Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då nyssberörde mitt förslag till ullpremiernas återupplifvande icke vid 130g års Riksmöte blef bifallet, och då det andra förslaget, om en fri ull-handel på landet - oaktadt godkändt af alla fyra RiksStånden, genom saknad! allmänt påbud derom, hittills icke kommit till verkställighet, så vore väl för mig anledning till tvekan derom, huruvida någon vidare öfverläggning om förberörde mina framställningar, kunde äga eller få äga rum; men vid betraktelsen deraf, att flera, och deribland äfven af mig år 1809 yttrade och yrkade meningar, som då icke vunno bifall, vid efterföljande Riksdagar blifvit framställde och godkände, så vågar jag ännu en gång påkalla Högloft. Ridderskapetsoch Adelns uppmärksamhet å den vigtiga frågan , huru och hvad medel må blifva till vidtagande för att befordra och vinna det stora föremålet, att nemligen med möjligaste första Svenska klädes-fabrikerna' skola kunna påräkna deras erforderliga ull-behof ifrån Svenska Schäferier. Efter min öfvertygelse, är visserligen denna fråga af mycken vigt, ty det är icke nog dermed, att, om, såsom förberördt är, tillräckliga förråder af inhemsk ull blifva för Den 11 Maj. e. m'. inrikes behofvet att tillgå, flera hundra tusende R:dr, som nu årligen för ull utgå till utrikes orter, qvarstadna uti Riket och utgöra en betydlig tillgång för Svenska Jordbrukaren ; utan derutöfver skall jemväl hvarje tänkande patriot anse för en tillfreds, ställande vinning, att det oförmånliga omdöme och den skugga således måste försvinna, som en så långtida uraktlåtenhet af ifrågavarande Hushålls-anstalt ostridigt förtjent.
Ull diskot» t—fondens kapitaloch ränteskuld för do, till samma fonds utgifter, från Manufaktur-diskonten lemnade förskott. 6:0) Angående saknad redogörelse för anvisade medel till underlättande af Svenska arbetares återfärd frän Danmark till fäderneslandet. (Revisions-barättelsen sid. 10—11, Kommers-kollegii utlåtande sid. 40-—41.) Som, enligt hvad Kongl. Kommers-kollegium upplyst och ehuru någon föreskrift icke meddelats om afgifvandet af redovisning för den af Revisorerno omnämnda anslags-summa, 500 R:dr, som, på grund af Kongl. Brefvet den 16 November 1855, blifvit, utaf anslaget till godtgörande af Svenska och Norrska konsulers utgifter å utrikes orter för Svenskar och Norrmän, förskottsvis utbetaldt, för att, genom Kongl. Svenska Ministerns vid Danska hofvet och General-konsulns i Helsingör försorg, användas för underlättande af medellöse Svenske arbetares återresa till sitt fädernesland, bemälJe Minister redan, under den 29 Januari 1894, lill Kongl. Kabinettet för utrikes brefvexlingen insändt en, numera till Kongl. Kommers-kollegium öfverlemnad, specifik redogörelse för den till sagdo ändamål anvisade summa; så lärer, vid ^let af nyssnämnde Kollegium upplysta förhållande, hvad Revisorerne, i anseende till saknad föreskrift om dylik redovisnings afgifvande, yttrat, i hvilket yttrande Utskottet, för sin del, jemväl instämmer, icke föranleda någon åtgärd. Stockholm den 18 December 1896. / STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN, 1856. Stats-Utskollets Utlåtande N:o 20. 1 SO. Ank. till Exp.-Utsk. den 20 Dec. 1856, kl. 11 f. ro, Ullätande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, an gående försäljning af f. d. Landshöfdinge-Residens-tomterne i staden Piteå med å dem befintliga byggnader.
Sedan hon välvilligt visat mig » I hemmen frikallas sjuksköterskorna dock från att uträtta gröfre sysslor, vet jag. » » Möjligen i förmögna hem; men de blifva ju äfven kallade till fattiga sjuklingar, och då blir ej sällan en grundlig rengöring i den sjukes hem ett af sjuksköterskans första göromål, och den dagliga städningen — stunsin utmärkt vackra växtsamling, frågar hon till sist, hvad jag tycker om » den vandrande juden ». » A r det denna, » utbrister jag; det var således endast en gammal bekant, fast jag ej förr än nu hört något svenskt namn på den samma. Kanske har någon af Iduns läsare sden vandrande juden » till dagligt sällskap, utan att ändå känna honom. För att han för dem om möjligt må blifva bekant, vill jag till » Ebon Hois » upplysningar foga nedanstående. De^s latinska namn är Tradcscanlia albijlora, en slingerväxt med äggrunda, tvåsidigt ställda blad, med en violett anstrykning på undersidan af somliga och oansenliga, hvita. blommor. Dess stora värde består i dess användbarhet, såsom till amplar, beblädnad af jordytan i större växters krukor o. s. v., den lätthet, hvarmed den förökas, och de ringa anspråk, den har för att växa och trifvas. Förutom ofvanslående art finnes en annan, zcbrina, med hvitstrimmiga och af denna en varietel med hvitoch rödstrimmiga blad, båda utmärkt vackra, men de hafva ej så vackert växtsätt som den första. Afven dessa båda äro ganska ofta odlade. Blomslervän. Hennes pojke. fPIjwea hade kommit en vacker solskensdag; k^zo hon kunde ännu minnas, hur hon legat halfvägs ut genom det fönstret en trappa upp och tittat, full af nyfikenhet, ut på den öfverhöljda bysten, som tre karlar varsamt handterade, liksom den vore lefvaude. Och sedan hade hon klifvit upp på galoschhyllan, för att ej slå i vägen, då den bars in i tamburen. Modern hade varit mycket emot inköpet, men pappa kom dock att råda i den saken, som i allt annat. En byst måste man ha i salongen.
Utlåtande, iV:o 47. het, som numera blifvit deråt egnad, såsom bevis hvarpå anförts, att under de 3 sistförflutne åren 2:ne nya fyrar å Malörn och stora Fjederägg blifvit uppförda samt 2:ne, å Storjungfrun och Holmögadd, ombyggde och försedde med förbättrade och ändamålsenligare lysningsapparater; hvarförutan en ansenlig mängd känningsbåkar blifvit uppbyggde och nya grundprickar utlagde.” Genom hvad sålunda blifvit meddeladt, anser Utskottet det vara tillförlitligen utredt, alt å anslaget för fyranläggningar medel saknas för tillvägabringande af dylika anläggningar på ifrågavarande ställen; och torde Rikets Ständer redan af detta skäl finna motionärens framställning icke kunna bifallas. Då nu i öfrigt härtill kommer, att, i fråga om Finngrunden, Kongl. Majit redan i Nåder beslutat anbringande derstädes af dagmärken, så att motionärens derom alternativt framställda yrkande förfallit; att utomordentligt stora svårigheter och kostnader skulle vara förenade med så väl utläggande och bibehållande af ett fyrskepp vid nämnde långt uti hafvet belägna grand, som med ett fyrtorns uppförande derstädes; och att dessutom skeppare kunna under mörker, med ledning af Storjungfruns fyr, akta sig för dessa grund; alt, beträffande Grundkallegrundet, detsamma är beläget inom den på Understens skär befintlige fyrs lysningsvidd och att således någon särskild fyrinrättning vid nyssnämnde grund icke synes vara nödig, samt att, hvad Svenska högarne angår, motionärens ena förslag i afseende derå, eller om anbringande derstädes af ett förbättradt dagmärke, i följd af Kongl. Mjajits redan fattade beslut kommer att tillvägabringas; alltså har Utskottet funnit sig ej kunna frångå sitt i betänkandet N:o 8 i detta ämne meddelade yttrande, ulan får ånyo vördsamligen hemställa, att ifrågavarande motion må lemnäs utan åtgärd. Stockholm den 16 Februari 1854- Allm. Betv. och Ekon.-Utik. Memorial till Vallo/liga Borgare-Ståndet, i anledning af Aterremiss utaf betänkandet JV:o 11.
Hvad åter hörer till den Adelige Riksdagsmannens skyldigheter och rättigheter, så måste denna del af RiddarhusOrdningen såsom hörandes, enligt RiksdagsOrdningens 12 § , ovilkorligen och lika med de andra Ståndens ordningar , vara författad i öfverensstämmelse med Grundlagarna, också nödvändigt anses gillbar och äfven sanctionerad, i och med detsamma som den befunnits vara författad i öfverensstämmelse med Grundlagarne. Brister kunna icke uppkomma, när på Grundlagarnes föreskrifter och anda nödig uppmärksamhet blifvit fästad, Finner man brister, så måste de rättas Den 2o Januariii efter Grundlagarnes föreskrifter och det så snärt' toian finner dem. Uppstår tvekan om hvad sora är rätt, så måste polisreglementet, sorn ett enda RiksStånd till efterföljd för sig faststäldt, vika för Grundlagarne, sorti Konung och Ständer gemensamt fastställt och besvurit. Lagligt staude, olagligt återgånge. Och detta så mycket mera, som de öfriga Stånden icke kunna med liknöjdhet se, att ett RiksStånd, genom sin serskildta ordning, gör orri intet, hvad Grundlagarne i afseende på Folkrepresentanternes skyldigheter och rättigheter i allmänhet stadgat, då Constitutionens garantie egentligen deri ligger, att de föreskrifna formerne blifva iakttagne. Först får jag fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på skillnaden emellan deii påskrift, hvarmed den förra Riddarhus-Ordniugen varit försedd, och den sorn läses på den nyai Den förra lyder sålunda: ”Alltså vele vi iippå Ridderskapets och Adelns underdåniga anhållan hafva denna Riddarhusordning till obrottslig efterlefnad härmed antagit och kungjort. ” Högste Magteiis åtgärd här bestod deruti, att den befallte promulgation af hvad Rid-, derskapet och Adeln fastställt.
Stats-Rådets Ledamöter, Presidenter och Chefer för Collegier eller i dessas ställe inrättade werk, Justitie-Canzleren, Cheferne för Tullstyrelsen och för Postwerket, Expeditions-Chefer i Stats-Departementen, Öfwer-Ståthållaren, Under-Ståthållaren och Politie-Mästaren i hufwudstaden, Landshöfdingar, Fältmarskalkar, Generaler och Amiraler af alla grader, General-Adjutanter, Öfwer-Adjutanter, Stabs-Adjutanter, Kommendanter i Fästningarne, Öfwerstar för Regementena, Sekund-Cheferne för Gardes-Regementena till häst och fot och för Lif-Regementets Corpser samt Cheferne för öfrige särskildt för sig bestående Militära Corpser eller Bataljoner, Cheferne för Artilleriet, Fortifikations-, Fältmätningsoch Sjömätnings-wäsendet, Ministrar, Sändebud och Agenter för handeln hos främmande Makter, samt de Embetsoch Tjenstemän, som uti Konungens Kabinett för utrikes brefwexlingen och wid Beskickningarne nyttjas, hafwa förtroende-sysslor, hwarifrån Konungen må dem entlediga, när han pröfwar Rikets tjenst det fordra. Regeringsrätten tillkommer det äfven att, i mål af beskaffenhet att kunna tillhöra dess slutliga pröfning, upptaga och afgöra alla ansökningar, att Konungen må bryta dom åter, som vunnit laga kraft, eller återställa laga tid, som försuten är. 1809: Konungen skal altid wara af den rena Evangeliska Läran, sådan som den uti den oförändrade Augsburgiska Bekännelsen samt Upsala Mötes Beslut af År 1593 antagen och förklarad är. Konungen skall alltid vara av den rena evangeliska läran, sådan som den uti den oförändrade Augsburgiska bekännelsen samt Uppsala mötes beslut av år 1593 antagen och förklarad är. 1809: Konungens Majestät skal hållas i helgd och wördnad; Hans gerningar ware emot alt åtal fredade.
Vidare inbetalnings-skyldighet intill 1862 års slut, och att således båda lånen till deras nyssnämnda den 2 Juli bokförda belopp måtte intill 1861 års slut vara räntefria; samt att Rikets Ständer måtte för arbetets fullbordande bevilja ett ytterligare lån af 60,000 R:dr R:mt, under enahanda bctalningsvilkor, som för det sednast meddelade lånet blifvit mcdgifne, och med den räntefrihet, som för detsamma nu blifvit begärd; varande af motionären slutligen anmärkt, dels att beskaffenheten af ifrågavarande arbetsföretag och dess vigt för en vidsträckt landsort blifvit vid de 2:ne sistförflutnc riksdagarne, såsom af Stats-Utskottets i anledning af då gjorda framställningar afgifne utlåtanden kunde inhemtas, nogsamt ådagalagd, dels att den 7 mil långa kommunikationsväg, hvilken samtidigt med sjösänkningen bereddes, af strandegarno bekostades utan att Staten derför behöfdo vidkännas någon särskild utgift; hvarförutan motionären såsom prejudikat åberopat de anstånd, som vid föregående riksdagar blifvit förunnade Cimbrishamn med flera städer i afseende på återbetalningen af dem beviljade hamnbyggnadslån. På sätt Utskottet ofvan anfört, hafva för ifrågavarande sjösänkningsföretag och den i sammanhang dermed föreslagna båtleds-anläggningen under nästförflutne 2:ne riksdagar blifvit strandegarno beviljade särskilda låneunderstöd å tillsammans 300,000 R:dr R:mt, och således till belopp nära motsvarande den summa, 269,760 R:dr B:ko eller 404,640 ll:dr R:mt, hvartill, enligt vederbörande Distrikt-chefs intyg, den för arbetsföretaget ursprungligen beräknade kostnaden borde, i anseende till inträffade prisstegringar, förhöjas.
Jag vågar tro att Hr Wallenbergs motion förtjenat ett bättre öde än det Utsk. boredt densamma, icke derföre att jag anser våra ångbåtar hvarken kunna eller böra gå utan lots, utan derföre att jag har svårt att förlika mig med undantags-lagstiftningar. Det egna förhållande har nemi. i tidernas längd inträffat inom vår hafsgående Sngbfilsflotta, att en mängd fartyg, jag tror 21 af 29, genom enskild Kongl, nåd, redan befriats från skyldigheten att taga lots. De öfriga hafva deremot förgäfves sökt en dylik befrielse. Vår ångbåtsflotta kan således indelas i 2:ne klasser, en privilegierad och en oprivilegierad. Detta kan icke vara annat än obilligt. För den sökta befrielsen talar dessutom den kända omständigheten, att lotsarna alltid äro påpassliga och till hands då fartyg anlända som icke ovilkorligen äro skyldige att begagna dem; men deremot göra sig föga besvär för de ångare hvilka icke få gå dem förutan. Helt vanligt är, att dylika fartyg nödgas upsöka lotsen vid lotsbryggan eller ock efter fruktlös väntan bryta mot Förordn:n och fortsätta resan honom förutan, till känbar tidsförlust för så väl fartyg som passagerare, men till tydlig vinst för lotsen, hvilken, antingen han begagnas eller ej, i alia fall upbär sin betalning. Det enda skäl Utsk. behagat anföra, eller att lotsarne behöfva denna inkomst, förefaller mig nog underhaltigt. Jag skulle tro, att man nu kommit så långt i statsekonomi, att man funnit det lotsarne äro till för trafiken ej trafiken för deras skull. Två Stånd hafva redan bifallit Ilr Wallenbergs motion, jag anhåller vördsamt att R. o. Ad. måtte göra likaledes. Hr Adelborg,' Henr. Otto: Jag förenar mig med den sista talaren. Eni. min åsigt har Utsk. betraktat frågan ur blott 2:ne synpunkter, båda med lika litet skäl. Den ena synpunkten är, att förekomma den våda som skulle upstå om ångfartyg få gå 542 Den 6 Maj e. m. utan lots.
Hr Printzensköld; Jag tror att man ej rätt upfattat härads-allmänningarnes natur, då man förutsätter, att deras afkastning skall mellan häradets samtlige hemmans-innehafvare fördelas. De äro icke en sådan hemmanens gemensamma tillhörighet, att alla hemman ega rätt att deraf njuta skogsfång; ty det står i 1805 års förordning, att sådana hemman, som ega tillräcklig skog, eller med hvilkas skog varit illa förfaret ega ingen rätt till utsyning af allmänningen; utan denna nr afsedd att vara tillgänglig för sådana hemman, som af naturen blifvit vanlottade i afs:de å skogstillgång. Gm man nu vill göra de grunder gällande, som här blifvit framställda, stiftar man en lag med bestämmelser, motsatta dem som hittills egt giltighet, och som efter min tanka äro de mest rättvisa nemi. att skoglösa hemman böra ega rätt att njuta skogsfång af allmänning, men inga andra. Man gör orätt, då man betraktar dessa allmänningar som häradernas egendom. Denna fråga har förut varit ventilerad, men man kom då till det resultat, att de voro Statens egendom, men att det härad, der sådan vore belägen, hade rätt att af densamma njuta understöd i skogsfång, hvarje hemman i mån af dess behof och beskaffenhet, dock med uteslutande från denna rätt af alla de hemman som sjelfve hafva tillräcklig skog. Jag anser således, att godkännandet af denna punkt skulle innebära erkännandet af en grundsats, som står i strid med gällande författningar, och anhåller derföre om återremiss. Frih. Sprengtporten: Lika med Frih. Eaab skulle jag önska, att den utdelning, som skall tillkomma delegarne, afskaffades, ty Jan år öfvertygad, att det sätt, som nu iakttages, ganska litet gagnar, och lätt leder till skogarnes förstörelse. Jag befarar dock, att det icke later sig göra att antaga denna redaktion, särdeles derföre att det finnes hemman, som äro skattlagda med rättighet att få utsyning från häradets allmänning; och dessa kunna väl svårligen åläggas att emottaga penningar i utbyte mot naturaprestationer.
Hans operett ”La belle Arsène”, uppförd 1779, öfversattes af Fru Lenngren. Den ifrågavarande melodien träffas med sina ursprungliga ord (O, ma tendre musette!) i en samling ”Folkesange, Fosterlandske og Fremmede”, utgifven i Köpenhamn af Berggren. I ”Valda Skrifter” (Del. II, sid. 246) kallas den ”Menuetto af Heine”; ett skrifeller tryckfel. Fullständigare: ”Cantiques ou opuscules lyriques sur différens sujets de piété, avec des airs notés, à l’usage de la paroisse S:t Sulpice à Paris. Chez A. Le Clere.” 1818. Bekant är, att man vid forskningar angående Choral-musikens historia ofta kommer till besynnerliga upptäckter. Motsatsen mellan ”andliga” och ”verldsliga” sångtoner var fordomdags mindre skarp, än nu. Om vissa choral-melodier ursprungligen varit detta och med dertill svarande ord, eller tvärtom, torde väl aldrig kunna utredas. Hvem skulle t. ex. gissa, att melodien till N:o 460 i vår Psalmbok (”Såsom hjorten träget längtar”) var i Frans I:s tid en fransk jagtvisa, till hvilken Clement Marot skref andliga ord med anledning af Davids 42:a psalm? På denna ton hade ock Dalin diktat sin visa ”En Celadon gaf fröjderop”, som sjelf blef ett svenskt folksqväde. I ”Valda Skrifter”, Del. VI, sid. 223. Af Wieselgren, i ”Sveriges Sköna Litteratur”, Del. IV, sidd. 319, 320. Se, i de ”Valda Skrifterna” Del. II, Sondéns anmärkning sid. 215. ”Valda Skrifter”, Del. VI, sid. 266.
I öfverensstämmelse med hvad här ofvan blifvit anfördt oell ytt-radt, får Utskottet alltså tillstyrka, Siats-Utskottets Utlåtande., ±\:o 484. att, i stallet för de, rörande ifrågavarande Reparationsfond , i 53 §., 2, 3 och 4 mom. a[ Riksgälds-Contoirels nu gällande Reglemente, njeddelade föreskrifter och såsom tillägg till hvad, i afseende å denna Fond, förut blifvit stadgadt, Rikets Ständer må besluta och förordna : i:o att räntan för den af Hjelmare Canal och Slussverks Bolag, genom dess Direction, till Riksgälds-Contoiret utgifna oell i Bolagets fasta egendomar Stora Wallby och Oppeby intecknade förskrifning å 15,ooo R:dr må, tillika med de, genom utlåning af denna räntas årliga belopp, ytterligare uppkommande räntemedel, förblifva under Directionens vård och förvaltning, intilldess en viss betydligare summa såmedelst blifvit bildad , och hvilken summa lills vidare bestämmes till ett belopp af högst 6,000 R:dr; hvarefter
Dock finner jag, å andra sidan, det vara ganska nyttigt, att denna anmärkning, sådan Ilr Grin framställde den uti sitt skriftliga anförande, blifvit gjord, emedan den skall stå qvar såsom en varning, så väl för Styrelsen under den nya formen, som för nationen och dess representanter, att tillse det icke frukterna af den blifvande förändringen gå förlorade; den är att anse såsom ett testamente till så väl den nya Regeringen, som nationen. Sedan jag förklarat detta, bör jag äfven tillkännagifva den öfvertygelse jag äger, att den utsago, man synes hafva velat bevisa, och som tyckes vara till sin grund riktig: ”att det går en 010 genom tiden,” äfven är en följd af en annan lika vigtig omständighet, som man ej kan undgå att förmärka, nemi. att en moralisk princip börjar göra sig gällande i våra samhällen; och vågar jag hoppas, att denna moraliska princip, tillika med det omförmäldta testamentet af Gr. Spens, skola inom vårt kära fädernesland vara tillräckligt verkande motiv för att successivt föra oss fram på den lyckliga reformernas bana, hvarpå vi nu gå att taga det första vigtiga steget. Vid alla de riksdagar, uti hvars förhandlingar jag haft äran deltaga, kan jag icke erinra mig hafva öfvervarit något mera maktpåliggande amne än det, uti hvilket jag nu går att nedlägga mitt ja. Frih. von S c h u 1 ze 11 h ei m, Da v i d: Ledd, ej mindre af en på noggrann undersökning och pröfning grundad öfvertygelse, än äfven, och vare detta sagdt utan all slags egenkärlek, af någon inhemtad erfarenhet, tager jag mig friheten förklara , det jag ämnar med min röst understödja det vigtiga förslag, sorn nu utgör föremål för R. o. Ad:s öfverläggning. Då jag sålunda på förhand uttryckt den åsigt, hvarur jag går att yttra mig, anhåller jag att med några få ord få densamma motivera, underställande den R, o. Åd:s upplysta pröfning. 3o8 Den 22 F e b r uari f. m.
Enligt Utsk:s förslag skulle det lätt kunna hända att begreppen helt och hållet förvillades om arten af det brott, som verkligen vore underkastadt dödsstraff eller icke. I skiljda landsorter kunde genom olika åsigter hos underdomrarne för ungefär enahanda förbrytelse vid den ena HäradsRätten dömas till dödsstraff och vid den andra till lifstids arbete o. s. v. Jag hemställer till en hvar, huruvida ett sådant godtycke vid lagskipnmgen må kunna grundlägga en verklig vördnad för lagen och bibehålla den skräck för dödsstraffet, som väl hufvudsakligen motiverar detsamma. En annan omständighet, som äfven förtjenar att tagas i betraktande, är den, att om HäradsRätts Utslag, som skall underställas HofRiittens pröfning, vore mildare, det för HofRätteu skulle blifva särdeles ömtåligt att skärpa straffet, och vidare, i fall HofRättens utslag öfverensstämde med Under-Rättens, det för Högsta Domstolen blefve ännu betänkligare att höja straffbestämmelsen. På grund af hvad jag nu anfört, får jag afstyrka den af Utsk:t föreslagna förändringen och anhålla att i detta hänseende få instämma uti en af Domprosten Knös afgifven reservation, hvilken klart utreder förhållandet. Den lyder sålunda: »Mot det af Utsk:s pluralitet vid slutet af 1 § gjorda tillägget: »Ar brottet under synnerligen mildrande omständigheter föröfvadt; då må till straffarbete på lifstid kunna dömas»; får jag reservera mig af följande skid: l:o. Detta tillägg innehåller en för Svensk lagstiftning hittills okänd nyhet, som strider icke allenast mot vår nu gällande lags stadgande:) om straff för mord, utan ock mot ordalydelsen och syftningen i LagKomiténs Förslag till allmän Kriminal-lag, Lagberedningens Förslag till Straffbalk och det af K. M:t nu i Nåd. afgifna Lagförslaget, eftersom i alla dessa lagförslag den ifrågavide §.n förekommer i alldeles enahanda ordalag och utan det ofvananförda af Utsk:ts pluralitet gjorda tillägget; 2:o.
Ilalia deras värde, utan endast alt lemna dem tillfälle till belåning, då de i följd af momente! förlägenhet icke kunna säljas. Efter min tanka böra således dessa R.iksg.cont:s sedan sista riksdagen utfärdade 5-proc:s-obligationer icke upptagas i detta morn.; men jag öfverlemna:- lör öfrigt till Ståndet att afgöra, huruvida de böra intagas under lit. c eller i elt särskildt mom. De obligationer åter, som Riksg.conl. hädanefter kan komma att utgifva mot 4 proc., synas derföre bestämdt tillhöra mom. lit. c. Hvad slutligen Armeeus Pe nsionseassas obligationer vidkommer, anser jag, lika med Hr Lefren, att något undantag för dem med rättighet till full belåning icke bör, göras, helst jag är öfvertygad, att de derförutan kunna uppgå lill pari, såsom varande af en särdeles fördelaktig beskaffenhet. Hr Rosenblad, Bernh.: Under förbehåll att framdeles under lit. c få föreslå ett särskildt morn., ang:de Riksg.- cont:s obligationer och de särskilda slagen deraf, tillstyrker jag bifall till mom. lit. «, med uteslutande af de här upptagna Riksg.cont:s före sisth riksdag utfärdade obligationer; och torde detta uteslutande så mycket mindre möta motstånd, som StatsUtsk:s ordförande upplyst, att de få obligationer af denna beskaffenhet, som ännu äro utelöpande, redan äro uppsagda och förfallna. Jag bör blott tillägga, att härifrån måste undantagas elt enda lån, som äro uppsägbar t. Hr af Robsahm: Sedan det blifvit upplyst, att blott en ringa del af Riksg.cont:s före sista riksdag utgifna obligationer ännu äro utelöpande, vill jag medgifva, att mitt påstående om dessa obligationers bibehållande i mom. lit. a må förfalla; men deremot kan jag icke ingå på den satsen, som man här drifvit, att belåningsrätten i allmänhet skulle bestämmas efter de publika papperens ränta, ty det händer icke alltid, att de, som bära högsta räntan, gälla högst i värde.