Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Provincial-läkare-dislrikten hafva undergått den förändring, att läkarevården å landet nu mera bestrides af tvenne ordinarie provincial-läkare, boende den ena i Fahlun och den andra i Hedemora, af tvenne extra provincial-läkare, hvaraf en bor i Ösler-Dalarne och en i Vesterdalarne, samt af en inom vesterbergslagen på enskildes bekostnad anställd läkare, hvilken efter vederbörandes medgifvande derstädes tillika ansvarar för provinciailäkaregöromålen. Länets lazarett och kurhus finnes fortfarande i Fahlun, der äfven en djurläkare, likasom en sådan i vesterbergslagen, är boende, åtnjutande särskilte lönebidrag af några få socknar och enskilte personer, samt den förstnämnde jemväl af staten anslagne 50 R:dr B:ko. Inom Socknarne bestrides fattigförsörjningen såsom i föregående berättelser finnes uppgifvet. Af de medel, som för ändamålet äro att tillgå, kunna likväl icke alla behöfvande understödjas, i synnerhet efter missväxtår eller då andra missgynnande förhållanden öka deras antal och svårigheten att afhjelpa deras nödställda belägenhet. Den nödhjelps-kassa, som i sista berättelsen anmäldes då hafva blifvit bildad utaf behållningen af de gåfvomedel, hvilka, förnämligast genom framlidne Erkebiskopen, Doktor J. O. Wallins uppmaningar och bemödanden, år 1838 insamlades i de fleste orter af riket till understöd för de, i följd af föregående årets missväxt, i ovanlig mängd nödställde och behöfvande bland Dalallmogen, förvaltas på jemväl förut uppgifvet sätt. Denna kassas behållning utgjorde vid 1842 års slut 30,207 Riksdaler 25 skillingar 9 runstycken Banko, oberäknadt behållningen 5,449 R:dr 35 sk. af de medel, hvilka, såsom i sista berättelsen är upptaget, redan år 1813 i Skåne samlade till nödlidandes understöd i Rikets norra provinser, särskilt blifvit ställde under nödhjelps-kassa-direktionens vård.
Då emellertid, under innevarande statsregleringsperiod, Seminarii-elevernas antal så betydligt stigit, att det numera uppgår till emellan 700 och 800, är det uppenbart, att det till deras understöd beviljade anslaget ej kan motsvara behofvet, så vida stipendiernas belopp skall någorlunda uppfylla sitt ändamål. Om nemligen antalet af lärjungar, som äro i behof af understöd, icke uppginge till mera än 600, skulle ändock, med det befintliga anslaget, icke mera än 50 Riksdaler för hela året kunna tilldelas hvar och en af dem. Enär detta belopp allt för mycket understiger så väl det hittills antagna minimum som jemväl den summa, hvilken för fyllandet af äfven de mest anspråkslösa behof Bih. till R. St. Prot. 1865. l:a Sami. l:a A/d. 6 42 Bil. N:o 7 .till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1 om Statsverket 1865. Anslag till arvoden och resekostnader för folkskoleinspektörer. Anslag till understöd för högre folkskolor. Anslag till folkskoleväsendets utveckling och förbättring. skulle vara erforderlig, måste en tillökning deri vara nödvändig. Ehuru önskligt det vore, att denna tillökning kunde bestämmas till ännu högre belopp, vågar jag likväl, med afseende på för handen varande tillgångar, icke tillstyrka, att den af Eders Kongl. Maj:t föreslås högre än till 15,000 Riksdaler, så att det ifrågavarande anslaget må höjas från 30,000 till 45,000 Riksdaler årligen. Hvad angår Inspektionen öfver folkskolorna, hafva Rikets Ständer för befrämjande af denna inrättning, hvars gagnande inflytande varit allmänt erkändt, anvisat ett belopp af 30,000 Riksdaler, att användas till arvoden samt reseoch traktaments-ersättning för Inspektörerna, och dervid ansett det vara af vigt, dels att arfvodet för hvarje Inspektör blefve ökadt, dels ock att Inspektions-distrikten förminskades till omfång.
Ad:s beslut skulle komma att utmyntas, torde det sednare myntet kunna undvaras. För att återkomma till ^ Öresmyntet, är det, enl. min åsigt, riktigt alt låta utprägla ett dylikt mynt. Det lärer icke kunna bestridas, att ju orter finnas, der det i och för den mindre handeln vore nyttigt och behöfligt att hafva ett sådant mynt, enär varor, Den 22 Februari e. m. 259 gällande | eller 11 Öre, derstädes torde förekomma. I orter, der penningen är sällsynt samt folket fattigt, plägar ett icke så obetydligt antal varor stå till ganska lågt pris och det bör således finnas en utväg att afsluta köp om sådana varor, utan att förlust för någondera af kontrahenterna upstår. Kostnaden för myntets utpräglande blefve nästan ingen, isynnerhet efter den utmyntningsgrund K. M. föreslagit. Utmyntningen bör ej ske till större belopp än hvad behofvet af detta ringa skiljemynt oundgängligen kräfver, samt blifver således, enl. all sannolikhet, icke särdeles betydlig. Den kommer troligtvis att verkställas endast till följd af reqvisition ifrån Banken. Jag kan fördenskull icke finna, att någon olägenhet af detta mynts ulprägling kommer att upsla, utan anser deremot, att myntet vid många tillfällen kan vara ganska nyttigt att hafva, såsom t. ex. då den förut omtalade Djurgårdsgrinden skall passeras. Jag får derföre tillstyrka bifall till hvad K. M. i detta fall föreslagit. Hr Adelborg, Anders Otto: Vid afgörandet af denna fråga, som afser till huru ringa värde skiljemynt i ett land behöfva utpräglas och hållas allmänheten tillgängliga, ber jag att få nämna några ord. Denna fråga tyckes vid första betraktandet vara af högst obetydlig beskaffenhet, men, vid litet djupare eftertanke på saken, visar den sig hafva mera vigt än man tror. Då myntvärden bestämmas böra dessa fördelas så, att transaetionerna i handeln med största möjliga lätthet försiggå, utan att vid vexling och köp några svårigheter upstå.
Vid förnyad föredragning af Lag-Utskottets Utlåtande N:o 4 i anledning af verkställd granskning af Rikets Ständers Justitie-ombudsmans embetsberättelser, diarier och registratur från förra till innevarande riksmötes början, beslöt Ståndet i anledning af Utskottets hemställan i — i.sta mom. att, enär motion i den fråga, hvarom detta moment handlar, inom Ståndet blifvit väckt och till Stats-Utskottet remitterad lägga detsamma till handling arne ; dock skulle den nu förda diskussionen till sistnämnde Utskott öfverlenmas. 2:dra mom. blef med godkännande lagdt till handlingarne. S. D. Vid förnyad föredragning af protokolls-utdrag N:o 51 från Högloft. Ridderskapet och Adeln, innehållande kommunikation af en utaf Grefve af Ugglas, Carl Ludvig, väckt motion rörande presterskapets aflöning', sättet för dess utgörande samt de för presterskapet gällande befordringslagar, tillika med 2:ne i anledning deraf afgifna yttranden, blef detsamma lagdt till handlingarne. S. D. Föredrogos och remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet motioner af: l:o. Olof Persson från Gefleborgs län, August Andersson från Östergötlands län, Olof Nilsson från Westerbottens län, A. W. Uhr från Örebro län, Johan Petterson från Kronobergs län, Per Mattsson från Wester-Norrlands län, Adolf Fredriksson från Upsala län, Nils Olsson från Malmöhus län och Gustaf Bjerkander från Skaraborgs län, med hvilka de flesta af Ståndets Ledamöter instämt, angående beväringsmanskapets vapenöfningar; och skulle den under motionernas behandling förda diskussion till Utskottet åtfölja; 2:o. Johan Pellersson från Kronobergs län, om ändring i Kongl. Förordningen den 13 Juli 1853, angående fattigvården i riket; 126 Prot.-Uldrag den 3 December i859. 3:o.
Dth i5 Maji e, m, 027 af (le dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras. Ropades Ja och Nej. I anledning hvaraf Herr Grefven och LandtMarfalten gjorde proposition till bifall af OeconomieUtskottets Betänkande. Ropades äfven Ja och Nej. Herr Tham : Jag täger mig friheten hemställa, huru ett Betänkande kan vara antagligt, sorn är felaktigt i en så väsendtlig del, sorn jag förut haft den åran visa. En återremiss lärer derföre vara af nöden, på det äfven frågan härom i Betänkandet måtte utredas, så vida man ej vill hafva två olika Författningar i samma sak. Friherre Björnstjerna, Magnus: Som flere anse den nn varande llyttnings-tiden tjenligast för Skåne och de Orter som ligga norr om Dal-elfven, men olämplig för Rikets Centralprovincer; så får jag, lika med Flerr Tham hemställa, 0111 det ej vore bäst, att bestämma tvånne olika flyttnings-tider; att nemligan bibehålla den nu varande för de Orter som önska dess fortfarande, och för de öfrige bestämma den mellan den 24 Junii och 1 Julii. Då ganska få personer flytta från de norra till de södra provincerne och tvertom, förmodar jag, att ej några olägenheter häraf skulle uppkomma. Grefve von Rosen: Jag har förut nämnt 528 Deri iS Maji e. m. att orsaken dertill, att Smedsdrångars flyttnings-tid ej blifvit i Betänkandet vidrörd, var, att BergsRådet af Robson icke förr ån vid justeringen deraf gjorde sin reservation. Jag tror således, att då de ej eller varit omtaldte i Författningen örn tjenstehjons flyttnihgs-tid af år 1819, sådant var ett fel i samina Författning, men ej hos nuvarande Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet, hvars plikt endast varit att svara å de dit remitterade motionerne, af hvilken ingendera gaf anledning till något utlåtande i denna omständighet.
St:rs underd. framställning, om undersöknings vidtagande, till utrönande, dels huruvida det vöre mera förmonligt för Staten, att hagon inskränkning Uti de Kronan förbehållne rättigheter, i afseende på Kronofisken, medgåfvés, och gränsorne för desartimä när” mare bestämdes, än genom FörfattOingafne skedt, dels ock, om, på sätt yrkadt blifvit, jordägaren boede anses lagligen berättigad, att en större frihet vid idkande af Fiske tillgodonjuta, genom Nåd. Bref till Ki KammarCollegium den 8 Febr. 1825, förklarat Sig i Nåder icke hafva funnit någon vidare undersökning eller Utredning derom, ärt som redan skedt, eller i öfrigt någon åtgärd böra äga rum, utan ansett i det förra afseendet lämpligt vara, att låta möjliga jernkningar ankomma på vederbörande jordoch strandägares anmälan i hvarje serskildt fall, hvafs framställande icke kunde dem förmenas, och hvarvid Ki M;t efter granskning af de förhållanden söra sig företedde, ägde tillfälle, att pröfva, hvad afseende å en sådan anmälan kunde göras och hvilka åtgärder, i anledning deraf filntioS skäligen böra äga rum; och iden senare frågan åter, såsom beroende på Vederbörlig Domstols pröfning i hvarje serskildt fall, undersökningen vara utan ändamål, så länge någon rättegång i ämhet icke Uppstått, samt således till R. St:rs Underd. förslag icke lemnat Nådigt bifall. Och enär sålunda ej mindre Kronans än enskildes rättigheter i afseende på Fiskes idkande blifvit genom Författningaine bestämde, samt K< St:r förut gjord framställning, om utsträckning af jordägares rättigheter i detta fall; finner Utskottet, i följd af RiksdagsFullmägligcn Strindlunds .. ofvanberörde motion, icke någon anledning att tillstyrka, det R. St:r i detta ämne å nyo må K. M:t med en underd. hemställan besvära, hälst K. M:t, enligt hvad dess omförmäldte JSåd.
Man har sagt att varuomsättningen är lifligare, de resandes antal ansenligare och handeln i ett större tilltagande utmed norra Mälarestranden, än inuti Södermanland, och detta är ganska naturligt, i anseende till det vidsträckta land, som ligger norr om Mälaren, med sina onda afsättningsplatser vid nämnda sjö; men om lokalförhållandena pålagt de närmast i norr belägne provinsernas invånare de tunga, dyra och mödosamma transporter, som underhålla affärslifvet vid denna insjös stränder, bör man väl vid jernvägens utstakning, så vidt densamma kan utöfva inflytande på dessa transporter, söka lätta och förkorta dem. Att förminska distanserne och öppna nya källor till produktion och förkofran är ju också syftet med dessa, den nyare tidens så gagnande inrättningar. » Jag ber äfven att få upläsa en kalkyl, som är ett motstycke till den Gr. Sparre upgjort öfver fastigheterna och folkmängden i de olika distrikt, som jernbanan skall genomlöpa. »Folkmängden har utmed den sydligare banan blifvit beräknad till 44,400 personer och 13,570,500 R:dr r:mt taxeringsvärde å egendom, och utmed den norra till 33,400 innevånare och 8,811,000 R:dr r:mt taxeringsvärde. Jag kommer till ett helt annat resultat, och det på följande sätt: å närlagda karta har jag med kors utmärkt den linie, från hvilken det är ungefär lika långt till hvardera banan. Endast don söder om denna linie bosatta befolkning kan anses tillhöra Mälarebanans distrikt, hvaremot länets öfriga innebyggare till en del med samma och till en del med vida större fördel söka den nordligaro än den södra linien. Efter den på kartan utmärkta gränsskillnad komma folkmängd och taxeringsvärde att i stället för ofvan upgifne förhållande blifva ungefär följande: utmed Mälarebanan 48,900 personer och 14,550,000 Den 6 Decembei f. m. 411 R:dr r:mt taxeringsvärde, och utmed norra banan 44,200 innevånare och 10,650,000 R:dr r:mt taxeringsvärde.» Gr.
Jag tror det vara för tidigt, att alldeles afstå från behandlingen af en fråga, derföre att del Stånd, som hon närmast rörer, afslagit henne. I afseende pä hvad nyttan af förslaget beträffar, ber jag att få anmäla, att denna fråga har inom Utsk. blifvit behandlad med all grannlagenhet. Såsom ordf. bad jag ledamöterne af PresleSt. inom afdelningen tala om ämnet med deras eget Ständ vid dess enskilda sammankomster och inhemta upplysningar om förslagets lämplighet o. s. v. Dessa ledamöter upplyste alla vid nästa sammanträde inom afdelningen, alt de Hesla ständsledamöterne hade ansett saken nyttig. Pä denna grund och den speciella kännedom jag och några andra Utslcs-ledamöter såsom Nerikesbor hade om frågans beskaffenhet, blef densamma tillstyrkt. Afsigten var således icke att förnärma PresteSt:s privilegier, utan att åstadkomma någonting gagnelig!. Något vidare har jag icke att tillägga, ulan afvakta!' Ståndets beslut. Hr von Hartmansdorff: Jag bestrider visserligen icke R. o. Ad-.s rätt, att i en fråga, som rörer ett annat Stånds privilegier, besluta för sin del, oberoende af det Stånd, som är i fråga ; men ett sådant beslut kan ju icke leda till någon annan påföljd, än att det andra vägrande Ståndet tycker illa vara, och att man sjelf äfventyrar alt en annan gång blifva behandlad på samma sätt. Jag skulle önska, ali R. o. Ad. icke måtte vidtaga en sådan åtgärd, utan låta frågan falla. Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad samt, efter framställde och besvarade propos:r å bifall och afslag till Ulsk:s betänk., II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagifvit, det lian ej kunnat uppfatta, huruvida bland de fåtaligt afgifna svaren ja eller nej varit öfvervägande, förnyade II. Ex. sin först gjorde propos. om R. o. Ad. behagade bifalla Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s betänk. Ropades starka ja, blandade med många nej, hvarefter II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklarade att ja öfverröstat nej.
Midler eller ved Trudsler, söger at bringe nogen över fra en Troesbekjendelse til en anden, bliver, forsaavidt ikke Gjerningen iÖvrigt raedförer höiere Sträf, at straffe med Boder, og i Gjentagelsestilfelde med Faengsel eller Boder» Detta stadgande, änskönt stående i en dissenterlag, är dock allmänt, och således tillämpligt äfven mot den, som med medel, hvilka strida emot sedlighet, söker förmå någon dissenter att öfvergå till den s. k. statskyrkan;, hvaremot för en sådan nedrighet, äfven om den beginges af en svensk prest, icke finnes något straff i vår ifrågavarande Kongl. Förordn. Denna brist sårar lika mycket den politiska grundsatsen om alla medborgares jemnlikhet, sorn hvarje samvete, hvilket erkänner Frälsarens yttrande: Lag-Utskottets Utlåtande M 42. 23 »Och såsom I viljen att menniskorna skola eöra eder, eörer ock I dem sammalunda» (Luc. 6: 31.). Men dessutom kan mot ifrågavarande stadgande anmärkas, alt derigenom försök (conatus) blifvit gjordt till brott, och det inom en sfer af handlingar, der det är ganska svårt att genom allmänna reglor bestämma, när ett sådant försök verkligen skett. Insändaren åberopar i detta afseende hvad förre Juslitie-ombudsmannen Theorell, i sin reservation mot lagberedningens förslag till strafflag, anmärkt om vådan alt såsom fullbordade brott stämpla försök dertill eller ofullbordadt brott. Den af Lag-Utskottet föreslagna tid för denna reservations inlemnande samt Utskottets sammanträden och andra riksdagsgöromål hindra mig att fortsätta den påbörjade kritiken af 1860 års ifrågavarande författning och motiveringen af mina förslag, äfvensom att granska dissenterlagen och motivera de ändringar, jag deri föreslagit.
Således står AdvokatFiskalen både på kunskapernes, erfarenhetens och vetandets vägnar öfver KontorsCheferne, emedan till erhållande af dessa platser ej annat eller större kunskapsmått erfordras, än det som är ådagalagdt genom undergående af den temligen torftiga Kameral-examen. Kan man nu icke förneka, att det är vigten af en tjenst, det med den förknippade ansvar i förening med det högre kunskapsmått, som fordras för att kunna rätt och till det allmännas gagn förvalta densamma, som måste utgöra den enda rättvisa grunden för bestämmandet af tjenstemannens aflöning, så hade häraf bordt följa att AdvokatFiskalens lön blifvit af Regeringen föreslagen till högre belopp än Kamererarnes. Man har likväl lika litet vid detta tillfälle som vid andra å Regeringens sida följt denna grundsats. Man har satt AdvokatFiskalen i samma kathegori som Kamererarne, och sålunda icke fästat det ringaste afseende på de egenskaper, som gjort den förra förtjent utaf att ställas framför de sednare, R. St:r sjelfva hafva icke ens handlat på detta sätt, ty inom det enda verk R. St:r tillhörande, nemi. Banken, der det finnes en AdvokatFiskal, der hafva R. St:r just, med afseende å vigten af det ansvar som med detta embete är förenadt, satt denna tjensteman uti samma grad som ledamöterne i Bankens understyrelse, hvilka åter anses både med afseende på deras skyldigheter och löneförmåner lika med ledamöterne inom Rikets Styrelseverk, så att Bankens AdvokatFiskal är med sistnämnde ledamöter lika aflönad. En sådan rättvisa hade 28 Deri 3 Juli. man haft skäl att Regeringen skulle iakttaga emot AdvokatFiskalerna inom Statens embetsverk, men den har uteblifvit och lärer icke heller någonsin vara att förvänta. Man har då i det hänseendet lika litet att hoppas af R. St:r.
För min del får jag tillstyrka fortsättningen af Götha Canalarbste med det biträde af Staten 1815 års Ständer beviljat, och detta intill år 1823. Jag förbehåller mig, att framdeles få afgifva yttrande rörande den ersättning, som bör tillkomma Bolag't, i anseende till dess förlorade Disconträttighet. Herr Hjärne, Carl Jacob, hade inlemnat ett så lydande: Vördsamt Memorial*! Då frågan om Götha Canals fortsättning nu till slutligt afgörande förekommer, begag; nar jag min Riksdagsmanna-rätt, att äfven i detta vigtiga ämne yttra mina tankar, utan anspråk, blott önskan att kunna lemna min skärf, till beredande af den allmänna opinionenÖppet och uppriktigt föiklarar jag min öfvertygelse vara, att det hade varit bättre, om denna Canaibyggnad aldrig kommit i fråga, vore det än endast af det skäl, att all den tvedrägt, som i detta ämne vid sednare Riksdagar förefallit, uteblifvit. Nationen hade då kan hända saknat den beundran af andra Na - Den 16 Junii f. m. 6l tioner, sorn åtfölja stora företag af allmän nytta, och hvilken ökas i mon af de svårigheter man bar att besegra; men Nationell hade ock. saknat alla de obehagligheter sorn tid efter annan uppkommit genom detta företag: och må hända skall den vördnadsvärde man, 60tn föreslagit det, som ensam ägt nog ståndaktighet ait trotsa alla dessa obehagligheter, åtmindstone i sitt innersta, lemna ett tyst bifall till detta mitt påstående. Men då Nationen en gång bifallit ett sådant företag vare sig *f hvad skäl som helsr, skall o,:h bör, med skyldig vördnad iör Konungs och Ständers förena-; de beslut, efter n in tanka, 6aken blott ifrån en sida kunna betraktas. Man har sökt-bevisa, att företaget saknar allt värde, saknar allmän nyttaj samt (ehuru ännu icke lagligen) att det är utfört på ett, icke mindre misshushållande, än egenmäktigt •ätt, för att derifrån hämta anledning till det påstående, att så väl arbetet bör upphöra, som det hittills beviljade bidraget indragas.
Var gerningsrnannen, utan egen skuld, genom svår förolämpning eller synnerlig misshandel, af den dräpne till vrede retad; då må straffarbetet inskränkas till viss tid från och med sex till och med tio år. Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition M 59- § 4. Har någon, genom uppsåtlig misshandel, dödat annan, den han ej dräpa ville, och skedde den misshandel med berådt mod; dömes dråparen till straffarbete på lifstid eller från och med åtta till och med tio år. Var misshandeln af den beskaffenhet, att döden, såsom sannolik verkan deraf, ej väntas kunde; då må straffet nedsättas till straffarbete i fyra år. § s. Varder någon dräpen, såsom i 4 § siigs, och skedde misshandeln af hastigt mod; dömes dråparen till straffarbete från och med fyra till och med åtta år. Var han, utan egen skuld, till vrede af den dräpne retad, såsom i 3 § sägs, eller var misshandeln af den beskaffenhet, att döden, såsom sannolik verkan deraf, ej väntas kunde; då må straffet nedsättas till straffarbete i två år. § 6. Begår lifstidsfånge dråp, som i 3 eller 4 § sägs, utan de mildrande omständigheter, som för hvartdera fallet äro nämnda; håfve han förverkat iifvet. § 7. Hafva flere deltagit i misshandel, hvaraf någon ljutit döden; då skall en hvar, som tillfogat den döde lifsfarlig skada, och, der ej viss skada var i sig sjelf lifsfarlig, en hvar, som tillfogat den döde någon af de skador, hvilka i förening orsakat döden, dömas till det straff, hvartill han, om den af honom åstadkomna skadan ensam varit dödande, gjort sig förfallen. Den, som å den döde gjort ringare misshandel, straffes efter 61 Kap. 2 § Missgernings-Balken, der ej gerningen eljest är med högre straff belagd. % «•
—- — i medikamentspenningarne för manskapet » » 600. hvarigenom tillökningen i det hela för Kronprinsens Hussar-regemente utgör » » 28,562: 62, V2, men som vid Regementet finnes en särskild tillgång af 268 tunnor spanmål in natura, hvilka vid den är 1830 med Regementet verkställda reorganisation icke blifvit disponerade, och hvarutaf årligen utgått så väl aflöningstiIlökning, enligt 1830 års stat: åt Regements-chefen med 690 R:dr, » Öfverste löjtnanten » 660 » » Majoren » 660 » som ock ersättning till åtskillige löntagare för då jemväl indragna 17 rationer med 1,980 R:dr 50 öre, torde, i händelse nu föreslagna lönreglering bifalles, berörda enligt nu gällande stat för Regementets räkning reserverade spanmål, såsom då icke Transport 28,562: 62, ‘/j. 20 Bil. Jtä 3 lill Kongl. Maj:ls Nåd. Prop. JYs 1, om Statsverket 1836. Transport 28,562: 62, Vy vidare behöflig för regementet, kunna Statsverket behållas; och hvilken spanmål efter beräkning af 12 R:dr tunnan utgör en tillgång af » » 3,216. — .— hvarigenom den egentliga nya utgiften för Staten endast blifver » 25,346: 62, ‘A. Wermlands »Wermlands Fältjägare-regemente befinner sig i olika ställning med de öfriga regemente. Regementerne deruti, att det icke såsom dessa, är förlagdt till tjenstgöring i garnisonsorter. Regementets tjenstgöring, som merändels inskränker sig till dess egna årliga vapenöfningar, samt exercerandet af det på regementet indelade beväringsmanskap, kan således hvarken till besvärlighet eller kostnad jemföras med Garnisons-regementernes.