Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Visserligen förekommer icke föreskriften om detta vilkor i rättegängs-balken, den der innefattar vår allmänna rättegångs-ordning; men den finnes likväl i en författning, med hvilken man haft till ändamål att komplettera allmänna lagens stadganden i åtskilliga delar, och den måste följaktligen likaväl anses inbegripen under rättegångs-ordningen, som den i rällegångs-balken intagna föreskriften om skyldighet för den, sorn under Hofrätt vädjar, att ställa borgen för kostnad och skada. Skulle emedlertid, då ett brottmål fullföljes i sammanhang med ett tvistemål, »för båda gälla den rättegångsordning, som för tvistemål är stadgad», kunde man till äfventyrs, enligt hvad ofvan är antydt, anse den ändringssökande, om han blifvit i brottmålet fälld till böter, hvarken behöfva nedsätta böter eller ersättningar, eller stalla borgen eller styrka sin fattigdom; utan vore hans rätt till talan i brottmålet bevarad genom den borgen för kostnad och skada, som i tvistemålet erfordrades; och det är i följd häraf, som Utskottet anser sig ej kunna tillstyrka ett oförändradt antagande af det nådiga förslaget; hvadan Utskottet vördsamt hemställer, att Kongl, Maj:ts ifrågastallde nådiga proposition icke må af Rikets Ständer bifallas; men då, enligt hvad Utskottet ofvan yttrat, en lag i den syftning, som den föreslagna, är af behofvet påkallad, föreslår Utskottet, att Rikets Ständer måtte besluta en författning af följande innehåll: Fullföljes i högre rätt tvistemål, deri ett mindre brott kommit, som af tvistemålet sitt ursprung fått och dermed nära gemenskap häfver; då må brottmålet följa tvistemålet åt och för båda gälla den rättegångs-ordning, som för tvistemål är stadgad; dock att, derest den ändringssökande blifvit i brottmålet till böter eller serskild ersättning dömd, honom skall åligga att fullgöra hvad om nedsättning deraf, ställande af borgen derför eller företeende af fattigdomsbevis finnes föreskrifvet. Fullföljes endast brottmålet, eller är brottet sådant, att derför med penningar ej botås må; gånge med rättegången efter thy för brottmål i allmänhet är sagdt.
Med expeditionen var afsedt att, till ett omfång, som af för tillfället rådande naturförhållanden och andra omständigheter måste blifva beroende, söka fullkomna kunskapen om Spetsbergens ögrupp i geografiskt, fysikaliskt, mineralogiskt och geognostiskt samt zoologiskt och botaniskt hänseende; en afdelning skulle söka att, så vidt möjligt, på den fasta polarisen framtränga så långt norrut från Spetsbergen, som tid och omständigheter tilläte, för att lemna bidrag till besvarandet af frågan om möjligheten att uppnå norra polen, äfvensom af andra frågor och förmodanden rörande polartraktens natur; tor öfrigt hade expeditionen det särskilda uppdraget att söka närmare utreda den frågan, huruvida det kan låta sig göra att på Spetsbergen utföra en latitudsgradmätning, och att för sådant ändamål söka pä ögruppen Utstaka ett, så nära som möjligt i rigtning från norr till söder fortlöpande triangelnät af största möjliga utsträckning. Att alla dessa syftemål skulle kunna uppnäs var knappast att påräkna. Det tilltänkta framträngandet på den fasta polarisen hörde till de mest framstående, men också vanskligaste föremålen för expeditionens verksamhet, ilar möttes expeditionen af högst ogynnsamma omständigheter, i det att ständig drifis, sorn icke utan största risk med båt eller segelfartyg kunde forceras, omgaf Spetsbergens nordligaste delar så länge, att slutligen ensamt den framskridna årstiden måste anses för tillräcklig grund att uppgifva hvarje tanke på planens realiserande. 1 alla öfriga rigtningar hade expeditionen utvecklat en lyckad verksamhet. Beträffande särskildt gradmätnings v o o rekognosceringen, för utförandet hvaraf Magister K.
Det fordras icke mer än en vanlig bekantskap med allmänna tänkesättet, för att veta, att en försnillning af Statens tillkommande rätt af mången icke anses hvarken för synd eller skam; man torde dä icke kunna böra vänta en allmän redlighet vid erläggandet afen jordbruket directe tryckande så ovanlig skatt; i de orter der sämja och enighet råder ibland Allmänheten skall allmänna föreningar uppstå, alt dölja rälta tillverkningsbeloppet, och på andra åter, der förhållandet är olika, skall täta angifvelser förorsaka ohyggliga rättegångar med menederier, och alla de olycksaliga följder, hvarpå Svenska bränvinshistorien, genom orimliga förbud och misstagna beskattningar, förut lemnat lika oräkneliga, som bedröfvande, bevis. 228 Den 12 December e. m. Om vid. de föreslagna Sockenstämmorna llyfikenhen i början skulle qvarhålla någon åhörare, skall, då denna nyfikenhet snart är stillad, ingen annan stanna qvar, än den, som vill utspana anledning till angifvelse eller åklagan.
Wid redackion af en ny § i RiksdagS-Ordningen, torde äfwen böra iakttagas, alt denna puntt icks såsom i Utskottets betänkande, bestämdt förutsätter, att sadane anmärkningar göras, som jknlie föra den ventilerade frägan Utur sin afsedda riktning, ulan borde den sa upstätlas i nya §- f!s. atr om Utskottet fann de gjorde anmärkningar af egenskap, alt medföra en oberedd förändring, ägde Ulskottet att fadant hos Riks-Ständeu anmäla och sitt yttrande afgifwa, huruwida de borde anses för en ny fräga. Uti 4:de puncrcn förcjläs, «rr dä ctr Först» Del. N-'o 34". szo Den 9 Jun». sädant Utskottets förslag, font i den Adje omnäMnes, äterkomMer, och anmärkningar wid de delar, som wid samma Riksdag kunna afgötas, blifwa hoS RikS-StändeN gjorda, skall bestämmas huruwida de anses som Ständens anmärkningar» och se» Dan de soM sädana lill Utskottet blifwit äterremitt terade och U skottet med dest yttrande inkommit, skall detta yttrande eller förslag icke annorlttnda ätt till bifall eller ässing nägonsin kunna framställas. Dä ett Utskott, enligt hwad jag redan haft äran anföra, uti intet sall kan anses äga ett afgörande, Utan endast förefläende ever beredande Magt, innefattar Utan twiswel, detta förslag, en inskränkning i RiksStändens fria och obehittdrade afgörande rätt. Om Constirutions-Utskottet, öagtadt siere wid ett fräga gjorde anmärkningar, förblifwer rvid sin en gäng ytltade tanka, hurU skulle detwih tillgå?
Herr von H ngsströin, joban, anmärk» te tvid 6:te §. ak deruti, ivid fragan om de Osconomiska k-opvliliouerna, ftrmodeligen genom mWrifliing, ciieracies Regerings» For'mens 47. §., hwilke» rörer Hemliga Utskottet. Herr Lotenblaä, iVIarbiasDenna §. har alltid i sadana fall som detta warit citsrsä i Riksdags-Bestulen, förmsdeligeq emedan i 47. Z» r;8L namneS Urskokt; och dek ar endast et brukelsgt formulär', som här är iakttaget. Deruppå fortfors med läsningen oafbrutet; hwar efter Hans Lxcslisnes Herr Grefwe» och Landt-Marskalken fragade, om Högloft. Ridderskåpet och Adeli, godkände Riksdags» Beskuret? Brswarades med Ja» Herr Grefwe» och LandtMarskalken tllkäniiagaf, at ordningen wld riifalle af Riksdagens sinkande i morgon .more sadan, ak Ridder stupet och Adeln först ställe mösa Kongl. Mast i Skadekyrk-n klockan 4 ro sörmiodagen, och derifrån, efter flu ad Gudstjenst, wara Hans Majit följagtiq kil Rik-lale"^ samt sedan Ständerue der blifwit mstlllde, ril Slok» tet.
Hvad det beträffar, att Utsk:ls förslag skulle innebära en orättvisa mot städerna, vill jag blott erinra om, att den ifrågav:de afgiften blifvit så betydligt tillökad på sednare tider, mot hvad den förut var, att städerna, äfven om de gå miste om j:del, likväl erhålla betydligt mera än förut. Jag anhåller således om bifall till Utslcts hemställan, med den af Hr Fahnehjelm föreslagna förändringen. 326 Den 4 Juli f. m. Hr Ehrenbore: Jag är fortfarande af den åsigt. att det för närvule är rådligast att bifalla den af l!tsk:t föreslagna fördelningen, men alt tillika It. St:r böra vidtaga någon åtgärd, på det att det förhållandet må upphöra, att städerna icke blott till den omgifvande landsbyggdens, utan äfven till deras egen skada, hafi a en inkomst, beroende af det belopp bränvin, som afsälles. Sedan jag sist bade ordet, bar dock min uppmärksamhet blifvit fästad på det mindre lormenliga uti att, på samma gång man hecär bifall lill Utsk:ts förslag om fördelningen, äfven begära att §:n skall återremitteras i den af mig framställda syftningen. Jag ändrar derföre mitt yrkande sålunda, att jag anhåller alt It. o. Ad. matte bifalla Otsktts förslag, men tillika för sin del besluta, att It. St:r må ingå till K. M. med en skrifvelse af följuie innehåll: »Att It. Skr, som å ena sidan anse det önskligt och nödvändigt att så snart som möjligt det stadgande upphäfves, hvarigenom hvar och en stads inkomster blifva beroende af det belopp bränvin, som inom samma stad kan försäljas, men å andra sidan icke finna sig under närv:de förhållanden kunna h. o. h. fråntaga städerna denna i viss molm på en häfdvunnen rätt sig grundande och beluilliga inkomst, hos K. M. i underdånighet anhålla, det K.
E n manlig röst hördes ute i tamburen, o c h strax därpå k o m jägmästaren in till sin hustru, åtföljd af jungfrun, s o m bar en tänd lampa. » Goddag liten! » sade han muntert o c h kysste henne på pannan. » Nej, se du har låtit elda, det var ju trefligt. Jag tycker luften är friskare, du skall se att vi få snö. Nu har du fått vänta m e d middagen igen, — förlåt mig, m e n jag har inspekterat en trakthuggning, s o m ligger ett par mil bort, ända vid Vedasjön, du vet. M e n så är jag också hungrig s o m en varg. K o m nu! » De gingo in i salen, o c h jägmästaren höll s o m vanligt målron vid makt under middagen. H a n beskref utförligt sitt arbete för dagen o c h de intryck han fått i skog o c h mark. Fru Gärda hörde tyst på o c h såg ointresserad ut. » Har du varit ute i d a g? » frågade han plötsligt. » U t e! H v e m kan gå ut i sådant väder o c h på dessa bottenlösa vägar? Jag kunde aldrig tro att landet var så rysligt. » » Stadsdamen längtar efter de torra gatorna, kan jag märka. Men sätt på dig ordentligt o m fötterna, o c h gå m e d mig i skogen i m o r g o n, skall du få frisk, skön luft. » » Nej tack, o m jag slipper, » svarade h o n kort. » Men, liten, både hälsa o c h h u m ö r tager skada utaf att sitta inne så m y c k e t s o m du gör. » » Du tror kanske humöret blir bättre utaf att gå i ödemarker, inte se annat än aflöfvade träd, smuts o c h vattenpölar. Och antingen stormar det, så man ej kan gå rak, eller också regnar det s o m i syndaflodens dagar. » H o n reste sig häftigt från bordet, gick in i hvardagsrummet o c h började läsa i de nyss komna tidningarna. Jägmästaren tände en cigarett o c h gick några slag af o c h an på golfvet, innan han slog sig ned. Så tog han en tidning, m e n studerade icke den, utan sin hustrus ansikte,
U. » 10: 65; Maria och Signe 5: —; 4 bröder Nyköping 3: 75; Svea, Valborg, Ragnar, Sigurd 4: —; Sally Österman 1: —; Missan och Bissan 0: 60; A. P. Trehörningssjö 1:40; H. Svensson, Wislanda 1: —; Gerda, Sölvesborg 1: —; Maria Ahl 2: 50; Elma 1: 20; Anonym 5: —; Elin och Ida 2: —; Ljusdals poststpl 1: —; Pren., Gefle 2: —; A. &amp; J., Söderhamn 2: —; Anonym 1: 50; De små fattigas vän 1: —; A. A. 1: —; Nils, Falun 2- —; Anna &amp; Lallia, Göteborg 2: —; Pren. i Bohuslän 2: —; Ridö Gysphe 3: 35; Eva, Vadsbro 5: —; Gbrgs poststpl 1: —; N. F., Hedemora 10: —; Liten Folke 5: —; Agnlous, Visby 5: —; Signe Mattiasson 5: —; Jenny Mörtyns 10: —; S. W., Paris 10: —; Eho 1: 30; En familj i Uppkr., Lund 2: —; Anonym 5: —; L. Jönsson, Höör 3: —; Eva W., Motala 2: —; 3:ne syskon 3: —; M — a 2: —; Ida I. Indirekte. Af A v e. V. » Nils Ingridsson ». (Forts. o. slut fr. föreg. n:r.) ffplfronofbgdens fråga kom hastigt och oförbe^Sä™ redt öfver Nils Henriksson, som iögonblicket glömt, att han hade en annan kandidat. För honom var det tämligen likgiltigt, hvem som blef församlingens herde; hans svaga troslif bars upp af hustruns varma, personliga gudsförhållande. » Jag har här min egen tanke, » lät det djuptonigt och djupsinnigt från värdens läppar. » Och den är väl vännen Nils förbjuden att säga? » Kronofogdens gäckande fråga framkallade ett ofrivilligt sorl, om hvars natur Ingrid ej kunde misstaga sig.
I ett yttrande, som en ledamot af detta Stånd afgaf vid den gemensamma öfverläggning, som egde rum ang:de denna fråga, fingo båtsmännen fastmera en ganska vacker orlofssedel. Skulle fattigvården i Blekinge vara så betungad, som den upplästa motionen antyder, så förefaller det mig äfven besynnerligt, att man icke i det embetsverk, der jag är anställd, oftare är besvärad med rättegångar med afseende å fattigunderstöd åt nödlidande inom berörde ort. Man har visserligen der understundom förehaft sådane till behandling, men de komma mest från Carlskrona. Det är icke den indelta båtsmannen, utan den värfvade truppen i Carlskrona, som ger anledning till mångfaldiga rättegångar. Man bör visserligen icke göra några suppositioner, men omöjligt är ej att anledningen, hvarföre rusthållarne i Blekinge anse sig böra hafva någon lindring, kan i viss mån igenfinnas i det förhållande att vid en föreg:de riksdag en ej ringa fördel blifvit räntegifvarne inom Den 18 April f. m. 549 samma provins beredd. De hemman i lilekinge, som skola tillsätta båtsmän, åtnjuta, i likhet med rusthåll i det öfriga Sverige, befrielse från grundräntas utgifvaride, emot det de hålla båtsman, och äro således att anse såsom rustnings-stammar. Då deras räntor icke uppgingo till det vid första indelningen såsom nödigt ansedda belopp, så fingo de tillskott af räntorna från andra hemman, hvilka således äro att anse såsom augment till rusthållen. Dessa augmentshemman utgjorde länge sina räntor, såsom i allmänhet är händelsen uti de eröfrade provinserna, med penningar utan förvandling. Rusthållarne, som ansågo att de hade alltför liten hjelp af augmentshemmanen vid rustningsskyldighetens utgörande, då dessa endast lemnade samma penningebelopp, som under Carl XI:s tid blifvit bestämdt, klagade häröfver, med anhållan att räntorna skulle utgå efter förvandling, och genom R.
Barnen i huset, bärgade på en vind, gräto öfverljudt. Hundarna tjöto. Hästtramp och sorl hördes utanför på gatan. Vaktposten vid dörren slog, skälfvande af köld, sina armar tillsamman och kastade längtande blickar på en brasa i spiseln, upptänd på sönderbrutna bänkar, stolar, bord och allt brännbart man i hast öfverkom. Det var en kall, mörk natt i början af Mars 1641. Mellan hotande snömoln glimmade karlavagnen långt i norr öfver det snöiga Sverige, det aflägsna Finland. Johan Banér stod vid slutet af sin glänsande segerbana. Han hade strax efter nyåret, utan att akta den då stränga vinterkölden, företagit sitt djärfva tåg från Thüringen mot Donau. Kejsaren och hans riksdag voro församlade i Regensburg utan aning om faran. Hvilket praktfullt byte att slå ned som en örn bland det romerska rikets furstar och öfverhufvud, bortföra dem i klor af stål och nedsätta dem varligt vid stranden af Östersjön eller i Stockholms slott! Det var redan andra gången det svenska och finska kavalleriets hästar drucko ur Donau. Nu kunde deras ryttare ropa till kejsaren öfver floden ett hörbart godmorgon; nu var den starka floden fastsmidd vid sina stränder af isen och bar på sin tama rygg Königsmark med en plundrande ströfkår af sexhundra man. Men plötsligt kom töväder. Rörd af katolikernes böner, grät jungfru Maria bort isen; från alla sidor tillströmmade kejsarens härar som vårfloder, och Banér med sin underlägsna styrka måste rädda sig genom ett skyndsamt återtåg, som blifvit berömdt i krigshistorien. Hans arriergarde, under öfversten för lifregementet Erik Slange, försvarade återtåget med sådan tapperhet, att det nu på natten, med fienden tätt i sina hälar, nödgades kasta sig in i den lilla, svagt befästa bajerska staden Neunburg på återtågslinien till böhmiska gränsen. Banérs order lydde: samla de spridda trupperna och stöt till mig i Cham! Men innan Banér hann dit, skulle han vara genskjuten af fienden. Man kan lyda order som en korpral eller som en fältherre.
Den 9 Januaris. 411 Jag har hört sägas att detta skulle för mycket öka Domarens arbete; men om han hade en Journal efter Alphabet inrättad för io är tillbaka, (som till nästa ärs början synes kunna medhinnas) sä ware hans beswär wid mänga tillfällen kättadt dä Grawations-bewis stall lämnas, och diste fä mer pålitlighet än d: hitintills ofta haft. Dock,vore bet gansta nödigt ali Riksens Ständer nu noga utstaka hwilka Skuldsedlar böra csmmuniceras eller icke, raudau detta nu helt och hälftt ankom» mer pä Domarens godlycko och en communication ofta sörorjakar blott kostnad och tidsutdrägt. Slutligen sär jag hemställa om ej Riksens Ständer nu ock kunde bestämma nägot billigt, men tillräckligt arfwode för hwarje sädank här osman projerteradt bewis, som Domaren utgifwrr och för flere hans mödor i Veste fall. Herr XlintederA, Vilhelm: Jag kemnar der» hän, hwad wärde den sist talande ledamotens framställning kan förtjena. Den ar till sin bestoffen» het alldeles ny, ej tillförene wäckt och lärer fälebes med det i fräga ställde, as LagUtstottek ventilerade ämne, nu ej ku, de komma" under öswerlägg» ning. Hwad LagUkstottet öfwer det sistnämde sig yltrat, finner jag, lika med Herr LerZe^cKnlä, snarare wara en förändring än nägon förklaring af Lagens nuwarande stadgande; ly om Inteckning stall medföra gällande kraft, blott derföre att den i . Rätten är sökt, sä strider det mot Lagens förordnande, som päfordrar, att den stall wara bewiljad, innan den äger förbindande werkan, hwtlket läle» des bleswe att förändra och icke att förkl ara Lagens berörde förestrift, och det synes wara stridande mot sakenS natur, att en artus, som ej till sitt hela är 412 Dett 9 Januarit. fullbordad, likwä! stall äga en fullkomlig werksam» het.
En bataljon Savolaks infanteri och en bataljon Savolaks jägare, ställdes under majoren vid Savolaks infanteri Gustaf Ehrenroths befäl, hvilken erhöll befallning, att med dessa tvenne bataljoner intaga Lappo by, fyra och ¼ mil från Härmä, der brigaden låg. Lappo var både för Ryska och Svenska hären en ganska vigtig punkt. Här sammanstöta vägarne från Ny Carleby och Härmä, från Wasa, från Tavastehus och från Lintulaks, hvarest Fieandts fördelning var posterad. Orsaken hvarföre en så liten styrka, ungefär 500 man, som Ehrenroths detaschement utgjorde, först beordrades att intaga detta vigtiga ställe, och sedan lemnades på så långt afstånd från brigaden utan understöd, är sannerligen svår att förklara. Om en större styrka blifvit ditskickad, så skulle sedermera icke elfva officerare och 120 man behöft uppoffras för detta ställets återintagande. Den 8 Juli ankom Ehrenroth med sin trupp till Lappo, och Ryssarne flydde genast vid vårt annalkande. Lappo blef således besatt af Ehrenroth. Sedan Ryssarne fått underrättelse, att det icke var Svenska hären, utan blott en liten fördelning som innehade Lappo, kommo de den 10 Juli förstärkte tillbaka, anföllo Lappo, samt gjorde sådana dispositioner, att Ehrenroth med hela sin trupp bordt blifva tagen. Men Ehrenroth, vaksam på sin post, insåg det vådliga af sin ställning, och drog sig från Lappo; men kunde likväl ej hindra, att större delen af hans styrka blef sprängd. Då han återkom till brigaden i Härmä, hade han icke med sig mera än högst 300 man; resten framkom dock dagarne efter, på långa omvägar genom skogen, och hans slutliga förlust blef obetydlig eller omkring 20 man. Så väl major Ehrenroth, som den under hans befäl stående trupp, hade förtjent någon belöning för sitt förhållande, ehuru de blefvo slagne. Med en mindre rask och förslagen anförare än Ehrenroth, och med mindre mod och beslutsamhet i faran hos det öfriga befälet och truppen, hade ovillkorligen en stor del af detaschementet gått förlorad.
Då Utskottet här ofvan förnyat sitt förslag om direkt bevillning å kapitaler, har Utskottet ansett sig böra hemställa, att Preste-Ståndet mätte godkänna Utskottets af de öfriga RiksStånden gillade förslag om det s. k. bevilinings-afdragets upphörande. 2:dra och 3:dje mom. af § 6 hafva af Bonde-Ståndet blifvit godkända, men af Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Borgare-Stånden återremitterade. Inom nämnde Stånd har anmärkts, att dessa moment vore uppställda såsom om meningen vore att gifva en definition på hvad med inkomst af kapital och arbete förstås, samt att densamma, i sådant läll, vore ofullständig. Då momenten borde anses blott innefatta exempel, skulle ordalydelsen vara följande: »Till inkomst af kapital (arbete) räknas:» Dessförutom har ordställningen i 2:dra mom. ansetts kunna för anleda dertill, att för utdelning å aktier i bolag bevillning kunde komma att påföras såväl aktie-egarne, som sjelfva bolaget. Till undanrödjande af anledningen till dessa anmärkningar, har Utskottet gifvit momentet den förändrade redaktion, bilagde förslag utvisar; hvarförutom Utskottet, på grund of inom Riks-Stånden gjorda yrkanden, i 3:dje mom. tillagt, att till inkomst af arbete jemväl räknas sådan inkomst, som erhålles af bränvins-brännerier och penninge-rörelse; hemställande Utskottet, att dessa redaktions-förändringar och tillägg må af Rikets Ständer godkännas. Då det ansetts mindre lämpligt att i Bevillnings-stadgan särskildt omnämndes, alt Norrmän, anställde vid de förenade rikenas beskickningar hos utländska magier, skulle erlägga bevillning för hvad de från Svenska stats-kassan uppbära, har Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet beslutat att 4:de mom. af § 6 skulle erhålla följande, i mera allmänna ord uttryckta lydelse: Vid de förenade Rikenas beskickningar hos Utländska magter anställda, jemte alla öfriga under Utrikes
Men, med afseende å angelägenheten deraf att, innan några andra jernvägsarbeten blefve för Statens räkning företagna, än de, för hvilka anslag under samma riksdag beviljats, noggranna och fullständiga, icke blott tekniska och topografiska, utan äfven statistiska, landets industri och rörelse i synnerhet omfattande undersökningar blefve anställda, anvisade Rikets Ständer derjemte ett särskildt anslag af Ett hundrafemtio tusen R:dr R:mt 8 StatsUtskottets Utlåtande N:o 87. för bestridandet af de kostnader, som med dessa undersökningars anställande vore förenade. I anledning af sistnämnde beslut, behagade Kongl. Maj:t under den 29 Mars 1858 uppdraga ledningen af ifrågavarande undersökningsarbeten åt en komité, hvilken under den 8 November 1859 afgaf sitt af kartor, profiler och kostnadsförslag åtföljda till trycket befordrade, underdåniga betänkande; hvarefter Kongl. Maj:t, uti nådig Proposition af den 17 i sistnämnde månad, under hänvisning till de upplysningar och den utredning detta komité-betänkande innehåller samt med erinran om angelägenheten af de redan beslutade 2:ne stambanornas skyndsamma utförande, föreslog Rikets Ständer "att bevilja ett anslag af 25 millioner R:dr att "uteslutande användas till arbetena å Statens förutnämnda 2:ne stambanor, nemligen den ” Vestra från Stockholm till Göteborg, med sammanbindning sbana emellan Hallsberg "och Örebro, samt den Södra från Malmö till Falköping." Med hufvudsakligt godkännande häraf, beviljade Rikets sednast församlade Ständer, enligt hvad deras till Kongl. Maj:t den 6 Juni 1860 aflåtna underdåniga skrifvelse gifver vid handen, för fullbordande af Vestra stambanan R:dr för anläggning af sammanbindningsbanan mellan Hallsberg och Örebro „ 1,762,479 „ samt för fortsättning af arbetena på Södra stambanan „ 7,440,632 „ eller tillhopa R:mt 25,000,000 R:dr.