Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men de, hvilka verkligt önska uppfostra sina barn till dugande medlemmar i samhället, skola säkert gärna afhjälpa de missförhållanden, som oaktadt den bästa vilja insmyga sig, påverkad som man dock litet hvar är af den rådande tidsandan. Och det är verkligen så, att vår tid är ganska litet arbetsduglig; som bevis därpå må tjäna det ständiga behofvet af semestrar, sommarnöjen etc. etc. sådant som förr knappast kom i fråga annat än inom de allra högsta kretsar. Och som man kelar med sig själf, så kelar man ock med barnen, till stort men för utvecklandet af deras energi och arbetslust. Nu måste ungdomen hvila ut, företaga ferievandringar, långa segelturer och dylikt, men så hälsosamma dessa färder är kunna vara för den fysiska utvecklingen, förstöra de dock lusten för verkligt arbete, d. v. s. ett regelbundet ihärdigt arbete, och hvad ungdomen under sin glada sommarlek vunnit i kroppskrafter, slites på hösten genast ut vid den ovana ansträngningen att kunna fullgöra skolans regelbundna fordringar. (Slut i nästa n:r.) De läsarinnor, som ändra vistelseort för sommaren, och hvilkas prenumeration å ldun ej utsträcker sig längre än till den 1 juli, torde göra bäst i att före afresan förnya prenumerationen för att vara säkra om att få den löpande årgången fullständig. 173 Spånastuga » i prostgården. Elfven var redan ofarbar. De breda skuggningarna v o r o issörja o c h vatten. Bruset h ö r d; s så väl här inne i salen. » Putta! Det ginar hela fjärdingsvägen. » Jämmerligen heller! Edin körde. slut i nästa mr.) Tillg. 1893 Lifräntefond kr. IDUN 174 En pariserdiner i maskeradkostym. För Idun af Jane Gernandt-Claine. j [ När ett par dussin människor händelsevis komma tillsammans, är det icke större utsikt för att de skola intressera hvarandra i en parisersocietet än där hemma, men de äro försäkrade om en smaknjutning, en konstinstinkternas tillfredsställelse, som man knappast känner i Norden, och som ett slags konstoch lyxstudium saknade den icke sitt intresse, den kostymfest, hvarmed prinsessan de X.
Samling. | . Afdelning. eller Memorial. Utlåtande, Betänkande Riks-Ståndens Beslut. [Underdånig Skrifvelse. £ S" Q33 7Q tu w re CO C N:o N:o N:0 Sid. Ridd. o. Adeln. PresteStåndet. BorgareStåndet. BondeStåndet. Isa — O CD s ** cro^ 9 3 SS 5" 3 ÖS C) CD CO Cj sT-l CD —. “5 etlotiouer inom s-Ständen. te Samliugen.) Samling. Afdelning. B s ® re 2. -< re £T: pjS £■ g Ståndet. Ståndet. Ståndet. $ Tjurken, Näfvelsjön, Furuoch Stensjön i Ostra härad af Jönköpings län, om anslag Se Statsbi för sänkning af — Bd. 4» 4 i 141 69 drag till sjö sänkningar m. m. Tolag, angående anslaget till erTiteln. sättning för städernas mistade 1 4 i 100 12 Se Sjunde HufvudToll, om pension på allmänna indragningsatalen åt Kommisions-landmätaren P. A. ... 98 4 i 153 42 Se Nionde HufvudTiteln. Topografiska korpsen, angående in57 köp af embetslokal för .. — Bg. 227 4 i 66 » om anslagen till 1 4 i 66 3 I Se Fjerde HufvudTiteln. Topografiska korpsens arbeten, om 39 anslag för , t 4 i 66 Torrskogs församling, om låneunderstöd för fullbordande af b. 29 Juli dess kyrkobyggnad — Bd. 418 4 i 137 — b. 27 Juli b. 29 Juli g. 29 Juli Trehörningsjö och Gideå kyrkor, angående väg mellan, se Gideå.
Het är min öfvertygelse att en sådan skjutslegans förhöjning icke skulle komma att medföra så stora olägenheter som man föreställt sig, ty sedan jernvägarne nu blifvit på långa sträckor färdiga och ångbåtar gå i alla riktningar, är det i allmänhet endast på kortare distanser som man nödgas att begagna skjuts, hvarföre man i det hela, äfven om skjutslegan blifver förhöjd, torde resa för lika billigt pris, som för några år sedan. D«n 28 Mar» f. m. 365 PS grund af dessa skäl anhåller jag om återremiss af Betänk:t. Hr von Koch: Jag vill yttra några ord för att bemöta vissa satser, som ett par talare hafva framställt. De skäl, hvarpå den siste värde talaren stödde sitt yrkande om återremiss, vill jag ingalunda motsätta mig. Jag är af samma mening som han, att man bör söka komma derhän, att den resande får betala hvad skjutsen är värd. Det står i 1734 års lag, att den skjutsande skall hafva »hästalego» (28: 7 B. B.), och hvad dermed menas, ser man bäst, om man jemför hvad skjutspenningarne den tiden voro med hvad de nu äro. Man finner nemi. af Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts vid riksdagen 1856—1858 afgifna Betänk., att skjutslegan 1734 var 8 örte för land och 16 öre för stad, samt dessutom 1 öre för kärra per mil, hvilket, vid jemförelse mellan markegångsprisen då och i vår tid, motsvarar 37 sk. bko för land och 1 rdr 12 sk. 4 rst. bko för stad. Jag anser emellertid, olika med den sista talaren, att man icke ännii öfverallt kan lemna resandes fortskaffande här i landet åt den fria konkurrensen, utan att staten får lof att träda emellan, så att resande kunna blifva fortskafiade äfven på sådane vägar, der det skulle blifva alltför betungande för dem att betala skjutsens fulla värde. Såväl Utslct som jag hafva grundat våra beräkningar på skjutskomitéens Betänk. Gr.
BorgareStåndets och Hederv. Bonde Ståndets sammanstämmandeBeslut redanär afgjordt att Discont. Directionerne komma att bestå af en .Ledamot af hvarje BiksStånd jemte ett Bankens Ombud, hvaraf följer att dessa Ledamöter sinsemellan taga säte efter Slåndsordningen; så ansåg BondeStandet Höglofl. Bidderskapets och Adelns inbjudning, cörande 5 och 6 puncterna, förfalla. Då BondeStandet redan ansett lånesökande berättigade att gagna Löftesmän, hvilka bo utom distu. etet biträdde nu Ståndet Höglofl. Bidderskapet och Adelns i afseende å 10 och 12 puncterna fattade Beslut rörande cautioners godkännande m. rn. dock ej förr än 8 dagar efter det AvisListorne inkommit, samt att från alla DiscontContoir och således Prut. Ut Ar, i, tf A’«», rtaj. afven Från Hufvudcontoiret i Stochholm sadane li. stor postdagligen meddelas. I allt öfrigt förblef BondeStåndet vid dess i ämnet förut vidtagne åtgärder. SD. Med föranledning af lagutskottet* nu antonine Memorial N:o 538» fann BondeStåndet för godt lemna bifall till det i Utskottets, rörande ansvar för oloflig brännvinsförsäljning m. in., ytterlig gare afgifne af BondeStåndet förut upptagne tillägg, att det enkla eller primitiva ansvaret för olofligbrännvinsminutering bör i de fall då iterationsan. svar ej kan ega rum, åläggas förbrytaren särskildt för hvarje gång öfverträdelsen sker. S. D. Föredrogos å nvo och biföllos nedannämd de den 10 och n dennes på bordet lagd* Betan» landen, nemligen: Pr»t. Uiér. å. i? Ner, rist, *3? Lag»arnt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Ut. skottens: K:o *23, angående yrkadt utvidgande af de så kal. lade privÄegiä exclusiva. Allm.
Dylika ritualer och ceremonier, mer eller mindre vidskepligt omfattade, kunde hafva sin förklaring och ursägt i de första kristna tiderna, vid ofta förefallande blandade äktenskaper mellan hedningar och kristna, men då Stat som Kyrka alltid måste stå uti en oupphörlig utveckling, för att komma sanningen så nära som möjligt i det praktiska lifvet, och ännu mera nu, under inflytelsen af den religiösa frihetens idé, så är det af vigt att gifva Staten hvad staten tillhörer, och Kyrkan hvad kyrkan tillhörer. Kyrkan, den må hafva hvad namn och form som helst, har med hänsyn till det allmänna lifvet, såsom sitt hufvudsakliga valspråk: »Vårt borgerskap är i himmelen» (Phil. 3: 20, 21), men Staten, och allt hvad denna verlden, hvad naturen till hörer så länge den vandrar i stoftet: »Vårt borgerskap är på jorden». Inviger Staten de borgerliga institutionerne än så mycket med kyrkliga vigelser, så förblifva de dock samma verldsliga, borgerliga institutioner, som förut, men hela saken blir, för den fördomsfritt tänkande, endast ett gyckel med ordet, som i sig sjelft och i sanning är ett heligt ting, ty Gud är ordet (Joh. 1). Äktenskapet behöfver således icke några kyrkliga vigelser, för att vara hvad Skaparen, vid verldens begynnelse ämnade det till vid dess inrättande, det är helgadt af evighet med detta hans eget evighetsord: »och han välsignade dem och sade till dem: varer fruktsamme, förökens och uppfyller jorden» (1 M. B. 1: 28). Äktenskapet, då det är ingånget »i Herranom» (1 Cor. 7: 2, 9, 10, 39.) i en sann tro och förtröstan, har i sjelfva naturen såsom sådan, sin välsignelse för tiden, ej mindre än för evigheten i ett saligt återseende, och skall man förgäfves återfinna den minsta motsvarighet till vigseln, uti den heliga Skrift, det vare sig gamla eller nya Testamentets böcker. Desamma synas fast mer hafva vördat Guds egen uttalade välsignelse för högt, för att tomma ceremonier skulle behöfva föröka dess värde.
Företogs till profning Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets den 19 dennes under N:o 224 aflåtne och samma dag på bordet lagde, Memorial, innefattande anhållan, det Ridderskapet och Adeln matte öfver dess, i anledning af Oeconomie-Utskottets Betänkande N:o i85 i frågan om föreslagen ändring uti Examina för inträde uti de Civila Embetsverken fattade Beslut, meddela sådan förklaring, sorn kunde gifva tiilräckeliga grunder för den blifvande Expieditionen. Herr von Hartmansdorff> August: Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottet synes vilja veta skälet, hvarföre Ridderskapet och Adeln lagt Utskottets förra Utlåtande i Den 20 December e. m. denna fråga till Handlingarne. Höglofl. Riddevskapet och Adeln torde erhindra sig, att det var i anledning af redan gifvit ibifall till Särskildta Utskottets Betänkande, hvarigenom en annanåtgärd, än den Oeconomie-Utskottet föreslagit, blifvit godkänd, som OeconomieUtskottets Utlåtande lades till Handlingarne. Bifallas kunde det icke, emedan tvenne olika Beslut då skulle hafva blifvit fattade i samma ärende och icke heller kunde det lämpligen afslås, emedan Ridderskapet och Adeln väl såsom Utskottet funnit en förändring i CivilExamina nödig, men bestämt sig för andra resultater. Dessa grunder, hvarföre Ridderskapet och Adeln lade OeconomieUtskottets Betänkande till Handlingarne, kunna ju, om Ståndet så för godt finner, detsamma till svar meddelas. Herr Grefven och Landt-Marskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln skulle finna lämpeligt förklara, att, sedan Ridderskapet och Adeln, vid pröfning af Serskildta Utskottets Betänkande örn reglering af Rikets Styrelseverk, redan öfverlemna! det deruti, rörande ett förändradt sätt för Examina, framställde Förslag till Kongl.
Borås 21 — 15: — 10 — Jönköping 18 — 15: — 9 — Hernösand 20 — 13: — 8 — Orebro 17 24 13: 24 7 24 Filipstad 21 — 14: — 8 — Medeltal 19 16 14: 20 8 21 Rågen är således dyra e nu än 1847 och lillg allt rgds. gången derå bör derföre antagas vara mindre, men genom den ymniga potates-skörden förra året jernnäs färhållandet, så att man utan fara af misstag kan antaga, att tillvaron af födoämnen i år är fullt ut lika stor som år 1847. När ett exportförbud då icke var af nöden, torde ett bränvinsförbud nu icke eller vara det, ty i sådana fall som detta, tala siffrorna bättre än allt annat. Den föreslagna åtgärden är således för ögonblicket ej behöflig ; för framliden åter är den mycket skadlig. Det är nogsamt kändt, hvilken benägenhet folket här i landet har att hvälfva all omsorg för dess välbefinnande å Regeringen, att tänka: ”kommer behofvets stund, så kommer nog Regeringen oss till hjelp”. Landtmannen säljer undan all sin spanraål för högt pris med den förhoppning, att då spanmålsbrist inträffar, inträffar också ett exportförbud eller ett bränvinsförbud och då får man köpa spanmål för godt pris. Denna förhoppning blir icke heller sviken, åtminstone blef den det ej år 1847. Men jag anser såll. 3. 21 322 Den 4 Februari f. m. dant vara högst skadligt för den enskildta omtankan, som pä denna väg slutar med alt låta Regeringen helt och hållet tänka i dess ställe. Det är äfven skadligt i ett annat hänseende. När Regeringen eger rätt att ingripa i de enskildtas spekulationer och denna rätt jemväl begagnar, så måste sådant ovilkorligen tillbakahålla alla större och en längre tidrymd omfattande spekulationer. En allmän osäkerhet upstår och spanmålshandeln, hvilken mest är utsatt för detta ingrepp, lider betydligt deraf, ehuru denna handel borde i främsta rummet här i landet upmuntras.
Det är dessutom ej endast för de tillfälliga förlusterna under årets lopp, som en sådan reservfond vid en dylik lånerörelse är nödvändig; det är än mera vigtig! att äga en sådan reserverad tillgång, för att kunna belacka de förluster, som vid den slutliga utredningen och indrifvandet af discontans lånefordringar obestridligen mäste uppslå. Samma skal tala också nu för denna reservfonds bibehållande, som förefunnos för dess bildande, då discontinrättningen organiserades. Enär dessutom behofvet icke nu är förhanden att genom återtagande af dessa 200,000 r:dr åstadkomma någon tillökning uti beloppet af bankens nuvar. behållna och för Ständerna disponibla öfverskottssumma; så kan jag för min del icke inse något skal, på grund hvaraf Utsk:s i detta afseende gjorda hemställan skulle af R. St. ogillas. Jag anhåller således om propos. å bifall till Ulskls betänkande. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag instämmer fullkomligt i Hr von HartmansdorfFs anförande i denna punkt; och i anledn. af hvad den siste värde talaren liar anfört, tager jag mig friheten att yttra min tanke, att då numera ingen våda för banken kan uppslå, nemi. ingen sådan våda, som man kanhända förespeglade sig vid etablerandet af den princip, hvarom vi nu tala, så anser åtminstone jag för min del intet skäl numera förefinnas, att ett sådant räkenskapssält fortfar. Vore det fråga om att enskild Corporation eller bolag med R. St:s Banks garanti skulle utöfva denna discontrörelse, då skulle jag för min del anse det vara något skäl att bibehålla eller skapa en sådan reservfond; men mig tyckesdet, att, såsom Hr von Hartmansdorff ådagalagt, detta sätt att föra bankens conto ej medför den aldraringaste nytta. Det enda man derigenom kunde vinna, vore, att vid revisionen möjligen kunna fördölja en mindre noggrann förvaltning af banken, hvilket snarare vore skada än vinst. För min del får jag således i allo förena mig i begäran om återremiss af detta betänkande. Frih. Stjernstedt, Theodor:
Frän Hedervärda Bonde-Ståndet* S. D. Instämde Bonde Ståndet i Högvördige Pre* ste-Ståndets inbjudning, genom Protocolls Utdrag den 6 dennes, angående uppdrag åt Herr Grefven och .Landt-Marskalken samt öfrige Herrar Taleman att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, dej Trot, Utdr, d. S Decemb, Jiglj. 335 täcktes Kongl. Majit i Räder utsätta dag till Riksdagens aflysande och Ständernas hetoförlofvande* S. D. Vid föredragning af Statssamt Besvärsoch Ekonomi-Utskottens uudec N;o 630, afgifne förnyade Utlåtande, rörande dispositioner af Recognitions skogarne, samt fjöglRidderskapets och Adelns den 4 dennes utfärdade Protocolls-Utdrag med inbjudning, innefattande bemäldte Riks-Stånds taifall till nämnde Utlåtande, fann Bonde-Ståndet för godt att Utskottens berörde åtgärd godkänna. 6. D. I/«g-Utskottets Betänkande N:o 245, angående af Banco-Utskottet föreslagen nödig åtgärd till betryggande af Bankens och enskildas säkerhet i afseende på de assignationer, sorn komma att utfärdas från Vestra och ISödra I/äne-Contoireii, folef vid föredragning af Bonde Ståndet bifallet. S. D. So.n Bonde.Ståndet redan bifallit Stats* samt Allmänna Besvärs.- och Ekonomi-Utskostens 336 Fröt. Utcfr, d. 8 Dccemb. 1823.
Om denna frihet icke blefve medgifven, borde ej eller Stockholm , Götheborg och 'Carlscrona få tillverka Bränvin och hvarken Magazins - Directionen eller Bryggare - Societeierna och andra enskilta personer dermed få taga befattning: att den Bevillning, som utgöres under namn af Bränvins-skatt, måtte försvinna eller åtmiridstone inindskas i anseende till afgiften för Bränvinspannor, hvilken kunde sammanslås ined allmänna Bevill,ningen, då den i stället att ensamt falla Jordbrukaren till last, kona me att på alla Classer af Rikets Invånare fördelas: att nya uppfinningar af Bränvins-pannor icke borde ined högre skatt beläggas, och .att slutligen öl må öfverallt fritt försäljas, men Bränvin endast på Gästgifvaregårdar och torde hända några få andra ställen; 20:0 Riksdags-Fullmägtigen Anders Danielsson från Elfsborgs Län, att Bränvinsbränningen borde å alla tider af året vara tillåten, hvartill flera skäl blifvit uppgifna, dock att en gräns blefve satt för en öfverdrifven ut vidgning af Bränvins tillverknings-friheten: att Bevillningen för rättigheten till Bränvins-bränning borde sammanslås med allmänna Bevillningen för att på, hela Riket fördelas och således ej ensamt falla Jordbrukaren till last: att hans öfvertygelse vore stridande mot Utskottets förslag till en mångdubbelt ökad bestraffning i för 1826
Är hon icke Karlskronabo?» »Jo, men vi ha sett hvarandra som yngre.» »Hvar då? »Nej, i Karlskrona.» »Men hur gamla voro ni då?» »Nej, Berta lilla!» utbrast Melcher skrattande, »nu frågar du nästan litet för mycket. Har du hört historien om gubben, som blef ihjelfrågad af sin gumma? Inte, nå då skall du få höra den ... Men se der ha vi Marie, låt oss då så fort som möjligt få in kaffe ...» Melcher berättade nu sin roliga historia, Berta skrattade, de drucko kaffe och pratade om andra saker. Sedan tände Melcher en cigarr och satte sig att röka på verandan, medan Berta med kammarjungfruns tillhjelp fullbordade sin toalett. Men fru Örnfelt spökade alltjemt i hennes tankar som någonting hon borde frukta. Hon anstälde ännu ett förhör med sin kammarjungfru, och hon kände en stickning af oro, då denna sade att den svenska damen såg ytterst »stilig» ut – hon satte nemligen ett stort värde på sin kammarjungfrus omdöme. Fram på förmiddagen gingo Berta och Melcher ut i granskogen, der Berta hade sin hängmatta. Solen gassade, och barren doftade starkt; det var hett i skogen, men luften hade någonting lätt och balsamiskt, som gjorde den behaglig att andas. Flere af herrskapet Rynings bekanta kommo fram till hängmattan och slogo sig ned der bredvid en stund och pratade. Berta kunde vara mycket munter ibland, hon hade roliga infall, och hon skrattade så, att hennes man varnande måste hejda henne. Då de blifvit ensamma, tog han upp en engelsk roman, som de nu hade hållit på med hela sommaren och läste högt derur. Och menniskorna, som gingo förbi på skogsvägen, tröttnade icke att göra utrop öfver hur lyckliga baron Rynings voro, och hur förtviflad den stackars baronen skulle bli, om han miste sin hustru. Melcher var hela tiden nervös och orolig, och han kunde icke alldeles lägga band på sina känslor. Bertas hängmatta låg så nära den allmänna promenadvägen, att han såg hvilka personer som gingo förbi.
Med förmälan, att af 7:de Hufvudtitelns anslag till transportkostnader m. m. för Statsverkets bergs-effekter under bägge revisions-åren utgifter egt rum till godtgörande af frakt från Calmar, Westervik m. fl. söder om hufvudstaden belägna stapelstäder till stora jernoch metallvågen härstädes af hammarskattsjern och afradskoppar, hafva Revisorerne ansett, att, då berörde effekter sannolikt kunnat å afsändningsorten med lika fördel som i Stockholm för kronans räkning försäljas, stuten genom desammas hittransporterande fått vidkännas utgifter, som varit öfverflödiga och således bort undvikas. Som det enligt Utskottets tanka är af vigt, ej mindre att Statsverket icke i och för nämnda transport må belastas med kostnader, som kunna undvikas, än ock att, hvad jemväl Kongl. Stats-kontoret i den underdåniga förklaringen anfört såsom grund för det anmärkta förhållandet, Statsverket för sina bergseffekter kommer i åtnjutande af det högre pris, som möjligen kan erhållas i hufvudstaden, hvarest, i anseende till vidsträcktare handel och sjöfart och i följd deraf större antal spekulanter, priset vid offentlig försäljning icke lätteligen kan nedtryckas under det å dylika effekter gångbara, har, Utskottet funnit sig böra tillstyrka Rikets Ständer, att, uti aflåtande underdånig skrifvelse, anhålla, att Kongl. Majit täcktes föreskrifva Kongl. Stats-kontoret att, med upphörande af transport till hufvudstaden från andra stapelstäder af Statsverkets bergseffekter, låta, i likhet med hvad i afseende å upphandlingar, nybyggnader och reparationer för Kronans räkning finnes stadgadt, å samma effekter förrätta auktioner samtidigt inför Kongl. Statskontoret och vederbörande embetsmyndighet i den stapelstad, der levereringen egt rum, samt att de dervid skeende anbuden sedermera böra på en gång af Kongl. Stats-kontoret pröfvas. s ** (Rev.-ber. pag. 55. Förkl. pag. 254.)
Jag anhåller att Ståndet måtte erhålla upplysning ang:de de beslut, som af R. o. Ad. samt de öfriga Stånden blifvit i frågan fattade. I anledning häraf tillkännagaf undertecknad, att de delar af ifrågav:de §§, hvarå inbjudningen hade afseende, blifvit af R. o. Ad. samt Borgareoch Bonde-St:n godkända. Frih. af Ugglas: Vid nu upplysta förhållande, och då 3:ne Stånd godkänt Utsk:ts förslag i afseende å jagt efter »bäfver», torde Preste-St:s inbjudning icke föranleda annau åtgärd, än att läggas till handlingarne. Efter härmed slutad öfverläggning, och uppå framställd propos. , förklarades Preste-St:s inbjudnning ej kunna föranleda till någon annan åtgärd, än att läggas till handlingarne. Anmäldes och bordlädes nedannämnde från Utsk:n inkomna Utlåtm, Mem:r och Betänkm, nemi. från Stats-Utskottet: N:o 139, ang:de regleringen af utgifterna under Riks-statens Side hufvudtitel; 52 Den 15 Angnsti. Bevillnings-Utskottet: N:o 16, i ani. af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut ang:de allmänna bevillningen; N:o 17, ang:de tullbestämmelserna för artikeln bränvin och sprit; N:o 18, i ani. af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i en tullregleringsfråga; Lag-Utskottet: N:o 48, i ani. af återremisser af Utsk:ts Betänk.
Epiterses, fader till retorn Emilianus, reste en gång till Italien på ett skepp, som hade många resande och mycket handelsgods ombord. Då skeppet hunnit utanför Ekinadiska öarna, uppstod vindstilla. Det var kväll, men de fleste av skeppsbesättningen och de resande voro ännu vakna, då plötsligen alla förnummo en röst, kommande, såsom det tycktes, från Paxäöarna och ropande styrmannens namn. (Han var en egyptier och hette Tasus.) En allmän undran uppstod, och Tasus själv greps av skräck. Först sedan rösten tre gånger låtit höra sig, förmådde han svara, varefter den ropande med än högre röst lät förnimma följande befallning: När du hunnit till orten Palodes, så tillkännagiv, att den store Pan är död! Allas undran ökades och man överlade, vad som vore att göra. Tasus själv beslöt att i händelse av god vind utan vidare åtgöranden segla förbi Palodes, men inträffade vindstilla i dess grannskap, skulle han ropa ut vad han hört. När skeppet nu anlänt utanför Palodes, var det åter vindstilla och havet lugnt, varför Tasus, i enlighet med sin föresats, ropade, från aktern av sitt fartyg och vänd mot land, de ord han hört: Den store Pan är död! Knappt voro dessa ord uttalade, förrän luften fylldes av ett med undran blandat suckande. I Rom vart denna händelse snart känd genom de många, som varit vittne till henne, och kejsar Tiberius lät kalla Tasus till sig och anställde en närmare undersökning av händelsens förlopp, möjliga grunder och betydelse. En liknande tilldragelse, fortfor Herakleon, upplevde grammatikern Demetrios på sin upptäcktsresa kring de britanniska öarna. Med detta ställer jag i förbindelse det rykte, som vid Jesu tid gick kring världen och gjorde mycket uppseende i Rom, att nämligen fågeln Fenix ånyo visat sig i Egypten2; likaledes den omständighet, att från samma tid har den eviga lampan i den egyptiske Ammons tempel krävt för sitt årliga underhåll ett mindre mått av olja än fordom3. Ty små ting, Krysanteus, kunna vara tecken av en mycket stor förändring. Men vittnesbörd, än klarare än dessa, finnas ju även.