Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
kunde det icke hända att om Banken förpligtades gifva silfver mot sina utelöpande skuldsedlar, till 120 skillings Cours, icke allenast iinhemska capitalister, utan äfven alla de sorn i grannrikena ägde dessa sedlar presenterade dem till inväxling med vinst då cour* sen vore något öfver 120! och, då en betydlig del af sedelstocken finnes utom riket, kunde ju|hända att utlänningen^droge största fördelen af vår realisation, och att hela den grund, hvarpå Kongl. FinanceCommitéen byggt sin penningereglerings ° princip störtade vid ett förändradt förhållande af det dyrbara inlås-, ningsmedlet? Kunde det icke hända att, då Svenska nationen, af beständig patriotisme, åter fransik. till Ridd, o. Ad, Pr, 1 Band, 30 466 Den ig Februarii, bure på fosterlandets altare sin sista ehuru otilli äckliga 9 silfverskärf, oförutsedda händelser kunde beröfva henne en i otid använd styrka? Det är allt derföre jag på det högsta yrkat och ännu ifrar för bevarandet af Bankens silfverfond och önskade dess årliga förökelse både genom provision på utländska insättningar af ädla metaller, mot depositionsattester utan ränta, genom årliga allmänna insättningar af någre rikets intrader i silfver och genom inhemske enskilda insättningar af silfver, mot depositionsattester utan ränta, hvilka attester likväl skulle blifva af säkraste värde för både inhemska och utländska relationer. Det ankommer på ett blifvande reglemente för Bancostyrelsen att försäkra Bankens bestånd och fullkomliga oberoende ända till en framtid då dess functioner kunna fullständigt uppfylla en Banks rätta bestämmelse. Emedlertid är mitt förslag lättast antagligt att begagna ett, allt förtroende ägande, myntrepresentativ, till inhemskt rörelsecapital.
Ständers beslut om köp och försäljning af vexlar å Götheborgs Börs, uttala Herrar Revisorer klander deröfver, att icke någon del af den betydliga vexel-behållning, som, till följd af Statslånets uppsägning till tidigare inbetalning, i Hamburg uppstod, anvisades till försäljning å Götheborgs Börs. Under den tid, som förflutit, sedan föreskrifter meddelades, angående vexel-försäljning å nämnde Börs, hafva Bankens egna tillgångar å utrikes ort varit alltför obetydliga att medgifva del - 101 ning Börserne emellan, och Herrar Revisorer, erkännande detta förhållande, grunda sitt klander hufvudsakligen derå, att ej någon andel af Stats-lånet omedelbarligen koni Götheborgs Börs till godo. Då Börsens behof af vexlar för utländska liqvider, lika litet af Fullmägtige, soin af någon annan, kan på förhand beräknas, vore det ock, enligt Fullmägtiges förmenande, orätt af dem, att, derest ej vexeldragningen för Banken, för tillfället, af en eller annan orsak, utgjorde en bestämd fördel, minska en å utrikes ort befintlig, Banken tillhörig, behållning, endast derför att en eller annan börsdag brist af vexlar sig visade, serdeles som en sådan brist ofta lätt kan fyllas af enskilde trassenter. Vid ifrågavarande tidpunkt saknades för Banken annan behållning å utrikes ort, än den genom Stats-lånet beredda, om hvars förräntande Fullmägtige med vederbörande öppnat underhandling; och enär, genom erhållande af räntegodtgörelse, hvarom Fullmägtige hyste säker förhoppning, det kunde blifva Fullmäktige möjligt att något nedsätta den, vid utlåning inom landet af det upptagna Stats-lånet, då bestämda höga ränta, utan, att ådraga Staten förlust å lånet, fordrade ock nödvändigheten att söka undvika behållningens förminskning och häri låg förnämsta skälet till Fullmägtiges åtgärd att, genom inskränkning af vexel-försäljningen till Stockholms Börs, icke verkställa större trassering, än som ovilkorligen erfordrades. Om således, under vanliga förhållanden, då, i enlighet med Banko-Reglementets föreskrifter, vexeldragning skett å Bankens egna tillgångar, för att förebygga uttag af silfver, och följaktligen för att för
Visserligen finnes redan nu tillfälle dertill, eller tillfälle att forska i historiskt eller rättsligt hänseende; men huru många hafva eller gifva sig ens tid, att genomleta de tusentals skrifna tabellerna, hvaremot dessas innehåll, inrymdt i tre å fyra tryckta volymer, beqvämt kunde genomgås och alltid vore tillhands i ens bibliothek. Än mer! Det nu blott på ett enda ställe samlade, ronde Adelns historia och slägtförhållanden, blefve spridt i hundratals exemplar, så att, om genom en eller annan olyckshändelse —• det var för icke så många år sedan tillbud dertill, nemi. då det brann i lagerkällaren härunder — de skrifna genealogierna skulle Den 22 November. 323 gå förlorade, det vore lätt att äter få dem uprättade, hvilket eljest skulle bli ganska svårt, om icke alldeles omöjligt. Stamtaflorna skulle tryckas i bokoch icke i tabellform, emedan det sednare blefve alltför dyrt och dessutom ohandterligt till formatet. I st. f. tabellernas klammer, skulle de olika generationerna utmärkas genom bokstäfver, satta näst före personernas namn. I de ätter, hvilka sedan urminnes tider varit Svensk Adel, skulle alla personer, som funnits, uptagas; i de öfriga blott stamfäderna i rätt nedstigande led till den, som blifvit adlad eller introducerad, och derefter alla hans deseendenter, så manliga som qvinliga. Arbetet skulle utkomma i häften om 64 sidor, ett i hvarje månad; bokens format blifva s. k. royal-octav; trycket petitstil i två spalter på hvarje sida; med andra ord: det typografiska lika med den nyligen utkomna »Dalins Ordbok öfver Svenska språket». Uplagans storlek skulle bli 1,000 ex., och priset på hvarje häfte 1 It:dr 12 sk. r:gs, hvilket, jemfördt med annat tryck, är det vanliga bokpriset.
M. gjort hemställan om granskning af författningarna ang:de lösdrifvare och 0111 vidtagande af åtgärder för fångvården i allmänhet, erhöll jag Konungens nåd. förordnande att föredraga dessa ärenden. Det var i följd af de öfverläggningar, hvilka då ägde runi, som Styrelsen öfver fängelserna och arbetsinrättningarna bildades och började under sin styrelse taga förvaltningen af correct.- inrättn;na. Under den förste ordför. i denna styrelse, uppgjordes det förslag, att på Långholmen bygga en ny correct.- inrättning för så stort .antal personer, sorn roan då ansåg kunna komma i fråga. Planen var uppgjord i enlighet med den bästa modell till correct.inrättn., som, efter hvad då var kändt, uti Norra Amerika var antagen, och denna plan var äfven af K. Sedermera försiggick en förändring i sjelfva styrelsen, hvaraf följden blef, att förslaget ändrades, och correct.inrättn. blef sådan den nu befinnes. Det förslag, som förut var uppgjordt, var visserligen icke så fullkomligt, som det nu skulle kunna uppgöras; ty man kände icke då, hvad i Norra Amerika, i afseende på correct.- inrättruna just under samma tid uthildade sig. Emedlertid var förslaget sådant, att jag icke tror, att, örn det blifvit följdt Den 15 Februari f m. sådana händelser kunnat in trä (Ta, som sedermera förekommit. Nu har man föreslagit att ställa fångarna under krigslagarna. Jag får då erinra, att krigslagarna fordra en frivillig ed att man skall lyda dem. Det torde icke vara lämpligt, eller kunna komma i fråga, i afseende på fångar; ty de kunna icke vara i frihet att aflägga en sådan ed, utan för dem måste stiftas en särskild lag, som bestämmer ansvaret för de förbrytelser, de kunna begå. Sannt torde det vara, att en sådan lag är nödig, ty nu har man endast 18 cap.
Ther jemte skulle all handel och vandel, samt Rikets allmänna oell särskilda oeconomie hafva therutaf en otrolig förmån och ett nöje.» Faggot, Ofver-direktör för Landtmäteri et, dit justeringsverket då nyligen var flyttadt, föreslog uti en i Kongl. Akademiens Handlingar för år 1742 införd uppsats »Om Tijotälning» likaledes decimalindelning å mått, vigt och mynt, och säger på ett ställe: »Det är mig ock nyligen förvisso berätladt, att Högstsalig Konung Carl XII ernade ställa sådant i verket, efter en vitter mans dertill gifna utväg, om ej döden beklagligen kommit emellan.» Runeberg, Inspector öfver mått, mål och vigt, som uti sitt år 1757 inför Kongl. Akademien hållna inträdestal, äfven föreslår decimalindelning, säger i samma tal: »Skulle sedermera måttet och vigten få, såsom vårt fotmått, delas efter tiodelningssutt, på samma vis, som Chineserne hafva sina mål och vigter indelte, så vet jag ej hvad hos oss skulle felas i den redigaste och fullkomligaste inrättning af mått, mål och vigt.» Sedermera hafva flera projekter i afseende å decimalsystemets användande å mått och vigt blifvit afgifna, men allt utan framgång, till dess Kongl. Akademiens ofvanomförmälda, år 1822 i underdånighet afgifna, förslag lyckades vinna Konungs och Ständers bifall; och man torde nu få anse frågan om decimalsystemets införande hos oss i sjelfva verket afgjord, äfvensom den om bibehållande af kända grundenheten för mått och vigter. Enär likväl, vid sednare Riksdagar, åtskilliga förslag, det oaktadt, äro gjorda att införa de af Fransmännen antagna enheterna, men gifva dessa, äfvensom deras multipler och underafdelningar Svenska namn, ja till och med sådana namn, som sedan långliga tider begagnats för åtskilliga af våra hittills allmänt använda mått och vigter, så torde det anses åligga Kongl. Akademien att till besvarande ytterligare upptaga denna fråga, hvarföre vi anse oss böra äfven härom yttra våra tankar. Kongl.
Den har inom vårt moderna sällskapslif födt en åtrå att till hvilket pris som helst vara » musikalisk ». Det kan nog gå an, så länge en ung dam är villig och kunnig att på begäran spela en smula dansmusik och på sådant sätt bidraga till trefnaden i ett oskyldigt samkyäm, eller så länge en ung man muntrar en krets med några sångstycken, i hvilka innehållet utgör hufvudsaken — när talangen ej räcker till för något bättre. Men man är, gunås så visst, i våra dagar allt för benägen för » hö- gre uppgifter ». » Salomon Smith sjöng ju den där arian så stiligt », tänker den unge mannen, » mitt instrument är hvarken så voluminöst eller skoladt, det måste jag erkänna, men man får ju roa sällskapet en smula, och herrskapet Petterssons och deras umgänge ha inte så stora pretentioner. » I samma riktning går den unga damens tankegång, sedan hon hört en Hans von Biilows eller en Wladimir de Pachmann ' s prestationer med ty åtföljande bifallsstormar, och så sätter hon sig en afton förtröstansfullt till pianot och vågar sig på, låtom oss säga, den svåraste af Scharwenka ' s Polnische Tänze. Då jag gjorde dessa reflexioner, erinrade jag mig ett drastiskt, men i många hänseenden betecknande salongsmotiv ur Fliegende Slätter. En pianist med det traditionella långa håret ackompanjerar vid pianot en ung ståtlig dam, som påtagligen sjunger nå- got storslaget under gästernas tillgjorda hänryckning. Till venster skådar man en interiör från köket, och den förtviflan, som målar sig på personalens anleten, är synnerligen komiskt återgifven. Innebär icke denna bild i många fall en sanning i trots af sin obestridliga öfverdrift? Låt ej er dotter taga musiktimmar, endast därför att hon har » så ' na präktiga pianofingrar »! Säkerligen han I ofta gjort den frågan: Spelar fröken inte också piano? » och fått det nedslående svaret: » Jo, jag spelte så rysligt mycket, när jag var yngre, men jag var så förskräckligt trög. » Seminariet för huslig utbildning GÖTEBORG
I ett samhälle, der ordets och pressens frihet, der församlingsfriheten och en fri representation med utsträckt valrätt lemnar så många luftventiler, genom hvilka demokratiens oberättigade anspråk och oförnuftiga fantasier kunna dunsta bort, der är den ej farlig; och för dem, som frukta ett öfvervägande inflytande i den nya representationen af de mindre jordegarne, bör det lända till någon tröst, att aldrig fanns i ett land en säkrare damm mot den annorstädes så mycket fruktade arbetar-demokratisn, än den arbetar-aristokrati, vi ega i våra Svenska bönder. En fara af helt annan art skulle, enligt min tanke, kunna uppkallas, en fara, som, om den vore verklig, väl kunde komma hvarje redlig och förståndig man att tveka om den nya R. O. vore värd det offer densamma i sådant fall skulle kunna medföra. Och denna fara vore, om de, som genom samhällsställning, talanger och inflytande blefvo kallade att under de nya förhållandena verka och leda, skulle missnöjde med förändringen och misströstande draga sig undan från den verksamhet i det allmännas tjenst, dit pligt och fosterlandskärlek kalla dem. Vi hafva icke råd att vara af med några goda krafter och dessa allraminst. Men faran är också endast inbillningens. Motsatsen skulle förutsätta egenskaper eller rättare brist på sådana egenskaper, som Sveriges Adel och dess likar bland öfriga medborgareklasser aldrig saknat. Sannt och väl yltrade en af Ståndets i så många afseenden främsta ledamöter på en af de enskifta öfverläggningarna i frågan, att Sveriges Adel aldrig skiljt sig ifrån Sveriges folk; och den skall, vill Gud, ej göra det hädanefter. Den har ännu lysande banor, om den vill, ty den är med själ och hjerta ett med det folk, ur hvars sköte den sprungit ut. Vi hade Wasar och Sturar innan ännu en sten var framförd till Riddarhusets murar. Bondar, Possar, Leijonhufvudar och så många andra af våra ädlaste slägter hade funnit konsten att inverka på Sveriges öden, utan att dertill vara berättigade på grund af någon Riddarhus-ordning. Och hvarför skulle ej hädanefter så ske?
Att inrättandet af en stiftsstyrelse och gymnasium i Sölfvesborg skulle gynnsamt inverka på dessa orter både till civilisation och materiell välstånd, torde ej vara tvifvel underkastad); att ett framåtskridande i bådadera är behöfligt, torde vara påfallande för hvar och en, som tagit närmare kännedom af dessa till en del de mest ödsliga och förvildade trakter af landet. Då Regeringen en gång haft i förslag att inrätta ett gymnasium i Sölvitsborg, hoppas man den äfven vetat fonderna dertill; och skulle något derutöfver behöfvas, är ej skäl att förmoda, att det af landets representanter skulle vägras, då det användes för ett så vigligt änändamål som folkupplysningen. De dryga skatter, hvarmed dessa tvänne södra provinser, Skåne och Blekinge, bidragit till de stora nationalföretagen i öfra och medlersta Sverige, torde göra dess innevånare berättigade att för sin folkundervisning, som i sekler, ända sedan freden i Roschild, likt dess handel, varit lemnad åt sitt öde, (den ena har, lemnad åt sig sjelf, på somliga ställen öfvergålt lill barbari; den andra genom Regeringens tvångsåtgärder till lurendrejeri), då man undantager inrättandet af Lunds academi, ett steg, som politiken föreskref, fordra en liten reciprocitet af bidrag.
Sittiflarne uti H. H. jpnSbonbeé ott> ggenbomS: egareé 9tamn. 95oningg(tätte. qjerfoneré Sftamn o# inte famt 9täringavne$ 6e CXiuerreftci. ÄuSpreften 93org . informator Söt . gogben berggren Äammarjungfru ©tåt ©niifaren (Ef Äuogave fain t åtfftUtge Peufotteue 0od:m fou åu 18« 23en>iUning cftcu 2:öua od) 8:t>jc »iCtning efter 2:bra Slit. »ewftt* nina efter 3;bje Sill. © ©« pojs |© r-B\ PO po tiv «-t* ST <*- tXt. x\ —. ?£ GT 2"? <S(J P O *3< g^f <*s ° SS 3- *-t « v n*^p r* SI 5 *-ts' £ S6 ^ §~ ,s&" ■S £5 g r* ^ p rtJN. ra ^ 'O1 * P -äp 3 ss cä •ö> O s1 ta 61 s © 3 3 «l O oa 5 3 ÖJ •Ö XavevingMommittéen? anteefningar. 33 16 16 rSullmaften är af ben Uträkning éfim* Perfonlig afgift efter 1 2(ut. af 18 < (Saligt 3ftantal& od) ©fattjfrif* ning&SängDerneé innehåll: a oo jf. perfott a (X) ff. t)itO ©umma 1 i 1 , (16) 33i(). till SK. ©t.
Det går ej fort uppför d e n stupande branten på en i zigzag slingrande liten stig, m e n ändtligen hafva vi nått kratern m e d tillhjälp af vägvisarne, s o m medels remmar slutligen hälft dragit oss upp. Visst har färden varit ansträngande, men då vi n a en gång väl äro u p p e på höjden o c h njuta af den härliga utsikten rundt o m, g l ö m m a vi all trötthet. Nedstigningen skedde en annan väg för att se 1895 års lavaström, s o m alltjämnt glöder o c h banar sig väg utför berget. Strax efter kl. 12 middagen v o r o vi tillbaka i Pompeji. D e n 17 augusti var d e n sista föreläsningen, hvarvid lektor Bergman gaf oss en förklaring öfver sevärdheterna i Museo Nazionale i Napoli. Följande dag företogo vi en gemensam utflykt till d e n från Tiberii historia bekanta ö n Capri, hvarest vi besågo den ryktbara blå grottan. P å Capri hölls ett afskedssamkväm af d e deltagare, s o m ända hittills medföljt. B e d a n i Pompeji hade nämligen en del skiljts från oss, ty plikterna hade kallat d e m hem. M a n var glad, m e n ett visst vem o d hvilade öfver det hela. Då ångbåten k o r t före afgången blåste till afresa, stodo vi u p p från b o r d e n o c h under handtryckningar o c h uppriktiga tack för g o d t kamratskap skildes vi från hvarandra. Några stannade nämligen på Capri öfver natten. D e n andra arkeologiska feriekursen var härmed till ända. — 4 — I D U N 1899. 13 • CYKLISTERNAS HÖSTFEST I STOCKHOLMS IDROTTSPARK. att äga rum nästa sommar o c h likasom denna både till nytta o c h nöje. Som en angenäm o c h lärorik, ej allt för kostbar sommarresa är den att rekommendera. Kanske afskräckas många af föreställningar o m Italiens sommarvärme, m e n det är ej varmare här än i Sverige v i d s a m m a tid.
Då det likväl är fara 99 värdt, att vid nämde tid den för sidospåret behöfliga mark kunde vara upptagen af dyrbara byggnader och inrättningar, hvilkas exproprierande skulle högeligen fördyra jernvägsanläggningen, anse kommitterade sig i underdånighet böra tillstyrka : att, till förekommande af sådana hinder, expropriation af den för nämde sidospår erforderliga mark snart måtte blifva verkställd. Ofvan åberopade, med Eders Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse den 7 sistlidne Mars till undertecknad Bennich öfverlemnade underdåniga ansökning varder härmed i underdånighet återställd. De mot detta betänkande af undertecknade Bennich, Hazelius, Cronstedt och Taube afgifna reservationer följa härjemte, och Kommitterade framhärda med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåtar: A. G:son BENNICH. JOH. AUG. HAZELIUS. A. W. FRESTADIUS. FR. CRONSTEDT. J. SJÖBERG. HENNING A. TAUBE. A. TH. STARCK. Stockholm den 17 Juni 1862. J. L. v. Sydow. Sid. 8, rad 16 uppifrån står: stamlinierna från etc., läs: stamlinierna, den ena från etc. » 44, >» 3 » » bibanan etc., » grenbanan etc. » 77, » 27 » » 16000 tunnor spannmål etc., » 16000 SkU spannmål och mjöl etc. RESERVATIONER. Reservation af Landshöfding Bennich. Det underdåniga betänkandet redogör i korthet för de mycket skiljaktiga meningarne inom Kommittéen, angående norra stambanans lämpligaste riktning.
Proposition N:o 50. mendantsoch direktörsbefattningen vid ifrågavarande stora fängelse, kommit i erfarenhet deraf, att sökanden, som tid efter annan, på grund af läkarebetyg, åtnjutit tjenstledighet för helsans förbättrande, efter återinträde i tjenstgöring och genom den dermed förenade ansträngning blifvit till helsa och krafter försvagad, hvadan Styrelsen funné sannolikt att den tidpunkt snart kunde inträffa, då han befunnes urståndsatt att med den kraft och verksamhet, som befattningen fordrar och som han deri tillförene ådagalagt, densamma förvalta, och funne sig Styrelsen, med afseende å de synnerliga förtjenster för införande af god disciplin och ordning vid fängelset, som sökanden under sin tjenstetid derstädes ådagalagt, böra hans ansökning förorda jemväl beträffande det begärda pensionsbeloppet, helst detsamma måste antagas vara skäligen behöfligt för att åt sökanden, som med en talrik familj vore i saknad af enskild förmögenhet, bereda en tarflig utkomst, hvarvid Styrelsen tillika ville fästa uppmärksamheten derå att, utöfver ofvannämnda på ordinarie stat uppförda löneinkomst för kommendantsoch direktörsbefattningen vid Långholmens straffoch arbetsfängelse, andra ej oväsendtliga löneförmåner samma befattning åtfölja, hvilka genom afskedstagandet skulle sökanden frångå såsom boställsrum, planteringsland samt den å inkomsten för fångarnes arbeten honom tillkommande provision. Med afseende å de af Fångvårds-styrelsen sålunda anförda skäl vill Kongl. Maj:t härmed i nåder föreslå Rikets Ständer, att ett belopp af Två Tusen Åttahundra Riksdaler Riksmynt måtte varda å Allmänna Indragningsstaten beviljadt Majoren Tellander såsom årlig pension, att utgå från och med månaden näst efter den, då afsked från kommendantsoch direktörs-befattningen vid straffoch arbetsfängelset å Långholmen kan blifva honom meddeladt. De till ärendet hörande handlingar skola Rikets Ständers vederbörande Utskott tillhandahållas; och Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med ali Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Är och dag som ofvan. CARL. Louis De Geer. Kongl. Maj:ts Nåd.
Då likväl häremot förekomme, att i Länet funnes tvenne andra Comminislraturer, försedde med stomhemman, hvilka, jemte sjelfva bostället, voro från ordinarie rotering fria; att det ifråga varande bostället dessutom vore onereradt med rustljenstbevillning och kronotionde, och att det dithörande stomhemmanet utgjorde afrad och kronotionde, sorn årligen uppglnge till omkring 2+ R:dr B:co, samt alt innehafvaren utom byggnadsskyldighet på tvänne, en och en åttondedels mil från hvarandra helag» na, boställen, måste äfven till en fjerdedel bebygga soldattorpet, hvilket, i anseende till dess aflägsenhet och den vårdslöshet, hvarmed husen på ett sådant ställe begagnades, somliga år kostat honom vida mera än underhål» landet af hans egfet boställe, har motionären på dessa grunder föreslagit, att Rikets Ständer måtte ”förklara Landshöfdinge-Embetets Utslag om befrielse från rotering för Comminislersbostället i Boo Socken gällande, samt att rusttjenstbevillningen måtte såväl för delta sorn andra Piestboställen upphöra, äfvensom att alla åt Comministrar anslagna boställen och stomhemman måtte från afrad och kronotionde befrias”, genom hvilka åtgärders vidtagande motionären ansett, att ett, ehuru obetydligt, steg vore taget till förbättrande af Comministrarnes löner, med ganska ringa uppoffring å Statens sida. Statssamt Allm. Be sv.- och Ekon.-U tskottcns Utlåtande, N.o g3.
Preste-Ståndet den 26 Aterremitteradt af Borgare-Ståndet den 29 Godkändt af Bonde-Ståndet den 5 Aug. — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående regleringen af utgifterne under Riks-statens tredje hufoudtilel. (Stats-Utsk:s Uti., N:o 84 och Mein. N:o 149.) S. A. K. Uti den vid innevarande riksdag aflåtna nådiga proposition om statsverkets tillstånd och behof, har E. K. M:t föreslagit, att 800 R:dr malle uppföras ä utrikes departementets expeditions stat, såsom lön för en arkivarie, enär E. K. M:t ansåge ordnandet och vården om de i nämnde expedition förvarade serdeles talrika, ständigt vexande och dyrbara handlingar fordra en serskild tjensteman, hvartill funnes så mycket mera anledning, sorn af den, efter emhetsverkets natur, ständigt inom departementet vexlande personalen, icke kunde väntas eller fordras den noggranna kännedom om de derstädes förvarade handlingar, hvilken såväl E. K. M:ts tjenst, som bevakandet af enskilda personers interessen utom landet oeftergifligen kräfde. Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N:o 119. 231 Vid öfvervägande af detta nådiga förslag, hafva Rikets Ständer visserligen insett nödvändigheten deraf, att dc i utrikes-departementets expedition redan befintliga och framdeles dit inkommande handlingar blifva ordnade och vårdade, och finna sådant svårligen kunna förväntas, ulan att en lämplig person får en sådan befattning sig uppdragen såsom ständigt ijensteåliggande, förenad med en emot mödan och ansvaret bestämd vedergällning; men då Rikets Ständer anse nya tjensters inrättande pä stat icke höra ega rum, såvida sådant icke är oundgängligen nödigt samt förmoda, att det åsyftade ändamålet hufvudsakligen skulle kunna vinnas, om ett skäligt arfvode anvisas för ordnandet och vården af ifrågavarande handlingar, hafva Rikets Ständer i så måtto bifallit E. K. M.ts nådiga framställning, att E. Ii.