Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vill godsägaren överlåta eller panta nederlagsvaror skall detta meddelas till nederlagsinspektionen. Om bevakning och förpassning av nederlagsvaror. Tullbetjänten som bevakar fartyget skall vid lossningen av nederlagsgodset noga skilja det ifrån den övriga lasten. Noga markera ägarens namn, varornas art och mängd. Samma anteckningar skall göras av den tullbetjänt som ansvarar för magasinet och varje dag skall dessa anteckningar jämföras. Varor som i allmänhet är förbjudna att införas och skrymmande gods kan få öppnas i magasinet. Vin och andra främmande drycker skall provas och mätas vid Skeppsbro. Lika noga som vid införsel skall man vara vid utförsel av varor. För transport av varor utrikes ansvarar först skepparen personligen och därefter fartyget, Oss och Kronan. Ompackning och avtappning är inte tillåten om inte emballaget är trasigt och risk finns för att varan förstörs. Ägaren är ansvarig inför Oss för eventuellt svinn, stöld eller förskämning och tullar för vad som införts från början. Endast på salt får han räkna bort 2 % i läckage. Om förvaring och vården av nederlagsgods. Privata magasin och källare får användas om inte andra finns. Dock bör de vara i säker och fast byggnad. De får inte vara av bräder uppslagna till skjul och skall endast ha en ingång. I källare där vin eller andra främmande drycker förvaras får inte finnas tomma kärl eller vatten. Nederlagsgods av liknande slag från olika båtar och flera ägare tillåts förvaras i samma rum. Nederlagsrummen skall ha dubbla lås där tullen har ena nyckeln och ägaren den andra. Godsägare får titta till och vårda sina varor. Dock alltid i närvaro av tullbetjänt. Tullat gods skall genast tas bort och inte blandas med oförtullat. Stockholms slott den 5 maj 1813. CARL. Kungörelse om ändring uti vad, angående åverkansböters förvandlande, blivit stadgat uti 3 mom. 62 § uti Kongl. Förordningen om skogarna i riket av den 1 augusti 1805. Stockholm den 6 maj 1813. Flera har anmält olägenheter vid åverkansböters förvandling till arbete i kronoparker. Det skall nu vara tillåtet för den som finner sig hugad att betala bötesbeloppet och låta den sakfällda arbeta hos sig så länge att summan blir avbetald. Finns ingen som vill betala böterna straffas den brottslige med fängelse.
Jag instäm-, mer fullkomligt med Grefve von Platen och Grefve De la Gardie, i afseende på den stora nyttan af Sparbanker, och instämmer äfven deruti, att den yrkade summan af 5o,ooo Riksdaler år obetydlig. Men rörande principen, anhåller jag få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet deruppå, att det ej med ordning är förenligt, att Banken lemnar ränta för enskifta. Sadane medel tror jag böra förentas hos enskilte. I fall dessa inrättningar anses af den vigt, att de förtjena allmänt understöd, bör det lemnäs i annan bestämd väg, men icke genom interessen från Banken, hvilket skulle inblanda denne uti, för dess inrättning främmande transactioner, och skulle medföra den följd, att om inråttningarne utvidgades, Skulle Bankens tillitande blifva alltför starkt* Herr von Qvanten: Den siste värde Ta laren Friherre Cederström har till en del förekommit mig. Jag inser fullkomligt det välgörande af denna inrättning, men då jag sjelf föfeslagit att Bankens Discontrörelse skulle upphöra och Disconter på Actier inråttas af private, vore det inconsequent af mig att nu oanmärkt samtycka till Sparbanks-fondens placerande på ett Yefk, hvars tillvaro möjligen skulle komma att upphöra. Min tanka år då, att denna fond skulle i de nya Disconterne placerasi Men om Bankens Discont-rörelse kommer att fortfara, vill jag vis6t icke motarbeta ett förslag, som åsyftar ett så godt ändamål. Friherre Boije i I anledning af de tvånne Siste värde talarnes yttranden, bör jag erinra, dels om den skillnad, som år emellan Banken och BancoDisconten, hvaraf följer, att fastän Banken icke kap åläggas emottaga andras pengar lill utlåning, så kan dock detta åläggas dess Discont, när anledningen år så vacker, som den förevarande; och dels, att svårigheter Jrerkeligen göras, då man hänvisar till sådanei fjSa Ben 26 Fehr var ii, inrättningar, som hafva det felet att ännu icke existera, och att, för deras framtida existence, ännu vara ovissa.
Skolandes de respectiwe Medständen wördsnnt och manligen inbjudas ast stg härom med Preste-Ständet förena. Dx k?rotocoklc» -stlmc^vi8t. Detta Prestc-StZndets gjorda förslag bifölls med den förändring, akt, jemte uteslutande af de i §. förekommande svecificastoner af nägon i Allmänna Beswärsoch Oeconomie-Utstottets Betänkande tbrcflagne Punkter, ester orden Förswaro skyrkans betydliga ökande, till Rongl. Majit, ställe ixsättas säsom wärk underdäniga Srvar. Högtofl. Ridderffapct och Adeln ärfliljdes kl. till 3 eftermiddagen. In tigern krotscolli O. Lilverstolps. Män - Den Zo April. 1043 Män-agen -en 30 April. Plenum kl. 4 eftermiddagen. Ordförande, Herr Grefwe l.evenli»upt, Oastsk. Högloft. Nidderffapet och Adeln ätffiljdes klockan 7. In tissin ^rotcrcolli. O. LIlverrtolps' Tisdagen -en 1 Maj. Plenum kl. 9 f. m. Justerades följande: Utdrag af Protocollet, hältet i Högloft. Nidderffapets och Adelns Plenum den zo April lLro. SD. Föredrogs och bifölls ett ifrån Stats»Utffot» tet ingifwet wördsamt Memorial, innehållande en anmälan, rörande förhöjning i Arfwode för berörde Utffotts Waktbetjening: och ffulle de öfrige Nespective Ständen genom Utdrag af Protocollet härom manligen underrättas. Or rupra. Utdrag af Protocollet, hältet l Högloft. Ridder» ffapets och Adelns Plenum den 30 A» pril igro.
Anckarsvärd med sin motion åsyftat förändring i 5 cap. 1 §:n Missg b:n, så måste ändring äfven i 4 caPaf samma balk göras, ifall motionen bör gå igenom, ty det är egentligen i 4 cap., som våld emot Konungen förekommer. Att nu reformera, utan att helt och hållet borttaga dödsstraffen för alla andra fall, torde likväl vaia olämpligt och aldrahelst alt borttaga det för det grofsta brott, sorninom ett iagbundet samhälle kan 184 Den >4 Mari. begås, hvartill ostridigt måste räknas våld mot Konungens person. Dessutom skulle, ifall denna §. ändrades, men andra, som anses under denna subordinerande, bibehöllos vid det strängare ansvaret, följa, att för begången våldsgerning mot Konungen kommer brottslingen på fästning, men för förgripelser mot Hans embetsman vid vissa tillfällen, såsom t. ex. emot domaren under utöfningen af sitt domarekall, dömmes han till döden. Likaledes är den, som bär våldsam hand å fader eller moder, underkastad dödsstraff; och jag hemställer väl, huruvida det är rättvist, ali mindre brott skola qvarstå med högre straffbestämmelser, än det högsta tänkbara brott. Frih. Boye: Jag anhåller att få erinra Hr Cederschjöld derom, att icke en gång, utan mångå gånger under föregående riksdagar, hafva motioner af lagnatur blifvit nedlagda, derföre att man velat afbida nya lagförslaget. Jag ser icke alt häruti ligger något mera grundlagsstridig! nu än förr, så mycket mindre, som jag förmodar, att den nya lagen kommer före vid denna riksdag; och jag öfverlemna!- till Hr Cederschjöld att sjelf bedomina, huru pass belåten han skulle vara att förut hafva bundit händerna på sig. Hr Ribbing, Arvid: Såvida jag fattat rätt de 3:ne talarnes, Frih:ne Boyes och Cederströms samt Hr Cederschjölds yttranden, så hafva de alldeles misstagit sig om motionens syftemål. Frih.
Det är visserligen sannt, att om hvarje Stånd fattar beslut i ett ämne, men dessa de särskildta Ståndens beslut äro olika sins emellan, så, om sammanjemkning icke förut skett, skall slutligen en sammanjetnkning försökas af det Utsk., soln beredt ärendet; men då jag tior att R. o. Ad. är lika oforhindradt som PresteSt. att uppmana sina MedStänder alt förena sig om hvad R. o. Ad. har funnit vara lämpligt, är jag af den tanke att frågan örn en inbjudning ifrån delta Stånd både kan och bör komma Under profning. Hvad sjelfva (örslaget beträffar, så erkänner jag, hvad angar jemkningar i afseende å 2 cap. deruti, mig icke vara i tillfälle att bedomina huruvida sådana äro lämpliga eller icke, emedan jag Valhindrad att deltaga i Öfverläggningen derom; men hvad i Cap. 2 och 3 §§:na vidkommer, så äro jemkningar i afseende derå af R. o. Ad. vidtagna, som i hög grad förbättrat betänk, och borttagit en del af det obilliga Som vidlådde förslaget, hvarföre jag ej kan annat än instämma i anhållan om inbjudning till de öfriga Stånden. Hr Frill. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade inbjuda de Öfriga Stånden till instämmande i R. o. Ad:s beslut i anledn. af Lag-samt Allm. Besvärs-och Ekon.- Utskrns utlåt. Ropades ja och nej. Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg ingen inbjudning i detta afseende böra äga rum. Ropades äfven ja och nej. Uppå derefter förnyad propos. till antagande af Hr von 20 H. 16 12a Den 10 F e lir ti a r i f. m. Idohenhausens förslag, beslöt R. o. Ad. den yrkade inbjudningen till de öfriga RiksSbn. Sedan detta beslut blifvit uti det upplästa prot.utdr. tillagdt, blef prot.utdr. af R. o. Ad. godkändt. Gr.
Att, utom de på grundlagsenlig! sätt af de 4 RiksStm till markegångs sättning valde deputerade, tillkalla ett besj *idt antal deputerade såväl ifrån räntetagande tjenstemän och inrättningar, som ifrån räntegifvare, är ett förslag hvars utförbarhet jag sannerligen ej förstår, och hvars fördelar jag icke heller mäktar inse; men hvars olägenheter deremot synas mig vara oberäkneliga, äfven som de strider och besvär hvilka deraf måste otvifvelaktig! uppkomma; och anhåller jag pä grund häraf, att StatsUtsk. icke måtte föreslå dess antagande af R. St. Frih. Hamilton, Hugo: Då jag anmälde mig, var det för att uttala den åsigt jag hyser i motsats med de anmärkmr, som af 2:ne talare här blifvit gjorde mot formen för behandlingen af denna vigliga fråga; icke för att jag vill helt och hållet bestrida anmärknme sjelfva, men destomera deras lämplighet, dels i allmänhet, och dels med afseende på denna fråga särskildt. Anmärknme innehålla nemi. ett klander mot Konungens rådgifvare för det de icke hört vederbör, colhr öfver comitéens förslag, sedan detsamma till K. M. inkommit, äfvensom man här velat tillstyrka StatsUtsk. att uti sitt utlåt, i ämnet föreslå R. St. att hos K.. M. anhålla om ett sådant hörande, innan frågan till hufvudsaklig åtgärd företages. För min del kan jag icke påminna mig någon åt R. St. förbehållen rättighet ali föreställa K. M. den ordning, Han bör följa vid ärendens behandling. Det är här visserligen sagdt, att Reg.F. föreskrifver huru förfaras skall, dä frågor af Konungens rådgifvare för Konungen framläggas; men om sä är, och om fel deremot är begånget, kan jag icke se annat, än att grundlagens ord dervid böra tillämpas, så att nemi. Const.Utsk. framställer anmärkn. mot den rådgifvare, som en sådan grundlagens föreskrift åsidosatt. Detta är formen för klander i sådant fall, icke att i RiksStm uppläxa rådgifvarne för deras förfarande. Har Konungen funnit frågan efter
Om denna undersökning företages i början af nästa år, hvarvid det orubbliga vilkor bör fästas, att försök göres med en eller annan strömrensning uti någon af de större forssarne, såsom tjenande till säker grund för de blifvande Öfverslagen, synes det erforderliga kostnads-förslaget kunna vara uppgjordt inom samma års slut för\att det följande året sättas i vederbörlig verkställighei. När detta skett, och i händelse dessa försök gifva vid handen, att en slik upprensning är med dräglig kostnad möjlig, hvilket icke heller kan betviflas, dels af sakens natur, dels af jemförelsen med de Finska Elfverne, dels af den redan haline preliminära undersökningen, anse Riksens Ständer följande uppoffringar af Allmänna Medel böra göras: 1. På Statens bekostnad verkställes hela den omtalte Strömrensningen samt Slussbyggriaden vid Rautakoski och väg anlägges tillLastningsplatsen vid Iiinaån, endast 1000 alnar, så att manobehindrad sedermera med Forssbåtar om 50 Skeppunds drä^t vid lägsta vatten kan komma Eina-Elfven utföra till Finkan, der omlastning sker i båtar om 100 Skeppunds drägt, hvarmed resan fortsättes på. Ängerå Elf till Masugns-stället, sorn antages efter Kommitterades förslag blifva Galgen: Ehuru troligen i en framtid och rnåhända äfven med större förmån Hyttor kunna och böra anläggas närmare Berget samt följaktligen besparing ske i Malm-transporten, torde likväl för närvarande detta ställe vara tjenligast i afseende på dess läge i den mera bebodda trakten saint för bibehål-landet af de Hermelinska derstädes skedda as - Underdåniga Skriffeiser i läggningar och redan framskaffade Byggnads-ämnen, hvilka böra noga bevaras och vårdas: 2. Då Masugn s-byggnad öfverstiger de nu Varande Invånares förmåga, emedan den säkert ej uppföres under 5, å 6,000 R:dr Banko, bör äfven denna byggnad verkställas på Statens bekostnad och jemte Kolhus, Rostgropar m. m. i fullfärdigt stånd skänkas till de blifvande Bergsj »ian: 3.
(Utbetaldes i Januari 1855.) Dito till undersökningar samt förslags utarbetande för jernvägars riktning och anlaggningssätt m. m gg ggg. Afsatt fond för afskedade folkskole-lärares framtida pensionerande 80,000: —• •— 80,000- (Utbetaldes under år 1854.) — Återstoden af den för åren 1852 och 1854, enligt då gällande statsreglering, till 1,183,880 R:dr bestämda statsfyllnads summa 1,083,880: 583,880: •— (Återstoden af 1854 års statsfyllnadsssumma utbetaldes i Augusti 1855.) Lösningssumman för 5 st., till inlösen icke , företedda, aktier i Strömsholms gamla kanal-bolag, jemte derå innestående utdelning, 367: 34. — 367: 34. — Såsom säkerhet för utbekommen ränta å 3:ne Trollhätte-slussverks lottsedlar, hvilka folmer än 10 år tillbaka blifvit från innehafvaren bortstulna, deponcradt kontant belopp 135: 135: För behöfvandes undsättning i missväxtår anvisade och, intilldess de för afsedt ändamål behöfva användas, till Riksgälds-kon toret öfverlemnade medel 819,179: 39. — 756,154: 21. Förskottsvis af vederbörande redogörare bestridda och först efter årets slut utaf Riksgälds-kontoret ersatta s. k. kontors expenser vid detta verk ■ 61: 10. 4. Wnom linien upptagna skulder: vid vid 1852 års slut. 1854 års slut.
Detta leder mig till att tro det vara ett bevis på formernes stora brist; ty när menniskor, som tro sig hafva ett sundt omdöme och en vanlig upplysning, ej äro i stånd att bedömma sådane förhållanden, der den i menniskans hjerta nedlagde rättskänslan borde bestämma hvad som är rätt eller orätt, lagligt eller olagligt; då måste ovilkorligen ett Lagverk, som ej öfverensstämmer med denna känsla, vara i hög grad ofullkomligt, och ej hafva medföljt tidernas utvecklade upplysning och rätta begrepp. Det vore beklagligt, om de föråldrade formerne tadlades af alla andra , och endast kunde vara gagneliga för de Verk, som handhafva dem. Jag har af den värde Talaren ej blifvit vederlagd i mina många anmärkningar mot de stad - Den 5 Januarii. 39 ganden i Be villningsFörordningen, som redan finnas-, hvilka anmärkningar dock upptaga största delen af min motion; men man har gjort mig ganska stränga tillvitelser för det jag begärt nya stadganden. Talaren har trott sig finna, att jag tadlat KammarRätten för den långa lid, som åtgår till Bevillningsmålens afgörande. Dertill har han ej kunnat finna skäl i mine motioner. Jag har ej sagt det vara KammarRättens fel, att ett mål på 23 år ej blifvit slutadt. Men om KammarRätten ej orsakat detta dröjsmål, bevisar det likväl icke motsatsen af hvad jag yrkat, att det bör finnas en prescriptionstid, då de skattskyldige må vara säkre, att ej mera kunna kräfvas. Det är något hardt, att enka och barn a3 år efter det man och far äro döde, skola få utpantadt hvad de äga, till betalande af den bortgångnes skatter. Jag har sagt, alt det är fel i administrationen och måste ändras. Jag har ej velat granska hittills varande förhållanden, utan blott föreslå en lag, som stadgar sättet att förekomma dylika olägenheter. — Jag har nämt godtycklig behandling af KammarRätten. Det är mig tillvitadt, att den tafla jag uppdragit är mörk och sådan, att det skulle synas, som om vi ej lefde under en lagbunden regering. Taflan är verkligen mörk, men beklagligen sann.
Stånd, så går den förra; värdigheten till unsta Ätternan i samma gren och icke till någon annan. Man vinner då det åsyftade ändamålet, att icke två serskildta Ätter uppkomma. — Jag kan således ej annat än finna mitt förslag bättre än Utskottets; dock vill jag icke envisas, att få detsamma företrädesvis antagit, i fall flere Ledamöter icke dela mine åsigter. Fri - Den 3 Augusti e. ra. Friherre Wredej Fabian: Äfven jag önskar den största möjliga tydlighet, och jag har såsom Ledamot af Utskottet haft tillfälle inse de svårigheter, sorn dervid möta. Herr Lefren har föreslagit en helt annan redaction af förevarande §. i öfverensstämmelse med Successionsordningen. Jag anhåller, att i anledning deraf få fästa uppmärksamheten derpå, att föremålet för denna §. är icke allenast att bestämma egenskapen af Hufvudmän, utan äfven och fastmer att beskrifva Ättemän. Enligt 37 §. RegeringsFormen bestämmas visserligen de Ättemäns rättigheter, hvilka tillhöra de efter 1809 Adlade Ätter; men i afseende å de äldre Ätterne innehåller nyssnämde 37 §. icke någon föreskrift, utan måste den följaktligen sökas i äldre Grundlagar. Beträffande åter de Ätter, som stiftades i slutet af förra seklet, finnas alldeles icke några författningar, som bestämma ordningen för dessa Ätters Ledamöter. För hvarje sådan Ätt är serskildt stadgadt uti Ättens OriginalDiplom. RiddarhusOrdningen kan ej ingå uti serskildta speciella bestämmelser, men måste dock innefatta allmänna föreskrifter, uuder hvilka serskildta förekommande fall lämpligen kunna hänföras. Herr Lefrens förslag är i afseende å Hufvudmän riktigt, men hvad angår Ättemän alltför ofullständigt. Jag tillstyrker derföre för min del antagande af Utskottets förslag. 36 H. 9 Den 3 Augusti e. m. Fri Is erie Palmstjerna:
Stockholm den 12 December 1865. 12 Albu. Desv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande M 14. X:o 14. Alik. till Exp.-Utsk. elen 15 Dec. 1865, kl. 5 e. ra. Betänkande, i anledning af väckt motion om rätt till ersättning för flyttning af hus, som stå på mindre än 100 alnars afstånd från jernväg. Under åberopande deraf, att, sedan jernvägstrafiken öppnades å Statens stambanor, vådeld flera gånger skall hafva uppstått derigenom, att eldgnistor från lokomotiven antändt närliggande hus, men att faran af sådan olycka icke enligt gällande expropriationslag kan tagas i beräkning vid bestämmandet af den ersättning, enskild jordegare kan utfordra för de olägenheter, som till följd af en jernvägs anläggning på eller invid hans egor honom tillskyndas, har, uti en inom Hedervärda Uonde-Ståndet väckt motion 108), Ola Bosson Olsson från Christianstads län föreslagit, att Rikets Ständer måtte »besluta och hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om utfärdande af en förordning derom, att då husegare, som bor eller eger byggnader belägna inom ett hundra alnar från jernbana, anser nödigt, till undvikande af eldfara, från jernvägen afflytta sina åbyggnader till lämpligare plats å samma plan, jernvägens egare skall vara skyldig att till två tredjedelar af beloppet deltaga i flyttningskostnaderna, sedan dessa blifvit af trenne goda män i vanlig ordning bestämda och flyttningen bevisligen verkställd.» Denna motion har, efter remiss, Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet fått emottaga, innan Kongl. Maj:ts nådiga Proposition (yW 34) med förslag till förnyad Förordning, angående jords eller lägenhets afstående för allmänt behof, blef till Rikets Ständer aflåten; hvadan Utskottet, oaktadt det samband motionen eger med det ämne, som utgör föremål för omförmälda till annat Utskotts behandling öfverlemnade nådiga Proposition, föranlåtes öfver motionen afgifva yttrande.
Petronella ba’ så innerligt vackert hon nånsin kunde, att vördi’ pastorn ville vara så gemen å låta lyse för henne å Sven Erik me däsamme. Erik ville’na inte miste för brinnande lifve’, å blef dä bara tingssak åf, så dömde dom nog åf’na både Erik å Johannes å tog allt hon hadde för besväre’. Men prästen sa, att nå’n lysning kunde han inte färda ut, som dä nu sto’ till. Sven Erik bare sög på piskskafte’. Han hade smort, å nu fick hjule’ rulle bäst dä ville. Prästen talte om försoning å uppgörelse i godo. Petronella grät så näsa vart lika rö’ som håre’ å öka bud ätter bud. Till sist va’na uppe i fem å tjugo. Nu förstod Johannes att vår Herre va’ me’n å att dä gälde vise hva’ han, Johannis, dög te. »Tror I», sa han, »att dä ä pängarna – (dom trodde han förreksten inte mycke’ på) – att dä ä pängarna ja’ åtrår», sa han, »kommer aldri’ på fräga», sa han. »Dä ä er själf ja’ trår ätter», sa han, »å dä ha ja’ länge gjort», sa han, »fast jag ingan velat säja förr än ja fått fängse unner tak», sa han. »Men frid ä bätter än strid», sa han. »Vill I ge mej ’Dockan’ i mellangift, så ska’ ja’ tåle mej», sa han, »för dä ä ändå så godt som I själf», sa han. »Å nu ha I hört fredsbude’», sa han, »äljes gå vi till tinge’», sa han. Petronella slog te å böla, så prästen måste stänga te fönstren, för att inte skrämme folk, som gick förbi. »Miste Docka! Nej, förr fick dom flå’na lefvandes.» »Ge’n kon», sa Sven Erik å tog piskskafte’ ur munna. Dä va dä enda ol han sa, men dä va’ tockna som tog.
Kommitterade föreslagna högsta antal ledamöter i Rvrkooch Skol-rådet skulle blifva för nämnda ändamål otillräckligt, anse Rikets Ständer, som icke äro i tillfälle uppgifva något annat, i detta hänseende öfverallt lämpligt tal, de sista orden i denna § ”eller öfverstiga Elfva” böra uteslutas. § 31. Dels på grund af de skäl, som redan vid 55 § i Förordningen om Kommunalstyrelso på landet blifvit anförda och dels emedan det i denna § förekommande uttrycket församlingens kassa” ej synes vara tillräckligt bestämdt, då församlingen kan hafva flera kassor, torde paragrafen böra erhålla denna lydelse: Kallar Kyrkooch Skol-rådet någon, som inom församlingen bor eller sig uppehåller, till inställelse för alt i de på Kyrkooch Skol-rådets omvårdnad beroende ordningsoch sedlighetsmål höras, vare han pligtig alt kallelsen hörsamma såvida han fyra dagar förut deraf erhållit del, på sätt om stämning i 11 Kap. 7 § Rättegångs-balken stadgadt är. Uleblifver den sålunda kallade, utan laga förfall, bote En R:dr R:mt till församlingens skolkassa och tillhälles af Kyrkooch Skol-rådet genom förnyade vitén, som dock tillsammans ej må öfverstiga Femton R:dr R:mt, att sig inställa. Kan den tredskande ändå ej förmås till inställelse, lite Kyrkooch Skol-rådet Konungens Befallningshafvande till. § 38. Då 3:dje § i denna Förordning redan stadgar, att Kyrkostämman vid handläggning af ärenden, om hvilka särskild» föreskrifter i lag eller förordning finnas, skall Expeditions-(Jlskoltels Förslag till underd. Skrifvelse N:o 180. 31 ställa sig till efterrättelse hvad sålunda är stadgadt samt härunder, enligt Rikets Ständers tanka, äfven böra hänföras de i Lag eller
Min kiära herre hörer min skiäl, J skullen thz ey säyia så Medhan poiken thz hörer vppå, Ty ther aff han stort modh får. Sardelius. Ja, tå effter mitt sinne går, Så får och drengen större fahra När han weet hwadh hans rätt skal wara. Men wele wij nu på huset ingå, Jagh löster at see huru ther må tilstå, Ty biuder migh in mitt hierta kiäre I som här nu hemman ären. Sostrata. Min kära herre iagh thz gärna gör Therföre går i in fram för. Sardelius. Fölier migh medh wij få wel rum Att gå till bredde i thenna stundh. Act. Sc. 2. DROMO. Hielp Gudh hwad will nu aff migh warda! Andra tiänare bliffwa sparde, Men iagh måste fara både hijt och tijt. Herren brukar på migh sijn flijt Att han skal migh slät förderffwa, 48 Therpå all hans anslagh hwerffwa. Nu skall iagh kring om landet fara Bedia herrar och prester wälkompne wara, Att hoos mijn herra barnssööl dricka. Men iagh ey kan under stool sticka Huad iagh för mening haffwer här om. Migh tycker then poiken doger ey dom Att man för hans skull skal frögdas så mykit Som driffwer sådana skalkestycker. Folk och tiänare han så topprijder At galin är then i hoffwet bidher. Sin egen fadher han skonar ey häller Ganska mootwilligh sigh moot honom steller, Och sådant lidher han aff honom så, Jagh fruchtar huru ther medh will gå. Fingo Fruen honom tuchta och agha Hon skulle thz wel bätre lagha. Men hon fåår medh honom ey råda Ty fruchtar iagh thz kommer till wåda. Nu skall han och endeligh sättia migh till Antingen iagh gärna eller nödigt will At iagh skall på honom achta altijdh.