Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då nu Utskottet åligger, att öfver förenämnde 19 reclamationsmål utlåtande afgifva, får Utskottet vördsamt andraga, att, när K. M:t i Wäder pröfvat, att, emot de af 1823 års St:r fastställde grunder, ersättningar icke kunde ega rum, samt Utskottet, efter noggrann granskning af hvad Handlingarne innehålla, icke funnit skäl att tillstyrka någon förändring eller utsträckning i de en gång af R. H. Sfer i detta afseende fastställde grunder; så har Utskottet ansett någon ersättning, i afseende på merberörde, nu ifrågavarande 19 reclamationsmål, icke böra beviljas. I sammanhang härmed, får Utskottet serskildt anmäla, att, genom remiss af den 19 sisth Wovern ber* Betänkande n. 317 K. M:t i Nåder behagat till Utskottet öfverlemna Handlanden Eldrups underd. Ansökan örn ersättning af Staten för dess lidna förlust, genom den, år 1824, i Södra America af en Spansk Kapare gjorda uppbringning af Briggen Sophia. Som, enligt sökandens egen uppgift, uppbringningen egt ruin efter sista Riksdag, och således icke ens tillhörer dem, hvilka varit föremål för 1823 års St:rs Beslut, har Utskottet ansett sig så mycket hellre böra den af Eldrup i underd. sökte ersättning afstyrka, som i allmänhet, efter Utskottets åsigt, förluster genom Skeppsuppbringningar, lika litet, som förluster i andra näringsvägar, böra komma i fråga att af Staten godtgöras. 2.'ne Ledamöters serskilda meningar bifogas. Reservationer: Af Herr J. U. Winberg: "Emot Höglofl. Statsutskottets fattade Beslut i uppbringningsmålen af skiljaktig tanka, får jag deremot reservera mig, och till stöd för min reservation andraga: Att sedan K. M:t i likhet med dess aflåtna Nådiga Remisser till Högh Utskottet, funnit någre af de Medborgare, hvilka lidit genom uppbringningar, förtjente af R. Stirs närmare uppmärksamhet, ehuru K.
1269 dck projekterade bewillningsbeloppet derigenom icke bere» t.!! , lior jag eli cngdigl och ädelmodigt, ehuru as olyckan rju>l sSradt, solk ej etc enda ögonblick bör wara roiurädigt. Wära Stars anslag hafwa, i afseende pä wära t'! -gängar, u-i siere andre omständigheter, ej warit sä k .ppa, och ;ag önskar art wi ej mätte göra ostffyldige kiil den förebräelsm as wäre medborgare, atl wi lämnar de angelägnaste behofwer utur ögnasigte. Ikland detze är det wisterligen wigtigast, alt de, som genom sild nit, sina kunffapcr, sin redlighet, sina 0- swikeliga dygker, ffola bcwara wär wälsärd till lis, ära och egendom, äro skyddade — ätminstone för nödens bittraste firsöljelser. Enligheten med Herr Borgmästaren Allbergs den 16 December 1809 hos Borgare-Scändet upläste anförande, intygar: I-I. ksterson Ridderffapet och Adeln instämde med dek Wäl lofl. Vorgare.-Srandel i desta Memorialers hänwisande till StalL-Ulffollet. Uplästes följande genom det Wällofl. Vor-»re, Ständers nllätelse communicoeade Diktamen. 1809 den 28 Nowember uti Borgare-StändstS Plenum upläjst, och Författaren tillätit att häraf lämna de öfrige Respeotive Sländen del; betygar: 5. U. rvrrson» Af IZ66 Den 2i Decenrber. förmodas, wägar jag äter wördsamt pakalla Högädle Herr DirectcurenS, Riddarens och Talemannens samt Högtärade StändetS ömaste upmärksamhet kill ekl ainné, som uri detta respective Ständ, jag förut »ägo» gäng widröcl: Det är penninge löntagande Embctömänncns löningkwilkors förbättring.
Nar rikets försvar del påkallar, skola, på Kongl Maj:ts derom gifna nådiga befallning, ovägerligen utgå antingen alla beväringsklasserna eller ock större eller mindre del af den eller de klasser, Kongl. Majit pröfvar nödigt uppbåda, vare sig från hela riket eller endast från vissa landsorter, utan afseende på huruvida eller till huru stor del beväringen inom rikets öfriga landskap kallas till vapen. Deremot må i fredstid, när det i förestående moment omförmälda förhållande icke inträffar, till vapenöfning endast uppbådas manskap, hörande till första och andra beväringsklasserna. Har beväringsskyldig af laga förfall varit hindrad att sig till mön string inställa, skall, om han vid sednare mönstring approbera* och till vapenöfning, enligt hvad hör nedan stadgas, uttages, honom åligga att, utan afseende å hvilken klass han för öfrigt tillhör, med beväringsmanskapet af första och andra klassen undergå vapenöfning i två år, derest icke hans beväringsålder före andra vapenöfningsåret tilländagått. Har beväringsskyldig af laga förfall varit hindrad att bevista öfningsmÖte» vare lag samma. § 23. Morn 1 Beväringsmanskap, som blifvit approberadt och icke medelst afgift* erläggande vunnit befrielse från vapenöfning, skall under fredstid i två på hvarandra följande år'under föreskrifven tid vapenöfning undergå; dock med det undantag, som i I morn af 26 § stadgas. 36 Kongl. Maj.ts Nåd. Proposition Ni 67. Mom. 2. I händelse af uppbåd till krigstjenstgöring skola deremot alla bevärings-skyldige vara pligtige att, när så påfordras, sjelfve eller genom författningsenligt legd karl inställa sig under fanan, för att. om Kongl. Majit så pröfvar nödigt, inträda i aktiv tjenstgöring. § 26. Mom. 1. Den uti 3 § omförmälda del af sjöbeväringen, hvilken har en utsträckt bevarings-skyldighet, är befriad frän all vapenöfning eller tjenstgöringsskyldighet i fredstid. Mom.
Härå har Utskottet ej annat att till svar meddela, än att, i dess tanka, det åsyftade ändamålet säkrast vinnes genom den af Utskottet föreslagna utväg. 12:0 Utskottet har i det återremitterade Betänkandets 2:dra Punkt och i3 §. till rubrikerna endast omnämnt åtskilliga ämnen, dem dels Revisorerne berättelsevis anmält och hvilka dels af förklaringarne funnits nöjaktigt upplyste. Detta har anmärkts såsom en ofullständighet, då Utskottet har till åliggande att på angifna skäl antingen godkänna eller ogilla Revisorernes yttranden. Men då här ibland förekomma frågor såsom t. ex. Revisorernes tillstyrkande om någon belöning för ett Riksbokslut, för utredningen af äldre års Anticiputioner m. m. hvilka icke föranleda något yttrande och andre åter äro, i Utskottets tanka, nöjaktigt utredde och förklarade genom hvad i de tryckta och utdelta Revisions-berättelserna finnes anfördt, hemställer Utskottet om icke den i några mindre vigtiga frågor begagnade utväg alt, medelst utsättande af den pagina der Revisionens anmälan och der vederbörandes förklaring finnas intagne ; undvika upprepandet af vidlyftiga och så lätt tillgängliga anföranden, må godkännas. Ut - Betan kant! en, N:o 319. 699 Utskottet liar nu tagit under pröfning hvad sorn blifvit anmärkt i åtskilliga speciella frågor, såsom: angående beviljade gratifications-anslag till StatsExpeditionernes Tjenstemän samt angående en viss tid för försäljningen af Kronans Persedeltionde. I förra ämnet har anmärkts att Utskottet inedgifvit att dylika anvisningar å Statsmedlen kunnat ske utan annan redovisning derför än StatsSecreterarens qvittance. Härvid får Utskottet upplysa att dessa GratificationsAnslag, hvilka af StatsSecreterarne utqvitterats , blifvit upptagne å den förskottsförteckning sorn årligen upprättas och afJemnas till K. KammarRätten samt att de balancerats intill dess K. M:t genom Nådigt Bref förklarat alt beloppet blifvit inför K. M:t behörigen redovisadt.
Att sådana inrättningar må, till sina fordringars utsökande och indrifvande, njuta enahanda hand räkning som Banco di sconten. 3:o Alt de personer, som önska att i ofvannämnda ändamål upprätta bolag, må äga att sig hos K. M. i und. anmäla samt sina bolagsreglor och utlåningsreglementen förete; hvarefter K. M. vill, derest dessa finnas af den beskaffenhet och bolagets fond af den betydlighet, att det åsyftade ändamålet, lättade lånetillgångar af enskilda medel, till förlag för handel, näringar och jordbruk, derigenom vinnes, i nåder förunna bo - D c 11 iö Mars f. m. bolaget rättighet att begagna ofvanhömnde f ö rmaner, dock under en octrojtid af högst lio år, vid hvilken tids förlopp bolaget om nytt tillstånd må sig anmäla. 4:o För öfrigt skall allt, hvad för handelsbolag stadgadt är eller blifver, rör:de vederbörligt anmälande, intagande i rättens inteckningsprotocoll och kungörande i allm. tidningarna om bolagets ingående, ändamål och dermed skeende förändringar samt bolagsmännens ansvarighet, en för alla och alla för en, tillika med hvad som särskildt, i afseende på invisningars utställande af enskilda eller bolag, är eller varder för esk rifve t, äfven för discont b olagen lända till efterrättelse; kommande likväl vid hvarje särskildt tillstånd till inrättande af enskilda disconter den uttryckliga förklaring att fogas, att samma inrättningar hvarken nu eller någonsin framdeles skola kunna påräkna något understöd af allra.- medel, samt att, under ingen förevändning, staten må blifva mera i deras än i andra enskilda företag inblandad eller på något sätt komma att bidraga till deras upprätthållande och utredning. När man nu granskar dessa föreskrifter, finhet' man, att det hufvudsakliga af hvad de tre första punkterna i 1824 års förordning innehålla äfven blifvit intaget i Utsktns ntl afgifna förslag, och att blott hvad i 4-de punkten stadgas om bolagsmännens ansvarighet en för alla och alla för en tarfvor förändring, derest actiebanker skola tillåtas.
Om till Klockare blott antagas, sådane personer, som till Lärare uti läsa, skrifva och räkna, efter nyare läromethoder, kunna användas; om de tillsättas af Consistorierne, i den mån-så beskaffade Candidater kunna fås och ledigheter sig yppa; om det bief dem ålägdt, att dagligen besörja barnundervisningen under Pastors tillsyn; om det förbjöds, att en klockare tillika fick vara Torpare eller Hemmansbrukare; samt om författningarne bestämdt ogillade hvarje annorlunda qualificerad Klockare med lön, så torde förnämligaste bristen derigenom afhjelpas. 2) Åtskilliga Pastor s-bos tållen och Stommar. Om på orter, der localen det medgifver, Församlingar eller Socknar förenades med angränsande Pastorat, och Presterskapets vanliga befattning på dessa orter verkställdes utaf ett något mindre antal perso - 688 Besv, och Ekon, Utsk. Eetankandtn, ner, under det att Lärare af detta stanå åtnjöt de öfverflödiga Boställenas afkastning, med villkor att förestå vissa Scholor. På Slättbygderne uti några tracter af Riket torde detta kunna verkställas på ett och annat ställe. 5) Hemmanstionde uti en del orter, der ovanligt stora Pastorat finnas. Om dessa delades så, att Pastor af sin Församling uppbar tertialoch qvartsl-tionde, till ett vär» de af 120 till 180 tunnor Spannmål, samt att det öfriga, nu årligen utgående af den** na tionde, afgafs till Schole-läraren af Pre** ste-Ståndet, hvilken vore att anse såsom Pa* stors-adjunct. 4) Begagnande af åtskilliga redan, fast titan särdeles nytta, anslagna privat-bidrag.
I denna Z stadgas akt Riksens Ständer stola j den ordning Ständen hwart för sig lämpcligast sinna, wid hwarje Riksdag förordna om Revisorer akt emellan Riksdagarne dfwersc .och gransta Stats - W-rkets, Banqucns och Riksgälds - Contoircts styrelse och fdrwaltning. Här är ingen skilnad gjord mellan StatsWerkcts, Banquens - och Riksgälds - Conkoircls inrdel. Detta stadgande är sä widsträckt, att det har inger: gräns. Jag har likwäl förut hört att emellan dek för, sta och dc bägge sistuämde stolle wara en bctydettg skillnad. Jag fär fördenskull underställa och begära, att till undwiknnde af mchförständ, mätte nu dctcrm!- neras, om Swensta Folket äger lika rätt akt öfwcrse alla Rikets medel, eller om deruti nägon Ltstillnad stall gbrgs. Om för Riksens Ständer ej gö>cs en ytterligare redo än blotta uppwisandct af en uppgjord räkning, skulle wi sätta tro dertill? Wi hafwa ju till och med under denna Riksdag exempel pä oriktiga räkenskaper. Dä sädant kan hända ifrän Riksgälds«Contoirct, kan det äfwen wäntas ifrän andra werk. Äfwcn fär jag fräga huruwida Revisorernc, vm de ställe finna nägra räkenskaper felaktigt, äga rätt att derom infordra upplåningar. Herr 4834 Den 21 October. Herr Grefwen och Ordföranden frSgade om icke detta more afhulpct genom det Maggda ordet Instructisner, och ow icke Friherre LtLel sunne tids nog att göra detza crindringar när ben inftru, erion som skall utfärdas förckommc? Friherre 8 t aei vori klr>! ! stein: Jnstructioner äro cj Lagar, de kunna wid hwarje Riksdag ombytaS, men i detta afseende bör finnas en beständig Lig.
För mig har det varit ganska oväntadt, att å ena sidan höra de personer, hvilka ifra för realisationens tillvägabringande, för alt trygga penningeägaren, motsätta sig och afslå det verksammaste medel, som nu erbjudits, att trygga realisationens fortgång, och tillika å den andra sidan höra de personer, som vanligen tala för landets interessen, och yrka behofvet af ett ökadt rörelsekapital, afstyrka och afslå den enda utväg dertill, som för det närvarande är i fråga. För all hålla cursen vid dess närvarande ståndpunkt, intill dess realisationen kan företagas, finnes ingen annan lämpelig utväg, än att låta silfver jemna det missförhållande i behof och tillgång af vexlar, som under tiden kan uppkomma. När nu denna utväg är borttagen, finnes ingen säkerhet, det ju vid 46 H. 5 * 68 D en 19 October e. m. j 831 års slut coursen kan stå vid i4o sk. eller derutöfver. Då måste realisationen inställas, en ny Riksdag sammankallas, och hvem kan förutse hvad resultatet då hlifver; troligen en realisation lill 144 shillingar. Händer icke detta, sä är det åtminstone gifvit, att alf den silfvertillgång, som linde blifvit insatt å DepositionsRäkningen, förblifver obegagnad, och icke ingår i allmänna rörelsen. Landet blir således belt och hållet i saknad af ett ökadt rörelsecapital. sora i annat fall hade funnits. Den, som tror, att det å Depositionsräkningen insatta silfver snart skulle åter utgå, bör , besinna, att speculationen alt vinna på en sådan uttagning icke är särdeles lockande, emedan den, som t. ex. skulle vilja uttaga sitt silfver, och skicka detsamma till Hamburg, för att efter framkomsten draga vexlar derå, icke kan verkställa detta förr än minst en månad efter uttagningen; och då ingen kan förutse, hurudan coursen efter en månads förlopp kan blifva, lärer speculationen på vinst alltid förblifva högst osäker. Man kan således taga för afgjordt, att det på
Herr Skogman, Carl David, hade inlemnat följande, som upplästes: Ehuru Ridderskapet och Adeln återremitterat Betänkandet N:o 38a, och sjelfva hufvudfrågan följaktligen ännu är oafgjord, synes det likväl vara lämpeligt, att StatsUtskotlets förslag rörande sättet och villkoren för det tillstyrkta lånets upptagande, till öfverläggning förekommer, på det Utskottet, vid behandling af de återremisser, som ifrån något eller alla af de öfriga RiksStånden torde inträffa, icke må sakna de upplysande anmärkningar i ämnet, som dess discuterande hos Ridderskapet och Adeln utan tvifvel skall framkalla. Jag anser Utskottets förslag innebära all önskelig latitud för Fullmagtige i RiksgäldsContoret, att kunna upptaga det ifrågavarande lånet på de för Riket förmånligaste villkor, som efter all anledning böra blifva lindrigare än de af Utskottet uppgifna maximibestämmelser för ränta och provisions-beräkning; men jag får härmed vördsamt hemställa, om icke, för ännu större fullständighets skuld, ett förbehåll i afseende på upplåningar må tilläggas, hvilket Fullmäktige i RiksgäldsContoret sannolikt skulle i alla fall hafva iakttagit, det nemligen, att Den 13 F e b r u a r i i e. m. Fullmäktige böra genom Kungörelser, införda så väl i Svenska, som i Hamburgska, Londonska ocb Parisiska tidningar, utsätta en lämpelig tid af 3 å 4 månader, hvarinom skriftliga anbud på lånet, med 4 eller 3 procents ränta, med i procents årlig afbetalning eller utan bestämde återbetalningsterminer, finge till RiksgäldsContoiret inlemnas, hvarefter Fullmäktige Liefve i tillfälle, att, efter pröfning af anbuden, antaga det, som finnes i alla hänseenden förmånligast. Äfven torde det vara nyttigt, för alt icke förorsaka någon hastig skakning i penninge-förhållandena och undvika ränte-förluster vid utlåningen, att bestämdt föreskrifva, det lånet skall lefvereras på 4 serskilda terminer, 5oo,ooo R:dr specie inom September månads slut innevarande år, 500.000
S3elui(tning för intomft af f afäta! etter arbete eger icte rum, när ben ffatt* ffptbigeS famutanräfnabe årSinfomfter unberftiga $t;rat;unbra 9tifSbater. Sftnerftiga be icfe Gtt Sufett åttabnnbra tRifSbafer, äro Stcbuitbra tRifSbater af iufomften från tafitat etter arbete fria från bcmitlniug. 91 är man oct) tjuftru brifma färffitba frfen, beräfitaS oftnannämnba befrielfe etter tinbring efter beras famutanräfnabe infomfter. äötbarc äro från utgöranbe af infomftbemittning frifattabc: a) ©toten, fnrfor, afabentier elter metenffaftiga fantfunb, Scrnfontoret, få tänge betta toerfS vninftmebet tift attmänt ntittiga änbamåt anmänbaS, lättenS IjuSljåltningS* 23eviriniug?*©tabga 1864 7 fädffaper, allmänna [foler ed; unbervi?ning?verf, ftipenbiifonber, penfionöanftafter, fjufecb fntttgvårb? mebel utgå, af innepafvaren erlägga? Bevillning efter famuta BeräfningSgrunb, font för anbra lön* ocb penfion?tagare uteb flere är faftftällb; ocb ffall Bevillning a floen utgå af patroni eccfeftarum t ©fåne, åpallaub ocb 33opu? Sätt, forn njuta fpanntål af frönö* eller fprfotionbe, lifafont af beit fpr* forna i befja orter tiflpöranbe tionbe, font ej är på lott eller till anbra Bcftcimba orbinarie utgifter anflagen, famt af bomfprforna t rifet för bera?
En wärd Ledamot af Högloft. Ridderffapet och Adeln, Herr Professor li-llverckett, som ej mindre högaktas säsom en förträffelig Läkare än som en nitisk mcnnistowän, har med öfwertpgelft wisat, huru omöjeligen en ProvincialMedicus, dä han äswcn ar försedd med en medhjelpare, kan wid förefallande sjukdomar hinna betjena ett helt Höfdingcdvmcs Jnwänare, som ofta kan besiä af mer än 102,000 w.enniffor, och som ibland finnas 20 till zo mil omkringspridde; denne waltänka.nde man har derföre gifwit Let kloka rädet, att Rikets wärdiga Prestcrffap wille mera allmänt inhemta en fullkomliga-e Läkare-kunskap. Medicinal-Werket i gemen, skulle nara blifwit owcrksamt, om det ej redan wunnit hjelpsamma biträden af Församlingarnas Pastorer; men hwad obeskrifwelig större nytta flulle icke Prester med en förökad Medicinsk insigt till hela Samhällets wälfärd kunna åstadkomma? Mänga tusen menniskolif kunde, med ett i tid gifwit afförande eller kräkmedel, samt med en wäl afpassad Zderlätning, frälsas, som wid en annan otjenlig stund snarare päffyndadc döden. Wäk 148 Den 2 April. War rena Gudalära har friat osi frän den -rr-Za fördomen, af ett ouudwilligt öde, och en sadan bestånd dödsstund som nrcd intet medel afböjas sunde. Huru mänga niennistors död ar icke genom koppympningen förekommen, och nu senare genom vaccinationen? Huru mänga förtäras icke af det olyckliga veneriska gistet, som alle i lid botas kunde. Förutan all annan dermed förknippad inwärtes mälla, bör ingen dö af den ofta sä folködande Rödsoten. Frosior med sina ätföljande chronista sjukdomar, döda mänga mennissor, som dbck alldrig handa borde.
Och bevis* sorn Mot iona iren företett, att Marstrands Stad, hvars vanmakt härledts från krig, brand, afstannad handel och rörelse, förlorade privilegier samt ett öfverdrifvet inqvarterings-besvär, nu mera framställde ett olyckligt Samhälle, der Folkmängden förminskats till en tredjedel, bestående af 771 personer, af hvilk# iiiera än 4°° äro upptagne på fattig-försörjning, hvaraf följt, att hvarje utskyld med tredubbel tyngd fallit på de få, som ännu kunna genom JNäringar äga en torftig bergning, hvarvid tillika blifvit anfördt, att Statslnkomsterne af Staden, som för år 1828 utgjorde inalles 776 R:dr, till större delen åtgå för underhållandet af dess för Staten i krigstider dyrbara Hamn; att förrberörde af Landshöfdingen i Länet 5 B. 27 398 Stats-Utskottets vitsordade och allmänt kända olyckor öka det i sin natur lagliga anspråk på rättvisa, som Staden ägde och hvilket vore grundadt på de mäst giltiga och tillförlitliga bevis, utvisande icke ällenäs’ ltt Marstrands Stads innevånare måst utgöra en iiv /artering, hvartill Staten bordt bekosta utgiften, utan äfven bestyrkande af sjelfva inqvarteringen, så till antal som tid; att Stadens berättigande till ersättning och densammas belopp lätt kunde utredas vid jemnfö'relse af Iv. M:ts IN åd.
papperen, hvilka för honom voro värdelösa. Han gjorde ett svagt försök att sortera dem, men ögonblickligt inseende det fåfänga och för öfrigt onödiga i detta arbete, beslöt han att taga alltsammans. Han kände sedelbundtarne, somliga af dem voro mycket tunna, men af stort rektangulärt format, det var hundrakronosedlar. Ah, i detta märkvärdiga, så lätt åtkomliga kassaskåp fans ju en hel förmögenhet! Arnold använde den förut omnämda guttaperkahufven som plånbok. Hållande denna i venstra handen lade han med den högra ned kassaskåpets innehåll. Hans plånbok var full, då han för sista gången trädde in handen i skåpet och kände dess tomma botten. Just i detta ögonblick öfvergöts han hastigt af ett bländande ljussken. Förfärad släppte han sitt med så mycket arbete, så stor själsspänning förvärfvade byte, och vände sig hastigt åt fönstret. Men mellan detta och honom stod en man. Ertappad. Som en blixt for genom Arnolds hufvud tanken att kasta sig öfver mannen och fly, men vid hans rörelse höjde denne en revolver i jemnhöjd med Arnolds ansigte. – Ni ser, att ni inte kan komma undan, sade mannen i lugn ton. Arnold stod som fastnaglad vid golfvet. Han var fullständigt bedöfvad, han hvarken hörde eller såg på en lång stund. Det var reaktionen efter den fruktansvärda själsspänningen. Allt var förloradt! För alltid! Hans framtid, Nora, hela hans lif, allt förintadt på en enda minut! Hopplöst, oåterkalleligt! Och just i samma ögonblick han hållit en rikedom i sina händer! Nu behöfde han ej fara till Monte Carlo för att få sitt öde afgjordt! Det var redan afgjordt, och han egde icke så mycket qvar ens, som möjligheten att i just denna stund få sluta sin eländiga tillvaro. – Skjut mig, sade han i låg ton. Ni skulle göra en välgerning, om ni lät skottet brinna af i detta ögonblick. Skjut mig, jag bönfaller er derom; ni har ju beröfvat mig tillfället att sjelf göra det! I stället för svar ropade mannen åt någon: – Visitera honom! Arnold ryckte till. Han såg sig om och varseblef en groflemmad karl i betjentlivré.
Ridderskapet och eldri», vin icke bäst wore, ac läka Branwins-skatt-n fortfara til nästa Riksdag, dä Kongl. Majtt cch Riksens Stadcr derom widare kunna jamnka och öswerenslonimo. Norrköping dell Z. Junst 1800. kkenni^ l/br. Lcbmikterlow. Hanö kl xcsl I e r> ce Friherre k-illieircrsnir hade inlemnat soljande, son, nplästes: Til krotocollet. I anledning af Kongs. Mains Nådiga proposition til Riksens Ständers Hemliga U st-ttt om en bätrre reglerittg as cckgiftm sör HuSbehofsbränttingen, fa a! StatS.rerkets par'knace inkomster deraf ma, med mera säkerhet an hittils stelt, lunna bestämmas, har tzos Hunliga U stopet veu fråga upstatt, om icke Veu hittils brukade merttoä.° , at förrätta BränminSbränmngen med V umar af sadan rymo eller karmel al, som, likmätig. Kongl» Förordningen ak den 20.