Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Carl XI sjelf, dels efter hans död upphäfdes genom de för hvarje provins stadfästade knekte-contracten, så hemställer jag , hvad det vill säga att återföra knektehållsskyldigheteu till öfverensstämmelse med 1682 års contract. Det är mycket möjligt, att det är brist på omdöme hos mig, som gör, att jag icke kan inse, hvad Hr Gr. härmed åsyftat; men till lättnad för det Utskott, som kommer att 68 Den 30 Februari! e. m. behandla frågan, hemställer jag, om icke Hr Gr. skulle täckas något förtydliga hvad han åsyftat. Hvad sluteligen Frih. Sparres anmärkning beträffar, så är det ganska sannt, alt remiss af Gr. v. Forsens motion i samma ämne förlidne Riksdag icke bifölls; men orsaken var den, att motionen inkom efter motionstidens slut, då genom votering afgjordes, att motionCn icke, på sätt som yrkades, kunde anses såsom en omedelbar följd af mötespassevolancefrågan, hvarföre remiss deraf ej heller kunde aga rum. Någon sådan eller annan grund, att vägra remiss, gifves icke nu, hvarföre jag tillstyrker, att motionen må varda till vederbörligt Utskotts behandling öfverlemnad, under anhållan, att dessa mina anmärkningar må få åtfölja remissen. Frih. Cederström, Jacob: Till hvad som blifvit yttradt mot bifall af motionen anhåller jag få tillägga, att det förhållande emellan varuvärden och mynt, som gällde då FL. Carl XI upprättade knekte-contractet, ganska säkert visar, att rotehållarne icke äro mera betungade nu, än de då voro. I)et särskilda statsskick, vi nu äga, hvarigenom beväringen blifvit ett nationelt åliggande, har infört sådana förhållanden, som göra det nödvändigt att ej tillåta anvärfning af mindre välfrejdade personer; och jag skulle tro, att såväl rotehållarne sjelfve som nationen böra vara mera belåtne med att få välfrejdade soldater, än några Riksdalers högre eller lägre afgift till dessas underhåll.
Efter den upplysning, som är lemnad om ordalydelsen af den nya §:n, eller att både 106 och 107 §§:ne der äro åberopade, förfaller den delen af min anmärkn., emedan det vid sådant förhållande kan vara likgilltigt, om det nu föreslagna tillägget göres eller icke. Jag skall icke besvära Hr Landtm, med anhållan om särskild propos. på den frågan. Hr Lefre'n: Jag har förenat mig i den åsigt Hr von Hartmansdorff först yttrade. Jag är icke så liberal som han, att låta det stå som skrifvet är; ty grundlagen säger, att Const.Utsk. skall föreslå nödiga och nyttiga förändrin - 638 De n 26 September. gar. Jag tycker att det är onödigt att skaffa sig en redaction, som är onyttig. Men jag skall icke bry mig om att söka motverka livad som här är föreslaget; det må blifva så många förslösade skrifkostnader som helst af den sorten. R. o. Ad. beslöt, att Const.Utskts under litt. A. afgifna förslag borde oförändradt livila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. Förslaget Litt. A. Hr von Hartmansdorff: Den föreslagna redactio nen är följande: ”Den närvar, ledamot, som icke till prot. anfört särskild afstyrkande mening, vare för beslutet ansvarig” etc. Mig synes det vara vida bättre, örn man icke talade hvarken örn afeller tillstyrkande, ty både i ett afnell i e 11 tillstyrkande kunna linnas modifica tioner, efter hvilka ledamoten kan anses mer eller mindre felande. Det vore efter min förmening vida bättre att säga: ”Den som icke till protocollet anfört afvikande mening.” Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Den rättelse eller förändring, som Const.Utsk. bär föreslagit, är i min tanke af stor vigt och angelägenhet. Det kan nemi. hända, att Konungens rådgifvare betraktat saken på en sida, och alt Konungen sett saken på en helt annan och fattar, i enlighet med sitt raisonnement, beslut, då man i Statsrådets prot. vanligen finner en allmän tystnad iakttagen.
Jag afstyrker således antagandet af Ulsk:s inbjudning. 10 11. ' 53 418 Den 9 Maj. Hr Akerman: Jag får äfven nu instämma i det yttrande, sorn Frih. Palmstjerna afgifvit, oell måste bekänna, att jag icke förstår Utsk:s mening i denna punk t, dä Utsk. föreslår, att 100,000 ndr må utlemnas emot undsättuingstagarnes återbetalningsförbindelser, när Utsk. förut afslagit, alt 50,000 r:dr skulle få lemnäs såsom ren gåfva. Genom det ifrågavar. stadstadgandet lärer en hvar nogsamt finna, att dä endast en återbetalningsförbindelse fordras af en fattig, hvilken han icke någonsin kan fullgöra, man genom denna punkt riskerar 100.00Q r:dr, i stället för alt man, genom antagande af det förra förslaget, blott vågar 50,000 r:dr. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Sedan Utsk. vid blifvit sitt förut fattade beslut i den förra punkten, anser äfven jag, lika med Frih. Palmstjerna, att det icke är lämpligt att äfven bifalla denna; men jag begärde egen ligen ordet i anledn. af Hr Åkermans yttrade förundran, alt Ulsk. har tillstyrkt, att 100,000 r:dr kunde utlemnas endast emot äterbetaluingsförbindelser i yttersta nödfall, och deremot afstyrkt 50,000 r:dr att lemnäs såsom gäfva. Orsaken lill Utsk:s tillstyrkande i detta fall, var icke den förlust af 50,000 r:dr, som Staten kunde göra, utan den var, att Utsk. icke ansåg sig böra erkänna den princip, att Staten skall lemna understöd utan ålerbelalningsskyldighet, der det finnes en möjlighet för dem, som erhållit understödet, att verksälla en sådan återbetalning; men för att öppna en möjlighet för de fattigare att få understöd, så tillstyrker Ulsk. dessa 100,000 r:dr emot lindrigare villkor.
Läns folkmängd, och skattdragande personer; i samma förhållande år också Statsbidragen; om man nu sammanräknar Jemtland med JKefierNorrland, uppkommer ändå icke flera ån 101,968 personer, deraf endast 07,554 mantalsskrifna; således dessa Lån sammanräknade ändå vida mindre ån Kopparbergs Lån ensamt, så vål i afseende på folkmängd som Statsbidrag. Jemför man åter Norrbotten och JKeJterbotten sammanslsgne med nämnde Lån , så 33» Den a* Augusti e» m. blir missförhållandet ännu större, och huru man åu fortsätter dessa jemförelser, tala de mer och iney för den yrkade föreningen, blott nian icke beräknar behofven af Landhöfdingar efter locala vidden, utan afseende på odling och folkmängd , i hvilket fall våra nästan oniäteliga FjällJt räckor och Lappmarker skulle påkalla en mängd med nya Länsstyrelser. I afseende på motionerade frågan om Herjeådalens återlåggande till Gefleborgs Län, tillstyrka Utskotten att Riksens Högjofl. Ständer må ”hos Kongl. Maj t i underdånighet anhålla det Kongl. Majit täcktes Öfver den af Herjeådalens Fullmägtige vid innevarande Riksdag mecl flere gjorde hemställning, låta höra ej mindre detta Landskaps innevånare, än äfven Låiiestyrelsen i 6fler fund. ecb Gefle, samt att Kongl. Maj:t derefter med Nådigt afseende å innehyggarnes yttrade Önskan, täcktes vidtaga det beslut Kongl. Magt i Nåder pröfvade bäst och nyt-, figast.” Men hvarföre Utskotten icke tillstyrkt samma förfarande i afseende p.å väckt motion om jemtlands återförenande med IG ejler Norrla n d under förbehåll om Låne Residentets förläsgande till Sundswall och Norrbottens med fKefiefbottens Lån och LåneResidensets bibehållande i Piteå , är en oförklarlig inconseqvens, då samma skäl och orsaker äro för alla dessa landskap lika gällande, lika talande och lika rättmätiga.
För mig fra.mstal .. de sig vid imclersökn.iag af detta förhå,ll.ande den frtigaii, om det ej än.cl&amp; i ratt hög grad berodde p&amp;, konstlade orsaker, och clnrfox: i va.sentlig niån Ii-iiiide moclifieras, om clet läte sig göm att iBfOra en lifif ' ormig &amp; I~te~ial~al~sBlcler för bi %&amp; lcönen, - och tlax~i~ecl vax uppilaget * et. Iteclmi vid 1390 &amp; ils rilisdag befanns ticlen vara mogen att öfverföra fi %grwi f i h i cde teoretiska ~nilersöki~ii~gai.nes till det l~rditiska lagstift~xiiigsarbetets onirkcle. F. T.: Borg, den inåiigk i g e vsrinl~järtacle för.l; 8mpe,ii för kviniims rätt, befanns villig a t t fram.Bära fragaii ' inför riksdagen och väckte inom försts kainniaren motion om framflyttandet af den Iivinliga akteiiskapsA.ldeii till tjiigoett Ax. Natiirligtvis föll cdet motionären 1.ika litet so111 1i5~goi1 annm in att t&amp;~ilm sig, det ett till hela sin taldieg h g sk f ~~llkoiriligt n y tt förslag skii11 e Iinf va den min sta utsil; .t till jï.anigG.ilg redan viil den första riksilr~g, c18 det vackte,.;. 31otioiien afsig därfór icke, och li~inde +j heller nfse, uhgot ann; tt an en priixipförkl i ~ i ~ i ~ syfte g, att fästa 1czgstiftarn.e~ iippin&amp;rl \ sam.Let p&amp; cleii viktiga frBga1 ' 1.
Hon önskade dock sedan att hafva fått höra det från dess första början. – Ja, nu har jag utvecklat min plan för er, sade Brauner. Jag är fullkomligt säker på att ni förstått mig så väl, att jag ej behöfver upprepa hvad jag nu sagt. Saken är i sig sjelf så ofantligt enkel, att ni måste vara ett stort dumhufvud, om ni ej begriper hvad jag menar. Men jag sätter er intelligens mycket högt och känner er stora fördomsfrihet. Derför vet jag att vi skola komma väl öfverens äfven i denna lilla angelägenhet. Låt oss inte göra den konstigare än hvad den är, låt oss inte göra ett olösligt problem af ett axiom. Låt oss i stället betrakta saken såsom afgjord och resonnera om den utan några komprometterande utläggningar. Besinna, att det är inte alltid vi kunna räkna på att få tala om den så här ostörda. Nå, hvad säger ni? – Jag har inte hemtat mig ännu från min öfverraskning, sade Arnold. – Öfverraskning? Öfver hvad? Jag trodde mig hafva förberedt er så väl, att ni kunde vänta ... – Det är sant, jag kunde verkligen vänta allt af er. Och jag har äfven väntat, att ni en dag skulle komma fram med någonting oerhördt. Det är heller inte ert förslag som gör mig häpen, utan ert sätt att framställa det. Sannerligen någon skulle kunna föreställa sig att ni, i full toalett att begifva er till operan och med en nonchalance, som om det vore frågan om att sätta en ny hängare i er frack, kommer fram med ett förslag, som går ut på inte mindre än en ... – Ja, ja, ja, behöfs inte något namn på saken. Ju mindre den upprepas, desto bättre för oss båda. Nå, detta förvånar er, eller hur? Det är inte heller meningen, att någon, utom oss båda, skall föreställa sig, att vårt samtal gäller något vigtigare än en frackhängare.
Den, som vill låta stämpla egna vexel blanketter, anmäle sig derom skriftligen hos StaLs-kontorel, med bifogande af uppgift om antalet af samma blanketter samt om de värden, hvarpå de lyda. hvarefter Stats-kontoret, genom remiss till stämpelpappers-lörsäljnings-kontoret i Stockholn), meddelar föreskrift, att, sedan blanketterna derstädes blifvit annoterade och förteckning å dem upprättad samt det sammanlagda värdet blifvit hos försäljningsmannen deponerad!, denne eger att blanketterna, åtföljde af förteckningen, lill Rikets Ständers Rank aflemna, för att derstädes i vanlig ordning stämplas; börande, sedan stämplingen med möjligaste skyndsamhet blifvit besörjd, blanketterna återsläPas till slämpelpappers-lörsäljningskontoret, för att till egaren ullernnas § Försäljning af stdmpelpapper. l:o Kollegier, Konsistorier, Embetsverk och Embetsmän erhålla, mot redovisnings—skyldighet och borgen lika med hvar och en annan, sorn på kredit emoltager stämpelpapper, samt med rättighet till provision, på sätt i 11 § stadgas, det för utöfningen af deras embete erforderliga belopp af sådant papper. 1 Stockholm eger Kongl. Majrts och Rikets Stats-kontor att förordna om inrättande af nödigt antal stämpelpappers-försäljnings-kontor, hvilka alla söcknedagar böra vara öppna från klockan Nio förmiddagen till klockan Ett eftermiddagen och vidare från klockan Fyra lill Sex eftermiddagen. I alla öfriga släder antaga Kongl Majrts Befallningshafvande nödiga försälj - ningsmän med enahanda förbindelse. Å landet förordna jemväl Kongl. Maj:ls Befallningshafvande erforderligt antal försäljningsmän, hvilka ovilkorligen böra vid de ting, der sådant ej, enligt särskildt åtagande, ombesörjes af domaren, allmänheten stämpelpapper tillhandahålla; åliggande det derförutan, hädanefter som hittills, häradsskrifvare eller den som mantal-skrifningen förrättar, att vid nyssnämnde tillfälle, under samma redovisningsskyldighet och med enahanda rättigheter, som andre slämpelpappers-försäljningsmän, vara försedd med stämpelpapper till erforderligt belopp. 2.0
Deremot, och ehuru det är allmänt bekant att Utsk:t infordrat alla Regerings-prot. rörande den under sednaste riksdagsperiod förda utrikes-politiken, har hvarken Utsk:t eller någon af Hrr reservanter derom yttrat ett ord. Denna tystnad hvarken kan eller bör förstås annorlunda, än såsom bevis att Utskits samtliga ledamöter i allo godkännt densamma. Det är också långt ifrån mig att misskänna deras upplysta omdöme i detta afseende; jag älskar tro att Ctsk:t lill denna sin uppfattning funnit grundade motiver uti Stads-Råds-prohn och jag önskar ingenting högre, än att folkets ombud och främmande nationer må kunna af denna tystnadens vältalighet öfvertygas att vi ingenting hafva att förebrå vår Regering i detta hänseende. Men just derföre att hvarje fosterlandsvän ingenting högre kan önska än få se vederlagd och tillrättavisad den föreställning, som allt för allmänt hyses håde inom och utom våra landamären, och hvartill beklagligen åtskilliga kända fakta gifvit anledning — att vårt »aldra dyrbaraste intresse», nemligen vår nationalära, blifvit kränkt genom löftesbrott, som vi skulle begått, derigenom att vi i löften och förespeglingar om hjelp åt våra grannar gått längre, än vi sedan funnit för oss klokt och välberäknadt att hålla; — just derföre, säger jag, skulle en framställning af sanna förhållandet från Utsk:t, som nu känner det i alla dess detaljer, hafva varit af högt värde. Skulle, hvad jag hoppas icke är händelsen, vårt, det vill säga vår Regerings, förfarande hafva varit mer eller mindre klandervärd!, må man ej föreställa sig att det vinner eftergift i allmänna opinionen derigenom, att man med tystnad förbigår det; man gör endast representationen, det är nationen, delaktig i — och an - Den 4 April f. m. 5 svarig för — de misstag, som dess Regering möjligen kunnat begå.
Som Ständet ansett Magistrats personernes Representationsrätt i BorgareStändet böra förblifwa sädan den hittills warit, sä komma i stallet förorden: o:ne Magistrats personer, att utsättas: z:ne Magistrats personer: i stället för 2 Minuthandlare, i Minuthandlareoch i stället förorden: Stadens rätte Borgare eller och sädane Magistrats personer, som borgelig näring idka och för densamma Borgerlig tunga draga, att införas: Stadens Borgare eller Magistrats personer. Näst efter orden: icke kallas, bör tilläggas: börandcS omröstningen ske med slutne sedlar. I stället för orden: der han sjelf Borgare är; bör stä: der han sjelf Magistrats person eller Borgare är; och i stället för: warit z är Borgare, kommer att stä: warit Z är Magistrats person eller Borgare. Näst efter orden: de fleste rösterne undsätt, bör införas: och om a:ne eller flere erhällit de fleste 344 Den 4 November. fleste och lika mänga röster, afgöreS frägan genom lottning dem emellan. Z18. I flutet af denna § tillägges följande mening: Och ma bwarken uti RikSdagSnnrnna och ElectorS ival. någon deltaga ej eller någon kunna wäljaS till Elector. som icke är till myndiga är kommen; och icke eller den, som, utom hivad äldren beträffar, sig befinner i nägot af de fall/ hwilka ofwanföre L denna Z uppräknade äro § 22. Orden: wal förrättande Domhafwande, andras till; wal'förrättarcn. Z. 27. I sista puncten efter orden: höra GtatsRadcts. tilläggas: och j Lagfrägor äfwen högsta DomstolenS etc., jamt widare i stältct för orden: dä desie yttranden, införes: da StatSRädets yttranden. §. 2g. ConstitutionsUtffottets Ledamöter böra ökas-till dubbelt antal, och således i början af § ordet Tols ändras till Tjugufyra
Dessa äro i korthet, att jordbrukaren, som uppköper råämnena i sin närhet, måste erhålla dem för bättre pris, än stadsbon, att han har bränsle för så godt som ingenting, att han kan vid bränneriet använda de arbetare han under vintern icke behöfver vid sitt jordbruk, och slut], att han med vida större fördel, än stadsbon, tillgodogör sig den vigtiga biprodukten, dranken. I afs:de å denna sista omständighet har här visserl. talats om åtskilliga kogubbars i Stockholm förmåga att uppköpa de stora stadsbränneriernas hela dranktillgång. Jag får dock upplysa, att man vid Hufvudsta’ bränneri, beläget straxt utanför Stockholms tull, icke kunnat afsätta dranken, utan nödgats låta den rinna bort. Jag kan således ej finna annat, än att landet för idkare af bränvinsbränning erbjuder så många fördelar framför städerna, att man ej behöfver befara se denna handtering förvandlad till en uteslutande stadsmannanäring. Jag medger dock, att för brä.nvinsbränningen å landet borttagandet af maximum icke är lika nödvändigt som utsträckningen af bränningstiden, enär väl svårligen på landet någon större tillverkning, än 1,000 k:r pr dag, kan ifrågakomma, men denna förändring är deremot alldeles oundgänglig, i händelse man vill uppmuntra fabriksbränning i städerna Gr. af Ugglas har Den 12 Maj f. m. 253 visserligen sagt, att vi ej böra skynda, och Frih. Raab har varnat oss för att gå i fyrsprång; för min del anser jag, att då man stärfvar till ett godt mål, är det en vinst ju förr man uppnår detsamma, och fabriksbränning är ett godt mål. Hvad slutligen frågan om möjlig export af bränvin beträffar, är det min öfvertygelse att vi i denna väg med fördel kunna konkurrera med Holland. Vi ega något, som Holland saknar, våra kalla vintrar, en serdeles vigtig sak vid bränvinstillverkningen; våra arbetslöner och vårt bränsle äro billigare; lika gerna som vi nu sända spanmål till Holland för att der förvandlas till sprit, borde vi kunna här hemma sjelfva verkställa denna process, och derigenom tillskynda oss en del af den stora vinst, Holland nu skördar på sin bränvins-export.
Dubbel löne-utgift för ett halft år, emot hvad Staten består, har härigenom för en och samma befattning kommit att belasta anslaget lör Allmänna GarnizonsSjukhuset. 410 Sedan Kongl. Majit, i anledning af derom gjord underdånig ansökning, medelst Nådigt Bref den i5 November 1826, bifallit, att Carlbergs Kungsgård finge efter mantalet deltaga med Solna Församling uti kostnaden för en då förestående byggnad och reparation å Församlingens Prestgård samt Klockareboställe, och beloppet deraf ifrån Statsverket af Åttonde Hufvud-Titelns anslag för Byggnader och Repara - ( 28 ) tioner i Landsorterne ersättas; så har Kongl. Maj:t den 3 Februarii 1827 i Nåder anbefallt, att det för berörde ändamål erforderliga kostnadsbelopp, på sätt förordnadt blifvit, skalle af sistnämnde anslag anordnas och utbetalas. Då Carlbergs Kungsgård, För sine derunder af hyste 4 mantal, njuter Säterifrihet och på sådan grund icke är skyldig att deltaga i Prestgårds-byggnad med flere sådane onera, samt vid tvänne serskildta tillfällen förut, då dylika bidrag af samma Kungsgårds Hemman ifrågakommit, den dertill erforderliga kostnaden af Kongl. Maj:t funnits böra bestridas, år 1817 af Extra Utgiftsmedlen och år 1820 af de medel, hvarmed dylika utgifter förut blifvit bestridda; hafva Revisorerne ansett ofvanberörde kostnad desto häldre bordt godtgöras af Extra UtgiftsFonden, som, i fall sådane utbetalningar äfven för de öfrige Kungsgårdarne ifrågakommo, anslaget, för underhållet af Kronans Hus och Byggnader i Landsorterne, skulle allt för mycket af för detsamma främmande utgifter medtagas. 5:o
Såsoni det var att vänta, ar Max ' Nordau en af förkamparne i denna bålda anti-qvinnorörelse. Han har till detta profhäfte bidragit med en uppsats, hvari han förklarar sig tro, att ~qvinnan i andligt, sedligt, ja till och med kroppsligt hänseende bildar en Iagre stående typ af vårt slagte; att i allnianhet hennes andliga utveckling, liksom hennes kroppsstorlek, hennes muskelstyrka, hennes hjärnvolyni är mindre an mannens, och att denna skilnad mellan de båda könen icke minskas .med stigande utveckling utan tvärtom växer,. - %Jag delar deras men i n g ~, fortsätter Nordaii, » som saga, att qvinnans inskränktare ande blott fattar det konkreta och är oförmögen till abstraktioner; att hon förlorar sig i småaktigheter; att hon icke har nagot sinne för sanning; att hon har en stridslysten egennytta, som blott inför barnet striicker vapen D. Till vår skam finnes afven ett svenskt namn bland medarbetame; men det var ju numera naturligt, att vi skulle finna Argust Strindbery i Nordaus kölvatten. Under titeln, Man muss heiraten~ innehåller häftet en öfversattning af en af dennes, Giftas,-historier. Häftet innehåller för öfrigt ett par andra noveller med qvinnonedsättande tendens, en öfversattning af en fransk protest mot romanliteraturens öfverdrifna betonande af kärlekens betydelse i människornas öden, ett bidrag till, de tyska romanhjiiltinnornas naturhistoria, en oppositionsuppsats mot den för männen skadliga konkurrensen af qvinligt literärt arbete, en samling. mot qvinnorna riktade italienska ordspråk och ett urval af för samma syfte lämpliga citat frfin franska författare.
Vill och kan man arbeta för det stora ändamålet, att förskaffa de försvarslösa fångarna tidigare befrielse och brottslingarna en tillflykt efter utståndet straff; så bör man dock under fängelsetiden ingenting för dem yttra, som tjenar att härom stegra deras förhoppningar. Ju mera man under samtalen finnér en fånge värdig att komma i åtanka hos beskyddare, som vilja åtaga sig dess öde, desto mer bör man vakta sig att på möjligheten häraf fästa dess uppmärksamhet; och fången bör derom vara okunnig intill den stund, då han lemnar fängelset. Följaktligen bör det också icke för dess qvarvarande kamrater tillkännagifvas, att en sådan lycka fången vederfarits. Aldraminst hörer det till religionsundervisningen att hämta sina bevekelsegrunder från någonting annat, än religionen sjelf; och deri får således ingen fråga blifva om hvad som i lifvet kan vinnas genom ett förbättradt uppförande, hvilket endast måste blifva en frukt af den religiösa förbättringen, men icke tjena till medel för vinnande af timliga fördelar. De betraktelser, jag i min sista berättelse anställt öfver sättet att åt straffade brottslingar bereda en tillflykt efter utståndet straff, leda sitt ursprung från kännedomen af det obildade folkets obenägenhet att förbarma sig öfver brottsliga likar. Från denna obenägenhet härilyter den stora svårigheten, hvilken jag skattat närmast lika med én omöjlighet, för en välvillig husbonde att i sin tjenst bland flera arbetare använda en för brott straffad person. Jag bör icke bestrida, att jag i mitt åberopade förra yttrande möjligen öfverskattat denna svårighet, och att den någongång skulle kunna öfvervinnas genom lyckade försök att hålla den långväga hämtade tjenarens vanfrejd hemlig för dess kamrater. Hoppet härom bör uppmuntra till sådana försök och till inrättande af skyddssällskaper, eller rättare ett enda stort för hela, riket gemensamt skyddssällskap, som med all tillbörlig försigtighet anställer dessa försök. Likväl kan jag icke befria mig från farhågan, att de ofta måste misslyckas; och för sådana fall är nödigt att vara betänkt på andra utvägar, flera och bättre, om möjligt, än den enda, jag haft att föreslå.