Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En öfvergångs-brygga från det hedniska mörkret till ljuset af en sann gudsdyrkan, är den till Österlänningarnes sinnlighet lämpade Mahometanska Religionen: hvilken Herrens Försyn derföre har tillåtit uppkomma efter den Christna Församlingen; med hvars tro hon, i all sin bristfällighet, dock har åtminstone så mycket gemensamt, som behöfves att omsider föra de tänkande af hennes bekännare till insigt af denna bristfällighet och aktgifvande på de Christnes högre kunskap. Denna åter kan först då visa sig i all sin höghet, när den hunnit genomträngas af den återupplifvade vetenskapen om Motsvarigheterna, och sammansmälta med den till en enhet, lika oupplöslig, som i vår församlings hela bildnings-tillstånd märkbar. Inom den Adamitiska Församlingen var denna vetenskap allmän; man kunde, i en nu gängse terms fullkomligaste bemärkelse, säga ”populär.” Den var nämligen det vanliga sättet att tänka och tala. Lika ”naturligt,” som det för nuvarande menniskor är, att se allt, i Naturen och sig sjelfva, ur en materiell eller kroppslig synpunkt, var det för den tidens, att i hvartenda natur-ting skåda det ande-ting, som deri betecknar eller uttrycker sig. Hvarje berg, källa, blomma, träd, djur, påminte dem om något andligt, något evigt, hvars jordiska motbild denna skepnad var. Just detsamma är Englarnes satt att åskåda mångfalden af Guds skapelser. Derföre kunde ock, i den tiden, så innerlig gemenskap finnas mellan Englar och Menniskor, att de ofta umgingos med hvarandra äfven i synlig måtto; hvarom ock flera berättelser, såsom bekant är, i Ordet förtäljas. Tiden är kommen, att en verklig, en icke blott utvändig Församling skall återställas; och detta kan endast så långt ske, som den innerliga förbindelse mellan Menniskan och Himlen blifver återställd, hvilken icke är möjlig utan förnyad insigt i Motsvarigheternas helgedomar. I sig sjelft borde ingenting vara begripligare, än att en sådan verldsåsigt, som den nyss beskrifna, är menniskans ursprungliga och rätta.
Majit den 14 December 184 • behagat meddela fastställelse af Reglementet, trädde i verksamhet den 26 April i84<; och redan vid första årets utgång hade bildat sig 131 Brandstods-kommittéer, från hvilka in kommit 14,494 godkände försäkringsuppgifter på tillsammans 16,665,470 B:dr B:ko. Bolagets utgifter under loppet af samma år uppgingo till 7,365 R:dr i3 sk. 1 r:st., som, fördelade på ansvarighetssumman utgjorde icke fullt 2 sk. 1 rist. på hvarje 100 R:dr. Belåtenheten med denna anstalt vitsordas säkrast af det förhållande^ att såsom delägare anmält sig personer från alla socknar i Länet. Hela ansvarighetssumman har nu Stigit till 19,622,280 R:dr. Det mera vidtomfattande Bolaget mellan alla städer i Riket till försä kring för eldskada å lösören i allmänhet, varulager och machinerier, hvil - 31 ket den 3o Augusti 1842 fick dess reglemente af Eders Kongl. Maj:t i Nåder faststäldt och den påföljde December trädde i verksamhet, har äfven tillvunnit sig förtroende och belåtenhet i städerne inom Skaraborgs Län, hvilkas godkända försäkringar, vid sistlidet års slut uppgingo: Uti Mariestad till R:dr 308,940: „ Lidköping 501,080: „ Skara 338,010: „ Sköfde 65,300: » Hjo 91,250: — —- „ Fahlköping 61,800: Summa R:dr 1,366,380: Sparbanker äro inrättade med behållning vid slutet af år 1842: å Landet: vid Bromö Glasbruk B:co R:dr 9,707: 87. 8. och vid Carlsfors Alunbruk „ 3,189: 17. q. i Städerne: Lidköping „ 3,120: 18. 5. och Mariestad „ 52,002: 16. 5.
Tänk om män genom otidig varsamhet stördt Crediten, på hvilken hade då ansvaret af en åtgärd stad» nät» som skakat hela Rikets Credit?Tvertom var det Directionens pligt, att, så länge dea hade Medel, infria sina Reverser och uppfylla sina förbindelser. Jag kan alltså ej finna att 19,000, utan 700,000 R:dr äto öfver-assigne* 2.6 o Dea 25 April. rade; och på den läkningen hade då ej en enda Assignation någonsin bordt blifva utfärdad, fastän sådant allting blifvit klandradr förr än nu. Jag hemställer dä blott om Människo-gerningar böra dömmas efter utgången. Ej för min, men för sakens skull , Isar jag trott mig böra upplysa förhaliandet inför denna agtningsvärda Samling. Väl vetande att mången annan kunnat göra det bättre, är det blott känslan af min pligt, sorn föranledt mig uppstiga , och i följd af min afsigt väntar jag förlåtelse för det uppehåll jag vållat. Åtskillige yttrade härtill deras bifall. Friherre Cederström, Jacob; Banco-Utskottet har behagat ogilla en af Utskottet så kallad villkorlig Decharge, som Utskottet påstår att jag vid Revisionen 1816 af Malmö DiscontVerk, skall hafva lemnat Directionen. Det förefaller mig högst besynnerligt, att Utskottet kallar ovillkorlig Decharge hvad som i sjelfva verket ej kan fä namn af ovillkorligt3 ty uti de delar, der jag å Banquens vägnar lemnat Decharge, är den alldeles fullkomlig och i afseende ä de delar af förvaltningen, der jag reserverat Banquens rätt, äc ingen Decharge af mig meddelad. Dessutom äger Utskottet alls ingen rättighet att yttra sig öfver mig personligen. Utskottet åligger att granska Fullmägtiges åtgärder. och ifall anledning dertill skulle finnas, ogilla den, således äfven Fullmägtiges åtgärd ätt gilla min förrättning vid Revisionen i Mai - Ben 2$ April. mö; emedan jag var Fullmägtiges Ombud, och ej Riksens Ständers.
Dör, Olifant utgifaen, ^ar Äongl. ?D?aj:t, i an* ledning Deraf odj btnab iDtifetö ©tänber t unberbåntgbet Degärt, lätit, i öfwerenöftämmelfe meb De grunber, hvarpå Denfamnta blifait bpggb, omarbeta £ego-jfabgan för b»£bönber ocf; tjenfle* ocb en förnpab fåban ©tabga utfärDat, jemte Det eit fårflilb upplaga Deraf, förfeDD meD utDrag af De i Denfamma åbe» ropaDe (agrum ocb författningar, blifait trpcft, för att admän* beten tildjanbabådaS. ^Dng(. 2D?a;:t, font, i anlebning af SKifeté ©tänbero un DerDåniga ^emfTäUart om nöDiga änDrtngar ocb jemfningar i nu gädanbe ©ppebitionö-tapa, ocb b^ab aeDerböranDe DeratD baft att anDraga, funnit lämpligt, att famina Sapa blefae i åtto öf 29laj:té nåDiga pröfning unberjfäda. SåtjgioSrb ©e t ifongl. S9?aj:té NåDiga Söerättelfe tid SXifetö ©tätt* cd) Gomes nonius, per aiD fffla 0viféDag omnämDe Sorrectionbbuö'- ocb Strbetl* fängelfe*bpggnaber i ©toefbolm orfj SJlalmö, åt btoilfa forjhtäm* De SKifetö ©tanber
Länders Politiska intresten äro oftast stridande sins emellan, hwaraf följer at dä twänne Magter wilja ingä fred och förbund medhwarandra, mäste intrestena jämnkas sä mycket ske kan; och dä är manligen den swagares lott at wika för den starkares fordringar. Wi äro i jamnförelse mot wära fiender beklageligen i förra belägenheten. Hwad är dä naturligare än at wi genom - Ztt6 Den 18 Juiri. nom underhandlingar söka utröna hwad wi kunna, innan wi bestämma hwad wi willa. Den Thronföljare, pä bwilken wi nu önska falla med wärt ival, kan möjligen, ehuru wordnadswärd han är, och oagtadt dest mänga förtjenster, -i följd af wära fienders aldre Alliancer, wara af dem oantaglig. I sädant fall skola de säkert fortsätta ett krig, icke för dem, men wäl för ost högst äfwentprligt, när wi icke kunna rakna pä någon Atlierads biträde. Hwad were da wunnit med ett för tidigt wal af Thronföljare? Jo! at wi antingen finge äterkatla det, eller ock med sista blods-droppan plikta för wart öfwermod, och kanske se ett kärt Fosterland förlöpa sin sjelfständighet. Jag fasar för denna ranka. Mätte jag ej lefwa den Dag, dä ett vricktigt begrepp om wärt sanna wäl, fört ost til wär undergång! Hwad wore äter förloradt om med walet upjköts? Jo! at wära fiender torde försöka at pätruga ost, det jag likwal ej will förmoda, en Thronföljare, obehaglig för Nation och stridande mot Landets intreste. Kunna wi wara nog starka för at förswara det wal wi nu wilja göra, sä mäste wi äfwen kunna wägra det som en obillig fiende will ost pätwingä. Den Magt som kan ästadkomma det ena/mätte äfwen kunna werka det andra. Men kan icke möjligen upskofwet medföra förmän?
Det är icke eå nödvändigt att slutsumman af värderingen är lagom Stor, som att grunderne för calculen äro uppgifne, och att de data, som på stället må/le anskaffas, äro sannas Värderingen kan sedan göras om lika lätt och lämpligt af Directionen, efter de grunder den godkänner. Det bör vid stadganden härom ihågkommas, att eget intresse drifver Lånsökanden, att skaffa värderingssumman hög; och likaledes, att Domare äfven derpå arbetat någon gång; åtminstone har det sedt så ut. Det är vidare tydligt, att enär sådana band finnas på värderingsmännen, att, då Regeln stricte följes, den egendom, hvars hufvudsakliga inkomst är af Ladugårds vahror, blir tre å sex gångor mindre i proportion mot den som ger spanmålsafkastning, år frestelsen stor att jämka denna exstanta obillighet, genom uppgifvande af annat korntal, 5o Den 5 Octohar e, m, annan åkerjords natur, och så vidare, -än sorn man annars hade uppgifvit: och der billighet frestar till afsteg från Författning, blir författningens påföljd ofta skadlig. Blifva de data, som Directionen ej kan pröfva, härigenom förfalskade, så är för den origtigheten ingen hjelp, och Directionens Beslut bestämmes ändå slutligen efter godtycke. Mitt Förslag är derföre: ”Fast egendom på landet bör vara värderad af Domaren, med biträde af 2tne i orten boende i Landtbruk kunnige, ojäfvige, män, som dervid fogat en fullständig egendoms beskrifning, upptagit afkastningen i varor, och nödige utgifter efter det förhållande de tilltro sig, att på ära och tro uppgifva, samt beräknat sedermera dea behållna egendoms alkastningen efter noga utsatte grunder.
En revision af Landets oundgängliga behof i detta afseende synes mig högst nödigt samt att Ständerne ej blott, som Utskottet föreslagit, böra öfverlemna allt detta åt Ko - 8S Den 21 Maji. nungens egen omtanka , utan äfven särskilt frambära sin tanka för Thronen. Saken bör betragtas från ännu en annan sida. Äfven af för litet dyrbara varor bör, af en annan orsak, Exporten vara förbuden. Ett L uid, der så mycket tillfällen til! vattenverk finnas, bör förädla sina sågblock sjelf; det är af den orsaken det synes mig, att inga Träd under to tums fyrkantmått eller 14 tums diameter, böra fä exporteras. Största delen af dessa satser synas af Utskottets Herrar Ledamöter sjellva varit insed» da. De äro likväl af den vigt , likasom hela frägan rörer en så betydlig del af vårt Lands Exporter, att målet hade förtjenat en annan utgång , än att blott öfverlemnas åt Kongl, Majit, utan att Jäta Honom böra vår tanka. Alla oecor.omiska frågor äro af vår Regeringsform ät Kongl. Majit öfverlemnade att afgöra, men den åtgärd, som Riksens Ständer är upp. dragen , bör derföre ej förbigås. Det ägnar Sveriges Ständer, likasom att äga , så äfven att låta höra en tanka i vigtiga mål.
Intet ord störde det själsskakande uppträdet. Konungen återhemtade sig först. Sedan han kysst enkedrottningens mun och händer, reste han sig upp och yttrade: «Jag har återfunnit en huld moder: må hennes godhet utsträckas äfven till mitt barn!« Gustaf förde kronprinsen fram till enkedrottningens säng. Hon befallte, att sidenförhängena skulle skjutas undan, rullgardinerna uppdragas och så mycken dager, som vore tillgänglig, insläppas i rummet. Herrskareordet tystade läkarens knot. Lovisa Ulrika räckte sin feberheta hand åt barnet Gustaf Adolf, som, begripande fadrens blick, kysste farmodrens fingrar. Nu fattade hon med ena handen Gustaf Adolf under hakan och med den andra öfver hjessan, böjde hans hufvud mot sitt ansigte och fixerade honom skarpt. De af naturen genomträngande stora brandenburgska ögonen fingo en ytterligare skärpa af ansträngningen, och det såg ut som hade hon velat med mikroskop undersöka hvarje fiber i konungabarnets anlete. Ånyo uppstod en allmän tystnad. Allas blickar voro nästan lika forskande riktade på Lovisa Ulrika, som hennes på Gustaf Adolf. Hans och Sveriges framtid hängde på hvad hon skulle säga. «Modren, drag för drag ingen annans Carl har nu igen fört mig bakom ljuset,« – yttrade enkedrottningen, i det hon släppte kronprinsens hufvud; derefter, vändande sig till prinsessan: «Sophie, gif hit mitt juvelskrin.« Konungen, som nyss återhållit andedrägten, att ej förlora något ord, som undslapp hans mor, syntes i detta ögonblick strålande af fröjd. Han dämpade likväl dess utbrott, emedan det varit opassande vid modrens sjukbädd, och frågade henne med en ömhet, som denna gången ej var konstlad: «om hon icke nu tilläte, att åtminstone rullgardinerna nedsläpptes; ty läkaren ansåge den starka dagern i rummet otjenlig för hennes belägenhet? Enkedrottningens «ja« var knappt utsagdt, innan hertigen af Östergöthland verkställt denna läkarens föreskrift. Imedlertid ställde prinsessan juvelskrinet på nattduksbordet vid sängen och öppnade det. På en vink af Lovisa Ulrika, lyftades kronprinsen upp till henne i sängen och sattes på kanten deraf.
Hafver jag inte sagt eder, att eld snart skall regna af himmelen och hvar sparre i detta hus stå i ljusan låga? Fala rådgifvare, orättrådiga domar, förbannelse och jämmer det har blifvit vårt dagliga bröd, och Herrens vrede hvilar tungt öfver landet. – Inte behöfver löjtnanten ... eller ... kaptenen utsprida tal om värre olyckor än de, som Gud redan gifvit oss att bära. Rundt omkring på malmarna har vådelden gått fram, och i tio år ha vi haft missväxt och hungersnöd. En tunna råg kostar redan tolf riksdaler i silfver. Snart tryter fodret till och med i det kungliga husets stall, och fartygen med den införskrifna spannmålen ligga fastfrusna ute i skärgården. Ekerot gick bredvid honom utför trappan och såg sig kring utan att fästa de små oroliga ögonen vid något bestämdt föremål. Ibland stannade han och nickade och talade halfhögt för sig själf. Genom gluggarna skymtade borggården i djupet och den öfverbyggda trappan med sina obelisker och vakterna som gingo fram och åter i trumpetargången. Bortom de snöiga tornen och taken rörde sig små svarta grupper af människor på den igenfrusna Mälaren mellan Kungsholmslandet och Söder, och marskvällen sken tvärs igenom en af salarna i den västra slottslängan, så att det såg ut som hade ljus varit tända i takkronan. – Ja, ja, – mumlade Ekerot, – det skall brinna allt, allt – allt det, som var vår skam, allt det som var vår storhet. Jag har sett blanka karlar på himmelen, och när jag om natten sitter med min pipa, ser jag i tobaksröken underliga planeter, som visa mig, att den gamla världsordningen är rubbad. I Ungern och Tyskland regnar det svärmar af Arabiens gräshoppor. De eldsprutande bergen uppkasta glödande stenar. För två år sedan hade vi i februari fingerhögt gräs på Djurgården och hörde vårfåglarna, men i maj åkte vi på släde. I augusti hängde sädesaxen isiga, men i september plockade jag smultron på Essingen. Det är i sådana tider, som Herren Gud öppnar de utkorades ögon, så att de se det fördoldt är.
Om nemligen den större bränvinsbränningen ålades högre beskattning i förhållande till liusbehofsti 11 verkningen, än sorn fullt ersattes genom sparad produktionskostnad, skulle ofelbart hvarje jordbrukare förslå och de flesta också begagna den fördel, som skallskillnaden erbjöde åt husbehofsbrännaren, och varan, bränvin, med förlust af tid, ved och materialier, lika ymnigt flöda från ioo,ooo-tals små husbehofspannor, sorn den förut gjort eller annars skulle göra ur de större ; men den påräknade större statsinkomsten komme att uteblifva. Att åter tillintetgöra detta husbehofsbränliingens inflytande på salubränningen genom en hög beskattning äfven å den förra, syntes innebära en motsägelse mot begreppet om husbehofsbränning, och mötte dessutom den betänkligheten, att derigenom idkarne af af detta slags bränvinsbränning, hvilken nu sällan drifves med synnerlig omsorg, skulle finna uträkning att genom den lilla pannans oafbrulna gång åstadkomma en betydlig tillverkning utöfver husbehofvet. På dessa skäl hade kommitteen icke tilltrott sig ätt i underdånighet tillstyrka högre beskattning för den bränvinsbränning, hvilken utöfvas såsom binäring vid jordbruket eller såsom fabriksnäring, än att alla tre slagen måtte kunna Kongl Maj:ls Kätt. Proposition, Tito 26. 13 heslä vid sidan af hvarandra, ulan nägonderas undertryckande.
Utskottet nämna, att, i anseende till deromkring liggande flere Socknar, som äro privilegierade för sin jord, Bergsfrälse kalladt, och således frikända för ali skjuts, Allmogen och öfriga, som äga skattejord, äro fördenskull nödsakade icke allenast ansvara för all kronoskjuts, utan äfven fångskjutsen till och ifrån Landsfängelset genom förenämnde Frälse-Socknar. Gästgifveriskjutsen är äfven Skatteallmogens enskilda tyngd, sedan Fahlu Borgerskap slutar. Jag måste instämma med mina Stånds-Cammerater. Skjuts* legan torde och bör vära motsvarande det besvär, de så kallade skjutsskyldige lida, och äro ålagda fullgöra. 5:0 Af Riksdagsmannen Jon Jönsson från Malmöhus Lein: ’’Att medborgares rättigheter och skyldigheter blifva jemt och lika förd lade, bör väl vara den Lagstiftande Magtens hufvudsakliga föremål; äfvensom jemkandet emellan den enas förmon och den andras b kostnad och lidande; dessa äro de skäl och grunder, hvarpå jag fäster denna min reservation emot det af Riksens Högiofl. Ständers Ekonomi-och Besvärs-Utskotts Andra Beredning Besv. och Elion, Utsk. Belänketnden• fattade beslut att tillstyrka fortfarandet af den ringa ersättning för utgörandet af Kronoskjuts, sorn hittills varit stadgad.
För att icke tala om den förlängning i tiden för taxerings-komitéernas sammanvaro, som häraf kunde blifva den omedelbara följden, kunde äfven en annan, vida väsendtligare olägenhet uppstå i det att inom större och folkrikare taxeringsdistrikter, hvilka omfattade liera beredningsdistrikter, den närmare kännedomen om hvarje skattskyldigs vilkor och ekonomiska ställning, som hos de särskilda beredningarne förutsattes, svårligen kunde antagas lika fullständigt vara att tillgå hos taxeringsmännen, hvilkas omdöme således i en mängd fall komme att blifva beroende pä de här ofvan omtalade mundtliga uppgifterna eller möjligen bestämmas icke efter egen sjelfständig pröfning, utan af tillfälliga hugskott, som här, om de ville göra sig gällande, finge ett vidsträckt spelrum för sin verksamhet. Att någon borgen ej funnes att, så vidt möjligt är, jemn och rättvis beskattning på detta sätt skall åstadkommas, vore lika säkert, som möjligt vore, att allmänhetens tillit och förtroende till taxerings-komitéernas oväld och rättvisa härigenom kunde komma att på ett betänkligt sätt undergrälvas och rubbas. Men icke nog dermed att taxerings-komitéerna drabbades af dessa olägenheter, äfven pröfnings-komitéerna kunde deraf få vidkännas sin dryga del. Att förekomma allt detta och på samma gäng införa säkerhet, ordning och reda i beskattningskomitéernas förhandlingar vore derföre en sak af yttersta vigt, och den enda utvägen dertill i förevarande fall vore genom antagandet af deri grundsats att beredningarnes förslag i viss mån och hvad angår de olika inkomsttitlarne gjordes specifika. Då erfarenheten gifvit vid handen att. beskattningskomitéernas protokoller ofta nog äro mindre fullständigt affattade och föga upplysande, blefve också af sådan anledning en specificerad taxeringslängd, långt ifrån öfverflödig, en väl behöflig fyllnad till och kontroll å protokollet. Att deri på detta sätt om möjligt åstadkomma större fullständighet, vore ock så mycket mera af nöden, sorn ö6 tj väl innehåller, att protokollet bör utvisa alla beslutade förändringar i och tillägg till beredningens förslag, men taxerings-kornitéen derigenom icke fått sig uttryckligen ålagdt att till sina beslut foga de skäl, som desamma iöranledt.
För nödvändigheten, att å Stat uppföra lön åt en 6:te RevisionsSecreterare anser Utskottet nog tillräckliga skäl vara uppgifne, hvilket äfven af flere Ledamöter inom Hederv. BondeStåndet är insett. Hvad åter angår den inom samma RiksStånd väckta fråga om nedsättning afRevisionsSecreterare-Iönens belopp, under det af Utskottet föreslagne, har Utskottet dertill så mycket mindre anledning, som anmärkningar af ofvanberörde stridiga beskaffenhet inom 2tne andra RiksStånd blifvit gjorda vid den mindre summa Utskottet föreslagit, emot hvad K. Och ehuru grundade samma anmärkningar an skulle kunna synas; finner likväl Utskottet, då det i de fleste fall måst, i anseende till bristande tillgångar nedsätta beloppet af livad K. M:t i Nåder föreslagit, sig nu icke kunna förändra dess i förevarande fall gjorda tillstyrkande, vid hvilket någon erinran inom, Högv. Pi ästeSlåndet icke ägt runi , och hvarvid Utskottet således förbi ifver.
Tillkännagafs, att PresteStit bifallit §:n, med rättelse af ordet Staden till ordet Staten, samt samt att BorgareSt:t, som jemväl rättat nämnde tryckfel, godkänt §:n med ett tillägg vid mom. 1, af följande lydelse: »dock ege hvarje stad för sig att bestämma annan grund för stadsutskyldernas utgörande». Hr von Koch: I öfverensstämmelse med de beslut, R. o. Ad. fattat i föregående författning, anhåller jag, att l:sta mom:t måtte bifallas med den förändring, att efter ordet »staten» tillägges orden »enligt 2:dra art. bevilin.stadgan». Det 2:dra mom:t kan då utgå, emedan det eljest leder till förvillelse. 3:dje mom:t bör deremot bifallas, samt det af BorgareSt:t gjorda tillägget afslås. Gr. Mörner: Då fråga var oin grunden, efter hvilken af gifter på landet skola utgå, fattades enahanda beslut, som nu af Hr von Koch blifvit föreslaget, nemligen att denna grund skulle blifva 2:dra Art. Bevilln.Stadgan. Det svnes också nödigt, att man bibehåller denna grundsats, så vida ändamålet skall vinnas, att samma princip blir gällande för skatt så väl till staten som till kommunen. Jag förenar mig derföre med Hr von Koch, äfven i hvad hans yrkande afser afslag å den af BorgareSt:t gjorda inbjudningen. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställda särskilda proposir, bifölls 1 ista mom:t med rättelse af ordet »staden» till »staten» och med tillägg efter nämnde ord af orden »enl. 2:dra Art. Hevi lin.Stadgan»; afslogs det 2:dra och bifölls det 3:dje mom:t. §71. Tillkännagafs vara antagen af MedStm och bifölls. S 72. Tillkännagafs vara antagen af MedStm. Gr. Mörner:
f: " - ' fiedrika-~remer-~orbu~de~s 1. adr,: Drottninggatan 54,.;. Froken Kristine Dahls rationella Underklader shorn Chemiletter, BrBstbnnd, delnde Kjolar m. m. SY enska ~~aktreformf6 " ieningens UnderklMer i K. STOCKHOLX. y b beyurcc rt 2 Froms Velocipeder f6r hermr oclr darner iiro erkiindt godn. Alla slags velocipecler repareras hos PEIt FROM. Wiiate.~~ Sam~c~Zsjlut a72. Katalog gratis. OBS! Saxar och knit ' vnr s m l t andra eggjern slipas. I S T XG: Yn3ertecknrde som nnvbindt Herr Axel l.itstrii&amp;; ld Cdlodin mot 1ikt.ornrr och kglknolar. ha funnit medlet fullt motsvnra sitt andnTillfiirlitligaste ' miil, ctch kunna dct derfire hos enhvur .till det b a t s rekommenO C ~ nt dera. AmHl dcn 3 ma.i 18 %. G e A. L$un~Lerg, personer 1iBdman. Vndertecknad, som varit bebeprb ' fvadt mesviirnd nf en miingd bar del mot liktornar, senom anrzndandet af viirtor 4ollAdi.w virtor, hudhA&amp;ad frBn Apotekaren Herr Axel Litstrom i Pnlun, b1ifvit frbn dem och nageltring. helt och hiill ot befrind; hvarfire Obr. alltid denna Injag o m n h n d a medel hos enhvar reaktrerade etikett eom till (let basta rekommenderar. garanti f ~ varmr r UtMotala Ji: Xykyrlre d. het. A u ~ w Ax&amp;. t IIandlandeAkta COLLODIN.