Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men hon fruktade för fadrens hälsa och tålamod, och funderade ideligt på utvägar att komma hädan. För Sigrid hade visserligen ingen fara varit att vandra bort och återbege sig till sitt hem, men att lemna sin far, kunde hon ej sätta i fråga. Då nu matförrådet var slut, fanns ingen annan utväg, än att Sigrid åter i skymningen begaf sig till staden med duken tätt knuten om ansiktet. Hon lyckades snart nog att få uppköpt hvad hon behöfde, men hvad hon i nyhetsväg kunde få höra, var af så förfärande art, att hon endast med möda kunde hålla sig upprätt, för att bjuda till att åter hinna till sin far. "Åh håh, hvad J är högfärdig, jungfru Sigrid", ropade en röst bakom henne. Sigrid spratt förskräckt till och såg sig om, men lugnade sig genast, ty hon igenkände gamla mor Annika, som med detsamma upphann henne. "Nå, mor, hvadan kommer ni?" frågade Sigrid vänligt. "Åh jo, kommer från blod, mycket blod, nästan för mycket. När hertigen håller kalas, så består han så det käns. Fy, det börjar rätt äckla till slut, det blir för mycket af det goda. Hi, hi, hi, der kasta' de boll med hufvun och satte dem på pikar. Huu, icke var den leken ändå så rolig, som jag tänkte, fast sjelfvaste herr Klases son var lika blodig som han han hon vet, jungfru, fast man intet nämner simpelt folk i bredd med de förnämare. Men han var allt fager och ung, herrn der också, och många sade, att det finns folk som måste gråta efter honom, lika bittert, som... åh..." "Johan Fleming, i himlens namn är det då sannt?" "Åh jo, åh jo, liksom alla de andre. Åh jo, Olof Klasson, Nils Ivarsson Stjernkors, Michel Påfvelson Munck, Sten Fincke, och många, många, hela långa raden. Bara Kurcken och Arvid Eriksson förde de in tillbaka igen, just som de väntade att mista nacken. Åh håh, men det var otäckt! Tror jungfrun, att allt vattnet der borta i fjärden, kan tvätta bort all den bloden? Ånej, intet går det med salt vatten.
Strax i början, när vi kommit hem till vårt land igen, blef herr garderobstormästaren plötsligt högdragen och kallsinnig, men föreföll i öfrigt sorglös och trygg. Detta betydde förmodligen, att han började känna marken vackla under sina fötter. På allra sista tiden har han blifvit förunderligt älskvärd. Detta betyder utan tvifvel att han börjat intrigera mot oss. – Utredningen hedrar er skarpsinnighet, men slutsatsen kan vara förhastad! Ni menar, att grefve Holck sätter krokben för oss i dunklet? – Utan tvifvel! Djuren ha ofta en förunderligt fin instinkt, och Holck har nog märkt, hur hans stjärna håller på att dala. Slagsmål med väktare, äfventyr i gränderna intressera icke längre kungen, och supéerna på Blaagaard med franska aktriser och inhemska kvinnliga lättmatroser trötta H. Redan i Paris fick Holck göra den erfarenheten, att kungens fysiska utmattning kunde taga form af ovilja mot hans egen brutala sundhet. Nu ha de sista lusteldarna slocknat, och därmed allt hvarpå favoritens framgång hittills berott. Till på köpet gifter han sig nu för andra gången och blir därigenom löjlig i monarkens ögon. Han vet, att han måste falla; men dessförinnan vill han sparka undan dem han misstänker ha utsikt att efterträda honom! Därför är ni befalld till drottningen i dag. – Och hvad tror ni, han anser sig kunna vinna därmed? frågade Struensee i ringaktande ton. – Omöjliggöra er för framtiden! Å, han har en fin näsa. Han anar, att de kungliga makarna snart skola närma sig hvarandra, sedan han själf icke längre finnes till hands att sätta split dem emellan. Så snart det gått upp för drottningen, att hennes barns far är en bruten man, som behöfver hennes ömhet och omvårdnad, skall förhållandet dem emellan bli bättre. Hon skall ryckas upp ur det apatiska tillstånd, hvari hon för närvarande befinner sig, och så småningom kommer då makten att falla i hennes händer. Dessförinnan skulle grefven gärna se, att drottningen lärde hata och afsky er lika högt, som hon hatar och afskyr honom själf, och detta hoppas han uppnå genom att tvinga er på Hennes Majestät i egenskap af läkare. Där leker ett ironiskt leende omkring
Att de också derigenom skulle blifva ”så förtroliga, så du med sina saker” – är en sanning, som liksom många andra sådana öfvertyga om att menniskan med en tarflig utkomst njuter mera af sitt lif än med rikedom. Att förtroligt säga du åt sina saker betyder: att genom eget arbete och egen omtanka hafva förvärfvat dem. Något af ens egna personlighet har således ingått i dessa ting, endera kraft, talang eller smak, ett sådant bo måste uttrycka mera harmoni, mera styl, än ett rikt bo – der modet föreskrifvit anordningen och en ointeresserad ofta utfört den. Ingenting öfvergår dock Assessor Munthers frieri till Eva ”hemmets ros” i sin helhet. Lagmannen värderade Assessorn såsom en den bästa, den hederligaste menniska, och blef likvisst ”desperat” öfver detta frieri. Det var visserligen sannt att Assessorn icke då kunde passa till ett parti åt Eva, för olikheten i deras ålder – sedermera närmade den allvarliga rigtning, hennes lynne tagit, dem mycket – men hvarföre skulle Lagmannen blifva ”desperat” öfver det att Assessorn, hans bästa vän, värderade och älskade hans barn? om det icke funnits litet högmod i botten på Lagmannens hjerta, ehuru han försmådde de höga platserna i samhället. Han var högmodig öfver sina barn, isynnerhet öfver sin sköna Eva. Men försynen, som välsignande höll sin hand öfver detta hem, ville äfven borttaga denna smula rost från det föröfrigt blanka stålet i hans hjerta; derföre skulle slutligen Lagmannen, efter både storm och lugn, sjelf bjuda Eva till hustru åt Assessorn, (på hennes egen begäran) och fick då till svar af den hederliga gubben: ”Bror! jag kan ännu icke tacka dig – jag måste först ransaka henne: om det var af kärlek eller medlidande hon skänkte sig åt mig” – och tänk! det var af kärlek. Hvilken skönhet i den taflan då modern sjunger för sin döende son.
Och ehuru, genom R. Sl:s af K. M. gillade beslut, den 3o Januarii »770, inuehafvarne af Löfås Silfververk erhållit försäkran, som genom E. K. M:ts Högste Domstols, den 19 December 1820, meddelade Utslag blifvit ytterligare fastställd, att vid dem beviljade rättigheter och förmoner allt framgent oqvalde bibehållas, så länge de Verket behörigen och efter de af Bergscollegium bestämda föreskrifter vidmagthålla, samt, i följd deraf, de till Silfververkets drift upplåtne Kronoförläningar icke kunna, så länge berörde vilkor rätteligen uppfylles, emot inneliafvarnes begifvande, dem afhändas. Likväl, och då, af den Berättelse om Löfås-Yerkets gång, som nu blifvit R. St. meddelad, det finnes, att, under de sistförflutna 7 åren, hela tillverkningen derstädes utgjort sammanlagdt icke mera än 36 löd. marker 8 lod 10 och 2-i6:dedels grän Silfver samt Bly 16 Skeppd. 8 lispd. 16 marker metallvigt, hvilket mindre fördelaktiga resultat skall, efter hvad Bergs-Collegium upplyst, härleda sig från Grufvornes svaga och spridda malmtillgångar, hvilka gifva föga hopp om någon lönande Bergsrörelsea igångbringande derstädes; hafva R. St , enär, för en så obetydlig Silfvertillverkning om året, som 5 lödige marker eller något derutöfver, Stalén under samma tid vidkännes en icke obetydlig uppoff! ing, trott det vara angeläget, alt någon åtgäid påtänkes, hvari - Exp. TJtsli. Förslag till und. 241 hvarigenom fortfarandet af denna förlust för Staten må i framtiden upphöra. I anledning af det farn Silfvertillverkningen vid Löfås sålunda upplysta förhållande, få hos E. I\. M. R. St. i under dånighet anhålla, det E. K.
Med anledning af Rikets Ständers är 1841 församlade Revisorers framställning om Landsböckernes tidigare afstutande, i ändamål att desamma, till enhets och öfwerensstämmelses winnande emellan dem och Riks-Hufvudboken matte kunna wid Riksbokstuter begagnas, istället för de serffilta sammandrag, hwilka nu i Riksboksiucs kontoret uppgöras öfwer de overificerade duppletterna af spe' cial räkniitgarne, har Kongl. Maj:t, som insett nyttan af den större enhet och enkelhet äfwensom af den tidsbesparing, hwilken skulle winnås derest den förestagna åtgärden blefwe i werket ställd, till en början i Nader förordnat act Kongl. Majus Befallningshafwande i samtlige Länen borde öfwer den ifrägaställde tidigare afstutningen af Landsböckerne höras, hwarester Stats-kontoret och Kammar-Rätten ffulle ega att öfwer ämnet i dest helhet underdånigt yttrande afgifva. Kongl. Maju, som ännu icke fatt emottaga detta yttrande, är sinnad att sa snart fragan blifvit erforderligen utredd, densamma till slutlig pröfning företaga och i sammanhang dermed jemwäl närmare bestämma de serffilta tider, inom hwilka öfrige allmänna räkenffaper böra wara afgisne och till Kammar-Rätten insände. Pa Kongl. Majus Nådiga pröfning är för öfrigt nu beroende ett serskildt förstag angående närmare kontroller ä krono-utffyldernes rätta debitering och uppbörd, hwaröfver samtlige Läns-Styrelserne äfwensom Kammar-kollegium och Stats-kontoret blifvit hörde. Sedan det yppats att tillwerkning och utprangling af falskt stämpladt papper ägt rum, har Kongl.
Och som Obligationerne uti det så kallade Patriotiske Lånet, hvilket i följd af Kongl. Brefvet den 20 Martii 1809 på Riksgälds-Contoiret öfverflyttades, varit stålde på obestämd förfallotid, och den ifrågavarande Obligationen således, oaktadt beloppet deraf redan blifvit tili Kjellberg utbetaldt, når som heldst kan göras mot Riksgälds-Contoiret gällande, enär, vid det Herrar Fullmågtige, under den 29 No v. 18to, låto kungöra dessa Obligationers betalande efter 3 månaders förlopp, något annat äfventyr ej finnes föreskrifveb än att Stats~Utskottets Betänkanden. 317 ränta efter berörde tid icke korame att godtgöras, så anser Stats-Utskottet sig icke båra tillstyrka, att Riksgålds-Contoiret, i sakens så beskaffade skick, skall frånträda den åt Contoiret lemnade pantråttighet till den för Contoirets säkerhet, i detta hänseende, hypothiserade Riksgålds-Contoirets Obligation. Men då Rikets Ständer, vid innevarande Riksdag, uppå Stats-Utskottets tillstyrkande, funnit låmpeligt förordna, att, i afseende på den så kallade Gamla Riksgälden samt andre Riksgålds-Contoirets äldre Skuldförbindelser, en praescriptions tid, beräknad till den sista December 1824. skulle utsättas, inom hvilken vederbörande egde sine innehafvande fordringsbevis förete, vid äfventyr att i annat fall anses betalnings rättigheten för desamma forlustige; så får Utskottet föreslå, om icke då denne Obligation som år den ännu enda utelöpande af de för Patriotiske
dela er de bekymmer, jag endast önskade nedlägga i löjtnant Askenbergs bröst. Säkert skall äfven ni sat sig öppen för deltagande och tillgift. Arnman! jag har en hustru och en syster, hvilka gemed godhet afhöra dem, då er ovanliga karakter vi Nå väl hvarföre skulle jag tveka att med nom mig, den af lagen stämplade mördarn, oskylbeskydda dem, för smälek och förakt Hvem digt stå brännmärkta inför verlden. Hvem skall väl skall deltagande mildra deras olyckliga öde O, Arnman! det är tanken härpå, som in i sjelfva döden, jagar lugnet ur min själ. Arnman. Jag förstår edra känslor, ... men fortfar Birger. från Götheborg, hvilken vi serskildt begärt och erFör vår värdige själasörjare, Kyrkoherden Schmidt hållit, för vår beredelse till den död som väntar oss, uppen 97 uppenbarade jag denna sorg, som under vår fångenskap med centnertyngd hvilat på mitt hjerta. Han har varit en gammal vän till vårt olyckliga hus, och bevisat det många tjenster, hvaribland äffaderligt deltagande lyssnade han till mina utgju ven den, att emotta' min styfmors sista suckar. Med telser, och då jag talade om medlemmarne af den familj, som vi, genom vårt brott, gjort så djupt be klagansvärd, och dervid af en händelse, kom att nämna löjtnant Askenbergs namn, blef han plötsligt uppmärksam, och efter åtskilliga frågor, rörande honom, lofvade han mig, att genom sin bemedling hos denne er vän, skaffa mig lugn i sorgen för dem jag efterlemnar. Arnman. Uppgaf han då ingen anledning till detta löfte? Birger. löjtnant Askenberg, dervid han sjelf ville vara närliga underrättelsen, att vigtiga angelägenheter, för Han uppmanade mig att begära ett samtal med varande. I går meddelade han mig likväl den sorgnågra dagars tid, kallade honom till sitt hem i sta
Discont-Räkning; då ränteheräkuing endast kommer i fråga för hvad, som å sistnämnde Räkning assigneras och insättes. ______ 2V Transport 5,72i,35o: 1. 2. C Tidcn. Beloppet af Credit Sed lar ne med in beräknande af Koppa rpolet terne (114,<)56: 2. 3. Belia Ilning, efter afdrag af utelöpande Assignationer oell Attester. Discont-Räkningen i Banken. Skuld, med inberäkna nde af utelÖpanAssignationer - ocb Attester. Utelöpande, från Riksgälds -Con loir et utgifne Det vanliga 5 proCents-Lånct 6 proCents dito De så kallade Franska Fordringarne ■ S:a 1,988, Anm.: Emellan den 1 Jan. 1810 och den 3i Dec. 1814, äro med Svenskt Obligationer, hörande till Utrikes Lånen; och vid hvilka liqvider Contant . Rånet mot Sex proCeiits Ränta i Återstående Capital . » » » gg> 000:- — Förfallen och outtagen samt till årets slut beräknad Ränta » * » . 1,507:8.- 100*507: 8.< Detta Lån ar upptaget för det ändamål, som vid Rubriken Credit-Sedelstocken omforma» les, eller till Amortissement för de vid 1812 års Urtima Riksdag anvlste 3i Millioner R:d» till Rikets forsvar. Hög» sta Lån - Summan bestämdes till En och eli half Million Riksdaler Banco i och* i afseende på vilkoren* stadgades: 1:0 Under fyra månaders tid skulle subscriptioneii för deltagande uti Lånet hållas öppen» 2:0 Alla Obligationer skulle utgifvas på jämnt Ett Tusen Riksdaler Banco samt utfärdas under de dagar* som insättllingarne blifvit fullgjorde.
Mötet ege dock ej att, utöfver hvad i grundlag kan varda medgifvet, annat eller mera besluta än underdåniga utlåtanden, samt föreställningar och önskningar att hos Konungen anmälas. § 10. De från Konungen hänskjutna mål böra företrädesvis till behandling förekomma., Ar fråga om antagande af ny Psalmbok, Evangeliibok, Kyrkohandbok eller Katekes, böra de af mötets medlemmar, som till Preste-Ståndet höra, betänkande öf - 4 Lag-Utskottets Betänkande JV§ 31. ver frågan afgifva, innan den af mötet till slutlig behandling företages. Arbetsordning i öfrigt eger mötet sjelft bestämma. § 11. Hvarje mötets ledamot eger i alla frågor en röst. Askas omröstning; då skall den med slutna sedlar anställas. Före rösternas uppräknande skall en ibland dem uttagas och förseglad afläggas. Befinnas, vid de öfrigas uppsummerande, rösterna lika delade, må denna sedel öppnas och gifva utslaget: är pluralitet redan vunnen, bör den aflagda sedeln ouppbruten genast förstöras. § 12. Äro ej mötets förhandlingar afslutade inom en månad; eger Konungen ändock efter den tid att mötet upplösa. § 13. Arfvode till mötets valde ledamöter, så ock öfriga kostnader derför, skola af allmänna medel gäldas.” Utskottet, som derjemte erhållit del af de i Stats-Rådet och Högsta Domstolen i ämnet hållna protokoll, har i sammanhang härmed till behandling företagit en inom Högv. Preste-Ståndet af Herr Prosten Sondan i förevarande ämne,väckt motion, hvilken, jemte de deröfver inom samina Riks-Stånd afgifna yttranden, likaledes blifvit till Lag-Utskottets behandling öfverlemnad.
Jag har mig visserligen icke bekant på hvad sätt de öfriga Stånden afgjort frågoroe om införselförbudens upphörande, men om de beslutat att. borttaga de af R: o. Ad. bibehållne förbuden, så, pä det R. o. Ad. må kunna i någon mån rätta sitt beslut efter MedSlåndens, synes mig bättre, att antingen återremittera punkten eller också att uppskjuta med beslut i ämnet. Jag skulle dock tro att en återremiss icke kommer att vålla mycket uppehåll och att Bevilln.Utsk. derigenom sättes i tillfälle, att inkomma med nytt förslag lämpadt efter de särskilda Ståndens fattande beslut i fråga om alla förbuden. Hr von Hartmansdorff: För att ådagalägga det vidsträcktare sammanhang, som ett beslut i förevaride ämne har med besluten i allmänhet rör:de tillåten införsel af hittills förbudna varor, får jag fästa uppmärksamheten på innehållet af näst följande §, äfvensom derpå, att K. M., såsom öfvergångsåtgärd, föreslagit, att flere hittills förbudna, på en särskild förteckning upptagna artiklar, icke skulle få införas till andra släder än Stockholm, Götheborg, Malmö, Calmar, Norrköping, Gefle och Helsingborg. När man nu efterser uti förteckningen Litt. E uti den K. propos:n, hvilka varor dessa äro, så finnes deribland upptagna sockersirap, topp-, kandioch kaksocker. För dessa varor har R. o. Ad. upphåft införselförbudet. Det är en åtgärd, som medför särdeles stora olägenheter för dem, som nedlagt sina kapital i denna rörelse, der en betydlig förändring ovilkorligen skall uppkomma derigenom, att man borttager förbuden. Jag tror att, om R. o. Ad. skulle fiona för godt, att återremittera denna punkt, Ståndet icke bundit sina händer, och att Utsk. är oförhindradt, att derefter göra de framställningar hvartill det kan finna sig befogadt. Frih. Palmstjerna: Jag vill icke motsätta mig en återremiss. Jag har blott velat tillkännagifva min lanke, att R. o. Ad. icke borde för närvar:de antaga Utsk:s förslag.
Det är dock klart, att medvetandet om denna substans, detta i sig obetingade vara, ej genast är denna tankebestämning, utan framträder såsom en allmän åskådning, såsom föreställning om en i elementerna verkande allmän makt.3 Utvecklingen af den Indiska anden sträcker sig nemligen genom tiotal af sekler. Från den yppigaste naturåskådning, hvaraf fantasin skapade en, rikedom och fullhet af gestalter, som annorstädes ej finnes, höjer hon sig småningom till de mest abstrakta spekulationer. Höjden af denna utveckling, vunnen, under årtusendens förlopp, det inflytande den folkrika Ariska stammens invandring i ett varmare klimat hade på densamma, striderna mot och till en del äfven uppblandningen med för den fullkomligt fremmande folkslag, låta oss sluta till en skiftande mångfald i uppfattningen af den ursprungliga principen. Den oerhörda massan af Indisk litteratur lemnar äfven ett tillräckligt bevis härför. Det vore på det högsta orätt, att ur en ensam skrift, ja tillochmed ett helt tidehvarfs, vilja begripa väsendet af den Indiska verldsåskådningen. Veda-religionens tacksamma hymner för Gudarnes höga gåfvor äro raka motsatsen till Buddhaismens kalla tillintetgörande af hvarje andlig och kroppslig tillvaro. Vid undersökningen bör derföre afseende fästas vid denna historiska utveckling. Jag upptager då till först de föreställningar om verldsskapelsen som förekomma i de äldsta religionsurkunderna, de heliga Vedas, hvilka ensamt för sig omfatta en utvecklingsperiod af tusende år, från 1200-200 f. K. Grundtanken som genomgår alla de mångfaldigt skiftande föreställningarna är, som sades, medvetandet om den substantiella enhetens särskiljande i bestämningarna, ur väsendets utvecklande ur sig af den tillvarande verlden; hvilket medvetande allt klarare uttalas. I Vedorna framstår vattnet såsom den första början hvarifrån allt lif utgår, ur-varat som i sig innehåller allt. Vedans högsta gudar hafva i det sitt upphof: Indra ( Såsom denna alstrande förmåga får vattnet namn af Moder, Mödrar. Men Inderns fantasi stannade ej härvid. Alstringsförmågan, engång betecknad och nämnd, antog full gestalt af qvinna. En hymn ur Sama-Veda säger:
Majrts den 6 dennes aflåtne, och den ig derpåföljde e. m. på bordet lagde, Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående afskrifning af de från Banken och RiksgäldsContoiret till Hjelmare Canaloch Slussverks-byggnad lemnade läll e-und erstöd; StatsBancooch LagUtskotten : Kongl. Majrts den 6 dennes aflåtne, och den 19 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående förändring och tillägg i ansvarighets-lagarne för Rikets Ständers Fullmäktige i Banken och RiksgäldsContoiret samt Directeurerne vid LåneContoiren i Götheborg och Malmö. 3ao Den 3o Mars e. m. Å nyo föredrogs Kongl. Maj:ts den 6 dennes aflåtne, och den 19 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, rörande BevillningsStadgans tillämpning för 1824 och påföljde år, i frågan om hemmansvärdets nedsättning i vissa Län. Herr Rothlieb^ Axelj uppläste följande! Uti Kongl. Maj:ts nu föredragneNådiga Skrifvelse till Rikets Högloflige Ständer förekommer: ”1 händelse Rikets Ständer ”finna för godt att vid PröfningsComitté”ernes åtgärder i dessa delar låta bero, ”komma naturligtvis de gjorda anmärkning ”garne och alla deraf föranledda mål att ”förfalla.” Henna af Kongl. Maj:t Nådigst åfgifna förklaring till Rikets Ständer, tydligeu grundad på 57 §. RegeringsFormen, der Svenska Folkets rätt att sig sjelf beskatta är förvarad, måtte väl ej af någon annorlunda förstås, än som ett uttryck af den Ömmaste vård om Svenska Folkets rätt. Jag har under denna Riksdag i detta ämne väckt motion, med önskan, att Rikets Ständer genom underdånig skrifvelse till Kongl, Maj:t ville anhålla, det de af KammarRätten gjorde anmärkningar måtte förfalla.
Då det icke lärer kunna bestridas, att de nu brukliga collecterna och bönerna, af hvilka de förra äro af en ganska hög och vördnadsbjudande kyrklig ålder, i allmänhet äro lill sitt innehåll på en gäng enkla och rika på den bönens och christliga ödmjukhetens och förtröstans ande, som icke så lätt ingår i nyare lilhnrgier; då det ålen afgjord, af alla sakkunniga erkänd sanning, att pä det lilhurgiska området allt gammalt, när det annars är godt, har, blott derföre att det är gammalt, ett bestämdt företräde framför det nya ; då vidare de äldre pericoperna, hvilka mycket tydligt afses i de föreslagna nya predikotexterna och med hvilka de gamla collecterna och bönerna hafva ett nära sammanhang, skulle, enligt det bär ofvan, af Rikets Ständer biträdda förslaget, bibehållas såsom årliga altartexter; då alltså antagandet af de nya predikotexterna icke i någon mån förhindras genom bibehållandet af de gamla collecterna och bönerna: och då slutligen något afseende torde, när det utan skada för saken kan ske, böra fästas vid det missnöje, hvarmed allmogen, efter hvad Bonde-Ståndets vid 1848 års riksdag i förevarande ärende till E. K. M:l aflålna underdåniga skrifvelse låter förmoda, skulle möta det ifrågavarande förslaget, om allmänheten lill följd deraf skulle nödgas köpa nya evangelii-böcker, en nödvändighet, som uppstod derest nya serier af collecter och böner infördes; hemta Rikets Ständer af dessa skäl tillräcklig anledning att för sin del besluta bibehållandet af nu brukliga collecter och böner.
Rikets Ständers Justitie-Ombudsmans Embets-berättelse för år 1854, Berättelse till Riksdagen år 1856, samt Berättelsen från Tryckfrihets-kommittéen. 12 Prot.‘-Utdrag den 5 November 1856. S. D. Föredrogs och remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet: Nils Anderssons från Christianstads Län motion, angående underdånig hemställan till Kongl. Maj:t om förändring i Rese-reglementet. Den 5 November. Från Höglofl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogs och afslogs en den 51 sistlidne Oktober bordlagd, af Grefve Frölich, David, väckt motion, angående nedsättande af ett särskildt Utskott för att utreda grundorsaken till nu rådande förlägenhet i allmänna penningerörelsen samt föreslå botemedel derför. S. D. Remitterades till: Slats-Utskollet. l:o Herr Ehren hoffs, Guslaf Herinan, denna dag väckta motion, att Rikets Ständers Justitie-Ombudsman, då han icke återväljes, må erhålla i pension hälften af det arfvode, han under embetets utöfning åtnjutit, samt att nuvarande Justitieombudsmannen måtte vid sin afgång få åtnjuta hela sitt arfvode såsom pension. 2:o Herr Cederschiölds, Gustaf, denna dag väckta motion, att vid hvart dera af Universiteten i Upsala och Lund måtte inrättas en lärostol för Svenska språket. Banko-Ulsliotlet. l:o Herr Ehrenhoffs, Gustaf Herman, denna dag väckta motion, angående ändring i 61 § 5 mom. af Banko-reglementet. 2:o Densammes denna dag väckta motion, angående förändring1 af den text, som medelst Rikets sist församlade Ständers beslut, blifvit antagen för de Bankosedlar, som vid Decimalsystemets införande utgifvas. Lag-Utskottet. Herr Ehrenhoffs, Gustaf Herman, denna dag väckta motion, att uti Instruktionen för Rikets Ständers Justitie-Ombudsman måtte intagas föreskrifter för honom att egna uppmärksamhet åt rättskipningen inom Bankoverket.