Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit, beträffande dessa medels användande, ansåg de af Rikets sednast församlade Ständer fastställda, hittills följda grunder, kunna bibehållas, samt fördenskull föreslagit desammas fortsatta tillämpning, har Kongl. Majit dock, i betraktande deraf, att omständigheter lätt kunde inträffa, då en summa af 50,000 ridr till understöd utan återbetalningsskyldighet blefve otillräcklig, funnit sig föranlåten 8 Slain-Utsko/fe/s Utlåtande, Ni o 95. föreslå, att -denna samina matte fördubblas, och att således ett belopp af högst 100,000 r:dr mätte frän och med innevarande är under tiden för nästa statsreglering fä begagnas till undsättning åt sädane behöfvande, som saknade tillfälle att sjelfve förskaffa sig arbete och af egna tillgångar icke kunde återgälda dem tilldelade undsättningsanslag. Stats-Utskottet, till hvars utlåtande denna Nådiga Proposition blifvit remitterad, har jemväl tagit kännedom örn Kongl. Stats-kontorets deruti åberopade berättelse, angående ej mindre de till undsättningar anvisade och begagnade medel än fortgången af f. <1. allmänna magasinsfondens utredning: och har Utskottet, såsom fortsättning af och tillägg till de upplysningar härom, hvilka förekomma i sednaste riksdags »Stats-Utskotts, angående förevarande ämne under N:o 101 afgifna, utlåtande, ansett sig böra meddela Rikets. Ständer följande, dels från bilagorna till nämnde berättelse hemtade och dels på särskildt begärda och erhållna uppgifter grundade, upplysningar rörande nu ifrågavarande medel samt deraf, emot eller utan återbetalningsskyldighct, beviljade undsättnings-lån.
De öfrige Rikets Släder wälje fullmäktige af Stadens rätte Borgare elier ock sädane Stadens Magistratsperson^-, som borgerlig näring idka och för densamma borgerlig tunga draga, och Fahlu Bergslag af fjerde parts-ägare som tillika arv brukande Bergsmän, hwarwid de wäljande i Städe'.ne beräkna sina roster efter beloppet af hivad de til Staden statta, och Fahlu Bergslag efter fjcrdeparts Grufwedclarne. Götheborg åge rätt at sända tre, Norrköping, Gefle, Carlscrona, Äbo, Malmö, Calmar, Westen'vik, Wisby och Uddewalla bwardera twa, samt alla öfrige Städer, jämte Fahlu Bergslag, hwardera en fullmägtig. Af de ringare Städerne mä äfwen twä, högst tre, der dem sä godt spnes. förena sig om en person. Ingen mä för Städerne Lil Riksdagsman utses, som ej minst tre är warit Borgare i Sta - Den 8 Augusti. 725 den, ej keller nägon för Fahlu Bergslag, som ej lika tid warit derstädes brukande Bergsman. §- -5. Allmogen i hwart Härad wälje til Riksdagsman af Bonde-Ständet en inom Häradet boende och bofast man, hwilkcn icke tilförene hört til annat Riks-Ständ eller någon ordinarie beställning i Rikets tjenst innehaft; wilja flere Härad sammansätta sig om en Fullmäktig, ware sädant dem obetagit. §. 16. Underläter nägot Prosteri, Stad eller Hä. rad at ställa Fullmägtig, ware förfallit til det wile Ständet pröfwar skäligt utsätta, och som swara kan mot den omkostnad som et jamnlikt Prosteri, Stad eller Härad pä sin Riksdagsman göra mäste; skolandes et sädant wite uti Ständets CaHa inslpta.
StatsUtffoktet förmodeligen asgifmande förflag till ifraga» warande Kungs-Ljugars eller Ängs,lotters borrtarren derande, icke matte alagga Arrendatorerne andra ssyl^ digheterö uppfyllande, ar jenne del utläste Arrendets utgörande, lägenhetens afträdande j lika stand som wid tillträdandet enligt wid bägge tillfällen häl» keil behörig s»n eller besigtning, att således inga fö» behäll mätte betaga Arrendatorerne rättigheten att genom Angarnes odling producera andra »växter, icke heller den att begagna Angarnes beke sednare än föreslagit är, förmodas och kror jag bidraga till högsta möjliga afkastning och följaktestgen Arrende-belopp, Mstyrker pa den grund sädant iakttagande, och såsom en anmärkning anhälles matte sä sölja aterremissen kill Högloft. Staks-Ukffoktet. Grefwe Oe la 6r»rche, erindrade, att da Ari rendakoren agde ovtions-räkten att utgöra Hö in natura eller ester Markegång med förhöjning sa kunde han alldrig pä förhöjningen bllfwa lidande. Grefwe lVIörner, -^ckols 6örrm, anhöll att sedan nu äkstillige erkndringar wid Stats e Utskottets rillatande blifwit gjorda / att der samma mätte bliswa Zccrförwlsadc. Friherre Stael von I^ollllem, hemställde om ej wid besia angarö utarrenderande det rättaste more att ej sörcskrlfwa »agra för dispositionen af dem beswärande »vilkor. Kai» handa funne Arrendatorerne sin räkning wid akt disponera dem pä annat fäkt än man welat jörestnfwa. Cuikuren kunde dcrwid winna, sch ber borde göra Kronan lika mycket, hwad anstallM de derom fogadeblost de fournerade Kronan sitt Hö Den 5 Januari». ryz Hö ester Contracket.
Det är således icke, som Hr Ribbing trott, nog att förete en bevittnad afhandling, emedan executorn icke äger att ingå i pröfning, huruvida denna bevittnade handlingen är riktig eller icke, såvida densammas gilltighet å andra sidan bestrides. Olägenheten af i835 års författning består deruti, att örn man iakttagit de föreskrifna formaliteterna för varornas försäljning; så kan ingen åtgärd af executorn vidtagas mot egendomen. Om blott sådana afhandlingar inträffade, så skulle få anmärkn.T vara att göra mot författningen, emedan uti det slags afhandlingar, som Hr Grefven nämnde, ligger någon sanning, då de nemi. förutsätta, å ena sidan, skuld att betalas, och å den andra skuld att betala; och då det icke lärer kunna förmenas någon att sälja sin egendom till förfång för en annan, så lärer det heller icke genom någon lag kunna förbjudas någon att sälja sin egendom till en förlagsman, för att derigenom bereda honom säkerhet för den fordran, han kan äga; men jag tror, alt de flesta klagomål mot 1835 års författning hafva grundat sig på diktade köpslut; d. v. s. sådana, der köparen hvarken haft fordran hos säljaren eller skolat lemna betalning förvarorna; och det är för denna händelse, som jag anser edgång behöflig; ty då den existerar, besinnar man sig mer än en gång, innan man gör sådana vänskapstjenster, som dessa afhandlingar anses innefatta. Hr Ced ersch jöld, Robert Theophron: På det icke den nya författningen må medföra större olägenheter, än den gamla, anser jag det vara angeläget, att icke stadga , att annan person skall stämma i målet, än den som, j4 H. 49 336 Den 17 Octo ber f m. enligt hvad jag förut nämnt, stämnmgssky Idiglieten rätteligen tillkommer; och anser jag mig derföre, innan fiterremiss äger mm, höra tillkännagifva, att Frih.
Emedlertid har vart Iand pa sednare tider, i detta fall, likasom i många andra, blifvit långt efter de gigantiska framsteg, som visat sig i det öfriga s6o Dea 7 M»r« e, m. Europas materiella utveckling, ehuru det blott beliöfves en blick på kartan, För att finna huru mycket ännu är alt göra och blifvit ogjordt. Orsaken till denna brist ligger dock måhända mindre i bristande håg för sådana företag , an i bristande undervisningsanstalter för personer, sora äga vilja och anlag att egna sig till sådana arbetens utförande; Jag anser mig icke böra upptaga Ståndets tid med en vidare utveckling af behofvet i detta hänseende, men tager mig i stället friheten att fästa uppmärksamhet vid en i dessa dagar utkommen brochure, undertitel: Otn publika arbetens nytta och nödvändighet, af A. E. von Sydow; och det är under åberopande af denna skrifts innehåll, och då den förtjenstfulle embetsman, som författat densamma, icke sjelf tillhör Piepresentationen, som jag vördsamt föreslår: — att krigsacademien vid Carlberg må i dess nuvar. egenskap upphöra, samt förändras till ett polyteckniskt institut föl'grundstudierna af fortification, artilleri, topographi, hydrographi, mekanik, bergsvetenskap och byggnadskonst. Denna anstalts ändamål skulle blifva att utbilda skickliga ämnen för geni-corpserna, byggnadsstaten, om en sådan framdeles inrättas, samt bergsstaten. Hvad artilleriet beträffar torde måhända särskilda bestämmelser i detta fall vara nödiga; men äfven detta vapen skulle kanske rekrytera sitt befäl ibland dem, som genomgått denna inrättning. Det mindre planmässiga i krigsacademiens närvar, inrättning har redan ofta blifvit anmärkt. Den lärer, om slottet och dess lagenheter inberäknas, kunna anses kosta Staten omkring 4°,000 r:dr b:co årligen för ett antal af ioo till i3o cadetter, af hvilka -§:delar erlägga en betydlig årsafgift, så att hvarje cadett kan anses kosta 6 ä 700 r:dr b‘.co årligen, hvaraf Staten betalar 4 ä 5oo.
Prest-Ståndet d. 29 Vällofl. Borgare-Ståndet d. 31 Hederv. Bonde-Ståndet d. 29 Afskrift. .Vördsamt Memorial! (jenom Protocolls Utdrag af den 3:dje, 4:de ocli 7:de i denna månad, hafva Respectiva Riks-Stånden till Stats-Utskottet öfverlemnat, att afgifva ut« låtande, rörande den till tryckningen af Ståndens Protocoll ocli Bihaoget dertill uppgående kostnadens bestridande utaf de medel, som lill RiksdagsJcostnaderna varda anslagna, hvarförutan oell då Protocollens tryckning finnes i Grund-Lagen föreskrifven, men någon anvisning icke gifven å med. len dertill, Utskottet skulle föreslå något bestämdt stadgande, huru denne kostnad vid tillkommande Riksdagar ina böra betalas; och hafva Riks Stånden derjemte gifvit tillkänna, att en Uedamot af IpLoglofl. Ridderskapet och Adeln, Secreteraren hos Hogvördiga Prest Ståndet och Vällofl. Borgare-Standet, samt en ledamot af Hedervärda Bonde Ståndet, blifvit utsedde att örn tryckningen af hvardera Ståndets Protocoll genast och arktals besörja, Då, i anledning häraf, Stats-Utskottet tagit ärendet under öfvervägande, har Utskottet funnit, huruledes forre Riksdagarne lemnat den erfarenhet, att tryckningen af Riks-Ståndens Pro tocollj - Den 2 g Mars• 493 tocoll, tom uti 5g §. af Riksdags-Ordningen dea lo Februari i9to är uttryckligen påbuden, när ilen på hvarje
SOtinffaSånebejoppet år be|tåmbt till 1,000 ocf) rantan 6 procent att afbraga# ro ib Saneno mebbelanbe; fjmilfen ranta b ocf fan, på forefommanbe autebnin* gar, frambeleS af 35anco)fi;relfen nebfåtta# till s procent. 4) årliga rånteinfomfierne, på benna ferjlilba rår el fe, fcfe ingåenbe på 55anfen6 tvinlbråfning, uptaga£ ferffilbt od> balanceraé fåfoin fReferofonb, att anroånba$ t enabanba £åneroåg; 35anfö?'5'ullmågtige forbef)å(Iet, att om od)oenår tvigtiga (Tål bertill förefinna^,. funna, för någon tib, injiålla få mål uplåningen, font ben berpå grunbabe. utlåningen.. E) ^aflfiallbe od> mebgifne ferffilbe utbetalningar, anorbntngar får wålgåranbe ånbajitai, inre berat! * fårbåUanben od) occonomtc?årenben.. F) ©tabganben. rorattbe 2>ani?ene Pappersbruk tCumba oc!) G} ^emjcrerne af Sänken, bef cDifcont od)Pcovince*J£åne?£ontoiren‘,. Q3anco^uHmågtige fjafoa för öfrigt, genom berorbe ^Reglemente, erhållit upbrag oc^ auctorifation, att till 5tongL ‘cOla/it i unberbåuigljrt öfverlemna en afdrift af betfamma, od) att, i fjånbelfe flere eller färre Deruti befintlige fiabganben, font dro af ben ^egetpTap, att Ö3cåbig Jxungorelfe för berat?
Kollegium under den 17 Juli innevarande år förständigat vederbörande, att vid hädanefter skeende auktioner (ill upphandling af hö för fästningsbyggnadens behof ej må tillkännagilvas eller föreskrifvas, att samma vara skall levereras med 25 skålp. på lispundet eller i så kallad fast vigt. Enär likväl ett sådant lillkännagifvande eller föreskrift sannolikt ej tillförene egt rum, och förbudet deremot i allt fall icke utgör hinder för det anmärkta missbrukets fortfarande, torde andra åtgärder böra till förekommande deraf vidtagas ; men med afseende å de förändrade grunder för mått och vigt, hvilka, jemlikt Kongl. Stadgan den 31 Januari 1855, efter några års förlopp skola allmänt tillämpas, synes det icke lämpligt, att någon bestämd beräkningsgrund i detta hänseende föreskrifves; och för nu ifrågavarande ändamål anser Utskottet endast erfordras det stadgande, att Siats-Utskottets Utlåtande N.-o 18. 33 vid utlemnande från kronans förråder och magasin af så väl hö som andra varor och artiklar, äfvensom vid dessa varors redovisning, bör iakttagas samma beräknings-grund i afseende å vigt och mått, hvarefter varorna blifvit upphandlade och till Kronans magasin levererade, hvadan Utskottet alltså hemställer, det Rikets Ständer ville hos Kongl. Majit i underdånighet an hålla, att nådig föreskrift, i öfverensstämmelse härmed, måtte varda vederbörande till iakttagande meddelad. § 33. (Rev.-ber. pag. 103. Förkl. pag. 272.)
Hvarföre ser man inga s. k. probenreuter fara omkring här i landel, för att prångla ut sådana varor, som ligga pä credit - Den 20 Januari. 321 creditupplag? Derföre alt inhemska ombud finnas villiga att för vedergällning skaffa afsättning å dylika varor. Andra äter, som man icke får förvara pä creditupplag, utan som skola lörtullas, blifva derigenom dyrare och kunna ej sä länge lemnäs oförsålda. Man skickar derföre ej mera af deni, än hvarpå man påräknar snar afsättning. Della torde visa, huru dessa creditupplag verka på införseln i Riket. Det är äfven en annan omständighet, som i afseende på creditupplag bör tagas i öfvervägande. De varor, som införas utifrån och här uppläggas, äro lill en del visserligen skickade på consignalion, såsom llr Fåhraeus för några dagar sedan yttrade; men så äro också mänga af dem skickade till handelshus, som betala dem. När nu den s. k. handelsbalancen, enl. Comm.coll. uppgifter, visar, alt så och så mycket varor hafva blifvit införda, sä menar Comm.coll. dermed, att sä och så mycket varor hafva blifvit förtullade. Men det är icke blott dessa utländska varor, som måste betalas med Svenska varor, eller Bankens silfver, utan äfven sådana, som blifvit förvarade på creditupplag och som Svenska köpmän mäste betala, fastän de icke äro förtullade och icke synas i Comm.collegii uppgifter. Om nämnde uppgift ifrån Comm.coll. icke är tillfredsställande, sä är det visserligen ingen riksförlust, men deremot anser jag del vara en bestämd skada, om man genom creditupplag frestar oss att köpa mera utländsk kram, än vi eljest komnte alt göra. Jag vill icke hälla mig till de ringare varorna, hvilkas förbrukning icke verkar så mycket, men jag vill hälla mig till de betydligare, såsom t. ex. införseln af utländskt bränvin. Vi hafva deraf tillräckligt och allt för mycket inom landet. Derefter komma socker, caffe, the, tobak och vin. I min tanka borde en hvar, som vill införa dessa belydliga artiklar, genast förtulla dem.
För att förströ mig och hemta nya krafter efter säsongens slut beslöt jag att tillbringa en termin vid en af vestkustens badorter. Jag träffade der tillsammans med idel gamla bekanta, och. efter endast en veckas förlopp hviskades det om, att en af » gamla gardets » mest blaserade kavaljerer, ryttmästaren * ' * krona på allvar gjorde mig sin cour, och att jag långt ifrån visade mig likgiltig for min nye tillbedjare. Jag lät mina vänner prata bäst de behagade och föredrog fortfarande ryttmästarens muntra umgänge framför de andra fadda kavaljerernas. Vi voro grannar vid table d ' höten och promenerade ofta tillsammans. Den uppmärksamhet han mer än förr visade mig lönade jag med ett motsvarande mått af älskvärdhet. Det föll mig aldrig in, att en så rutinerad » friare på narri » verkligen skulle falla ur sin roll oeh bli kär på allvar. Men jag misstänker, att han slutligen blef det, och historien om hur jag kom under fund med det är rätt lustig. * *:: Se på den här reliken, fortfor Ebba skrattande och tog fram en metkrok ur samlingarna. På denna krok har jag också fångat friare. En vacker dag presenterade ryttmästaren för mig en af badgästerna, en docent vid ett af universiteten. Den lärde herrn var född i skärgården och gjorde intryck af en fisk, som hamnat på landbacken. Jag hade åtminstone ej kunnat frigöra mig från den föreställningen, att docenten, då jag mött honom, liksom gjorde försök att kryssa i motvind utan roder och kompass. Hans ansigte var sympatiskt, men åt sin toalett egnade han ej mer uppmärksamhet än en zulukaffer. I synnerhet äflades han att knyta sin halsduk så, att ena snibben kittlade honom under hakan, hvilket hade till följd, att han bar bufvudet högt, under det den andra pekade rätt nedåt som en minutvisare hvarje halftimme. Han var med ett ord ett original! » Hur kommer det sig, att ni intresserar er för den der underliga figuren? » var också min första fråga till ryttmästaren, sedan vi efter presentationen skilts från docenten. » Jo, det skall jag strax säga. Karlen och jag äro barndomsvänner. Vi ha kamperat samman genom läroverket i • — ping och brottats med Vetterns oroliga vågor.
Är det afsigten, så skulle man till den affallande säga: »Vi vilja pröfva, om du affallit endast af lättsinne, eller om du gjort det i öfvertygelse att det vore enda medlet för din själs eviga salighet. Är det sednare förhållandet, så måste ett eller annat års fängelse vara en obetydlighet för den, som vill rädda själen ifrån eviga förderfvet. Men har du åter affallit endast af obetänksamhet, så må fängelset vara dig ett lämpligt straff derför, och kan du der i ostördt lugn få tillfälle bereda dig bättre öfvertygelse.» Skulle förslaget vara grundadt på dessa motiver, så måste, i konseqvens dermed, äfven stadgas, att den, som icke genom fängelse låtit rubba sin tro, han skall ock derefter icke störas uti denna sin fasta tros bekännande. Emot en lag, utarbetad i detta syfte, skulle jag, för min del, icke hafva så särdeles mycket att invända. Under discussionen har blifvit nämndt ordet samvete. Det är något särdeles med detta begrepp. Under de gemensamma öfverläggningarna hafva åtskilliga ledamöter af PresteSt., hvilka förordat landsförvisnings-straffet, talat om Statens samvete, men deremot icke velat fästa något afs:de å det individuella samvetet. Detta sednare måste helt och hållet underordnas det förra. Hvad som sålunda blifvit yttradt, kan icke anses hafva skett tillfälligtvis, utan närmare besinnande. Stora anledmr finnas, att man verkligen vill, såvidt möjligt är, tillintetgöra individens samvete. Har man icke i nya katheches-förslaget helt och hållet borttagit detta ord? Och hvarföre? Jag kan icke inse annan orsak dertill, än att man icke vill lära barnet, att här verkligen finnes något, som kallas samvete. Skulle det icke vara särdeles lyckligt, om man vunne sitt syfte och helt och hållet kunde utrota sista skymten af individuelt samvete? Hvilket lyckligt samhälle, der individerna icke egde annat samvete, än lagstiftarens! Till dylika slutföljder kommer man, då man utgår från oriktig princip. Man har i allmänhet sammanblandat begreppen Kyrka och Stat, samt velat öfverflytta den enas funktioner på den andra.
StatsContoiret uti RiksgäldsContoirets räkenskaper debiteradt för de lyftade, ifrågavarande 25o,ooo R:dr. Sedermera hade K. M:t, i Skrifvelse af d. 27 Junii 1827, i Wäder behagat Hrr Fullmäktige tillkännagifva, att, vid föredragningen af Fullmäktiges i JernContoiret underd. Skrifvelse af den 12 i samma månad, om fortgången af Liquiden utaf senare hälften af merberöfde Lån-understöd, K. M:t, som härvid inhemtat, att å den utlemnade suraman då redan 237,483 R:dr 16 sk. blifvit i Capital återbetalte, samt att behörige åtgärder voro vidtagne till återstodens indrifvande, funnit godt i Wäder förordna, att hvad å Lån-summan då redan influtit, eller hädanefter inflyter i Capitalafbetalning, skulle, genom K. StatsContoirets försorg, till RiksgäldsContoiret återlemnas. Och hade Revisorerne utaf den från vederbörande i RiksgäldsContoiret infordrade och, under den 5 December sistberörde år 1827, meddelade uppgift inhemtat, att K. StatsContoiret låtit till RiksgäldsContoiret lefverera 249,750 R:dr, så att sistnämnde dag endast 25o R:dr vore oguldne utaf den lyftade summan af 25o,ooo R:dr. Vidare yttra sig Revisorerne: ”Det här ofvan intagne, Fullmäktige meddeldte Utdrag af StatsRådets Protocoll, i afseende på ifrågavarande CreditivMedels lyftning, upptager väl icke ändamålet af desse Medels användande, änskönt uppgiften deraf måste legat till 366 Stats -Utskottets grund för StatsRådets dertill lemnade enhälliga tillstyrkande; raen, ehuru R.
S&amp; soin de citeras äro de jii, blott nr sitt sammanhang lösryckta fraser, och nian liar därför icke rätt a t t förutsiitta, a t t de missgrepp soin iiian i den ifrågavarande boken trott sig finna, icke blifvit afven af andra uppiiiiirksai-nm ade. B Vackra Kar0 D är en tendensbok i egentligaste inening, skrifven i djurskyddsvänligt syfte, och kan blifva af stort gagn. i vida kretsar. Men det goda ändamålet torde bättre liafva tillgodosetts, on1 icke, soni ofvan blifvit aiitydt, tvenne inissgrepp förefiinizos, livilka hos liisareii vacka en viss protest mot bokens förtraffiigliet i sili helhet. A t t .låta djnr tala iir brukligt endast i sagor, fabler, allegorier och &amp; dant, och i liär föreliggande praktiska, iiatida prosaberattelse yttrar sig visserligen, ICaro icke Iieller Iiörbart annoiliiiida iiii p&amp; Iiiiiidars vanliga satt; inen lim antages icke blott lyssna till iitaii ock kiima först&amp; och referera allt livad som talas omkring lioiioai, och lians kloka oiiidömeii skiille göra niångeii inordfilosof lieder. Ibland menar lian sig nog sksoiii liiind icke kunna begripa det ena eller andra, nieii dessa oiiikastningar f r i n den lraiiina tmill den Iiiiinana syiipiinkten blir till sliit en verklig taiikegyninastik, ocli filrtioneii af detta med fullt iiiiinskliga egeiiskaper nti.iist,zde djiiï ar icke liitt a t t uppeballa. Hvarför, o1n den aiitobi.ografiska fornieii skulle bibeliållas, icke lagga ordet i hjlltinnans i berättelsen, fröken Lauras iniin? - Det anrlra iiikastet Hr dock af vida större vikt, emedaan det päller livad soin SK ofta slradar en god sak, niiinligen öfverdiifteii.
Till sist hinner Thorolf fram till konungens sköldborg och fäller märkesmannen, men faller derpå sjelf för konungens svärd. Då var Harald Hårfager, den af så många segrars glans omstrålade konungen, ej mer än 27 år gammal. Hilderidssönerna, som vållat allt detta, fingo ej länge öfverlefva striden vid Sandnäs. Kettil Häng, en frände och trogen vän till Thorolf, dräper dem och far med deras egendom och de sina till Island, der han sätter sig ned ej långt från Ingolf, på öns sydkust. Qväll-ulf sjuknar af sorg öfver sonens död. Hans andre son Skallegrim begifver sig till den gård, der konungen då gästade, för att kräfva böter för brodren. Harald böd honom träda i sin tjenst och lofvade att, om han tjenade honom till lags, gifva honom som böter samma heder, som Thorolf haft. Men Skallegrim svarar, att då det ej lyckats för Thorolf, som var honom vida öfverlägsen, att göra konungen till viljes, torde det ännu mindre lyckas honom. Vred öfver afslaget, befaller Harald, att den trotsige skulle förföljas, men han var då redan långt borta med de sina och på hvarenda af konungens farkoster var hål hugget i botten. Nu var det ej rådligt för Thorolfs fränder att dröja i Norge. Deras jord vågade ingen köpa, sin lösegendom lastade de på tvenne skepp och seglade af. Men ännu hade de något ogjordt. De stannade vid de hamnrika Solundar-öarna, i Norges skär, tills de varseblifva ett skepp, stort och rikt måladt, med seglet randadt i rödt och i blått Thorolfs skepp, som konungen hade tillegnat sig, nu fördt af de båda, som fullgjort våldet och på köpet medförande tvenne konungens kusiner. Qväll-ulf och Skallegrim anfalla skeppet och afrödja det; endast två eller tre sändas lefvande bort att bringa konungen deras afskedshelsning. Och Thorolfs skepp fick följa hans fränder till Island. Dit kom likväl aldrig Qväll-ulf. Själsspänningen under den sista tiden och nu senast ansträngningen under striden hade varit för mycket för den åldriga mannen.