Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ståndet behagat till Utskottet återremittera följande §§, nemligen: § 9- I hvad den innefattar hemställan af Utskottet: »att Riddar»hus-Direktionen måtte bemyndigas besörja om sammanslående i en »gemensam räkenskap af de särskilda under Direktionens förvaltning »stående fonder, såvidt nemligen denna åtgärd vore med vederbö»rande stiftelse och gåfvobref förenlig eller annat laga hinder dervid »icke möter», emot hvilket förslag anmärkningar blifvit framställda af Herr Björnstjerna, Oscar, och Herr Printzensköld, Carl, hvilka ansett de särskilda fondernas förening i en räkenskap dels icke stå tillsammans med föreskrifterna i de testamenten och gåfvobref, hvarigenom medlen blifvit för bestämda ändamål till Riddarhus-Direktionens förvaltning öfverlemnade, dels i öfrigt medföra åtskilliga olägenheter. I anledning häraf har Riddarhus-Utskottet dels af RiddarhusDirektionen äskat en fullständig utredning, hvilka fonder, utan hinder af föreskrifterna i stiftsoch donations-brefven, kunna sammanslås och i gemensamma räkenskaper förenas, dels begärt Direktionens yttrande i ämnet. Och har Direktionen till följd deraf ej mindre till Utskottet insändt ett af Riddarhus-kontoret afgifvet Memorial, innefattande den nödiga utredningen, än ock för egen del anfört: att ehuru Direktionen, vid anställda revisioner af de många kassornas och fondernas särskilda räkenskaper, trott sig inse lättnaden af dessas sammanförande till ett färre antal, och således, lika med Utskottet, ansåge detta i allmänhet vara önskvärdt, Direktionen likväl, efter granskning af stiftelseoch gåfvobrefven, samt i betraktande af de för medlens redovisning stadgade olikartade grunder, funne en sådan förenkling icke kunna tillvägabringas i afseende å någon annan fond, än den som af frami. Banko-Kommissarien P. Wennerstierna blifvit, genom testamente den 14 Juli 1808, donerad, för att med revenyen af kapitalet »öka underhållet i undervisnings»tillgångarne för fattige af Ridd. och Adelns söner», hvarföre och då Bilaga till Höglofl•
Departémedtal-styrelserne, äfvensom de dagliga göromålcn i Bankens alla Departement och Gontor: att från vederbörande infordra förklaring i allt hvad sorn kunnat finnas påkalla anmärkning: att ulan Förslag så val utnämna Tjenstemännen vid sin Expedition, sorn .interimistiskt, emellan Riksdagarne, tillsätta uppkommande ledigheter inom Directionen, och att stadfästa dé af Directionen gjorde utnämningar till tjenster, samt, om desse icke vunno Fullmägtiges bifall, återförvisa dem lill ny behandling af Directionen, med rättighet för Fullmägtigé, att; då målet andra gången lill dem inkomme, utnämningen antingen stadfästa, eller annan besluta, för hvilkét senare fall dock borde erfordras, att minst två tredjedelar af de närvarande Fullmägtigé i beslutet instämde,; hvarjemte, i händelse Motionairens serskilda Förslag, att åt Kongl. Kammar-Rätten måtte uppdra-* ' gas granskningen af Bankens och dess Diseonters räkenskaper, icke skulle >4 Banco-TJtskottets Betänkande I\' :o 74. godkännas, Revisions-Departementet borde omedelbart lyda under ÖfverStyielsen och detta Departements Tjenstemän af densamma tillsättas. 2:0. Under-Styrelsen eller Directionen. Denna skulle bestå af en Ordförande, samt tre eller fyra Direcleurer, som, utan afseende på om de tillhörde något Riks-Stånd, eller innehade tjenster inom Banken, eller ej, valdes af Banco-Utskollet, förstärkt till Nämnd. Ordföranden skulle tillika kunna vara Banco-Fullmägtig. Vid hvarje Riksdag borde Banco-Utskottet ega rätt, alt på uppgif/ie skäl föreslå en eller flere Ledamöter af Directionen till entledigande, hvaröfver Stånden, efter pluralitet, beslutade; och skulle Directionens Ledamöter vara berättigade att vid viss ålder eller tjenstetid, (hvarvid den i andra Statens Verk finge tillgodoräknas) erhålla pension, ”när de lemnade tjensten annorlunda, än genom Dom." „ Diiectionen borde tillkomma den allmänna och inre förvaltningen af Banken samt i vissa afseenden dess
Slutligen drog en medlidsam pajazzo upp kuren till vår vagn, hvarigenom vi blefvo jemförelsevis skyddade. Huru vi kommo hem, vet jag knapt, och i hvilket tillstånd ber jag att få slippa beskrifva. Den första, som tog emot oss i förstugan, var amerikanen, som såg särdeles belåten ut. »Nice pleasure», sade han och pekade på min mun, som starkt blödde. »Three», tillade han betydelsefullt och pekade på sin egen, der verkligen tre framtänder fattades. Nu förstod jag hans hat mot karnevalen. Dagen derpå låg rumäniern till sängs, med hela ansigtet täckt af plåsterlappar: »furieux», som hans lilla muntra hustru uttryckte sig. En fältskär måste sköta om min blessyr, hvilket likväl icke kunde hindra mig att två dagar senare med lust och glädje deltaga i blomsterkastningen. Men ett oblandadt nöje är icke karnevalen, det måste medgifvas. En tarantella. Hvem har icke hört talas om tarantellan, denna passionerade glödande dans, fostrad i Södern och som aldrig kunnat slå rot i Nordens isiga jordmån? På Sicilien hade jag visserligen några gånger, mest af soldi-hungriga barnungar, blifvit bjuden pa »tarantelladans», men som den vanligen bestod af några mer eller mindre vågade hopp och oftast slutade med ett hjertligt slagsmål, hade jag grundade skäl att antaga, att den blott var en godtycklig imitation af originalet. Men nu befann jag mig i tarantellans förlofvade land, i Sorrento, der den enligt utsago af flere turister, med hvilka vi sammanträffat, skulle dansas »mönstergildt». Men dagar gingo. Slutligen var en hel vecka förliden, och ännu hade jag icke ens sett skymten af en tarantella. På qvällarne samlades visserligen ungdomen, som vanligt i Italien, vid brunnen på torget; skämt och skratt aflöste hvarandra, de bruna fötterna rörde sig snabbt fram och åter, men ingen danslystnad kunde upptäckas. De enda castagnetter jag såg voro de, som hängde i bodfönstren, och hvad tamburinen angår, var den tydligen på förfall.
Calles residens, loftet, hade blott en lafve, ett sönderskuret groft bord och en dito stol, på hvilken Calle alltid satt och vägde, under det han med halfslutna blickar liksom förstulet betraktade den på väggen hängande grönrandiga yllevästen eller någon annan gåfva, som Magda gifvit honom. Denna aftonstund medan Nanny betraktade den del af dalen, der källan var belägen satt Calle på sin nötta stol och blickade under lugg på en brun sten-mugg, som stod framför honom. I muggen befunno sig tvenne stora syrén-qvistar, en hvit och en blå, hvilka spredo en behaglig doft omkring sig. Sedan han en lång stund sålunda sneglat på muggen, började han så småningom jemka stolen intill bordet, och för hvarje skjutande drog han munnen till ett godmodigt mysande. Slutligen var han så nära, att, om han nedlutat hufvudet, han ganska väl kunnat lukta på syrénerna. Men för att verkställa denna manöver, hvilket troligen var hans åstundan, gick han lika försiktigt till väga. Hufvudet sjönk tum för tum, men drogs stundom åter tillbaka. Ändtligen stod han icke längre emot frestelsen, utan begrafde hela ansigtet i blomsterqvasten. Men hastigt drog han sig tillbaka han hade fått en tanke, som gjorde hans drag långa och bistra. Och nyss syntes han likväl vara så lycklig! Nanny, som stod med sitt lilla vackra ansigte tryckt intill rutan aldrig hade hennes ringa verld förefallit henne så frisk och grönskande som i qväll Nanny hörde ej att dörren öppnades och att Calle klef in med sina egna, höga och långa steg. "Tack!" sade Calle. Nanny svarade ej; hennes öron lyssnade på återljudet af den röst, som hon i går hört. "Tack!" sade Calle än en gång. Nu spratt Nanny till och vände sig om. "För hvad då?" "Rosorna, vet jag!" "Hvilka rosor?" "Kors!" Calle började småle och titta i väggen. "Har du fått några syréner in till dig, Calle, så är det icke jag som gifvit dig dem." "Jaså det är väl lill-Kerstin då?"
Rätt, med påstående om ansvar för den inträffade försummelsen ; och sedan detta åtal blifvit behörigen utfördt; så har Kongl. Svea Hofrätt deröfver genom utslag den 3 Mars innevarande år sig utlåtit, att emedan ostridigt vore, det saköreslängder icke funnits vidfogade Kämnersrättens i Gelle domböcker för de fyra åren 1832 till och med år 1835 samt det tillkommit den tilltalade Borgmästaren, såsom under nämnda år Ordförande i bemälte Rätt, att tillse, det Rättens domböcker blifvit i fullständigt skick försatta; ty och enär Borgmästaren, hvilken i sin afgifna förklaring invändt, att då domböckerna under den efter nämnda år förflutna tiden troligen varit af andra tjenstemän handterade och begagnade, ansvaret för den befunna ofullständigheten i afseende å saköreslängderna ej skäligen kunde drabba Borgmästaren, icke ens sökt göra sannolikt, att saköreslängder förut varit ifrågavarande domböcker vidfogade samt den omständighet, att Borgmästaren efter det förevarande åtal blifvit emot honom anstäldt, låtit upprätta saköreslängder och dem till Rådstufvurättens arkif aflemnat, icke kunde befria honom från påföljd för den försummelse i tjensten, hvilken han derförinnan låtit komma sig till last; alltså pröfvade med stöd af grunderna i 1 kap. 12 §. Rättegångsbalken, jemförd med 24 kap. 5 §. samma balk, Kongl. Hofrätten rättvist, det skulle Borgmästaren för ofvan anmärkta underlåtenhet af hvad honom, såsom Ordförande uti förra Kämnersrätten i Gefle, ålegat, böta tjugufem daler silfvermynt för ofull - — 96 — ständigheten i hvardera af ofvannämnda fyra års domböcker med tillsammans etthundra daler silfvermynt eller trettiotre riksdaler 16 sk. banko. Detta utslag har hos Kongl. Maj:t icke blifvit öfverklagadt. Det uti 1853 års berättelse upptagna aktionsmål emot Domhafvanden i Snefringe Härad lör dröjsmål med ransakning öfver en häktad person, är nu af Kongl. Maj:t afgjordt genom nådigt
Guldoch silfver-tillgången uppgick, förvandlad i R:dr banko till 12,364,678: 8. — Jemlikt Banko-reglementets 124 § får sedelstocken derutöfver högst utgöra 20,000,000: 32,364,678: 8. men som densamma uppgick till allenast 31,554,227: 18. Enligt den till Banko-fullmägtiges expedition aflemnade rapport öfver Sedelstock och Metallisk kassa den 14 i denna månad, utgjorde beloppet af utelöpande sedlar 22,664,360: 40. 3. samt Metalliska kassan i R:dr banko förvandlad 12,288,469: 14. — 6 Banko-Utskottets Memorial N:o 2. Som en uppgift öfver Sedelstockens och Metalliska kassans förhållande under tiden från 1834 torde lemna någon ledning för bedömandet, huruvida och i hvad mån Bankens ställning i dessa hänseenden sedermera sig förändrat, lar Utskottet meddela följande upplysningar angående beloppet af den beräknade Sedelstocken, utelöpande Sedlar, metalliska kassan samt af skillnaden emellan Sedelstock och Metallisk kassa vid nedanupptagna tidpunkter. Sedelstock, beräknad enligt BaukoRcglemente. Utelöpande Sedlar.; Metalliska Kassan i R:dr B:ko förvandlad. Skillnad emellan Utelöpande Sedlar och Metallisk Kassa. Från och med 1835 till och med 1844 inberäknades sådana obegagnade andelar icke i Sedelstocken. Dessa utgjorde enligt de s. k. halfårs-uppgifterna. Efter denna tid äro begagnade andelar af kreditiv beräknade såsom Sedelstock, och uppgingo till Vid 1845 års slut 3,656,008: 31. 11. » 1846 » » 3,685,365: 5. 8. 1 händelse enahanda beräkning af sedelstock iakttagits, så skulle skillnaden emellan denna och metallisk kassa å ofvanberörde tidpunkter hafva forhållit sig som foijer:
Fartyget utgör nästan alltid ett bestämdt föremål; dess undergång befriar derföre nästan alltid bortlraktaren från fullgörande af hans förbindelse. Att genom ett lagbud angifva denna regel, ansåg man, hvad godset beträffar, vara så stor svårighet underkastadt, att man trodde dess införande i lagen skulle snarare leda till förvirring äu reda; utan ansåg man säkrare alt låta bit hörande fall bedömas elter domarens tillämpning af den allmänna rättsregeln. Uteslöt man hvarje bestämmelse 96 för det fall att godset gått under, följde ock att man med tystnad måste förbigå det fall att redaren, genom fartygets undergång, blef urståndsatt att fullgöra sin för bindelse; eu tystnad, hvartill man trodde sig vara så mycket mera berättigad, som § 74 skyddar redaren för hvarje anspråk på skadeersättning till befraktaren i dylikt fall. Vid den stora persontrafik, som eger rum till sjöss här i landet, har man ansett nödigt att rörande passagerares rättigheter och skyldigheter upptaga några bestämmelser (§§ 122—123), hvilka redan äro stadgade genom bruket och den utländska lagstiftningen, och deruti, äfvensom i sakens natur, torde finna sitt försvar. Den allmänna karakteren af bodmerikontraktet, bestående deri, att någon, emot pant af fartyg, gods eller bådadera, förskjuter penningar med vilkor att lånet löper samma fara som pantén, torde vara alltför vä! bekant att behöfva närmare angifvas Den likhet med försäkringskontraktet delta kontrakt företer, har gifvit anledning att såväl doktrin som lagstiftning förvexlat detsamma med försäkring, och till följd deraf eger en tvåfaldig uppfattning af detta kontrakt rum inom den europeiska sjörätten, k ena sidan innehålla nemligen franska, holländska och spanska lagarne åtskilliga bestämmelser rörande bodmerikontraktet, hvilka närma detsamma till försäkringskontraktet.
Se Stats-Utskottets Utlåtande N:o 61. Stats-regleringen, den ordinarie. Se Hufvud-Tillarne. — angående en af Lector Wallman väckt motion om föreläggande för Rikets Ständers Stats-Utskott, att i ett sammanhang lill Rikets Ständers granskning och afgörande framlägga densamma i dess helhet, med afseende så väl på Statsverkets lill - gångar, som ulgiflerne inom alla hufvudtillarne. V, B. 473. VI. A. 218. Statsregleringen, att nästa riksdags böljan måtte utsältss så tidigt under år 1853, att det blir för Rikets Ständer möjligt alt linder detta år upgöra hela, så väl ordinarie, som extra ordinarie, motion angående. V. B. 473. VI. A. 218. Stals-Rådet, angående förordnande af en ledamot af, för handläggningen af vissa i Riksdags-Ordningens 36 och 42 §§. omförmälda riksdagsärender I. A. 23. Siats-Rådets ankomst för atlemnande af Kongl. Maj:ts Propositioner och Skrifvelser. I. 20. II. 198. lil. 139, 405. Slals-Ulskoltet, angående anmodan till Stats-Utskoltel, att i den mån dess utlåtanden, rörande ulgiflerne under Riks-statens hufvudtitlar, hinna blifva från trycket färdiga, desamma lill Riksståndens kännedom meddela. Se Stals-Ulskottets Utlåtande N:o 91. Siats-Utskottets Ledamöter. Se Lista. Stals-Utskottets Memorialer, Belänkanden och Utlåtanden. — N:o 1. med öfverlemnande af KoDgl. Majits nådiga proposition om Statsverkets tillstånd och behof. I. B. A. 22.
För extra fältläkare-corpsen har, under antagande att de båda stipendiater, som nu äro anställde vid Serafimer-ordens lazarett, blifva för arméen påräknelige, å staten arvoden blifvit uppförde för reserv-bataljons-läkare af 500 rdr, för pensionärer af 400 och för stipendiater af 300 rdr, hvilket för de båda senare klasserna äfven innefattar en mindre, men väl behöflig förhöjning. I anseende till de stora kostnader, som med vistandet i främmande land för vetenskapligt ända mål äro oundvikligt förenade, om syftet dermed skall vinnas, få kommitterade slutligen föreslå: att det nu å riksstaten uppförde resestipendiet för militärläkare må höjas från 2,000 till 3,000 rdr. Hela kostnaden för fältläkare-corpsen skulle, i enlighet med hvad nu blifvit föreslaget, uppgå till 269,700 rdr. Under förutsättning att den nu föreslagna organisationen af fältläkare-corpsen komme att genomföras, lärer en instruktion för general-fältläkaren blifva utarbetad. Kommitterade, hafva derföre utan att ingå i förslag till mindre bestämmelser, inskränkt sig till att i allmänhet angifva vidden och beskaffenheten af de embets-åligganden, som enligt deras åsigt borde tillkomma general-fältläkaren och hans underlydande expedition. 19 i)å det är af särdeles vigt, att arméens fåtalige läkare äro fullt användbare för tjenstgöringen i fält, och att de således må kunna från tjensten afgå, innan försvagade krafter göra dem mindre lämplige för ett fälttågs mödor, men de små pensionerna från arméens pensionskassa i detta afseende visat sig alldeles otillräckliga, hafva särskilda pensionsförmåner i senare tider blifvit äldre militärläkare beviljade, i ändamål att underlätta deras afgång.
Statsregleringen skulle till 'sina grunder förblifva olörändrad, och dispositionen af öfverskott och besparingar Kongl. Majit till Försvarsverkets reglering öfverlåtas ; tilläggande, att Kongl. Majit är för öfrigt lika angelägen med Rikets Ständer, att, då Krigsmagtens Stater blifvit omarbetade enligt Rikets nu totalt förändrade del msionsplan, Riksstaten derefter lämpas och rättas; och att i dertill hörande delar skola Rikets Ständers billiga önskningar för fullständiga utredningar och tabeller, så fort sig göra låter, nå sin fullbordan. 1 Hade gr¥iliderna för Försvars-väsendets förändrade skdck hunnit så etableras, att Statsutskottet nu kunde bestämma och till Rikets Ständer föreslå hvad till dstailen deraf hörde, samt derpåupprätta calculer för Krigsmagtens Speciålstätcr, så1 förfölle denna fråga i hufvudsakligaste måtto; men dä, enligt hvad Kongl. Majtts Nådiga Proposition innehåller, detta är ett verk som allenast under loppet af en längre tid kan nå sin fullbordan; så visar sig klart, huru vigtigt det är, att möjligheten för fulländandet häraf, genom opåräknad inskränkning i medlen, icke må aflägsnas eller till intet göras. Och anhåller jag vördnadsfullt att detta mitt anförande må till Höglofl* StatsUtskottet varda remitteradt. Friherre Stael von Hollstein, Corfitz Ludvig: Detta ämne är af högsta vigt, och fordrar mogen öfverläggning i behandlingen. Derför# Vid Friherre Wirstns yttrande öfver denna sak, får jag nu endast anmärka, att Riksens Ständers förra beslut derutinnan ej voro af Grundlags beskaffenhet, och att de derföre lätteligen kunna andras. I Friherre StaeU begäran om Betänkandes ytterligare hviiande på bordet instämde friherre Hjerta, Axd^ öch Grefve LiUjencraniZ^ jjohan Wilhelm. Grefve Mimer, Adolph Göran: Då, efter hvad jag förmodar, detta Betänkande nu för ; första gången till afgörande företages
Utom Gevärs-faktoriet som med sina arbetare, väl är inom staden förlagdt, men icke så egentligen hörer till dess näringar eller står under stads-styrelsens inseende, har sistlidet år en klädes-fabrik blifvit inrättad, hvars tillverkningsvärde för detta år dock ej uppgick till mer än 490 R:dr Banko. Fabriken, som sysselsätter i3 mantalsskrifne arbetare, består af 2 väfstolar, med dertill hörande färgeri, valk verk, skrubbeloch kardnings-machin, en mekanisk spinnrock, samt öfverskärerioch dekaterings-inrättning. Fisket, egentligen bestående af strömmingsfångst, utgör bufvudnäring för 11 fiskare, med ett ungefär lika antal biträdande arbetare. Tio till elfva skötbåtar jemte några mindre jullar nyttjas dervid. Men då fångsten efter medel-beräkning icke uppgår lill mer än 80 å 90 tunnor salt strömming årligen och således hvarken förser idkarne med nödig bergning eller sysselsätter dem under hela året, nödgas de söka annan arbets-förtjenst, deraf likväl på sednare åren föga annat än timring varit, såsom för dem tjenlig, att påräkna. Stadens jord brukas på lika sätt som förut. Spanmålsbehofvet upptages till 3,ooo tunnor årligen. Bränvin har under sistförflutne tid icke tillverkats 37 verkats i staden utan från landsorten blifvit uppköpt. Årliga försäljningsbeloppet beräknas på stads-källaren och 4 inom, samt en å stadens ägor belägen krog, till 1,800 kannor. Sjöfarten har vanligen bestått i fraktfart till Stockholm och afhämtning af varor derifrån till de handlandes behof, och endast idkats med 4 fartyg af tillsammans 55 lästers drägt. En betydlig reparation å stadens kyrka, en ny brobyggnad med murade stenkistor inne i staden, och en, verkställd gemensamt med angränsande landtboer utanför staden, samt en till betydlig del ny, genom stensättning anlagd väg till stadshamnen, äro dessutom företag, sora, utförda med de mindre betydliga tillgångar ett så inskränkt samhälle kan erbjuda, väl icke för sig sjelfva äro särdeles märkbara, med dock samfäldt röja ett visst sträfvande till trefnad och förkofran.
Ad. samt PresteSt. beviljat för beväringens beklädnad, kunna de blott hafva gemenskap med den sednare anslagssumman eller de 90,000 r:dr; ty här har väl blifvit sagdt, att något särskildt anslag icke linnes i den K. proposln för beväringens beklädnad, men från KrigsColkm hafva sedermera blifvit aflemnade särskilda uträkningar på föremålen för de begärda 90,000 r:dr och deribland jemväl uträkning på hvad som erfordrades för beväringens beklädnad äfven i den händelse, att beväringsmanskapet skulle komma att hålla sig sjelfva med kläder, och det är just på denna af KrigsCollrm uppgifna summa, som BondeSt. grundat sitt anslag af 45,000 r:dr,' hvaraf också klart följer, att detta anslag aldrig kan hafva något sammanhang med de 70,000 r:dr, som äro bestämda för helt andra föremål, Gr. Frölich: Det är ett särskildt Öde, man har i denna fråga, att beständigt nödgas diseutera den om igen med nya ledamöter, som icke från början öfvervarit discussionen. Så har Hr af Billbergh nu uppträdt och tyckes drifva den satsen, att R. o. Ad. bör lika med Utsk. finna det klart, att BondeSt. beviljat de 45,000 r:dr alldeles oberoende af de 70,000 r:dr. Det är likväl redan i sista plenum till öfverflöd upplyst, att meningen med BondeSt:s beslut kan vara både den ena och den andra. Vore förhållandet klart, skulle jag visserligeu instämma med Hr af Billbergh; men då uppfattningen af beslutet är tvetydig och sådan, att BondeSl:s ledamöter måhända först sedan frågan förevar i StatsUtsk. märkt tvetydigheten, synes mig, att R. o. Ad. icke bör afskära BondeSt. dess rätt att förklara sina ord.
Jag for öfver rivieran för att helsa på en gammal värdinna, som vi bodde hos, det året Ernst var så sjuk — och återse de ställen, där jag var så Hon bet sig i läppen, och fru Berg visste ej om det outsagda ordet var lycklig eller olycklig. — Inte tänkte jag, när jag började, att jag skulle berätta hela den här historien, hela min historia för er, lilla vän. Jag ämnade bara tala om att min son blifvit frisk, och så gaf det ena ordet det andra. Men jag har från första stund känt mig dragen till er, och och när jag har sympati för någon, blir jag öppenhjärtig, jag, som annars sluter allt inom mig. — Det var snällt. Jag märker på den där kyssen, att ni också håller litet af mig. Måtte vi råkas en gång i lifvet, gladare, lugnare än nu — och måtte ni få behålla den ni har kär, det är min innerliga önskan. Gud signe er! Det var, som om fru Berg skilts från en gammal bepröfvad vän, när den högresta, litet framåtböjda gestalten långsamt gick fram under trädgårdens palmer, mellan de yppiga rosenrabatterna. Hon såg efter henne, tills hon försvann bakom kaktusgruppen till vänster. Då drog hon en djup, snyftande suck och for så med handen öfver ögonen, för att hennes man ej skulle märka, att hon gråtit. Han ropade på henne Julvaka. Hela dagen hade de suttit tillsammans i sjukrummet, hustrun och nunnan, barmhärtighetssystern från klostret Sacre Cœur i Nizza. De båda glasdörrarna till terrassen stodo vidöppna, och den milda, ljumma luften från den sydländska trädgården fyllde rummet med en lätt doft af rosor, heliotrop och orange. Villan låg tämligen aflägset från hafvet, som blänkte och gnistrade i solskenet, så långt ögat kunde se. På sluttningen mellan den hvita villan med sin rosenspalier och Medelhafvets ljusa blå med sina glittrande guldpaljetter glänste en orangelunds gyllne frukter i solskenet. Genomskinlig dallrande luft låg öfver land och haf. Längst inne i det stora rummet vid sängen satt nunnan, en blek, medelålders kvinna med allvarliga, fina drag, upplysta af ett par vackra bruna ögon.