Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af Constitutions-Vtskottets Memorial, N:o 3i. 31 af Doktor Morén-. Emedan jag för en med vederbörligt tillstånd företagen hemresa, ej var tillstädes, hvarken i Utskottet, när Memorialet N:o i3 formades och expedierades eller uti Ståndet, när det discuterades, så begagnar jag tillfället, att i ämnet mig yttra. Uti ett ej ringa antal af Utskottets anmärkningar har jag icke deltagit. Jag ansåg dem antingen sakna anledning, eller anledningen vara af underlägsen betydenhet. Till andra bar jag gifvit mitt Ja, och hade gifvit det till ännu flera, om de gjorda ej redan varit nog, kanske för många. Att göra anmärkning, då anledning dertill förmenas vara förhanden, är Representantens tunga, men oafvislig» pligt. Underlåtenhet uti denna del skulle vara vådlig; skulle afvända Regentens uppmärksamhet från vigtiga föremål, lemna honom i okunnighet om folkets tänkesätt, och leda ett möjligen befintligt missnöje till utbrott på olaglig väg. Ett öppet men vördsamt språk är på en gång skyddet för folkets rätt och grunden för godt för-stånd samt förtroende mellan Konungen och Folket. Konungen kan ej upptaga det illa, ty Han bör vara försäkrad derom, att undersåten älskar lika varmt och lyder lika troget, fastän en anmärkning någon gång höres. Men anmärkningen, när den göres, hvad åsyftar den? — naturligtvis icke att straffa, ännu mindre att hämnas, hvarigenom man skulle reta, förbittra, framkalla motstånd, afskräcka andra från alt inträda i den afgångnes rum, öka svårigheter och förlägenhet; ulan syftemålet måste vara, att för framtiden vinna rättelse af hvad hittills förmenas hafva skett, orätt. En sådan rättelse bör kunna vinnas, ulan att inför allmänheten prostituera enskildt» regerings-åtgärder och personer. Från denna synpunkt har jag ej i allo godkändt Utskottets förfarande. Jag skulle hafva önskat en, på de gjorda anmärkningarne grundad framställning, ungefär sådan Utskottet lemnal den, fastän mera sammandragen, generaliserad och motiverad, af de misstag eller missbruk, hvilka kunnat ega rum.
Till utredande af de kostnader, som drabbat Banken i och för indragningen af ofvanberörde silfver, måste de belopp, som finnas upptagne i de från Bankens vederbörande hus i Hamburg vid hvarje särskilt tillfälle insände facturor, jemföras med de summor, hvilka Banken tillkommit enligt de af 16 Kongl. Myntverket meddelade attester; och uppkommer vid en sådan jemförelse en skillnad af 32,465 R:dr 35 sk. 8 r:st. Silfver, sålunda; Facturanå l:sta silfverpartiet slutar å M:k H.Bro 293,162:losk. Facturanå 15:de silfverpartiet slutaråM:kH.B:o 150,779. Då härtill kommer dels frakt från Lybeck till Stockholm 10,129: 2.10. samt dels Proberare-arfvode af 40 sk. per plants, som enligt författningarne tillfaller Mynt-Verkets Tjenstemän 1,022:24.—' så utgöra kostnaderne för det indragna silfretpådet hela B:ko R:dr 97,726:41.11. I sammanhang härmed, torde Revisorerne icke böra lemna oanmäldt, att Fullmägtige, till följd af en i allmänna Tidningarne införd kungörelse, den 14 nästlidne Augusti hos Kongl. Norrska Regeringens Finans-, Handelsoch Tull-Departement gjort ett skriftligt och försegladt anbud, att, för Bankens räkning, efter ett pris af 27 mark 8 sk. Hamburger Banko per mark finsilf ver Cölnisk vigt, inköpa det parti af 7000 marker fint silfver af Kongsbergs Silfver verks produktion, som komme att försäljas den 4 påföljde September, men att, enligt lill Fullmägtige ingången underrättelse, berörde anbud icke blifvit antaget, emedan Norrska Banken för det ifrågavarande silfverpartiet erbjudit 27 M:k 8^ sk. och således en half skilling Hamburger Banko mera än härvarande Bank.
Ständers Revisorers år 1827 afgifne Berättelse innehåller, ”att någre Ledamöter af ”Herrar Revisorer, som på stället besett ”byggnaden, funnit densamma i-sitt dåvarande skick för ändamålet rymlig och ut”märkt väl indeld, samt dermed förenadt ”ett yttre prydligt utseende,” samt hvad de af Kongl. ÖfverlntendentsEmbetet utsedda besigtningsman, hvilka ifrån och med Ar i8a3 varit förordnade, att granska alla 4o H. 6 02 De n i September f. m. fullbordade byggnadsarbeten, innan sista betalningssumman blifvit åt Entrepreneuren anordnad, och funnit desamma af fullgod beskaffenhet verkställde, den 22 November 1828, då en sådan besigtning sednast blef anställd, vid detta tillfälle yttrat, nemligen: ”att de, enligt Contract föreskrif”ne arbeten och inredningar blifvit ganska ”väl fullbordade, samt utförde med en fullständighet, som på en gång utvisade bå”de Arcbilectens noggrannhet, att hafva ined”delat alla erforderlige föreskrifter vid hvar”je serskildt arbete, samt dess omsorg, att ”efterse verkställigheten deraf, äfvensom En”trepreneurens beredvillighet, att på bästa ”sätt dem utföra, och dess omtanka att dertill hafva endast begagnat malerialier af ”god beskaffenhet.” I ändamål att ådagalägga, att den fullständighet i redovisningen, som vid förvaltningen af Statens medel bör äga rum, icke alltid af Committerade blifvit iakttagen, anför StatsUtskottet sedan uti 5 §. af Utlåtandet, att, i anledning af vederbörande RevisionsContoirs anmärkningar vid 1823 och 1824 årens räkenskaper öfver GarnizonsSjuk husbyggnad smed len, Committerade den 7 September 1825 erhållit Kongl. Maj:ts
Postföring medelst bref-låda fortgick under hela året mellån Malmö och Lund. Samtidigt med banans öppnande till Höör anordnades diligens-förbindelse mellan nämnde station och Christianstad. De förändringar i gällande trafiktaxa, sorn vidtögos å denna stambanS, vöto desamma som finnas upptagne i bilagan Litt. C, med undantag af bestämmelserna rörande turoch returbiljetter. Sedan, i och för den utvidgade trafiken, tvenne lokomotiver levererats från England och dé under slutet af ål' 1857 ftin Hamburg anlände gödSvägdar httftfiit uppsättas, bestod den rörliga lllaterielen vid denna Sfem b ari fe af: 5 trafiklokomotiver, 8 lista klassens pUssfegerare-vagnar 12 2:dra klassens dito, 8 3:dje klassens dito, 34 öppna godsvagnar, 16 täckta godsvagnar.» Af efterföljande tabeller hihémtas förhållandet med inkomster och utgifter vid de särskilda jernvägshnierna, nemligen: a) ÖlVcr-styrelsen. Debet. Leverering: Från Kongl. Stäts-kontöret » Stockkolms stad 4,495,000: — . 30,006: — #^25^000: Transport 4,525,000; — 141 — Transport 4,525,000: — Balans till år 1859: Credit. Utgifter: Tjenstemäns aflöning . 28,551: 39. Diverse utgifter 12,382: 98 Säger: 44,799: 60 hvilken summa upptagés inom linien såsom varande uti utgifterna för de Särskilda banorna inbegripen. Leverering: BåTans till år 1859: Summa 4,915,286: 50- b) Vestra Stambanan från Götheborg. Debet. Balans fr&h år 1857: Leverering: Från feongf. Transport 7,021,335: 87. » d:o d:o » Södra d:o jGo » d:o d:o ' ' — 142 — •• •
”Vårt land, vårt land, vårt fosterland.” Man sjunger med fint föredrag, anföraren ömsom höjer sig på tåspetsarne och niger mot jorden. Hvarje piano utmärkes med ett ljudligt, långt utdraget ”hy-y-ysch, schy-y-h”. Ljuset är tändt i den skönas fönster, ett annat har slagits upp på vid gafvel och der ligger den förtjuste fadren med armbågarne i fönsterkarmen; med djupa, flåsande andedrag njutande sin dotters triumf. Vi hvarje forte ropar han ”bravo!” vid hvarje ”schyh” – ”tyst pojkar!” – När sången är slut säger han ”Tack ska harrana ha för den vackra sången, men de bara förarga mej me di förbannade pojkana som beständit stå där och hyssja på harrana. Då steg anföraren fram, bugade sig och sade: ”Det var jag som gjorde det, det hör till.” ”Jaså, jaså. Jag trodde det var di förbannade pojkana. Stig nu in och klarera struparne med lite punsch.” Och de stego in. Serenad № 2. ”Lille Direktören”. Fröken Bodecker. Serenad på Ess kornett solo. Klef upp på en tunna. Bottnen gick af. Slog ut 3 tänder samt ohjelpliga bucklor i ess-kornetten. Kunde aldrig blåsa mer. Dagen efter sökte han upp tänderna, lade dem i ett papper, gick till apotheket och frågade om de kunde sättas i igen. ”Man vet aldrig när ni talar allvarsamt eller på skämt.” Skrattar högt. ”Ja just det är så förmånligt, ty då behöfver man aldrig stå till hvad man har sagt.” Ett återseende. En röst – tyst! – hon skulle känna den bland tusende! Det är fruktan och dock en jublande fröjd. Nu skall det sägas, nu måste det sägas, och ögonblickligen – eller allt är förloradt. Snabba steg. Han är ensam. Åh, Gud ske lof! Det är icke vrede i denna blick, der är allt det ”solsken” som hon saknadt och han går emot henne med framsträckta händer och med detta gamla välkända leende, som blifvit henne så kärt.
Mig synes först och främst inkastet om grundlösheten af den långvariga klagan öfver skogsbrist icke vara tillräckligen undanröjdt genom de af Ifr S. framställda argumenler; men jag tviflar icke derföre, alt ju dessa kunna ytterligare förstärkas, och att denna klagan nu mera är verkligen grundad. Del lärer väl icke kunna förnekas, att orter ännu i Sverige linnas, der skog obegagnad förruttnar, i brist af tillfälle till dess nyttiga användande. Men af dessa orters öfverflöd draga de skoglösa vidt aflägsne orterne ingen fördel. Imedlertid har i allmänhet skogsbehofvet oemotsägligen stigit, och kan numera icke jemföras med hvad det var endast för en mansålder tillbaka. Smidesbeloppet vid bruken har stigit; sågverken äro utvidgade; ångmaschinernes behof har tillkommit; skiftesförrättningar föranleda byskogars utödande; stigande nyodlingar minska dem; förbrukningen af bränsle ökar sig, i följd af de bemedlade klassernes stigande vällefnad och i sin mån äfven genom folkökningen. Har nu skogstillgången redan i äldre tider ej varit större, än att den, med det hittills följda hushällssätt, långt för detta börjat aftaga; så tjockes det väl ej heller kunna dragas i tvifvelsmål, att minskningen mäste fortgå, och det i ständig progression, derest icke genom något nytt hushällssätt afkastningen kan förhöjas. Dessutom tyckas ju Hr S:s beräkningar öfver konsumtionen ingalunda vara öfverdrifna; och hans uppskattning af våra skogars produktion i deras varande skick mäste vara byggd på en sådan mångfald af erfarenhetsrön, att den ej kail bet villas; likasom hans topografiska kännedom af skogarnes verkligen befintliga bördiga vidd bör kunna stödja sig på föga ovissa grunder. Med alla dessa förhålla uden gifna, skulle man snarare tycka sig kunna umbära en ytterligare faktisk bekräftelse genom åskådning af skogarnes tillstånd, än behöfva misstro sina ögons vitsord, när man vid åskådningen tror sig iakttaga deras aflyning.
»jag har kommit hit för att bjuda dig min tjenst, om du behöfver den.» Tåssan sade: »var då välkommen till mig! ty jag behöfver nu en svenn som aldra bäst. Om du vill tjena mig troget, skall din lön icke blifva ringa.» Heren försäkrade att trohet inte skulle fattas, om hon eljest icke fordrade mer än han var i stånd till. Grodan tog så fram en bundt »efsingar» (korta trådar), räckte dem åt ungersvennen, och sade: »detta skall blifva ditt göromål, att du skall knyta en tråd om hvarje qvist af busken, som du skar i fjol. Men du skall knyta en efsing för hvar dag sol är på himmelen, och du skall göra det så väl söndag, som måndag, så väl jula-dag som midsommars-dag. Men du må inte knyta flere trådar, utan blott en enda.» Heren lofvade i allo göra som hon hade befallt. Derefter förde grodan honom till en kammare i högan loft, och sade: »här skall du framdeles bo och vistas. På detta bord skall du alltid finna mat och dryck, när du vill äta, denna säng skall vara bäddad, när dig lyster hvila, och du eger i allo din goda frihet. Var blott trogen i det dig åligger.» Så samtaladt skiljdes de åt, och grodan hoppade sina färde. Men pojken tog en efsing, gick neder i trädgården och band om en af de qvistar han skurit året tillförene, och dermed var han fri för den dagen. Andra morgonen gjorde han på samma sätt, likaledes den tredje, och så allt framgent hela året om. Han lefde nu i allsköns maklighet och öfverflöd; men tiden gjordes honom lång, ty dagarne spunnos den ena lik den andra, utan att han såg eller hörde någon lefvande varelse. När nu året var till ända, och heren bundit den sista efsingen om den sista qvisten, kom den lilla grodan åter hoppandes till honom, tackade för hans trogna tjenst, och sporde hvad lön han önskade sig. Pojken svarade, att han föga gjort skäl för någon lön, utan ville gerna nöja sig med hvad hans matmoder aktade gifva honom. Då sade grodan:
Skåne en hjord fäkreatur af Ayrshire-racen och i September kornmo några af dessa till farmen Fladje under Säteriet Stjernarp i Eldsberga socken. Omkring slutet af November sjuknade ett af dessa kreatur, och fördes, för att bättre kunna vårdas, till hufvudgården Stjernarp, samt insattes i ett kostall. Efter någon kort tid syntes djuret förbättras och återfördes lill Fladje, men snart derpå började samma djur åter visa sjuklighet och fördes än en gång till Stjernarp tillika med den öfriga racehjorden. Det sjuka djuret dog och ansågs hafva haft en vanlig lunginflammation. Under tiden hade invid det stall, der det sjuka racedjuret insattes på Stjernarp, en Svensk ko sjuknat och dött; snart derefter dör en Engelsk qviga, och visade båda dessa sistnämnde djur samma sjuklighet i lungorna, som det först omnämnda Engelska kreaturet. Derpå insjuknade i Januari 1848 allt flera kreatur, så väl Svenska sorn Engelska; och kreatursägaren, mån om sin ladugård, efterskickade en djurläkare från Skåne; men denne förklarade sjukdomen för en vanlig bröstinflammation, som icke var smittosam, och endast beroende på fuktig väderlek m. m. under föregående höst. Emedlertid insjuknade allt flera kreatur, deraf somliga störtade, andra åler nedslogos, så att vid medlet af Juni månad 1848 Etlhundrafem kreatur på hufvudgården Stjernarp omkommit. Under de första månaderna af året, dä man ännu icke med bestämdhet trodde på sjukdomens smittbarhet, transporterades hela den öfverblifna racehjorden till Säteriet Hjuleberg i Abilds socken, tillhörande samma ägare, och afsalu af kreatur gjordes från Stjernarp lill Danmark. Sedan sjukdomen under flera månader rasat på Stjernarp, fann man påtagligen den vara smittosam och för sådan förklarades den äfven af Danska veterinärer, som kommit i tillfälle undersöka de till Danmark ankomna kreatur. Dessa veterinärer förklarade sjukdomen vara den eiakartade lungsjukan (Pneumonia exsudatoria epizootica), som veterligen icke förr uppträdt i Sverige.
Föredrogos å nyo och biföllos följande den 2 dennes på Bordet lagde Betänkanden. iso OeconomieUtskottets , angående Skogshushållningen vid sådana Bergsmanshemman, som af andra än Bergsmän inköpas q:o OeconomieUtskottets, angående en fri Victualiehandel, 5:0 LagUtskottets, angående Lösens antecknande ä Kongl Maj: ts Nådiga Utslag. 4:0 Det Särskildta Utskottets , om eö friare Kolhandel. i5$ Den 5 Juli, /, m, Föredrogs å nvo och Indes till Handlingarne det Särskildta Utskottets deri 2 dennes första gången upplästa Utlåtande öfver väckt fråga, att Götha Canals Discont* verk mätte förses tued .förstärkning i dess RörelseCapital, A nyo föredrogs likaledes och bifölls samma Utskotts den <2 Juli på Bordet lagda Memorial, angående upphörande a£ tillåtelsen att till qvarbiifvande ifRiket försälja sädana till införsel förbudna främmande varor, som olofligen inkommit och dömas förbrutna. Vid förnyad föredragning lades till Handlingarne följande 2:ne, sedan den 2 dennes hvilande, Memorial från samma Utskott, i no Med förmälan, att 5 Memorial, hvilka uppräknas, blifvit i Utskottets hufvudsakliga Betänkande besvarade. 2:0 Med ett lika tillkännagifvande an* gående 2:ne andra. Vid förnyad föredragning af RidarhusUtskottets, elen 2 dennes på Bordet lagda Den 5 Juli. f. m. i55 Utlåtande öfver Adliga JungfruStifts Directionens RiksdagsBerättelse och 2: dr a §. af densamma, yttrade sig Friherre Hjerta, Axel: Torde hända har jag ej med den redighet sorn behöfves fattat meningen i Utskottets Betänkande; meri den blå färgen, menar jag, är de adliga Jungfrurna föreskrifven att bäras. Jag tycker att denna skyldighets uppfyllande skulle kläda dem ganska val, Vid 5:te §.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken gjorde derefter proposition å Herr Hjertås sednare förslag, att StatsUtskottets Utlåtande, rörande reglerin' gen af andra, tredje, fjerde och tionde UtgiftsTitlarne icke måtte företagas till afgörande, förrän frågan om myntväsendets reglerande blifvit afgjord. Ropades Ja och Nej. Friherre Boje, Fredrik;• I händelse Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken skulle finna, att pluraliteten varit för Nej, begär jag votering, men afstår derifrån, om Ja kan anses hafva vunnit* Friherre Cederström: I det af Friherre Boye uppgifne sednare fall begär jag votering. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställde följande voterings-proposition: Den, som anser, att StatsUtskottets Utlåtanden, rörande regleringen af andrat 4o H* il Den 7 September f. m. tredje, fjerde och tionde UtgiftsTitlarne ej höra företagas till afgörande, förrän frågan om myntväsendets reglerande blifvit afgjord, voterar Ja; Den det ej vill, v.oterar Nej; Vinner Nej, kommer Statsregleringen, rörande UtgiftsTitlarne, atti hela dess vidd till afgörande företagas, utan afbidande af Rikets Ständers beslut i afseende å myntväsendet. Hvilken voteringsproposition af Ridderskapet och Adeln godkändes samt anslogs. Sedan 4T> 42> 4 3 och 44 §§• i Rid darhusOrdningen blifvit uppläste, börjades voteringen klockan ett qvart till 12 f. m.; och befunnos, efter voteringens slut, klockan ett qvart till i e. m., sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 75. Nej — i3i.
– Visst inte, vi tala lika litet om resa som om riksdag, och kriget ockuperar oss ännu mindre. Icke för thy skall jag om tvenne dagar vara kungen följaktig till Wermländska orterna och Dalsland, hvarefter Hans Majestät tänker taga passet vid Qvistrum i ögnasikte. Men det är blott en eskapad på en veckas tid, hvarefter vi återvända till denna charmanta stad, som vi hafva räddat, men hvars sköna fruar kvarhålla oss i den grymmaste fångenskap. Söta kusin, söta kusin Christina, det faller mig in, att jag med all möjlig uppriktighet skall säga kusin, att jag börjar känna en verklig passion för söta kusin. – Vill söta kusin höra anekdoten, som jag här förliden berättade Hans Majestät? Fast strängt taget var det ingen anekdot, utan en vädjan till Salomos höga vishet. Jag slutade den med frågan: Var detta en uppmuntran till dygd, eller en snara för oskulden? – Det är väl en lättvindig sak att afgöra. Låt höra! Men tala sakta, ifall historien efter vanan är oanständig! – Efter vanan! Jag förstår inte. – Efter kusins vana. När brukar kusin berätta annat än indecenta historier? – Det där låter som en veritabel uppmaning. Men den här gången kan jag inte stå till tjänst. Min anekdot är säkerligen den oskyldigaste kusin någonsin hört, ja, den är till den grad menlös, att den ej en gång skulle kunna såra lilla Christines oskuldsfulla öron. Men är söta kusin det minsta inquiet, så har jag naturligtvis intet emot att hviska. Schröderheim drog sin taburett alldeles intill fru Christinas soffa. Hon lutade sig fram mot honom. Med tummen och pekfingret omfattade han det lilla fina örat och böjde det i likhet med en tratt och höll sin mun så tätt därintill, att fru Hall utropade: – Kusin kittlar mig med sitt flåsande. – Alltid något att utsätta på en stackars karl. Var inte orolig, lilla Christine, jag kittlar inte söta mor! Nå, kan kusin höra på distans, om jag hviskar så här lågt. – Det har blifvit så underbart tyst i det här kabinettet! Jag förstår ej hvarför herrarne icke sköta sina egna angelägenheter.
Cederström alltid gjort af 56 §:n Reg.F:n, är det naturligt att han skulle komma till det resultat, att detta förslag måste hvila till nästa riksdag; men då R. o. Ad. förut icke godkänt denna tolkning, så lärer Ståndet vara oförhindradt att, såsom Hr Printzensköld föreslagit, instämma uti BorgareSt:s beslut, hvilket, om jag icke hörde orätt vid uppläsningen, innehöll, att BorgareSt. ansett Utsk:s förslag oantagligt eller, med andra ord, förkastat detsamma; och det är örn propos. härå, som jag hos Hr Frih. o. Landtm, vågar anhålla. Gr. Frölich: Man kan naturligtvis i denna fråga, såsom i alla andra, vora af olika tankar om sjelfva saken, nemi. huruvida man vill hafva någon förändring eller icke i nu existerande stadganden, och jag har i detta fall redan yttrat en motsatt tanke mot Hrr Printzensköld och Rosenblad, hvilka icke ansett någon förändring behöfvas. Då jag alltså anser en förändring nyttig, så är nu egentligen fråga örn de formella hinder, som, enligt hvad här blifvit frainstäldt, skulle möta ett instämmande i PresteShs beslut. Frih. Cederström har anmärkt, att Utsk. genom en särskild gunst mot Gr. Spens låtit hans förslag medfölja Ulsk:s eget till Stånden, men att sådant icke vore lagligt; lill bestyrkande hvaraf Frih. Cederström åberopat och uppläst 84 §:n Reg.Fm. Jag kan alldeles icke finna alt en sådan tillämpning, som han gjort af denna §, är förenlig med ordställningen uti densamma. Det är tydligt, att, om Utsk. icke ansett någon förändring uti nu gällande förhållanden böra äga rum, så hade aldrig Gr. Spens’ förslag kommit till R. St., utan på sin höjd kunnat tryckas på Gr.
till &gt;Den kainpaiide andem, sig till de nyare tidsströmriiiigarna, efter livad licii ocksk påvisar ' i de D synpiiiikter~, hvari 11011 i sliitet af boken saniinaiifattar de olika sångeriias iniiebörcl, de strömningar nämligen, livilka s ehurii långt ifrån kristeiiclomsfieiidtliga, söka iippiiå ett närmande inellaii den kristna trosiippfattningen och deii niognare förstkiidsbilclningen~. Båda dessa böcker iitinärlra sig för en ren ädel stil, den förra ar ett s a m t valtaliglietsprof p&amp; prosa, i den seiiare lm tanlrariia ikladt sig en ganska skön poetisk forin, skada blott. att det vackra intrycket nhgot förtages af de olanipliga och temligeii omotiveracle illiistrationer, livarined förf. trott sig bijra iitsinyclra sitt arbete. 135 Intet hr förghutan att nkgoii af Evas döttrar på ett eller annat satt söker att ge sina medsystrar del af de erfarenlieter, hoii viiiinit inom Iiusliållniiigens ocli den inre ekonomiens oinrhde, ett fklt där ju ocksa kvinnan om iiågonstaiis bör vara lieniina. Utom iIfat7dda Langlets Hzwnodem i staden och p8 lmzdet, hvaraf andra ~ipplagan # r iinder iitgifvande, liar f r 1892 skänkt oss en liiisli %llsbok, soin nog blifvit inycket läst ocli uppmarksaininad af Sveriges liusn~ödrar. Det ar tidningen Iduns prisbelönade skrifter, som utkoininit i sainlad form, under iiniilii af: Hzwu skall kvimnn, bäst Jczima bidmga till 7töjnw7e af fanziljens ekononzi?
N:o 14. 499 samt Politiemästare, Hof-Canzleren, Konungens högste Ombudsman eller Justitise-Canzler, Stats-Secreterare eller andre Departements-Chefer i Konungens Canzli, Landsköfdingar, Fältmarskalkar, Generaler och Amiraler af alla grader, General-Adjutanter, Öfver-Adjutanter, StabsAdjutanter, Commendanter uti Fästningarne, CapitaineLieutenanter och Officerare vid Lif-Drabanterne, Öfverstar för Regementerne, Second-Cheferne vid Gardes-Regementerne till Häst och Fot, Öfverste-Lieutenanter vid LifRegements Brigaden, Cheferne för Artilleriet, FortificationsFältmätningsoch Sjömätnings-väsendet, Ministrar och Sändebud till främmande Magter, tillika med HandelsAgenter samt alla de Emhetsoch Tjenstemän, som uti Konungens Canzli, med undantag af Justitise-Re visions Expedition nyttjas, eller vid Utrikes Beskickningar antagas, hafva Förtroende-sysslor, hvarifrån Konungen må dem entlediga, eller om deras entledigande förordna, när Han pröfvar Rikets tjenst sådant fordra. Konungen kungöre dock sådane beslut i Stats-Rådet hvars Ledamöter vare skyldige att deremot göra underdånige föreställningar, om de finna sig dertill skäl äga. Meningen: och alla andra personer, sorn utgöra eller höra till den så kallade Landt-Eegeringen, som skulle följa på ordet »Landshöfdingar», blef af två Stånd antagen och af två Stånd afslagen, hvarföre den såsom alternativ hemställes. 38 §. Bibehålies oförändrad. 39 §. Vill Konungen i fredstid utrikes resa, meddele han Stats-Rådet in Pleno denna sin föresats och inhämte dess tankar deröfver. Besluter Konungen derefter sådan resa och den verkställer, befatte sig ej med Rikets Styrelse, eller utöfve den Konungsliga magten så länge Han utrikes vistas.