Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 11 November 1865. O. Hedström, från Westerbottens län. Af (Justaf liedström från Westerbottens län, om nämndemäns rått till viss andel af expeditionslösen. Nämndemäns skyldighet att utan ringaste ersättning tjenstgöra vid Häradstingen synes mig i hög grad både betungande och orättvis. Tingen räcka ganska ofta ända till 16 å 18 veckors tid hvarje år, oaktadt Rätten sitter både föroch eftermiddagar. Den för jordbrukaren så ytterst dyrbara tiden få nämndemännen tillbringa vid dombordet utan att härför erhålla någon den ringaste aflöning eller inkomst. Det visserligen hedrande, men tidsödande nämndemansförtroendet är således lör hemmansegaren oftast en anledning och orsak till både bekymmer och ekonomiska förluster. Erfarenheten har också visat, att det icke sällan är ytterst svårt att få nämnden fulltalig, hvilket förhållande säkerligen icke kan förefalla någon besynnerligt, om han tager i betraktande det stora besvär, som nämndemännen hafva, och detta utan någon pekuniär ersättning i proportion derefter. Jag är af den ötvertygelsen, att denna olägenhet och missförhållande skulle till stor del blifva aihulpna, och den sig nu ganska ofta visande obenägenheten för att blifva nämndeman upphöra, om nämndemännen erhölle en lämplig penningeersättning. Och med anledning häraf får jag vördsamligen föreslå, “att Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 78. 121 “att Rikete Höglofliga Ständer måtte för sin del besluta, att för hvarje utslag i tvistemål — men icke för handlingar, som skola lagfaras eller intecknas — bör, då derför uti lösen betalas 1 R:dr 50 öre, till nämnden erläggas 50 öre och så vidare i proportion derefter." Om remiss af denna min motion till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 11 November 1865. G. Hedström, från Westerbottens län. Af ('ari Gustaf Sköldberg från Nerikes län, om åtgärder för bildande af pensionsförening för tjenstemän och betjente vid jernvågarne i riket.
De andades båda mycket kort. Så lutade han sig tungt upp till henne – nacken emot hennes skuldra. Och deras läppar möttes – länge. På en gång slutade musiken med ett skarpt, gällt ackord, och damen reste sig från pianot. Hon stod och dröjde med handen emot instrumentet – liksom stödde sig. Två betjenter döko fram under portieren med stora lampor – der blef så ljust med ens. Herrarne kommo in, alla reste sig – prat och skratt. Hvad Ester var blek! – Ja, grönblått är också en farlig färg. Hur hade hon kunnat göra det? – Hur hade hon? Hvad skulle hon nu göra med honom? Och Ester? Hon satt halft afklädd på sängkanten – hopsjunken – med armarne i knäet och hufvudet slapt hängande ned på axeln. En slö, dunkel blick under de halfslutna ögonlocken – — Tills alla spörsmålen veko. Hon kände åter hans nacke – tung, rund – mot skuldran, – den starka doften från hans hår. – Leendet kring de fina läpparne – de ljusa ögonens trånande blick. Och så denna kyss – lång, het. Hon bet ihop läpparne, knöt händerna konvulsiviskt och kastade sig framstupa ned öfver hufvudgärden. Då hon ändtligen reste sig upp, var hon mycket blek – ögonen ohyggligt glanslösa. »Det var champagnen», sade hon halfhögt, matt. Så fortsatte hon att kläda af sig. För första gången tänkte Berta öfver sig sjelf. Förr hade hon aldrig velat det – skjutit det undan. — Om jag ändå hade älskat honom! – men jag är i detta ögonblick så likgiltig för honom, som om han aldrig hade existerat. Hvad är det då som gör mig så onaturlig? Och hon visste svaret – ryste för den råa enkelheten deri. — Så kunde hon med ens springa upp och gå fram och tillbaka på golfvet – nervöst, med hopdragna ögonbryn och darrande läppar. Nej, hon ville icke tänka – hon blef galen af allt detta. Hade icke Nils Max sagt en gång, att det skulle bli hennes olycka? – detta att tänka. Ja, Nils Max och Lejonhjerta och – alla de andra – hon log bittert för sig sjelf.
Hwad emedlertid härigenom icke skulle kunna samlas til fyllnad uti hela summan, kunde bcqwämligast wid Oreclir-SedlarnaS inlösen Utaf 6ancjusn kil proporrionsrliF aude! omsättas uti dylika Obligationer» hwil« ket sä mycket mindre kunde räknas för orattwist, som Oeäik.Sedlar i allmänhet äro Obligationer» utan, men dosta äter med, utsäst ranka. z:o Den ärliga ^morrilssmsnts - summans utsättande, dels för Orsäil - Sedlarnas stuteliga inlösande, dels ock t»l ksn^llsns ersättande för dest wid lstesli. litiionen gjorda förskotter, beror wäl helt och hållet uppå Bewillnlngens sammanlaggda storlek, som Riket förmär-, jämte öfriga mskylder, ut! et förbättrade myntwärde i längden utgöra. Emedlertid, med antagande «f Riksdal. 400,000, säsom en ärlig ^morrissemsnw. konst, skulle RikSgLldS-Lonroirsts utgifter bliswa, som följer: Til Osäir-Sedlarnas ärliga inlösen fordras - .
Hon sade halfhögt och fullkomligt lugnt: var god och bed herr Hagen komma ut. Jag väntar på gatan. Derpå gick hon, som om golfvet bränt hennes fötter. När hon kom ut, såg hon, att kamraterna gått. Det är bra, tänkte hon, jag skulle ej velat, att Valter sett dem. Hon spejade ifrigt mot ingångsdörren, och nu öppnades den. Valter Hagen kom ut. Hon gick ett par steg mot honom. Det är jag, Valter, sade hon, och rösten var osäker. Vill du ej vara snäll och följa med mig? Hvart då? sade Valter upprymd, men en blick på Hannas djupt allvarliga och sorgsna ansigte gaf honom en aning om rätta förhållandet. Är det är det meningen att få mig bort från kamraterna? frågade han och försökte se styf ut. Ja, Valter, sade Hanna fast. Jag tror du icke anar, hvart dessa kamrater vilja locka dig. Åh! Du är för lättskrämd, Hanna. Vi drucko ett glas punsch. Något måste man ju värma sig med i denna förbittrade kyla. Ett glas? Hanna log sorgset. Jag räknade redan tre. Vet du icke huru lätt sådant blir en vana? Jag hade en kusin, som var en bra gosse, tills dåliga kamrater fingo inflytande öfver honom. Nu är han en försupen stackare, som ingen glädje har i lifvet. Hon tystnade. Hon visste ej rätt huru hon skulle nå fram till hans hederskänsla. Man börjar redan anse dig förlorad för allt godt Såå! Valter rätade på sig. Menniskorna äro så färdiga att döma. Var en karl, Valter, och res dig, medan det ännu är tid. Vill du icke taga blå bandet, det skulle hjelpa dig? Det behöfs visst inte, nog kan jag låta bli, om jag vill. Valter försökte tala lugnt och imponerande. Stöd behöfva vi alla, om vi skola kunna utföra våra goda föresatser. Jag går nu till Palmfelts, kom med. De skola bli så glada att se dig igen. Valter tvekade. Å ena sidan syntes det honom lockande att åter besöka detta goda varma hem; å den andra blygdes han öfver att låta en flicka få honom till hvad hon ville. Jag vet ej, om jag täcks, sade han, jag är ej klädd för visiter. Visiter? Det är ju gamla vänner.
Det afläste Truls i detta andra par ögon, som vaktade öfver hans görande och låtande, afundsjukt och hatfullt mot honom som hon sjelf visat från sig och mot den unga kvinna, hvilken alltså intet tagit ifrån henne, – kvinnans instinkt unnar ingen annan af hennes kön den man, som fordom en gång hängt vid henne sjelf, äfven om det icke ens nu vore lifssak för henne att sjelf få honom. Det led mot kväll; men solen stack allt hetare. Man packade samman och tågade öfver till församlingsplatsen: något måste man väl för det goda samvetets skull vara med på det också. Den officiella delen af mötet var just undanstökad och den privata hade tagit sin början. Man stod i sammanpackade och svettiga skaror kring det långa punschbordet utanför restaurationsbyggnaden samt underhöll sig med tal och skålar, – för fröken allt i allo, för folkhögskolans varma vän, professor Klibbing, för folkhögskolans varma vän, teologie professorn, för folkhögskolans varma vän, hästprofessorn, o. s. v. Den aktiva delen af föreställningen ombesörjdes af honoratiores samt af några elevblommor, till hvilka honoratiores nedlåtande och huldsaligt logo; bönderna ålåg det att andäktigt höra på tiraderna, tömma sina bägare och ställa sig att lyssna igen. Det blef med ens så underligt skumt i luften. Det kunde ju omöjligt ännu vara kväll – Truls såg upp i höjden: bakom träden sköt något svart fram. Det var så kväfvande inne under träden, att svetten pressades ut genom porerna, och stilla, som om hela naturen hölle andan. I detsamma gick ett sus genom skogen, och en kall kåre flög öfver platsen och menniskomassan. «Det stiger upp till åska,» sade Truls och såg ned på Karna. Hon stod och kröp samman, som om en rysning nyss ilat igenom henne. Det begynte komma oro bland menniskomassan. Det mullrade allaredan ute ifrån sjöhållet; den första blixten lyste spöklikt upp inne mellan bokstammarne, der det blifvit helt mörkt; och i samma ögonblick föll en stor, kall droppe på hennes hand. I samma nu prasslade det till uppe i höjden, och det bröt med ens löst med ösregn, blixt och dunder.
De företedda kostnadsförslagen sluta pä en summa af 206,054 R:dr, men enligt ritningen inrymmer byggnaden en fullständig boställsvåning åt läroverkets rektor, oaktadt vederbörande kommuner obestridligen åligger att åt rektor an skaffa och bekosta embetsgård eller utgifva årlig hushyra, hvarjemte ritningen upptager, förutom böneoch musiksal, en särskild solennitetssal. Bygguadsplanen synes således icke vara inskränkt till hvad som för läroverkets behof vore erforderligt; och då dertill kommer att för en särskild gymnastiklokal kostnaden blifvit beräknad till ej mindre än 27,662 R:dr 50 öre, hafva Rikets Ständer antagit, att genom byggnadens utförande efter en annan, närmare efter läroverkets behof lämpad plan, kostnaden skulle kunna så betydligt nedsättas, att, utan någon synnerlig förhöjning i kommunens bidrag utöfver hvad dertill är vordet afsedt, Statens understöd skulle kunna nedsättas till 100,000 R:dr; och då den, jemlikt nådiga Cirkulärbrefvet den 11 December 1863, till läroverkets egen byggnadskassa utgående terminsafgift otvifvelaktigt lemnar tillgång för amortering af ett lån å 40,000 R:dr, torde endast återstoden, 60,000 R:dr, vara såsom anslag oundgängligen nödig.
Ekon.Ulskms d. 20 dennes på bordet lagda betänk. N:o 22, i anledn. af väckt motion om grufägares åliggande alt deltaga i fattigvården. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag tillstyrker, att ordet ”ehvad”, som står på 3:dje raden, måtte utbytas mot ”antingen” och att förslaget i öfrigt mätte antagas. Uppå härefter framställd propos. blcf Utsk:ns betänk, bifallet, med den förändring, att uti den af Ulsk:n föreslagna lind. skrifvelse ordet ”ehvad” ansågs böra utbytas emot ordet ”antingen”. Föredrogos ånyo och bifölls Lagsamt Allm. Besv.- och Ekou.-Utskms d. 20 dennes på bordel lagda betänk. N:o 23, i anledn. af väckt motion om upphörande af lotshemmans frihet från deltagande i brobyggnadsoch väghållnings-besväret. Vid föredragning af Lag-samt Allm. Besv.-och Ekon.Utsk:ns d. 20 dennes på bordet lagda mern. N:o 24, i anledn. af åtcrremiss af betänk. N:o 5, ang:de såväl K. M:s nåd. propos. till R. Byggn.b:n, sorn oek särskilde i delta ämne väckte motioner, lade R. o. Ad. lill handlingarne Ulsk:s framställning om tiden, då den föreslagna författningen borde blifva gällande, och bifölls Ulskins hemställan i afseende på sammanjemkningen af de särskilda besluten om ingressen till lagförslaget. Föredrogs, men lades, på begäran af Frih. Palmstjerna, Carl Otto, och Frih. Raab, Adam Christian, ånyo på bordet Allm. Besv.- o. Ekon.Utskins d. 20 dennes bordlagda betänk. N:o 117, i anledn. af väckte motioner, rör:de förändringar uti Rikets elementarläroverk. Föredrogs och bifölls Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d. 20 dennes på bordet lagda betänk.
Christus är för »Judarne en förargelse och Grekerna en galenskap». 1 Cor. 1: 23; samt att: »den naturliga menniskan förnimmer intet af det Guds Anda tillhörer; ty det är henne en galenskap, och kan icke begripat; ty det måste andeligen dömas». Häraf har upstått det mångskiftande begreppet af ordet Kyrka. Bland dessa skiftningar finna vi en, som gör begreppet: Kyrka liktydigt med presterskap, jemte alla Kyrkan tillhörande stadgar och författningar. Då nu Kyrkan i stället är församlingen, så måste alldeles förvända förhållanden upkomma af ett så förvändt begrepp. I stället för, att alla dessa stadgar och författningar höra församlingen till och skulle utgöra normen för dess synliga enhet, samt presterskapet, såsom äfven tillhörande församlingen, skulle inom benne, med Ordet och Sakramenterna, vara Guds Andas synliga redskap, till Guds Rikes befrämjande, emot alla ondskans makters förstörelseförsök; så förblifver församlingen tvärtom, på påfviskt sätt, en presterskapets och alla yttre stadgars tillhörighet, hvarmed förfogas efter presterskapets andliga ståndpunkt. Till hvilka förslappande resultater detta leder, har ådagalagts genom seklers 68 Den 3 December f. m. erfarenhet om den hierarkiska maktens förlamande inflytelse på det andliga lifvet. Ehuru protestantismen vunnit seklers häfd inom Sverige, har dock en hierarkisk lemning qvarstått ifrån påfveväldets tider. Denna uppenbarar sig öfver allt, i våra lagar och författningar, i våra kyrkliga ställningar och förhållanden. Att Guds Anda ännu hvilar öfver Nordlanden, derom bär likväl vår tid ojäfagtiga vittnesbörd. Är det af vigt för den enskildte att akta på den tid, deruti han sökt varder; så är det icke mindre vigtigt för ett folk att så göra. Historien och Guds Ord lemna oss mångfaldiga och förfärliga sammanstämmande bevis på följderna för de länder och folk, som icke hörsammat, utan förskjutit Guds Nådes-Anbud.
Föredrogos och remitterades till StatsUtsk.: l:o K. M:s denna dag ankomna Nåd. Propos. till R. St:r, ang:de betäckande af de kostnader, som för skatteförenklingens och det nya jordeboksverkets fortgång erfordras; och 2:o K. M:s denna dag ankomna Nåd. Skrifvelse till R. St:r, i fråga om eftergift af den f. d. Landskamererare!! i Wermlands län, KammarRättsRådet Svante Lindberg ådömda skyldighet att ersätta Kronans förlust för arrende-afgifter och krono-utskylder m. m., för boställena N:is 1 och 2 Elfvetorp i Olme socken af nämnde län. Hr Skogman, Carl: Då R. o. Ad. bifallit det af mig gjorda förslag, i afs:de på Brämöns fyr-anläggning, hemställer jag, huruvida icke de öfriga Stånden genom prot.-utdrag borde inbjudas att sig med R. o. Ad. förena. Uppå i anledn. häraf framställd propos. biföll R. o. Ad. att de öfriga RiksSl,anden skulle genom utdrag af protokollet inbjudas att förena sig i det af R, o. Ad. fattade beslutet, i fråga om fyranläggningen vid Bremön. Anmäldes till bordläggning: l:o BankoUt,sk:s Mern. N:o 55, med förslag till vissa förändrade föreskrifter i 7:de Art. af gällande BankoReglem.; och 2:o D en 11 November. 2:o EiddarhusUtsk:s Utlåt. N:o 18, med förnyadt förslag till gravering och inskrifter å den af E. o. Ad. beslutade medalj öfver framlidne Presidenten Aug. v. Hartmansdorff. Höglofl. E. o. Ad. åtskiljdes kl. 9 på aftonen. In fidem protocolli, Albert Munck. Onsdagen den 11 November 1857. Plenum kl. 10 f. m.
Dä kommer man från allm. valens princip; ty dertill hörer just, att den stora massan af Nationen, hvilken icke förstår hvarken sina egna eller det allmännas interessen, likväl skall äga rätt till deltagande i de allm. angelägenheternas besörjande, d. v. s. motsatsen af principen för Ståndsrepresentationen, på en eller 4 kamrar. Jag skall nu öfvergå till en annan talare, sorn uppriktigt sagt oss, hvad han åsyftat med sitt yrkande af allm. val. Ur Hjerta har nemi., med en öppenhjertighet, för hvilken man är skyldig honom tacksamhet, förklarat, alt hans ön - Den >3 Octo ber f. ra. 3S7 skan Yore att göra Sverige till en monarkisk stat meri republikanska institutioner, för att såmedelst för en dertill mogen framtid bereda öfvergången till republiken. Jag bekänner, att lika litet jag i republiken ser afbjelpandet af alla olägenheter, hvaraf vår tids samhällen kunna lida, lika litet ser jag i detta ord något förskräckligt. Jag tror, att äfven under ca republikansk statsförfattning ett folk kan vara lyckligt; men jag tror, att institutionerna nödvändigt måste vara lämpade efter folkets alla förhållanden, och jag tror icke, att republikanska institutioner kunna öfverflyttas “på Sverige, som derför saknar hvarje element. Jag tror vidare, att t9q9ö af Nationen icke ens kunna föreställa sig, ännu mindre önska, att resultaterna af vidtagande reformer i en framtid kunde blifva konungamagtens upphäfvande, och att denna storg pluralitet icke utan missnöje skulle afhöra yttranden i en sådan riktning. Men för att få frågan utredd, hvad Nationen i denna väg verkligen önskar, må man öppet förklara sin afsigt vara den att bereda Sveriges framtida öfvergång till republik, på det förslagen derefter må bedömas efter den halt, de i sjelfva verket äga. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Det ser verkligen ut, som hade representationsförändringens motståndare, som man säger, sparat sitt krut tills i dag, och som den egentliga hufvuddrabbningen nu vore inne.
Om man derföre ej ville blottställa sig för nödvändigheten att efter 5o å 60 år hygga om, måste man söka att af Utlänningen vinna de nödiga upplysningarne, och draga nytta af hans större erfarenhet. Jag tror ock, att man i den vägen gått långt, äfven då man nödgats undertrycka egenkärleken, som så lätt insmyger sig, der lion tror sig i besittning af inbillade kunskaper. Jag tror att man, såsom ett icke likgiltigt oller pä Den 26 Mars f. ra. i3 fäderneslandets altare, aldrig släppt denna grundsats ur sigte. Men erfarenheten visade, hvad ock framställningen vid 1815 års Riksdag ådagalade, att det första kostnadsförslaget ej var tillräckligt. Det upptog en summa af 1,600,000 R:dr, hvilken likväl, om man considererar de förändringar, som mynt och varuvärden under tiden undergingo, måste höjas till 4 millioner, enligt den calcul, jag redan 1822 framställt i en då utgifven afhandling. Men äfven denna summa hade varit otillräcklig, och erfarenheten visade, att vi år 1809 ägde alltför litet kunskaper för att uppgöra ett tillförlitligt förslag öfver ett så vidsträckt och inveckladt företag. Det tillförlitliga förslag, som af en Engelsman utlofvades, uteblef alldeles, och då Majoren Bagge derefter anlitades, förklarade han sådant vara utöfver dess fattning; men när han ytterligare uppmanades, utfästade han sig slutligen att göra det så godt han kunde, likväl med den uttryckliga reservation, att han ej kände localen nog, för att ansvara för förslagets tillförlitlighet. Då 1815 års Riksdag kom, uppgjordes ett nytt förslag, som framlades för Ständerne tillika med de calculer, hvarpå det grundades, och hvilket ännu finnes deponeradt i Banken.
Om yrkad befrielse för gifta personer från Beväringsskykligheten. 2. Örn upphörande i vissa fall af Dykerioch Bergnings-Compagniets befattning med strang dadt skepp och gods". 3. Rörande väckt motion om Vestmanlands Regementes befrielse från Arbets-Com-j mendeiing vid Götha Canal. Fann HögloftRidderskapet och Adeln för godt att, enär sistnämnde Betänkanden redan blifvit af de öfrige 3:ne Riks-Stånden gillade, dervid numera låta bero. S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 3 dennes afgifne samt den 21 i samma månad för-J middagen pa bordet lagde Betänkande, angå - Prot. JJtdr. d. 27 April 1818. 355' ende vidtagande af nödige åtgärder till förekommande af värfvade Krigsmäns permitterande och kringvandrande i landet, samt upphörande af Handtverks Gesällers lika beskaffade vandring från den ena Staden och Orten i Riket till den andra; blef samma Betänkande af Ridderskapet och Adeln afslagit. S. D. Föredrogs å nyo Fag-Utskottets den a dennes afgifne samt den 21 i samma månad förmiddagen på bordet lagde tvenne ytterligare Utlåtanden , i anledning af de hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln gjorde anmärkningar vid Utskottets dea 10 sistlidne Februarii ineddeldte Eetänkanden: 1. Angående väckt fråga att Skogs-åverkan må anses såsom Stöld; 2. Om vidsträcktare rätt för odlare till bl-^, träde af Grannar vid dikning, Och sorn sistnämde Betänkanden redan blifvit af de öfrige frenne Riks-Stånden bifallne, fann Ridderskapet och Adeln för godt att dervid numera låta bero, S. D.
För fullgörandet af ofvannämnde förbindelser oell erläggandet af berörda afgift skall den, som icke eger burskap eller är boende i samma stad, vid början af hvarje år, då ifrågavarande handel af honom idkas, eller, derest handelsrörelsen sednare på året tager sin början, vid den tid sådant sker, hos Magistraten ställa antaglig borgen eller annan säkerhet.® § 24. Mom. 1. “Den, som vill i stad antingen idka handel i allmänhet, med åtnjutande af bur skapsrätt i samma stad, eller ock utöfva så beskaffad inskränkt handelsrörelse, som i § 4 omförmäles, skall derom göra anmälan hos Magistraten derstädes och förete de bevis, som i ena eller andra fallet för styrkande af behörighet erfordras. Magistraten lemne, genom handlingarnes delgifvande, handelsföreningen tillfälle att deröfver inom en månads tid sig yttra, och åligge Magistraten att, sedan yttrandet afgifvits, eller nämnde tid förflutit, utan att tillfället till dess afgifvande begagnats, ärendet ofördröjligen till pröfning företaga. Förekommer emot ansökan icke någon anmärkning, eller finnes gjord anmärkning icke förtjena afseende, meddele Magistraten sökanden burbref, eller, då burskap icke eger rum, tillståndsbevis för idkande af den handelsrörelse, hvarom anmälan skett.® “Den som, efter att hafva vunnit rättighet att i stad idka handel i allmänhet och derstädes förvärfvat burskap, åstundar att, med bibehållande af samma burskap, utöfva dylik handelsrörelse i annan stad, anmäle sådant hos Magistraten i sistberörde stad, hvilken myndighet har att, derest sökanden behörigen styrker sig vara i åtnjutande af ofvannämnde handelsoch burskaps-rält, ofördröjligen meddela honora tillståndsbref för utöfning af den handelsrörelse, hvarom fråga är.“ § 26.
Att de omständigheter upphört som dertill föranled!; Att sedan Banquen ätagit sig att emot 2 procent ränta och 5 procent Capital afbetalning liquidera äkwen den äter. stäende delen af Krigsskulden, som bestär i Leweranteurers fordringar, är icke widare af nöden att till godtgörande! af samma fordringar söka den mera betungande utwägen genom AnnuitetsLän mot 7 procent ärlig ränta, utan all afbetalning pä Capital Gälden; samt att fara är, det Utländske Capitalisier begagna sig af tillfället och fördelen af en hög wäxel - cours att förwandla sine fonder i Annuiteter, för hwilka räntan salunda skulle komma att stanna hoS Utlänningen. Stats utskottet har tagit detta ämne i Lf, werwägande; Och som ändamälet med sä wäl Annuitets-Länen, som det jemwäl wid sista Riks. dag widtagne stadgande om särskilda Läns upptagande pä 6 ärs bestämd äkerbetalnings tid med 5 procent ärlig ränta, bestätt deri att bringa tillsammans en fond, dels till infriande af Den z October. 195 ^jrf Stats-Contoirets obligationer pä de Patrio, iste Länen, dels ock, förnämligast till inlösane af de utgifne fordrings bewis för werkstästde kweranser under sist öfwerständne krig, pä det öanquen, som förbundit sig att till detta sisträmde behof, under loppet af nästinstundande iren 1811 och 1812, förskjuta, tillhopa 1,971,040 ^d. Z4 st. 2 r. mätte, för sä stor del, som enom Inrikes Län erhällas kunde, befrias frän örsträckandet af denna Summa, samt frän öande af sine utelöpande Sedlar; sä har StatsUstottet i detta wigtiga ämne icke bordt fatta