Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Stuart, Carl Gustaf: Icke för det närvarande, utan för framliden, anhåller jag att få till prot. anmäldt, alt jag voterat ja vid den nu fulländade voteringen. Hr Hallenborg, Carl Joh., reserverade sig emot det fattade beslutet. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. till 3 e. m. In Edem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Fredagen den 3o April 184r Plenum kl. 6 e. in. Justerades i prot.utdr. för denna dag f. m. Justerades pleni-prottn för den 22 sistl. Mars e. m. och den 24 Mars f. m. Upplästes ett från Exped.Utsk. ankommet meni. N:o 44, i anledn. af erhållen återremiss af Exped.Utskrs skrifvelseförslag N:o 146. Då derefter och i sammanhang härmed upplästes Exped.- Utsk:s förslag N:o 317, angtde förlängning af de med rusthållarne vid åtskilliga afsuttna regementen och corpser afslutade contract om liästvacance-afgifts Utgörande, m. m., blef samma förslag af R. o. Ad. godkändt. Likaledes upplästes till justering och godkändes Exped.- Utskts nedannänmda förslag till R. St:s tind. skrifvelser till K. M., nemi.: N:o 3i8, angtde södra bataljonens af Bohusläns regemente förändring till ständigt infanteri; N:o 319, i fråga 0111 föreskrifter rörtde Judarnes rättigheter och skyldigheter. Hr Westfelt, Nils: Del öde, som StatsUtsk:S betänk. N:o 43g > förmiddags rönte, föranleder mig att begära Stån24 H. 60 Den 3o April e. m. dels uppmärksamhet för några ögonblick. Jag har inom TJtsk. deltagit uti behandlingen af della betänk.; ilten icke uti discussionen, när Utsk:s betänk, har förra gången förevar och blef återremilteradt.
Samuel Gustaf) Prosten C. G. Berlins, Herr S. Trägårdh#, F. Roths och G. F. Askers, samt Riksdagsfullmäktige Johan Nilssons och Nils Svenssons från Skåne, äfvensom Petter Mårtenssons från Jönköpings län motioner blifvit framställda, i afseende på utförandet af deruti uppgifne jern vägsanläggning ar inom Skåne och Småland; hvarföre Utskottet alltså får förnya sin hemställan, att dessa förslag icke må till någon särskild åtgärd af Rikets Ständer föranleda. Utskottets yttrande angående Herr Sandstrtimers. Anders Petter, motion om ett anslag för Köping-Hult jernvägens fortsättning genom Skaraborgs län, StatsUtskottets Memorial, N:o 334, o liar iikades blifvit af Preste-Ståndet återremitteradt, såsom en följd af samma Stånds återremiss å 7:de punkten af utlåtandet N:o 274; oell har jemväl Bondeståndet beslutat återremittera detta yttrande, enligt hvad den derstädes förefallna diskussion ådagalägger, egentligen af den anledning, att då Bonde-Ståndet icke bifallit Utskottets hemställan i utlåtandet N:ro 273, angående jernstambanornas anläggning genom Statens försorg och på allmän bekostnad, ansågs Staten i stället böra lemna ändamålsenligt understöd åt de enskilde personer, som kunde vilja åtaga sig att fortsätta omförmälde jernväg, så att densamma komme att genomgå Skaraborgs Län och utsträckas till Götheborg. Dock som Rikets Ständer, genom 3:ne Riks-Stånds härom sammanstämmande beslut, godkänt och antagit den af Utskottet i nyss åberopade utlåtande förordade grundsats, att jernvägsstamlinierna böra genom Statens försorg och på dess bekostnad anläggas, får Utskottet, som icke äger anledning att frånträda sitt, af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet gillade, yttrande angående sistnämnde motion, ä nya hemställa, att samma motion, såsom en följd af hvad Rikets Ständer sålunda beslutat och förklarat, måtte förfalla.
DDå nu å nyo föredrogs BancoUtskottets den 22 dennes afgifne, samt den 23 i samma månad på bordet lagde, lörnyade Betänkande, i fråga om allmänt kungörande af Bancosedelstockens belopp} lann Ridderskapet och Adeln för godt, att samma Betänkande gilla, med anmodan till BancoUskottet, att, i afseende på den för handen varande Financereglering, skyndsammeligen till RiksStånden uppgifva Banco-sedelstockens belopp lian den 1 Januari ihoo till den 31 December 1817, samt med förbehåll, att, vid Allmänna Financeregtaringens afgörande äga öppet, att, der så nödigt skulle synas, å nyo företaga frågan om Bankens årliga publicitet till pröfning-, uti hvilket beslut de öfrige Respective RiksStånden skulle vänligen inbjudas, att sig med Ridderskapet och Adeln förena. Ut supra, SD. Vid förnyad föredragning af Statsutskottets den 20 dennes afgifne, samt den 27 i samma månad på bordet lagde, Utlåtande angående väckt motion om inlösande af de så kata lade Schlegelska Godsen i Hallands Län } ansåg Ridderskapet och Adeln berörde Utlåtande böra till BancoUtskottet remitteras. Ut supra. S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomie-Utskottets des 68Q Den 30 Maji. 15 dennes afgifne, samt den 27 i samma ml? nåd på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af de bos Ridderskapet och Adela samt Preste* Ståndet gjorde anmärkningar vid Utskottets den 13 sistiedns Mars mecldeldte Betänkande, an-i gående åtgärders vidtagande tillden veneriska smittans utrotande, blef hvad Utskottet i detta ämne tillstyrkt, till alla delar af Ridderskapet och Adeln afslagit. Ut supra.
Om här nu vore frågan, mine herrar! att bestämma huru fjerdingsmans-befattningen borde inrättas och aflönas, så skulle jag utan tvekan biträda Hr von Troils yttrande i ämnet; men jag föreställer mig, att nu är frågan att behandla det betänk. som här är föredraget, nemi. huruvida den jord, sorn för närvar, icke deltager i fjerdingsmanna-bestyret, bör deri deltaga eller icke, huruvida det är förenligt med rättvisa och billighet eller icke, huruvida det utgör något ingrepp i äganderätten eller icke. Första frågan lärer vara så utredd, den någonsin kan blifva, genom Frih. Cederströms sednasle yttrande, att fjerdingsmannen är egentligen en socknens tjensteman, eller ett biträdeinom socknen för åtskilliga bestyr, men tillika användes af kronobetjeningen i högst vigtiga värf, såsom att till och med uppbära innestående kronoutlagor och böter, verkställa förpantningar m. fl. sådana bestyr, hvilka svårligen kunna i tur af hemmansägarne i socknen uträttas. Här har blifvit yttradt, att inom sådana socknar, der kronooch kronoskatte-hemman finnas till så ringa antal, att de icke gerna kunna bestrida fjerdingsmannatjensten, böra frälsesamt rå- och rörs-hemman, såsom jag tyckt mig hafva hört, äfven vara besvärade med denna tjensts bestridande. När så är, och när här blifvit af Frih. Cederström, efter min öfvertygelse, ganska riktigt ådagalagdt, att här icke mera är frågan 0111 några Stånds-privilegier, sedan R. o. Adis besittning af säterier icke längre utgör ett dess privilegium; så anser jag, åtminstone för min del, att ett sådant privilegium ingalunda med rälta tillhör den privilegierade jorden.
(Detta i högsta måtto snillrika capitel är, så till sakens behandling, som till stilen, kanske det förträffligaste i hela arbetet. En stor del deraf består af en historisk återblick på Frihetens betydelser i alla tider hos de folk, der man eldigast lofordat den och kraftigast inbillat sig att för den lefva, strida, segra eller dö; jemte en granskning af alla de förnämsta på ”Frihet” gifna definitioner163, ifrån Ciceros ända ned till den nyaste Fransyska Constitutionens. Resultatet blir, att man aldrig har förstått hvad man med detta ord menat, och att det, som man menat, nästan alltid varit något annat, än man sagt. T. ex. i Rom och Polen, Herrarnes frihet; i det revolutionerade Frankrike, ett segrande Partis frihet; öfverallt ett enväldighetens bländgyckel, ett gäckspel, hvars verkliga betydelse är, icke en frihet ifrån att förtryckas (detta menar visserligen folkhopen), utan en frihet till att förtrycka (detta mena dess hufvudmän). Också har, vid de högljuddaste ropen öfver ”Förtryck”, i alla tider den äkta factions-meningen varit: ”det är förtryck, att hindras i det man lyster! det är förtryck, att se en annan vara öfver sig i rikedom och välde! det, med ett ord, är förtryck, att – icke sjelf få förtrycka”! Hvadan ock, just i följd af en slik påstådd ”Allas Vilje” och dess allmakt, städse har skett, ”att all såkallad Frihet har alltid blifvit antingen med samma våldsamhet påtvingad eller med samma grufliga eder emot allt annat regeringssätt befästad, som någonsin något Tyranni; det är: man behöfver endast gifva akt deruppå, att Friheten aldrig har varit fri; utan tvärtom så tvungen, att ännu har det icke någonsin varit så farligt i en Monarki att tänka emot Monarkismen, som i en Republik att tänka emot Republikanismen”.
Ständer jemväl ansett sig böra taga kännedom, hade Rikets Ständers uppmärksamhet fästats dervid, att i fördelningen af läroämnen och lektioner emellan lärarne en så betydlig ojemnhet egde rum, att några lärare syntes vara, i jemförelse med andra, särdeles betungade, såsom exempel hvarå åberopats, att med profcssorstjensten i matematik och mekanik vore förenad undervisningsskyldighet i ej mindre än tre af de vid ett tekniskt läroverk vigtigaste läroämnen, hvarjemte innehafvaren af berörda professorstjenst haft betydligt större antal lektionstimmar än hvai' och en af Professorerne i fysik och mekanisk teknologi; och ehuru Rikets Ständer icke kunde, bedöma i hvad mån en sådan anordning af undervisningen varit nödvändig samt huruvida orsaken dertill vore att söka uti lärarekrafternas otillräcklighet, men någon jemkning i afseende på läroämnenas fördelning emellertid syntes vara af behofvet påkallad, hade Rikets Ständer för det då närvarande ansett sig icke böra medgifva ifrågavarande löneanslags uppförande på ordinarie stat. Med afseende å de i ofvanberörda hänseenden förekomna betänkligheter emot definitivt fastställande af institutets stat blef anslaget för institutet endast provisoriskt uppfördt för innevarande statsregleringsperiod; hvarjemte Rikets Ständer anhöllo, det Kongl. Majit täcktes taga i nådigt öfvervägande pä hvad sätt de af Rikets Ständer åsyftade förändringar i afseende på läroverkets organisation lämpligast kunde bringas till verkställighet, derest Kongl. Majit icke ansåge hinder derför möta. Häröfver hörd har Styrelsen för Teknologiska institutet, jemte åberopande deraf att vid åtskilliga större Teknologiska läroverk i utlandet föreståndarebefattningen icke vore med undervisningsskyldighet förenad, hufvudsakligen erinrat att Föreståndaren, om han deltoge i undervisningen, visserligen kunde fä närmare personlig kännedom om de elever, hvilka studerade hans läroämne, men derigenom likväl ej komtne i tillfälle att bättre lära känna hvarken de elever, som icke af honom undervisades, eller elevernas framsteg i andra läroämnen, och ej heller kom - 4 Kongl. Maj:ts Nåd.
Tvättningen och torkningen af kristallpjäserna gör nog en husmoder klokast i att ej anförtro åt någon annan än sig själf. Till sist återstår oss nu att mönstra innehållet i den förut omtalade ekkistan, där bordssilfret hvilar på sämskskinnsklädda fack, väl skyddadt för nötning och fuktighet, hvarför det ock, när det framtages, ser ut att komma direkte från guldsmeden. Att här allt vore af gediget silfver, vore utan gensägelse det finaste; men då en sådan uppsättning skulle representera ett ganska betydande räntelöst kapital och nysilfret har alldeles samma utseende, är det j u hvarken nödvändigt eller ens riktigt förståndigt att i en tid, då silfvervärdet är i oupphörligt fallande, men det arbetade silfret likväl ställer sig ganska dyrt, lägga sig till med allt för mycket i denna väg. Hvad vi ville föreslå vore en mindre uppsättning riktigt silfver för dagligt bruk, då det för ständig nötning utsatta nysilfret förlorar sig, samt en större uppsättning för tjugttfyra personer, af nysilfver, att begagnas vid högtidliga tillfällen. Häri råde emellertid en hvar i egen sak! Vid inköp af nysilfver torde dock rådligast vara att se till, att man får bästa vara. Dufvas nysilfver anses mycket varaktigt, men är något dyrare än annat. Utom de gifna skedarna och gafflarna i olika storlekar, bör gärna i silfverskrinet äfven finnas en del nyheter, som vi vilja påpeka. Så t. ex. fiskgafflar och fiskknifvar af en alldeles särskild konstruktion — knifbladet är af silfver —; cabaretgafflar med endast två klor, afsedda för smörgåsbordet, samt peppardosor och små förgyllda saltkar med sina äfvenledes förgyllda spadar, hvilka — jämte en liten låg strösockerskål om man så vill — placeras vid hvartannat kuvert och som f. n. undanträngt bordssurtouten. Hvad detta skrin för öfrigt skall innehålla, är ej så godt att minnas och uppräkna: soppslefvar, sås
Om åter Markegångs Comittéen nedsatt priset under det, hvarföre varan eller persedeln kan erhållas, blef Beklädoadg-Directions belägenhet högst brydsam, om icke Collegsum då kunde jemka priset till det, hvarföre varan möjligen kunde erhållas, Detta förefaller mig alldeles nödvändigt, om icke beständigt gräl och rättegångar skola inträffa. Hvad åter angår det vilkor, Friherre 9? I September e, m, Wrangel föreslagit, i afseende på sättet, att yttra sig öfver dan blifvande propositionen uti ämnet, så finner jag det ganska underligt, att en Rustande icke vill afgifva sin röst i en angelägenhet, som rörer honom så nära. Han behöfver ju icke ens vara närvarande vid sammanträdet, utan kan tned annan person ditskieka sitt Ja eller Na]*, hvilket han, i min tanka, icke bör få undandraga sig. Herr Hjerta; I fall Ridderskapet och Adeln gillar Friherre Cederströms satts, att Collegierne borde hafva rättighet, att nedsätta markegångsprisen, så tror jag visserligen att detta kunde för de Rustande vara fördelagtigt; men skull» de tillika ega att höja nämnde pris, infaller ock den händelsen, som jag sökt förekomma, att nemligen markegångsa taxan med mindre allvar uppgöreg, äfvensom sådant skall leda dertill, att de personer, sorn sätta markegången, alltid upptaga låga pris, emedan de veta, att Collegierne nog höja upp dem. Herr Anckarfvärd: Då jag, nästan ensam, yrkat afslag å Betänkandet, så afstår jag gerna derifrån, men fäster vid bifallet det vilkor, sorn Friherre Wrangel uppgifvit, att de Rustande, sorn icke äro vid sammanträdena tillstädes, må anses vara nekande. Utom annat kan den omständigheten inträffa, att en Rusthållare vid sådant tillfälle icke vistas i orten , och jag tror Skånska Roteringen innefatta tillräckeligt upplysande exempel, att man äfven i sådan hän - joen I September, e, m, 91 delse kan anses hafva bifallit , ehuru man ej kuDnat vara tillstädes.
Vid förra riksdagen var det nemi. de 2:ne Ständ, som representera det stora antalet skattskyldige, som biföllo en långt mer genomgripande reform, och jag tror, alt detta bordt innefatta ett temmeligen starkt stöd för Regeringen; ty det måtte vara lika väl Borgareoch BondeSt:ns rätt, som de 2:ne andra Ständens, att i detta ärende besluta; och jag skulle föreställa mig, att de skattskyldiga måtte hafva lika heliga rättigheter i det afseendet som de löntagande klasserna. Det är dessutom icke afgjordt, att sa vida frågan vid förra riksdagen fått behandlas i den ordning, grundlagen stadgar, nemi. såsom en Slatsregleringsfråga (och i hvilken åsigt jag vill minnas att llr Stats-rådet Gripenstedt dä sjelf instämde) samt följaktligen StatsUtskrs, med komiterades förslag hufvudsakligen instämmande, betänk, kommit under omröstning i förstärkt Ulsk. — att, säger jag, ärendet då blifvit med Ständernas rätt afgjord, till förmän för StatsUtsk:s åsigt, hvarefter protesterna från R. o. Ad. samt PresteSt. troligen uteblifvit. Jag är också förvissad, att Borgareoch BondeStm icke eller nu afvika från det beslut, de icke blott vid förra, utan äfven vid flera föreg:de tillfällen i denna fråga fattat. Allmogen har länge insett fördelen deraf, att räntorna bestämmas till en fix, och icke årliga rubbningar underkastad skatt. Den har städse insett orättvisan deraf att inom vissa provinser räntorna äro oföränderligt fastställde i penningar och i andra beroende af fluktuerande varupriser. Jag tror således icke, att om afsigten varit att bereda ett resultat i frågan, den bordt behandlas såsom nn skett; tvertom är jag förvissad, att ändamålet kommer att allt mer och mer förfelas, ju mera man söker att utdraga pä tiden och att inveckla frågan. Och något annat resultat än upskof kan jag icke fatta såsom följd af den nu framlagda propos., som öfverlemna!' hela ärendet lill ny utredning, genom de skattskyldiges hörande, komiterades nedsättning m. m.
Meden äfven bordt i Anslaget för Båkoch Lotslni ättningen ingå, tilläggande Hr Nordensköldj att sådant säkerligen, ehuru ej specielt nämndt, uti K. M:ts Kådiga Proposition varit åsyftadt, emedan Danska FyringsMedlen, ehuru uppburne i Helsingör, dock äro en afgift i och (för underhållet af Fyrbåkarne> Nidingen, Kullen och Falster, hvadan desse Medel så mycket häldre borde till K. M:ts Nåd. disposition öfverlålas, som den uppförde Lotsoch BåkMedelsSumma, 5o,ooo R:dr, så litet öfverstiger hvad hittills till detta ändamål blifvit användt, eller omkring 48,000 R:dr, att föga båtnad är i förbättringsväg att förvänta, samt hos V. BorgareStåndet af Hr Santesson: att man ännu ej kände, hvad effect den förändrade Taxan för Sjöfartens Afgifter till Lotsoch Båklnrättningen komme att hafva på Inkomstens förhöjning, och således icke kunde beräkna, om den af R. St:r Lots-och BåkInrättningen tillerkände användningsrätt af dess hela belopp, äfven utöfver i Stal calculerade 5o,ooo R:dr, kunde blifva tillräcklig för ändamålet; samt att den nu gjorde förändring med Lotsoch Båklnrättningens skiljande ifrån allt bidrag af io:de HufvudTiteln , men tillika betagande den de 35oo R:dr H. B:co Danska FyringsMedel, sorn ovedersägligt rättvisligen tillhörde den, skulle blifva, i stället för nyttig, högst menlig för Lotsoch BåkVerket, samt dymedelst äfven för Betänkande!!, N:o 248. 243 vår handel och sjöfart; hvadan Hr Santesson yrkat, att delta förhållande, så mycket sorn möjligt, måtte närmare undersökas. Med hänvisning till K. M:ts Nåd.
Yid denna punkt har Hr Justitieombudsmannen anfört, alt, då den vid sistlidne Riksdag fastställda Tulltaxa innehåller, att ull skall vara fri från tolag, det under form af förklaring, utaf SlatsRådet den 12 Mars 1836 lillstyrkta stadgande, att så kallad inqvarteringstolag å lill Norrköping inkommande ull finge beräknas, synes utmärka ett upphäfvande af Rikets Ständers beslut i en fråga af beskattningsnatur, samt följaktligen innefatta ingrepp i den beskattningsrätt, som enligt 57, 60 och 73 §§. i Regeringsformen är Rikets Ständer allena förbehållen, helst den föreslagna afgiften, efter hvad i Norrköpings Stads Äldstes underdåniga ansökning antydes, icke uteslutande af sett de föremål nemligen inrättningar till enskildas gemensamma nytta och beqvämlighetangående hvilka 3 §. i Ansvarighetslagen för StatsRådet af den 10 April 1810 gör ett undantag i fråga om erläggandet af vissa afgifter, som i Regeringsformens 60 §. icke omnämnas; hvarföre ock Hr Justitieombudsmannen ej kunnat undgå att anmärka denna rådgifvande åtgärd såsom emot Grundlagens åberopade bud stridande. Till förklaring öfver anmärkningen i denna punkt anhålle vi att få först framställa den allmänna grund, som hittills blifvit följd vid regleringen af Ständernas inkomster genom afgifter på handeln och sjöfarten. Ifrån äldre tider hafva dessa afgifter, enligt serskilda Kongl. Privilegier och Resolutioner, utgått under olika benämringar och efter olika grunder, 109 eler, i anseende till både föremål och belopp, i nästan hvarje stad. Äfven efter antagandet af 1809 års Regeringsform, har Kongl. Maj:t, vid flerfaldiga tillfällen, förordnat om förändrade regleringar af sådana afgifter till städerna, utan att de på något sätt ansetts inbegripne under de i Herr JusLilieOmbudsmannens anmärkningsmemorial åberopade paragrafer i Regeringsformen, och utan att under föregående Riksdagar anmärkning deremot, i grundlagsenlig ordning, egt rurh.
Maj:t Rikets Ständer, att ej allenast nyssnämnda förslagssumma eller bristen i förvaltningskostnaderna 27,000: — än äfven den här ofvan beräknade kostnadssumman 30,600: — för publika byggnadernas och materielens iståndsättande mätte till utbetalning i nion af behofvet beviljas, samt, då tillfälle till öns afträdande på antagliga vilkor möjligen ännu kan yppas under fortsatta bemödanden för detta ändamål, anvisas till utgående på enahanda sätt, sorn i afseende på tillskottet för koloniens förvaltningskostnader hittills varit iakttaget, eller att medlen efter skeende anvisningar förskottsvis utbetalas från Stats-kontoret emot ersättning af de för extra statsbehof afsedda tillgångar, enligt för hvart är till Riksgälds-kontoret afgifvande reqvisition, allt under förbehåll af framtida godtgörelse lill moderlandets statsverk, om ock i den nion ökad afkastning af ön eller för dess afytlrande inflytande medel dertill kunna lemna tillgång. Tillsammans anslag för föremål inom 7:de hufvudtiteln för tillfälliga behof R:dr 111,400: Härjemte har hos Kongl. Maj:t till pröfning förekommit ett sedan längre tid tillbaka väckt förslag om uppförande af en större byggnad i hulvudstaden åden plats, som skiljer Carl Xlli:s torg ifrån operahuset, och hvilken hittills upptagits af för Kongl, theaterns behof uppförda dekoralionsbodar al träd. Kongl. Maj:t, som redan beslutit dessa bristfälliga och missprydande bodars borttagande, och, med anlitande af redan befintliga tillgångar anbefallt uppförande i deras ställe och för samma ändamål af en tillbyggnad af sten invid operahusets östra sida, hvilken dock icke kommer att borttaga utrymmet för den ifrågaställa större byggnaden, hvaraf den skulle på Irenne sidor omslutas, har, oansedt en sådan byggnad onekligen skulle blifva, med hänsigt lill flera allmänna behof, af väsentligt gagn, och detta byggnadsföre - Kongl. Maj.ts Nåd. Prop. till 11.
- Den 2 4 Martti, f. m. 321 förareOrdningen, i öfrigt i anseende till andra Förbrytare härefter, som hittills, biet iakttaged, Märkeligt förekommer det, att sedan Utskottet bestämt den stora GevaldigerSkaran, Utskottet likväl frikänner dem Uran skyid'ghet att medfölja Fångar, ej mindre, då Arrestant ter innom hvarje Län föras till ransakning, till Krono hdckten eller till Straffs undergående, än då någon Missgerningsman gnpes innom Länet, eiler lös person ertappas UtskotJ tets mening är då, att denna kostsamma Ia.’ rättning blott har till föremål att säkraretransJ portera Arrestanter ifrån det ena Länet till det andra, hvilken löibindelse allena synes blifva alltför inskränkt och alldeles intet motsvarande de kostnader derföre fordras, då vården af Arrestanter i de flere föreskrifne fall, härefter som nu, skulle KronoBetjente åligga, i hvilka lall likväl vården af grofva Brottslingar är för allmänna säkerheten af lika stor angelägenhet, sorn vid Arrestanters transport terande Länen emellan, men hvilken tillsyn dock icke lämpeligen kan Gevaldigerne uppdragas, då de på ett längre afstånd endast vid LandshöfdingeResidencerne äro att tillgå, och upplyser detta förhållande ytterligare, att de af Utskottet åsyftade ändamål icke fullständigt ernäs, så framt icke de beväpnade Fångfötv.rne alltid äro i Otterne, icke i LänsResidencer-’ ne boende. Vidare, och då jag vid en flygtig genomläsning så fattat Utskottets Betänkande i fjerde Momentet, som skulle Fångskjutsande Ridd. 0. Ad, Prof, IV. B, II.