Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad slutligen angår den fastställde Straff-reman, hvilken, äfvensom föreskriften om högsta Lånebeloppet för hvarje person,-grundar sig på Riks-DiscontVerkets Reglemente, och tillkommet mindre för vinning, än såsom ett nödigt hand på försumliga Låntagare; finner Banco Utskottet för dess del ingen anledning att tillstyrka bifall å hvad Memorialet om upphäfvande deraf innehåller, Stockholm d, 2 5 Maj 1815. Rå Höglo fl, Ridd. och På Högvörd. PrestAdelns Ledamöters Ståndets Ledamöters vägnar vägnar J. 11. Gyllenborg. E, A. Almqvist. Rå Vällofliga BorgarePå Hedervärda BondeStåndets Ledamöters Ståndets Ledamöters vägnar vägnar Gust. D. Wilche, Daniel Andersson» G, Hdsingius, Den 20 Juni Utdrag af ProtocoHet, hållet i Högloft. Ridder skåpets och Adelns Plenum, den 20 Juni 1815. S. X). Instämde Hdglofl. Ridderskapet och AdeJn i det Vallöf!. Borgare-Ståndets meddeldta Beslut af denna dag, att det Särskildta Utskottets Betänkande af den 17 dennes, angående öfverklagad förlägenhet i allmänna rörelsen m. rn. skulle, till utdelning inom Riks-Stånden, af de till Riksdags-kostnaderna. anslagna medel, genom Särskildta Utskottets försorg, till trycket skyndsammeligen befordras. JJt^ Supra. Ex Brotocollo A. G. Silverstolpe. S. D. Beslöt Ridderskapet och Adeln att öfver Ståts-Utskottets denna dag inkomna Betänkande angående åtskiliga omständigheter, sorn äga sammanhang med Regleiingen af Rikets Fenninge-väsende, skyndsamligen inhämta Banco - Utskottets utlåtande i de delar Bankens biträde röra. Ut Supra. Ex Protocollo A. G. Silverstolpe'. S, 33. Beslöt Ridderskapet och Adeln anmoda Banco-Uskottet att till Riksens
Under vägen mellan Flen och E–tuna gjorde Hammar sig sjelf många frågor, af hvilka de flesta dock lemnades obesvarade. Hvarför reste han nu till en stad, der han ej hade någonting egentligt att uträtta? För det, att det intresserade honom att öfvervara polisundersökningen angående en eldsvåda, som rörde honom lika litet som om det brunnit i Yokohama eller i Sydney. Han log; detta var ej ett synnerligt förnuftigt skäl. Hvarför intresserade honom det kommande förhöret? Ja, det hade han ej klart för sig. Likväl hade han en aning om att hans så resonlöst påtvungna intresse tör branden hade sin grund i en ännu omedveten förkänning om att han på ett eller annat sätt skulle få något med händelsen i fråga att skaffa. Han hade ofta låtit slumpen tjena sig till vägvisare, stundom i mycket vigtiga företag, och han hade gjort den erfarenheten, att sämre ciceron kan man få. Han tyckte sig äfven nu känna igen sin tillfällige ledsagare och beslöt att hafva ögonen öppna för det mål, hvartill ödet denna gång ville styra hans steg. Vidare tänkte han på konsul Brauner och den med honom förbundna hemligheten, som den mystiske brefskrifvaren Arnold Lindqvist talat om i sitt bref. Han tänkte äfven på hvad anledningen kunde vara till Brauners besök i E–tuna mellan klockan åtta på aftonen och fyra på natten, ty besöket hade för konsuln hvarken varit någon affärseller lustresa. Ett mycket antagligt skäl, som kanske vore det rätta, rann upp för honom. Brauner hade rykte om sig att vara en verklig Don Juan. Möjligen hade han för vissa orsakers skull låtit någon af sina älskarinnor resa till E–tuna för att stanna der någon tid, och nu hade han besökt henne. Detta föreföll Hammar mycket troligt, och i detta fall vore det ju också naturligt att Brauner velat hemlighålla sin resa. Tiden före polisförhöret använde Hammar till att uppsöka Ivar Granberg och till honom framföra modrens helsning. Han fann den unge mannen i sin bostad. Hvarom de tvennes samtal rörde sig, är förut antydt tillräckligt för att ej här behöfva återgifvas närmare.
Besvärsoch Ekonomi-Utskotten remitteradt Memorial, har Riksdagsfullmägtigen från Jönköpings Län, Petter Persson, i ändamål att bereda någon lindring för de rustande vid Smålands Grenadier-bataljon, föreslagit: i:o att de rustande, som hittills varit ålagde att förse sina karlar med dubbel mundering, hädanefter måtte från en sådan tryckande skyldighet blifva befriade, så att de undgå att på en gång hålla mer än en mundering; hvilket förslag, såsom motionären hoppas, destoheldre torde bebjertas, som den andra munderingen endast utgör ett för de rustande kostsamt och öfverflödigt onus, helst grenadieren bestås, utom munderingen, bolstervarsrock och byxor af linne; 2:0 alt, örn af skäl, hvilka i motionärens tanka icke skola finnas bygdå på rättvisa grunder, de rustande icke kunna varda befriade från skyldigheten att bestå och underhålla äfven den andra, serdeles nu under fredstid, alldeles öfverflödiga, munderingen, de åtminstone mätte befrias från åliggandet att till mötena transportera denna andra mundering, men att densamma finge, då grenadieren afgår till mötet, qvarlemnas hemma; samt • ' ,3:o att det måtte varda de rustande tillåtet att till linnebyxor åt grenacliererne använda lärft, som i orten, i tillräcklig mängd och till fullkomlig godhet, tillverkas, i stället för den tältduk, som nu, enligt befälets ordres, i förevarande ändamål förbrukas, och som med dryg kostnad måste anskaffas från långväga orter. Och hade, vid ärendets föredragning lill remiss, Riksdagsfullmägtigen från Skaraborgs Län, Fredric von Zweigbergk> med motionären sig förenat. Detta hafva Utskotten i öfvervägande tagit; och hvad beträffar motionärens förslag, att de rustande vid ifrågavarande bataljon måtte befrias Bilt, till R.
I detsamma kommo soldater, som letade efter alla personerne i hans slägt för att aflifva dem, andra började att förstöra och nedrifva hans hus, och en, grymmare än de andre, hade redan lyft sin sabel för att skrattande hugga af mig mitt hufvud, men då kom ett bud som ropade: „håll! den höge Förnuftets sol, hvars vishet och mildhet öfvergår den på fästet lågande solen, har tillåtit att dessa mygg ännu må få glädjas af hans sken. Stor och outgrundlig är hans nåd, han förlåter Tjang-tschi-li och hans slägt“. Det var en af barbarerne, som var en läkare, och han hade fått njuta den öfvermenskliga sällheten att breda ett plåster för den lysande herrskarinnan Ly–lo’s lilla finger, som var sjukt. Och som man sade, att barbaren kunde lindra hennes smärta, hvilken gaf en skymt af oro åt den höge Förnuftets sols helgade och ostörbara tid, så hade man kallat honom, och när han skulle gå bort hörde han omtalas min herres förbrytelse och straff. I detsamma lät den höge Kejsaren, hvars gifmildhet öfvergår solens, fråga hvad han begärde till belöning för den tjenst han gjort, och han bad endast att få se den underliga lådan. Och se, den höge herrskaren, hvars nåd öfverflödar, tillät det. Barbaren skrufvade litet om något uti lådan, och så djerfdes han bedja om den nåden, att min herre skulle ännu få framställa sig inför den, och – J som hören mig här, skolen häpnande förvånas att höra den högt uppsattes mildhet – han tillät det, i glädjen öfver att den sköna Ly–lo icke mera skrek öfver sitt finger. Den vise Tjang-tschi-li nedkastade sig, och barbaren ställde lådan framför honom, och se: han låg äfven der inne i hela sin längd, men liten och sammankrumpen. Och den store förnuftets sol värdigades le och hans leende var en nådesol öfver de dömda.
Vi hade då bland fullmäktige, om jag icke minnes orätt, 3 eller 4 kronofogdar. Dessa kronofogdar yrkade allmänt, att blifva förflyttade i en högre pensionsclass inom pensionsinrättningen, emedan det pensionsbelopp de nu åtnjöto, vore alldeles för ringa i förhållande till deras inkomster. Detta deras anspråk biträddes icke af de öfrige fullmäktige. Men sedermera hafva de på enskildt väg, gemensamt med häradshöfdingarne, sökt förbättra sina pensioner. Behofvet af lönetillökning kunde således icke för dessa vara alldeles så stort, som man i allmänhet uppgifvit det. Vid ett sådant förhållande tror jag för min del, att man gör bäst uti att bifalla den summa, som StatsUlsk. har föreslagit; helst om man tager i betraktande, att Konungen vid denna riksdag icke äskat något anslag för ifråga var. tjenstemän. Hr von Rosen: Gr. Mörner har afgifvit ett factum, som jag icke vill bestrida, men förmodar dock, att de kronofogdar, sora Den 7 December e. m. som han omtalat, icke varit illa lönade. Det finnes visserligen dem som kunna hafva tillräckligt. Det synes utaf den förteckning, som kommit Ulsk. tillhanda, att det finnes många kronofogdar och häradsskrifvare, som icke äro upptagna på listan, och som derföre ansetts icke behöfva någon löneförbättring. Förmodligen hafva dessas anspråk gjort sig gällande, hvarföre äfven de som voro illa lönte kommit i samma pensionsclass, emedan man icke kunnat uppföra de illa lönte i en, och de väl lönte i en annan pensionsclass. Jag vill visserligen icke bestrida, att Gr. Mörner kan hafva rätt deruti, att Ulsk. icke redogjort för de speciella förhållandena inom desse tjenstegrader. Det var svårt för Utsk. att göra det, då Ulsk. icke kunde känna det pä annat sätt, än efter ofvannämnde förteckning. Den som intresserar sig för denna fråga, kan se föregide riksdags prot., vid det tillfälle, då K. M. afgaf Dess nåd. propos. till 11. St., efter det Kammarcoll. blifvit i saken bordt, i hvilka prot. också dessa specifica uppgifter kunna erhållas.
Om nu vidare inträffar, att samme person, sorn gjorde beskyllningen, öfverfallethonom, som svor alt han var oskyldig, med hugg och slag, så att blodsår uppkomma, och fortsätter sin äreröriga beskyllning också under svordomar, så försonas allt detta genom ett bötesbelopp, sorn ej öfverstiger 3 rtdr tG sk. Dea >9 Februari e. m. 16 sl(., för hvilket icke blir hegre ansvar än 4 dagars fängelse vid vaden och bröd, om de särskildta bötesbeloppen för 1:0 svordomen, 2:0 äreröriga beskyllningen, och 3:o slagsoch siirainålet sammanslås vid förvandlingen. Nu inträffar det vidare, att desse begge personer rakas på häktet, dit de blifvit insatte, att, i brist af tillgång på böter, försona sina förseelser, och fråga hvarandra, hvarföre de äro insatte. Då svarar den ene: "för det jag med ed bekräftat, att jag ”var oskyldig, när du öfverfull mig nied äreröriga beskyllningar;’’ och den andre: ”för det också jag svor, och der"till gaf dig några blodsår, äreröriga beskyllningar” o. s. v.; de jemföra hvar sitt straff, finna dem lika, och alt den oskyldige, — ty beskyllningen, som var osann, har måst återkallas, — sitter på 4 dygns vatten och bröd, lika som den, hvilken begått ofvanuppräknade brottsligheten. De, så väl sorn hvar och <n annan, hafva då tillfälle att göra sina betraktelser öfver Svenska lagskipningen: ty så praktiseras det. Hr Just.ombudsmannens berättelse visar, huru han tilltalat de domare, sorn icke följt denna föi vandiings-metod. Det uppgifves af honom, att de fleste af desse domare hafva varit unge tillförordnade domare, d. v. s. sådane, som ej ännu blifvit invande i hvad som af juristerne brukas, och sorn kallas praxis, hvilken i detta fall synes gälla framför, så väl sundt förstånd, sorn rättvisa.
börjat helt skämtsamt, men så småningom het och omtanke, så må det väl ej förtänkas, Då han kom in, såg han i den stora hade det blifvit ett allvarligt resonnemang och att matmodern svarar nej till den tjänarinna, som är oklok nog att bedja om ledighet lokalen blott två människor, utanför disken nästan med förvåning märkte han, huru det just då. Och att det skall vara en förödmjukelse en bonde med en smutsig godsväska och kommit en viss värme i den ton, i hvilken att bedja att få gå ' ut! Hvilken ämbetsman, hur hans vis å vis talade om sina vänninor. högt han än står, har rättt att taga sig permisvid bordet innanför disken en spenslig varelse, i hvilken han strax igenkände det Hon sade: » Hur kan ni begära, att de sion, utan att först anhålla därom? bleka ansiktet från förmiddagen. Hon hade skola få något större intresse för ett verk, Och så arbetstidens längd! Om i ett fattigt hem med stor familj arbetsdagen verkligen kan visst för brådtom för att hinna med att som ger dem nätt npp, hvad de behöfva bli » 17 timmar » lång, så är den nog ej längre ägna honom någon uppmärksamhet, och han för att kunna lifnära sig, och som ej ens kan för tjänsteflickan än för husmodern, och det är fick därför god tid att närmare granska lofva dem, att det en gång skall bli bättre? helt säkert den senare som mest fått kännas hennes utseende. Hon föreföll späd och Ni tycker, att de äro ointresserade och fnurvid » dagens tunga och hetta ». Icke sällan blir dagen 17 timmar lång af den anledning att klen som ett brådmoget barn, hade rikt riga, men försök att tänka er själf i deras ' jänarinnan utan flit och omtanke sköter sina mörkt hår, en kanske väl stor mun och ställe, så får ni se, hur det går att vara s " Postktfinnoi * ". K IDUN 346 nöjd och belåten! » Och hon tillade efter några ögonblick: » Ni som man skulle likväl ha mycket lättare för att skaffa er ersättningar för arbetets glädjelöshet, än hvad de ha. » Åke förstod henne väl, men det intresserade honom att höra henne tala om dessa förhållanden, och därför gjorde han en fråga, som förlängde samtalet och kom henne att berätta mera om kamraterna.
Domftol i mål, röraitbe ftåmplabcjpapperömfgiflen. i:o Öftoerträbelfe af benna författning pröftoad od) afbömed i beit rätt eller bet embetdtoerf, ber förfniditingen eller förfeelfen gjorb eller npptäeft är; men äger toerfet eller embetdntannen ingen bomdrätt, förtoifed målet till $ärabd Äongl. 9Jtaj:td Sefadntng^afroanbe od) Äonjtftorierna äro äfmen bebo* rige att borna öfrner be förbrbtetfer, font emot benna författning t)oé bent före* fontma.
S. D. Föredrogos änyo och bifollos Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets nedannämnda Betänkanden: ■M 15, i anledning af Herr Justitie-ombudsmannens förslag om förtändrade föreskrifter, i fråga om offentliga stadgars kungörande å tingen; J^s 16, i anledning af Prosten Sondéns motion om qvarnindnstriens frögifvande; M 3 7, i anledning af väckta motioner om upphälvande af 2—7 Kapitlen i Ilandels-balken och förändringar i dithörande författningar, samt om handelsrätt för utländningar; och JV2 18, i anledning af väckt motion om ändring af 6 Kap. 5 § Byggningabalken. S. D. Föredrogs ånyo Sammansatta BevilInings—, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande, JVs 11, i anledning af dels gjorda an märkningar mot vissa delar, dels ock Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i afseende å andra delar af Betänkandet JY2 A, angående vilkoret! för försäljning af bränvin och andra brända eller distillerade spirituösa drycker. Härvid förekommo: § 1- Utskottets yttrande godkändes. § 2. Lades till handlingarne. § 3. Utskottets hemställan bifölls. § 4. Lades till handlingarne. Lades till handlinqarne. §24. Utskottets första förekommande anmälan lades med godkännande till handlingnrne, och afslog Ståndet det af Ridderskapet och Adeln beslutade samt af Utskottet till antagande förordade tillägg till 3 mom. af denna §. §§ 25, 26 och 37. Lades till handlinqarne. § 4L Utskottets till Preste-Ståndet ställda inbjudning antogs, och lades denna § i öfrigt till handlingarne. §§ 42—47. § 52 och §, 54. Lades till handlingarne. S. D. Föredrogos ånyo Sammansatta Statsoch Lag-Utskottets nedanomförmälda Betänkanden: JY2 35, i anledning af väckta motioner om förändrad organisation af Dom kapitlen. Bifölls.
Åf den anledning af Gottlands norra häradsrätt, genom utslag den 4 November sistlidet år, ålagt de vägbyggnadskyldige inom Gottlands läns norra fögderi att, i likhet med livad i södra fögderiet förut egt rum, uppgöra och tillvägabringa ny vägdelning derstädes och då kostnaden härför, fördelad på 549 g dels hemman samt beräknad i enlighet med hvad densamma utgjort i södra fögderiet, eller 1 l r:dr för hvarje helt förmedladt mantal, antagits uppgå till 6,048 r:dr, hvilken summa icke utan svårighet torde, kunna af vederbörande anskaffas, har riksdagsfullmäktigen från nämnde län, Jakob Lindby, uti en hos hedervärda Bondeståndet väckt motion, hvarå Utskottet fått emottaga remiss, anhållit, ’’att af den fond, som vöre bestämd till väganläggningar och anlagda vägars delning, få komma i åtnjutande af det belopp, som motsvarade åtminstone — delar af kostnaden, som kommu att utgöras.” Då något skäl icke förekommit, som kunnat gifva Utskottet anledning tillstyrka Rikets Ständer, att i förevarande fall göra undantag från de rörande vägars byggnad och underhåll m. m. i allmänhet gällande föreskrifter och, enligt hvad motionären uppgifvit, de vägbyggnadsskyldige i Gottlands södra fögderi sjelfve vidkänts de kostnader, som varit förknippade med verkställd vägdelning inom samma fögderi, hemställer Utskottet, att ifrågavarande motion må lemnäs utan afseende. Stockholm den 19 Juni 1851. Hill. till B. St. Alik. till Exp.-Utsk. d. 26 Juni 1851, kl. i e. m. Utlåtande, i fråga om underhållskostnaden för tvänne vägar inom Färila och Hogdals socknar i Helsingland.
Är kärlek en synd, hvi blef det vår lott Att endast älska! Hur kunnen I skänka Er kärlek åt den, som den uppgift fått Att älska och älska, men aldrig tänka Och jag som tänkte... OLOF (har blifvit uppmärksam på något genom fönstret. Han stiger upp för att öfverhan Christinas hand.) tyga sig om att han sett rätt. Derpå tar Vill du lemna mig ensam en stund med mina tankar? Äro dina tankar för goda för mitt sällskap? Jag ber dig att du går! OLOF. CHRISTINA. OLOF. CHRISTINA. OLOF. CHRISTINA. Nej! Din mor kommer hit och det kan vara något som rör mig! Hur visste du det? Jag såg på ditt ansigte! Tänk icke, Christina! Tanken är engelen med det brinnande svärdet som drifver oss ur lustgården! Det ljuger du! Tanken ger kunskap; den gör oss lika med Gud; hvarför skulle jag icke få tänka? CHRISTINA. Älska mig, Christina; du vet hvilken bitter stund som väntar oss! Mor vet ingenting om vårt giftermål! Jag skall kanske slita detta band, det ömmaste; säg att du älskar mig, eljes kan jag det icke! Kan du icke? CHRISTINA. OLOF. Se på mig vänligt; kyss min panna! O, att denna grymma stund vore förbi; det blir så ödsligt, så tomt! Säg att jag har din kärlek och du räddar mig! (På knä.) Stackars liten Olof! (Kysser hans panna.) Stig upp! Ingen får se dig så mer än jag. Christina! OLOF (upp). CHRISTINA. CHRISTINA. Jag älskar dig! Om det blir för lifvet, beror af dig och denna stund! Scen III. MODREN ledes in af en tjenarinna. Hon stannar strax inom dörren. OLOF och CHRISTINA på hvar sin sida af scenen. Är Magister Olof här? Han är här! MODREN. OLOF. MODREN. Räck mig en hand! Mina ögon äro skumma! Moder! OLOF (springer fram; faller på knä). 56 MODREN. OLOF. Son! Du har gråtit öfver mig, att tårarne släckt dina ögons ljus!
Bcsv'. och Ekon.-Utskottcns Utlåtande, N:o 55. 7 uli Kongl. Brefvet den 8 Juni 1819 gifna, ofvan omförmälde, stadgande måtte åter varda gällande, och att således vid forsling af fångar två personer, utom den skjutsande, må åka efter en häst, oell fem personer, den skjutsande äfvenledes oberäknad, efter två hästar, så att tre personer må kunna färdas efter hvarje häst. Stockholm den 4 Mars 1845. Reservat ioner: Al Jliksdagsfullmägtige Jonas Johansson, Sven Heurlin och Hans Pehrsson, som ansågo motionen, i hvad den åsyftar ändring i nu gällande föreskriil om del antal långar, som efter hvarje häst får forslas, höra förfalla. Af David Andersson från Hallands Län: ”Emot sammansatta Utskottens betänkande får jag äran afgifva min reservation: Utskotten hafva, i förevarande betänkande, beslutit den förändring i nu gällande Förordning, alt vid forsling af fångar 2:ne personer må åka på en häst, samt alt på Ivaline hästar fem personer måge åka vid båda tillfällen, oberäknadt den skjutsande. Jag anser denna förändring i Författningarne vara för mycket ingripande i den enskildes rättigheter, då sammansatta Utskotten icke emot ett sådant åläggande lemnat den enskilde eller den skjutsskyldige någon emot en sådan ålagd pligt svarande ersättning, vare sig i förhöjd skjutslega eller ens någon utsträckt tid för alt få förrätta forslingen långsammare. Utskottens skäl för ifrågavarande förändring är, att det allmänna ej skall belastas med förökade kostnader för fångforslingen, men Utskotten hafva icke dragit i betänkande att kasta en sådan lunga på den skjuts-skyldige.
Tre eller Fyra månadec, af Riksdagsmän i ConstitutionsUtskot. tet väckas, vare Utskottet ej pligtigt att under samma Riksdag upptaga och bereda.” Vid §:s slut är Följande nya Mom. föreslagit: ”Constitutions-Utskottet åge äfven att infordra och granska de af Riksens Ständers Justities.Ombuds* man, sedan sista Riksdag förda Diarier och Registratur, och med Utlåtande ofver dess Embets-förvaltning till Riksens Ständer inkomma.'' q8 §- Af denna §. är föreslagen följande förändrade Redaction: ”Alla omröstningar i Utskotten skola ske per Capita mellan Utskottets samielige Ledamöter, utan afseende på Stånd. Då Dotering med slutna Sedlar anställas, må alltid en Sedel uttagas och förseglas, hvilken oppnas endast i det fall, att röst erne vid upp summerandet skulle befinnas lika delade. Är Pluraliteten redan vunnen, bör den aflagde Sedeln ge" nast forstöras. Innom Banco-Utskottet skola i de Mål, der Utskottet med Riksens Ständers rätt besluter, två tredjedelar af Ståndets Ledamöter vara närvarande*’ Såsom Alternativ, derest nyss anförda Redaction ej skulle antagas, är föreslagit följande tillägg efter orden: I förslaget intagas. "Stadnn innom ConstitutionsUtskottet Två Stånd emot Två vid. pröfningen a/ enskildte Riksdagsmäns ingifne Förslag till ändring eller Förklaring af Grundlagar ne, för falle frågan.” Ridd, oeh Ad. Constitutions-Utskottet har föreslåatt §. ina börjas med följande mening: «>Under Motions tiden båra minst tvänné Plena i veckan hallas, så vida ej Ståndet derom ej annorlunda besluter.'" 56 §•
Jag frågar dock, om det vore ett serdeles lämpligt användande af statsmedlen, alt med dem bestrida kostnaden för tryckningen af protine inom de 24 Länen, hvilka prol. ofelbart blifva ganska vidlyftiga, synnerligast som hvarje ledamot inom nämnden har tillfälle att för hela Sverige tillkännagifva de förslag, han anser nödiga och nyttiga, och hvaröfver diskussionerne sannolikt blifva ganska digra. Hvad jag nu haft äran anföra, vittnar endast om den stora tidsförlust, Landsinne komma att lida, derigenom att deras verksamhet drages från de mera vigtiga befattningar, dem åligga, till deltagande i och kontrollering af Läns-nämnderne och dock är tidsförlusten af ringa vigt i jemförelse med alij det trassel och alla de hinder i en verksam embets-utöfning som för Landsinne skulle upstå genom motionens antagande. Föreställom oss t. ex., att en Landsh. nödgas uplösa en Läns-nämnd derföre, att dennes majoritet velat befatta sig med frågor, hvilkas pröfning Landsh. ansett densamma icke tillkomma. Hvad blir väl följden häraf? Jo! att Läns-nämndens ledamöter, då de återkomma till sina hem, skola med mycket missnöje omtala Landslns åtgärder, hans maktbegär och hans skuggrädsla, och jag tviflar högeligen, att Landsh. skall härigenom kunna bibehålla det inflytande, sorn för honom är nödigt, såvida han med full kraft skall kunna utöfva sitt maktpåliggande embete. En annan omständighet, som jemväl talar emot detta förslag och således icke får förbises, är, huruvida det är möjligt eller ens tänkbart afl i längden kunna erhålla lämplige och passande ledamöter i dessa Läns-nämhder, då enl. förslaget desse ledamöter icke hafva att påräkna någon ersättning för deras updrag. Sannolikt skulle högst få eller rättare ingen af BondeSt:s ledamöter emottaga ett dylikt förtroende, eller, om de ock mottaga det, uteblifva, hvarigenom i många fall inrättningen skulle förfela sitt ändamål, synnerligast som jag tror det vara af mycken vigt, att äfven detta uplysta Ständ har inom nämnden åtminstone några ledamöter, hvilka kunna bevaka Ståndets interessen.