Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj 1855 meddelta stadgande beträffande den minsta enheten, hvartill, vid riiutepersedhirnes omsättning och förenkling', hvarje persedelslag må uppföras uti. VII. B. 520. A. 536. VIII. E. 103 Jordeboks-liggare lör Malmöhus Län, om upprättande af en ny. III. B. 252. A. 346. Jordeboksverket, om betäckande af de kostnader sorn för skattefjirenklingens och dettas fortgång erfordras IX. R. 448 X. B. 358- A. 364. XI. K. 19. Jordeböcker, de tiva, om bestämmande af viss tid, hvaröfver, vid dessas granskning, undersökning och jemförelse med de äldre jordeböekcrna icke må ega rinn. I. 180. R. 183- V. B. 175. A. 224. E. 422 Jordegare, om rättighet för. att få uppsagd och afhyst, men likvid qvarboende landtbo förpassad till något kronans allmänna arbete. I. 534. II. 11. 43. VII. B 47, 310. A. 378- Jordförlust, förorsakad genom uppdämning vid Gråda kanals företagna omläggning, angående begärd ersättning af Statsverket för. VIII. B. 106 Ä. 110. Juridiska fakultetens i Upsala föiflyttning till Stockholm, eller ock inrättande af en profession i Stats-Ekonomien inom lutfvudstädén, angående. Juridiska fakulteternas vid Universiteten i Upsala och Lund förflyttande till Hufvudstaden, att der organiseras till en gemensam undervisningsanstalt. II. 154. R. 51 i. IX. E. 815. Justerare af mått och vigler. om tillägg till 28 § »ti Kongl. Majda nådiga Instruktion af d. 31 Januari 1855, för. Justering af Ridderskapet och Adelns protokoller, att dervid enskilda ledamöters yttranden ej skola uppläsas utan att särskild begäran derom blifvit gjord.
För nybyggnad och reparation af Posthuset utbetaldes år i83o ett belopp af 23,788 R:dr 38 sk., hvaraf till Posthusets ombyggnad ( 94 ) återstoden, enligt Contractet den 18 September 1821, 15,555 R:dr 26 sk. 8 r:st., till Embetsrum mens och Contorens inredning och meubleling 4,674 R:dr 22 sk., samt till ÖfverPostDirecteurens Boställsrum 3,558 R:dr 37 sk. 4 r:s(~ Bro Såsom Förskott till Ångfartygs nybyggnad upptaga Räkenskaperne en sammanräknad Summa af 104,587 Rrdr 3g sk. 5 rrst., hvaraf blifvit afförde, i liqvid för tvänne äldre Ångfartyg, nemligen Preusiska Örn 37,164." 28. 7. och för Constitut/on 37,423: 10. 10. samt resten 3o,ooo Rrdr ingått i de för Ångfartyget Motala till Götha Canal-Directionen iefverérade förskotter. I afseende på tillkomsten af detta sistnämnde Post-ångfartyg hafva liandlingarne visat: att, uppå framlidne En af Rikets Herrar, f. d. StatsRådet m. m. Grefve von Plåtens erbjudande, att vid Motala låta förfärdiga och 26 månader efter afslutadt Contract lefverera ett Ångfartyg för Postverkets ljäkning, af lika storlek med ett i Birmingham förfärdigadt Norrskt Ångfartyg, gg fot långt, 171- fot bredt och 7\ fot djupgående, med 2 Ångmachiner om 3o hästars kraft hvardera, emot en Summa af 64,000 Rrdr, eller 5o procent mindre, än hvad nyssnämnde Fartyg kostat, samt sedan ÖfverPostDireeieurs-Embetet hos Kongl.
Börje för Påls skull måste resa bort på herrbjudningar, och då satt Marianne alltid uppe och väntade, hur sent de än kommo hem. Och båda herrarne, som gerna önskade sitta uppe en stund, kommo då in i förmaket. Det kom alltid en egendomlig abandon öfver dessa små nattsamqväm. De voro hennes förtjusning. Förändringen med Marianne kunde icke undgå Börje. Hennes benägenhet för fetma hade aftagit, figuren var smidigare, gången mera rask, rörelserna lätta. Hyn hade fått ett känsligt färgspel och ögonen sågo mörkare ut med sina stora pupiller. Allt detta gladde honom. »Visste jag inte att du skulle trifvas på landet, bara du blef van vid det!» utbrast han med stolthet, »och när du sen lärt dig att bli intresserad af allting, så skall du få se!» Äfven den tysta uppmärksamhet, hon skänkte schackspelet, var för honom ett godt tecken. »Vänta bara», sade han och stötte henne förstulet i sidan, »snart så kommer lusten. Du vet inte om det förrän den kommer.» Marianne skrattade åt dessa spådomar. Hon kunde skratta åt allting. Hvad brydde hon sig om framtiden! – när bara inte Pål ville resa. Hennes lifs stora roman borde kunna räcka länge ännu. Hur länge ville hon icke försöka att tänka sig. Men hvad samlade hon sig icke allt för erinringar om den! Blommor, som han gifvit henne; papperslappar som han fullklottrat med sin fina, prydliga stil; en näsduk hvarur hon slitit en remsa för att förbinda hans finger en gång han skurit sig – allt möjligt. Det skulle bli ett helt galleri. Hon hyste en obestämd önskan att han icke skulle vara fullt så grannlaga och försigtig; hon skulle vilja ha ett ord att upprepa för sig, någonting verkligt att hålla sig till, när allt det andra förflyktigats och drifvit bort som en rök. För Pål var allt detta endast en novellett, en af de läckra, franska. Den stora genren låg icke för honom. Enligt hans uppfattning af qvinnonaturen skulle Marianne falla i hans armar som det mogna äpplet faller från trädet – i sinom tid. Men det berodde af honom sjelf att taga emot eller vika undan. Tills vidare var han blott nyfiken. Något fans det väl alltid att iakttaga.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framstäld propos. bifölls Utsk:ts i denna punkt gjorda hemställan. Uppå Hr Gr:s o. Landtm:S framställning, bifölls Utsk:ts hemställan, dock med förbehåll om iakttagande af de förändringar i afseende å åtskilliga anslagsbelopp och den jemkning i slutsumman, som påkallades utaf R. o. Ad:s, från Utsk:ts förslag afvikande beslut. 320 Den 26 Mare e. ra. 27:de punkten. Hr Reuterskjöld, Fabian: För att en sjöbefästning skall kunna uppfylla sitt ändemål, måste den vara bestyckad med särdeles grofva kanoner, som hafva lång portée, på det fienden må kunna hållas utom den mest verksamma eldlinien; och detta är vid Carlsten så mycket nödvändigare, som denna fästning icke är byggd med så stor soliditet, att den skulle kunna på nära håll länge motstå det grofva artilleri, som nu för tiden brukas. Het antal kanoner, som K. M. äskat, är också grundadt på uppgift af General-fält-tygmästaren, och jag behöfver säkerligen icke upptaga R. o. Ad:s tid med någon längre framställning om vigten af detta behof, utan anhåller endast, att R. o. Ad. ville, med afslag å Utsk:ts Betänk., bifalla, R. M:s Propos. i förev:de punkt. Frih. Leijonhufvud, Broder Abraham: Jag var icke närv:de i Stats-Utsk:t, då denna punkt der förekom. Jag instämmer så mycket heldre med den föreg:de talaren, som det är af yttersta vigt, att just en sjöfästning, som Marstrand, må kunna skjuta på långt håll, för att kunna afhålla fiendtliga fartyg och för att skydda dem, som, i händelse af krig, komme att dit taga sin tillflykt. Hr Montgomery, Robert: Stats-Utsk:t har visst icke underkännt vigten af att få refflade kanoner, men blott ansett någon besparing kunna göras i afseende å antalet.
Jag påstår att detta Betänk, är ganska beskedligt, ganska fogligt, och jag vill icke genom mina anmärkmr omintetgöra Utskis bemödanden, som ändock går ut på att bättra och icke förbittra. Jag önskar framgång åt förslaget, som är väl grundadt och af många ledamöter med värma försvaradt. Jag kan väl icke se in i framtiden eller på förhand veta, hvad bifall till detta Betänk, kan bereda; dock förefaller det mig såsom ett steg framåt till förbättring inom vår Lutherska Kyrka, som ett behjertande från deras sida, som hittills varit döfva, då man talat om Kyrkans förfall, och känslolösa för behofvet af dess förbättring. De inse kanske att det är tid att tänka på denna angelägenhet, när de som vilja egna sig åt Kyrkans tjenst blifva allt färre och färre. Man ser i dagens tidningar, hurusom prestbristen allt jemnt är i tilltagande och att Konsistorierna bekänna, att de icke kunna bestrida tjensten inom församlingarna, då 70-åriga män, i brist af Adjunkter, måste ensamme ombestyra hela pastoralvården, och ändock kan väl ingen påstå att icke tillräckligt med jord, räntor och tionde blifvit till Kyrkan och Presterskapet inom vårt fädernesland anslagne. Jag har nyligen återkommit från en resa i de södra landskaperna, och jag har talat vid liera, både Prester och andra, inom åtskilliga stift, man har uplyst mig att deras antal, som träda i Presternes ställe såsom predikanter, och hvilka icke hafva mycket af den med skäl beprisade lärdomen, deremot äro i jemnt tilltagande. Jag har på hvardagarne under resan mött kyrkoklädda personer och frågat dem efter orsaken, sorn varit konventikelsammankomster. Man tror att de större lönerna för Biskoparne egentligen äro egnade att upmuntra lärdomen, men man tyckes hitintills hafva förgätit, att det finnes flere vigtigare ändamål för Kyrkans tjenst än lärdom, och att dessutom stundom den gamla regeln: Plenus venter non studet libenter, kan vara tillämplig.
Utskotten hafva emellertid nu mera icke kunnat undgå att finna, det flere svårigheter kunna möta en Gesäll, särdeles om han önskar J50 l.aglJtskottets Bttdnkanden. komma till ett på längre afstånd från hans vistelseort beläget stalie, att genom brefvexling bereda sig tilllälle till erhållande af tjenst derstädes; och i sådant fall, samt då han äfven någon gång torde hafva misslyckats att å den ort, der han uppehåller sig, förskaffa sig sysslosättning och försvar, sedan han sin förra tjenst öfvergifvit, lärer någon viss inskränkt tid skäligen böra lämnas honom att företaga sig resor i ändamål af tjenstsökande. Med anledning af desse nu fåreslagne ändringar, anse Utskotten 3 §. böra erhålla följande nya redaction: Med Gesällers antagande , förbindelser emot sina Mästare motsvarande rättighet ter, samt ansvarighet, derest de icke förse sig med laga försvar och sysslosättning * skalig så vida icke annorlunda förbehålles genom särskildte Contrakter, de der, i sådant fallj lända till efterrättelse , förhållas efter TjenstehjonsStadgan; dock med de undantag: att de måga städs las på halft år; att tiden till afflyttning och inträde i tjenst blifver den 1 Januarii öch den t Ju/ii; att de ej måga i tjensten användas till annat arbetej, än det Handtverk , hvarå de Gesällbref erhållit/ att någon husaga d Gesäll ej må ega rum, utan påföljden för hans felaktighet eller försummelse bestämmas , efter Handt-, verksSocietetens bepröfvande , genom förlust af större eller mindre del af lönen, efter omständigheter ne , eller j i hJindelse af fortfarande vårdslöshetj genom hans skiljande ur ttgUsskottiti Bitiukanicn. »5i tjensten, samt att uppsägningstiden ä ömse sidor bestämmes till 2:ne månader före flyttningstiden.
» H ö g m o d går för fall », det är då säkert, o c h glä- der man sig i sin enfald åt något beröm, strax blir man kväst. Om ni vill tro mig eller e j, så har jag j u s t i sommar fått flere anonyma tacksägelsebref för min mångåriga » välsignelsebringande verksamhet » i Iduns svarafdelning. Just som litet stolt häröfver, inbillade jag mig i min fåvitsko att mitt papegojsvar (1) i nr ' 27 äfven det lyckligen skulle undgå censuren, men o v e! jag misstog mig. F ö r att nu riktigt klarera situationen måste jag först i förtroende berälta moster, att j a g någon gång litet otåligt frågat Iduns (med ovanligt stor tålamodspåse försedde) redaktionssekreterare, hvarför man skall b r y sig o m att så många gånger besvara dessa ständigt återkommande frågor o m sjuksköterskekurser, gymnastiska centralinstitutet, hushållsskolor i staden o c h på landet, m. m.; han har då helt välvilligt, fäst min uppmärksamhet på, att frågarinnorna sannolikt oftast äro nytilllrä- dande prenumeranter vid nytt kvartal, o c h l:a okt. var j u nytt kvartal! Då jag i Idun för den 7 okt. läste » El Lepaes » nberiktigande », slog mig som blixten redaktionssekreterarens ord o m nytiilträdande prenumeranter. Den 7 okt.! Det var ju första numret på » nya kvartalet »! Hvilken skam för » S. B. » att just då få bakläxan i papegojfrågan! Säkerligen skulle de nya prenumeranterna, s o m ej alls kände till de gamla prenumeranternas mångåriga vän » S. B. », genast få misstro o c h agg till henne, inbillande sig att » S. B. » rent af hade till specialitet att föra Iduns älskvärda frågarinnor b a k o m ljuset. Kära moster! På samvete vågar j a g påstå att detta ej är min specialitet!
Majit i underdånighet anmäla 6 StatsIJtuko t tels Utlåtande N:o 185. hvad de, hvar för sitt län, ansåge oundgängligt till aflöning af biträden, såväl ål Häradsskrifvare vid arbetet med förvandlings-uträkuingarnes upprättande, sorn åt Landskamererarne vid dessa uträkningars och jordeböckcrnas granskning; varande, till följd häraf, dylika framställningar från Kongl. Maj:ls Befallningshafvande i åtskilliga län numera inkomna om anslag till Häradsskrifvare* och Lands-kamererares biträden för omförmälde arbeten. Af de för sådane utgifter afsedda medel, nemligen det förslags-anslag af högst 40,000 R:dr B:ko, som Rikets Ständer, på Kongl. Maj:ts Nådiga förslag, under den 14 Oktober 1854. anvisat till bestridande af kostnaderne för skatteförenklingens verkställighet, hade emellertid redan måst utgå: till Häradsskrifvare i Rikets samtliga län, med undantag af Malmöhus, Christianstads, Blekinge, Jemtlands, Westerbottens och Norrbottens för de i § 12 af Kongl, kungörelsen den 11 Maj 1855 föreskrilna uträkningar på den förändrade ränta, som provisoriskt ålåge hemman och lägenheter, tillsammans , . B:ko R:dr 15,066: 32. till Häradsskrilvarne i åtskilliga län för besörjande af särskilda förvandlings-uträkningar å Militiee-staternas med flores indelta räntor , , 1,470: — till Kammar-förvandten i Kammar-kollegium C. F.
16 häftat. 9 34 Stals-Vtskollets Utlåtande, N:o 206. älina är beroende på Kongl. Majrls nådiga pröfning, liar Utskottet, med hänsigt till sakens vigt och med hemtad anledning derjemte af revisorernes vid myntoch kontroll-verkens räkenskaper framställda anmärkningar, funnit sig böra hemställa, att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära, det förenämnde ärenden måtte, så fort ske kan, varda till nådigt afgörande företagna samt nya reglementen för mynt och kontrollverken, äfvensom ny kontroll-stadga, till efterrättelse fastställda. F. d. Allmänna Magasins-fonden. § 22. (1847 års Rev. Ber. pag. 56, Förkl. pag. 316) Sorn, med anledning af revisorernes i ämnet gjorda erinran, KongL Stats-kontoret i sitt underd. utlåtande förklarat, det hädanefter skeende afskrifningar af denna fonds fordringar komme att verificeras medelst styrkta afskrifter af de handlingar, hvarpå desamma sig grunda, lärer något tillgörande i detta hänseende från Rikets Ständers, sida icke erfordras. IVeterinär-inr ättningen i Skara. § ^3. (i845 års Rev. Ber. pag. 65., Förkl. pag. 33y; 1847 ^rs ^ev< ^e,!- pag. 70., Förkl. pag. 322.) Under åberopande af Rikets Ständers vid sistförflutne riksdag i skrifvelse af den 7 Maj 1845 gjorda underd: anhållan, dels att en undersökning mätte företagas angående veterinär-inrättningens i Skara tillstånd och förvaltning, dels att vederbörande finge sig anbefaldt bålla tillsyn derå, att de med inrättningen afsedda ändamål befrämjades, — hafva 1845 års revisorer fästat uppmärksamhet på vigten deraf, att en dylik undersökning af sakkunnige och ojäfvige män blefve med första verkställd.
Huruvida ConstitutionsUtskottet uppfyllt eller åsidosatt denna bestämda förbindelse till samhället, derom vittna på ett bedröfligt sätt Utskottets nästan alla handlingar under denna Riksdag, och jag finner min pligt fordra, att derom gifva min öfvertygelse tillkänna. Det resultat, hvartill ConstitutionsUtskottet kommit, i följd af StadsRådsprotocollernas fullbordade granskning, visar sig vara, att ingen anledning till lagligt åtal mot någon af StatsRådets Ledamöter förefinnes; att väl några särskilta fall uppgifvas, såsom föranledande en anmälan till behandling efter 107 §. i RegeringsFormen, andra åter med uttryckligt förklarande, att ingen anmärkning dervid kunnat eller bordt göras, ehuru desse sednare synas vara af en lika anmärkningsvärd natur; och att ConstitutionsUtskottet finner sig skyldigt oförtäckt uttala dess, på öfversigten af det hela grundade, opinion, som sluteligen bestämdt uttrycker sig i medgifvande, att dess Den 17 Julli f. m. 9 arbetes ändamål är decharge för StatsRådets Ledamöter. En afsigt, sorn varit grund-* lagsenligare yttrad, om Utskottet sagt sin mening vara, att, genom oanmärkte åtgärder, SlatsRådets Ledamöter måtte vinna de'-* charge. Men detta öppna förklarande af ConstitutionsUtskottet, att ändamålet med dess slutliga Betänkande är déchargens medgifvande, förbinder Representanten, att med största noggranhet granska de anledningar, som skulle kunna förefinnas, att bevilja eller vägra denna af Utskottet, emot dess åliggande, påkallade formliga decharge. Ridderskapet oell Ådeln har redan fattat det beslut, att på en gång eller i ett sammanhang med Constitutions-Utskottets slutliga Betänkande, i följd af StatsRådsprotocollernas fullbordade granskning, företaga till öfverläggning alla de anmärkningsfrågor, som varit föremål för ConstitutionsUtskottets särskilta bearbetande.
Uti särskild till Rikets Ständer aflåten nådig Proposition har E. K. Maj;t föreslagit att läraren i musik och sång vid högre elementarläroverket i Malmö, II. J. Tengvall, måtte på allmänna indragnings-staten uppföras med en årlig pension, motsvarande hans vid läroverket innehafvande lön, 500 R:dr; men då, enligt hvad Rikets Ständer inhemtat, bemälde Tengvall numera afiidit, anse Rikets Ständer frågan om åtgärd, i anledning af denna nådiga framställning, balva förfallit. 43:o Uti en af E. K.|Maj:ts Befallningshafvande i Jemtlands län insänd ansökning hade Provincialläkaren i Herjeådalens distrikt, Medecine Doktorn, Filosofie och Kirurgie Magistern Johan Elmin underdånigst anhållit att han, som vore född den 6 Jannuari 1797, blifvit medicinelicentiat år 1833, under åren 1834—1844 bestridt särskilda ordinarie läkarebefattningar, samt varit anställd sedan den 17 December 1850 såsom provincialläkare uti ofvannämnde distrikt, måtte, med hänseende till hans numera försvagade helsa, varda hos Rikets Ständer föreslagen att uppföras å allmänna indragnings-staten, med rättighet att uppbära provincialläkarelönen i pension; och hade E. K. Maj:ts Befallningshafvande i underdånighet vitsordat så väl Ellmins oförmåga att sin tjenst vidare bestrida, som ock den betryckta ekonomiska ställning, hvaruti han sig nu befunne. Sedan Sundhets-kollegium och Stats-konto - 28 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 186. ret i anledning häraf afgifvit underdåniga utlåtanden, har E. K.
Och tror ni, kristendomen åsyftar att frambringa verkningar, som i betraktande af vår härvarande sinnesbeskaffenhet äro fullkomligt omöjliga? Dessutom är det också stor skillnad mellan en sann kristens synder och en lastbar människas. Den förre faller, men upprättar sig åter, den senare fortsätter och förnyar ständigt sina missgärningar. Och om det också på jorden blott funnes en enda kristen, hvars vandel gjorde hans bekännelse ära, så vore ju redan detta nog att förbinda en hvar, som kände honom, till pröfning af denne ende kristnes religion och till antagande däraf, om den befunnes grundad. Alltjämt samma sväfvande kretsande omkring periferien! Om Gud gifvit jordens myriader människor en religion, som blott en kan efterlefva – är detta förenligt med föreställningen om Hans allvishet och allgodhet? – Och vidare – O, jag har så många tvifvel! – utbrister Struensee i bekymrad ton och med ångest i blicken – Ni skall svårligen kunna häfva dem alla! – Oroa er icke däröfver – lugnar honom prosten – Jag är viss om, att största delen beror på bristande kunskap om kristendomen. Ni har icke heller ännu hunnit sorgfälligt genomtänka alla bevis, som föreligga. Betrakta nu först kristendomen från den rätta sidan, pröfva skälen, på hvilka den stöder sig, så skall ni med förvåning märka, hur alla era tvifvel försvinna. Det tjänar också ingenting till, att vi inlåta oss på en närmare undersökning af alla dessa inkast. Vi ha icke tid med dem. Det är bättre, om vi laga så, att vi slutligen kunna stryka dem alla bort liksom med ett enda drag. Och skulle det då finnas kvar hos er någon ovisshet öfver en eller annan punkt, så kan ni trösta er med, att Gud i sin dom säkert skall taga hänsyn till den korta tid, ni haft er tillmätt, till era närvarande beklagliga omständigheter och till den uppriktighet, hvarmed ni söker och tillägnar er sanningen. Underbart! Den försvunna solstrålen kommer just nu åter till synes. Och det är som om en vingad fridsbudbärare glede in i det mörka fängelset, in i den fångnes mörka själ med en hälsning från den sommar, han aldrig skall skåda, men med budskap om en sommar, skönare än han någonsin drömt.
Efter härmed slutad öfverläggning samt uplagande af yrkanderne å dels bifall till dels återremiss af den förev:de §:n, framställdes propos. å bifall till densamma samt besvarades med flere* ja jemte några nej; och förklarades ja hafva varit öfvervägande. § 7. 58 I) e n II .1 n I i e. m. Gr. Sparre: I ani. af Gr. Mörnersyttrande vid 2:dra §:n, vill jag genast erkänna, att jag finner, det ordalagen i 3:dje morn. af denna § kunna vara mera bestämda än de nu äro, och får jag derföre, då den 2:dra §:n blifvit återremitterad, anhålla att så äfven sker med den ifrågav:de. Gr. Mörner: Mina vid denna § förut gjorda annor hade visserligen egentligen afs:de på 3:e mom. i 7:de §:ii; men det förhållande, hvarpå jag lägger största vigt, är den grundsats, sorn här uttalas, hvarigenom man beträder den banan alt åt domaren å landet öfverlemna rättigheten att utom sittande rätt förklara konkurs vara börjad och utfärda stämning å borgenären. Denna rättighet, hvarigenom domaren för sig blir en slags särskild instans, anser jag vara ganska betänklig; och blir den banan en gång beträdd, kan densamma erhålla en ganska farlig utsträckning. Jag önskar derföre, att domaren såsom hittills i detta fall må vara nödsakad att hafva rätten till sitt biträde, och ej hafva rättighet att tilläfventyrs i sin sängkammare ensam utfärda stämning å borgenärer, på sätt i 1 :sta mom. af 7:dc §:n säges. Jag anhåller om äterremiss. Gr. Sparre: Då jag redan förklarat att jag för min del icke motsätter mig en återremise af denna §, har jag blott några få ord att tillägga i afs:de på Gr. Mörners yttrande om den s. k. sängkammardomaren.
Angående deras utnämning har kommissionen tänkt sig, att vederbörande departement borde i tid kungöra i de offentliga tidningarne, att sådana tjenster voro lediga, med tillkännagifvande af, att ansökningar om beställning såsom kontrollör kunde inlemnas genom vederbörande amtmän, hvilka det tillika borde åläggas att förklara sig öfver de sökande, nemligen huruvida de kunde anses passande, hvarefter de mest lämpliga skulle utnämnas och tagas ed utaf. De som sålunda blifvit utnämnda skulle förpligta sig att vara beredda, att, när helst så fordrades, infinna sig i de brännerier, dit de kunde beordras. För att de skulle kunna vara tillstädes vid rörelsens börjande, borde det åläggas hvar och en som ämnade bränna bränvin, att anmäla detta i tillräcklig tid förut för den embetsman, åt hvilken uppmätning, stämpling och försegling af bränvinsapparaterne äro uppdragne, hvilken tid kommissionen anser böra bestämmas till 4 veckor i landtdistrikterna och 8 dagar i städerna. Så snart en sådan underrättelse inkommer, skall länsmannen genast underrätta fogden derom, och denne beordrar då 2:ne af de närmaste kontrollörer att vara tillstädes i bränneriet på bestämd tid. 1 städerna besörjer polismästaren om att kontrollörerna tillsägas. Föranleder någon bränvinsbrännare genom sin anmälan att kontrollörer sättas i verksamhet, utan att de blifva begagnade till kotrollering af hans bränneri, bör han ersätta de utgifter, som dermed äro förenande. Då detaljerna vid kontrollens utförande förmodligen komma att ardnas gonom särskilda instruktioner, har kommissionen endast velat helt lösligen uppgifva huru hon tänkt sig denna ordning, och öfvergår nu till en undersökning af huru stora omkostnader, som kontrollen kan antagas medfpra. Den första frågan, som här möter oss, är huru många brännerier man kan antaga skola komma att vara i gång under de här föreslagna vilkor. Fastän detta icke med någon säkerhet kan förutsägas, tror kommissionen dock, att hon kommer det rätta någorlunda nära, om hon till grund för beräkningen lägger det antal brännerier, som under sistförflutna år varit i gång, och jemför deras produktion med den, hvilken kommissionen trott sig böra för framtiden utsätta såsom minimum för hvarje bränneri, nemligen 4,300 .potter dagligen.