Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om Hr Gr. o. Landtm, anser sig kunna vägra en propos. på Utsk:s memor., beror det af Hr Gr. o. Landtnäs omdöme; men för min del tror jag, attén vädrad propos. är lätt på BancoUtsk:s betänk., men måhända icke så lätt motiveras, då den sker på Exped.Utskts memor., så uppstäldt, som jag sett det vara. Detta undföll mig, då memor. upplästes, och det är orsaken, hvarföre jag önskade, att detsamma skulle föredragas i sammanhang med BancoUtskrs betänk., deri den fråga förekommer, hvarå Hr Gr. o. Landtm, ansett sig böra vägra propos. Hr Dalman; Hr Gr. o. Landtm, har i sin vägran af propos., så framt jag ej misstagit mig, uttryckt den tanke, att han ej ansåg R. o. Ad, berättigad att i detta ämne fatta beslut, och således kunde Exped.Utsk. få det svaret. Dermed vore likväl Utsk, föga belåtet; och då oafgjordt är, huruvida Ståndet instämmer i Hr Gr. o. Landtm:* åsigt, samt meningen här måtte vara att få bestämdt, huruvida R. o. Ad. äger rättighet att i frågan besluta, hvilket, då Hr Gr. o. Landtm, vägrat propos, i ämnet, ej kan af annan auctoritet än Constit.Utsk. afgöras, tycker jag, att det enda formenliga är att först låta principfrågan, huruvida vi äga att besluta, blifva afgjord, innan vi öfvergå till frågan om hvad vi skola besluta. Saken kan sedermera afgöras, ej blott såsom BancoUtsk. i sitt jemnkningsförslag framställer, utan ock, såsom BancoUtsk. i sitt första betänk, föreslår, i den punkt, sorn vid föredragningen deraf blef förbigången, för™ modligen för att inveckla förhållandet. a 36 Ben ai Augusti. Frih. Ehrenborgh: Jag anhåller, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes låta ånyo uppläsa slutet af Exped.Utskrs förevar, mernor.
Skrifvelse K.‘o 48 Rikets Ständer väckta fråga; och liar till följd häraf, nämnda Embetsverk, sedan Befälhafvande Amiralen i Carlskrona blifvit hörd, under den 8 sistlidne Februari afgifvit underdånigt Utlåtande och dervid först, med hänseende till grunden för beklädnads-skyldighotcns utgörande anfört, hurusom vid l/idella Infanteriet. Rmtehållarne genom knekte-kontraktcn i allmänhet förbundit sig att, förse Soldaterna endast med släpkläder, men att genom ett ar 1703 utfärdadt Kongl. Bref blifvit förordnad t, att släpmunderingarna skulle, på färgen när, göras i fullkomlig likhet med och bestå af samma persedlar som lifmunderingen, hvarefter genom Kongl. Förordningen den 4 Februari 1812 förklarats, att då Regementerne sålunda borde vara för all slags tjenstgöring tillräckligt beklädda med släpmunderingarna, vore Kronans åtagande att förse Indelta Regementerna med lifmunderingar öfverflödigt, men att, enär Kronan ej kunde undandraga sig detta på knektekontraktcn grundade åtagande, så framt icke deremot svarande vederlag soldaterna tilldelades, kronans beklädnads-skyldighet knmnte att utbytas emot en ärlig vedergällning i penningar för den tid soldnterne, i stället, för krono-munderingen, under fredlig tid nyttjade släpkläderna; och hade åter denna vedergällning, eller de så kallade slitnings-penningarna, upphört i följd af Kongl. Förordningen den 30 December 1819, med undantag for kommenderingar utom Regementets stånd, och i stället blifvit stadgadt, att Kronan och Rotehäilarnc skulle årligen till beklädnaden bestå hvardera i af munderingens värde efter riksmarkegång, hvilket genom Kongl. Kungörelsen den 9 Juli 1830 sålanda förändrats, att årliga bidraget till munderingens underhåll såväl för Kronan söm
Den gamla fru Berg hade ett tillbakadraget o c h inåtvändt väsen, s o m förhindrade hvarje närmande från den n y a omgifningen bland grannkvinnorna vid Stjärneholm, o c h efter några nyfikna och föga finkänsliga attacker, s o m gingo ut på att genomtränga hennes hemlighetsfullhet, men kallt mottogos o c h illa aflöpte, nöjde man sig med att skvallra sins emellan och hålla sig på ett visst, hälft fruktande afstånd. Det var endast vid ett slags tillfällen, den gamla frun närmade sig människorna i den yttre världen kring sig, när nämligen något allvarsammare sjukdomsfall inträffade. Då kom hon genast till hjälp, så snart hon försport ryktet därom; och man förtäljde om de underbaraste saker, som uträttats med de salfvor, dekokter o c h plåster, som hon själf tillredt af de år från år hopsamlade och torkade växterna och kryddorna i sitt » laboratorium ». Visst är, att hennes anseende som rent af mäktig att göra underverk af omständigheternas spel styrkts i flere fall, där redan läkaren gifvit allt hopp ute. Den enda människa, som, utom sonen, kunde berömma sig af att ha vunnit en plats i den gamla undergörerskans hjärta, var Sonja. Redan vid hennes första besök s o m barn i den nye trädgårdsmästarens hem, hade hon dragits till den lilla gumman med de mörka, sorgsna ögonen och de hvita ringlande lockarne under tyllmössans veck. Sonja hade då nyss förlorat sin mor. Det var en barnahjärtats oemotståndliga instinkt, som genast fann det varmaste gensvar i den sjuttioårigas. Och den vänskap, som då stiftades, försvagades ej af flyende år. Otaliga gånger hade sedan vid hvarje besök a Stjärneholm den unga flickan följt den gamla åt på hennes årliga botaniseringsturer om somrarne; och sedan hade de hjälpts åt att uppe på » laboratoriet » ordna och sortera dessa läkegifvande örtblad, rötter o c h frön, med hvilka fru Berg vid makthöll sina starkt anlitade förråd. Om hvarje särskild blomma, o m hvarje liten vissen stängel hade hon något intressant att förtälja, en sägeu, historien om en mystisk undergörande kraft.
Om man kunde taga för gifvet, att detta alltid skedde af behörig person, och med förevisande af behörigt dokument, så vore dervid icke något äfventyr; men huru skall en fremmande domstol kunna bedömma om det dokument som företes, är äkta eller falskt, och om det är rätter person, som presenterar detsamma? Genom detta förslag kan möjligen inträffa, alt tredje mans rätt, honom ovetande, tillintetgöres. Det är nemi. tänkbart, att genom ett oriktigt dokument, den domstol för hvilken handlingen företes, kan förledas alt derå påteckna det vederbörliga beviset, om inteckningsrättens dödande eller postposition, och att sedermera gifva prot.utdr. deröfver, samt att detta sistnämnda sedermera skickas till domstolen i orten, hvarest på grund deraf inteckningen blir postponerad eller dödad, eller förändrad till sin kraft och verkan. Om det äfven sedan uplyses, att det första dokumentet tillkommit genom ett skälmstycke, så torde det i alla fall kunna i många händelser blifva tvistigt om den uphäfna rätten kan återvinnas, eller åtminstone om sådant låter sig göras utan förnärmande af andras sedermera tillkomna rätt. Banken har på falska handlingar flera gånger blifvit bedragen. Skulle detsamma icke äfven kunna ske i sådane fall som de nu omnämnda? Huru skall då den rätte fordringsegaren få igen sin rätt? Den kan till äfventyrs vara för alltid förlorad. Det är efter min tanke en stor skillnad mellan den rättighet, som f. n. är Den 15 Juli. 413 gifven, att lata förnya inteckning medelst handlingens upvisande för fremmande domstol, emedan derigenom kan ingen blifva lidande i sin rätt, men genom det föreslagna nya stadgandet kan ett sådant äfventyr, enligt mitt förmenande, möjligen upsla, och blott för den lilla beqvämlighelen för en eller annan kassa, alt icke behöfva skicka sitt dokument till behörig domstol. Jag tror äfventyret vara större än alt det bör köpas på sådana villkor. På grund af de anmärkmr, som jag sålunda tagit mig friheten framställa, vågar jag derföre anhålla, det betänk, mätte till LagUlsk. återremitteras, för att tagas i förnyadt öfvervägande. Hr Giinther:
Nisse måtte ha kramat bra; ty Per Larsson drog venstra knäet ända upp till magen, och hela hans vederhäftiga ansigte blef en enda grimas. Allt hans blod hade skjutit dit opp; och han gick lite bakefter Nisse som för att få en afräkning. Men Nisse låtsade ingenting märka, knep en af städerskorna, som nyfiket stält sig upp borta vid hörnet, om hakan, samt skred bredryggig och säfligt vidare utför trapporna, följd af redaktören. De ströko samman nedåt hamnen till. Redaktören gick grubblande och såg ner i gatan. «Ja, hvad nu!?» sade han betänksamt och bittert. «Ja, hvad nu!?» upprepade Nisse nytert och blickade äfven han helt grubblande ner i gatan. «Det första, vi hade att göra, vore väl att dagen till ära äta en allvarlig festmiddag? – Ska vi kila öfver Sundet, redaktör?» utbrast han plötsligt, hemlighetsfullt halvviskande, tvärstannade och stälde sig upp framför sin följeslagare med en mun, som stod vidöppen af förvåning öfver denna goda idé. «Enlevera Bob, och sticka öfver med 3-båten?» Men redaktören undvek hans blick samt såg mulet ut i den grå och dunkla efterhöstdagen. «Jag tänker det blir bäst att jag till att börja med går en smula in i mig sjelf,» svarade han. Nisse lade händerna samman på ryggen och blickade fundersamt rakt ned framför sig. «Hm ... jaså ... jaha ...,» sade han stillsamt. «Säger du det? Men tror du ändå inte,» fortsatte han hemställande, «att det vore bättre att ännu en tid fortfara med att titta dig omkring i det vanliga menskliga lifvet och lefvernet? Under alla omständigheter: gå inte för långt in på den der vägen ... hur sa’ du: in i dig sjelf? ty då blir du snart igen blind som en uggla på den välsignade ljusa dagen. Frid!» Nisse satte käppen rakt upp långs armen som ett gevär och seglade hän mot jernvägsstationen, der just ett tåg kom. Redaktören fortsatte allena sin väg utåt hamnen. Han gjorde några slag å yttre hamnarmen, i det ostördaste påtumanhand med den grå och öde novemberdagen.
Att likväl efter hwad ofwan anfördt ar, föräns dringar och indragningar uti Åtskilliga delar "bäde böra och kunna ste, deruti instämmer StatsUtstottek af fullkomlig öfvertygelse; och delta kan äfwen, pä fakt StatsUtstotters särskilda Betänkande, angäende Statsregleringen och allmänna JndragningsStaren närmare utreder och innehätler, i anseende till Extraordinarie Staten, i sä mälto blifwit werkstäldr, att alla dera upförde Embeten och Tjenster med tillhörande löner blifwit pä allmänna IndragningSStaren flyttade, till indragning och besparing wid Jnnehafwarnes afgäng. Men hwad den Ordinarie Skaten angar, har Utskottet dock af ofwananförde stal mäst inskränka sig inom den gräns, att söka utfinna och till Riksens Högloft. Stänoers egen granskning föreflä det sätt, hwarpä Utskottet förmodar, atr Letta stall kunna sättas i werkställighet. Dä Statsutskottet tagit detta uti öfwerwägande, harUistottet icke funnit någon tjenligare och bättre utwäg i detta asseende, än om Riksens Högloft. Ständer skulle käckas till Kongl. Majit i underdånighet hemställa, det Kongl. Majit i näder mätte förordna en ComitLe af nitiske, dristige och kunnoge Man, som fingo sig updragit, attutarbeta en fullständig plan i detta amre, den Kongl. Majit sedermera efter nädig pröfning täckes läta till werkställighet befordra; Riksens Högloft. Ständer kunna dä wid deras nästa sammankomst fä tillfälle inhamra, hwad som härutinnan til! befrämjande af Statens och det Allmännas förmän under tiben blifwit tillgjordt, och dä äfwen erfaren heten torde utwisa, om dst afpstade förbättrade stick i all - Den rs November. 879 i allmänna Ärendernas behandlande wunnits, samt hwad winst och besparing deraf lillflutit StaksWerket.
Det morn., som finnes i Utslcs förslag och som äfven är bibehållet sådant det var i den förra bevilln.förordn., lyder på följande sätt: ”De ägare eller innehafvare af jord, sorn sjelfve densamma bruka, och således icke hafva hos sig anställde rättare, skola ifrån den för rättare stadgade bevillningen vara befriade”; hvaremot jag har trott mig finna, att Frih. Ridderstolpe velat tillägga, alt dessa personer böra bruka jorden med egna dragare och sjelfva i brukningsarbelet deltaga. lag hemställer, huruvida det kan vara obekant för taxeringsmännen i orten, 0111 en person sjelf brukar sitt hemman eller icke. Jag skulle derföre icke tro det vara nödvändigt att precist utsätta, såsom villkor för befrielse frän rättare-afgift, ali jordägaren brukar jorden med egna dragare och sjelf i arbetet deltager. Ett dylikt tillägg åsyftar visserligen att lemna taxeringscomile'en en upplysning, som man förmodar alt den förut saknar; men om man inför detta tillägg, så hemställer jag, huruvida det icke kunde leda lill eluderande af författningen; ty det fordrades ju icke annat, än att en person för sådant ändamål köpte sig ett par dragare och sjelf nyttjade deni några gänger. Jag tror det vara säkrast att öfverlemna detta åt taxeringsmännens omdöme, och jag tror, att taxeringsmänneu icke behöfva något särskildt stadgande för delta fall. Frih. Ridderstolpe: Med anledn. af hvadden siste värde talaren anfört, får jag göra honom uppmärksam derpå, att det är angeläget att icke i vägen för taxeringscomileens omdöme lägga en ofullständig föreskrift uti §. Huru mången bonde är det icke, som äger 1, 2 till 3 hemman och brukar dem sjelf på det sätt, alt han går och röker sin pipa, ställer ej ut arbetet om morgnarne, och ser till endast logafmätningen; kan han sägas bruka gården sjelf? Jag skulle icke besvära herrarne med dessa uppgifter, om jag icke vore öfvertygad, att just dessa åsigter delas af folket på landet.
Inga statssaker oss emellan! Du minnes det? - Den andra roten till det onda, fortfor Eusebia med harm, äro homousianerna, dessa förskräckliga kättare, som påstå, att Sonen är av samma eviga gudomsväsende med Fadern. Är det icke en blindhet utan like? - Ah, en obegriplig blindhet ... och ett lättsinne sedan! instämde prokonsuln. O, Eusebia, vad du i dag är förtjusande! Prokonsuln fattade och kysste hennes hand. - Annжus, fortfor Eusebia, är det sant, att kätteriets huvud, Atanasios, varit sedd i dessa nejder? - Vad vet jag mer än ryktet? Vad kan jag göra mer än skicka befallning till alla ämbetsmän i Akaja att efterspana och gripa honom? O, dessa statssaker, de utmärgla mig ... småningom. - Arme, arme Annжus Men säg dock, viskade Eusebia och lutade sitt huvud närmare hans, har du i natt emottagit något budskap från Konstantinopel? - Eusebia, ja! svarade prokonsuln i samma ton och lade pekfingret på sin mun. Eusebia visste det förut, ty budbäraren hade sökt prokonsuln i dennes hem, innan han genom en förtrogen kammarslav visades till det hus, där prokonsuln superade med Karmides, Olympiodoros och hetärerna. Men vad Eusebia icke visste och nödvändigt ville känna, var brevets innehåll. - Nåväl? frågade hon i yttersta spänning. - Julianus ... Men tyst för himlens skull, Eusebia! - Nå, skynda dig! Hur är det med den gudlöse troninkräktaren? - Uppror inom hans trupper! Två galliska legioner hava gått över till kristendomen och Konstantius' fana. Men jag besvär dig, Eusebia, göm denna hemlighet i djupet av din själ! Den sköna botgörerskan sammanknäppte händerna och höjde en tacksam blick till himmelen. Då prokonsuln gav sin maka förtroende av denna underrättelse, visste han, att den inom några timmar skulle vara biktad för biskop Petros. Meddelandet var också avpassat därefter.
Att ej sainvetsgrannt uppfylla ingångna förbindelser, har alltid, äfven då omständigheternas tvång det föranledt, varit motbjudande för Svenska redlighets-sinnet, men då dermed skulle förenas otacksamhet för gjorda, och uti officiella skrifvelser erkända, tjenster, vöre det må hända mer ■än hvad äfven de mest bjudande consideratio. ner kunde göra tiLlåteligt. Då likväl ett fullt liqviderande af Ministern Lagersvårds fordran kunde blifva ett betänkligt praejudicat för de öfrige Svenska delågare i de förra lånen, tager jag mig friheten, jemte anhållan om återremiss, göra den vördsamma hemställan, att Ministern Lagersvärds återstående rättmätig Den 2s April e. m. 5 il ga fordran må honom särskildt blifva beviljad, icke såsom en liqvidation, utan såsom ett skyldigt erkännande af hans i och för Genuesiska lånen gjorda nitfulla bemödanden och uppoffringar. Herr Grefven och LandtMar skalken hem - ställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg Statsutskottets Utlåtande böra, i anledning af de utaf Herr Lagerheim gjorda anmärkningar till Utskottet återremitteras. Ropades starka Ja jemte några Nej. I anledning hvaraf Herr Grefven och LandtMarjkalken förklarade, att som, efter hvad han tyckt sig finna, Ja öfverröstat Nej, propositionen blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen. Föredrogs å nyo Allmänna Besvärsoch Oeeonomie-Utskottets den 26 sistledne Mars meddeldte och den 17 dennes eftermiddagen på bordet lagde Betänkande N:o 28 , angående anläggande af en Köping uti Fryksände Socken af Wermlands Lån. Herr af Wingårdh, Johan, uppläste föU jande: (Se Bilagan N:o 5.) Uppå derefter af Herr Grefven och Landtb 5ia Den S2 April e, m.
Jag yrkar således, att tullen måtte förhöjas pa Danska hästar., enär deras införande i Landet icke, kan fprbjud»»* Då Kongl* Majtts. hög^ rätt att tillåta införsel deraf, bereder, tillgång, på Remopter för Cavajlerierna., intill dess; Landet fournerar till detta behof goda hästar , fjnnsr jpg ingen förlust, utan tvärt ona ali; vinst af denna TjuM* förhöjning* Grefve Frölich, David:. Jag får blott til*-, lagga till hvad Friherre Wrangel* och Friherre. Toll anfört, att, utom i, Skåne, äga vi äfven yti Vest,ergöthland ganska stor hästafvel, hvars, föl knappt kunna säljas., emedan Danska hästar införas, och; ehuru dej äro senare-, köper. - • • * * v. ** . Den 18 Augusti /, m, 7?5 man deni, emedan de fås till bättre pris. Da Norrska hästarne blifva äfven osålde. Naturligtvis är det goda priset endast verkande, då allt hvad remonter är, endast tillsättas af Danska hästar. I afseende på hvad Herr Hjerta anfort, får jag fråga, om man ifrån Danmark, lurendrejat hit hästar. Om så skett, tror jag, att det varit fråga om lurendräjande af de ädlaste racerne från Danmark , men jag har aldrig hort, att man lurendräjat in de dåligare hästarne från Danmark till Sverige, Således förenar jag mig deruti , att tullen måtte bestämmas till 25 procent, utom på hingstar, hvilka tordej böra beläggas med något lägre tull. Grefve Cronhjelm: jag är förekommen a£ Grefve Frölich ; jag ville blott yrka, att racehingstar borde beläggas med iinga tull. Friherre Wrangel* jag får upplysa, huruvida den åklagade Iurendräjeri-principen med hästar äger rum. Det lurendräjades mycket, då införseln af hästar var alldeles förbuden , men sedan man fått införa dem mot tull , hafva mig vetterligen inga lurendräjats.
Besv.o-Oec.-Utsk.Utl.N-.o 34» Pettersson lemnade underrättelser icke till någon serskild åtgärd torde böra föranleda. Hvad angår den af Riksdags Fullinägtigen Olof Carlsson deröfver förda klagan» att Kongl. Majit, genom aflåten Nådig Skrifvelse till Dess Befallningshafvande öfver Östergöthlands Län den 11:te Januarii 1828, täckts, sedan laga undersökning i denna fråga året förut egt rum, förordna, att Bobergs Norra och Södra Härads Allmänningar böra, såsom för Kronan behdflige, utbytas mot den så kallade Tryfalls Allmänningen inom Hellestads Bergslag, anse Utskotten, för sin del, denna i administativ väg behandlade och af Kongl. Maj-t redan i Nåder prof vade fr aga icke kunna, mot 90 §. Regeringsformen, b.ifva föremal för någon Rikets Högloft. Ständers åtgärd. Widkommande slutligen Riksdags-Full. mägtige från Malmöhus Län Nils Pehrsson och Paul Jonssons förslag, att alla de Krono, Krono-Skatteoch andre Hemmanseegare, som genom egodelningsskifte förlorat Ekeskog, utan att derföre hafva ersättning åtnjutit, må förklaras berättigade sin sålunda mistade skog, inom viss föreskrifven tid, afbruka eller på annat sätt disponera, samt att enahanda rättighet må blifva tillerkänd dem, Stats samt Allm. Besvo.Oec Utsk. Uti. N:a 34. 37 sorn hädanefter vid förefallande egoskiften förlora Ekeskog; hafva Utskotten vördsamt skolat yttra den öfvertygelse, att så beskaffade tvister om bättre rätt till växande träd, hvilka enskilde personer emellan kunna appstå, böra vid Domstolarne upptagas och, med tillämpning af gällande Lag och Författningar, af göras; vid hvilket förhållande någon Rikets Ständers åtgärd härutinnan icke kan tillstyrkas. T abell) utvisande grunderne för beräkningssättet af Eke* skogens indelning i Glassér, med derå föreslaget inlösningspris.
Representationen omöjligen kan bedöma orternas större eller mindre, d. v. s. olika, behof, efter hvilka likväl sedelutgifningen eller det biträde, sorn med bankinrättningarna åsyftas, rätteligen bör lämpas, vågar jag anhålla att få till prot. antecknadt, det jag anser ingen minimisumma böra af Representationen stadgas, utan bestämmandet deraf ankomma på K. M:s pröfning, då privilegium meddelas. Men sedan jag yttrat mig derom, får jag förklara, att jag är förekommen af Hr Rosenblad medelst det yrkande, hvari jag helt och hållet instämmer, att, i fall en bestämd minimi-teckningssumma skall utsättas, den icke må öfverskjuta den summa, Hr Rosenblad föreslagit. Hr von Troil: Hr Stuart bar, jag medger det, med ganska mycken riktighet förebrått mig, alt jag föreslagit ett så lågt minimum som i2Ö rtdr silfver för hvarje lott i en solidarisk bank. Då jag erkänner, att jag deruti haft orätt, skyndar jag att godtgöra mitt misstag derigenom, att jag nu vördsamt föreslår, alt detta minimum måtte bestämmas till a5o r:dr i silfver. Hr Rosenblad: Då jag i mitt sista yttrande inskränkte mig till att framställa min tanke endast i afseende på den delen af förevar. §, som rörer minimibeloppet af en solidarisk banks hela teckningscapital, omkring hvilket jag tyckte, att discussionen då egentligen hvälfde sig, får jag nu förklara, alt jag instämmer med Hr v. Troil deruti, att det är nödigare i solidariska än i actiebanker, att lottbrefven ej lyda å alltför små summor, och jag begär således bifall till hans sednaste förslag. Ilr Stuart: ^Ehuru jag med förundran (inner, att Hr 4GS Desi 21 Mars e. m. v. Troi! frångått det af honom sjelf framställda förslag och no vill öka minimibeloppet af hvarje actie med 100 proc., torde dock Ii. o. Ad. böra bifalla, hvad Hr v. Troil i sitt förra yttrande föreslog.
Hr Stuart har alldeles missförstått mig, då han sagt, det jag yttrat att borgmästare uro nödsakade att fordra prestbevis; jag har sagt, att en nykommen borgmästare kan få de upplysningar han behöfver för utfärdandet af dylika betyg för personer af den lägre classen, hvilkas omständigheter ej äro honom bekanta, genom prestbevis. — Hr Stuarts yttrande, alt de största förluster inträffat vid Malmö låneeontor måste jag bestrida, ty proportionaliter hafva de minsta der timat. Jag har 7 år varit revisor af nämnda contors räkenskaper och kan således tryggt påstå, att förhållandet är som jag sagt, såvida man undantager de förluster, som uppkommit genom en tjensteinnns bedragliga förhållande, men hvilka till det betydligaste beloppet blifvit ersatta genom verkets ombudsmans verksamma laga åtgärder. Hr Fi1 ih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Bancoötskis mein. Ropades ja och nej. Då Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna att ja öfverrösta t nej, begärde Hr von Hartmansdorff votering. Upplästes till justering och godkändes följande votertsproposilion : Den som bifaller BancoUtsk:s mern. N:o 114, voterar )a’ den det ej vill, voterar nei; Vinner nej, afslår R. o. Ad. ofvannämnda mern. Efter voteringens slut, befuunos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 11. Nej — 9. La - Den 2 Dcctmber e. m, n3 Lades på bordet Stalssamt Allm. Besvärsoch Ekon.- Utsk :ns betänk:n: N:o 87, om beskattningen å stångjerns-tillverkningen i Riket; 14:0 88, i fråga om vissa förmåners beviljande för innevånarne inom Westeroell Norrbottens län. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £ till 11 om aftonen. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Fredagen den 4 December i84o. Plenum kl. 10 f. m. Justerades io prot.utdr. för den i dennes. Öppnades