Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då nedannämnde, till utgående frän Riksgälds-kontoret jemväl anvisade statsbidrag, enligt nu gällande reglemente, endast under viss deruti uppgifven och numera förfluten tid skulle för afsedda ändamål tillhandahållas och i föreskrifven ordning utbetalas, hafva de återstående beloppen deraf redan aftorts ur räkenskaperna, nemligen: återstoden af det, enligt 85 §, vid 1853 och 1854 års riksdag beviljade särskilda anslag för fortskyndande af afvittrings-ärendena inom Wester-Norrlands, Westerbottens och Norrbottens län; det vid samma riksdag, enligt 86 §, beviljade anslag till ett instrument för bran vins mätning och profning; återstående beloppet af det, enligt 89 §, vid samma riksdag beviljade anslag till resestipendier åt fabriksoch handtverks-arbetare; återstoden af det lån, som vid samma riksdag, enligt 90 §, beviljades för de brandskadade i staden Gustavia på ön St. Barthelemy; det enligt reglementets 93 §, återstående beloppet af anslaget till ett statistiskt embetsverks inrättande. Som det anslag å 76,500 R:dr, hvilket vid sednast förflutna riksdag, enligt 146 § af det då utfärdade reglementet, anvisades för inköp af Landshöfdingeresidenshuset i Hernösand, äfven blifvit i Riksgälds-kontorets räkenskaper affördt, sedan det lyftade beloppet af detta anslag till nämnda verk återbetalts, med tillkännagifvande att staden Hernösands Borgerskap icke ingått på de af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer fastställde vilkor för inköpet af nämnde hus; men samma anslagssumma, enligt Rikets nu församlade Ständers beslut, skall, tillika med deruti vid denna riksdag beviljade tillökning, för ifrågavarande ändamål fortfarande tillhandahållas och således i stadgad ordning af Riksgälds-kontoret utbetalas, Stats-Utskottets Memorial N:o 211. 7 kommer föreskriften härom jemväl att upptagas i den afdelning af det nya reglementet, som skall handla om de under denna riksdag Riksgälds-kontoret ålagda utbetalningar.
Alltmer och mer slöt jag mig inom mig sjelf. För Pettersson hade jag förlorat allt intresse. Han utvecklade sig nemligen stadigt till en krass materialist. Jag hade dock ej mycket besvär af honom, ty han vistades numera mest utomhus tillsammans med sina gelikar. Ett par gånger hemkom han sent om aftonen med kamrater, hvarpå de drucko medhafd punsch och spelade preference till långt öfver midnatt. Under sådana omständigheter kunde jag ej gå till ro i ordentlig tid, hvaröfver jag uttryckte mitt misshag. Men han förklarade på det fräcka sätt, som han på sista tiden tillegnat sig, att han struntade i hvad jag tyckte. Jag begagnade rummet tio gånger mer än han och derför menade han, att jag hade ingenting att säga, om han någon gång önskade disponera detsamma. Dessa kortspelsnätter upphörde dock snart, tack vare det buller och kif, som medföljde. Ty madam Andersson fick ej heller sofva, hvarföre hon förbjöd Pettersson att upprepa orgierna. Den ende af kamraterna, som någon gång besökte mig, var den glade Tegnéhr. Visserligen kom han oftast för att låna penningar af mig, ty för sådana var han alltid i trångmål, trots det rikliga understöd han åtnjöt. Men ett par gånger sökte han mig äfven, för att jag skulle bereda honom i katekeslexan. Han hade nemligen, till följe af bristande förberedelse, råkat illa ut för kristendomsläraren och var nu rädd för, att något dylikt skulle upprepas. Efter sina besök ville han alltid, att jag skulle följa med honom ut i staden, och under dessa utflykter lärde jag, tack vare Tegnéhrs frikostighet, att känna såväl de af Pettersson högt prisade biffstekarna på Christiania som andra läckerheter hos Kött-Perssons vid Södra Larmgatan, straxt invid Artilleristallarna, hvarest Tegnéhr hade sin dagliga spisning. Äfven bjöd han mig in på källaren vid Grönsakstorget, den så kallade »Idealet», och undfägnade mig med Carnegies porter.
R:dr sk. rst. R:dr sk. rst. R:dr sk. rst. R:dr sk. rst. R:dr sk. rst. R:dr sk. rst. R:dr sk. rst. R:dr sk. rst. R:dr sk. rst. R:dr sk. rst. R:dr sk. rst. R:dr sk. rst. R:dr sk. rst. R:dr sk. rst. R:dr sk. rst. R:dr sk. rst. R:dr sk. rst. Jönköpings Stad. Hus och Tomter med derå boende Borgare, SOm idka näring etc Jord . ° Tullmjölqvarnar med tillsammans 24 par stenar Garfverier Diverse personer, som ej höra till viss näring Sterbhus, Testamenten, Gåfvor och Fideikommisser Bli sjö Stad. Hus och Tomter Jord . Tullmjölqvarn Klädesfabrik Stampar Engelska Garfverier Tobaksoch Snusfabriker Manufakturverk Personer, som ej bära till vi iss näring CaffeIIHa Stad. Hus och Tomter Jord , Berättelse öfver Jönköpings län för åren 1843—1847- önU » l» i « li ä ii. Underhållna kreatu Upp s k a 11 a d t värde. o CD Bruk, Manufakturier, fis: a> O 09 w o ao er o Cjo m Hus och Tomter. Jord Qvarnar och FabriSumma. pr 09 ker m. m. Usla Art. § 7 St. St. St. St. St. it. St. R:dr sk. rst. R:dr sk. rst. R:dr sk. rst. Jord, Hus och Tomter, Verk och Inrättningar. 2:dra Artikeln. Borgerlig näring. Efter 37 §■ Personer, ej hö- rande till viss näring. 5:dje Art. Summa. Bränvinsbrännings-afgift. Summa. Boskapspenningar och Åkerskatt. 1 Mantalspenningar. Salu R:dr sk. rst. R:dr sk. rst. R:dr sk. rst. R:dr sk rst.
Instrumenter: musikaliska: ej specificerade, förtullas lika med sådana bland ofvan uppräknade, hvarmed de närmast kunna jemföras. Anm. a) Högst £:ne stråkar, munstycken och så vidare må få åtfölja vid instrumentets förtullning. De öfriga, äfvensom särskildt inkommande tillbehör till instrumenter, förtullas efter 15 procent af värdet. b) Instrumenter, hvilka genom deras mindre dimensioner och beskaffenhet i öfrigt synbarligen endast utgöra leksaker, hänföras till art. Leksaker. Inventarier, skepps-: nya, ej specificerade, icke hänförliga till husgerådssaker eller beklädnadspersedlar brukade å föroivckade eller sjöskadade utländska fartyg Ipecacuanha; hänföres under Apotheksvaror. Ister, alla slag Jalappa; hänföres under Apotheksvaror. Jern: Qvantitet för Tullberäkningen. R:dr 100 R:mt. tackoch barlast samt kasserade kanoner, bomber, mörsare och kulor bomber och kulor, champlunerade till visst mått och renfilade, kanoner, stycken, nickhakar och mörsare, stämplade och borrade, samt finare och gröfre lavetter kanoner, stycken, nick hakar och mörsare, ostämplade och oborrade, samt hällar, vigter och lödjor grytor, pannor, kittlar, kakelugnar, spisar och kabysser, gallerverk samt dertill apterade stolpar och ledstänger, äfvensom slussportar gjutgods, allt annat, ej specificeradt; till jernvägsmateriel samt till machinerier eller delar deraf: tullbehandlas såsom Redskap och Machinerier. gröfre: a) axlar, balanser, mortlar, pressjern, strykjern, tappar m. m 1 centner 1 centner \ centner \ skålp. Införselstull. Riksmynt. R:dr. öre 5 Fria. I I Fritt. Qvantitet för InförselitulL Tullberäkningen. Riksmynt. R:dr. öre.
Alt ifrågavarande tjenstemän, som icke annat än undantagsvis kunna till någon förmånligare plats vinna befordran, och med hvilkas befattningar de största mödor och uppoffringar äro förenade, böra så aflönas, att de åtminstone hafva att påräkna en tarflig bergning, anse Rikets Ständer öfverensstämma så väl med billighetens fordran, sorn med det allmännas fördel, äfvensom det icke bör förbises, alt läkaren måste genomgå en lång och kostsam lärokurs, samt att, sedan de för hälsovården å landet anställde läkares antal, såsom under sednare lider skett, betydligt ökats, Provincial-läkarnes inkomster af enskild praktik blifvit i icke ringa grad förminskade, och då dertill kommer, att sådane tjenster understundom måst, i brist af sökande, i längre tid stå obesatte, synes en förbättring af Provincial-läkarnes lönevilkor vara af högsta behof påkallad. Rikets Ständer hafva alltså funnit lönerne för de ordinarie Provincial-läkarne skäligen böra bestämmas till 666 R:dr 32 sk., samt arfvodena för extra Provincial-läkarne till 500 R:dr hvardera, och då, enligt hvad det 430 Expeditions-Vlskottets Förslag lill underd. Skrifvelse, N:o 162. E. K. M:ts Nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof bilagda Statsråds-protokoll af den 9 November nästlidne år närmare utvisar, behofvet af nu varande extra Provincial-läkare-beställningars i Hudiksvalls och Undersåkers distrikter uppförande på ordinarie stat blifvit till fullo ådagalagdt, och dessa platsers innehafvare följaktligen böra komma i åtnjutande af enahanda lön, som öfrige ordinarie Provincialläkare, hafva Rikets Ständer beslutat, att, jemte det extra Provincial-läkare-beställningarne i Hudiksvalls oeh Undersåkers distrikter på ordinarie stat uppföras, lönerne för ordinarie Provincial-läkare bestämmas till 666
Omedvetet väntade man något af den på en gång tunga och öfversinnliga mystik, som genomströmmar Wagners Parsifal, utan att dock hafva klart för sig, hur denna musikaliska gotik skulle taga sig ut i detta ljusa vårlandskap ... Skyddsänglarnas kör träder in på scenen, ledd af sin korag och uppstämmer prologen. Men först med Kristi intåg i Jerusalem begynner själfva dramat ... Genom solljuset öfver Jerusalems gator, där palmgrenarna fläkta för morgonvinden, närmar sig den till öfver femhundra man uppgående processionen af män, kvinnor och barn i fladdrande, mångfärgade dräkter. Det är en hel festklädd stadsbefolkning, som vimlar in öfver scenen med sydländskt jubel öfver färgen i dräkterna och palmkvistar i de lyfta händerna. Ändtligen kommer Kristus själf, sittande på åsnan i en framåtböjd, eftertänksam ställning. Svårmodet blir allt djupare öfver hans anlete, ju högre massans halleluja-rop ljuda, liksom han just i detta hyllningens korta ögonblick genombävades af hela sin mission, af sitt kärleksvärfs oändlighet och sitt ödes fullkomning. Rundt kring honom skocka sig apostlarna i djupt färgade mantlar, stödjande sig på sina stafvar, trötta efter vandringen. Och i allt detta, i allvaret, färgerna och sången göt vårsolen sin ton af guld, medan svalorna kvittrande kretsade rundt i den blå luften öfver de spelandes hufvuden ... Det var en inledningsscen utan like, ett mäktigt, bredt begynnelseackord, som bar fantasien långt bort från allt dagligdags. Härefter upprullade sig det stora dramat med episod efter episod, hvar och en – enligt en i de gamla medeltidsspelen känd tankegång – föregången af en tablå visande en förebild ur gamla testamentet, hvilken kören med sin sång hopknyter vid hufvudhandlingen. Det var alla dessa bilder, öfver hvilka mänskligheten drömt och grubblat i sin andakts och sin eftertänkas stillaste och hetaste timmar, idyllen i Bethanien, nattvarden, Judas’ förräderi – och därefter i våldsam stegring hufvudscenerna i dramats andra afdelning, lidandehistoriens stationer till och med korsfästningen.
Carl XIII år 1814 vindicerat Norrska undersåters rättigheter, Dessa rådgifvares rådslag blefvo vid 1815 års riksdag af Const.Utsk. granskade och någon anmärkn. blef icke då väckt. Någon fråga om granskning af 1814 års rådslag är numera icke laglig, utan tvertom grundlagsvidrig. Nu återstår således blott enkelt ett yrkande af verkställighet på den af Gr. Rosen utgifna författningen, hvilket, såsom jag nyss nämnt, står i strid emot Reg.F. 90 §. Om den värde motionären hade aldrig så litet fästat sin uppmärksamhet på det särskildta förhållande, alt efter denna kungörelses utfärdande kriget blef ganska kort, blott några månader; men med den effekt, att Norrska folket blef tvunget att ingå fred på det sätt, att det antog Carl XIII till sin Konung samt måste förbinda sig att i all framtid vara styrdt af Sveriges Konung såsom äfven Norriges. Denna fred har naturligtvis varit sluthaudlingen för alla liqvider emellan Svenska folket och det Norrska under kriget. I samma stund denna fred har blifvit godkänd af folken, återstår icke vidare någon rättighet att vindicera några anspråk på grund af den proklamation, som under kriget utfärdades. På grund af hvad jag nu haft ären anföra, bestrider jag remiss af Hr Bruces motion lill SlaisIJlsk., såsom en i allo otillständig motion, hvarigenom man försöker att göra Svenska folket skattskyldigt till ersättning åt Norrska folket för under kriget hafda utgifter, deraf de vunnit föreningen med Sverige och erhållit samma Konung som Svenskarne. Frih. Cederström, Claes Rudolf: Jag anser visserligen vägrande af remiss å motioner vara något som ganska sällan bör förekomma. En sådan vägran anses likväl icke stridande emot grundlagens bokstaf, och jag tror att det af Frih. Cederström, Jakob, framställda förhållande möjligen torde berättiga oss till en sådan åtgärd; hvarföre jag med honom instämmer. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolf: Jag anser att Frih. Cederströms, Jakob, sätt att demonstrera är alldeles oriktigt, Den 29 December f. m.
Ingen gångstig leder till den gömda platsen. Klippblock torna upp sig rundt omkring den; snärjande enar vakta den; vindfällen stänga in den; vallhjonet hittar den ej; räfven föraktar den. Det är skogens ödsligaste trakt, och nu söka tusentals människor efter den. Hvilket oändligt tåg af sökande? De skulle fylla Bro kyrka, icke blott Bro, utan Löfviks och Svartsjö. Nej, hvilket oändligt tåg af sökande! Herrskapsbarn, som ej få följa tåget, stå vid vägkanten eller hänga på grindarna, där det stora tåget drager fram. De små ha ej trott, att denna värld rymde en sådan skara människor, en sådan oräknelig mängd. Då de bli stora, skola de minnas denna långa, böljande flod af människor. Deras ögon skola fyllas af tårar vid blotta minnet af det öfverväldigande i att se detta oändliga tåg draga fram på vägar, där blott några ensamma vandrare, några tiggarskaror eller någon bondes kärra brukade synas under hela dagar. Alla, som bo vid vägen, störta upp och fråga: »Är olyckan kommen öfver landet? Är fienden öfver oss? Hvart skolen I gå, vandringsmän? Hvart skolen I?» »Vi söka,» svara de. »Vi hafva sökt i två dagar. Vi skola söka äfven denna; sedan stå vi ej ut längre. Vi skola söka igenom Björne skog och de furuklädda höjderna väster om Ekeby.» Det är från Nygård, en fattig trakt borta bland de östra bergen, tåget först brutit upp. Den vackra flickan med det tunga, svarta håret och de röda kinderna har varit försvunnen i åtta dagar. Kvastflickan, som Gösta Berling ville göra till sin fästmö, har gått vilse i de stora skogarna. På åtta dagar har ingen sett henne. Så bröt folket från Nygård upp för att genomsöka skogen. Och hvarje människa de mötte följde med för att söka. Ur hvarje stuga kommo människor för att sluta sig till tåget. Händer så ock ofta, att någon nykommen spörjer: »I män från Nygård, hvaraf kommer allt detta? Hvarför låten I den vackra flickan gå ensam på främmande stigar? Skogen är djup, och Gud har tagit hennes förstånd.» »Ingen ofredar henne,» svara de då, »hon ofredar ingen.
Men hon var icke den, som offrade flera tankar än nödvändigt på sådana små missöden. Jag tänkte vid denna tid på planen till »Hur man gör godt», men hade ännu ingenting skrifvit. Men så stor var Sonjas förmåga att locka fram tankefrön hos andra, att innan hon slapp in till tanddoktorn hade jag på fransyska berättat henne hela dramat, mer utveckladt och öfverskådligt än jag själf dittills sett det. Detta var början till det stora inflytande hon sedan fick på allt hvad jag skref. Hennes förmåga att förstå och sympatisera med andras tankar var så utomordentlig, hennes bifall, då hon gillade, så varmt och entusiastiskt, hennes kritik, då hon ogillade, så dräpande, att det för en så receptiv natur som min ej blef möjligt att arbeta mer utan hennes gillande. Klandrade hon något, som jag skrifvit, skref jag om det tills hon blef nöjd – och häri låg fröet till vårt senare samarbetarskap. Hon brukade säga att jag aldrig skulle skrifvit »Sanna kvinnor», om den ej varit utgifven innan hon kom till Sverige, ty detta jämte »I krig med samhället», voro de enda arbeten af mig, som voro henne emot, »Sanna kvinnor» på en för henne ganska karakteristisk grund. Hon ogillade Berthas kamp för att bevara åt modern hennes rest af förmögenhet, ty, sade hon, har en kvinna gifvit sig själf åt en man, så får hon icke tveka att äfven offra honom sin förmögenhet intill sista öret. Denna kritik liknade henne, ty hon var alltid mycket subjektiv i sitt bedömande af litterära produkter. Om tankarna och känslorna däri öfverenstämde med hennes egna, personliga, var hon benägen att tillerkänna ett litterärt medelmåttigt arbete högt värde. Stöttes hon åter tillbaka af någon af författarens synpunkter ville hon ej medgifva arbetet några förtjänster. Trots denna fördomsfullhet var hon dock så fri i sin syn på lifvet som blott de mest utvalda individer af sin samtid. Af vanligt folks fördomar och konventionella synpunkter hade hon icke ett spår. Hennes omfattande genialitet och hennes stora allmänbildning höjde henne öfver all den begränsning, hvarmed traditionella meningar binda de flesta andar. Sin begränsning hade hon endast i sig själf, i sin egen starkt individualistiska natur, med dess utpräglade antipatier och sympatier, hvilka trotsade all logik och all diskussion.
Ekonom i-Ul skottens Betänkande, N:o 8g, och Utlåtande, N:o 162, angående an-taller för en förbättrad fångvård, genom ombyggnad eller förändrad inredning af fängelserna, samt i detta afseende ifrågaställdta Statsanslag, omföi mälda dag fattade beslut att, med afslag å hvad Utskotten tillstyrkt, bestämma, att ett anslag af gco,ooo R:dr Banco skall reserveras och under tiden göras fruktbart, för att, sedan fullständigt kostnads'örslag, till ordnande al ett nytt ■fängelse-system, blifvit utaibetadt och af kommande Sländer antaget, till detta ändamål, i nion af behofvet, användas; men denna inbju Ining blef af Borgare-Ståndet afslagen. S. D. Föredrogs meddeladt Utdrag af Höglofl. Ridderskapels ock Adelns Protocoll för den 5 dennes, innefattande nämnde RiLs-Stånds, vid behandling af Bevillnings-Utskottets Memorial, Nto , i anledning af Riks-Slåndens olika beslut, angående Tullbevillinger, fattade beslut, b varibland, under under N:o 14 förekom, att Riddej skåpet och Adeln, på det att Kongl. Maj:t måtte kunna, i afseende på utländska Magter, bereda en för Svenska handeln förmonlig raciprocitet, ansett Rikets Ständer böra hos Kongl. Ma':l i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes vidtaga alla de mått och steg, som, i afseende härpå, med landets bästa äro förenliga, samt, för befremjande deraf, minska eller nedsätta den i Tull-Taxan utsatta tull; och voro Med-Stånden inbjudna att i detta beslut med Ridderskapet och Adeln sig förena.
Ludvig Filip gjorde nu sitt besök på Hötel de ville, der han af folkmassan i början ganska kallt mottogs. Inkommen, mottog han af Lafayette den trefårgade fanan, hvarefter båda trädde fram till det öppna fönstret och visade sig för den på Gréveplatsen derutanför församlade mängden Denna, som förut iakttagit en hotande tystnad, ropade nu blott: » Lefve Lafayette! » och tycktes ej vilja veta af hertigen. Men då Lafayette nu omfamnade Ludvig Filip, hade detta famntag samma magiska verkan som fordom handkyssningen i Versailles: bland den samlade mängden höjdes nu ropet: » Lefve hertigen af Orleans! » I Lafayettes famn vigdes sålunda Ludvig Filip till konsti-tutionel konung. Under ett påföljande samtal gaf Ludvig Filip sitt erkännande åt den republikanska författningen i Amerika; » men », tilläde han, » tror ni, att vi under nuvarande förhållanden böra införa den i Frankrike? » — » Nej, » svarade Lafaytte — » franska folket behöfver en af republikanska institutioner omgifven borgartron. » — » Deri är jag fullkomligt öfverens med er », utlät sig då hertigen med värma. Sålunda trodde sig den gamle Lafayette nu kunna om Ludvig Filips konungadöme yttra: » Detta är ändå den bästa af republiker. » Som öfverbefalhafvare för Frankrikes alla nationalgarden stod Lafayette under borgarmonarkiens första år vid den nye konungens sida och hade tillfälle att ännu en g&amp;ng göra den magiska makten af sin personlighet gällande for att ur den fanatiskt uppretade folkmassans händer rädda Karl X: s fangna ministrar. Då lugnare förhållanden in-trädt och hans namn för mycket brukades som partifana, nedlade han sin befalhafvarevärdighet och återvände till Lagrange. Den 20 maj 1834 afled han, 77 år gammal Haus med högtidlig sorgeprakt firade begrafoing i Paris var hela nationens hyllningsgärd åt den aflidne. Trogen sina grundsatser, hade han för dem kämpat i två verldsdelar och i båda till slut sett dem segra. » Det är ändå skönt! » Marie Antoinette Af Emil von Qvanten.
Manufakturdiskonten lemnade kreditiv skulle under hvarje af åren 1864, 1865 och 1866 ett belopp af 150,000 rdr till Riksbanken återbetalas, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. på bifall till Utsk:ts hemställan i förev:de punkt, och, då dertill svarades många ja, jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. iO:de, ll:te och 12:te punkterna. Biföllos. 440 Den 22 Maj f. m. 13:de punkten. Hr von Ehrenhe ira: Ehuru jag delar Banko-Utsk:ts åsigt om filialbanks-institutionens olämplighet, kan jag likväl icke instämma i den radikala dom öfver dessa banker, som här uttalas. Det är nemi. väl bekant att K. M. under sednare år icke beviljat oktroj åt riva privatbanker, och det torde knappt vara önskligt att det sker innan privatbankslagstiftningen har undergått väsendtliga förändringar. Men intill dess man kommit öfverens om dessa förändringar, intill dess man har en lag, som berättigar bolag att under vissa vilkor och kontroller idka bankrörelse, synes det mig betänkligt att för all framtid uttala förkastelsedomen öfver filialbankerna. Det kan nemi. lätt hända, att kommande Ständer, om svårigheterna vid en ny privatbanklag visa sig stora, nödgas återupptaga filialbankerna — ty utan ett vidsträckt, i alla orter utgrenadt banksystem, kan rörelsen nu mera ej fortgå — och det vore föga hedrande för nuv:de Ständer att hafva fattat beslut, som gjort kastningar i den financiella lagstiftningen nödvändiga. Det behöfves icke heller, ty R. St:r hafva redan tillräckligt gifvit sin mening tillkänna genom sitt bifall till föreg:de punkt, och det praktiska resultatet af ett afslag å denna punkt, derom jag vördsamt anhåller, blifver icke särdeles stort, ty det, som för nya filialbanker under närmaste tre år blifver tillgängligt, torde icke komma att uppgå till något synnerligt högt belopp. Hr Nordenfelt:
Men det är ju klart och påtagligt, att då hyckleriet i förening med en hög grad af skicklighet är jesuiternas förnämsta vapen, skall nog en sådan, innan han bl ifver utnämnd, vara så försigtig, att han icke omtalar för alla, att han är en jesuit, en proselytmakare. Man säger att det är en dröm att dessa skola söka vid sjukbädden göra proselyter. Jag kan i detta fall åberopa exempel och ber att i minnet få återkalla den beklagliga historien, som vi i tidningarno sett reproducerad, om en dylik händelse vid SerafimerLazarettet. Den är i alldeles för färskt minne för att kunna förbises, då det gäller antagande af nämnde g. När nu härtill kommer, att denna senare är ofullständig och det f. n. icke finnes någon Svensk man som genom dess antagande erhåller flere rättigheter än han förut innehar, utan att den afser utlänningar, så finner jag intet skäl att bifalla densamma. Yi skola här lagstifta för det Svenska samhället och för dess bästa, men icke för att bereda tillfälle åt utländska äfventyrare att här söka sin lycka och framgång. Jag säger äfventyrare, ty någon skicklig och förtjent utlänning söker ej dylika med den uslaste lön förseddo platser. Frih. von Schulzenheim, David: Då det återigen är fråga om att praktiskt tillämpa lagstiftnings-principen för religionsfrihet, förenad med ordning, kan jag icke underlåta alt åter höja min stämma, äfven med fara att blifva missförstådd. Jag anser det ligga största vigt uppå, att lagstiftaren icke, äfven om han handlar efter principer, de må vara hur vackra som helst, går så långt att hon stiftar lagar, som äro plågsamma för dem hvilka äro underkastade dem. Med anledn. häraf anser jag det vara stort skäl till att skänka bifall åt den K. Proposrn, ty den innebär icke på minsta sätt något stadgande, som kan föranleda oordning; den är jemförelsevis icke så mycket egnad åt att framkalla det onda som icke mer det goda man här påpekat. Här har, såsom alltid händer, blifvit åberopade skäl, som kanske icke äro så alldeles giltiga å någondera sidan.