Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
När nu denna Förordn. handlar om bedrägeri i allmänhet, samt man väl icke kan förneka, att det ifrågav:de brottet är ett slags bedrägeri, ehuru af en så betänklig art, att det ej kan blifva föremål för denna lag, och dertill kommer, att såväl EagKomitcn som LagBeredningen i sina förslag omförmält detsamma i sammanhang med bedrägeribrotten, tror jag att försigtigheten bjuder att äfven i denna författn. intaga några ord, som i afseende å detta brott hänvisa till den gällande lagen, och väl möjligen kunna anses öfverflödiga, men aldrig kunna blifva skadliga. Jag åtminstone hyser den åsigt, att man handlar försig - Deri 31 Augusti. 151» tigt om man intager en sådan hänvisning som K. M. föreslagit, och tillstyrher derföre fortfarande §:ns återremiss. Frih. af Dgglas: Jag har blifvit missförstådd af Gr. Sparre. Jag har aldrig sagt, att meningen vore att förandra straffbestämmelsen ang:de ifrågav:de brott, utan jag har endast Klandrat, att då Utsk. i den nu förev:de §:n upräknar alla de särskilda brott som icke äro föremål för denna Förordn., och förklarar, att desamma skola straffas på sätt derom särskildt är stadgadt, Utsk. utesluter det ifrågav;de brottet, ehuru det ovedersägligen är af en bedräglig beskaffenhet. Då man genom att tillägga några ord kan undanrödja möjligen blifvande missförstånd eller åtminstone tveksamhet vid lagens tillämpning, förefaller det mig besynnerligt att man motsätter sig ett sådant tilläggs intagande. Gr. Sparre: Om det här endast vore fråga om att genom tillägg af några ord bereda tydlighet åt ett lagstadgande, skulle jag icke envisas i min mening, och jag tror icke, att jag under behandlingen af detta lagförslag ådagalagt något envist motstånd emot återremisser, då förslaget derigenom kunde vinna något i fullständighet eller tydlighet. Men, mine Hrr! det finnes fall, då försöket att åstadkomma den största möjliga tydlighet alstrar otydlighet. Vi hafva, tyvärr, i vår lagstiftning ganska många exempel derpå, och jag tror, att vi genom antagandet af K. M:s förslag i detta hänseende skulle få ännu ett.
Och får J?anko-Utskottet. på sådan grund, till Riksens Höglofl. Ständers bifall vördsamt hemställa, att i - BankoUtskottens Betunkatiden'. G 2 3 frågavarande summa må uti Riks-Diskont-Vet^ kets Räkenskaper afskrifvas. Sedan den i Verkets rörelse begagnade extra-biträdes summa, med derå löpande Ränta, före detta till Banken ingått, och äfven primitiva Actie-Capitalet R:d 600,000 med -|delar till Banken och *del till Private Actie-Ägare, blifvit återbetaldt, är en ytterligare utdelning af 10 procent efter enahanda grund derutöfver verkställd; kommandes en lika beskaffad utdelning af 12 procent att äfven nu för sig gå. Återstoden af Verkets mer och mindre säkra fordringar utgör härefter en sammanlaggd Summa af R'.d 359.170 5 sk. 2 r:st., hvilka efter möjligheten, och så fort sig göra låter, komma att indrifvas, men hvarvid likväl blifver nödigt, det den Directionen redan lämnade rättighet, att i vissa fall bevilja anstånd med betalningar, än vidare må kunna begagnas. Tiden för Verkets sluteliga upplösning torde, efter förmodan, vid nästa års Revision med tillförlitlighet kunna bestämmas: Hvadan Revisorerne nu ansett sig böra till hästblifvande Revisorer öfverlämna, att vidtaga de författningar, som, i sammanhang dermed, må finnas af nöden. Stockholm den 5:dje Junii 1818. Riksens Högloft. Ständers Banko-Ut skotts Memorial angående prägling af en Medaille till åminnelse af vigtiga händelser under närvarande Riksmöte. 624 Banko-Utskottets Betönkandenl Den tiderymö, som från närvarande Fiks-’ motes början förflutit, liar varit utmärkt af ömsom sorgeliga och glada skiften, oförgätelige för samtiden och värdige att i Efterkommandes minne bevaras. Svenska folkets representanter, sorn vid dera? ankomst emottogos af en vördad seli åldrig
Fru Fahlman förtjenar i öfrigt särskildt beröm för sin goda behandling af dialogen och för sitt tydliga textuttal. När allt kommer till allt, torde det vara svårt att uppvisa en bättre fru Noirel. Lilla svärmors nyss bortgifta dotter Suzanne har i fru Rundberg fått en på det hela taget god representant. Det naiva, hängifna och innerliga pointerades lika väl som harmen, då den unga makan tror sig bedragen. I notarien Thévenots roll var hr Personne mycket tillfredsställande. Bollen var riktigt uppfattad och återgafs med nödig moderation och finess. Det komiska elementet kom derjemte till sin fulla rätt. H r P. förtjenar derjemte särskilda loford för styckets iscensättning. Ur Bcecksiröm skämmer aldrig bort en roll, det vet en hvar; dock undra vi, om den af hr B. återgifna Boudinois är sådan, som författaren tänkt sig. Breddes här månne ej ett något för starkt skimmer af löje öfver personen, då man väl i stället borde tänka sig Boudinois som helt rätt och slätt en gammal hedersman af tillbakadraget lynne, men mäktig den innerligaste hängifvenhet och färdig till de största uppoffringar för den älskade? — Bland innehafvarne af de många birollerna förtjena särskildt hrr Fredrikson — i en för öfrigt temligen otacksam roll — Örtengren och Palme (de båda senare som ett par förkylde sekundanter i tredje akten) att omnämnas. Spelet gick för öfrigt på det hela taget godt. Dock märktes åtskilliga brister i memoreringen — något som ej borde få förekomma vid landets första dramatiska scen. Iscensättningen var synnerligt god; dekorationer och möbler ovanligt präktiga och eleganta. Salongen var fullsatt till sista plats och bifallet lifligt. Stycket torde sålunda kunna förutspås en lifskraftig tillvaro. Vasateatern drager fortfarande goda hus med sin nya operett » Kapten Fracassa ». Den har nu gifvits ett par veckor och går tills vidare hvarje afton. Att utförandet nu vunnit i jemnhet och samklang. är naturligt.
Min öfvertygelse är derföre att, om 'R. St. besluta något dyligt samt tvist sedermera skulle uppstå, mäste domstolarne jäfva de anspråk, som framställas på grund af R. St. beslut, samt domstolarne lemna äldre inteckningshafvare företräde. Men för att icke blottställa dem för dylika tvister, föreslår jag, att sista meningen i Utskis betänk, måtte erhålla följande lydelse: ”hemställande Utsk. derjemte, att dessa bestämmelser må, derest vederbörande låntagare så åstunda och vederbörande inteckningshafvare det medgifva, jemväl tillämpas å de odlingslån, hvilka redan blifvit från riksigs-kont. till enskilde personer utgifne”. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Jag gillar fullkomligt Hr von Hartmansdorffs förslag, men hemställer huruvida det nu kan af R. o. Ad. antagas. Uppå härefter framställd propos. blef Utskis uti denna punkt gjorda tillstyrkande, i öfverensstämmelse med Hr von Hartmansdorffs förslag, af R. o. Ad. bifallit med den förändring alt näst efter de å slutmeningen förekommande orden: ”derest vederbör, låntagare så åstunda”, skulle tilläggas: ”och vederbör, inteckningshafvare det medgifva”. 144 Den 17 Juli. 3:dje punkteu, ang:de öfriga delar af Utsk:s betänk. N:o 196. R. o. Ad. fann denna punkt icke föranleda till annan åtgärd än att läggas till handlingarne. Föredrogs, men lades, på begäran af Gr. Lagerbjelke, Gust., och Frih. d’Albedyhl, Christer Henrik, å nyo på bordet, StatsUtsk:s d. 14 dennes första gången bordlagda utlåt. N:o 241, i anledn. af erhållne återremisser å betänk. N:o 192, ang:de allöningen för R. St:s nuvar. Justitioe-Ombudsman och hans vikarie. Föredrogs och biföllos StalsUtskrs d. 14 dennes på bordet lagde utlåt.-n: N:o 243, i anledn. af erhållne återremisser å betänk.
Troligtvis skulle jemväl dymedelst samt genom Hof-rätternes fördelning på flere divisioner ulan tillökning i ledamöternes antal, på sätt Svea Hof-rätt i underd. skrifvelse tillK. M. föreslagit, kunna inbesparas de högst betydliga utgifter för Statsverket, som eljest blefve en följd af ofvanberörde förminskning i instantiernes antal. Dessutom äro för vinnande af ofvanberörde ändamål åtskilliga föreskrifter och förändrade bestämmelser nödvändiga dels ang:de sättet för fullföljd af mål, dels i afseende å kommunikation af ingifna besvär och skrifter och dels i fråga, om preliminär-åtgärder i fullföljde mål, i hvilka ämnen nu gällande stadganden äro ofullständiga, och hvilket haft till följd en olika behandling inom de serskilda Hof-rätterne. Det är följaktligen en ändring och ett fullständigande af lagstiftningen i ofvannämnde och dithörande frågor jag vördsamt föreslår; hvarjemte och då, åtminstone för Svea Hofrätt saknas närmare och tidsenligare föreskrifter för arbetssättet inom Hof-rätten, derom det tillkommer Konungen att förordna, jag hemställer, om icke R. St. ville hos K. M. göra underd. framställning om behofvet af reglemente för Hof-rätternes arbetssätt, anhållande jag det mig måtte tillåtas att för dessa mina förslag närmare få redogöra i LagUtsk., dit motionen torde blifva remitterad. Hr Weidenhjelm, Ernst Au g.: Lika med Gr. Sparre, har jag mer än väl insett åtskilliga brister i Hof-rätternes nuvar. arbetssätt, och delar fullkomligen med honom den önskan, att, jemte det dessa brister på lämpligt sätt afhjelpas, äfven Hof-rätternes arbetsmethod må bringas till likhet och öfverensstämmelse med hvarandra. Jag har äfven varit betänkt på, alt i denna syftning framlägga en motion, men som densamma för närvar, icke är färdig, anhåller jag att Gr. Sparres motion må förblifva hvilande på bordet till nästa plenum, då jag skall hafva äran öfverlemna min framställning, hvilken jag anhåller må sedermera som ett amendement åtfölja den nyssnämnda. Ex. Hr Frih. o. Landtm, förklarade att Gr.
Att Gud intet anseende liar till personen, har lian sjiilf mångfaldiga galnger bevisat. Men om vi nii blott gifva några få iitvalda tilltriide t.ill aiidens bildning, handla ~i orätt, ej blott mot våra medmannislcor, utan ocksa not Gud, soiii vill vara erkänd, älskad och lofsjiingen af alla, p i hvilka lian tryckt sitt insegel. Detta sker i liögre mitt, ju högre insikten tändes uti oss, ty vi uppskatta blott hvad vi rätt klart inse och fatta. - Därför gifves det icke heller något ri~nligt skal, hvarför kvinnorna skulle afhållas från vetenskapernas stndium, vare sig pk latinet eller modersmålet. De äro lika med oss delaktiga af Guds beläte, Guds niid och den tillkommande härligheten; de &amp; ro lika lifaktiga och för vetenskapen mottagliga soin vi, - stundom ännu mera. De liafva dessutom ofta kommit i förh&amp;llaiiden, som gjort deras ord ocli liandlingar af vikt för liela nationens val; de hafva tili och med varit af Giid sjiilf ' kallade till profetämbetet och till bestraffare af diiliga prester och biskopar. ~Iiigeii w, fortfor Coineniiis, B m&amp; nu hiirernot fraiiilasta aposteliis ord: %En kvinna tillstädjer jag icke att hon iiudervisar:) (1 Tiin. I: ' I eller Juvenalii 6: te satir:, Icke mt en h i n n a, som c h till akts tagit, hafva för vana att sprika eller att utspinna korta tankar i h g a tal) &gt;; icke heller hvad Euripides l %ter Hippoly t säga: B J a g hatar en kunnig kvinna; aldrig m&amp; i mitt hus nBgon dväljas, som vet iner an henne anstår.
Direktionen ansett dylik ersättningsfyilnad jemväl för de följande åren vara desto mera af behofvet påkallad, som brist derförutan skulle ovilkorligen uppstå i pensionsfonden, oberäknadt ett stort antal afskeds-sökande, hvilka afbida pensions-tillgångar. Vid föredragning af detta ärende hade E. K. M:t, lika med Krigs-kollegium, funnit den utredning, som, till följd af Rikets Ständers beslut i ämnet den 10 November 1854, skulle för hvarje år genom infordrande och sammanställning af siffer-uppgifter från Rikets samtlige Läns-styrelser, härader och städer åstadkommas för bestämmande af de båda Krigsmans-kassornas ersättnings-anspråk, vara i längden alltför mycket stridande mot den år 1851 afsedda enkelheten och tidsvinsten vid uppbörd och redovisning af kassornas ifrågavarande inkomster; hvarförutan en dylik utredning blefve väsendtligen försvårad och möjligen osäker i samma mån som längre tid förflöte ifrån afgifternas upphörande i deras ursprungliga form, synnerligast om den redan beträdda banan att förändra grunderna för det motsvarande stämpel-papperets beräkning komrne att tid efter annan fullföljas och medföra nya rubbningar i förhållandet mellan dessa chartebelopp och kassornas tillförsäkrade rättigheter. Till förekommande af dessa olägenheter och på det kassornas styrelser måtte sättas i tillfälle att på förhand och till beloppet noga beräkna sina tillgångar samt derefter lämpa sin hushållning, har E. K. M:t nu behagat i Nåder föreslå Rikets Ständer att besluta utbetalning från Riksgälds-kontoret af de belopp, hvarmed, för hvarje år af nu löpande Stats-reglerings-period, de på Riks-staten uppförda ersättnings-anslagen för rusthållsoch en-per-mille-afgifter understiga ofvanstående medeltals-beräkning, och sålunda för hvartdera året: till Wadstena Krigsmanshus-kassa: fyllnad i rusthålls-afgifter (52,000: 42,200: 9,800: „ i en-per-mille-afgifter (35,600: 26,100:
Då likväl RiksStm ännu icke fått emottaga något Utlät, öfver sagde motion, men det är af synnerlig vigt för mig och alla dem som instämma uti dess syfte och innehåll, att, om icke förr, åtminstone samtidigt med Utlåt, öfver regleringen af RiksStatens 4:de IlufvudTitel få erfara den åtgärd Utsk. med anledn. derutaf kommer att tillstyrka, så anhåller jag vördsamligen om R. o. Ad:s medverkan till StatsUtsk:s anmodande, att så tidigt behandla förberörde motion, att Utlåt, häröfver måtte, samtidigt med det blifvande Utlåt, öfver regleringen af RiksStatens 4 HufvudTitel, till RiksStm kunna öfverlemnas. Att min här gjorda anhållan för sig äger full befogenhet, torde ingen bestrida, som vill egna någon upmärksamhet åt innehållet af min motion. Man skall nemi. nödvändigt finna, att dess blifvande behandling i väsendtlig mån mäste och bör inverka på de beslut som rörande 4:de HufvudTiteln komma att fattas, och att således en fördröjd behandling af motionen måste föranleda åtgärder med hänseende till regleringen af berörde HufvudTitel, hvaribland törhända en ålerremiss med ty åtföljande onödig tidsutdrägt, som i motsatt fall möjligen icke ifrågakommer. Anbålles om remiss till StatsUtsk. äfvensom alt detta mitt anförande måtte blifva Med-Stånden kpmmuniceradt. 528 Dan 6 Maj «. m. Hr Bildt, Didrik Gillis: Jag har icke begärt ordet för att motsätta mig en remiss af det nu afgifna yttrandet utan endast för att tillkännagifva, att den ifrågav:de motionen, ehuru remitterad till StatsUtsk., icke finnes der. Frågan är nemi. af den beskaffenhet, alt hon bör behandlas af Statsoch Ekon.Utsk:n gemensamt, och har derföre från det förra öfverlemnats till det sednare Utsk. Hr Stjernsvärds ifrågav:de yttrande kan visserligen remitteras till StatsUtsk., men lämpligast torde dock vara att Ekon.Utsk. får emottaga detsamma.
Ad., med alslag å Utslcts nu föredragna Meni., ville vidblifva besagda sitt i ämnet på förehämnda sätt fattade beslut. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Jag ber att med några ord få påminna om frågans förra behandling. Utsk:ts första Utlåt, förkastades af R. o. Ad. efter en liflig diskussion, men med endast två rösters öfvervigt; Borgareoch Bonde-St:n biföllo Belänkd, hvilket deremot af Preste-St. afslogs; Utslct måste då söka sammanjemka meningarne. Dermed kan väl icke förstås att Utsk:t helt simpelt bordt afstå från sin af 2 Stånd godkända åsigt, och antaga R. o. Ad:ns. Att Utsk:t likväl, så vidt möjligt varit, fästat Afseende på detta Stånds beslut, är tydligt. I det förra Betänk:t yrkades alla prebendens ovilkorliga indragning. Ilar deremot anhålles blott, det K. M:t ville taga saken i öfvervägande, huruvida icke dessa pastorater kunde indragas, samt att K. M:t i sådant fall ville till nästa riksdag aflåta Nådig Propos. i ämnet. Genom detta förslag har Utsk:t icke blott närmat sig R. o. Ad:ns önskan, ulan äfven sökt aflägsna alla farhågor för möjliga kränkningar af Preste-St:ts privilegier. Alt en sammanjemkning således verkligen skett, torde vara obestridligt. Då 2 Stånds bifall väl icke kunde alldeles lemnäs utan afseende, anser jag det resultat, hvartill Utsk:t kommit, vara det enda rätta, hvarföre jag vördsamt anhåller att R. o. Ad. ville detsamma bifalla. Hr von Ehrenheim, Per: Utskits nu föreliggande förslag och R. o. Ad:ns beslut skilja sig deri, att Utsk:t fortfarande ifrågaställt en allmän indragning af prebende-pastoraten, under det R. o. Ad. deremot endast hemställt om en vidsträcktare indragning än redan egt rum.
”Men nu! se nu! hvad är på jorden Som fägring sin ej återfår, Sen du genkommen uppåt Norden Och kämbar här ditt gyllend’ håår? Hvad är som icke fägnar dig? See Vesta sjelfwer smyckar sig! Fru Juno nu breer uth sin slöja Och fijnsta skijnduk nid för dig. Ja Flora ok will intet dröija Med blomsterkorgen vijsa sig. Auroræ Purpurkinners glantz Utlockar allt mot tig i dantz. Upp Wästanwind, lät löfven surra Bland mång slagz Fogle-kirr och sång! När djureparen lustigt kurra, Och föllias åt sin lystegång, Diana spänn ej bogan din, Så länge de få lystna sin! I Blomsterfälder gifwer Söttma Åt Hyblas småfolck rundelig. I Lillie dälder och ehr fetma Af wällucht gjuter rijkelig. Du himbla dagg och manna sööt Fall ned ur Junos ljufva skööt! Hvad fagre månge slagz Tapeter Nu sträckias uth på marken all! Mång tusen, tusen Herde beter Nu hjorden sin med glädie skall. See Bärg och Dahlar lee i lust, Förglömt sin Winterqwid och pust! Fast turturdufvan sorgse tuttrar, Och Gökens ”Guck-ku” blandas in; Dock orren lijkwäl lustig kuttrar, När han faar nid till hönan sin, Om dagen qvittrar Lärkian snäll, Om natten Nechtergalen hwäll.” Att den, som skrifvit denna sång, icke lemnat efter sig flera spår inom vår vitterhet, synes oss endast kunna förklaras derur, att han af en förtidig död blifvit bortryckt. Ett annat stycke af troligen samma art som detta, men hvilket vi icke haft tillfälle att taga kännedom om, är ett likaledes till Lindskölds ära af Isaac Börk författadt stycke med titel: Ärans oförvisneliga okk Lagerljkt grönskande Linder, Bland hvilka; Dän Nordska Mæcenas Til Wördsam Fägnad
Men bror mins väl hvad min gubbe sa’ i förmiddags, då han som hastigast kom hem till oss, att om han inte skulle vara här, lyckligt och väl nu innan midnatten, så (med rörelse.) skulle vi inte mera vänta honom. Gud förlåte det der Tistel-ö-packet, för hvilket Arnman, nu flera gånger, vågat sitt lif, utan att ändå få dem i klämman. Jag kan inte annat än på det bittraste hata den gamle räfven Haraldson, med hela hans anhang, som förorsakat så många olagligheter, och bragt så mången oskyldig i sorg och bedröfvelse. Askenberg. Ja ja, han lär allt vara en illistig bof den der Haraldson, och de unga inte bättre, – åtminstone den äldste, efter hvad jag hört. Men vet fru Syster inte huru det förhåller sig med den der qvinnan, de ha der i huset? Hon skall ju riktigt vara en god och präktig menniska, och således litet passande för sådant folk, som Haraldsons. Fru Arnman. Ja, det må väl bror ännu en gång säga. Jag kan inte begripa huru den der menniskan vill och kan stå ut med dem. Men jag kan väl förstå, att det är för flickans skull, som hon håller ut der, och det är emedlertid ganska vackert af henne. Vet bror väl, att så vilda och råa Haraldsönerna än ska vara, förstår hon att hålla dem i tygeln, så att de riktigt lära ha på en gång vördnad och fruktan för henne. Askenberg. Jag har verkligen hört det der, och mycket annat, som jag tycker är ganska ovanligt af en qvinna, åtminstone bland en sådan omgifning som hon är. Fru Arnman. Jag håller med bror om det; – och som det inte är mer än en half mil dit, så skall jag väl öfvertala Arnman, att vi få fara dit öfver en gång, för att få se henne. Askenberg. Deruti instämmer jag äfven. Jag är sannerligen nyfiken, att lära känna både Haraldsons och henne. Hade bror Arnman i dag låtit mig få följa sig, så hade jag väl fått sigte på dem.
På Ridderskapets och Adelns På Preste-Ståndets Ledamöters vägnar: O. F. Wahlberg. På Bonde-Ståndets Ledamöters vägnar: Ledamöters vägnar: H. Hamilton. På Borgare-Ståndets Ledamöters vägnar: J. W. Boström. Ola Jeppson. A. V. Kock. Bih, till R. St. Utlåtande, N:o a N:o 2. Ank. till Exp.-Utsk. d. 4 Nov. kl. a e. ro. Utlåtande, i anledning af väckt fråga, att Cal mare Län måtte i tvenne Landshöfdinge-dömen fördelas. Hos Vällofl. Borgare-Ståndet samt hos Hederv. Bonde-Ståndet har Herr Mccchel från Westervik och Riksdagsfullmäktigen Per Bengtsson, uti hvar för sig väckte, ordagrant lika lydande, motioner, fästat uppmärksamheten å nödvändigheten af Calmare Läns fördelande uti tvenne sådane, och derjemte anfört, att nämnde Län, som holle i längd 28 i mil, hvaraf 7 mil norr om Westervik, 17 1 mil mellan Westervik och Calmar, samt 4 n'il söder om sistnämnde stad, icke lämpligen kunde af en Landshöfding styras, Det vore nemligen till arealen större, än flera andra Län inom Riket, och hade en folkmängd af omkring 178,000 invånare; en ort så befolkad som detta län, der culturen stöde på en hög ståndpunkt, näringarne voro mångartade och rörelsen liflig, hade ofta behof af handräckning från Läns-styrelsen, så i ekonomiska, som exsecutiva och polisärenden, men det långa afståndet från norra delen af Länet till Residence-sladen och den med en resa dit förenade kostnad, som för den mindre bemedlade vore ganska känbar, utgjorde för de inom samma del af Länet boende invånare ett stort hinder för Läns-styrelsens anlitande. Utom den kostnad och det obehag, som den enskilde finge vidkännas, då han nödgades besöka residence-staden, orsakades jemväl kronan både kostnad och förlust genom utgifterne för ernbetsoch tjensteinäns resor inom
Län skall till Stockholm upsända 50,000 Rdr Bko, kan detta ske derigenom, att K:s Befhde hos Privatbanken i Jönköping köper en vexel på detta belopp och med posten öfversänder den till det embetsverk i Stockholm, till hvilket medlen bordt öfverlemnas, för att lyftas antingen på Privatbankens deposilionsräkning i Riksbanken, eller hos det handelshus i Stockholm, sorn bar sig anförtrodt Privatbankens vexelaffärer. Häremot invänder man, att Privatbanken måste för detta ändamål hafva liggande en summa penningar, men detta är enl. min åsigt oriktigt. Privatbankerne måsto hafva en viss summa penningar för att dermed ombesörja deras vexlingar i Stockholm, och denna summa går ut ur Banken och in i densamma igen och i alla fall neutralisera de inkommande summorna de som utgå för vexlarne. Det är således gifvet, att de penningar, som insättas i Privatbanken i Jönköping, kunna utsläppas i Stockholm, sedan underrättelse om den blifvande utbetalningen hit ankommit. Peningarna hafva kommit både Privatbanken och den allmänna rörelsen til] stor nytta. Vill man vidtaga åtgärder i större skala för att åstadkomma den hjelp, som nu är så behöflig, så är väl Utsk:s förslag med afside på de förvaltande verken det lämpligaste. Äfven är här yttradt, att Utsk:s förslag skulle medföra en motsatt verkan till den man åsyftat. Jag får erinra, att genom Utsk:s förslag vinnes icke ändamålet utan man måste vidtaga andra åtgärder, och jag tillåter mig att omnämna, huru som jag tror förenklingen i de förvaltande verkens arbeten skulle kunna ega rum. Jag föreställer mig nemi. att intet förvaltande verk skall hafva några kassor utan endast RiksgisKont., som till de förvaltande verken utbetalar de erforderliga medlen, och att de förvaltande verken alltså blifva Riksg:sKont. underlydande i afside på penningeförvaltningen. Då man nu har 3 å 4 olika Generalkassor, är det klart, att dessa måste vara mycket större än om man endast har en enda.