Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utsk:s öfvertygelse bästa som i detta hänseende kunde upgöras, detta förfarande kan oell bör icke klandras; men att, såsom Utsk. derutöfver vill, R. St:r redan vid denna Riksdag skola godkänna samt antaga och fastställa ett sådant system, tror jag för min del vara något för tidigt. Såsom skäl för systemets antagande är anfördt, att de industriella yrkenas idkare inom orterna skulle, om banornas riktning vore på förhand bestämd, hafva något att rätta sig efter, för upgörande af planer till nya anläggningar och företag, utstakning af bibanor, o. s. v.; men då Utsk. jemväl medgifver, att hvad helst E. St:r i anslagsväg vid denna Riksdag må bevilja, icke ett derutöfver antaget s. k. system kan blifva någon oafvikelig norm för kommande Ständers fortsatta tillgöranden, synes det mig såsom skulle de, förhoppningar man genom systemets antagande velat gifva de särskilta orternes innebyggare, kunna blifva af nog mycket illusorisk beskaffenhet. Komme en eller annan af dessa förhoppningar att, tillföljd af nästsammanträdande Ständers möjligen bättre vunna insigt, för framtiden svikas, vore sådant något som icke skulle bidraga till att hos landets befolkning stärka förtroendet till landets representation. Jag vill härmed icke säga, att ett system för Statens jernvägsbyggnader icke i framtiden kan vara tillrådligt, men jag anser att tiden till ett sådant systems fastställande ännu icke är inne, och detta så mycket mindre, som jag i afseende å beskaffenheten af StatsUtsk:s system har ganska mycket att anmärka. Men för att nu icke råka in i ett alltför vidlyftigt framställningssätt, som utan tvifvel skulle trötta R. o. Ad. efter allt hvad i denna fråga redan blifvit taladt och skrifvet, får jag, under åberopande af hvad reservanterne ang:de denna punkt anfört, vördsammast nu endast yrka, att R. o. Ad., med afslag å StatsUtsk:s förslag i denna punkt, behagade besluta, det något allmänt system för Statens jernvägsbyggnader icke vid denna Riksdag må fastställas. Frih. Sprengtporten:
St. genom trenne Stånds beslut, för sin del, afgjort frågan, R. o. Ad. såsom RiksSt. skulle särskildt ingå till K. M. med en anhållan i den syftning, Hr von Hartmansdorff föreslagit, ty det bör besinnas, att de på Riddarhuset varande R. o. Ad:s ledamöter representera hela Sveriges R. o. Ad., och att uti de frågor, der trenne Stånds mening gäller så - lee Den 8 Februari f. ra. som R. St:s beslut, det fjerde Ståndet, som uti samma mening’ icke deltager, ej äger rätt att vidtaga någon åtgärd, för att förekomma att de trenne Ståndens beslut blifver gällande. Skulle återigen de R. o. Ad:s ledamöter, som anse att Adelns förut gällande arfsoch giftorätt bör bibehållas, vilja till K.. M. i enskild väg ingå med en und. anhållan för vinnande af ett sådant ändamål, så finnér jag, för min del, alt detta må vara dessa ledamöter obetaget; men att R. o. Ad. såsom RiksSt. hos K. M. gör en dylik anhållan, får jag på det högsta bestrida. Gr. Frölich, David: Efter den historiska utveckling af våra lagars, isynnerhet arfslagarnes stiftelse, som den ledamot gjort, hvilken öppnade discussionen, skulle det synas vara nära nog öfverflödigt att yttra något mera, än alt, förenande sig med honom och med den ledamot, som sist yttrade sig, blott vända sig till H. Ex. Hr Gr. o.
Heinmans-ägare icke måtte deruti kunna förfördelas och blifva beroende af Styresmännens godtyc.ko; hvadan Riksens Ständer anse nyttigt, om det blefve förordnadt, att sedan, vid skeende leverans af Saltpeter, densamma blifvit af Saltpeter-sjuderi Styresmännen pröfvad , och rabatten , vid de händelser , den samma kan få äga rum, skulle alltid en uppgjord och af Styresmännen undertecknad räkning deröfver Sjudaren eller jLeverenteuren tillställas, äfvensom att, enär stridighet uppkommer om Saltpeterns duglighet, en fjerdedels å en half mark kunde, sedan hela Eeverenteui ens levererings-post blifvit väl sammanblandad, aftagas och inläggas uti en trädask , samt förses med Styresmannens och Leverenteurens Sigiller, med utanpå asken gjord anteckning, om och till hvad procent cassation skett; hvarefter Eeverenteuren skulle äga, att inom viss tid inlemna profvet å den sålunda casserade Saltpetern hos Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, för att derstädes, uti Leverenteurens och Styresmannens närvaro öppnas och pröfvas, efter den proberings-method Comiterade torde uppgifva och meddela, och i händelse profvet jemväl blefve af Eders Kongl. Majus Befallningshafvande ansett odugligt, borde Leverenteuren äga öppet, att låta detsamma lill Comiterade, på ofvanbexörde sätt förvaradt, insändas, för att, uppå deras - Den 17 Juli. *535 ras föranstaltande, efter vetenskapliga grunder, ordentligen proberas; finnes profvet då odugligt, borde Eeverenteuren ersätta Sjuderi-Styresmannen den honom åbragte kostnad och tidspillan, men blefve detsamma, vid pröfningen, antingen inför Comiterade eller Eders Kongl. Majtts Befallningshafvande, i sistnämnde fall, utan anmält klander af Styresmännen , befunnit dugligt och antagligt, borde Styresmannen, på hvars ansvar uppbörden verkställes, efter Comiterades bepröfvande, antingen på någon tid eller för beständigt, från tjensten skiljas, och den förfördelade af honom njuta ersättning för alla kostnader, både till bristens fyllande vid levereringen och för den ytterligare pröfningen af Saltpetern.
” som jag gömmer för en enda!” ”Nog, nog då!” sade han, och en blixt af outsäglig glädje flammade i hans svarta öga. ”Jag begär ännu ingenting mer!” ”Och ni är nöjd, är öfvertygad?” ”Fullkomligt men var försigtig: låt ej någon ana att det fins en person, som fäster hela sitt hopp om framtida sällhet på de ord han nu hört! Lofvar ni det?” ”Ja, och ni kan lita på det!” ”Farväl då tills härnäst ljufva, ljufva Blenda, farväl!” ”Ack, ett ögonblick ännu – detta härnäst, när blir det?” Hon bemödade sig att qväfva smärtan af afskedet, men den framskymtade dock i hennes röst. ”Fråga ej – det blir så snart jag tror mig tryggt kunna lita på det hjerta, som jag eftersträfvar. Nyss ansåg jag mig sväfva i fara att förlora det.” Blenda svarade endast med ett småleende, men detta var nog betydelsefullt att göra hennes tanke klar. Nästa sekund var kusin Jean försvunnen. Men trots hastigheten i både mötet och skilsmessan kände Blenda sitt lynne nu fullkomligt återstäldt. Hon bar en verld af lycksalighet inom sig. Efter lektionens slut och lärarens bortgång, kastade sig Blenda, med ett utbrott af den inneboende, för en stund qväfda hänryckningen, i sin gamla väninnas armar. ”Ack, goda tant, tala med mig om honom – hvartill denna förbehållsamhet?” ”Han har ju önskat det!” ”Men numera kan han hvarken önska eller fordra det, då han sjelf visat sig här!” ”Jag har också ingenting emot att tala om honom, blott du icke begär att jag skall besvara vissa frågor, öfver hvilka jag ej har rättighet att yttra mig.” ”Nej, jag vill icke, jag behöfver till och med icke göra några frågor som kunna sätta tant i bryderi – jag vet ju mycket mer än han tror.” ”Åh, hvad vet du då?” ”Det vigtigaste!” ”Och det är?” ”Jag kunde svara med fyra ord: att jag älskar honom – ty det är verkligen det vigtigaste icke sant?” ”Jo, visserligen – men dernäst?”
Att besvär öfver afslaget skulle anföras var att förutse och derom bar jag nyligen fått underrättelse, ehuru jag hoppas utan framgång, emedan Calmar läns ädle Höfding gör allt hvad efter lag står i bans magt till inskränkning af bränvinsförbrukningen i orten. Emellertid är det en ingalunda angenäm erfarenhetssanning att ibland allmogen på denna ort råder ett stort och allmänt missnöje öfver närvarande ställning i detta hänseende, och man bar anledning till stor fruktan, att om den finge bränvinslagstiftningen i sina bänder skulle de förra 150,000 småpannorna åter uppstå kanske i mångdubbladt antal. Att missnöjet och afvogheten emot de stora ångbrånnerierna härleder sig hos många från den välbekanta Svenska afundsjukan kan icke förnekas. Men om förhållandet närmare undersökes, skall man säkert finna att den icke saknar skäl. Vid länets Pröfnings-kommitte, hvaruti jag deltog i början af sistlidne månad, uppskattades ångbränneriernas vinst till minst 15 och högst 25 öre på hvarje kanna. Att likväl äfven detta är för lågt bevisas bäst deraf att ärliga storbrännare sjelfve tillstå att de, under lyckliga konjunkturer, kunna på ett bränvinsbrånningsår hafva 20 å 25,000 R:dr i ren behållning. Och då småbönderna på åttondedels och sextondedels hemman nödgas sälja till dem sina potäter för ringa pris, utan att kunua få det ringaste af den stora vinst som derpå skördas, är det ganska naturligt att sådant skall väcka missnöje och förtrytsamhet. När en manufaktur-inrättning eller annan nyttig industri-anläggning tillskyndar sin egare betydliga fördelar, kan man glädjas öfver samhällets materiela utveckling. Men hvad glädje kan man känna öfver bränvinsbrännarens stora vinst, när man allestädes ser och förnimmer de bedröfliga verkningarnc af bans producerade vara och vet ifrån hvilka samhällsklasser största delen af den stora vinsten ytterst skall tagas!
Jag vill icke anföra flera exempel, utan blott påpeka att de finnas i stor mängd. Jag kan icke annat än förena mig med Gr. Posse i anhållan, att en liten strof måtte intagas angående unionsflaggan. Det är verkligen genom Noriges grundlag bestämdt att de båda rikena skola hafva en unionsfiagga. Denna grundlag anses vara en föreningsakt emellan rikena och då bör den väl äfven vara en sanning. För närvarande hafva vi icke någon särskild flagga, och skola vi Den 28 Mars f. m. 389 hafva det, anser jaer, ; likhet med Gr. Posse, att den bör vara utan några främmande tillsatser. För öfrigt vill jag fästa upmärksamheten på att Norska flaggan icke är känd i Europa, och jag tror att det för närvarande finnes klagomål från Noriges sida i Utrikesministerium deröfver, att den Norska flaggan icke erkännes och saluteras. När en Norrman hissar sin flagga, så hissas till svar Svenska flaggan och gifves Svensk salut derföre, att nan icke känner någon sådan flagga som Noriges. Jag för min del påyrkar emellertid icke bestämdt införandet af det utaf Gt. Posse föreslagna tillägg, utan kan möjligen vara nöjd med hvad Gr. Sparres förslag derom innehåller; men, går det an att få in det, så anser jag det varn ganska lämpligt. Frih. Cederström: Under de flera Riksdagar jag hade tvekan att med den aktade ledamoten, Hr Printzensköld samarbeta i Exp. Utsk:t, egde jag afven den lyckan, att med honom öfverensstämma i åsigter, och inträffade någon gång motsntsen, kunde sådant (lika litet då som nu) aldrig föranleda till någon bristande vänskap oss emellan. Jag är öfverlygad, att förhållandet alltid blifver sådant. Här har blifvit af den värde ledamoten nyss hos oss yttrsdt, att Gr. Sparres förslag icke skulle vara lika kraftigt i sak, som Utsk:ls. I Gr. Sparres finnas dock upräknade alla de omständig heter, som synas mig vara af hufvudsaklig vigt.
Dahlerus må i allo befrias från den genom Högste Domstolens ofvannämnda Utslag af den 22 Maj i833 honom ådömda ansvarsoch ersättnings-skyldighet i och för Krigs-Casseuren Brattströms uppbördsbrist, och att, såsom följd häraf, den å Dahleri lösa egendom lagda qvarstad må genast upphöra. Vidkommande åter Krigs-Rådet Hauffman ; så enär, efter hvad af handlingarne inhemtas, bemälde Krigs-Råd, enligt Kammar-Rättens ofvanberörda, lagakraftvunna Utslag af den 12 April 1832, endast blifvit ålagd att i andra rummet, eller, derest brist hos Dahlerus uppstode, för ifrågavarande balance ansvara, samt, på sätt uti E. K. M:ts Nådiga Proposition finnes anfördt, Hauffman, för fullgörande af den honom i berörde afseende, åliggande betalnings-skyldighet, icke eger annan tillgång, än sin till indragning uppförda och af Fjerde Hufvud-titelns besparingar utgående lön, stor 777 R:dr banco, hafva Rikets Ständer tillika ansett sig ega skäl att tillåta, det jemväl Krigs-Rådet Hauffman rnå tillgodonjuta befrielse från den ansvarsoch ersättnings-skyldighet, hvilken genom Kammar-Rättens nyssnämnda Utslag blifvit honom uti merberörde balance-mål ådömd. Hvilket, till svar å E. K. M:ts i ämnet gjorda Nådiga framställningar, Rikets Ständer få härmed i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 30 November 1844. Expeditions-Utskottets Förslag till und. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 27N0V. 1844* Preste-Ståndet den 27 Borgare-Ståndet den 3o Bonde-Ståndet den 3o Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse j angåönde förtydligande af Kongl. Brefvet den a5 Sept. 1777. (Lag-Utsk:s Bet., N:o 20.) S. A. K. Sedan K.
Andra, an djapare mö.tte henne. som så mingen annan, i nödviiucligheteii af koinproinissez. under &gt;) kampen f ör lyckaii B. Meii e h r u vännerna söka t i i h allt detta kuiiiia de icke ilalzun det. och sjal af tapnkar)) - tillvaron h i i n a t visa sig mera mjnk och forrubar än för andra, ringare naturer, som krossas emot dess hårdhet? Skulle icke c7e,~sn starka vingar kunnat l ~ &amp; a sig öfver, för andra svaröherstigliga. hiiider? Vi kunna endast fråga nu mera. I vårt land, dar en del af Sonja K o r a l e ~ s k ~ rika s lefriad förflöt, kommer man viil ofta att f r i n henne hWmh föredömeii och eggelser med afseende i krinlig striifraii till mera ljus och mera frihet. Och detta med full riitt. ?den ma man därvid också. minnas detta. För Soiiju Ko~alevsky, århiind r d e t s och nGhädu. dls tiders hittills mest Berömda h i n - liga vetenskapsidlrnre, rar det icke veteiiskapen, icke ~ i t t e r - heten, icke äran, som var tillvarons rr~tc ' rlei ' pzozkt. Hoii kiiiide lika djupt, SOM en annan snillrik kvinna, att ryktet endast vm sun peu de bruit autour de son coeur ». ' kr förlieme, som för den enklaste flicka, mr lljikt~lf lifvets kiilla. Och må inan iiniiii miniias ett. För Sonja &amp; ~ r a l e ~ s b y s 2: &amp; mer gjorde liexines storhet henne icke dyrbar. HfT.ad som i deras ögon gjorde henne enastitende var, att hoii i siillsynt mått egde det, hmrom Göthe menade oss bör: ^ bönfiillir i Stom fan7; nr och ett swit 7tjiirl.t~~. Vid Sonja Kovalevskys bår den 16 Februari 1891.
IX. E. 3. — N:o 53. angående pensionsfyllnad vid afskedstagande! för Andre Bataljoos-Läkaren A. B. Michaelssen. III. 384. R. 392. Se vidare Pension. — N:o 54. angående rättighet för Bataljons-Chefen vid Krono Arbets-Kåren, Majoren Jonas Gabriel Schander all erhålla pension å Rikets Allmänna Indragningsstat. III. 384. R. 393. VI. — N:o 55. angående årlig pension åt framlidne f. d. Siats-Rådet Samuel Grubbes Enka, Margarelha Johanna Grubbe. III. 384. R. 393. VI. B. 28, 113, 116. A. 350. —- N:o 56. angående pension på Allmänna Indragningsstaten för Vaktbeljenten i Manufaktur-Diskoot-kontoret, J. E. Lindström. III. 384. R. 393. Se vidare Stats-Utskottets Utlåtande N:o 74. — N:o 57. om beviljande af ett särskildt kreditiv. IV. R. 119. B. 215. A. 263. E. 316. — N:o 58. Svar uppå Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående Riksdagens förlängning. — N:o 59. angående ett anslag af 25,000 R:dr till npförande af en Ladugårdsoch en Mejeri-byggnad vid Ultuna Landtbruksinstitut. V. 7, 63. R. 75. VII. B. 204. VIII. 35. A. 83. E. 324. (.147 ) Propositioner och Skrifvelser, Konungens Nådiga. — N:o 60. angående anslag för upbyggande af ett kapell i Korpilorobola by af Öfver-Torneå socken samt understöd för aflönande af en Kapellpredikantderstädes. V. 7. R. 75. VIII. B. 157, 410. A. 437.
De läkare och vaccinatörer som tänker insända till Kollegium förteckningar på av dem utförda vaccinationer. Förteckningarna för förra året skall vara insända före maj månad. Där skall stå barnets namn och ålder, faderns namn och stånd, bostadsadressen och anteckningar om vaccinationen. Där antecknas, datum för vaccinationen, datum då barnet visades upp för vaccinatören, vilket bör ske efter 8-10 dagar. Anses vaccinationen falsk eller tvetydig och behöver göras om sätts ett kors. I de fall där vaccinatören inte fått betalt, uppges antalet vaccinationer, som skall vara bestyrkta av antingen barnens föräldrar eller en vaccinationsföreståndare och om sådan inte finns av två i orten ansedda redliga män. Kollegium mottar med nöje vaccinatörernas berättelser, om någon koppfarsot drabbat deras ort under sista året, hur många som blivit sjuka och avlidit, om verkan därav på allmogen att låta vaccinera sig. Om hinder som möta vaccinatörerna och med vilka medel man undanröjer hindren samt vad mera till ytterligare upplysning om detta prisvärda medel emot så många farligheter. Stockholm den 22 januari 1807. På Kongl Kollegii Medici vägnar Salomon, Odhelius, Scultzenheim, Hedin, Hagström, Sparrman, Hardtman, Rooth, Almroth, Krey. Kungörelse angående stubbelön för så väl storverksträn å kronojord, som ekar under arton tums diameter å krono och kronoskattehemmans ägor. Stockholm den 27 januari 1807. Ny taxa för belöning till de kronohemmansåbor som vårdar mastträd, spiror och storverksträd till flottans och andra allmänna behov. Tabell på stubblön för ekar av 17 till 9 tums diameter. Kronoskattehemmansinnehavaren får fulla beloppet, medan kronohemmansåbon får hälften. Stockholm den 27 januari 1807. På dragande kall och ämbetets vägnar JOH GUST LAGERBJELKE. Förordning om enskiften. Malmö den 2 februari 1807. Enstaka hemman har i alla tider varit mera ansedda än de som legat i byar, där en trög och efterlåten granne kan lägga hinder i vägen för den mest flitige och omtänksamma jordbrukare.
Regeringsformen omtalade mindre Creditiv påräknade, fonder ej skulle vid möjligen inträffande behof lemna full tillgång; och Utskotten hafva således ansett enahanda utväg härvid böra begagnas. Till Riksens Ständers bifall hemstälies således i:mo Att för så stor summa, som de af Riksens Ständer till utbetalning från Riksgälds - Contoiret fastställande anslag kunna komma att öfverstiga den tillgång, som öfverskottet af Banquens inkomster kan lemna; äfvensom för hvad, som uti betalningstillgångar hos Riksgälds-Contoiret kan brista, då Kongl. Maj:t äskar att lyfta medel af det så kallade mindre Creditivet, Riksgälds-Contoiret mi ega, att utställa Obligationer till Sedelhafvare, uppå valeurer af 500, 250 och 125 Rulr Banco, ställde att af Riksgälds-Contoiret betalas uti Banco-sedlar vid anfordran, jemte ränta efter 3 proc. örn året; med förbehållen rättighet för Riksgälds-Contoiret, att genom Allmän Kungörelse uppsäga Obligationerne till betalning å viss dag 3 månader derefter, ifrån hvilken tids förlopp ränteberäkningea upphörer. 2:do Att i fall större belopp Obligationer någon gång skulle till betalning uppvisas, än att de samma med Riksghlds-Contoirets tillgångar kunna infrias, Riksgälds-Contoiret må xxxvi Stattoeh Banco-Utskottens Utlåtanden] ega, att af den under Banco-Discontens administration ställde fond för beläning af publika papper upptaga län till den summa , som för ändamålet erfordras, emot vanlig ränta; med rättighet för Contoiret, att så fort, och i den mån medel inflyta, Lånet återbetala; Ägande Fullrnägtige att i stället för de Obligationer, som blifvit inlöste, utan att hafva varit å Contoiret» sida uppsagde, upptaga nya lån på samma villkor, intill dess den summa, som för året är bestämd , blifvit fylld. Hvilket till Rikets Höglofl.
I sådant afseende ber jag, att få föreslå, det'i fjerde punkten, efter orden fulla beloppet ■ må införås: på. det sätt, att hälften inlåses genast med Rlksg äldsSedldr, och för den andra hälften utgifva# RiksgäldsConioirets Obligationer ej på högre ån ioo Rdrs valeur, kvilla sedermera inlåsas på fem Terminer under loppet af 2 och ett halft dr, med en femtedel, hvar sjette månad, utan, ränta. Grefve Spens, Carl Gustaf: Jag instämmer med Friherre Cederström deruti, att af ds föreslagne Obligationerna en femtedel hvarje halft år bör inlösas, men tror tillika att ser-; skilta Obligationer för hvarje sådan femtedel böra utgifvas, och hemställer, om ej denna Reglementariska föreskrift år nödig till undvikande af de olägenheter, som afklippning medför. Hems Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemstälde, att Götha CanalBolagssami MaimöDisconters Öfriga Capitalskulder, jemte derå till den i October 1817 upplupne Räntor, mätte liqviderfis till fulla beloppet, på Den 2 Junii« 65 det sått, att hålften inlöses genast med Riks* gåldsSedlar, och för den andra hålften utgifvas RiksgåldsContoirets Obligationer ej på högre ån roo R:drs valeur, hvilka sedermera in: lösas på feni terminer under loppet af två och ett halft år* med en femtedel hvar sjette inår: had* utan ränta* Ropades starka ja* jemte några Nej. Grefve Spens * Carl Gustaf'.
Om remiss häraf till Lag-Utskottet anhålles. Stockholm den 8 November 1865. A. R. Falkman. 52 Motioner i Borgare-Ståndet 1865. Af Herr SlllldV&llSOIl, J, om förbättrad reglering af den ekonomiska förvaltningen och undervisningen vid rikets Landtbruksinstitut. Med stor frikostighet, hafva Rikets Ständer befrämjat upprättandet af tvenne fullständiga landtbruksinstitut, hvilka af lärjungar bevistas sä vidt utrymmet tillåter. Hvartdera har ordnats oell utbildats för sig, utan något egentligt samband och samverkan med hvarandra samt med alldeles olika reglementen och styrelsesätt. Lärareprof, befordringar och utnämningar äro olika vid dem begge, likasom mycket annat uti deras organisation och undervisningsarbete, m. m. Vid det äldsta af dessa institut, nemligen Ultuna, hvarifrån snarligen flera generationer elever och lärlingar utgått, utöfvas högsta vården och tillsynen, så väl öfver undervisningen som det vidsträckta landtbruket, af en styrelse, som tilloch afsätter lärare och tjenstemän vid institutet, beslutar alla vigtigare verkställighetsoch förvaltnings-åtgärder samt disponerar intrader m. m., väl jemlikt ett reglemente, men så evasivt, att det lemnar rum för största möjliga godtfinnande å både styrelsens och föreståndarens sida. Deruti kan icke ligga något ondt, så länge dessa förtroendeposter beklädas af oegennyttige och skicklige män, som vetat att föra hela institutet framåt, midt under ett ganska mödosamt organisationsarbete från grunden. Också torde vid institutets första upprättande stora svårigheter hafva mött att då med definitiva reglementen ordna icke allenast den ganska omfattande förvaltningen, utan äfven den här i riket alldeles nya undervisningen. Men numera bör så mycken erfarenhet hafva inhemtats vid begge instituten, att den gamla och i flera hänseenden ganska vanliga bristen, synnerligast vid Ultuna, af vederbörliga reglementen för hela denna magtpåliggande undervisningsanstalt borde kunna med snaraste afhjelpas.
Min åsyftade förändring af Utskottens förslag förlikar sig aldrabäst med den nuvarande § i Stadgan, hvilken jag tror vara bättre redigerad, och hafva företräde i korthet och uttryck. Jag förenar mig derföre uti Herr Hjertås förslag, hvarigenom ock säkerhet emot obehörigt skifte är iakttagen, hvilket jag tyckt vara flere Ledamöters, och deribland äfven Grefve Spenss syftemål. Grefve Posse: Med den förändring i nuvarande 12 §, som Herr Hjerta föreslagit, blir förhållandet alldeles detsamma, som jag velat hafva uttryckt. Jag förenar mig således med Friherre Anckarswärd och Herr Hjerta. Herr Danekwardt: Jag hade ämnat yttra, hvad Grefve Posse nu anfört, och förenar mig således deri, med hemställan, om icke hvad han föreslagit, kunde blifva den ena, och Grefve Spenss yrkande den andra propositionen. Friherre Sprengtporten: Jag har endast åsyftat, att icke allt correctif skulle blifva borttagit. För att icke orsaka tidsförlust, instämmer äfven jag med Herr Hjerta, men tror att ordet delägares, som står i plurali, borde stå i singulari. Den 27 Augusti f. m. Herr Hjerta: Jag får upplysa, att ingen ändring i afseende på ordet delägares behöfves. Jag har föreslagit, att lydelsen skulle blifva denna: och finna, på grund af delägares gjorda yrkande, Skiftesmannen och Gode Männen &c. Jag skulle tro, att om Grefve Spens fästat tillbörligt afseende på denna redaction, borde han medgifva, att i densamma icke finnas de ord lian vill hafva bort. Den torde således alldeles svara emot hvad han önskar. Grefve Spens: