Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I anledning af återremiss . — 7 2 52 — 26 Febr. 26 Febr. 26 Febr. ( 25 Febr. 258 59 Leksands socken, om ersättning, ( 1 Mars för liden skada genom vattenöfversvämning, åt jordegare inom 2:ne byar af — 4 1 105 — b. 19 Aug. b. 19 Aug. g. 19 Aug. g. 19 Aug. 116 20 Lerdahls Stom, om afsöndring till utvidgning af Lerdahls församlings Kyrkogård, af jord från f d. Lewenhaupt, om fortfarande rätt till pension ur Arméens Pensionskassa för Landshöfdingen, Grefve P. A lil 4 1 138 — b. 14 Oct. b. 14 Oct. b. 14 Oct. a. 17 Oct. 152 20 Lidköping, angående vattenledning till, se Råda As Kronopark. Lifbergningsbåtar, om anslag till b. 16 Jan. b. 15 Jan 20 anskaffande af s. k — 4 1 209 — b. 16 Jan. b. 15 Jan. 197 Lifbevärings-Regementet, om ett * årligt anslag åt — 4 1 231 — 29 Jan. 27 Jan. b. 27 Jan. b. 27 Jan. Förslag till Voterings-propositioner — 4 1 265 — g. 16 Febr. g. 16 Febr. g. 16 Febr. b. 16 Febr. Yoterings-resultat — 4 1 274 — a. a. 25 Febr. a. a. 25 Febr. a. a. 25 Febr. a a. 26 Febr. 2 2 Lif-Gardes Regementena till fot, om förhöjd beklädnadshjelp för Under-officerare vid ... 75 4 1 71 65 Se Fjerde HufvudTiteln.
Ingen regel utan undantag! Om man i allmänhet stadgar principer, hvilka man med alltför mycken envishet vidhåller, kommer man lätt på afvägar. Skillnaden mellan 238 Den 19 September f. m. detta och det i föreg:de punkten framställda förslaget är den, att i förra fallet begärdes en anslagssumma af 136,000 rdr; här blott 70,000 rdr; der var fråga om att bispringa ett läroverk, som först i en aflägsen framtid kan komma att nå någon väsendtligare utveckling, här igäller deremot att göra en upoffring för en institution, som, om jag så får säga, har framtiden för sig. Tager man dessutom i betraktande den alltjemt stigande tillväxt i lärjungarnes antal, som vid det ifrågav:de läroverket på sednare tider egt rum, så måste man erkänna att ej samma regel kan tillämpas vid detta, som vid det föregrde fallet. På grund af dessa skäl instämmer jag i allo med Hr Montgomery i den anhållan, att ett anslag af 70,00 0 rdr må beviljas Orebro läroverk, för upförande af erforderlig undervisningslokal. Hr af Dalström, Gustaf Jakob: Då jag nu går att aflemna min röst för det ifrågasatta anslaget till Orebro elementarläroverk, har jag äfven ansett min pligt vara att andraga det skäl, som för mig utgjort anlin, att bifalla Utskits i detta hänseende gjorda framställning. Den omständighet, som, enl. mitt förmenande, i detta afside företrädesvis bör framhållas, är. att nämnde läroverk var det första som för 20 år sedan började tillämpa den nyare undervisningsmetoden. Sedermera har läroverket, genom skickliga lärares bemödanden, år från år med förvånande framgång utvecklats, och har lärjungarnes antal vid nuvide tidpunkt upgått till den betydliga summan af 443. Då läroverkets behof af utvidgad lokal till följd af denna omständighet allt mer och mer gör sig gällande, anser jag att Staten ej bör undandraga sig att med den lör ifrågavide ändamål erforderliga summan bispringa läroverket, och får jag på den grund yrka bifall till Utskits i detta hänseende gjorda framställning. Hr Hjärne:
Så framt man är berättigad att sluta till tänkesätten i de Nordliga Provincerne af deras härvarande Representanters tänkesätt , så kan jag försäkra, att, om någon inrättning der skall vinna förtroende, så är det den af sådana Di. strictMagaziner. Då Betänkandet första gången inkom till sammansatte Utskotten , utföll resultatet annorlunda än sednare gången , som härrörde af misstag om propositionen , och jag kan förklara, att Riksdagsmännen af Allmogen från de Norra Provinserne då äfven voro af samma tanke, som nu i Betänkandet blifvit yttrad. Den rådande tonen hos Riksdagsmännen derifrån är , ätt de derigenom blifva mera sjelfständige. De hafva trott inom Utskotten att, om sådana Magazins inrättningar skulle komma till stånd , så skall de för framtiden ej behöfva anlita Staten. I öfrigt får jag fästa uppmärksamheten deruppå att, om man förändrar beslutet, såsom Herr Noréi reservation innehåller, så har man i och med detsamma beslutat, att sjelfva vår MagazinsDirection skall fortfara. Friherre Björnstjerna: Då jag egenteligen ej hort någon bestrida nyttan af de utaf Utskotten föreslagna DistrictMagaziner, hvilkas nytta jag så mycket mindre sätter i fråga, som yisser-5 Ben 24 October f. m. ligen Municipalitets-inrättn ingar tillhöra constitutionela Staters organisation, och da jag i mitt FinanceBetänkande äfven föreslagit sådana, får jag nu hemställa, om icke Herr Grefven och UandtMarskalken täckes göra Proposition på Utskottens förslag, dock med uteslutande af Utskottens svar på Herr Noréi motion; hvarigenom Ridderskapet och Adeln, då punkten om behållningarne förekommer, får fria händer att bifalla eller afstå mitt tillägg. Hans Excellence Herr Grefve Mörner'.
Nej; ty utan att vilja förneka att ofvan antydda t a ~ k e s a t t på många håll, ja, i vida kretsar på ett glädjande satt tillbakaträngts, ar det dock obestridligt, att det hos en mängd manniskor ännu är harskande. Som ett uttryck för detta vill jag anföra exempel, längt ifrån de enda, som skulle kunna framdragas. För ej länge sedan deltog en gift man i ett lifligt samspräk om qvinnofrågan och visade sig snart som dess motståndare. På alla d e bevis, som uppstaldes till försvar för saken genmälde han slutligen:, Må så vara! L å t qvinnan då få komma in på kontor och banker och få äfven andra förvärfsgrenar sig upplåtna. Det har jag inte så mycket etiiot. b l e n hvad jag alltid skall bekgnipa, det ar denna vaxande strafvan att utveckla hos qvinnan en karaktär, en persotdighet, hvilket, om det kunde lyckas, blefve en olycka både för henne sjalf och mannen., Har ett annat exempel från vårt broderland. I förordet till en norsk kokbok yttrar en mycket känd och uppburen professor vid Kristiania universitet, att till en lämplig utstyrsel för en ung frus arbetsrum hörde bredvid sybordet en vägghylla med ett par goda kokböcker, någon andaktsbok och litet lyrik. Obestridligt ar, att ännu i dag mången med ovilja ser, att de skrankor man under tidernas lopp rest för qvinnan börja vackla och falla, och nar man ej kan göra något annat deremot, tillgriper man hånet och gäckeriet. Man kan inte tanka sig en andligen intresserad qvinna utan med bläckiga fingrar och trasiga strumpor - naturligtvis blå - man tanker sig henne förläst och förvriden och oduglig för det verkliga lifvet - som man ju ofta .ser förlästa man vara det! - och man citerar ofta nog följande verser som stöd för sina ord: &amp; led läsning öd ej tiden bort Vårt kön s8 föga det behöfver, Och skall du läsa, gör det kort, Att sasen ej m3 frasa öfver. - Försigtigt afven undanvik All brydsam forskning i gazetten. Vårt hushåll ar v %r republik, Vår politik ar toaletten.
I händelse de uplysningar, som nu blifvit här meddelade, och den utredning, som här blifvit gjord, äfven framställts af Stats-kont. till K. M., innan detta ärende till afgörande företogs, så betviflar jag icke att ju K. M. skulle hafva bibehållit dessa tjenstemän vid sina löner, eller också, om K. M. icke ansåg Sig kunna afgöra frågan, framställt propos. derom till R. St. För min del kan jag icke annat än förena mig med dem, som önskat återremiss i den syftning, som alla de talare, hvilka yttrat sig i frågan, hafva yrkat, och jag vågar derjemte tillägga, det jag hyser mina tvifvelsmål om ändamålsenligheten af den förändrade organisation som Magazins-kont. genom Stats-konl:s tillgörande erhållit, enär den föranledt till en högst anmärkningsvärd långsamhet i ärendernas behandling, hvarpå jag haft exempel, då ett mål, som blef öfverlemnadt till Magazins-kont:s utlåt., derstädes hvilade just jemt ett och ett fjerdedels år innan Magazin-kont. han att deröfver afgifva det äskade utlåt. Hr VVesterstrand: Jemte det jag till alla delar instämmer uti Hr Cederschiölds anförande uti detta ämne, får jag anföra ett till denna fråga tillämpligt prejudical. På Kammar-Colhii stat fanns fordom ett kontor, som kallades Afräknings-kont. Det lydde såsom ett slags amfibi under både Stats-kont:t och Kammar-Colhm. Man hade för afsigt att indraga delta kontor och derföre blefvo tjenstemännen der tillsatta på förordnande. Dä Stats-kont:t år 1824 reglerades, togs Afräknings-kont:s aööningsstat i beräkning för den löneförbättring, som för Stats-konl:t ansågs nödig, och de mera väsendtliga göromålen öfverflyttades på Stats-kont:s tjenstemän.
n ny reprejentation, mera en> lig med Tidihwarfweis upplysning, med hw.lte Medborgares rätt och det Allmännas bämad, skall ötminstone jaa med glädje anst ten dg tä Ridderstapet och Adeln, at sine nu ägande Privilegier ej hofwa öfrigt annat an dek, alt bära der namn, det wapen som antingen Förfädrenö tvrtjenster e>F ler egne dygder dem förwärfw-dt, de stola t denna rättighet finna nya och ökade stäl till de fordringar Staten äger as deras mod, deras kunstaper, och i wädans siund stall ätankan af För ädrenS gerningar parri nia dem hwed de äro skyldige Konung, Fosterland och Medborgare. Jag önskade hafwa nog tydligt uttryckt mina tankar för att of Riddersteper och Adeln biifwa förstädd, sä wäl del ai Riddarhus Utstotlek redan för z mänader sedan inlemnade Betänkande, sonr Preste-Ständets sednare anförande jemte min egen vfwertygelst om hwad som är en billig rätt och nyttigt, har alagt mig yttra mig i denna wigtiga sak; jag har tält enligt mitt samwete och utur den synpunkt Allmänna ställningen sig för mig wiste; jag fär än en gäng lör Ridderffopet och Adeln upprepa, att det endast är med de förbehåll att den begärde allmänna resning och Skattläggning, att ett allmänt eftergifwande of hwarje särskildt
De äta på gräsvall, som under den tid, Då verlden var menlös och rättvis och blid. Jagt-bedrifter äro likväl ej hans sak, emedan han, i följd af sin närsynthet, alltid skjuter bom; och förgäfves tröstar han sig omsider med det tappra föredömet af Prins Gustaf, som alltid ”skjuter utan att sigta”75. Från slika partier stannar han således ej ogerna hemma. Men bäst som han då vill för häfdforskningen begagna sin stilla enslighet, mottager han några fröknars inbjudning på filbunke i Drottningens ladgård; och när sällskapet der påträffas af Herrskarinnan, som återkommer tidigare än man väntat, har han genast på lagets vägnar en versbit färdig, hvars början lyder: När knappt Lovisa sig tillåter Att gå på jagt en liten stund, Så stå dess trogna undersåter I mjölk och grädda upp till mund; De låta slottet gerna prunka Med sin Gudinnas dyra lof, Blott de hos Sancta Filibunka Få i dess ladgård ha sitt hof. Dock, stora Drottning! Gud behagar Ge trefvenhet åt deras magar: Hvad kan förloras deruppå? En stor kärlek till landtlefnad och landtnöjen synes för Kung, Drottning och Skald varit gemensam; endast under somrarna, på lustslotten och lustresorna, kände man sig egentligt lefva. Man täflade då, att slå ifrån sig de politiska bryderierna på alla vis; och således äfven – när ej annat ville hjelpa – genom de lösgifnaste tidsfördrif, upptåg och frispråkigheter. Detta kallade man att ”bära Calotten”, att ”vara i Calottinien”, eller ”tillhöra det Calottiska Regementet”; som hade valt Momus till sin skyddsgud. Momi mössa, kallad ”Calotten”, sirad med ett par öron jemte en mängd småklockor och bjellror, satt såsom hjelm på regementets vapen; Momi spira, kallad ”Marotten”, fördelade längden af vapenskölden; der visade sig, på ett gyllne, med fjärilar af åtskilliga färgor beströdt fält, månan i silfver, stadd i sina trenne skiften. Valspråket var:
Sverige äger nu mera inga Hamnar i Finska Viken; den Bottniska är 500 Den g Januarii. delad, och Ryska Magten är, vid sina företag emot oss, ej mera bunden vid en enda väg, som då strandvägen var den, genom hvilken ett fiendtligt inbrott kunde göras. Det samband emellan våra Flottor och Armeer, som fordom tillät svagare krafter, att, understödde af Local-omständigheter, mota öfverlägsnare, är ej mera, sedan Finska Viken upphört att vara ett stöd för vårt försvar. Vår Hufvudstad, i stället att vara skyddad af Finland, är nu flyttad till Rikets yttersta gräns, sedan de Ryska Örnarne innehafva Åland. — Hvad vi förlorat, har Ryssland vunnit, och vårt Geographiska Läge framvisar, efter Finlands förlust, en lång och rak sträcka Land, som öfverallt kan angripas; Sverige har 44°° Qvadratmils Areal, och på denna vidd 2, kanhända 2J Million Menniskor, som sammanlagdt ej heller framvisar nöjaktig styrka vid jemnförelsen af vår mägtige Grannes. Sverige liar, genom Norriges förening om samma Konung, kommit i tillfälle att utur en Politisk synpunct kunna anse den Scandinaviska Halföns Interesse såsom odeladt, och Sveriges Politiska verkningskrets såsom oskiljaktig ifrån den, som för hela Kalfön pröfvas den naturliga och rätta. Det land, som behöfver anlita ett annat om fyllnad af första Lifsbehofven, är alltid fattigt; denna fattigdom blifver i Politisk hänsigt vigtigare, om det är ifrån en, genom sitt läge, sin Folkmängd och sina utvägar, redan mägtig Granne, sorn de bristande behofven skola erhållas, och då den Scandinaviska Halföns belägenhet är sådan, Den g Januarii. 501 lan den, vid en sanningsfull undersökning, i min tanka, aldrig anses annorlunda, än som en svag och fattig Stat, hvars liela syftning bör inskränka sig till ett sorgfälligt undvikande af all stridighet med andra Stater.
Alt återigen Ständernas sednaste beslut afsåg beväringsmanskapets uttagande och fördelning på lämpligaste sätt öfver hela landet i och för vapen - Den 7 Maj e. m. 349 öfningarne, är redan omnämnt, och derom borde icke ens fråga kunnat upsla; således är här en bestämd punkt deruti man kan säga alt Utsk. misstagit sig. Måhända vore det äfven klandervärd! om Const.Utsk. fäster sig vid alltför mycket småsaker, ty Utsk. skulle då göra af sitt vigtiga kall, såsom förut är yttradt, ett slags knappnålsmakeri. Jag vill öfvergå till 4:de punkten, angående beräkningen af tiden för det Majoren Åkerstein ådömde suspensions-slraff, och de anmärkmr som derom blifvit gjorda. Man vet att Major Åkerstein vistas utrikes i och för mililaire göromål. Sådant lärer redan varit afsedt före den lid då Major Akersleins suspension inträffade. Man har här icke fästat upmärksamheten på en ganska vigtig omständighet, som särskildt angår bristerna i vår rältslagskipning. Domen meddelades först 6 veckor eftpr dess aflåtande till vederbörande auktoriteter. Skulle nu Major Åkerstein, då han af K. M. hade fått i updrag att för ett visst ändamål företaga en resa, hafva upskjutit densamma, eller skulle måhända hans suspeusions-straff icke komma att honom tilldelas förr, än han redan hunnit komma i ett annat land? Här är ytterligare anfördt såsom klander, att suspensionen tilldelades honom under hans permissionstid. Hade man icke gjort det, så skulle han ännu ytterligare fått vänta i fyra månader, emedan han hade fem qvar af sin permissionstid. Detta har, som en af reservanterna anmärkt, icke haft något in flytande på sjelfva domen. Principen må de lagkloke bedöma, domen är fälld, den har gått i fullbordan och Majoren har under deruti föreskrifven lid icke fått sin kommendantsbefattning utöfva.
Uti 7§ 2 Cap. ofvannämnde KonS eÄamini," skärgårdar, som fiskare oklandradt och e u gammal vana ömsom fiskat vid hvarandras land och fölit saltsiö-fisken efter dess dref, förbldver det ock efter förra vanligheten”; men det oaktadt både under de sednast förflutne åren strandegare i skärgården, emot hvad förr vant vanligt, företagit sig att vägra andra fiskare lägga strömmingssjotar, ehuru desse sistnämnde ställt sådan redskap på djupet, så lånU fL and, att strandegarne derutaf icke kunnat hindras från notdrägt och nät ska7sk, vldan 'l ''c(6t llkV7, V°re 1,öSst ;1»geläget, att betrygga hvarje .kattskyldig vid utofningen af den rättighet, på grund hvaraf lian blifvit till bevillning taxerad, har motionären till vinnande af detta mål föreslagit, dle-V 7-7T-7 Konfl.,Sts"Sa miUte C! hAiJa förändrade 1y: ‘ ' 0,11 Ll t v is tei s undvikande och vederbörandes efterrättelse nödigt profvas att något visst stadgas om rätta förståndet af jordegande rätten vid bars-fisket; sa varder härigenom forordnadt, att saltsjö-fisket inomskärs hör 01 deras enskilda egendom anses, som strand och holmar deromkring eeahvar och en som bevillning för fiskeri-yrket erlägger likväl obetalt att } "ifnjore landgnmd, 1 öppen segelled, sund eller fjäril, der det utan mehn för strandegares not-eller notdrägt ske kan, egna strömmingssjotar lagga eller lagga låta.” 0 liUi. till Rik. St. Besv - och Ekon.-Ulskotlens Betänkande, TS.-o 20. Utskotten, som ansett sig böra gemensamt handlägga förevarande fråga, få till en början erinra, dels aLt förslag till en ny Fiskeri-Stadga b 1 ifvit°på Kong!.
Härvid bör också icke förbises, att af de sedlar å 16, 14, 10 och 8 sk. b:ko, hvilka för närvar:de utelöpa till icke obetydligt belopp, en stor del kan antagas vara förlorad, hvaraf naturligtvis temligen klart följer, att de alldrig till hela sitt belopp komma att blifva presenterade till inlösen; och tager man då i betraktande, att de nu till afföring föreslagna sedlarne icke öfverskrida beloppet af dem, sorn verkligen äro förstörda, torde deraf den slutsats kunna dragas, att när icke mer än en så ringa summa som 1,000 K:dr från hela landet presenteras till inlösen och det derjemte visat sig, att dessa sedlar icke finnas i rörelsen, icke flere af dem finnas qvar lefvande, än sådana som kunna vara förvarade i aflägsna landsorter, hos en eller annan om de allmänna förhållanderna mera okunnig person, som lagt dem på kistbottnen, derifrån de ieke utsläppas, annat än i mån af dödsfall eller arfsskiften. Men då Banken genom räntevinsten på omförmälde kapital förvärfvat en mer än tillräcklig inkomst för dessa sedlars inlösande, kan jag för min del icke finna, att ett bifall till BankoUtsbs tillstyrkande på något sätt kan vara vådligt för Banken. Jag erkänner fullkomligt riktigheten af den sats, som Hr Mannerskantz i sin reservation framställt, nemi., att det beslut, som år 1844 fattades och lades till grund för Bankens bestånd, eller att dess sedelskuld icke i något fall skulle få ökas utöfver 20 millioner R:dr, utan jemnt mosvarande tillökning i Bankens metalliska valuta, 42 Den 1 Mars e. m. bör hållas i helgd; ehuru jag å andra sidan är fullkomligt öfvertygad om att nämnde summa är ganska lågt tilltagen och lägre än andra länders banklagstiftning i sådant fall skulle hafva medgifvit. Jag skall också icke med min röst tillstyrka någon åtgärd, hvilken efter mitt omdöme skulle kunna förminska den säkerhet för Banken, som med nyssnämnda föreskrift är afsedd; men jag kan icke finna, att den nu föreslagna åtgärden i någon mån kan rubba ifrågavar.de. säkerhet.
För visso skulle hon i denna stund varit mindre öfvergifven och olycklig, om hon böjt sig under det tunga ok, som blifvit henne pålagdt; ty de konflikter en frånskild hustru kan råka ut för äro förskräckliga » Hade moster Amelie någon dold mening med detta bref? — Nej det var omöjligt. Men eget var det, att denna varnande röst skulle nå henne just i dag. Det var ju hennes eget tvifvel, hennes egna dunkla farhågor, som i dessa ord blifvit formulerade. — Att böja sig under det ok, man blifvit pålagd — ja, det var ingen lätt sak. Men det var något, som sade henne, att detta dock var den enda väg, på hvilken hon skulle finna frid. Men åter upphof sig i hennes inre en kraftigt fordrande stämma: Har man då icke plikter mot sig själf? Bör man då icke söka att frigöra sig från förhållanden, som draga en ned, som tum för tum komma en att andligen förkrympa. Har man icke full rätt att rycka sig loss ur skam och förnedring och uppsöka en friskare atmosfär, hvarest man får gå sin egen väg, lefva sitt eget lif? Dörren öppnades Det var barnjungfrun, som bad att få släppa in lille Ivan till frun, medan barnkammaren luftades. Den unga frun nickade medgifvande, men hon ägnade sin lille gosse föga uppmärksamhet, ty hon fortsatte att rufva öfver det ämne, som upptog hennes sinne. Slutligen sprang lille Ivan fram och lade, för att ådraga sig uppmärksamhet, sitt hufvud i moderns knä. Hon började att sakta stryka hans guldlockiga hår, medan föreställning efter föreställning arbetade sig till klarhet i hennes inre. — Ja, hon kände i detta ögonblick fullt tydligt, att hon endast hade att resignera. Hennes mod och själfkänsla skulle aldrig ånyo kunna resa sig, äfven om hon afskakade dessa förnedrande och tryckande band. Hon var icke i besittning af den blinda tro och den själsstyrka, som fordrades för det framgångsHvad är det man till plättar hafva bör? Hvad är det mången gosses hjärna bryr? Ett litet ting, som mångens högmod styr. Säg, i hvad delar Danmark deladt är? En dikt, som bör oss alla vara kär.
Till förekommande af oblida omdömen i allmänhet öfwer dc Tjenstemän, hwilka pä ett eller annat sätt med uphandlingar för Kronan hofwa befattning vch hwaraf de, oagtadt Kronan genom deras nit och omtanka haft en icke obetydlig winst, ändä ej njuta annan tillfredsställelse, än egit medwetande att säsom redelig? män hafwa upfpllt sine äliggandcn, skulle jag önska, det uphandlingar altid kunde werkställas medelst offenteliga Auctjoncr. Men dä i betragtande kommer, att wid sädanc Auctioncr Kronan ofta sätt betala mera för en wahra, än hwartill den genöm annan wäg kunnat förskaffas, härrörande dels deraf, att sammansättningar af corporaldotter ganska ofta troligen inträffa, sä wida ej händclscwis nägon främmande person blifwer medtäflare; dets deraf att dä större partier erfordras, än tillgängarrie medgifwa, upjagar detta äfwen prisen; blifwer fölgdcn altid den, jag förut omnämnt. Dessutom inträffar den händelse ofta , att ej mera än en säljare till en skags wahra sig infinner, och dä sätter han derä hwad pris han hälst behagar, altid till Kronans stora skada. —Uns derstundom är bchofwet af den nödwändighct, det ej tillfälle gifwes att anställa Auctioner, och ofta päkominep det sä hastigt, att wahran, om ej samma dagätminstone dagen dcrpä bör wara anskaffad. Till förekommande af minsta möjeliga förlust för Kronan, har i sednare tider pä flera ställen den anstalt wid uphandlingar blifwit widtagen, att enär tiden tillätit Auctioners utlysande, hafwa äfwen spcculanter sätt den rättighet, att innan Auctionens början jnlep>na förseglade anbud, hwarwid nästan altid desse anbud warit för Kronan förmänligare, än Auktions - inropet. Enär äter tiden ej mcdgifwit
13 stiftet inskrifna fröknar utgjort 103, hvaremot under samma tid 314 afgått, deraf medeltalet belöper sig till omkring 16 årligen. Stifts-kassans tillgångar, som år 1812 utgjorde 117,000 R:dr 36 sk. 10 rst. banko, utgör för närvarande 270,019 R:dr 22 sk. R:mt, hvilken summa, efter afdrag af det belopp som genom serskilda testamentsförordnanden under nämnde tid, kommit Stiftskassan till godo, visar en årlig tillvext af 1,050 R:dr 12öreR:mt, hvilken medelbehållning likväl under de fyra sista åren, i anseende till ökadt antal pensioner, minskats till 818 R:dr 16 öre R:mt. Redan vid 1828—1830 årens riksdag väcktes förslag att pensionerna för i Stiftet inskrifna fröknar skulle förhöjas från 33j R:dr till 200 R:dr banko, till hvilken förhöjning tillgång borde beredas, dels genom tillskott af 116| R:dr för hvarje delegare i fonden som önskade komma i åtnjutande af den tillökta pensionen, dels genom förhöjning af inskrifningsafgiften till 25 0 R:dr och familjegåfvan till 200 R:dr, allt banko; men detta förslag kom af anförde skäl, hvaribland må omnämnas Stifts-kassans ställning, att förfalla.