Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Återupptagandet af » Yattendragaren », Cherubinis gamla opera, som gafs pa samma scen redan for ett par ocl \ åttio år sedan, har icke krönts af synnerligt stor framgång, kanske emedan musiken ej mera är i nutidens smak, kanske också emedan man ej funnit utförandet fullt lyckadt. Erkännas måste dock, att hr Lundqvists Mikeli är en god dramatisk framställning, som verkar genom sanning och flärdlöshet samt varm, om ock ej starkt utpräglad känsla. Hr Lund-qvist torde i dramatiskt afseende — jag förmodar äfven i musikaliskt — kunna mäta sig med, om ej öfverträffa några af sina föregångare, hvilka varit Sandström, Walin, Fredrik Kinmansson och gamla Brooman samt kanske ännu en, emedan Brooman icke anstäldes vid kongl. teatern förr än 1804, men » Vattendragaren » uppsattes där redan året förut Af dem som nu utföra operan är det egentligen ingen mer än hr Lundqvist som förmår afvinna sin roll något dramatiskt intresse. Hvarken fröken Ek i grefvinnans eller hr Sellman i grefvens partier later oss ana hvad den förra kan åstadkomma i » Neaga » och den senare i » Profeten ». Fröken Eks närmaste företräderska i samma parti, fru Mi-chaeli, var visserligen icke framstående som skådespelerska, men man brukar just icke bekymra sig mycket om huru * ' en stor sångerska spelar rollen. Partiet liar för öfrigt utförts af Julie Berwald (sedermera friherrinnan Åkerhjelm), Elma Ström (nu fru Billing), fru Enbom och fm Se velin, och af dem minnas de äldre teatervännerna med nöje de tvä första, under det att väl högst fa erinra sig fru Enbom och knapt någon fru Sevelin, hvilka bägge dock omtalas som goda sångerskor och icke dåliga skådespelerskor. Bland hr Sell-mans företrädare är det i synnerhet hr Arnoldson som lefver i vårt minne såsom både utmärkt sangare och talangfull skådespelare i grefvens parti. » Vattendragaren » är en mycket enkelt utrustad opera, som dock vid sin uppsättning ståtade med en af Louis Deland, skicklig dansör och ballettmästare, men ännu mera betydande komiker, anordnad » Savoyard-ballett », hvilken sedan borttagits.
De voro alltid långt från Jorm boende lärda herrar, som en eller annan gång på allmän bekostnad gjorde en resa till Ankarede och då togo emot sjuka. Jormkungen berättade historier om dem, och ingen enda historia var vacker. Här, där tolfskillingarna ha större värde än riksdalrarna hafva nere vid kusten, hade de, enligt hans mening, farit hårdhändt fram med de magra pänningbörsarne. Hvarenda historia ägde en spets, som ibland låg halfdold och ibland uppljust — och efter dem alla sporde han den medicinman, som satt i årorna, om dennes åsikt. Drog jag en moral ur någon historia eller yttrade mig med eller emot honom, syntes han icke bry sig stort om det. Det var doktorns mening han ville veta, och denna var svårare att få reda på. Den älskvärde medicinarn berättade lustiga historier och hörde gärna andra i stället, men så fort någon började hacka på läkarekåren, då var han tyst, så vidt han icke rent af började skälla. Jag fick erfara det på Dærgafjäll, då jag försökte ge honom en liten inblick i pastor Liljeqvists ögondiagnos. Men den i grått vadmal och tjock yllehalsduk klädde kungen i Jorm fullföljde sina funderingar. Om också en kvart eller en halftimme förspildes med tal om annat — strax var han åter inne på det där kapitlet om läkare. Så och så hade det gått med en och annan fattig i Jorm. Så och så hade en fått plågas i denna afsides fjälldal, därför att läkaren bodde 14 mil härifrån och man icke hade råd att hämta honom. Det började skymma medan Jormkungen talade. Fjällens hvita snö mörknade till blågrått. De gula och ljusbruna färgerna blefvo mörkbruna och sammansmälte. Skogens gröna fält under fjällens fötter svartnade. Ett litet ljus tändes långt bort på sjöns högra strand. De andra båtarna hade lämnat oss och inga skämtsamma utmaningar gingo öfver vattnet. Men Jöns Jonsa talade fortfarande vid styråran. Där framme, där det lyste, bodde en man, som var svårt sjuk. Stackare! Gud vet hur det skulle gå för honom? Om han doge från familjen — hvad skulle då icke hända! Jag sporde om mannen icke ägde hemman och hade något till öfvers.
Da jag nu utbeder mg akt derföre offenreligen la betyga Herr Landt Marskalken min djupa högaktning, min wördnadsfulla tacksamhet, torde jag fä tillägga den önskan akt prvtc» collet mätte i hela desi widd bibehällas, för att ät en efterwerld förwara ett lika sä gagnande som tillfredsställande bewis af det satt pä hwilket en sadan sak, under en sädan stallning blifwit behandlad. Men dä jag nu ater kommik atk tala i detta ämne mäste jag anhålla, atk fä tillägga en förklaring öfwer mitt löregäende yttrande i afseende pä hufwud fräganS förhållande kill lagens föreskrifter. Jag har med uppmärksamhet hörk Baron Letterström» deduction i detta afseende och jag skutte an,e han har aldeles rätt om det wore fräga om en Grundlags-stadgauden, som först ivid denna Den 3 Julli.' is denna Riksdag more föresiagne till förändring. Men dä frägan angeck en författning i afseende pä hwillen förra Constitulions-Ntstotlet wid sistledne Riksväg redan yttrat: "att när Utstottet salunda "nu till RiksenS-Ständer, delta sikt förslag till äu« "dringar i Tryckfrihets lagensasiemnar, ster sädant "i den förtröstan, att wid en kommande Riksdag, "nar detsamma kommer under Riksens-Sränders "pröfning de förbättringar, som mev det föreflag^ne Svllemet stä i ett dä erkändt samman^'haug. kunna göraö, hwilka nu trll äfwcntyrS "ligga dolda för Ulstokieis med det noggrannaste "bemödande anstälde, torstningar, har jag ej kunnat anse de tz. §. af Grundlagen, som Herr Baron Oäerliröm anfö-t såsom lämpelige till förewarande fraga. Constiiutions Utstotteks förstag hade kill föremål, i synnerhet en närmare con roll öfwer Dagblad ocb Periodista strister.
Det är af våra skogseffekter, vi egentligen skola lefva, derigenom att vi lemna dem i utbyte mot spanmål, men när vi nu fara till östra kusten för att få köpa spanmål, så hånas vi och man svarar att det icke finnes någon säd att köpa. När vi fara till den vestra kusten, så få vi samma svar. Spanmålen, säger man, ligger i kuststäderna, för att utföras, så snart öppet vatten blir. När nu ett sådant förhållande inträffade, så måste jag, för alt frälsa lifvet på en mängd innevånare i denna Den 5 April. 19 trakt, på egen lisk, utan dertill gifvet tillstånd, från kronans magasin i Christianstad gifva dem spanmål lill ett belopp, som jag ej så noga minnes, för att åtminstone för dagen skaffa dem nödigt uppehälle. När jag vid mina besök i stugorna, i deras egna boningar, såg dem äta bröd af bark, blandadt med drank och agnar, då framställde sig för mig behofvet, att sådant anmäla. Jag begärde af K. M. för fattigvården inom 2:tie socknar ett understöd, ty fattigmedlen räckte ej till. Folket hade intet öfver till sina behofver, då spanmålen gällde så mycket, att de mäste betala 28 r:dr för 1 lunna råg och 22 r:dr för 1 tunna korn. Under sådana förhållanden kunde de icke lemna något ifrån sig till understöd åt sina fattige, hvilka voro ända till 3 å 400. Jag begärde för en socken 1000 r:dr och för de öfriga, såsom reservmedel, 9000 r:dr, summa 10,000 r:dr b:co. Jag försökte att skaffa spanmål — omöjligt! Ett par possessionater inom Christianstads län voro så barmhertige och lofvade alt icke sälja någon säd annat än på min anvisning. Det var den enda tillgång på spanmål, som hela länet då ägde. K. M. fann sedermera för godt, att förbjuda utförsel af spanmål och följden var den, att tillgångar kröpo fram, hvilka förut varit dolda. Folket fick lefva, och det är också ett intresse, sorn raan icke bör förgäta, ty det är mängdens.
På det man må vara säker om, att författningen tillämpas såsom Ulslct ansett den höra tillämpas, hemställer jag, om icke IL o. Ad. behagade bifalla Gr. Liljencrants’ motion. Frih. Alströmer: Inom Utsk:t ansåg man, att någon vill rådighet vid tillämpningen af denna § icke skulle kunna uppstå, utan alt det var alldeles klart, alt, när ett. gästgifveri flyttades från en hemmansdel, derdel liirut varit inrätladt, ulskänkningsrätligheten skulle upphöra. Om någon tvekan i della hänseende finnes och man skulle vilja uttala sig i den syftning. Gr. Liljencrants föreslagit, tror jag, att detta lämpligast kunde ske, om man i 26:te §:n näst efter orden: »hvilka, jemlikt G:le §:n för rättighetens förvärfvande erfordrats» införde orden: »eller om gästgifveri flvllas till annat ställe». 1 så läll tror jag icke, att någon otydlighet i detta afseende kan finnas, hvarför jag anhåller 0111 bifall till Utsk:ts hemställan. Frih. af Ugglas: För mig är den nuvarande föreskriften så (vdlig, alt jag icke kan förstå, huru någon tvekan vid tillämpningen kari uppkomma, ty. i och med detsamma ett gästgifveri flyttades från ett ställe till ett annat, måste väl den gamla rörelsen på gästgifveriet upphöra. Jag anser det icke vara lämpligt att i förtaltningartie inrymma en mängd föreskrifter, som icke tjena något till, hvarför jag anhåller om bifall till Utskits hemställan. Hr von Koch: Efter de förklaringar, som nu blifvit af gifna, vill jag icke längre fortfara med mitt yrkande, utan afstår från detsamma. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. , blef Utsk:ts hemställan af K. o. Ad. bifallen. 15:de §:ns text. Frih. af Ugglas: 1 afseende på texten, ber jag få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på, att, i öfverensstämmelse med Ståndets förut lättade beslut, orden »tre år» böra utbytas mot orden »ett år».
December och beslutet den 17 sistlidne Juli; skrifvelsen innehållande tillkännagifvande att förberedande åtgärder redan blifvit vidtagna för öppnandet af underhandlingar om handelsoch sjöfartstraktat med Frankrike, och beslutet afseende underhandlingarnes öppnande och utseendet af personer, som å Sveriges vägnar dervid skola biträda K. M:s Beskickning i Paris. För mig åtminstone är det för det första omöjligt att finna att berörda »händelser» berättigat till motionens väckande; men, äfven antaget att 56:te §:n R. O. icke lade hinder i vägen för motionens väckande, kunde Den 27 Oktober. 149 dock för det andra, vid det förhållande att den afsedda frågan redan blifvit af R. St:r afgjord, i strid med innehållet af 75:te §:n R. O., frågan icke vid denna riksdag ånyo väckas eller upptagas. Dessutom och för det tredje stadgar 6!:sta §:n R. F., att alla afgifter, som R. St:r under de i 60:de §:n R. F. nämnda titlar beviljat (och nämnda § omförmäler uttryckligen »hvad R. St:r särskildt hvarje riksdag såsom bevillning sig åtaga»), skola utgöras intill slutet af det år, under hvars lopp den nya bevillningen af R. St:r fastställd blifver. Således har i samma ögonblick klubban föll i Förstärkta Bevilln.-Utsk:t — dit frågan kommit, emedan 2 Riks-Stånd stannat mot 2:ne — R. St:r beslutat att afgift enligt 16:de §:n Bevilln.-Förordningen skall utgå till slutet af det år, under hvilket nya Ständer antaga en ny Bevilln. -Förordning. Af de ord, hvarmed jag inledde mitt anförande, synes, att jag skulle glädjas, om mina tvifvelsmål angående motionens laglighet kunde höfvas, men intill dess detta skett, finner jag mig nödsakad att anhålla, att motionen måtte läggas till handlingarne. Hr von Koch: Min juridiska rätt att väcka denna motion grundar sig derpå, att det först efter motionstidens slut blifvit allmänt bekant, att frågan om en handelstraktat med Frankrike blifvit bragt å bane.
Den Lag skulle således blifva högst orättvis, som förutsatte, att om sådane mål endast ett omdöme kunde och borde ega rum, och derföre med ansvar beläde den Domare , hvars åsigt af saken icke öfverens*tålh - J.n^Vtihntttts Betänkandcn. gir do med Högsta Domstolens, oell torde dea erinran härvid icke vara olämplig, att så länge någon gräns icke finnes för mensklig» förståndets utbildande, kan den, sora i öfrigt ådagalägger kunskaper och skicklighet, icke till last förås, om han någon gång förgäfves söker den ledning till del rätta, hvilken för en ännu högre upplysning än hans, står att finna. Utskottet anser i följd af detta allt något annat stadgande uti ifrågavarande ämne icke böra gifvas, än det som redan finnes i afseende å påföljden, då origtig Dora af uppenbar vårdslöshet eller oförstånd Hilles. Sedan Utskottet sålunda yttrat sina tankar öfver hvad Motionairen framställt, får Utskottet tillstyrka, att, med undantag af de delar af Motionen, hvarom särskildt utlåtande, på sätt här ofvan blifvit aufördt, förut är vordet meddeldt, densamma må i allo afslås; hvilket dock till Riksens HÖglofl. Ständers vidare pröfning vördsamligen Öfverlemnas. Stockholm den a3 Julii i8a3. Ankom d. 7 Aug. i8»3. Betänkande, dels i anledning af Herrar C. Ehrenborgs och E. G. Gyl Lu tz Utskott el s Betänkanden. 52 81* LagVtskottcts Betdnkatidtttt lenheims Memorialer, angående påskyndande af LagCommitténs arbete och granskning dera*, dels i anledning af Hoglaft.
Men vill mtn nu görbelåningen fri för alla handelsvaror, så borr på samma grund, och för att göra alla lika råtu man åfven få belåna allt ting, som har värde, och det måtte vål vara för vida gånget. Således tillstyrker jag nu bifall å första alternativet, och att vi sedan må särskilt få besluta om den andra frågan. Herr Tham: Jag anhåller få föreslå en jemkning i detta ämne, som kunde förhjelpa oss att snart erhålla proposition. Den af Friherre Cederström framställde motion om belåning af alla exportabla varor, tillika med det af Grefve von Rosen gjorde tillägg, äro fråg som de andra Stånden ännu ej åro bekante mt Jag anhåller att de, såsom innefattande en ny motion, måtte få hvila på bordet, och att de måtte sedermera blifva remitterade till Stats - och BancoUtskotten, för att deröfver utlåta sig. Då kommer saken äfven till de andra Stånden. Till detta har jag mycken anledning af hvad Herr Hjerta nyss yttrat, att stadgandet härom bör blifva en särskilt punkt. Om nu Ridderskapet och Adeln beslutar bifall till första alternativet, sådant som det år, finnes det ej något hinder att sedan bifalla, det utländska varor må få belånas, ty det gifves nästan ingen utländsk vara sora ej år tjenlig till export. Deremot kan jag ej annat ån tillstyrka den förändring uti re. dactionen rörande metall-effecter, som Friherre Cederström yrkat, Ibland sådane effecter år till Den 13 September f \ rn. 631 fx&mpel Cobolt, som är fint som mjöl, och ej k^n ställas på våg utan måste stå i hus, och bör ■Vara brandförsåkrad. Så år det äfven med fi'ina metall-manufaclurer. Man kunde lått hjelpa flaken om man satte med undantag af de d ivagar befintlige metall-effecter. Med denna förändring anhåller jag om proposition på för: sta alternativet, och ett motionen om utsträckning af exportbelåningen till importerade varor måtte såsom en särskild fråga, till Utskotten remitteras. Herr Munck af Rofenjkjöld, Eberhard'.
Ej ett spår af speculatif uppfattning: öfverallt vädjas blott till physik och till materiell erfa.renhet Och dervid beklagade man sig dock ständigt, att af motparterne utmålas såsom Fritänkare, Religionsföraktare, Atheister. Egentligen påstodo desse likväl blott det, att Sällskapet, i grunden, hade intet begrepp om Religion179. Deri misstogo de sig ej. – Visserligen började hos Kellgren, vid denna tidpunkt, ett innerligare tänkesätt anticiperas af hans poesi (såsom en följd af hennes sednaste och skönaste utveckling); men det var, då ännu, ej kommet till sjelfmedvetande; dess innehåll stod ännu för hans eget begrepp oklart. Å andra sidan var Swedenborgarnes sak, och deras vänners, ej blott någonting för det vanliga sens commun undersamt, och lätt förlöjligadt. Den var ock på annat sätt grumlad, – och det ifrån begynnelsen: till stor båtnad för deras fiender; ty derigenom erhöllo angreppen, som eljest kunnat synas ej fullt rättfärdigade, en moralisk grund och styrka. Månge bland dem – kanske de fleste – begingo sjelfve den sammanmängning af Swedenborgianismen med magnetisk Clairvoyance, Andars framkallande, Drömtyderi, Alchemi och annat mera, som blef dem så förderflig. Än mer skadade dem den härmedelst uppkomna gemenskapen med personer, hvilkas diktan och traktan, ej utan framgång, öfverförde till Sverige hvad man liktidigt såg i nästan alla europeiska länder: Mystikens urartning till Mystifikation, och dennas till Corruption. Politiska afsigter dervid tycktes jemväl här ej saknas. Näppligen voro dessa ändock af en art, som berättigade Kellgren, att i det förutnämnda näpstqvädet rigta till Gustaf III sitt bekanta skräckrop: ”Regent! der fanatismen går, går upproret i fjätet”. Tvärtom har man anledningar till den förmodan, att de svenska thaumaturgerne menade både Konungen och fäderneslandet väl.
Stadgandet, om det, till föga heder för tiden och den religiösa upplysningens framsteg eller dess närvarande ståndpunkt, skall qvarstå, bör derföre gälla endast myndige barn och descendenter, som hunnit till mognare ålder och begrepp om sine åligganden, men som försummat denna naturliga och heliga förbindelse samt derföre böra i denna våg efterhållas och plikta för hvad de underlåtit, ty hvar eger sin sak ensam böta och ej annars rått förverka. 38 Lagsamt Allm, Bes v,- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N.-o 5, $ 5. Den husbönder hår ålagde skyldighet att ansvara för försörjning af f jenstehjons, hemmansbrukares, torpares, statfolks, handtverks-, bruksoch fabriks-arbetares hustrur och barn, under den tid arbetsaftalet gåller, måste förmedelst faran, om ej omöjligheten för husbonde att hårpå ingå, verka till en eftertänklig och olycklig inskränkning eller brist på sysselsättning och utvägar för dessa arbetsklasser, att hädanefter ernå arbetsförtjenst; ty ingen husbonde antager dem elier blottställer sig att få föda tjenarens hushåll, hvartill kanske hela haris nårings-afkastning ej försloge. Genom detta stadgande blir naturligtvis Fattig-inrättningen illa skyddad och mera skadad, ån man nu förmodar, ty når den enskildta verksamheten ej vågar anlita dessa personers arbetskrafter, måste deras förlägenhet ökas och påskynda behof af understöd för familjen. Denna följd år så mycket vissare, som det ej behöfver under erfarenhetens ledning ens misstänkas, att derest arbetarens hustru och barn få i beskrifven lag påräkna hjelpen, liknöjdhet och lättja att sjelf verka för uppehållet, skola infinna sig och framskynda behofvena, snarare ån, att genom fortsatta ansträngningar söka aflägsna dem, hvarföre husbönder måste för eget bestånd och säkerhet undvika att antaga desse, numera ån förr, illa tillgodosedda tjenare.
Utsk. lemnar en öfversigt af koppartillverkningen och de derföre erlagda afgifter, under de 2:ne århundraden från och med 1041 t. o. m. 1840, beräknade efter medeltalet för hvarje 50 år. Denna öfversigt visar, huru betydligt grufvans rikedom under hvarje halft århundrade aftagit, men detta skulle visat sig ännu tydligare, om jeinförelserne skett emellan kortare tiderymder. För åren 1801—1840 lemnar Utsk., efter medeltalet för hvarje tiotal af år, samt särskilt för hvardera af åren 1841 —1843, ett sammandrag af uppfordringen ur grufvan, malmbeloppet, koppartillverkningen och grufvans afkastning. Afven härvid får jag göra samma anmärkn. som vid sammandragen för de äldre liderne, att grufvans nära oafbrutna aftagande hade varit mera märkbart, om man gjort uppställningen specielare. Ytterligare får jag anmärka, att Utsk. i dess penningeuppgifter gör ingen skillnad emellan r:dr b:co under åren 1801—1810, ehuru denna r:dr större delen af tiden var lika med en r:dr specie eller silfver, och de sednare tider, då den endast motsvarat | deraf. Sålunda var en utdelning i grufveafkastning under åren 1801—1810 i medeltal af mer än 27 r:dr b:co i sjelfva verket mer än 60 r:dr i närvarande tids mynt, hvilket visar skilnaden mot en utdelning af 2: 32 under hvarandra af åren 1841—1843 så mycket skarpare och den Den 16 Februari e. m. 543 blir det ännu mer, om man erinrar sig, ätt under det första tiotalet af år, man af grufvans afkastning innehöll de betydliga anläggningskostnaderne för bergslagens fleste jernverk, i hvilka den förtjente bergshauptman Pihl ville skapa en tillgång för densamma, dii koppargrufvan icke mera lemnade någon, och är det på denna omtanka hufvudsakliga värdet af fjerdeparterne i Stora Kopparbergslagen numera grundar sig.
Onkel, som, efter hvad jag har anledning att tro, aldrig haft någon synnerlig tur i kärlek, småskrattade, så där hälft för sig själf, som du vet han brukar, och säger så: Du skulle resa en smula, min tös! — Resa, onkel Gösta! Säg lika gärna åt gamle Per Anders med träbenet därborta i grindstugan, att han dansar pas de quatre med sin blinda gumma! Jag har inga pengar, förstår du, inte ett kronans öre förrän i mars; och hade jag några, så har jag ändå ingen att resa med, så det kan just vara detsamma. Det är därför som jag ville bli kär och Onkel teg och blåste långsamt ett stort rökmoln in i spiseln, där glöden då och då föllo tillsammans med detta sakta prasslande, som alltid lockar mig att drömma. Efter en stund, då jag började tro, att både pappa och onkel hade somnat — jag tror det ännu om pappa, ty han behöfver egentligen blott sitta stilla och tiga för att få sig en liten lur, något, som han naturligtvis aldrig vill erkänna (han bara » satt och tänkte »!) — ja, efter en stund säger den välsignade, gamle hedersmannen • — den, som icke sof, förstår du! — hör nu Anne-Margrethe, jag reser till Stockholm om lördag. Vill du fara med? Jag behöfver ej berätta dig, hvad som nu följde. Han flck en kyss eller två eller tre ' - och nu är jag här! 34 • " I D U N 1898 _____ De flesta dygder, vi besitta, ansluta sig till hemmet. Där lära vi de första grunderna till all visdom, där lära vi i smått den världsfilosofi, som vi böra följa och öfva i det stora. S. C. W. Bindesböll. (Louise, du, låter det ej fint?) är en trappa. Ja, du ser undersam ut, men det är så — såvida jag ej skall säga två hundar, ty det är också sant. Hertigens bo nämligen två trappor upp, och entrén är mellan första och andra trappan. Hvad hundarna angår, äro två alltid därnere, strax vid dörren, af det enkla skäl, att de ej kunna annat (de äro af gips eller kanske af brons, kära du!).
Hr Lagerheim yttrade sig vara förekommen af Hr Printzensköld i hvad han velat yttra. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, alt han ansåg sin skyldighet vara alt först lill] contra-propos. framställa den propos. som under discussionen begärts; blefve den icke anta - 236 Den 21 November e m. gen, så blefve frågan om antagande af någon annan. Den propos., sorn Hr Lagerhjelm föreslagit, hade lian sedan frångått, samt förenat sig med Hr von Hartmansdorff. Den sistnämndes förslag hade icke blifvit godkändt af Frih. Cederström, som framställt ett annat, hvilket, om Hr Landtm, rikligt uppfattat det, innehölle, att, om nej vinner, ingen reservfond bildas. Då denna contra-pro nos. likväl icke under discussionen blifvit framställd, utan diseussionen galt ut på att bankens ränlevinst och capital-öfverskott skulle användas till eli eller annat behof, så hade Hr Landtm, trott, att dessa positiva förslag först borde komma i fråga till contra-propos., innan den innehölle blott ett negativt beslut, beroende det af R. o. Ad. att afslå det förslag lill contrapropos. , sorn Hr Landtm, föredroge, hvart och ett i sin ordning. Det första lydde så: Vinner nej, anser R. o. Ad. bankens grundfond 5,000,000 r:dr b:co för närvar, icke behöfva förstärkas med någon del af bankens sedan sisla riksmöte besparade ränlevinst; hemställande llr Landtm, nu, om R. o. Ad. behagade antaga detta förslag till contra-proposition. Ropades starka nej, blandade med ja. Or Landtm, förklarade, det han trott sig finna, att nej öfverrösta! ja. Ur von Hartmansdorff: Jag anhåller att få fästa Ståndets uppmärksamhet derpå, att skilnaden emellan mitt förslag till propos., som Or Frih. o. Landtm, uppläst, samt det sorn Frih.