Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag läser på alla här församlades ansikten ett tydligt uttaladt nej – och därför vill jag, som varit det egentliga upphofvet till denna nya beskattning på Bellmans gifmildhet, föreslå en insamling för Bellmans fosterdotter.“ “Det tillåter jag icke,“ utropade skalden; “jag betalade endast mina skor, då jag upptog det faderlösa barnet.“ Bellman berättade på sitt kvicka och målande vis skoflickarens sätt att visa sin beundran. Han slutade med dessa ord: “Jag stod i skuld hos flickans far, och det lär väl icke tillhöra någon annan än mig att betala min skolagning, skulle jag tro.“ “Jo, vi vilja göra det! En skål för Bellmans skoflickare och hans dotter, hvilken vi alla här församlade förbinda oss att försörja. Man öfverenskom nu under skämt och glam, att enhvar skulle årligen lämna ett litet bidrag åt Bertha Sjöberg. Osenius uppsatte förbindelsen och utsågs till att vara förvaltaren. Berthas framtid var härigenom betryggad. Dagen därpå, då Philip kom till fru Bellman för att tala om flickan, bad han att få säga några ord åt barnet. Han gaf henne en gammal söndrig sko, sägande: “Jag har köpt dessa skor af din far, de hafva tillhört honom. De utgjorde en gång den talisman, som förde din far till arbete och afhöll honom ifrån att supa. Den ena af dem skall jag själf behålla, den andra gifver jag dig. Göm den och låt den i en framtid erinra dig om den tacksamhetsskuld hvari du står till herr Bellman. Jag skall förvara den andra såsom ett minne af min välgörare och en påminnelse, att jag ännu icke återgäldat min förbindelse till honom.“ Den lilla Bertha betraktade skon och sade gråtande: “Om herrn aldrig hade köpt skorna af far, hade han nog lefvat ännu, för det var när han miste dem, som han blef sjuk, så sade han alltid. Nog skall jag gömma den här, så att jag icke dör liksom far.“ Philip blef en utmärkt artist, och lilla Bertha växte upp till en fager tärna, hvilken genom fru Bellmans omsorger erhöll en god uppfostran.
Hvad det historiska af Friherre Boijes anförande beträffar, torde det tillåtas mig anmärka, att den Act, sorn Friherren omnämnt, och säkerligen af misstag kallat 1734 års RegeringsForm, icke är af 1734» utan i634> och anses såsom Sveriges första Regeringsform. Dess första uppränning härleder sig troligen ifrån den Store Gustaf Adolph: Den utvecklades, fullbordades och framlades af denne odödlige Konungs Store Minister, Axel Oxenstjerna. Genom denna RiksAct, hvilken var ett mästerstycke för sin tid, och till vissa delar ännu torde kunna tjena till efterföljd, sattes enhet och ordning uti den inre Styrelsen: under densamma vidtogos en mängd stora och nyttiga anstalter och författningar till upphjelpande och förbättring i Statshushållningen : under det denna Rege ringsform var gällande, inträffade den lysande och ärorika period då Sverige föreskref Lagar i Europa; en period, som, med vissa Ridd. 0. Ad. Prot. VI B. II. Afd. 43, 44* 333 Den 27 Maji. undantag under Konung Carl XI:s FörmyndareRegering, vi gerna kunna önska oss alt få återse. Det bat, som Friherre Boije säger, att Adeln ådrog sig, och hvars orsaker Frilierren vill härleda ifrån den uti nämnde Regeringsform stadgade organisation af Styrelsen , tror jag ej egentligen ifrån en sådan källa leder sitt ursprung. Den afund som de OfrälseStånden merendels visade mot Adeln, och under samt efter Drottning Christinas tid egentligen började högt yttra sig, ledde sitt upphof från den verkligen för stora magt, och det anseende Adeln ifrån Sekler tillhaka sig tillvällat och förvärfvat, och i anseende till de stora förläningar, som den ädelmodige Guslaf Adolph, men ännu mera hans Dotter, den rycklbara Christina, man kan säga det, slösade på Adeln, dock oftast för att belöna de utmärktaste förtjenster.
Varandes i öfrigt obligationsallegalerna till deras form så beskaffade, att de onekligen torde böra anses ej allena såsom colouial-slatspapper , utan jemväl för constitutionelt legala förbindelser för Svenska ministereller cabinetts-cassan, hvilken, såsom icke utgörande någon permanent och sjelfständig fond , naturligtvis endast är en af R. St:s anslag beroende del af Svenska statscassan. På grund af ofvanstående species facti, hvars saknade fullständighet R. St:s Utsk. framdeles närmare torde komma i tillfälle att afhjelpa, anser jag mig böra, emot StatsUtsk:s utlåt., i afseende på minister-staten, anmärka: att under det Rikets skattemedel på ett för statsreg)er:n främmande och af R. St. icke pröfvadt sätt, dels äro, dels ytterligare kunna blifva föremål för anspråk, dem Svenska Staten hvarken torde kunna eller vilja undandraga sig, helst i förra fallet constilutionella former ålägga juridiskt bindande 200 Den 5 Maj f. m. tvång, och i det sednare, vården om Rikets anseende, såsom medlem af bildade nationers statsförbund, måste öfverväga alla betänkligheter af pecuniär art och efter sig företeende omständigheter, nu eller i en framtid anses peremptoriskt bjudande , så väl i afseende på colonien, som moderlandet; så har StatsUtsk. underlåtit att till R. S,t:s granskning framlägga ett, sådant förslag till reglering i förenämnda hänseenden att, å ena sidan, Rikets credit icke varder vidare invecklad uti onödiga utgifter och transactioner, som icke bero af R. St., och å den andra, att alla gilltiga, eller åtminstone skäliga anspråk varda utan tidsutdrägt tillfredsställda. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph, uppläste följande: Med anledn. af StatsUtsk:s utlåt. N:o 36, rör:de de för underhållandet af de K. slotten och byggnaderna nödiga statsanslag, äfvensom med anledn. af K. M:s nåd. propos., omrörd uti 5:te punkten af StatsUtskrs utlåt.
Ju mer jag samlar exempel och ju mer jag tänker öfver dem, dess lifligare blir min öfvertygelse att detta skulle vara att göra ondt värre. Ni – Strindbergianer – skylla alla laster på återhållsamhet. Och jag har nyligen riktat min exempelsamling med en bevisad tilldragelse, som nyligen tvingat en svensk officer att taga afsked och gå i utländsk tjenst. Karlen var känd för sitt utsväfvande lefnadssätt, men hade nu hamnat i äktenskapet. Hustrun var ung och vacker, och då han måste resa, hade deras första barn ännu ej hunnit komma till verlden. Der kunde man åtminstone inte skylla på återhållsamheten. Nu missförstår du mig bestämdt; du tror att det är samfundsmoralen (jag menar det yttre tvånget) som jag strider för eller håller på. Nej, det gör jag inte. Jag ville ha bort hela vaktarsystemet öfver qvinnorna. Men det fins någonting inom dem – de bästa af dem – som jag icke vill ha bort, något som jag tror vara en sund och god motvigt, och som jag önskar att skapelsens herrar hade litet mer af. Skulle likställigheten mellan könen gå derpå ut, att båda skulle bli lika lastbara, så tror jag det är bättre som det är. Nej, jag önskar att qvinnorna måtte lära sig förstå er, lära sig att se nyktert på det, som rör »kärlekens» område. Men bli eder lika? Nej, nej, nej! Jag vet inte hur du, med din naturliga finhet i uppfattningen, skall kunna ha det till ögonmärke. Tag icke detta som ett klumpigt försök att omvända dig. Jag är icke så dum, att jag skulle spilla ett ord på den saken. Och dessutom vet du nog, att jag hundra gånger föredrager en ärlig Arne Garborgare framför sådana dygdemönster till äkta män, som jag kan få se tjogtals och som göra sig så rena och himla sig öfver »ungdomen» och ljuga bort sitt eget föregående, låtande sina hustrur i helgonlik fånighet förkorsa sig öfver någon ung man, som kanske varit tio gånger mindre lastfull än deras egen älskade gubbe. Jag vet hur lofligt man tycker att det är att ljuga för oss qvinnor; det kallas visst att bevara vårt hjertas renhet, ha, ha, ha! Tack till dem! Jag tror inte det skall gå i längden.
Vidkommande åter ifrågavarande förrättningar uti Städerne, så anse Comiterade, att, der de hittils icke varit af Häradsskrifvare verkstälde, äfven framgent må i enlighet med derom nu gällande föreskrifter förfaras, men att i öfriga Städer dessa göromål böra utföras af de HäradsBokhållare, hvilkas anställande Comiterade föreslå, likväl med rättighet för Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande att, der så lämpligen ske kan, serdeles i de Städer, som äro ifrån ResidensStaden mera aflägse, dertill förordna någon sådan Stadens Tjensteman, som med allmänna KronoUppbörden derstädes har befattning. Hvarjemte Comiterade tillika i underdånighet hemställa, att uti de Städer, der Akademier äro belägne och den till deras jurisdiction hörande personals mantalsskrifning hittils blifvit af AkademiBokhällarne förrättad, delta undantagsstadgande för framtiden må upphöra. 28:o. Med afseende å den lättnad, som ej mindre vid mantalsskrifningen än debiteringen och redovisningen skulle uppkomma, derest i afseende å utgörandet af Mantalspen - 203 nmgarne och Bevillningen efter första Art. enahanda grunder voro gällande, hemställa Comiterade underdånigst: huruvida icke Eders Kongl. Maj:t skulle i Nåder linna skäligt föreslå Rikets Ständer, dels att mantalspenningarne hädanefter böra beräknas ifrån fyllda aderton år och i de fall, då enligt nuvarande stadganden befrielse derifrån efter sextiotre års ålder tillgodonjutits, upphöra med fyllda sextio år, dels att de föreskrifter, som i afseende å bevillningen efter första Art. framgent meddelas, jemväl för öfrigt i möjligaste måtto lämpas efter de rörande mantalspenningarnes utgörande gällande förordnanden. 29:o.
eller från lägenhet, som af vederbörande stadsmyndighet anvisats, i hvilka begge fall likväl godset endast i gross får föryttras, eller ock genom varornas öfverlemnande i kommission åt någon på införselstället jemlikt. § 1 handelsberätligad; — att det äfven vore utländske handlande medgifvet, att i hvilken Svensk stapelstad sorn helst, sedan han i behörig ordning sig hos Magistraten anmält, sälja sina varor i gross, ehuru dock, enligt Kap. 5 §§ 1, 2 och 3 af Handels-balken samt Kongl. Förordningen den 22 Oktober 1741 i afseende på utländsk mans förenämnde handelsfrihet, vissa inskränkningar äro föreskrifna, såsom att handeln ej får idkas med andra varor än sådana, som äro det lands produkter, hvarifrån han är kommen och der han eger sitt rätta hemvist, äfvensom att hvarken varorna få i öppna bodar till salu hållas, eller den handlande ega att varorna genom andra utprångla, och Sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk-.s Betänkande N:o 2. 3 alt handelsfriheten ej fortfar längre tid än sex veckor från hans ankomst; — att, enär, hvad beträffade frågan om lämpligheten deraf, att rättighet blefve medgifven för Svensk man att i två eller flere släder inom riket samtidigt utöfva handelsrörelse såsom sjelfständigt yrke, en dylik rättighet, genom de såmedelst beredda tillfallen till täflan emellan särskilda släders handlande, sannolikt komme att i sin mån bidraga till nedsättning i varupris, gillig anledning, ur synpunkten af förbrukares fördel, följaktligen icke saknades till vidlagande af ifrågavarande förändring i gällande författningar, hvilken förändring ock syntes slå i full öfverensstämmelse ej mindre med de allmänna grunderna för den nya närings-lagstiftningen, än ock med ofvan åberopade sladganden, angående i vissa särskilda fall medgifven frihet för samma person, att på två eller flera olika orter inom riket samtidigt idka handelsrörelse, hvarvid ock borde erkännas, att då, i följd af ofvannämnde för varu-tillverkare i allmänhet stadgade rätt att sine tillverkningar i hvilken stad inom riket som helst till salu hälla, städernas egentlige handlande måste vidkännas en betydlig konkurrens i sitt yrke, desse sistnämnde häraf kunde härleda ett skäligt anspråk att, genom vinnande af frihet till varu-försäljning äfven i annan stad, än der de innehafva burskap, erhålla ett ökadt fält för sin verksamhet; — samt att,
Skulle min framställning mot förmodan icke vinna Högloft. Utskottets bifall, anhåller jag at jämte bekommande af svaret för at. tryckas, få tillika trycka såväl mit memorial som detta anförande, i likhet med hvad Herr Professorn Doktor Wijkman begärte för Herr Kammarherren Silverstolpes och Utskottet beviljadt. Herr Kammarherren Silverstolpe yttrade sig anse Herr Regerings Rådet Hallenst jerna hafva med mycken skicklighet framställt bevisen för den these, han haft att försvara. Det enda Herr Kammarherren såsom för honom till en viss grad sårande, nu ville anmärka vore den framkastade misstanke, som skulle han såsom hörande till den äldre Adeln (ehuruväl hans fader varit född ofrälse man) kunnat vara nog oädel att af detta skäl vilja motverka den nyare Adelns bringande till likhet med den nyssnämnde. Han utbad sig att deruppå endast få svara, att om under hans lifstid en sådan tidpunkt skulle inträffa, då det redan stadgade Adelskapet för ofödde kunde med rättvisa och bibehållande af Statens lugn afsägas, skulle han vara den förste att dertill samtycka; och vore det den på sådant sätt upkommande jemlikhet mellan den äldre och den nyare Adeln, som han för sin del skulle gilla. Herr Öfver Intendenten Edelcrantz anmälte att han skrifteligen författadt sina tankar uti förevarande ämne och upläste följande: (införes)1 Alla inrättningar, som bland policerade nationer af ålder finnas antagne, som nästan endast hos vilda och uti naturens råaste tillstånd saknas, som stundom uphäfne, snart blifvit införde på nytt och således under loppet af Sekler vunnit vanans och erfarenhetens sanction, böra utan tvifvel af reformatörens hand med varsamhet vidröras; Hvarje tids lagstiftare böra ej försmå det ljus fordna tider lemnat till vägledning för tillkommande, och vid uphäfvandet eller förändringen af urgamla Stadgar förena, med öfvertygelsen om nya principers rigtighet, en hälsosam tvekan om fölgderne af deras tillämpning.
Formulairen Sid. 59, 60, 61, 62, 63 och 64. förswinna alldeles. ock, §oäk.?nä ^,05 cten t6 r8r«» ?reKs-8täric!er 16 Lorb2re-Frän6er clen 16 - Loncte^8r2»äsr «len Stormäkligste Allernädkgste Konung. ^ anledning af den Nädiga Proposition Eder Mast till Riksens Ständer täckts afgifwa an« gäende styldighelen för alla att deltaga i wär. Bihang. lil. B. Nw 37, 33. den Lso Den iv October. den om de fattiga, samt rörande en serskild i detta afseende wid AmiralitetsWarfsoch Or, gryte. Församlingar wid Götheborg uppkommen fräga, fä Riksens Ständer härmed i underdä. nighet deras sivar till Eder Maj.t öfverlemna. I afseende pä den första af Eder Maj:t i Räder framställda fräaa, huruwida icke alla Sjömän, hwilka wid Götheborgs SjömanbuS inmönstras, mä äläggas atl bttala, hwsrje Skep. pare r R:dr., hwarje Skyrman 24 st. och hwär och en af det öfriga Sjöfolket 12 st. Banco om äret till de wid nämnde
Skulle härefter, på sätt med Utskrs förslag åsyftas, seminarierne, i olikhet med hvad förhållandet nu är, concentreras till en högre lärdomsanstalt, så befarar jag, att genom de verldsliga kunskapernas inträng på religions-undervisningens gebit, man aflägsnar sig från det mål man bör söka. Jag vidhåller och uprepar det ännu en gång, att det är nödvändigt att inhemta erfarenhetens vittnesbörd, innan man lagstiftar fram oeh tillbaka i ett ämne, hvari det icke bör vara svårt, att efter några års erfarenhet fatta bestämda åsigter, och derföre hemställer jag, att R. o. Ad. ville afslä i fråga den af Gr. Lagerbjelke förordade återremiss skall tjena; den skulle blott förorsaka tidsutdrägt; hvilket i närvande fall synes väl kunna (och följaktligen också torde böra) undvikas. Hr Tham: Frih. Palmstjernas yttrande, att folkskolan bör ställas i parité med Elementar-skolan, nödgas jag genmäla. Enl. min åsigt böra dessa skolor vara fullkomligt åtskiljda och folkskolan knytas vid kyrkan. Länge har genom tiden gått ett rop, att äfven Elementar-skolan bör från kyrkan vara afsöndrad och jag befarar att detta rop förr eller sednare kommer alt göra sig gällande, ty jag har sett, huru år ifrån år Elementarskolan har mera främmande stått bredvid kyrkan. När folkskolorna började att inrättas, åsyftades just hennes sammanknytande med kyrkan och sattes derföre icke i jemnbredd med Elementar-läroverken. Hon har således aldrig varit förenad med dessa läroverk, och jag hoppas, att hon aldrig blir det; men deremot, att hon Oyttas inom kristna kyrkan och der söker sin näring, samt derigenom fortlefver och sprider sina välsignelser. Härmed anser jag mig äfven hafva besvarat Frih. Cederströms yttrande om nattvardsläsningen. Folkskolan har, hvad äfven jag och mina embetsbröder måste medgifva, verkat derhän, att barnen ega mera färdighet i katekesläsningen, men kristendomen har Den 21 Juli. 541 derföre icke blifvit mera lefvande och sann.
På min framställning beslöt härvarande Hushållningssällskap, år 1844, att låta genom Agronomen A. Johnson undersöka Fänet, för att få utröndt, huruvida det kunde genom utdikning göras användbart till åker eller äng. Denna förrättning företogs i Maj månad 1845; men dels i följd af bristande tid och dels i anseende till högt vattenstånd, kunde Johnson icke göra någon fullständig undersökning eller med erforderlig noggrannhet uppgöra arbetsplan och kostnadsförslag. De afvägningar, som han verkställde, visade dock, att kärrtrakten kunde genom utdikning göras torr; och han fann en stor del af trakten tjenlig till odling. Dessa upplysningar föranledde Hushållnings-sällskapet att hos Eders Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om nödiga medels anvisande till bekostande af fullständig undersökning af Fänet; och sedan Eders Kongl. Maj:t, under den 18 September sistlidet år, täckts i nåder till detta' ändamål anvisa 200 R:dr b:ko samt intressenterne i Fänet förbundit sig att tillskjuta det öfriga i undersökningskostnaden, så blef, efter mitt derom utfärdade förordnande, ifrågavarande undersökning, våren 1846, förrättad af t. f. förste Landtmätaren Kapitenen C. J. A. Magnet; utvisande undersökningen, att hela kärrtrakten kunde för en kostnad af 21,757 R:dr 24 sk. b:ko göras torr, hvarigenom omkring 800 tunnland genast blefve tjenliga till odling och det öfriga till äng och betesmark.
Att förbud blifvit i Lagen utsatte emot åtskilliga åtgärders vidtagande af Bolags-Banker, utan att tillika blifvit bestämd påföjden af desse förbuds öfverträdande, anser jag slutligen olämpligt och stridande mot sunda lagstiftnlngsprinciper.” Herr Hohn: ”Emot förslag till Lag för offentlig Bolags-Bank får jag i nedannämnde delar mig reservera. § 14. Det häruti intagne stadgande anser jag främmande för den lagstiftning, som nu är i fråga, och oformligt är det utan tvifvel, att genom Lag förbjuda samhällets medlemmar, de må drifva bankrörelse eller hvilken annan näring som helst, alt göra förluster. Att sådant deremot tillhör den reglementariska lagstiftningen för Bank-Bolagets organisation och bör ut - Hör till Bancooch Lag-Utsk. Betänk. N.o 2. i5 göra ett vigligl moment i Bolags-Contractet, anser jag naturligt och tviflar ingalunda, att ju icke berörde stadgande der får sitt rum oell det med iakttagande af en lägre procentberäkning. § 18. Jag anser nemligen minimi-summan vara för högt tilltagen och böra nedsättas till två millioner courant, samt hvarje Acties belopp bestämmas till hälften mot hvad föreslaget blifvit, eller till 2000 R:dr courant, af det skäl, alt Aclie-Bank eljest icke torde i det penningefattiga Sverige någonsin komma alt uppstå, och att ändamålet med Lagen sålunda genonj densammas beskaffenhet motarbetas. § ig. Mom. 2. Bank-Bolaget bör, efter milt begrepp om rättvisa och billighet, efter octroij-tidens slut och sedan dess rörelse upphört, vara berättigad att återbekomma deponerade säkerhetshandlingar i den nion det visar sig hafva inlöst sine sedlar och sålunda uppfyllt sine förbindelser till allmänheten; ty eljest skulle Bolaget i två års tid vara beröfvadt dispositionen af desse handlingar till ett belopp af ej mindre än en million R:dr, örn ock ej mera än enda sedel vore utelöpande. § 23.
Härad, till undvikande af dryga kostnader för grustägt å aflägsnare ställen, tid efter annan, sökt utverka sig tillstånd att, för vägarnes underhållande, kostnadsfritt hemta grus och sand å den så kallade Stallåsen vid Kungsöhrs kungsgård, hvartill rättighet ansetts vara meddelad genom Kongl. Brefvet den 25 November 1802, som stadgade: ”att grus m. m. få å skog och mark tagas, der det tarfvas,” men att å dessa ansökningar icke fästats vidare afseende, än att, sedan väghållarne fått anvisning att hemta grus dels å Malmön, dels vid Björkmanstorp , belägne på ett afstånd från vägen, den förra af omkring 1/2 mil och den sednare, hvartill farbar väg saknades, af 1/4 mil, såsom följd hvaraf väghållarne nödgats af arrendatorn å kungsgården betinga sig, emot serskild betalning, erforderliga väglagnings-ämnen, de der hemtats ur Stallåsen eller samma ställe, hvarifrån sandtägt blifvit sökanderne förvägrad, tillstånd omsider år 1823 meddelats, att de år, då under vintern ån vid Kungsöhr icke varit så tillfrusen, att väghållarne utan fara kunnat färdas deröfver med väglagnings-ämnen, dessa förnödenheter, efter förut skedd anmälan hos arrendatorn, samt enligt anvisning och under uppsigt af honom finge afhemtas å norra sidan af ifrågavarande sandås. Då likväl arrendatorn af kungsgården, sådant oaktadt, fortfarande förvägrade allmogen i Åkerbo Härad att från Stallåsen hemta grus till vägfvllnad, med mindre betalning derför erlades, och det, i motionärens tanke , icke vore välbetänkt, att Kronan skulle tillegna sig en rättighet, sorn vore hvarje annan jordegare förvägrad, har motionären yrkat, att de, rörande förevarande ämne, i Kongl. Blefven den 7
Min åsigt öfver Herr Grefve Posses Memorial, har till en stor del blifvit uttryckt genom Herr Rosenblads yttranden, i hvilka jag i alla delar instämmer , men det torde likväl tillåtas mig upplåsa de särskilta tankar, som jag öfver ämnet hyser. Härefter upplåste Herr Mannerhjerta följande; (Se Bilagan N;o 5 ) 3Herr Lefrén, Johan. Pehr: Då jag har den äran att såsom Styresman förestå ett Läroverk, bör jag ej underlåta att anmäla, att jag ej tror det vara möjligt för ungdom , att med ihärdighet fortsätta sina studier utan att. begagna gymnastik. Åtminstone kan jag, angående Cadett-corpsen, upplysa, att jag skulle se mig nödsakad att med 5o procent förkorta lästiden, om ej gymnastiken funnes. Så frisk ungdom finnes ej, som på Carlberg, och vi behöfva blott gå till de allmänna Skolorne, för att se om den munterhet der finnes, som hos Cadetterne. Jag är sjelf uppfödd vid Carlberg, i en tid, då der ej fanns någon gymnastik. Vi voro trötte efter läsningen oell vi voro trötte före den. Nu är det tillåtet för Cadetterne, att för några ögonblick mellan leetionstimmarne ingå i den beständigt öppna Gymnastik-Salen, der göra några rörelser och återkomma med munterhet till Den ?.i Martn. studierne, och man har nu ej hört någon Cadett klaga öfver för lång lästid, ehuru den nu är mycket längre än förr. Jag anhåller att dessa mina enkla anmärkningar, måtte till Utskottet få åtfölja motionen, jemte den varma önskan att, så vidt tillgångarne medgifva, medel måtte utses till befordrande af det åsyftade goda ändamålet. Herr von Hartmansdorff-.
N:o 38 bifogade tabell blifvit i eolumnen för spanmål under lönerne uteglömde. Ånyo föredrogs StatsUlsk:s d. 30 sistl. Nov. samt 5 dennes på bordet lagda betänk. N:o 73, i anledn. af erhållne återremisser å betänk. N:o 39, ang:de reglering af utgifterne under ö:te hufvudtileln. R. o. Ad. företog delta utlåt, punktvis lill pröfning. usta och T.dra punkterne samt 3:ilje punkten, morn a), till och med, é). Lades till handlingarne. Mom. f) ang:de väckte motioner om lönetil/ökning för åtskillige landt stuts-1 jent eman. Den af Hr von Rosen i fråga härom afgifna, vid Utsk:s utlåt, fogade reservation upplästes, på begäran af Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius, som derefter anförde: På grund af de skäl, som Hr von Rosen i sin reservation anfört, får jag äran till R. o. Ad. hemställa, att ifrågavar. reservationsanslag malte blifva bestämdt till 10,000 i st. f. 0,000 r:dr, hvilket vore en alltför ringa summa för att kunna motsvara det uppgifna hehofvet. O Hr Akerman, Fredr.: Da detta ärende sist förevar hos R. o. Ad. anfördes åtskilliga omständigheter, som sedermera kommit till SlalsUtsk:s kännedom och hvaraf jag för min del hade hoppats den påföljd, att SlalsUlsk., dä 3;ne Stånd återremitterat dess första utlåt., med bestämdt förklarande, att ett anslag skulle beviljas, hade tillstyrkt ett så stort anslag, att K. M. kunnat dermed under tiden och intilldess en slutlig reglering af desse tjenstemäns löner blefve vidtagen, afhjelpa det största hehofvet. Äfven jag anser det föreslagna beloppet af 0000 r:dr vara för ringa för ändamålets vinnande.