Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid öfvervägande häraf och då Professoren Åkermans nitfulla bemödanden och oegennyttiga uppoffringar för vidmaglhållandet och förbällrandet af det utaf honom stiftade Orthopediska Institut, hvars nyttiga verksamhet blifvit vitsordad, ej mindre af Kongl. Sundhets-Collegium, genom dess redan år 1829, angående delta Institut, afgifne yttrande, än ock af den Direction, under hvars förvaltning den genom enskildes sammanskott bildade fond till instrumentalier m. m. för fattige patienter blifvit stäld, äro i hög grad förtjente af understöd från Statens sida, hvarförutan denna Inrättning, som numera blifvit försatt i ett lika fullständigt skick, som förut, då Statsanslag redan varit densamma beviljadt, icke torde kunna för framtiden ega bestånd, anser Utskottet sig böra Stats-Utskoltets Utlåtandej N.-o 115. 5 tillstyrka Rikets Ständer alt, för ifrågavarande Orthopediska Institut, intill nästa Riksdag, anvisa enahanda anslag af i,5oo R:dr årligen, som vid 1828—i83o årens Riksdag detsamma beviljades, med dervid fästadt vilkor, att minst 3:ne fattiga patienter vid Institutet erhålla friplatser, äfvensom att Professoren Akerman förbinder sig att kostnadsfritt uti den Orthopediska Sjukbehandlingen undervisa de läkare, som kunna finnas hågade att derom inhemta närmare kännedom; hvaremot Utskottet icke funnit skäl tillstyrka det ytterligare för Professoren Akerman personligen äskade anslag. Reservationer. Af Herr Friherre Sprengtporten: ”Jag erkänner visserligen Professor Åkermans förtjenstfull bemödanden och oegennyttiga uppoffringar för den nu ifrågavarande Inrättningens framgång, men anser likväl Orthopediens ofelbarhet och allmänneliga nytta ännu icke vara så ådagalagde, att ett Institut för dylikt ändamål må kunna betragtas såsom en Statsanstalt, i följd hvaraf jag icke funnit mig kunna biträda Utskottets tillstyrkan, att Statsanslag för ofvanberörde Institut må anvisas.” Härmed instämde Herr Anckarsvärd j A. s samt J. Andersson från Upsala Län, Sven Heurlin från Kronobergs
Sverige stod såsom garant för Londonerprotokollet, hvarigenom Danmarks förhållanden till hertigdömena ordnades och detta protokoll oafsedt, så voro — för att nu icke tala om sympatierna, hvilka i dylika fall ofta äro af den största vigt — de svenska intressena i högsta måtto beroende af det sätt, på hvilket den danska frågan löstes. Redan en gång förut hade Sverige visat, att det i detta afseende ansåg så mycket stå på spel, att de förenade rikena till och med, om det gält, skulle hafva uppträdt med vapepmakt till Dan-marks försvar. Denna vigtiga och ansvarsfulla sändebuds-post uppdrogs af konung Carl XV åt Hamilton. Ser man saken ur allenast en synpunjct, så var detta val onekligen det bästa, som kunde göras. Grefve Hamilton var onekligen en kapacitet af första rang, och detta oafsedt, så utgjorde han just nu inkarnationen af den känslopolitik, som genomströmmade en stor del af svenska nationen och kom den att något förlora besinningen. Konung Carl var personligen ytterst hängifven Danmarks sak och dessutom intim vän till dess konung. Det stora förtroende, Hamilton egde hos sin konung, och den kännedom, han hade om hans åsigter och önskningar, måste ovilkorligen vara honom till stor nytta. Det är i detta afseende allenast en liten omständighet, som gjorde honom mindre lämplig på platsen, nämligen att han egde sin suveräns förtroende och öra i större grad, än som var rätt förenligt med ett konstitutio-nelt statsskicks grundsatser, och att han utöfvade detta förtroende på ett sätt, som alldeles afgjordt var stridande mot den legala rådgifvarepersonalens rätt och befogenhet att få veta och leda de mått och steg, som för landets räkning vidtagas. I detta afseende var Hamilton ögonskenligen för den De Geerska ministéren ganska besvärlig och många gånger rent af farlig. Det spel, han der nere med konungens begifvande på egen hand dref, förorsakade den svenska konseljen många både svårigheter och obehag. Äfven för det svenska folklynnet i dess dåvarande något chauvinistiska jäsning var valet af Hamilton till svensk minister i Köpenhamn i hög grad behagligt.
Åke: Då Utsk. ansett 114 § af Banko-Reglementet böra blifva oförändrad, har jag, utan att deruti vilja yrka någon förändring likväl velat begagna detta tillfälle att ge tillkänna min mening, det jag icke kan instämma i den åsigt hvilken blifvit af Utsk. uttalad, att Bankens metalliska kassa skall bibehållas vid ett belopp, som ej får understiga 2,500.000 r:dr silfver; följden af en sådan bestämmelse är, att tiden för Bankens behof af silfverfondens förstärkning är allmänt känd, och verkar mehnligt pä kursen, hvarigenom silfrels indragning till Banken alltid blifver kostbarare, äfvensom allmänhetens misstro till Bankens soliditée ökas, och vinsten af dess allmänna pligt af sedelmynléts utvexling mot silfver derigenom försvagas. Då Utsk. bibehållit 120 § af Banko-Reglementet oförändrad och genom 2 § af Ulsk:s betänk, fortsatt berättigat fullmäktige att, då Bankens säkerhet det kräfver, uplaga lån af högst 3,000,000 r:dr silfver, nödgas jag uttala min öfvertygelse, att denna lånesumma kunde nedsättas, och Bankens fördel bättre förvaras örn, uti förening med rättigheten alt uptaga lån, Bankofullmäkligeålades alt bereda sig kreditiv. I sådant fall borde 116 § af Reglementet erhålla det tillägg, alt, utom det berättigande Fullmägtige hade att, uti Hamburg hafva stående 500,000 r:dr Hamb.bco, det skulle åligga Fullmägtige alt, i Hamburg bereda sig ett kreditiv å 1,000,000 r:dr Hamb.bco, hvaremot det uti 120 § till lyftning berättigade lån af 3,000,000, kunde derigenom nedsättas lill 2,500,000 r:dr silfver. Den 21 Maj. 87 Hr von Hartmansdorff, Au g.:
Eder, Mine Hrr, hvad j tron att man skulle tänka derom? Allt annat utom gillande torde svaret förmodligen blifva. Saken är likväl densamma såväl i afseende å den ena som den andra näringsidkaren, när haudteringen grundar sig på serskildta privilegier. Om det hände, att i denna fråga 2 Stånd stannade mot 2, så borde saken alldeles icke hänskjutas lill förstärkt Serskildt Utsk., på sätt man här förmenat, utan bon skulle helt enkelt förfalla; ty här är icke fråga om statsreglering eller bevilln. utan blott huruvida ett allmänt stadgande skall gälla för vissa personer eller icke. Jag tror således det R. o. Ad. icke bör hysa någon betänklighet att vidblifva sitt förra beslut utan ali Ståndet tvertom har skäl att göra det, hvarföre jag anhåller, att äfven så mätte ske. Hr Braunerhjelm: Jag är till större delen förekommen af Hr von Hartmansdorff, och ber blott alt få besvara Hr Adelborgs anmärkn., att det Serskildta Utsk. förfarit besynnerligt, då det väl tillstyrkt R. St:r att till K. M. ingå med underd. anhållan att tillstånds-resolutionerna för pressjäst-beredning måtte åter - 336 Den 15 Juli e. nl. kallas för de 6 veckorna i höst, men afstyrkt en dylik anhållan för den öfriga delen af året. Hr Adelborg har härvid förbisett, att bränvinsbränningen undantagsvis under de 6 veckorna icke är tillåten, samt att tillstånds-resolutionerna icke angå den vanliga bränniogsliden af 6 månader, pä sätt Hr von Hartmansdorff redan bevisat. Det är således, enl. mitt begrepp, alldeles icke besynnerligt att Utsk. tillstyrkt R. St:r att bos K. M. i underd. anhålla, att samma tillägg till bränvinsbrännings-förbudet måtte göras är 1854 som 1853. Under denna diskussion har man velat påstå, att det egentligen är bränvinsbränningen, som utgör föremål för tillstånds-resolutionerna. Så är likväl icke förhållandet. Resolutionerna lyda å pressjäst-beredning och alldeles icke å bränvinsbränning.
Likväl vågar jag icke påstå att detta mitt förslag är sådant att det nu bör bifallas, och att det står i fullkomlig öfverensstämmelse med den öfriga delen af Utsk:ts förslag, ty det är möjligt, att, till följd af den af mig föreslagna förändringen, några <§§ eller ord behöfva ändras. Jag skulle derföre helst önska, att någon begärde detta mitt förslag på bordet. Vidare har Hr von Koch mot Utsk:ts förslag såsom fel anfört, att i vissa fall icke vigtiga grundlagsförslag kunna afgöras under kortare tid än tre år. För min del tror jag dock icke att der ligger vigt uppå, om förslaget hvilar längre eller kortare tid, utan endast att det hvilar så länge, att representanterne, hvilka skola uttrycka nationens vilja, må kunna inse och bedöma nyttan af ett förslags antagande eller icke. Jag kan således icke gilla den anrriärkning, Hr von Koch i detta afseende framställt. Då jag nu tror mig hafva besvarat de anmärkningar, som blifvit gjorda mot detta förslag, får jag anhålla att förslaget måtte få hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: För min del kan jag icke förena mig med de Hrr, som yrka antagandet af ifrågav:de förslag, emedan jag tviflar på att detsamma i utförandet är verkställbart, och att alla ärenden kunna inom de bestämda 4 måna - I) en 11 Augusti f. ra. 121 (ierne hinna algöras. Man begär i detta förslag att K. M. skall hvarje nr för den sammanträdande representationen framlägga ett fullständigt förslag om statsverkets tillstånd och behof i alla dess delar, och man bibehåller således den anordningen att hvarje år till granskning företaga hela statsmaschinen och begär det K. M. skall låta årligen deröfver sammanfatta en sådan detaljerad exposé, som nu lemnäs hvart 3:dje år, och den häraf föranledda granskning hos R. St:r tror man sig kunna utföra på 4 månader, ehuru erfarenheten under den förflutna tiden på det mest otvetydiga sätt visat omöjligheten af en sådan åtgärd.
Hvarföre Utskotten gifvit Fattigvärds-stjrelsén uppsigt öfver de tjenstlöse, innan fråga uppstår om fattighjelp, kan jag ej förstå, >uvida Utskotten på förhand ej antaga, att ingen annan Communal-inrätlning innom socknarne kommer alt ega rum. Jag hade likväl önskat, att Utskotten begagnat ordet Socken-styrelse, såsom lämpligare och mera motsvarande den syftning, jag önskar rådande i ett Förslag, som i ingen nion bör f rutsätta hvarken fattigdom eller brottslighet hos den tjenstlösa, förr än han dertill gör sig saker. 20 Lagsamt Allm. Besv. och Ekon.-Ut skot tens Betänkande, N:o 56. DA jag å ena sidan gillar det förslag, att den tjenstlöse, som söl<er aibete oell saknar tillfälle dertill, iinderstödes genom Soeken-styrelsens försorg med arbetsför!jenst, måsLe dock ett sAdant förfarande med varsamhet verkställas; ty eljest kail det missbruk lättligen inträffa, att sjelfegande och husbönder, med beräkning af en sådan arhetstillgång, ej vidare antaga lagstadda i jensteh joi , nian heldre anlita de tjinstlösas arbetskrafter för ett nedtryckt arbetspris, och derigenom öka de tjenst lösas antal. I våra lider, der industrien tagit en så egoistisk riktning, har man skäl befara ett sådant förhållande. Derföre anser jag Utskotten origtigt förfarit, dåde berättiga den af församlingens ledamöter,sorn försl påkallar ett sAdant arbetsbiträde, alt få det och först derefter eller, i brist af dylikt påkallande, föreslå ai bele för allmännare räkning. Jag tior deremot, att, så snart frivilliga arbetsaftal sakna®, bör arbete för allmän räkning, sorn nödfall, der det kail ske, först begagnas, och sedan eller i andra rummet dylikt arbete hos enskilde. I bestämmelserna rörande försvas-tosa personer, sorö äro upptagna under Litt.
Yid förtullning af Cayennepeppar inberäknas vigten af de flaskor eller burkar, hvarpå denna vara inkommer. Pergamentsskiun; se Hudar och Skinn, ej pelsverk, beredda, andra slag. Perlemor, oarbetad Fri arbetad, oinfattad 1 skålp. -— 35 infattad med guld eller silfver, väges med infattningen och förtullas såsom den. 1 62 Qvantitet för 1867. 1868. TullberäkInförselsInförselsningen. tul], Riksmynt. tull. Riksmynt. R:dr. öre. R:dr. öre. Perlemor: arbetad, infattad med andra ämnen; tullbehandlas såsom Bijouteri varor. Pedor, äkta, oinfattade eller infattade Fria oäkta, oinfattade: glas1 skålp. — 15 andra slag 1 skålp. — 50 infattade med andra ämnen än guld och silfver; tullbehandlas såsom Bijouterivaror. Anm. Efter sådan grund tullbehandlas äfven armoch halsband af glasperlor, försedda med platter eller knäppen af glas. Persikokärnor; tullbehandlas såsom Mandel. Pcriikmarcarbeten 1 skålp. — 50 Pimp sten Fri Pilisback; hänföres under Metaller, sammansatta. Piphufvudcn, med eller utan beslag: af sjöskum, äkta eller oäkta 1 skålp. 1 — andra slag 1 skålp. — 25 Anm. Närmaste omslagens vigt inberäknas. Pipor, tobaks-; hänföras under Piphufvuden. Pipskaft och Pipskaftslaugar 1 skålp. — 25 Pistacicr; hänföras| under Frukter och Bär, ej specificerade. Pistoler; se Gevär. Plauchetter med eller utan öfverklädnad; tullbehandlas såsom Stålarbeten, ej specificerade, opolerade. Plantor Fria Platina, oarbetad eller arbetad Fri Plommon, Brundier och Sviskon; hänföras under Frukter och Bär, ej specificerade. Plymer, alla slag 1 skålp. 3 — Pläter; hänföres under Metaller, sammansatta.
Ofvanberörde stadgande är jemväl obehöfligt; ty ingenting hindrar, att ju icke fattigvårds-styrelsen kan, sedan uppbördsstämma för fattigförsörjnings-afgifterna varit kungjord och hållen, ingå till Konungens Bef:h:de i länet med restlängd och begäran om handräckning till restantiernas uttagande, såsom hittills ofta skett; hvarefter vanligen tillgått och hädanefter kan tillgå sålunda, att styrelsen genast erhåller villkorlig resolution, roed befallning till vederb. att uttaga restbeloppen hos de betalningsskyIdige, som icke kunna uppvisa qvitto å redan fullgjord betalning, eller annat laga jäf, det der kan föranleda till uppskof i executionen och förklarings afgifvande m. m. Att med enhet i principer och sammanhang i detaljer ordna den gren af communal-förvaltningen, som innebär allmän fattigvård, är visserligen ett ämne af stor vigt; men bland de organiska lagar och författningar, comiterades betänkande omfattar, synes mig dock den, som afhandlar den egent - Den 12 Februari e. ra. 335 egentliga fattigvården, eller villkor för, samt sätt och medel till fattighjons försörjande, på långt när ej vara den vigtigaste, emedan den kan anses såsom tillhörande allenast en, communal-bestyret i det hela underordnad, afdelning. I första rummet står ulan tvifvel den föreslagna communal-lay gen, som är ämnad att införa ordning, stadga och kraft i förvaltningen af communernas alla gemensamma angelägenheter, att utbilda hågen för allmänna värf och stärka känslan för sann medborgerlighet; med ett ord, att uppväcka och underhålla det lefvande sinne för hemortens bästa, hvilket i hvarje fritt och lagbuudet samhälle utgör första villkoret, innan delta sinnelag kan klart, moget och verksamt göra sig gällande i .Statens stora angelägenheter.
(J:o 3>å fråga uppgår om bett ort, ber någon fraft ffattffrifmaö, pröftoaé beit af Äonungené äSefadningéfmfmaitbe, nteb befivärrt Sida uppgifter, ffriftliga eder muntliga, ffola i ädaittalrtlängben noga ittta Söib jortem ftämntatt företert, eder, om få begärert, ttppläfert SÄantalélängben; bivarefter ort) febatt genom toeberböranbe ^ajåorrt och tioämtc fortnetnättö unberffrifter, utan eller meb anmärfitingar, bwilfa å färffitb förterfning upptagart, bejt enlighet nteb merrt Se Äungörelfer l)årom, font öfwer Isela Sanct böra utfars baö ocl) uppläfaö, ffola innehålla beftämba föreffrifter, få wiil i affeeitbe på be uppgifter till Saretingö Så benna 33ewidniitgé Semillnittgé^örorbtting 1855. 53 2:0 ©fulle haftor af alber, fjunighet, eller annat laga förfall, luara tyitt §• killian laga förfall fantt anmälan beröm, må beit, font till Sebantot i Sate* ringé*(£omntitteen blifmit loa (b, betta förtroenbe fl g icfe afjaga elter från ©ont* milden uteblifva, ©fet* bet tifmäl, mare ben uteblifmanbe förfallen till ett vite af Sire Oiifobaler ig fl. Skitco till ©oefitenö fattige, od) tillfälle ©ontniitteen genajl annan 5 ebarn o t af familia elaff font ben uteblifne, l)milfen erfätter ben tillfallabeé refefoflnab oel) tractamente, betta febnare beräfnabt till Små Dubr SSaitco om bagen.
Departements-cbefen i underdånighet, att hvad kommitterade rörande grunderne och vilkoren för indragningen af dessa anslag i underdånighet hemställt, måtte af Kongl. Maj.t i nåder gillas och till Rikets Sländers bifall föreslås, under förklarande, att, sedan vederbörande embetsmyndigheter blifvit hörde samt afgifvit den närmare och fullständigare utredning af förhållandena dermed, som med afseende å härvid förekommande flerfaldiga och af serskild beskaffenhet varande omständigheter voi’e af nöden, Kongl. Maj:t ville serskildt i nåder besluta angående Kongl. Majlis Nåd. Proposition, N:o 66.. 3t de vidare åtgärder, som för tillvägabringande af nu omförmälda reglering erfordras. Angående sättet för kronotiondens och hemmansräntornes utgörande. Lika med köramitterade, ansåg Departements-chefen en af de väsendtligaste olägenheterne af nu gällande grunder för hemmansräntornas och tiondens utgörande vara det missförhållande emellan skatte-beloppet och de skattskyldige egendomarnes afkastning, som uppkomme genom skyldigheten att antingen utgöra peserdelskatterna in natura eller lösa dem efter för året fastställdt, markegångspris och hvilket hade till påföljd, att skattebeloppet ökades i samma nion, som felslagna skördar eller missvext minskade tillgångarne till dess utgörande.
Till förekommande af den svårighet, tidsutdrägt, äfvensom koslnad för de tredskande, som ofta äro förenade med indrifvandet af sådane resterande folkskoleafgifter, som, enligt 4 § 4 mom. af Folkundervisningsstadgan, skola utaf församlingsboerne utgöras, hafva i Högvördige Preste-Ståndet motioner blifvit väckta af Herr Kontraktsprosten Söderberg, som föreslagit, att skolstyrelserne inom riket måtte ega att hos vederbörande landshöfdinge-embete, genom sockenstämmo-protokollsutdrag anmäla, till huru stort belopp för personen församlingen åtagit sig utgöra afgift till sin folkskola, i den ordning, ofvan åberopade moment af Kongl. Folkskolestadgan bestämmer, hvarefter landshöfdinge-embetet skulle ega anbefalla vederbörande häradsskrifvare att på debetsedlarne uppföra, samt kronofogdarne att uppbära berörde personela Bih. till R. St. Prot. 1850 & 1851. 8 Sami. 26 Haft. 3 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 1I4-. folkskoleafgifter, nied rättighet att afdraga 3 procent uppbördsprovision, hvaraf hälften skulle tillfalla häradsskrifvare» och hälften kronofogden, hvilken sistnämnde inför landshöfdinge-embetet skulle redovisa medlen, hvilka skoåstyrelserne skulle uppbära på samma gång, som de utbekomma de af staten anslagne folkskole-medlen; och af Herr Prosten Qviding, med hvilken Doktor Säve, Lektor Wallman och Prosten Melen instämt, och sorn ansett följande tillägg böra göras i nu gällande Folkskolestadga: l:o Sedan ett uppbördsmöte och ett restmöte är af skolstyrelsen hållet för emottagande af årets skolafgifter, utlyses af pastor sockenstämma i laga ordning, der restlängd upprättas och underskrifves öfver obetalda skolafgifter för året. 2:o Denna restlängd öfverlemnas genom skolstyrelsens ordförande till kronofogden i orten, som är skyldig att afgifterna skyndsamligen indrifva och för skolstyrelsen redovisa.
Den plötsliga förändringen i nu bestående förhållanden blefve stor och kunde ej annat än blifva i hög grad tryc kande för dem, som i stöd af nu gällande lag ställt sin hushållning i större eller mindre mån beroende af bränvinsbränningen, och synnerligast för de mångå, som sakna kapitalstyrka att utvidga näringen, eller alt, hvad önskligare vore, uthärda de första årens förluster, tills deras hushållning hunnit ordnas utan bränvinsbränning. Man må nemligen icke föreställa sig, att ett bräbneri, inrättadt för 1 å 200 k:rs daglig afverkning, låter så lätt förändra sig till 5 å 400 kannors, Dertill är ej nog att bekosta annan tillverkningsredskap; äfven nya och flera kar, jästkäril, kylskepp, oftast ny mältinrättning etc. erfordras och, hvad värst är, plats för allt, d. v. s. nytt hus. Vattentillgången, tillräcklig för en mindre, är det ej alltid för en större afverkning. Enskilda uppoffringar eller förluster vore emellertid, jag medger det gerna, underordnade, om det stora ändamålet, inskränkning af bränvinsflödet och superiet, derigenom vunnes. Men jag befarar motsatsen. De undertryckta bränneriernas innehafvare lägga icke ner rörelsen, om den är lönande, och straxt efter en lagförändring, liksom vid ett bränvinsförbud, är den alltid lönande. De kapital starke, som utgöra det mindre antalet, skulle nog inrätta större brännerier, med hvilka de kunde vinna mera, och de fattigare, flertalet, som bäst behöft förljensten, skulle dividera sin bran vinstill verkni ng i många mindre brännerier, som kosta föga att anlägga, men lemna mindre behållning. Antalet af de fabriker som skulle uppvexa blefve väl sålunda vida mindre, men af små brännerier så mycket större, än deras, som blefve förbudna. Utskottet bar likväl uttalat och, som mig synes, fullt öfvertygande motiverat den åsigt, att det skulle vara väl, om alla smärre brännerier upphörde och närin - c Bil. M 2 lill Särsk. Ulsk.
Jag för min del anser, att Utsk:t i detta hänseende valt den rätta medelvägen, hvarföre jag vördsammast anhåller om Hr Gr:ns o. Landtmis propos. på bifall å Utsk:ts i förev:de 10 § framställda förslag. Erih. Sprengtporten: I motsats til! Gr. Mörner yrkar jag, att orden » så snart sådant lämpligen kan ske» bör i Utskits förslag qvarstå, alldenstund, i fall dessa ord borttagas, jag anser, att R. St:rs till K. M. framställda anhållan icke skulle uttrycka det förtroende, som man med tacksam erkänsla måste hysa för den nuv-.de styrelsen öfver Statens jernvägsbyggnader. Jag anhåller om bifall till §:n oförändrad. *24 Den 26 April Gr. Mörner: Jag liar ej t', n. tillhands K. M:s Propos. i fråga om jernvägsarbetena, inen jag vill erinra mig, att der förekommer eller åtminstone att jag läst någonstädes, att K. M. beslutat, i ani. af Ofverste Ericsons förslag till ny organisation af jern vägsstyrelse i riket, att taga ärendet i öfvervägande. I sådant fall är det väl alldeles onödigt att i beslutet låta inflyta orden »när sådant lämpligt kan ske». Jag tror, att denna mening helt och hållet bör utgå, hvarom jag vördsammast anhåller om propos. Hr Lilliehöök, Erik Gustaf: Hvad beträffar den mot Utsk:t riktade anm. derför, att Utsk:t ej inkommit med förslag om en ny styrelse-organisation vid Statens jern vägsbyggnader, ber jag få uplysa derom att K. M. i sin Nåd. Propos. så tydligt förklarar, att, i ani. af Chefens för Statens jernvägsbyggnader afgifna förslag, K. M. ämnar taga saken i öfvervägande och derom afgifva Nåd. Fropos. till IL St:r. Jag får på grund deraf tillstyrka bifall till Utsk:ts förslag. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H.
Oaktadt alltså den större församlingens deputerade rösta för sammanbyggnad, och Biskop och Assistenter dermed förena sig, så för-j faller ändå frågan ; ty dessas sammanräknade röstetal utgör ej 16, utan endast i4, hvilka uppvägas af 9, — Genom denna beräknings^ grund skulle alltså emellan den största och minsta församling åstadkommas en paritet, oberoende af hemmantalet, som måste anim mera försvåra al! sammanbyggnad af Kyr3 Allm. Besv'. o. Oec. Utsi. Uti. N:o i5 g. 15 kor, och dessutom är i fullkomlig strid med den i Utskottets tanka enda rigtiga grundsats, att i angelägenheter, sorn äro gemensamma för tvänne meniglieter, deras gemensamma och sammanräknade pluralitet bör bestämma utslaget. På dessa skäl kan Utskottet ej tillstyrka nyssnämnde förslag. Deremot erkänner det rigligheten af den an.] märkning, att besvärstid bär, som annorstädes, bör lemnäs öppen för den missnöjde , hvilket tillägg alltså bör i Utskottets Betänkande inflyta. Äro nu , på sätt och tinder de vilkor Utskottet uppgifvit, tvänne kyrkor förenade, och två församlingar sammansmälts till en, så uppkommer derigenom otvifvelaktig! en betydlig lindring i det anställda Presterskapets göromålFråga uppstår då, huruvida denna lindring alltid och alleslädes måste föranleda till indragning af en presterlig tjenst, der nemligen dupplication ej varit nödvändig. Detta hafva 1825 års Ständer antagit, och Utskottet ilar i sitt förra Betänkande hufvudsakligen utgått från samma förutsättning. Mycket tyckes alltså i sanning tala för en sådan mening. Predikoskyldigheten minskas till hälften : besväret, såsom Ordförande i Sockenstämma , KyrkoRåd och flere andra oeconomiska bestyr likaledes. Lärarevården för en folkmängd af Allm. Besv. o. Otc. Utsk. Uti. N:o i5g. i5 till 1600 menniskor tyckes kunna bestridas af en enda man.