Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enligt den ofvan åberopade memorial äfven bifogade uppgift å utbetalningarne utaf nu ifrågavarande kreditiv och de med dessa medel bestridda utgifter, lyftades utaf detsamma „ „ 1859 „ „ 1860 i U . O I . 115: 15. eller tillsammans R;dr 40,121: 55; Stats-Utskottets Utlåtande N:o 166. 3 under år 1855 R:dr Banko 800,000:—1 „ „ 1856 „ 500,000: — och under Februari månad 1857 „ „ 100,000: — eller tillsammans K:dr Banko 1,400,000: — hvarefter under Maj månad sistnämnda år likaledes utbekom mits v „ 100,000:—■ Summa H:dr Banko 1,500,000:—, eller Kalr Kant 2,‘250,000. Eller afdrag af en under år 1859 med Kalr Kaut 1,258: 18. verkställd återbetalning å den såluuda lyftade kreditivsumman, utgärdet återstående oersalta beloppet deraf, såsom förut uppgifvits, Kalr 2,248,741: 82. Utskottet, som vid do af Fullmäglige i Riksgälds-kontoret sålunda upplysta förhållanden anser ändamålsiöst att förberörda fordringar, hvilka sakna allt värde, fortfarande i räkenskaperna upptagas, får alltså hemställa: att Rikets Ständer måtte besluta, att ofvan omförmälda inom linien i Riksgälds-kontorets hufvudbok för sistlidet år upptagna fordringsposler må ur räkenskaperna helt och hållet afföras. Stockholm den 5 Oktober 1865. Ank. till Exp.-Utsk. den 5 Okt. 1863, kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj.ts nådiga Proposition, angående med konungariket Belgien af slutade traktater om upphörande af Scheldetullen. (I. A.)
i ' Äfventyrarlif '. » » Hennes namn. hennes namn då? » Fru Tammelin log litet skälmskt åt min ifver, men den var ju förlåtlig — jag var endast tjugu år. Och så svarade hon på sitt korta, distinkta sätt: » Louise Fahlman, om ni vill veta. » Och i april samma år skedde hennes debut i » Äfventyrarlif », dramatiseradt skådespel efter en af Bret Hartes romaner. En debut — tänk så mycken nervös oro, så många farhågor, så många förhoppningar. Jag tror för min del, att debutanten jämförelsevis är den lugnaste, men hennes närmaste, de som älska henne — för dem är en första debut lika många timmar på sträckbänken som den varar. I ett hörn af Nya teaterns foyer såg jag, den afton fru F. debuterade, en ståtlig, hvitskäggig gubbe, omgifven af tre unga damer. Och de sutto där för sig själfva hela aftonen, utan att ett ögonblick gå in i salongen. Det var debutantens far, skeppsbyggmästare Jensen, och hennes systrar — alla bleka af ängalan. Och så kom en herre fram under en entreakt och frågade helt förundrad: » Sitter du ännu här? Har du inte varit i salongen, Jensen? » » Nej. » » Är du galen. det går ju bra för Loval » » Jag vågar inte », ljöd det trohjärtade svaret. Men skeppsbyggmästare Jensen kunde godt ha vågat. » Lova » var charmant, det låg osökt natur öfver hennes spel, och rösten, den underbart klara rösten klang lika säker som på lektionen hos fru Tammelin. Debuten hade lyckats, och fru Stjernströms trupp fick en skådespelerska mer. Sedan dess har fru Fahlman, med undantag af ett par år i Göteborg, 7 9 — 8 1, tillhört Nya teatern, tills bon hösten 87 — och det var icke för tidigt — fästes vid den Dramatiska. Det var, som jag yttrat, Messalina, som officielt utgjorde vändpunkten i hennes konstnärslif. Kritiken lofsjöng, och publiken applåderade. Men för den, som med intresse följt hennes verksamhet vid scenen, var det långt förut hon fullständigt slagit igenom.
Banko, såsom dana-arf till Kongl. Majit och kronan hemfallit; så har, efter af Carlstads stadsförsamling erhållit uppdrag, Häradshöfdingen A. J. Pihlgren, jemte framställning ej mindre af de betydliga kostnader, som, i anseende till det stora antalet af fattige, voro med den staden åliggande fattigvård förenade, än äfven af behofvet att bereda dessa fattiga tillfälle till sysselsättning och arbetsförtjenst, i hvilket afseende staden hade för afsigt att inrätta ett arbetshus, derest bidrag af allmänna medel kunde erhållas till bestridande af de dertill erforderliga, till omkring 16,000 Ridr beräknade utgifter, dem stadens innevånare saknade förmåga att ensamma vidkännas, uli en till Kongl. Majit ingifven skrift underdånigst anhållit om eftergift af kronans rätt till ofvanberörde efter Närings-idkerskan Hollander, fallna dana-arf, 5,855 Ridr 7 skillingar Banko, och detsammas anslående till staden Carlstad, för att, emot redovisnings-skyldighet, användas till inrättande af arbetshus för stadens fattiga. Då Kongl. Majits Befallningshafvande, uli infordradt och afgifvet underdånigt utlåtande, vitsordat hvad i förberörda ansökning blifvit uppgifvet angående ej mindre den staden Carlstad åliggande betungande fattigvård, än ock behofvet af en arbets-inrättning derstädes, äfvensom stadens innevånares oförmåga att, utan understöd, bekosta de med en dylik anstalts tillvägabringande förenade dryga utgifter, samt härtill kommer, att Näringsidkerskan Hollander, hvilken, enligt hvad upplyst blifvit, vid sin inflyttning till Carlstad saknade alla tillgångar, inom nämnde samhälle förvärfvat den egendom, hon vid sin död efterlemnat, vill Kongl. Majit härmed i nåder föreslå Rikets Ständer, att kronans rätt till ifrågavarande dana-arf må, till förmän för Carlstads stadsförsamling eftergifvas, under vilkor, att medlen varda till inrättande af arbetshus för församlingens fattige använde.
Visserligen komnia de kvinliga iitstiillariie i likhet n,ed de manliga ' i åtnjntande a f de af staten beviljade förm&amp;nerna med afseende på fri frakt, fri iitstalli~ii~gsplats~ocli fri ~i~pställning, men icke för ty iniste inan rara betänkt p&amp; ganska dryga omkostnader för att de svenska kvinnoriias iitstallniiig skall erliklla en deiisamma fullt värdig prtigel. Man hoppas dock, att w finaiiskomitéiis D och de maliga för sa-, ken intresserades gemensamma bemödanden skola finna en licklig lösning på denna kvistiga fraga. I följande Iiafte ' lioppas vi kuuna blifva i tillfalle att ineddela., Iilirii centralkoinit6n och de öfriga koniitderna ordnat sin rerksai~iliet. ' E n farkämpe för kvinnofrågan. Johann Amos Cowenii stora betydelse som pedagog är allniant erkänd och framhi " l1len. Hans stallning, specielt till fragan om kvinnans iiiidervisning, ä r kanske mindre beaktad. Det torde därför, då i dessa dagar treliiindrah-sininnet af lians födelse firats, vara lämpligt att Iiär p h i n n a om några af den, lika djuptänkte som iidelsinnade tnannens uttalanden i denna frhga. I sin skrift, s3iagiia didacticaa (den stora undervisningslai.anj, appstaller Conienius ett fullständigt uppfostringsoch undervisningssystem, livars grunder göra sig gallaiide annu i dag. Hai. talar han om bildninge~is utsträckning till alla, höga och liga, fattiga och rika, man ocli kvinnor. ~ H v a ' r och en, som blifvit född in än ni ska^, säger han, ?,liar fktt sainina hufvudandainål sig förelagdt, det att rct.ueckla G z d s 7~ekte hzooiz sig till fullaste, tldlnste nzäwklig7~et.
Ständer få alltså i underdånighet anhålla, att E. K. M. i Nåder täcktes låta den 1 ofvanberörde måtto föreslagr.e anstalt till verka ställighet befordra; och R. S. framhärda etc. 4 Underdåniga Skrifvelse!', 175 N:o 73» Uppl. o. godkänd lios Ridd. o. Ad. d. 11 Julii 1823. Preste-Ståndet d. 12 — —- Borgare-Ståndet d. 12 — -—• Bonde-Ståndet d. 12 -— —.
Jag lemnar i denna del det framfarna hälst åt glömskan, och yrkar, att saken nu endast hänskjutes till Konungens eget nådiga bepröfvande och afgörande, ganska säker, alt utslaget afkunnas med ömmande känsla för landets väl och behof. Den sista punkten af Utskottets Betänkande, som afhandlar regleringen af den all - Den 3o April e. lö. 129 allmänna skjutsen, företer utan tvifvel de största svårigheter, och så stora, att jag viisserligen ej tilltror mig att fullkomligt öfvervinna dem; jag anhåller dock få göra några anmärkningar i ämnet, de må föröfrigt gälla för hvad de kunna. Uti premisserna medgifver Utskottet, att skjutsningsbesväret uti dess närvarande skick är af ett högst ofördelaktigt inflytande både i ekonomiskt och moraliskt hänseende, och finner Utskottet, att behofvet påkallar en reglering med skjutsväsendet hvarigenom de närvarande olägenheterna må undanrödjas och för framtiden förekommas. Utskottet antager för öfrigt den grundsatts, att gästgifveri-skjutsningsbesväret bär, så vidt möjeligt är, hvälfvas frän jordbruket. Med fullkomligt erkännande af dessa satsers rigtighet, anhåller jag blott få tillägga, att jag i stöd af en flerårig erfarenhet i landtmannayrket, och efter den mäst spända uppmärksamhet på dess särskildta förhållanden, tror mig hafva funnit en af de väsendteligaste orsakerna till vår allmoges stationaira tillstånd, uti vår skjutsinrättning, och att således hvarken mödor eller uppoffringar i något fall höra anses för stora för att tillvägabringa en så högst nödig reform, som detta ämne påkallar. Det synes ej heller vara för mycket brådskande, om efter 2:ne seklers förlopp, sedan öfvergångert från våldsgästning och fri skjuts af en vis re22 H. 9 i3o Den 3o April e. ra. gering bereddes genom det slags ordnande af skjutsen, som ännu äger rum, man nu högt påkallar lagstiftningens uppmärksamhet, att återbringa denna angelägenhet i harmonie med öfriga tidsförhållanden, och de förändringar, som arne århundraden tillvägabragt.
Jag skall nogsamt akta mig att göra en analys af » Roberts » tredje akt, som alla människor kunna utantill, ocb om hvilken en oblidkelig skämtare yttrat, att » Meyerbeer tagit det fantastiska efter kälkborgare-vyer ». Men denna qväll voro vi då .kälkborgare något hvar, eller rättare, den allmänna rörelsen gaf på förhand en dementi åt Heinrich Heines sarkasm. Efter buffa-duon, då Levasseur stannade ensam inne på scenen, gaf han med oemotståndlig blandning af diabolisk bitterhet och mänsklig sorgbundenhet sin monolog, afbruten af dämonernas kör. Denna kör, som sjöngs i ett slags lurar, har slutat med att falla ned i det parodiska, men vid denna första representation var effekten makalös. Och hör! hör hvilken kontrast! Af grundsrösterna ha försvunnit som stormen. En ljuf ritournelle skingrar dessa lågor, kommer det hemska hånskrattet att tystna. Lugnet efterträder stormen. Försoningens ängel följer fördömelsens i spåren. Men dramen måste göra ännu ett steg mera; Alices romans: » Då jag drog bort från våra bygder » återkallar Bertram på scenen, och vi blifva vitnen till kampens första phaser. I ett förtviflans och vredens rus förråder frestaren sitt incognito. Efter att förut ha skrämt den unga flickan, söker han förföra henne, vägar bära sina händer, sina illa dolda klor, på frälsningens budbärerska. Hon stöter honom tillbaka med fasa, störtar fram till korset, som står uppställdt i fonden af det vilda sceneriet, omfattar det kraftigt med sin venstra arm, och — kratach Korset, illa fastsatt i golfvet, vacklar, tager öfverbalan-sen och faller. Lyckligtvis hoppade mademoiselle Dorus ned ifrån piedestalen med en dansös ’ vighet och försvann ett ögonblick i kulissen, men bra nära var det, att den ljufva Alice hade blifvit allvarsamt sårad. Publiken var redan till den grad medryckt, att händelsen passerade nästan obemärkt. En del af åskådarne trodde till och med nog, att det hörde till pjesen, och att detta fall var en följd af Bertrams trollkonster.
I allmänhet äro> de likväl ännu tillräcklige för Länets behof och kunna fortfarande lemna till - 21 gång’på skogsefjfecler till betydligt afsalu, så framt derå bättre hushållningsmethoder skulle vinna inträde och af enskilde med förtroende omfattas, hvilket dock ej torde kunna ske snart uti ett Län, der skogarne hufvudsakligen tillhöra allmogen. Ett nyttigt skogsbesparings-ämne, nämligen bränntorf, är på de flesta trakter inom Länet att tillgå; men hittills begagnas detta endast till någon liten del, pä södra Dahlsland och något mera i Gäseneds och Kullings härader af Westergöthland, hvilka orter såsom delvis utgörande slättland, redan lida skogsbrist, eller måste afhemta deras behof af ved och virke från aflägsne ställen. I byggnadssättet hafva förändringar, som verkat till skogsbesparing, icke blifvit i allmänhet vidlagne, utan har tvertom allmogens tilltagande håg att bygga högre och rymligare boningshus, som på vissa orter bestå af tvänne våningar, snarare bidragit alt öka skogsåtgången, äfvensom den måste hafva blifvit ökad i och för årligen tillkomne nya bostäder. Nästan alla hus på landsbyggden och de fleste i städerna byggas, för öfrigt, ännu vanligen af träd; dock har en början blifvit gjord med andre byggnadsämnens användande, nämligen sten, brändt och obrändt tegel samt kalkbruk, i Borås och synnerligast i Wenersborg, hvilket byggnadssätt vunnit efterföljd på ett eller annat ställe å landet och torde ytterligare sprida sig derstädes, sedan det blifvit medgifvet att soldattorp och äfven byggnader å militie-boställen få af slike skogsbesparande materialier uppföras. Stängseln verkställes ännu i allmänhet på skogens bekostnad; dock har bruket af stenmur omkring ägorne, äfvensom något af jordvallar, i senare tider tilltagit och jemväl bland allmogen vunnit efterföljare. Någon ingripande reform i dessa afseenden lärer icke kunna förväntas, innan bristen på skogseffecter blifvit så tryckande, att den dertill tvingar. cl) Bergsrörelse.
Jag har stor aktning för den industríela verksamheten i vårt land; men lika fullt kan jag icke beundra en sådan rad som denna: Norrköping fick klädsfabriker, där för den förargliga meterns skull till och med den vårdade formen klädesfabriker måst uppoffras. En synnerligen tarflig antites kallar jag den, då det säges om Banér, att han var » svag f5r vin och kärlek » kanske, men ej svag på tyska falten. Jag skulle velat råda författaren att rimma med » tälten », så hade han kunnat få en motsättning mellan striderna ute samt ramlet och kurtisen inne mellan skål och vägg. Hvad beträffar beskyllningen för bristande sammanhang, reda och öfverskådlighet, s&amp; lemnar hela poemet bevis för den.Men för att fortfarande fösta mig vid innehållet, innan jag vänder mig mot formen, s&amp; bar jag ännu några anmärkningar att göra. Att författaren fördömer Karl den nionde, från adelssyn-punkt betraktad, kan nog stämma med den anordningen, att rid-derskapet ooh adeln stält den store kanslerns bild inne på sin gård, därmed antydande, att det egentligen är ädlingen hyllningen gäller; men det kan ioke förvärfva författarens opas vänner bland dem, som sätta historisk rättvisa högre än klasspanegyriker. Jämförelsen mellan Oxenstierna och Richelieu är synnerligen orättvis. Skall den senare kallas » räf », så förtjenar den förre det också, ty han var ingalunda obenägen för ränker. Sådana spunnos säkert af den tidens diplomati ännu mera illistigt än nu, och såsom en obefogad snärt åt vår ingalunda af mig i allt beundrade tid måste man beteckna en tirad sådan som denna: vår tid har hunnit längre i det ljugande förtal. Men jag öfvergår nu till det rent formela. Hvar och en skall gifva mig rätt däri, att versen i allmänhet saknar schwung och klang. En öfvad versifikatör skulle icke tillåtit sig den mängd af enjambements som denne författare bjuder på. Jag anför ur högen: — orden ljödo, innan hjertat slutat slå, sorgset: » hon den store Gustaf Adolfs dotter var ändå! »
Frih. Stjernstedt, Aug. Wilh.: Då detta mål förevar i StatsUtsk:s plenum, var jag icke der närvarande och har således icke kunnat reservera mig emot det slut, hvartill StatsUtsk. kom - Den 17 Maj. 9 mit. Jag kan icke biträda den af Utsk. tillstyrkta eftergift af hela den Öhrvall ådömda ersättnings-skyldighet i vidsträcktare män än att delta belopp må afskrifvas, med undantag af de till Statskont. redan inbetalda 150 R:dr b:co, så alt ingen restitution af dessa medel må honom tillerkännas, hvarigenom också den i min tanka riktiga grundsatsen äfven vid denna riksdag följes, att den procent, som Advokat-fiskalen i Kammar-rätten tillkommer, icke varder efterskänkt. Jag instämmer således med de talare, som yrkat återremiss af betänk. R. o. Ad. ansåg de emot StatsUtsk:s ifråga varide utlåt, gjorde anmärkningar föranleda till detsammas återremitterande. Föredrogos ånyo och biföllos StatsUtsk:s nedannämnde d. 7 och 16 dennes på bordel lagda utlåtm. N:o 131, i anledn. af väckte motioner om löneförhöjning för fångpredikanter; N:o 132, i anledn. af väckt motion om förhöjda löneförmoner åt Fångvårds-styrelsens embetsoch tjenstemän; samt 133, i anledn. af väckt motion om befrielse för rusthållare från skyldigheten att under krig remontera och ersätta utredningspersedlar. Ånyo föredrogs Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:s d. 7 och 16 dennes på bordet lagda betänk. N:o 11, i anledn. af väckte motioner om ändring af gällande stadganden, i fråga om skyldighet att bygga och underhålla vägar och broar, II.
‘Är vexel ställd att betalas å annan ortj än der godkännaren bor, teckne dä han å vexeln, genom hvilken person i den andra orten betalningen erlägges, och vare för densammas fullgörande sjelf ansvarig. 16. §. Dä vexel till godkännande förevises, bör bestämdt svar, jakande eller nekande, afgifvas inom 24 timmar derefter: sker det icke, anses godkännaren hafva vägrat accepten. 17. §. Varder vexeln ickej inom den i 16 •§. bestämda tid', godkänd, eller sker godkännandet med vilkor, eller inskränkes till en del utaf vexelns belopp, eller kan den ej anträffas, på hvilken vexeln är dragen, vare inneha f v aren, sedan han deremot protesterat, berättigad till åter gängstalan, på sätt i 3o $. sägs. .8. §. Derest vexelgifvare:!, pä den tid dä vexeln utgafs, egde godkännarens ovilkorliga tillåtelse, att vexeln å honom draga, vare denne förbunden att vexeln antaga och, om det ej sker, ansvarig för all deraf uppkommande skada. IV. c AP. Om vexels betalning genom godkännaren. *9- . §' År vexels förfallotid bestämd till en eller flere månader, då skall hvarje månad till 3o dagar räknas: är förfa Hot iden bestämd till en eller flere uso, då svarar en uso emot 3o dagar, två uso emot 60 dagar, och så vidare; varande i alla desse fall den dagen oräknad, dä vexeln utgafs eller uppvisades. Är vexel ställd att betalas midt i månaden, vare då femtonde dagen rätter förfallodag. 20. §. År vexel, som finnes ställd att betalas inom viss tid ef ter utgifvandst eller Uppvisandet, till betalning förfallen, och har icke för vägrad i4« Bil. till Expeditions-Utskotlets Förslag till und. Skrifvelse
Då emellertid de två öfriga Riks-Stånden i allo godkänt Utskottets förslag, som förmedlar Presteoch Bonde-Ståndens motsatta åsigter, får Utskottet inbjuda Presteoch Bonde-Stånden, det förra med frångående af sitt redan fattade beslut, att förena sig med Ridderskapet och Adeln samt BorgareStåndet om antagande af ifrågavarande §, oförändrad. * §• Häri stadgas, att den, som i afsigt, som i 7 § sägs, utsätter emot annan rykte om gerning eller last, som ej är efter lag straffbar, men eljest för hans ära, goda namn och medborgerliga anseende, yrke, näring elier fortkomst menlig, eller ock af arghet fortsprider sådant af annan utsatt rykte, skall dömas till fängelse i högst sex månader eller böter. Denna §, bifallen af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, hafva Borgareoch Bonde-Stånden tili Utskottet återremitterat; i sammanhang hvarmed blifvit anmärkt, dels att det i §:n förekommande ordet last kunde uteslutas, och dels att det i §:n innehållna stadgande, på sätt det nu vore uppstäldt, allt för mycket inskränkte den fria yttranderätten och tvifvelsutan, om det blef lag, komme att gifva anledning till ett stort antal obetydliga injurieprocesser, synnerligen som stadgandet svårligen torde ens kunna efterlefvas. I afseende härå får Utskottet erinra, hvad särskildt angår det ifrågasalta uteslutandet af ordet »last», att, såsom af Högste Domstolen blifvit anmärkt, pådiktande af lastfulla och osedliga vanor kan för annan vara lika menligt och förnärmande som pådiktande af brott, samt att för öfrigt förbudet i denna § icke afser yttranden, som i förtroligt samtal fällas utan afsigt att åt desamma gifva offentlighet, men deremot sådana i argt uppsåt verkställde angrepp på annans medborgerliga anseende, eller ekonomiska ställning, som ske genom en till allmännare spridning åsyftad, nedsättande framställning af hans personliga förhållanden; och att ett dylikt handlingssätt bör vara medgifvet, kan Utskottet icke inse.
Ständer skulle vara beredvillige, att, på så sätt, gå städernes enskilde Drätsel-Verk till mötes, lärer likväl Oeconomie-Utskottet knappast vara befogadt, att med förslag i detta hänseende inkomma. Då likväl det ifrågavarande oftanämnde lagstadgandet möjligen skulle föranleda flere Rikets städer, alt med Wadstena tro sig vara från all byggnadsoch underhållsskyldighet af sine Skolhus befriade, kan jag ej annat än med den värda Motionairen, ehuru i motsatt syftning vördsamt, föreslå: att Rikets Höglofl. Ständer i underd. skrifvelsehos Kongl. Maj:t anhålla, att det Allm. Besv.- och Occon.-Utsk. Kongl. Skol-Ordningen matte utbytas emot det mera bestämda: Städerne, med undantag af dem, sorn genom serskilde Kongl. Stadganden derifrån uttryckligen äro befriade, skola sjelfve sine Skolhus bygga och underhålla. Ankom till Exp.-Utsk. den 2 Sept. Utlåtande, i anledning af väckt fråga om upphäfvande af de inom. Riket på åtskilliga ställen vidtagne spärrningsanstalter emot Chöler afår soten. Från Höglofl. Ridderskapet och Adeln har Oeconomie-Utskottet denna dag fått emottaga remiss å en af Herr Grefve Frölich, David, väckt motion, så lydande: ”Jag har begärt ordet, i afseende på nu gällande Författning till hämmande af Cholerans kringspridande, i följd hvaraf så mångå spärrningsstationer uppstått och dagligen uppstå på allmänna vägar och farleder inom landet, att ett nytt slag af elände, till slut måhända vida mer förstörande än farsoten, derigenom framkallas.
A tid, då grannar ej pligtige äro att hägnad i fredgildt skick hafva; vare den, som kreatur utsläpper, sjelf ansvarig för den ofred de å annans egor göra. Eger någon okynnes eller otamt kreatur, det gild gärdesgård bryter eller flöger öfver, tage ock om det kreatur, ändå att det å stängda egor utsläppes, sådan vård, att det ej å annans egor ofred gör. §. 24. Den, som af annans ^kreatur skada lidit, läte den af två ojäfvige män synas och värderas. §. 25. Finner någon å sina egor annans kreatur, som dit olofligen inkommit; då må han det intaga. Yet han hvilken det kreatur eger; läte honom eller i hans frånvaro den, som i hans ställe satt är, derom strax tillsägas. Yet den, som intog, ej kreaturets egare; lyse det genast upp för sina grannar: Veta ej heller de egaren; lyse då upp för socknemän vid kyrkan å nästa helgedag. Den, som kreatur intagit, vare skyldig att det underhålla och vårda, och nyttje det ej innan så tillsagdt eller lyst är, som ofvan sägs. Sedan håfve han våld kreaturet bruka och nyttja, men ej illa medfara. §. 26. Kongl. Maj.ts Nådiga Proposition N:o 123. 25 §. 26. Egare af kreatur, som efter 25 § intaget är, hafre ej, utom i de fall, som i 27 och 28 §§ sägas, rätt att det återfå, innan han antingen i lösen derför utgifver det värde, hvartill skadan mäten är efter 24 §, så ock det belopp, hvartill kostnaden för kreaturets underhåll och vård af ojäfvige män uppskattas, med afdrag af den nytta, han, som intog, under tiden haft af kreaturet, om han det brukat; eller ock för sådan lösen full pant eller borgen ställer.