Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Redan 1734 års lagstiftare funno nödigt att i ett särskildt kapitel af Missgerningsbalken meddelta allmänna stadganden i afseende på delaktighet i missgerningar; men om än ytterligare stadganden af denna art, med afseende å de af desse lagstiftare antagna system, kunde undvikas; så lärer man icke kunna undgå att erkänna behöfligheten deraf, då man åt brottmålslagstiftningen vill gifva den utbildning och fulländning, som närvarande tid kräfver och som Kongl. Majit med det nådiga förslaget har till ändamål att befrämja. Det skulle nemligen leda till en vidlyftighet utan ända och säkerligen gifva mindre tillfredsställande resultater om man, vid hvarje brott, sökte upptaga alla de mångfaldiga omständigheter, som på bedömandet af brottet kunde äga inflytande och domaren vid lagens tillämpning hur att iakttaga. En stor del af dem inträffar vid alla brott och måste följaktligen medföra enahanda verkan, i afseende på hvart brott för sig; också har den grundsats, som i denna del gjort sig gällande vid utarbetandet af omförmälte lagförslag, blifvit hyllad af lagstiftarne i de flera andra civiliserade länder, der man i senare tider infört nya strafflagar. Men det är icke blott i omförmälta hänseende, som den anmärkte formella olikheten ligger. Den röjes jemväl i ämnenas uppställning och ordnande i fråga om de konkreta fallen. Således finnas, bland annat, ämnen, som nu utgöra föremål för särskilda kapitel af Missgerningsbalken, uti förslaget vara behandlade i ett enda. Detta är t. ex. förhållandet med de olika arterna af stöld, äfvensom med mord och dråp samt annan misshandel å person; och om man oväldigt pröfvar denna förändring, kan man icke neka att derigenom vinnes en konseqvens, en enhet och ett sammanhang i lagstiftningen, som för närvarande saknas. Då hvarje ämne förekommer i en ordnad, systematisk följd har den, som med uppmärksamhet vill läsa lagen, ock lättast att fatta densamma. I flera fall har denna afvikelse jemväl varit oundviklig, så framt man ej velat bibehålla grundsatser, som, oförenliga med Lag-Ulskotlels Belänkande, N:o 5!?. 13 tidens bildning oell rättvisans fordran, af allmänna tänkesättet långt före detta blifvit ogillade.
N:o 244* Ant. till Exp. Utsk. den 22 Au». Ytterligare Utlåtande, i frågan om afskrifning af en i salpeter-fondens Räkenskaper lalaneerad summa, ut gifven såsom lån till Carl Gustafs Stads GevärsJadori. il A) Slats-Utskottels Betänkande N;0 13, deri berörde afskrifning blifvit 'tillstyrkt, har af Ridderskapet. och Adeln samt Presle-Slåndet bifallits, men af Borgareoch Bonde-Stånden lill Utskottet blifvit återremilteradt: Inom 'BorgareStåndet har Herr Halling gjort erinran, dels om 0- formligheten deraf, atl en summa afskrifves, hvarför ersättning möjligen kan beredas, då likväl den vanliga proceduren vore, att först tillse, huruvida tillgång förefinnes, innan afskrifning af hvad som brister verkställes och dels att, då Rikets Ständers senast församlade Revisorers Berättelse innehåller anmärkningsvärda omständigheter i afseende på driften af Carl Gustafs Stads Geväi s-Factori åren 18S8.1829 och i83o, serskilda åtgärders vidtagande med samma Faclori ock bort af Utskottet tillstyrkas, hvarförutan än större förluster, än de redan kände, för Siats-Verket mäste uppkomma; och som för öfrigt räkenskaperne hittils icke blifvit granskade längre än lill sistnämnde år, har Herr Halling tillika yrkat, att denna afskrifningsfråga måtte uppskjutas, intill dess Rikets Ständer komma i tillfälle alt pröfva och meddela beslut, huru för framliden skall förhållas med nämnde Factori.
Och hade Öfver-Intendents-embetet, i afseende å sättet för utförande af della arbete, underdånigst föreslagit, att den huggna stenen måtte få förfärdigas vid någotdera af stenbrotten vid Borghamn, efter på slottet tagne mallar och till de qvantiteter, som förslaget upptoge samt betingas för fot eller för stycke, hvarom kontrakt borde afslutas; att stenen måtte färdig sjöledes transporteras till Wadstena och Iefvereras vid slottet; samt att kontrakt borde afslutas med pålitlig person om tillhandahållande af arbetare, materialier och nödiga ställningar, men stenens inpassning och inmurning verkställas efter räkning eller särskilda beting. Vidkommande de släta delarne af slottets yttermurar, som äfven vore af kalksten och, så vidt hittills kunnat utrönas, aldrig varit rappade eller aifärgade, hade Öf ver-Intendents-embetet icke ansett annan åtgärd dervid vara att vidtaga, än alt liktidigt med stenhuggeri-arbetets inmurning komplettera fogstrykningen mellan stenarne med kalkbruk af mörk färg. Slottsgårdens inhägnad hade Öfver-Intendents-embetet ansett behöflig hufvudsakligen af det skäl, att sedan de vallar, som förenat sydöstra och sydvestra tornen så väl sinsemellan som med sjelfva slottsbyggnaden, blifvit borttagna, malerialierne använda till hamnbyggnaden samt sjelfva vallgrafvarne begagnade till hamn, hade tillfälle uppkommit för de i grafvarne ingående fartyg att lägga till vid hvilken punkt sorn helst af borggården och begagna densamma till lossningsoch lastnings-plats, hvarigenom skada lätt kunde inträffa å så väl borggården, som sjelfva slottet och slottsbron, men synnerligast å de af kullersten murade, särdeles svaga grundmurar, hvarpå slollsvallarne stått och som utgjorde de till hamn använde slottsgrafvarnes inre sida, så att dessa murar, använde till hamnkaj, tvifvelsutan innan kort skulle erfordra en omfaitande och mycket kostsam reparation.
Med tillkännagifvande af hvad sålunda förekommit, har E. K. Majit, som, lika med Krigs-kollegium, ansett ifrågavarande jordafsöndring icke kunna, utan åsidosättande af bemälde boställshafvares räll, ega rum förr än han från Regemenlspaslors-belätlningen algått, uti nådig Proposition den 27 Oktober näsllidet år, i anseende till fördelen deraf, alt Frösö vapenöfningsplals framdeles, så snart nämnda boställe blefve ledigt, utan tidsutdrägt erhölle behöflig tillökning, behagat föreslå Rikets Ständer, all de för utvidgande af merberörde mötesplats erforderlige 54 tunnland 14 kappland af den bostället Westerhus N:o 3 tillhörande mark måtte vid nuvarande boställsnafvarens afgång, då bostället kornme att för Hästjägareoch Fältjägare-korpsernas löningsfonds 76 Expeditions-Ulskotlels Förslag till anderd. Skrifvelse IS:o 44. räkning utarrenderas, derifrån afsöndras emot en till löningsfonden ingående årlig afgäld, motsvarande den summa, 52 R:dr 50 öre, hvartill årligen vederlaget för berörde ego rymd blifvit i vederbörlig ordning uppskattad), äfvensom att delta vederlag, förvandladt till spanmål efter markegångspriset det år, då uppskattningen skedde, finge årligen lösas med penningar efter årets markegång samt beloppet deraf framgent från anslaget till indelta arméens vapenöfningar erläggas.
Betcinkanaen. märkningar anföra, att, ehuruväl det utaf de 2me Respectiva RiksStånden, hvilka de bägge nu förevarande ämnen närmast röra, lemiiade bifall åt Betänkandet, synes/ utmärka, att de a£ Utskottet deruti gjorde, förslag äro grundade på billighet och Tidehvarfvets fordringar, och att Utskottet således icke bör hvarken mildra eller skärpa de medel, som för ändamålens vinnande blifvit tillstyrkte, Utskottet likväl anser sig kunna föreslå den enda ändring uti förra Betänkandet, att, hvad permitterade Krigsmän beträffar, den uti i:a puncten af samma Betänkande föreslagna skyldighet för Soldaten, att under vistandet i Församlingen icke öfvergifva den Interimshusbonde, hvars försvar han njuter, förr än han kan visa, det han erhållit annat lika godkändt försvar, matte mildras på det sätt, att, sedan karlen inom 8 dagar skaffat för sitt uppförande en eller 2:ne Mäns borgen, som af Pastor och Församlingen samfäldt godkännes, han må äga frihet, att uppehålla sip och arbeta hvar heldst inom Församiin O gen honom för godt synes, utan något tvång af den elier de personer, hvilkas borgen han erhållit. Men någon annan ändring uti sitt förra Betänkande anser Utskottet, på ofvananförde skäl, sig hvarken böra eller kunna föreslå, enär Betänkandet är af 2:ne Riksstånd bifallet, och de hos Högvördiga PrestStåndet gjorle anmärkningar icke heller gifva Utskottet någon anledning till frågornas annorlunda behandlande i det hela. Stockholm den 15 Maj röi8. JBesv. ock Ekon, Utsk. Betänkanden. Riksens Hbglofl. Ständers Allmänna Besvärs» och EkonomiUbskotts Utlåtande, i anlccU ning af gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande, rörande medel till öfverflöclets hämmande, samt yrkaclt för+ bud mot yppighetsvarors nyttjande och förbrukning m. m, H öglofl.
Fjortonde Kapitlet. Några månader efter nyss skillrade uppträde, erhöll jag af Snabbstedt en biljett, deruti han ber mig hälsa på sig, och förbereder mig på att han har oväntade nyheter att meddela mig, med tillägg, att han af mig önskade utbedja sig några upplysningar, rörande Axel Segermans och hans systers egendom, emedan jag från barndomen kände förhållandet inom familjen. Snabbstedt hade genom någons anvisning på en duglig advokat blifvit tillskrifven i fråga om en process. Han omnämnde dessutom, hvad som var mig ganska väl bekant, att Axel Segerman och hans syster Johanna voro barn till en kapten Segerman, hvilken alltid hade varit af ett ombytligt lynne och, ehuru ganska rik, ändock föga aktad för sitt tadelvärda uppförande. Han hade lyckats vinna en ädel och förmögen flickas hand, men makarnas sällhet räckte icke länge. Han återföll snart i sitt förra tygellösa lefnadssätt, var en tyrann mot sin maka, hvilken, älskad och afhållen af alla, som kände henne, rönte allmänt deltagande. Och sedan hans lastfulla lefnad stigit till den grad, att han icke mera aktade den äktenskapliga troheten, togo flere vänner den förfördelade makans försvar, hvarföre han, för att undgå alla följder af sitt brottsliga uppförande, begaf sig utrikes och skall i Köpenhamn tillbragt tjugufyra år. Då han under hela denna tid icke låtit höra af sig, hade han blifvit ansedd för död. Hvilken förvånande öfverraskning för Snabbstedt att få emottaga ett bref ifrån kapten Segerman, hvars innehåll tillkännagaf, att han i honom hoppades få en pålitlig sakförare, som ingalunda skulle vägra att förhjelpa honom till återbekommande af sin rättmätiga egendom, hvilken hans barn redan satt sig i besittning af. Om hvilket allt Snabbstedt med det första borde underrätta Segermans barn, äfvensom om hans snara inträffande i Finland. Notarien Snabbstedt fann sig uppfordrad att skriftligen underrätta Robert P. härom, och bad mig åtfölja sig till Axel Segerman. Vi gingo och enligt vår önskan träffade vi honom hemma. Några minuter stannade Snabbstedt tvekande, innan han kunde uttala ändamålet med besöket. Ändtligen bröt han tystnaden, i det han yttrade:
Hr Gr:s o. Landtnäs till bifall å denna punkt framställda propos. besvarades med Ja; men dervid anmälde sig oell yttrade: Frih. Stael von Holstein, Fab. Wilh.: Då jag anser att man icke af någon bör fordra en obestämd skyldighet, som man. icke kan kontrollera, så kan jag icke gilla att man af någon fordrar en representations-skyldighet, utan jag anser att lönen för denna, som för hvarje annan tjensteman, bör bestämmas till det belopp, som för honom erfordras, för att kunna lefva utan någon skyldighet att representera. Skall likväl denna representations-skyldighet på papperet qvarstå, så kan jag icke inse hvarföre Just.StatsMinisterns representations-skyldighet skall vara större än de andra StatsRådens. Hvarföre jag anhåller om återremiss af denna punkt. Då nu förnyad propos. till bifall å förevar:de punkt framställdes ropades Ja, jemte ett eller annat Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han funnit Ja öfvervägande. 2:dra punkten. Ii. Exc. Hr Gunther, Claes Ephraim: Vid den nu föredragna punkten af StatsUtsk:s Betänk, anhåller jag att få framställa några anmärkn.r rörande de fall, der StatsUtsk. frångår K. M:s Propos. Den första fråga, der sådant skett, är i afseende på Byråchefernas aflöning. Under åberopande af, att en af de tre ByråChefs-platserna kan indragas, har Utsk. ansett aflöning endast böra beviljas tvenne af dem. Härvid får jag äran uplysa, att de tre ByråChefs-platser, som nu finnas, tillkommo 1840, på samma gång som expeditionen inrättades, men alltsedan sista Riksdagen har den ena af dessa platser stått ledig, derföre att Just.Ministern icke kunnat finna någon lämplig person, som velat mottaga denna befattning mot de ringa löneförmåner, som dermed varit förenade.
Ett stycke Sverge än jag såg I stad och trakt, Som Gustaf Adolf en gång vann Med hjertats magt. Lützen. De drabbat samman med dunder och knall I höstdagens ljusnings-timma. Det smattrar från grafvar och dikes-vall, Det blixtrar i gulgrå dimma. Kanonen plöjer bland rök och dam I åkern för blodigt säde, Och fäktande fylkingar flyttas fram Som brickorna på ett bräde. Att segra, segra i dagens kamp Är ringaste ryttares tanke Ännu, då han fallande griper i kramp Sitt tag om springarens manke; Och pikenerarn rigtar sitt jern Ur markens blodpöl att stinga Den öfverridande kyrassiern, Som brusar på löddrig bringa. Soldaten blindt in i faran går, Att döda och dö är hans gerning, Men fältherrn han ser huru spelet står Och kastar sin tunga tärning. Der är han, der syns han i sträckt galopp, Se, plymen på hatten nickar! I kyller hans jättegestalt söks opp Af vänners och fienders blickar. Sin svigtande flygel han sjelf för an Och leder i handgemänget. Han vågar sitt lif som en simpel man, Och skidan är tom i gehänget. Nyss var det höfdingen blott – i hand Den korta stafven med tuben. Med klinga dragen, med blick i brand Nu Mikaël är det, keruben – Nyss krigarekungen med rynkadt bryn Beherskande drabbningens vimmel; Nu erke-ängeln, som slår ur skyn Och vänder om till sin himmel. »Framåt öfver grafven i segerfärd! För oss filistéerna flykte! Framåt med Herrans och Gideons svärd, I dag våra mödor vi lykte!» Han bärs som på stormens vingar framåt I dimman, der salvorna braka. Likt hagel det smattrar mot harneskplåt, Och hästarne stryka tillbaka. »Framåt, mitt småländska rytteri! Framåt, mina tyska bröder!» Förgäfves, förgäfves – de efter bli. Då ropas det: »konungen blöder! I famnen på Pappenheims mörka tropp Hann ingen den vacklande följa.
Derefter hade Justitie-kansleren i underdånig skrifvelse den 22 December 1846, efter framställning af de olägenheter, som vore förbundne med Iandsfiskalstjensterne, föreslagit, att dessa tjenster vid innehafvarnes afgång icke mätte vidare tillsättas, men att Justitie-kansleren skulle i stället ega att, med den rättighet, som honom i afseende på landsoell stads-fiskal tillkomme, inom hvarje rikets län förordna en Ombudsman, hvilken det skulle åligga ej mindre att utföra de mål, som af Justitie-kansleren, Rikets Ständers Justitie-Ombudsman, eller Kongl. Majlis Befallningshafvande blefve en sådan tjensteman anförtrodde, än äfven alt, i öfverensstämmelse med de föreskrifter, Justitie-kansleren funne nödigt att i allmänhet eller för vissa fall meddela, hvar och en inom sitt distrikt tillse, att lagar och författningar blefve behörigen iakttagne; i hvilket afseende och då, för verkställighet af en sådan förändring, erfordrades bestämd lön eller arfvode för desse tjenstemän, hvilka efter Justitie-kanslerens åsigt, icke borde åtnjuta andel i böter eller i värdet af förverkadt gods, Justitie-kansleren i underdånighet hemställt, alt Kongl. Majit ville aflåta nådig Proposition till Rikets Ständer om nödigt anslag för ändamålet. I anledning häraf hade Kongl. Majit, under den 9 November 1847, förklarat Sig väl hafva funnit Justitie-kanslerens omförmäldte förslag ändamålsenligt, men att, då Statsverkets påräkneliga, flir mera magtpåliggande ändamål behöfliga, tillgångar icke lemnade tillfälle alt betacka den utgift, som erfordrades för verkställighet af samma förslag, detsamma icke kunde bifallas och nådig Proposition i ämnet till Rikets Ständer således icke heller under då pågående riksmöte afgifvas.
Fögderiet är fördeladt i 3 länsmansdistrikter, så att till ett distrikt höra: Arboga lands, Björskogs, Himmeta, Medåkers och Skedvi socknar samt delen af Fellingsbro; till ett annat: Torpa, Kung Carls, Setterbo och Kungs-Barkarö; samt till det tredje: Köpings lands, Bro, Malma och Odensvi; och i 14 fjerdingsmansdistrikter, så att hvarje socken eller sockendel har sin Fjerdingsman. Bergslags fögderi består af 8 hela socknar samt en mindre del af en 9:de, nemligen: Skinnskattebergs, Gunnilbo, Heds, 2f| mantal af Ramsbergs, Norbergs, Westanfors, Karbennings, Vester Wåla och Vester Fernebo. Fögderiet är fördeladt i 3 länsmansdistrikter, så att till ett distrikt höra: Skinnskattebergs, Gunnilbo och Heds socknar samt delen af Ramsbergs; till ett annat: Norbergs, Westanfors, Karbennings och Vester Wåla; samt till ett tredje: Vester Fernebo; och i 6 fjerdingsmansdistrikter, så att Gunnilbo, Hed och delen af Ramsberg samt Karbenning och Vester Wåla hafva gemensamma Fjerdingsman, men de öfriga 5 socknarne hvar sin. Salbergs fögderi består af 12 socknar, nemligen: Kumla, Kila, Tärna, Sala lands, Norrby, Möklinta, Öster Wåla, Harbo, Nora, Huddunge, Vester Löfsta och Enåkers. Fögderiet är fördeladt i 7 länsmansdistrikter, så att till ett distrikt höra: Kumla, Kila och Tärna; till ett annat: Sala lands och Norrby; till ett tredje: Möklinta; till ett fjerde: Öster Wåla och Harbo; till ett femte: Nora; till ett sjette: Huddunge; samt till det sjunde: Vester Löfsta och Enåker; och i 11 fjerdingsmansdistrikter, så att Sala och Nori’by hafva gemensam Fjerdingsman, men de öfriga 10 socknarne hvar sin.
Stockholm den 33 Augusti 1823. Nio 411- Ankom den 18 Augusti 1823, Riksens Högloft. Ständers Stats - samt Lag-Utskotts Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens afgifne yttrande, öfver Herr ]. Linströms motion, angående Hof-Rättens öfver Skåne och Elekinge ställande på Indragnings-Stat m. m. Det af Statssamt Lag-Utskotten den sisil Maji afgifne gemensamma Betänkande, i anled - io luti - Utskottet» Betän iaflde» ning af Herr Jacob Linströms Motion, om HofRättens öfver Skåne och Blekinge ställande pa Indragnings-Stat; [samt om upphörande af den Advocat-1'iscalen i Götha HofRätt tillagde ersättning för förlorade sportler med 500 Ihdr, och uti hvilket Hof-Rättens bibehållande blifvit af Lag-Utskottet tillstyrkt, samt sportel-ersättningen åter af Stats-Utskottet till uppförande å Indragnings-Staten föreslagen, har frän Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Vallöf}. BorgaretStån. det blifvit återremitteradt i hela dc-ss vidd, från Högvördige Preste-Ståndet endast i afseende på Hof-Rättens bibehållande, samt från Hedervärda BondeStåndet; Som godkändt .Betänkandet i den. na del, endast i hvad som_ rörde sportel-ersätt* ningen.
Banco, en dervid serskildt 'yppad fråga, huruvida ränteberäkning jemväl borde ega rum å medel, som Mägasins-fonden förskjutit för omkostnader i och för det gjorda haveriet, blifvit, efter Stats-Contorets hemställan, genom E. K. M:s Nådiga beslut den ao Februarii 1828, till gode mäns afgörande hänskjuten; hafva Rikets Ständer häraf hemtat anledning att hos E. K. M. i underd. anhålla, att, med undantag af de fall, för hvilka i Författningarne serskildt stadgadt är, alla frågor om återbetalningscch ersättningsskyldighet emellan E. K. M. och Kronan å eria samt enskilde personer å den andra sidan alltid må vid laga Domstol upptagas och afdömas, samt icke till gode mäns afgörande hänskjulas. 4:o Som vid den för Elfsborgs Län afgifna redogörelse öfver spanmftls-undsättningar efter 182S års missväxt blifvit af Re visorerne anmärkt, Expeditions-Utskottcts Förslag till und. Skrifvelse E.o 100. '43 alt några af de ingångna contracten om leverance af spanmål funnits vara afslutade, icke å E. K. M:s och Kronans vägnar, utan i Landshöfdingens namn eller för hans räkning; men en sådan form icke inne, fattar den ordning och säkerhet, som bör tillhöra de köpslut, hvilka göras för Statens medel, få Rikets Ständer hos E. K. M. i underd. anhålla, att den allmänna föreskrift måtte meddelas, alt contract, som för Statens räkning af vederbörande utlärdas, alltid böra upprättas å E. K. M:s och Kronans vägnar, och icke i Embetseller Tjenstemäns enskilda namn. 5:o Vidare har vid redogörelsen Öfver 1826 års undsättnings-spanmål för Kronobergs
Vid förnyad föredragning af Statsoch Bevillnings-Utskottens Betänkande N:o 80, i anledning af ålskiliige motioner, angående förändradt löningssätt för Domare, samt Expeditions-lösen och Chartae SigillataeConloirets upphörande, biel samma Betänkande af Ståndet bifallet. S. D. Vid förnyad föredragning af Statsoch Bancu-Utskottens på bordet hvilande Utlåtande, N:o 69, i anledning af återremisser å samma Utskotts Utlåtande JN:o 4, fann Ståndet skäligt att, med ogillande af förstnämnde Utlåtande N:o 69, bifalla Utlåtandet N:o 4; dock alt någon tillökning i Manufaclur-Discontens utlåningsfond af Bankens räntevinst och capital-öfverskotl icke skulle ega rum, samt, med godkännande af Utskottets i Utlåtandet ]N:o 69 afgifne förklaring, att med uttrycket: ”Bankens behållna tillgångar” bör förstås dels de till Banken ingångna Capital-afbetainingar, som ej åter derifrån utgått, dels den behållna räntevinsten. S. D. Föredrogs och lades till handiingarne Expeditions-Utskottels Memorial N:o 17, i anledning af erhållen återremiss al UtskoLtets förslag till underdånig skrifvelse N:o 139. Från Höglofl. Ridderskapkt och Adfln. S. D.
Men Emanuella Carlbeck, barnet med det vakna sinnet och det varma hjärtat, kunde icke glömma, hvad hon sett, utan hördes ofta vid anblicken af någon ny usling utropa: » Att ingen människa tar denne om hand! » eller: » Om jag hade ett eget liem, skulle jag ta honom! » hvilket längre fram föranledde en hennes väninna att säga till hennes systrar: » Tänk, ni flickor, hvad Emanuella skulle få för en märkvärdig samling, om hon en gång finge ett eget hem! » Så kommo Emanuellas skolår. Under hennes bortavaro från hemmet inackorderades i detta en 21-årig idiotisk flicka från Stockholm, hvilkens i allo svåra natur och våldsamma vredesutbrott störde hela husets frid. Men vid Emanuellas återkomst ändrade sig allt detta på ett märkbart sätt. Flickan slöt sig till henne, lärde genom henne att så småningom öfvervinna sin häftighet och fick till och med lust för arbete, hvarigenom hon blef jämförelsevis lättskött — så länge allt gick sin jämna gång. Men en sommar, då Emanuella var vid västkusten, blef flickan åter mycket orolig och omedgörlig, och då Emanuella vid hemkomsten bedröfvad förehöll henne detta, svarade hon med en viss ånger: » Ja, det är så ledsamt, så! Men om jag kommit till Emanuella, då jag var liten, hade jag aldrig blifvit sådan ... » hon dock, stort med afseende på gagnet, om än aldrig så ringa till namnet. D å vädjades till hennes hjärta från en nära släkting, hvars nioårige son var en idiot, som natt och dag försatte sin omgifning i oro. Utan betänkande skyndade Emanuella dit och öfvertog vården om den olycklige lille. Och nu visade sig än klarare än förra gången hennes snart sagdt underbara makt öfver dessa abnorma väsen, som benämnas idioter. Hvad ingen annan förmådde, det förmådde hennes fasta och dock milda vilja. Hon kunde bringa gossen till lugn, till sömn, till lydnad — och nu först vågade hon tro, att hon dock funnit sin rätta kallelse.