Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Huru skola, vid omförmälte förhållanden* StatsSecreterarne vara Konungen och nationen ansvarige för den deras departementer åliggande, tjenstgörings rätta och fullkomliga fortgång; huru tjenliga ämnen för högre och vig. tigare sysslor tilldanas, samt den utmärkta värdigheten i tänkesätt och handlingar underhållas och lifvas? Och då jag, förd af min öfvertygelse som medborgare och på min innehafvande Tjenstemannaplats aflägsnad från en» Pen 7 Martil. skild beräkning, vägat till Höglofl. Ridderskapet och Adeln framställa det förslag att vid de 4 StatsExpeditionerne af Konungens Canzli endast en lön i hvarje grad kunde å Stat tillökas och anslås, hvilket tillskott för hvarje Expedition icke lärer komma att gravera Statsverket med mera än omkring 2,400 R:dr, har jag hyst den tillfredsställande förhoppning, att detta ärende förtjente afseende och ompröfning hos Rikets Höglofl. Ständer, hvilka ibland många och stora föremål för deras upphöjda tänkesätt och Riksgagneliga omsorger icke sakna utvägar till rättelse och förbättring der de, med nationens värdighet, Statens nytta och rättvisans fordringar, stå i förening. Bilagor till PleniProtocollet för den 11 Martil. Grefve De ta Gardie. Jaeol: 0 * Då jag nu anhåller att få några ögonblick upptaga! Ridderskapet och Adelns tid, skulle jag anse mig sjelf straffbar om jag ej lifligt Den ri Martti, vöre öfvertygad det J uppriktigt delen med mig lika känslor, lika nit !ör den framställning} jag går att göra.
Jag erkänner, att jag hyser det största personliga förtroende till den sistnämnde värde ledamoten, jag erkänner sjelf, att jag är alltför litet bekant med det speciella af våra vidlyftiga uppbördsförfattningar, för alt våga ett afgörande omdöme i frågan; men jag bekänner, att, ehuru stort mitt förtroende är till den auctoritet, jag nyss nämnde, jag likväl icke kan våga, af blott förtroende dertill, ingå på en sådan rubbning, hvilken skulle till mindre än en tredjedel reducera den besvärstid, som vår gamla lagstiftning i detta fall förbehåller den med markegångspriset missnöjde, en lagstiftning, som härleder sig från en så sakkunnig tid som Carl XI:s. Jag utber mig få fästa uppmärksamhet på ännu ett annat förhållande. Såväl Frih. Cederström som Hr v. Hartmansdorff, den sednare med upp - Den a3 April f. m. 181 lusande af sjelfva bokstafven i vår gällande civillag, hvilken, enligt Svensk grundlag, ej kan ändras annorlunda, än på sätt 87 § lleg.F föreskrifver, hafva anfört elt stadgande, som står i rak strid nied detta förslag. 17 cap i § Jordabm lyder, som föijer: "Rätter afradsdag är Thomae dag förr Jul; tå skall bonde, ehvad jord han åbor, afrad utgifva. ” Måhända vore det betänkligt att öfverse elt sådant lagstadgande, fastän Hr Dalman ansett det såsom en minutiös betänklighet, hvars öfvevändakastande, då man derigenom vunne målet, ej skulle kosta på honom. Jag tror denna betänklighet icke vara så obetydlig och anser obestridligt, att berörde lagstadgande äger tillämplighet i denna fråga. Specielt till den varde ledamot, som jag vet vara af annan tanke, får jag hemställa, huruvida icke under benämningen afrad måste inbegripas de räntor, som nu äro i fråga. Det är obestridligt, att efter Svensk lag står en kronoåbo i samina förhållande till Kronan sorn det, hvari frälseåbon står till frälsemannen.
11 ej ville öka Rikets Ständers då ännu återstående vigtiga göromål, hvarföre bägge de afgifna Förslagen endast då komme att genom trycket allmängöras, och tillräckligt antal exemplar, för att Rikets Presterskap meddelas, till alla Consistorier öfversändas. Af dessa anledningar, och då ofvanbemälde behof af förbättrade stadgar om Presterliga sysslors tillsättning snarare tilian aftagit, har, under den 26 sisth Nov., Kongl. Maj:t till Rikets nu församlade Ständer aflåtit en Nådig Proposition med bifogande af bägge förenämnde, från trycket år 1825 utgifna, alternativa Förslag; ”till ”den pröfning ämnets vigt synes fordra, ”och sådan, som, hvad senare alternativet ”beträffar, med vederbörandes i Grundlagen förvarade rättigheter kan öfverenskomma. ” I de Respective Riks-Stånden, der fråga om remiss af denna Nådiga Proposition derefter förekommit, har dervid den skiljaktighet uppstått, att af Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda BondeStåndet densamma blifvit till både Constitutionsoch Lag-Utskotten, men deremot af Högvördige Preste-Ståndet och Vällofl. Borgare-Ståndet endast till Lag-Utskottet remitterad. Då likväl de flesta Författningar, som angå Prest-val, ehuru beroende Lagsamt Albil. Besv.o. Oec. Utsh. Bet. 12 af dea i 19 Cap. 7—19 §§ af 1686 års Kyrkolag stadgade grund, dock, såsom mera innefattande reglementariska föreskrifter, än egentliga till Allmän Lag hörande hud, kunna hänföras till de mål, uti hvilka Rikets Ständer endast ega att underdåniga Önskningar besluta, har Lag-Utskottet icke, utan i förening med Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottet, ansett sig böra i behandling af detta ämne ingå.
Uti anslaget till ved och ljus för fästningsoch garnisons-orter liar Kongl. Maj:t äskat en årlig tillökning af 5,000 r:dr; och då, på sätt i den Kongl, propositionen jemväl omförmäles, nämnde anslag under åren 1842 1846 varit för ändamålet otillräckligt, så att derå uppstått brist, utgörande i medeltal 4,737 r:dr 4 sk. 11 rst för året, samt de utgifter, hvilka af berörde anslag skola bestridas, visat sig vara i stigande, tillstyrker Utskottet, att ifrågavarande förhöjning må af Rikets Ständer beviljas. Diverse anslag. 26:o Kongl. Maj:t har vidare begärt, att reservationerne å anslaget till durchmarch-kostnader måtte icke allenast, i likhet med hvad Rikets Ständer vid de tvänne sista riksdagarne medgifvit, fortfarande anlitas till vidmakthållande af gardes-regementenas matinrättningar, utan äfven få användas till bestridande af underhålls-konstnaden för de kommenderingar utur in deida arméen, som Kongl. Maj:t funne nödigt beordra till vården och försvaret af rikets fästningar. Då ifrågavarande sedan år 1841 utgående understöd för gardes-regementenas mat-inrättningar under nuvarande förhållanden och i följd af de stegrade priserne å lifsförnödenheter synes fortfarande af behofvet påkalladt samt, i anseende till det betydliga beloppet af de å anslaget till durchmarch-kostnader uppkomne reservationer, utgörande vid 1845 års slut 56,397 r:dr 9 sk. 11 rst, dessa reservationer torde jemväl lemna tillgång till bekostande af underhållet för de å fästningarne kommenderade indelda trupper, för hvilket sistnämde föremål anslag å stat icke finnes uppfördt, hemställer Utskottet, att reservationerne å anslaget till durchmarch-kostnader må för de af Kongl. Maj:t nu uppgifne behof disponeras. 27:o
1 Sluteligen anhåller j3g vördsammast att Betänkandet, jemte dessa anmärkningar måtte blifva till Lag-Utskottets åtgärd remitterat samt med de öfrige Riks-Stånden Communicerat; hvaröfver jag utbeder Högväiborne Herr Grefvens och LandtMarskalkens Proposition. Uppå derom af Herr Grefven och LandtMarshalken framställd Proposition, blef Oeconomi® Utskottets Betänkande af Ridderskapet och Adeln gilladt, samt Herr Oxehufvuds Memorial till Lag-Utskottet remitreradt. Föredrogs å nyo Stats-Utskottets under N:0 132 afgifne, och den 7 dennes på bordet lagde Yttrande öfver gjorde anmärkningar vid dess Utlåtande, angående Arfvoden och Tractamenten för Riks-Ståndens och deras Utskotts Secreterare, Cancellier och Vaktbetjening. Grefve Posse, Claus, fredric: Då jag har 4io Den ii April. anledning förmoda, det de af Ståndet, hvilka såsom Ledamöter i Stats-Usskottet öfvervarit denna fråga, *f delicatesse icke velat tillstyrka att Riddarhus-Fiscalen må af Srats Medlen erhålla Dag-tractamente under Riksdagen; och jag har hört att Bonde-Ståndet redan skall bifallit att berörde Tractamente äfven för Riddaihus-Fiscalen mi af Riksdags-Medlen utgå; så får jag hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln skulle finna !ämpe|igt att med pröfningen af detta ärende finge anstå intilldess de öfrige Riks-Ständen deruti fattat deras beslut, samt att Betänkandet således måtte till nästa Plenum fä hvila på bordet. Som flere Herrar Ledamöter hördes instämma uti Grefve Posse* berörde anhållan, blef densamma af Ridderskapet och Adeln bifallen.
Jag är öfvertygad, att hvarje försök till inkräktning på denna rättighet skulle mötas af de mest bestämda motstånd, måhända ännu mer af opinionen, än af 5G Den 12 Januari. sjelfva Ständerna; men detta också endast i liufvudstaden, hvarest opinionen är nog stark, fcir att kunna uttala sig sjelfständigt. I en småstad är opinionen i sig sjelf svag oell blir det ännu mer under polisuppsigt af Styrelsen. Jag förenar mig i tillstyrkandet att såsom gemensam tanka afslå det framställda förslaget. Frih. Boye: Hr Dalman har i sitt sista yttrande gifvit ett nytt prof derpå, att han icke kan hålla sig till sak, utan älskar att utfara i invectiver och otidigheter. Jag vill icke besvara honom. Hr Dalman lefver i trygghet derför, att jag icke emot honom lärer komma att använda det enda vapen, som kunde vara verksamt; han känner min ålder. Men jag anser mig skyldig att rätta ett misstag, sorn han begått i uppgift. Då jag talat om, på hvad sätt jag önskade reform, har jag sagt, att jag ville skilja emellan form och sak. Jag har då velat börja med Riksd.Ordn. Om, sedan nödiga rättelser deri vunnits, ytterligare reformer visa sig påkallade af sanning och rätt, pröfva mig då, om jag icke gerna går dit! Men förr, än en fullkomlig öfvertygelse om nyttan och behofvet vunnits, låter jag icke förtrycka min åsigt af några opinionstyranner, utan föraktar de skräcksköldar, de framhålla. På mig skola de aldrig verka. 'Hr Dalman: Jag hemställer till R. o. Ad. att göra en jemnförelse emellan Frih. Boyes och mina s. k. invectiver; jag är öfvertygad, att den skulle utfalla till min fördel. För öfrigt hyser jag visst intet hopp att reformera Frih. Boyes öfvertygelse; men jag anser bans opinion så obetydlig, att det verkligen icke lönar mödan att deröfver göra sig hvarken till tyrann eller annat. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Åtskilliga af de ledamöter, hvilka så nitiskt talat för reformer, bestrida likväl den nu ifrågavar.
Jo, att de, som yrka rättelsen, ifall den blir nödvändig för att ej hindra Ståndets fria beslut i skattejemknings-frägan, mötas med det inkast af Hr von Hartmansdorff eller hvar och en annan, som vill kullkasta denna fråga, att de motsätta sig all vidare pröfning af en redan afgjord fråga, samt i och med det samma äfven all ändring och rättelse. För att icke binda sig genom ett beslut på förhand, måste man således nödvändigt intaga en bestämd bestämmelse härom, och detta är naturligtvis just det sorn åsyftas i Utsk:s förslag, att R. St. icke måtte definitivt fastställa beräkningen ronde de indelta räntorna, d. v s. att man kan besluta eventuelt, med rättighet att göra den förändring, som möjligen kan komma i fråga i följd af antagandet af den K. propus:n om skatteförenklingen; hvarföre jag äfven anser denna redaktion rätt så god, som den af Hr von Hartmansdorff föreslagna, och sålunda gerna kunna bifallas. Frih. Palmstjerna: Om R. St. ville uttyda StalsUtsk:s mening, som är uttryckt i den punkt som nu är föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, på samma sätt som Hr Gripenstedt, så skulle jag visserligen ej hafva något emot dess antagande; men jag fruktar att språkbruket lägger i detta afseende vissa hinder i vägen, ty Flsk. säger att något definitivt beslut icke skall äga rum förr, än R. St. beslutat om K. propos. ang:de ränteförenklingen. lag har derföre föreslagit, att förbehållet skulle hafva den lydelse, att dessa beräkningar fastställas, men icke på annat sätt, än att, i händelse det beslut R St. fatta om ränteförenklingen medför någon förändring häruti, en ändring då må komma att äga rum, J!er-. uti måste ligga en betydlig skilnad. Det förra säger, att detta är ej fastsläldt Jorr än R. St. fattat sitt beslut om skatteförenklingen; och det sednare säger, att det är fastställdt, men med förbehåll alf kunna rättas om sä behöfves. Hr von Hartmansdorff: Jag tror visserligen lika med Frih.
Jag kan icke göra mig det inskränkta begrepp om en ledamot i denna domstol, att han ju icke skulle kunna vara en förträfflig administratör eller åtminstone en klok och förträfflig bedömare af administrativa ärenden och författn:r. Icke eller kan jag föreställa mig att Regerings-rätten iner än Högsta Domstolen skall tillerkännas och komma att utöfva en godtycklig makt. Regerings-rätten tillkommer endast tillämpning af ekonomiska författntr och vid sådant förhållande kan jag icke inse, hvarföre icke Högsta Domstolen likaväl kan tillämpa dem. Af historien känna vi, hvad äfven Ordföranden i Const.Utsk. omnämnt. sammansättningen af det fordna rådet. Det utgjordes af 18 ledamöter, som omsider fördelades på 2:ne divisioner, af hvilka den ena tillkom handläggningen af besvärsmålen. Jag finner således icke, hvarföre det icke vore lämpligare, att, då det är absolut afgjordt, att det för samhällets behof, för lagskipningens jemna gång är nödvändigt att en förändring åstadkommes, och då det är kändt och erkändt, att Högsta Domstolens göromål äro så öfverhopande, att balansen årligen ökas, vi börja med att öka antalet af ledamöter i denna Domstol med så många, som skulle komma att utgöra Regerings-rätten. En sådan förstärkning af Högsta Domstolen skulle hafva den välgörande verkan, att den kunde biträda Domstolen i dess närvande åligganden och derjemte öfvertaga de ifrågavande målen, hvilka, såsom jag tror, icke kunna blifva mångå. Det är vis - Den 28 Februari f. m. 643 serligen sagdt, att de administrativa målen hafva ökats i en ganska betydlig proportion. Detta är likväl en följd af samhällets framåtskridande och utveckling och måste framgent så blifva. En talare, den der jag måste anse som en auktoritet,. nemi. Hr von Koch, har sagt, att en ny anordning af målens behandling inom Konungens StatsRåd skulle i betydlig mån undanrödja svårigheten för handläggningen af den mängd mål, som nu der fökomma. Yi hafva oss alla bekant, att K. M. underskrifver beslut i mål, sorn visserligen icke höra till Högsta Maktens pröfning. Om detta kunde undvikas utan att man inrättade ett nytt embetsverk, skulle jag tro det vara välbetänkt.
Och det fanns nog något tycke mellan den där slags blomman oeh dem? » Ragnar skulle i vanliga fall skrattat åt Siris liknelse — men mötet med Siri, aftonens underbara stämning och kära minnens veka rörelse stämde om hans glädtighet till tankfullt drömmeri. — » Nej, hon nads nästan samma ögon som du — men jag tänkte alldrig mera på farmor, utan att jag såg en klase fina syrener bredvid henne. Så att kanske därför jag ibland förblandade dem i alla fall. » Siri reste sig nu långsamt och gick ned till syrenerna vid kanten. Ragnar följde icke genast, han satt och såg henne gå. Hon gick så behagligt, så lugnt, så riktigt kvinligt — oeh figurenvar så tjusande vacker. — » Alldeles som jag skulle tänkt mig farmor som ung, » och han reste sig upp, då han i det samma mötte Siris uppåtvända blick, som kallade honom till sig med en mild förebrå- else. Med ett par språng var han nere för kullen oeh vid hennes sida. Hon stod och höll en syrenkvist i ena handen och böjde den fram och åter, så vände hon sig till honom och sade blygt: » Hvad det var vackert, det där du berättade om din farfar och syrenen! » H o n afbröts af sång, en ung, frisk manskör. D e kraftiga, spänstiga rösternas klang brusade högt öfver deras hufvuden. Hon hade vändt sig med en outtalad fråga mot honom igen: » Det är de nybakade studenterna, som sexa på sina hvita mössor i kväll, » sade han. De lyssnade under tystnad: den manliga sången ljöd så ung, så djärf, så oemotståndligt hoppfullt, att den elektriserade dem, drog dem med sig in i denna hymn till lifvet och ungdomen. Och den ljufliga vårnatten lyssnade själf i tystnad till sången, den vårsången om att ge: » Och hvad hette det? » frågade Siri, tveksamt och blygt, rörd öfver, att han talat allvar till henne och gifvit henne del af något han upplefvat. » När syrenerna blomma, » sade Ragnar med något visst mildt behag i den friska stämman, som därigenom fick en slags erotisk sordin öfver sig. » Det är ju just min kriatitel, » ropade Siri häpen till. » Använd historien.
Jag anser Hr Hegardts förslag bättre lin Utsk:s, oell får derföre, i stället för att understödja Utsk:s, understödja hans förslag, hvilket jag således anhåller måtte antagas till contrapropos. Hr Dalman, Wilh. Fredr., förenade sig med Hr v. Hartmansdorff. Frih. Boye: Så länge fråga blott var om en contrapropos. teg jag, emedan jag icke hade med den att skaffa; men då fråga nu är att ändra 5:te punkten, får jag anhålla om votering. Jag har visserligen ingenting emot Frih. Ehrenborghs förslag; tnen sedan jag hört Hr v. Troil, ingick jag på hans öfvertygelse, emedan jag ansåg den bättre, än Frih. Ehrenborghs och min, och jag anhåller följaktligen örn bifall till 5:te punkten i dess oförändrade skick. Gr. Cronhjelm: Jag har äfven afhört Hr v. Troils yttrande och funnit mycken uppbyggelse deraf; men jag har kommit till ett annat resultat, ty jag påminner mig, att Hr v. Troil slutade med den förklaring, att det vore honom likgiltigt, om ifrågavar. punkt antogs, sådan den i utlät, förekommer, eller med den af Frih. Ehrenborgh föreslagna förändring. Oin den värde talaren, som uppstått emot Hr Hegardts förslag, täcktes långsamt genomläsa detsamma och besinna, att det afser bifall till Utsk:s redaction af ifrågavar. 5:te punkt med ett tillägg af några ord, sorn icke innefatta någon förändring deraf, så skall han finna detsamma i det närmaste öfverensstämma såväl med Hr v. Troils som med mitt förslag; men jag rnedgifver, att det kan vara svårt att i en så stor samling, som denna, alltid rätt uppfatta, hvad som på längre afstånd yttras med låg röst. Hr Tham: Jag gillar till alla delar Hr Hegardts förslag, hvilket, efter min öfvertygelse, med undantag af Hr Cederschjölds, omfattar alla de här framställda meningarna. Skulle Frih.
Till strykerskan jungfrn Lovisa Tenstedts, sade han %t driingen, som hörde sig fös i en kryddbod och ' blef visad på riitt strit. Det var en liten rödrnglad byggnad, som l %g p i en stenhäll uppkrupen inidt i backen neda.nför baksidan af biskopshiiset. Deii såg ut a t t kunna falla ned när soni helst från sin höga plats. För öfrigt vette den Rt en bakgata. Vagnen staiinade nere vid den smala, knaggliga gatan. Det iir bast jag följer pastorn opp P, sade driingen, &gt;&gt; hiisten star ~iog *. » Ja, det ar nog bast&gt;, sade pastorn. Han hängde sig vid deii grofra karlens arm och hade svkrt ritt lyfta benen uppför backen. S a r de koiiiino frani, sköto de upp dörren och stego in. Ingen var i ruinniet iner än en iitig kriiina, sain satt pli soffan mellan staplar af rena kläder. Hon hade ett bref i lianden, soiii liozi just vek ihop, nar de koiiiino in. » &amp; i1 kvälls, sade driingen, shär liar vi nu andteligen Pitt hit pastorii. x&gt;: jHvilken pastor?)) sade lioii, ty det r a r redan skumt nere vid dörren Pastorns liufvud hade fallit ner mot bröstet och lian teg. » Ja, tromine jag vet livad ha.n lieters, sade drängen, för vi kallar honom bara pastorn lie min are.^ Flickan kom frani och såg pk dem. Jaså; är det haii::, sade hon ined h i r d röst. » J a, jag karms inte vid lionom, fiir det star i det liar brefvet a t t lian inte känns vid mej. » % L å t inig få ett litet Iiörn a t t dö på, Lorisas, sade pastorn och lyfte upp hufvudet. &gt; D u ar j11 andå iiiitt barnbarn.&gt;, Jaså, Iliter det på den trallen nu », sade hon. » Xej pass.
Sedan Kongl. Maj:t, i anledning af flera lios Kongl. Majit gjorda underdåniga anmälanden om afskrifning af åtskilliga äldre fordringar för utborgad undsättningsspannmål, i Nåder förklarat, att frågan derom torde vid denna Riksdag till Rikets Ständers pröfning öfverlemnas; så vill Kongl» Majit nu i Nåder meddela Rikets Ständers Stats-Utskolt en af vederbörande författad uppgift om dylika fordringar för den föregående tiden till 1824 års slut, jemte handlingarne i alla mål af denna beskaffenhet, som äro fullständigt utredda. Ofvannämnda uppgift upptager en summa af 55,732 R:dr l\i sk. G rst., hvarutaf “Bill. till />• St. Kongl. Maj:t, som anser alla, sedan år 1825 redan uppkomna eller hädanefter uppkommande, frågor om afskrifning af fordringar för utborgad undsättnings-spannmål i de fall, då allmänt gällande författningar om afkorrtning icke kunnat vinna tillämpning, äfven böra i utredt skick till Rikets Ständers pröfning öfverlemnas, framställer i sammanhang härmed, till Rikets Ständers Rifall, följande grunder för indrifvandet af de nu hos innevånarne i flera Län utestående fordringar för undsättnings-spannmål, tillhörande dels förra allmänna MagazinsFonden, dels det, till anskaffande af Säd efter 1826 års missväxt begagnade Creditivet i Rikets Ständers Bank, nemligen: 1:0 Att, till bevarande af det allmännas fördel i möjligaste förening med Låntagarnes, det må af Kongl. Majrtbero, att, då spannmåls-lånen i vissa Socknar eller Orter icke kunna, utan Låntagarnes obestånd, på redan bestämda tider gäldas, efter pröfning af de i hvarje fall förekommande omständigheter och vederbörande Kongl. Maj:ls Befallningshafvandes hörande, bevilja ränte - Kongl. Maj.-ts Nådiga Propos. No So. 3 fritt anstånd med återbetalningen på lämpliga terminer, under vilkor af fortfarande säkerhet för Lån-beloppet. 2:0
Det heter nemligen der: “Utskottet har tagit föreva rande fråga i sorgfälligt öfvervägande och tvekar icke att, i likhet med hvad Ekonomi-Utskottet vid sistlidne riksdag derom yttrat och med ytterligare stöd af hvad meddelade upplysningar innehålla, uttala den åsigt, att jordbruket bör, så snart sig göra låter, från skjutsning sbesväret fullkomligen befriasEn med denna Utskottets hufvudmening öfverensstämmande åsigt har äfven vid de tvänne sistförflutne riksdagarna af vederbörande Utskott på enahanda grunder blifvit icke blott uttalad, utan jemväl hos Rikets Ständer föreslagen till utförande. Häraf finner man, att frågan om skjutsningsbesvärets skiljande från jordbruket ingalunda saknar nödig utredning; och då Rikets Ständers delegerade vid fyra särskilda på hvarandra följande riksmöten, efter sorgfälligaste pröfning, enstämmigt och kraftigt förordat den sålunda ifrågasatta reformens snara genomförande, låta de Riksstånds beslut, som lemnade detta förord utan afseende, sig dessmindre förklara, som man i deras beslut fåfängt söker något öfvertygande skäl för afslag. Ty icke kan det skäl anses öfvertygande, som förslagets motståndare mer än en gång till stöd för sin åsigt anfört, då de säga, att skjutsskyldigheten genom 600-årig häfd antagit skattenatur och att en eftergift härutinnan skulle vara en skänk på andra samhällsklassers bekostnad, eller då de påstå att jordbrukets ifrågasatta befrielse skulle tillskynda Staten alltför kännbara utgifter, till hvilka äfven andra än skjutsningsskyldige jordbrukare då skulle komma att bidraga. Den ena som den andra af dessa satser innebär sin egen vederläggning. Yår svenska lag känner intet fall, der häfden får åberopas såsom laga fång för en veterlig våldsbragd, låge densamma än mer ån 600 år tillbaka i tiden. Detta till svar å det förra skälet, under det att det sednare hvilar på den origtiga förutsättningen, att skjutsskyldigheten någonsin blifvit jordbruket ålagd såsom ett onus i egentlig mening, enär, enligt hvad jag förut anmärkt, full ersättning för den skjutsandes besvär alltid Bih. till R. St.