärligaste förnödenheter. Genom utförandet af allmänt nyttiga arbeten, helst sådajia som kunna öka landels produktion, lemnäs den bästa hjelp åt de vid dylika tillfällen behöfvande. Lån, som måste återbetalas, äro blott en tillfällig nödhjelp, hvarigenom missväxtens verkningar endast utsträckas till flera år, icke sällan intill dess en ny, kanhända hårdare olycka hemsöker den nödställde, och bidrager sålunda icke att bereda honom bättre utväg och förmåga till sjelfförsörjning. Tröskverk börja alltmera allmänt att begagnas samt bespara icke ringa arbetskraft och kostnad genom i sednare tider å dessa verk använde förbättringar. Äfven kastmachiner begagnas numera af en och annan, hvarigenom säden skyndsamt och väl rensas.
Till mera än för 28 å 3o,ooo personer, svarande emot Sjutusende några hundrade R:dr, såsom jag uppgifvit, skola afkortningarne säkert icke uppgå, sedan afgiflen allestädes hlifver lill 12 sk. bestämd. Sedermera förekommer i denna punkt Utskottets svar på Herr Hjertås och Anders Danielssons vid återremissen af förra Betänkandet framställde yrkande, att Mantalspenningarne, Lagmansoch Häradshöfdingeräntan, samt Sterbhus-afgiften måtte alldeles upphöra. Detta förtjenar en serskild uppmärksamhet; ty om denna fråga nu kommer under Öfverläggning och afgörande, ehuru först väckt i anmärkningsväg vid återremissen; så skulle den besynnerliga omständighet inträffa, att ett Utskotts Utlåtande i ett allmänt ärende, då det första gången förekommit hos RiksStånden, skulle kunna med ändringar eller tillägg afgöras, tvertemot tydliga föreskriften i 56 §. RegeringsFormen. Utskottet har gjort orätt, då det icke skiljt Herr Hjertås och Anders Danielssons berörde förslag från InkomstBetänkandet, och deröfver afgifvit serskildt Utlåtande; ty då kunde återremiss deraf hafva egt rum, i fall det icke gillades eller förkastades - Den 24.April e. m. 177 des utan ändring eller tillägg. I närvarande förhållande tror jag detta förslag böra alldeles afskiljas från InkomstBetänkandet, och blifva föremål för serskild Öfverläggning och pröfning. Såsom skäl, hvarföre man föreslagit Mantalspenningarnes, La gmansoch Häradshöfdinge-räntans samt Sterbhus-afgiflens upphörande, har man anfort, att desse utskylder äro ojemt tryckande. Detta skäl måtte helt och hållet förfalla i afseende på Mantalspenningnrne, om de komma att utgå lika i hela Riket.
Sparre: Förandet af dagbok afser, att de affärer, som en person har, skola deruti uptagas, men då borgensförbindelser icke äro affärer, böra de icke heller uti dagboken införas. Jag yrkar alltså bifall, enär jag icke anser BorgareSt:s beslut lämpligt. Hr von Hartmansdorff: Jag var icke så lycklig att höra hvad Gr. Sparre yttrade. Men jag tyckte mig finna, att han bestred antagandet af BorgareSt:s beslut. För min del kan jag icke 250 Den 3 November f. m. finna anDat, än all, då borgensförbindelser inverka på en persons ställning och vederhäftighet, de äfven böra i dagboken införas'. Som förslaget blifvit anlaget af BorgareSt., hvilket utan tvifvel vet hvar skon klämmer, tror jag det vara skäl, att R. o. Ad. gjorde sammaledes. I likhet med Frih. Rehbinder anhåller jag följaktligen alt R. o. Ad. måtte antaga det tillägg, BorgareSt. beslutit. Gr. Sparre, Erik: Hvad jag för min del afsåg med mitt tillstyrkande, att R. o. Ad. måtte upskjuta afgörande! af denna fråga, till dess BorgareSt. fattat sitt beslut, var alt, ifall detta Stånd, med den erfarenhet och, insigt härutinnan, som naturligtvis är att förutsätta, skulle göra några tillägg och förbättringar i afseende på det teckniska af bokföringen, dessa måtte äfven af R. o. Ad. tagas under pröfning, men icke att man derigenom skulle liksom hafva tagit på hand, alt gå in på alla de förändringar och beslut, hvilka BorgareSt. fattat i afseende på omfånget af ifrågavar:de lag eller att lill densamma hänföra en eller annan klass af affärer, hvilka egentligen icke kunna kallas för affärer. I dessa afseenden anser jag mig, såsom jurist, lika juge compétant som BorgareSt., hvaremot jag, i fråga om det teckniska, vill göra allt möjligt afseende på BorgareSt:s önskningar, på del att lagen mätte för dem medföra så litet obehag som möjligt.
Comiterade, som öfver dessa klagopunkter i underdånighet sig utlåtit, hafva hufvudsakligen väl medgifvit, att någon ojemnhet i rustningen uppkommit, och att vederbörande icke saknat skäl till deras klagan i den delen, men för öfrigt sökt vederlägga anmärkningårne, samt försvara sina åtgärder, såsom med Kongl. Majrts Nådiga Instruction öfverensstämmande. Enligt samma Instruction hade Comiterade äfven föreslagit Rusthållarnes inbördes rättigheter och skyldigheter, men äfven i denna fråga voro Rusthållarne, isynnerhet beträffande beklädnaden, af skiljaktiga tankar. Förvaltningen af Sjö-Ärendena och Kammar-Collegium, i målet hörde, inkommo derutinnan med deras underdåniga utlåtande den 7 November 1825. Äfven i delta utlåtande anmärktes åtskilligt emot Comiterades åtgärder, såsom alt hemman af sämre beskaffenhet fått högre rustning än hemman af större värde, att stamrotar blifvit, emot innehafvarnes begifvande, förvandlade till hjelplicmman, och rotar sammansatte af långt från hvarandra aflägsne hemman, ehuru närmare funnits att tillgå, samt att hemman blifvit indelle uti flera, ända till och med 6 serskilda Båtsmansnumer. Men, såsom serdeles anmärknings värdi, hafva Collegierne ansett den genom jemkningen uppkomne förminskning i Länets gamla Bålsmähsstyrka, hvilken förminskning Collegierne funnit stridande emot Kongl. Maj:ts Nådiga Instruction, som, efter deras tanka, endast afsett rustningsbesvärets jemnare fördelning hemmanen emellan.
Och jag skall församla, det qvart är af minom hjord, utur all land, dit jag dem utdrifvit hafver, och skall hafva dem hem igen till deras hus, att de skola växa och förökas. Och jag skall sätta herdar öfver dem, som dem sköta skola, att de icke mer skola frukta sig eller förskräckas, eller hemsökte varda, säger Herren. Si, den tiden kommer, säger Herren, att jag skall uppväcka David rättfärdighetenes frukt; och det skall vara en Konung, den väl regera skall, och skall upprätta rätt och rättfärdighet på jordene. På den tiden skall Juda hulpen varda, och Israel säker bo; och detta skall vara hans namn, det man honom kalla skall: Herren vår rättfärdighet. Derföre, si, den tid skall komma, säger Herren, då man nu intet mer skall säga: Så sant som Herren lefver, som Israels barn utur Egypti land fört hafver; Utan: Så sant som Herren lefver, som Israels hus säd utförde, och hade af nordlanden, och utur all land, dit jag dem fördrifvit hafver, så att de skola nu bo i sitt land. Emot Propheterna: Mitt hjerta vill mig brista i mino lifve, all min ben darra; mig är lika som enom drucknom manne, och lika som enom den af vin ragar, för Herranom, och för hans heliga ordom; Att landet så fullt med horkarlar är, att landet så jämmerliga står, att det så förbannadt är, och ängarna i öknene förtorkas; och deras lefverne är ondt, och deras regemente doger intet. Ty både Propheter och Prester äro skalkar; och jag finner också deras ondska i mino huse, säger Herren. Derföre är deras väg lika som en slipper väg i mörkrena, der de uppå falla; ty Jag skall låta komma olycko öfver dem, deras hemsökningsår, säger Herren. Med de Propheter i Samarien hafver jag sett galenskap, att de propheterade i Baal och förförde mitt folk Israel; Men med de Propheter i Jerusalem ser jag en styggelse; huru de bedrifva hor, och fara med lögn, och styrka de onda, på det att ju ingen skall omvända sig af sine ondsko.
M. vid sistförUutna riksdag föreslagna ändringar uti ig, 21 och 88 §§. Reg.F., äfvensom det af Utsk, i sammanhang dermed insända förändrade förslag N:o 4o. Begärdes på bordet. Upplästes till justering och godkändes Exped.Utsk:s under N:o 41 afgifna förslag till R. St:s underd. skrifvelse till K. M. i fråga om rättighet för hemmansägare på Gottland att få erlägga penningelösen för deras räntetjära. Frih. Cederström, Jac.: Emot R. o. Ad:s fattade beslut, ronde bifall till StatsUtsk:s utlåt. ang:de g:de hufvudtiteln, får jag anmäla min reservation, emedan af Utsk. på denna titel blifvit uppförda indelta räntor och indelt spannmål. Då jag icke känner, huru och när dessa indelta räntor kommit att tillfalla titeln, anser jag nödvändigt, att Utsk. borde utreda förhållandet, helst sådana räntor ej kunna disponeras utan R. St:s samtycke. Öppnades och upplästes följande protocoll: År i834 d. 3o Maj sammmanträdde den Nämnd, sorn äger att döma, huruvida Högsta Domstolens samtliga ledamöter gjort sig förtjenta att i deras vigtiga kall bibehållas, då öfver följande proposition röstades: Den, som anser omröstning böra på det i io3 Jj. Reg.F. och 64 §• Riksd.Ordn. föreskrifna sätt anställas till uteslutande af någon bland Högsta Domstolens ledamöter, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, blifva Högsta Domstolens samtliga ledamöter bibehållna. Och befunnos efter voteringens slut, sedan en voterings - 4 Den 2 Juni f. m. sedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfriga voteringssedlarna öppnade, rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 23. Nej — 24- I följd hvaraf Nämnden ansåg Högsta Domstolens samtliga ledamöter böra vid deras embeten bibehållas. Ut supra Carl Clas Piper. C. F. af Wingård. G. Holm. Nils Månsson. Lades till handlingarna.
ett slikt förtroende-uppdrag utan all tvifvel då vore af den äfventyi liga egenskap, att säkerligen något hvar, af loflig omsorg för egen och anhöriges trygghet, skulle anse sig uppmanad, att detsamma frånträda, hvarför Commilterade, efter enhälligt yrkande af de i Corn i teen deltagande och tillkallade Chefer, anhållit, att i delta hänseende en möjligast bestämd förklaring måtte afFullmägtige, i sammanhang med Under-Styrelsens organisation , meddelas, hvarefter en hvar kunde bedomina arten, beskaffenheten, vidden och omfånget af det ansvar och det äfventyr, som åtföljde Chefs-befattning och Ledamotskap i Under-Styrelsen. Med stöd af hvad Commilterade sålunda audragit, hafva Banco-fullmägtige, på sätt af i83c) års Revisions-Berättelse pag. 8 inhemtas, under '6 Banco-Visköttets Betänkande, N:o T)/-. den a5 Maj ioS^, bestämt de allmänna grunderne, i afseende på vidden •och omfånget af den ansvarighet, som skall Chefsoch Commissarie-samt öfrige em betsoch tjenstemairaa-befattningar inom Banken åtfölja, och hvilka grunder, genom Banco-fullmägliges beslut af den [\ Februari 1838, blifvit ytterligare til! efterrättelse fastställde intill samma års slut, samt vidare under den 3 Januari nästlidet år till efterlefnad stadfästade, intilldess Rikets Ständer elier Deras Banco-Utskolt kunde annorledes derom förordna.
Vid granskning af kassaräkningen för Flottans station i Carlskrona hade 1863 års Revisorer erfarit, hurusom å Carlshamns kastell under revisionsåret funnits förlagd en garnison, bestående af kommendant, en underofficer, 13 marinsoldater och 4 båtsmän samt att kostnaden för samma kommendering, utom för kommendanten, hvilken afiönats utaf fjerde bufvudtitelns anslag, uppginge till omkring 3,000 R:dr; ocb då nämnda kastell befunnes i ett så föråldradt skick, att det syntes Revisorerne icke vara med god hushållning förenligt, att Staten fortfarande skulle vidkännas några kostnader för detsammas garnisonering, hafva Revisorerne hemställt, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet göra anhållan om ifrågavarande garnisons indragning. Sedan Kongl. Förvaltningen af Sjöärendena uti häröfver afgifvet underdånigt utlåtande den föreslagna indragningen af nämnda garnison tillstyrkt, har ock, enligt hvad Utskottet inkemtat, en sådan indragning redan egt rum, hvadan Revisorernes ifrågavarande framställning, såsom numera icke erfordrande någon åtgärd, lärer få förfalla. Arméens Pensionskassa. § 12- (1863 års Rev.-ber. pag. 105. - Utlåt. pag. 328.) Jemte anmälan af 1863 års Revisorer, att den för revisionsåret upprättade hufvudbok öfver den äldre pensioneringen, hvari jemväl inginge ett kreditiv å 85,000 R:dr för pensioneringens upprätthållande, hade förefallit Revisorerne i högsta måtto ofullständig och otillförlitlig, hvarpå flera exempel anföras, hafva Revisorerne, då härtill lades, att den vid hufvudbokens uppgörande begagnade räkenskapsmethod vore invecklad och svårfattlig, tillkännagifva att de icke kunnat bilda sig någon säker föreställning om denna del af Arméens Pensionskassas tillstånd och förvaltning.
Materialier och expenser för gymnastik-appareijens underhåll, fäklpersedlars inköp, lyshållning, ved, böckers inköp m. m. „ , 1,200; Summa R:dr R:mt 12,000; och skulle det erforderlig^ tillskottet i Institutets nuvarande anslagssumma, 7,550 R:dr, alltså blifva 4,450 R:dr. Då gymnastiska Genlral-institutet icke blott visat sig hafva utöfvat ett välgörande inflytande på gymnastikens utbildning i allmänhet, utan äfven verksamt gagnat såsom undervisningsanstalt för det stora antal personer, som derstädes hildas dels tili instruk* törer vid arméen och flottan, dels lill lärare vid elementar-läroverken, dels ock för meddelande af undervisning i den medicinska gymnastiken, anser jemväl Utskottet berörda inrättning fortfarande vara förtjent af offentligt understöd; och då upplyst är, att de medel, Institutet hittills haft att disponera, icke varit tillräcklige för bestridande af de för lärares aflöning samt andra behof erforderlige utgifter, får Utskottet, på dessa och öfrige här ofvan anförde skäl, hemställa, att Rikets Ständer, ulan att ingå i någon närmare pröfning af den föreslagna utgifts-stalen, mätte bevilja den äskade tillökningen i gymnastiska Ceiitral-institutets nuvarande anslag med 4,450 R:dr, eller till 12,000 R:dr R:mt. Och anser sig Utskottet härmed hafva besvarat Grefve Adlersparres, C. A., hos Ridderskapet och Adeln väckta, till Utskottet remitterade, motion, innefattande anhållan, att anslaget för gymnastiska Central-institutet måtte med ofvannämnda belopp, 4,450 R:dr, förhöjas. 39:o. 1 sammanhang med denna fråga har Utskottet till pröfning förehaft ne dannämnde, uti särskilda hos Ridderskapet och Adeln, Presteoch Borgare-stånden afgilna motioner, framställda förslag, nemligen: a) af Herr von Vegesach, Carl Hennin"
Skälet ligger i samma ensidighet, som jag nyss anmärkt, och är för mycket uppenbart, för att vidare behöfva utvecklas. Den 3rdje egenskapen, som jag omnämnt såsom villkor för representationssättets duglighet, var, alt den skulle kunna lätt bringa sina beslut till verklig öfverensstämmelse med sina tankar, och härvid måste jag göra den anmärka., att äfven, detta är efter min förmening 76 Den 28 Augusti. försvåradt och förfeladt genom en olämplig beredning af ärendena och genom den föreslagna öppna voteringen. Förslaget tyckes mig således illa uppfylla de aldra nödvändigaste fordringar af en väl inrättad representation. Men det äterstär nu att bedomina, huruvida felet ligger i sjelfva grundprincipen för den föreslagna representationen, eller i en felaktig tillämpning af denna princip, .lag är nu inne på frågan om de 2:ne stora, skilda äsigter, som inom detta Hus, så väl som annorstädes, hvar för sig äga sina ifriga anhängare och förfäktare, nemi. principerna för ståndsval och allmänna val. Ståndsprincipen hvilar ytterst derpå, att de som idka ett gemensamt yrke, eller äro förbundna genom samma lefnadsförhållanden, böra classvis välja sina ombud. Och denna åsigt om styrkan och vigten af en förbindelse, grundad på likhet i menniskornas yrken och sysselsättningar, bar bär både nu och vid föreg:de tillfällen, samt stundom med mästerskap i framställningen, blifvit målad. Jag skulle önska att lika lilligt kunna framställa, som jag varmt känner den djupa betydelsen af den grundprincip, hvarpå de allmänna valen hvila. Hvilken är då denna princip? Jo, den är, att ett inre band förenar dem, som bebo samma trakt och äga en gemensam hembygd. Och jag skulle tro, all delta föreningsband, oberoende af stånd och villkor, ingalunda eftergifver det andra i styrka och innerlighet. Uller finnes det någon ibland eder, mine Hrr, som är likgiltig för den plats, der hans vagga stod, eller der hans bästa ålder i verksamhet förtlutil, och der han önskar att få sin graf bäddad?
Vid granskning af dessa anförda omständigheter och om än å ena sidan synas ville, det Häradsrättens underlåtenhet alt, genom dess meranämnda utslag af den 22 December 1843, ådöma den till andra resan inbrottsstöld skyldige förbrytaren, jemte kroppsplikt enligt lag, det särskilda uti Kongl. Brefvet den 1 April 1773 för dylik gerning stadgade straff af tvänne års fästningsarbete, hade beredt honom en otillbörlig mildring i bestraffningen, hvilken underlåtenhet väl icke kunde ursäktas af domarens sysselsättning med andra mål, men, i betraktande af sjelfva stöldens ovanliga ringhet, billigt vis icke borde honom strängeligen tilli äknas; kunde likväl, å andra sidan, med fog påstås, att nämnde straff' af fästningsarbete, om det blifvit förbrytaren ålagdt, tilläfventyrs skulle, såsom en svårare påföljd för brottet, hafva tjenat honom, om icke till förbättring, åtminstone till varning för framtiden att icke ånym föröfva enahanda brott, samt i allt fall otvifvelaktigt utgjort hinder för honom alt under tiden begå det, för hvilket han numera, genom laga dom, vore friheten för hela sin lifstid beröfvad, följaktligen möjligtvis förekommit den egentliga skada, som låg deri, att en person vore till lifstidsfängelse förfallen, som under andra omständigheter R. Sl. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse den 15 Nov. 1817. 29 kunnat förblifva obrottslig oell i frihet, men hvilkens vård och underhåll numera mäste af staten allt framgent bekostas.
Hin onde hade visserligen sina stora förtjenster: han var på det hela taget ganska facil att ha med att göra, sörjde väl för sina tjenares nöjen och fordrade i betalning for all sin hjelpsarahet endast deras själ efter döden, hvilket i Bjeli™ verket i de flesta fall var en ganska anspråkslös ersättning för allt hvad han gaf i utbyte. Men, ty värr, han9 prestige i våra dagar är betänkligt sjunken och, det kan ej nekas förbindelsen med honom hade alltid något komprometterande. Man kan emellertid omöjligen göra några affarer i trolldom utan åberopande af mystiska förbindelser. Spiritisterna utföra sina hocus pocus med tillhjelp afaflidnas andar; teo-foserna, hvilka söka utbilda de förres jemförelsevis tarflig * underverk till grundval för en ny religion, ega dessutom tillgång till nissar och troll af hvaijehanda slag. Sin kännedom om och sin förmåga att befalla öfvw dessa mystiska makter hafva de fått af ett heligt brödraskap, lefvande hufvudsakligen i Tibet men » äfven annorstädes », hvilkets medlemmar ega kunskap om naturens dolda verksamhet och de orsaker, hvilka frambringa fenomenen inom den fysiska verlden. Dessa herrar hafva åtskilliga företri-den framför hin onde. De äro för menskligheten i ofritt ännu mera obekanta än han: ingenting hindrar således att tillskrifva dem hvilka mäktiga egenskaper som helst^ dm-bland äfven de goda egenskaper, på hvilka Mefistofeles aldrig gjort anspråk. Sällskapet är således fullt honett och hvad angår tviflan på dess existens, så är det i alla fall ej sämre stäldt än med hin onde. Genom mycket enkla medel kan man också göra förklarligt, hvarför endast de invigde få lära känna någon af desse halfgudar — det är nemligen den rang de i sjelfva verket intaga. Det är emellertid, enligt hvad teosoferna sjelfva förklara, den grundväsentliga skillnad mellan deras trolldom och äldre tiders, att teosofernas icke grundas på öfverna-turliga förhållanden. Naturen omfattar, säga de, allt som är, att tala om något öfvernaturligt är en orimlighet.
Tilltagande handelsrörelse har visserligen ökat denna inkomst-titel betydligt utöfver det beräknade beloppet, men då hela inkomsten anslås till de med lotsoch fvrings-väsendet förenade utgifter samt dess ökade belopp lill en stor del beror af förhållanden, som lätt kunna förändra sig, har, i enlighet med hvad E. K. M:t föreslagit, beräkningen nu upptagits till endast 24:o. Danska fyrimjs-medel, som utgå med 10,000 R:dr Hamburger banko, hafva upptagits till 25:o. Ersättning af Konvoy-kommissariatet för aflöning af Beskickningen i Turkiet, beräknad vid sista statsregleringen till 14,800 R:dr, har nu blifvit uppförd med samma belopp eller 26:o. Observations-medel, beräknade vid sednaste riksdag till 14,000 R:dr, hafva under åren 1847 —1851 i medeltal uppgått till 12,693 R:dr; men enär denna inkomst är ganska obestämd och år 1851 ej utgjorde mera än 7,496 R:dr, så har den nu, i enlighet med E. K. M:ts nådiga Proposition, upptagits endast till 27:o. Extra medel och uppbörder, beräknade vid sista statsregleringen till 18,000 R:dr, hafva åren 1847 lill och med 1851 i medeltal ej uppgått till mera än 12,683 R:dr. Då likväl härtill lägges beloppet af Hofrälternas revisionsskillingar, hvilka för år 1852 med 7,466 R:dr 32 sk. kommit Statsverket tillgodo, såsom besparingar, men framgent böra såsom inkomst beräknas och funnits i sådant afseende, på sätt jemväl E. K. M:t föreslagit, lämpligast under denna inkomst-titel böra införas, har densamma derefter ansetts kunna upptagas till 28:o. Intresse-medel, bestående af ränta å Lappmarks Ecklesiastikverks fond, beräknades vid sednaste riksdag till 3,300 R:dr, och hafva i medeltal under åren 1847—1851 utgjort 3,360 R:dr; hvadan Rikets