Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om nu hela denna räntevinst kommer att utbetalas från banken, i den mån ny räntevinst för berörde lånerörelses underhållande inflyter, finnes följaktligen icke någon tillgång uti den blifvande bancovinsten för att >3 H. 3 18 Den a September f. m fylla tle nu ifrågasatta nya eller ökade lånebehofven. För öfrigt och i den händelse att Ständerne besluta, att den afbetalning, hvarom BancoUtsk. nu väckt fråga, skall verkställas; så måste det blifva BancoUlskrs skyldighet att tillse, att dessa medel icke blifva ofruktbara, utan att de, på ett för både banken och det allmänna fördelaktigt sätt, varda använda. Ett ytterligare skäl för denna afbetalning kar BancoUtsk. trott sig finna deruti, att dymedelst kommo statsverkets obligationer till banken att minskas till ett återstående capitalbelopp af jemn t 3 millioner r:dr. Härigenom skulle åter, efter all sannolikhet, det blifva kättare att vinna R. St:s bifall till en omskrifning af dessa obligationer, hvilken omskrifning är oundvikligen påkallad, såvida dessa obligationer skola vara af någon egentlig nytta för bancoverket. Om StatsUtsk. skulle finna, att Statens tillgångar, under tiden intill nästa riksdag, icke medgifva den i obligationerna föreskrifna årliga afbetalning af i proc. utaf de ras primitiva capital-belopp eller 4-)400>000 r;dr, så är sådant i sanning för banken af vida mindre vigt, än den omständigheten att kunna fi obligationerna omskrifna på ett sätt, ali de i behofvets stund kunna för underhållandet af bankens förnämsta functioner begagnas. Den grundsats, att en bank alllid bör äga ett förråd af allmänna eller statspapper, för alt vid beli af användas, erkänner jag visserligen, och det är just för att bereda tillämpning åt denna grundsats, som jig väckt och skall, så vidt jag förmår, söka understödja frågan om en förändrad form af berörde i sitt nuvar. skick alldeles olämpliga statsobligationer. Med Gr.
1 frigäll om tillståndet i Malmöhus Län har Utskottet inhemtat, att penningebristen derstädes nästan méd hvarje dag tilltagit, och all rörelse afstannat, sedan sistlidet års nu vid Maji månads början redovisade Krono - upp"- börd 794 Den 20 Juni, börd medtagit snart sagd t enda tillgången; att vid nämnde redogörelse handt, hvad förr icke inträffat, att omkring 4,000 B:d för nästlidet år äro obetalte och att på detta års Capitationsafgift, som äfven bordt vara erlagd , ansenliga rester innestå; a,tt man väl hittills undvikit pant-auctioner för Upp* börden, men att d.et ock vore förgäfves, att nu företaga dem, emedan, om en köpare kunde finnas, contanta tillgångar (ill betalning sakrias; att de ansenliga summor, som Busthållare böra erlägga för Munderings-Persedlar, anskaffade af Cornmissariaterna under sista kriget, omöjligen kunna, indrifvas, hvarföre det varit nödigt, att hos Kongl, M aj;t i underdånighet anhålla om anstånd der* med, och att allt detta är en naturlig följd af hris'ande afsättning,på spannmålen, såsom örtens egentliga product, och att rörelsen dermed blifvit till elen grad försvårad, att handel måst afslutas genom varu-hyte i brist af penningar. Pessa till Utskottet inkomna uppgifter äro ytterligare lie* styrkta af fl#ra bland dess ledamöter, hvilka, ned särskild kännedom om närvarande ofördelaktiga ställning i åtskilliga Bandsorter, iemnatde Upplysningar, att spannmål, i Westerås Bän utbjuden till lägre pris., än det i årets Markegångstaxa utsatte, i anseende till ymnig tillgång deraf å ejia samt allmän penningebrist i orten å andra sidan, ej kan förytiras; att Hafre, den Allmogen 1 Skaraborgs
Jo, derföre att fråga blott är om Grundlagsfrågor. Om man nu i denna fråga skulle vända sig till ConstitutionsUtskottet, så skulle man vända sig till detta Utskott med frågor om RiddarhusOrdningen, hvarmed det ej får befatta sig. Detta bevisar, huru felaktig denna tydning är. Friherre Gederström har sagt, att Adelskap för framtiden vore en sak, som tillhörer alia 4 Stånden att befatta sig med. Då kunde man sfven säga, att Presterskap är en sak, som äfven tillhör alla 4 Stånden. Alla theologiska specimina skulle då blifva underkastade granskning af BondeStåndet och Ridderskapet och Adeln. Det är precist samma fråga om prestexamina, som om introductioner. Allt sådant är likväl endast ståndssaker. PresteStåndet har gått så långt, att det ensamt hos sig behandlat frågor om klockareannexoch mensalhemman, och dermed gatt directe till Konungen. Jag vet då ej , hvad sora hindrar Ridderskapet och Adeln, att behandla frågor, som röra ändring i sättet att göra prester. På samma sätt om JBorgareStåndet. Det skall hafva 3 Magistratspersoner från Stockholm. De kunna väljas på flera sätt, genom Electorer eller af samtelige Borgare, utan att Ridderskapet och Adeln har dermed något att befatta. Nu är förhållandet med oss precist detsamma. Om vi göra en förändring i RiddarhusOrdningen, och Konungen sanctionerar den, så är Ridderskapet och Adeln, med anledning af 12 §.
VII. B. 466. VIII. A. 37. Bostället Edet, Komministers-, inom Nyeds socken af Carlstads Stift, om befrielse för detsamma från erläggande af Kronotionde. Se Stats-Utskottets Utlåtande N:o 121. — Mörby, Komministers-, om utbyte af detta emot Troxhammars kronohemman. Se Stats-Utskottets Utlåtande N:o 84. — Repperda Dukagården, om utbyte af delta emot indragna Pukslagarebostållet Hvetlanda, Thomas och Kullagårdarne. III. 384. R. 391. VI. B. 21. A. 27. E. 253. Boställsinnehafvare, om deras berättigande alt, för odlingslån, gravera vid odlingen icke belägen fastighet. Se Stats-Utskottets Utlåtande N:o 41. Bottniska viken, om anläggande derstädes af nya sjömärken. Se Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtanden N:ris 8 och 47. Brandskadade i staden Jönköping, om beviljande dels af ett bygg - ( 40 ) nadslån åt desse, dels ock af anslag och lån i och för (omlregleringen derstädes. XI. R. 44. XIII. B. 110, 192. Ä. 201. XV. U. 121, 145, 147. A. 158. E. 228. Bref, om antagande af ett visst medelporlo för alla sådana, som genom Postverket inom Riket befordras. Se Medelporto. Brefbäringen, krono-, om dess bestridande af Postmedlen. Se Slalsoch Bevilluings-ölskoltens Utlåtande N:ris 12 och 19. Brefbärings-skyldigheten. Se krono-brefbäringen. Bro, Nockeby; om anslag till ombyggnad deraf. Se Anslag. Broar, om skyldighet alt bygga. Se Vägar. Brobyggnader, anslag till. Se Stats-Utskollets Utlåtande N:o 153.
Slutligen har motionären ansett, att det misstroende, som, af fordna ståndstvister alstradt, ännu söndrade olika samhällsklasser, och som utgjorde ett väsendtligt hinder iör den, alltsedan grundläggandet af vårt nuvarande statsskick, yrkade reformen af vårt re presentationssätt, skulle säkrast utplånas genom en inrättning, som, i gemensam verksamhet för frågor af gemensamt intresse, förenade de genom samhällsställning, bördsförhållanden och förmögenhet ifrån hvarandra mest skiljda individer. Hufvudsakligen på grund af hvad sålunda blifvit anfördt, har motionären framstäilt sin önskan om bildande af läns-nämnder, samt för desamma äfven uppgjort följande förslag till reglemente: Reglemente för Läns-nämnder: 1 §• Inom hvarje län skall en nämnd utses, hvilken utaf en ifrån hvarje i länet befintlig stadseller landsförsamling — med det undantag som här nedan stadgas — å allmän sockenstämma vald deputerad skall bestå. 2 §• Stad, som räknar 5,000 innevånare eller derutöfver, skall såsom serskild, af länsnämnden oberoende och ifrån delaktighet i densamma skiljd, kommun anses, så vida ieke, Allm. Besvärsoch Ekon.-lJtsko/tets Betänkande, N:o 72. \\ genom, emellan staden och nämnden träffad, öfverenskommelse, annorlunda blifver beslutadt; två tredjedelar af länsnämndens samtlige röster erfordias till sådan öfverenskommelse^ giltighet. 3 §. Socknar, som tillhöra samma pastorat, må, då de sådant åstunda, om en deputerad till nämnden sig förena. 4 8- De deputerade skola för trenne år väljas, samt en tredjedel af dem hvarje år afgå. (ienom lottning, som vid läns-nämndens första sammanträde skall ega rum, bestämmes, hvilka det första och hvilka det andra året böra utgå; och skola de församlingar, hvilka till följd häraf måste förrätta nya val, genom Landshöfdinge-embetet derom underrättas. Skulle, före de trenne årens utgång, någon deputerad genom dödsfall, sjuklighet eller annat laga förfall afgå, bör nytt val ofördröjligen ske och den nyinvalde ingå uti sin företrädares ordning. 5 §.
Anförda besvär i fråga om bevillningsafgift, antingen den genom Taxerings-eller Pröfningskomiténs beslut blifvit bestämd eller af vederbörande tjensteman skattskyldig påförd, uppehålla icke uppbörden af samma afgift; egande den skattskyldige, i fall öfverklagadt beslut ändras eller debiteringsåtgärden icke fastställes, att kostnadsfritt återbekomma hvad af honom blifvit för mycket erlagdt. lia Förslag (ill Instruktion för Taxeringsförrättningarna Vid de under allmänna bevillningen inbegripna och al taxering beroende afgi/ters föreslående och fastställande. § 1 Den i gällande Bevillningsstadga föreskrifna taxering eller uppskattning af hvarje fast egendoms värde och hvarje skattskyldigs årliga inkomst verkställes af de för sådant ändamål tillsatta Bevillmngsberedmngar samt Taxeringsoch Pröfningskomitéer, hvilkas sammansättning och taxeringsområden genom åberopade författning blifvit bestämda. § 2. Beloppet af den utaf taxering beroende fastighetsoch inlcomst-bevillning, som hvarje skattskyldig skall utgöra, föreslås af Beredningen, bestämmes och påföres af Taxeringskomitén samt fastställes af Pröfningskomitén. § 3 Bemälda Beredningar och Komitéer böra, vid fullgörandet af sina erhållna uppdrag, ställa sig till ovilkorlig efterrättelse de föreskrifter, Bevillningssladgan innehåller, samt, efter sorgfällig granskning och samvetsgrann pröfning af meddelade uppgifter och för öfrigt upplysta eller kända förhållanden, föreslå, påföra och fastställa den bevillningsafgift, hvar och en skattskyldig bör erlägga, samt dervid noga iakttaga nedanstående, till ledning för dessa Beredningar och Komitéer sammanfattade, närmare bestämmelser och stadganden. Uppskattningen af fast egendoms värde. § £•
Hvad slutligen vidkommer den omständigheten att, då § 18 mom. 10 i 1764 års Instruktion innehåller att wett visst kapital alltid bör blifva orubbadt vid Förmyndare-Kammaren,!) den nya Instruktionen deremot i§ 9 medgifver, att af detta kapital, som benämnes grundfond, må ersättas »sådana förluster vid Förvaltningen, hvilka af vederbörande Embetsoch Tjenstemän icke böra eller icke kunna godtgöras,» så förekommer härvid att detta anmärkta stadgande tillkommit i enlighet med det förslag till lydelse af § i denna del som Borgerskapets Äldste afgifvit, samt att tillräckliga säkerhetsmått emot missbruk i detta hänseende förefinnas, dels deruti att de årligen sammanträdande fem Revisorerne, hvilka hafva att tillse »huruvida de omyndiges och verkets sannskyldiga nytta blifvit behörigen iakttagen,» utgöras, jemte endast en af Barnhus-Direktionen vald ledamot, utaf två inför Magistraten af ofrälse ståndpersoner valde ledamöter af denna klass samt två af Borgerskapets Äldste valde ledamöter af Borgerskapet, dels ock deruti, att, om i följd af verkställd revision, på sätt §§ 10 och 12 förmäla, minskning i Barnhuset redan tillställda öfverskotts-medel skulle komma att ega rum, skall, enligt § 11, rättelse ske genom återbäring af hvad för mycket blifvit utbetaldt. Då för öfrigt begreppet grundfond innefattar att, derest densamma i följd af tvingande omständigheter någon gång måste till större eller mindre del anlitas, åtgärder måste vidtagas för dess åter-uppbringande till bestämdt belopp, synes det Utskottet, som några egentliga olägenheter af det ifrågavarande stadgandet icke kunna vara att befara.
I afseende på det skäl till befrielse från ansvar, hvilket uti i fråga varande utlåtande till slut framhålles, nemligen, att Nämnden icke bättre förstått lagen och handlat efter bästa förstånd och samvete, fästade jag uppmärksamheten derpå, att Nämnden aldrig förnekat och Domhafvanden uttryckligen intygat, att i den fråga, hvarom beslut skulle fattas, nemligen rörande Anders Anderssons inmanande i häkte, Domhafvanden, på sätt 23 Kap. 2 § Rättegångs-balken föreskrifver, underrättat Nämnden om saken och de skäl deri voro så ock hvad lag i thy fall stadgade samt att Nämnden blefve ansvarig för beslut, hvilka af Domhafvanden icke biträddes, vid hvilket förhållnnde jag antoge, att Nämnden före beslutets fattande haft anledning att tvifla på tillförlitligheten af deras egen lagkunskap, och då Nämnden icke destomindre, utan afseende på de upplysningar, som meddelades, i strid deremot beslutade, yttrade jag, att det efteråt framkomna föregifvandet om bristande insigt i lagen, och om samvetsgrann tillämpning deraf, efter bästa förstånd, ej fiDge, som ursäkt Ii. St. Just.-Ombudsmans Embets-Beråttelse till 1862 års Riksdag. 7 50 gälla. Det sist åberopade skälet, till ansvarsfrihet för Nämnden, eller det, att »ingen skada genom dess handling skett», förklarade jag mig finna till sin grund mycket tvifvelaktigt. Det voro visserligen sannt, att Anders Andersson efter frigifningen, enligt föreläggande instälde sig vid Rätten, men tillika vore det allmänt bekant, alt ej mindre vid det rätlegångstillfälle, då Anders Andersson först i häkte inmanades, än ock vid det, då han frigafs, betänkliga oordningar och våldsamheter förölvades af tingsmenigheten, i nog tydlig afsigt att medelst hot och våld förekomma Anders Anderssons insättande i häktet eller ock frambringa hans frigifvande. Då under sådana omständigheter Anders Andersson, som vid nästföregående ransakningstillfälle häktades, sedermera, utan någon mellankommen laglig anledning, försattes på fri fot, kunde ju ett sådant förfarande, med eller utan grund, förmodas hafva varit en följd af räddhåga hos Domstolen.
Men detta har icke afseende på de föregående åren, emedan alla myntsorter då slogos på skrufprässar. Någon motsägelse eger således icke rum emellan den uppgiften att tillverkningen under r83i» i832 och 1833 varit dyrare i dea måa flere pjecer slagits på En R:dr Specie, samt yttrandet till Bancofullmäktige, att hela Specier vid 1834 års slut, och således på en annan tid och under i öfrigt olika förhållanden, kostade mer i tillverkning än Jdels Specier, hvilka af här uppgifne skäl kunde med minsta arbetskostnad åstadkommas. Någon vidare omständighet, än de nu upptagne, hafva icke af Rikets Ständers Revisorer blifvit anmärkte, och ÖfverDirecteursEmbetet har icke eller något ytterligare att för sin del i ämnet tillägga, utom att den i Revisionsberättelsen gjorde framställning af Controllverkets inkomster och utgifter icke gifvit anledning till någon förklaring från ÖfverDirecteursEmbetets sida, helst som ingen anmälan eller anmärkning i afseende på det nämnde Verket af Rikets Ständers Revisorer skett. Med djupaste vördnad, nit och trohet framhärdar ÖfverDirecteursEmbetet Stormägtigste Allernådigste Konung Eder Kongl. Majrts tropligtigste underdånigste tjenare och undersåte N. WILH. ALMROTH. Stockholm den 19 Februari 1836. Seli. Thum. ( 25 ) Kongl. KammarRättens und. utlåtande i anledning af gjord anmärkning, att å 1833 års HufvudBok för Stockholms Stora Barnhus saknats anteckning om i KainmarRätten verkställd Revision. Sto rmägtigste Allcrnddigste Ii önun g! Då Rikets Ständers Ar 1835 församlade Revisorer uti deras Berättelse angående granskningen af StalsVerkets samt andra af allmänna medel bestående Fonders tillstånd, styrelse och förvaltning, bland annat uppgifvit, alt 1833 års HufvudBok för Stockholms Stora Barnhus saknade anteckning, att den uti KammarRättens ÖfverRevisions
Deremot kan jag icke lika med Grefve Spens linna någon analogie emellan den föreslagne skyldigheten för Landshöfdingarne , att till justitite-Ombudsmannen insända deras beslut i Police-Mål, och den enahanda förbindelse, man nu vill ålägga dem i afseende pä deras Kungörelser. En sådan förbindelse skulle omöjligen kunna uppfyllas, så framt ej Konungens Befallningshafvande skulle sättas Ben 21 April* 129 sättas ur stånd att nied tillbörlig skyndsamhet sina göromål förrätta. För öfrigt kan jag ej instämma i Herr Munck af Rosenschölds suppositioner, att de olagligheter, han såsom möjeliga anfört, i annan händelse skulle äga runi. Grefve Spens: I anledning af hvad Friherre Cederström anfört» får jag blott erinra, att, långt ifrån att emellan de tvänne LagUtskottets serskildta förslag, hvilka jag omnämnt, finna en analogie» har jag dem emellan anmärkt en motsägelse, och anser mig icke kunna i någotdera instämma. Herr Munck af Rosenschöld t I anledning af hvad Friherre Cederström yttrat, får jag Danina, att sådana händelser som jag omtalat, verkligen tilldragit sig, och att jag äfven kan sådant styrka. Grefve Gyllenborg, Johan Henning» hade in' lemnat följande, som upplästes: Då vid Lag-Utskottets afslag, uppå mui Motion det Landshöfdingarne borde åligga att till Justitiee-CanCdlleren och Justitieombudsmannen insända en del af deras tryckta Kungörelser, nyttan af Utskottet icke är bestridd, men intet antagligt skäl framstäldt emot dess godkännande, anser jag mig så mycket mera föranlåten att yrka återupptagande af ämnet af Ridd, och /!</, Prof. V R. 2 Afd, 17, i§« Den 21 April.
Ståts-Utskottets Utlåtande M 122. och då derifrån droges Bergs-kollegii nuvarande anslag, som, med inberäkning af godtgöreisen för ljuspenningar åt extra ordinarie tjenstemän, utgör tillsammans . - 42,695: 84. erfordrade sålunda tillvägabringandet af denna reglering en förhöjning på ordinarie stat af endast ... 1,904: 16; dock med iakttagande, att tills vidare på indragnings-stat uppföras, dels ordinarie lönerna för den eller dem, som icke varda till tjenstgöring i Kommerse-kollegium använde, dels förre Bergs-gevaldigern Grönlund, hvilkens syssla vid den år 1853 vidtagna reglering af Bergslags-staterna indragits, med lön, 59 R:dr 8 sk. B:ko, eller 88 R:dr 75 öre R:mt, jemte tillökning efter riks-markegångs medelpris för derunder begripne 5 tunnor spanmål. Vidare har Kongl. Maj:t tillkännagifvit, att, om de Kommerse-kollegium redan åliggande göromål skola behörigen skötas, någon personal-förminskning utöfver den, hvilken skedde den 12 Juli 1855, då Kollegii stat omreglerades, icke kan ega rum. För denna personal är i aflönings-förslaget uppfördt ett anslag af . 43,100: — och som Kommerse-kollegii nuvarande aflöningsstat utgör ' . 32,375: — deruti likväl inbegripen den summa af 840 R:dr, hvilken förut såsom ljuspenningar till Kollegii personal utgått, visade alltså den nu föreslagna staten för bemälda Kollegium en förhöjning af 10,725: — eller, med tillägg af ofvan upptagna genom bergs-ärendenas öfverflyttning till belopp af 1,904 R:dr 16 öre erforderliga tillökning, 12.629: 16; hemställande Kongl. Maj:t slutligen, att, i utbyte emot nämnda 1,904 R:dr 16 öre, en summa i rundt tal af 2,000 R:dr må indragas å 6:te
Skulle jag i denna premiss tänka lika med honom, då kunde det naturligtvis aldrig falla mig in alt tillstyrka bifall till hvad Utsk. föreslagit; men lika så angeläget det är, att Ständerne icke öfverskrida sina prerogativer, lika angeläget är att Konungen på Sina förslag får öppna, redbara och framför allt icke undvikande svar, ty undvikande blefve detta svar om Ständerne endast vidrörde frågan om anslagsbeloppet, men icke inläte sig i svaromål å den i den K. propos. samt i betänk, förut förekommande ganska vigtiga sak. Refererande mig till den utredning, som för öfrigt redan är afgifven af Gr. Lagerbjelke, samt Hrr af Puke och Råfelt, får jag vördsamt tillstyrka att R. o. Ad. måtte bifalla Statsl]tsk:s utlåt, i denna punkt. Den 20 Juni f nv 195 Hr af Puke: Jag hade i föreg:de plenum tillfälle ali närmare redogöra för mina åsigter i den nu omtvisiade frägan, eller rälligheten att yttra sig öfver Liuie-skeppens nedliuggning: och får jemte åberopande af della mitt yttrande blott tillägga: alt jag icke vidare skulle fösta mig härvid, om icke denna nedhuggning tillika innebure eli beslut om förstöring af den Svenska flottan, ett lieslut, lill hvars fattande jag aldrig kan komma alt bidraga. Att det sätt, hvarpå Slalsötsk. behandlat denna fråga, skulle innebära ett kränkande af Konungens prerogaliver, kan jag icke finna. K. M. har ju alltid den rättighet qvar att godkänna eller afslå denna framställning frän Ständerna, ty Hans veto lärer ingen vilja fråntaga Honom. Jag forllar i mitt yrkande af bifall lill den 1111 under öfverläggning varande f:sia punkten. Hr Fä hr se us: Jag vill icke inlåta 111ig i frågan om sjö-försvarets ordnande. Detta synes också öfverflödig!, då icke några spår förmärkas lill skiljaktighet emellan de serskilda talare, som derom yttrat sig.
Jag behöfver ej nu göra framställning om de stora bidrag, som Bruksrörelse och Bergshandtering lemna till StatsCassan, ty de äro kände; ej eller lärer någon bevisning vara nödig, att beskattningen af hvart io:de af tillverkningen är högst obillig, och till det mästa omöjligt, att med någon enskild behållning utgifva; men jag anser mig böra fästa uppmärksamheten derpå, att det är en verklig Statsförlust, att fordra en sådan afgift, ty följden deraf är, att frihetsårs prolongation nu måste tillstyrkas och medgifvas för många Verk, som icke kunde fortdrifvas, om de skulle erlägga hvart io:de, men med bestånd kunde utgifva hvart 3o:de eller 2o:de. 384 Den 10 December e. töi Det är af denna anledning jag föreslår upphäfvande af stadgandet uti Kongl. Pia» catet den 27 Augusti 1728, §. 2 och att i dess ställe bestämmes, att afgiften till Kronan af Bruksoch Bergshandtering, sorn hämtar Malm eller Mineral, på Krono och Kronoskatte grund, efter frihetsårens slut, hlifver hvart 3o:de af tillverkningen, eller högst hvart 2o:de. Vöre jag delägare i någon Grufva, på Kronoeller Kronoskatte grund, så skulle jag tveka, att göra denna Motion, då det egna intresset kunde anses ensamt vara motivet, men nu drager jag det icke i betänkande. Såsom tillförene Ledamot i ett Collegium, hvilket det åligger> att yttra sig, öfver ansökningar om Frihetsår, har jag sjelf funnit mig nödsakad, att tillstyrka förlängning och befrielse från en omåttlig afgift, då jag, om detta förslag varit gällande, och afgiften således billig, med skäl hade tillstyrkt afslag å ansökan. Här finnas Bruksrörelser, och deribland synnerligast Alunverk, som ehuru de icke äro betungade med arbete i djupa Grufvor, ändock torde tvingas att upphöra, om de skola erlägga hvar io:de Tunna, eller ock måste dem för alltid beviljas frihetsår. Om remiss häraf till SlatsUtskottet an» hålles. Lades på bordet.
Betänkande, i anledning aj väckta motioner, angående förändring af lagens stadganden i afseende på rättigheten att föra annans talan inför rätta Högloffiga Ridderskapet och Adeln har infordrat Lag-Utskottets yttrande öfver berörde motioner, derigenom blifvit föreslaget: af Herr Printzensköld, C.: att Rikets Ständer måtte för sin del besluta dels en författning, hvarigenom stadgas att vid högre och lägre domstolar i hufvudsladen part väl må, såsom hitintills, bruka till fullmäktig sin skyldeman eller den i hans tjenst är, men att i öfrigt ej någon må tillåtas att vid nämnde domstolar såsom sakförare uppträda, derest han icke undergått de för inträde i rikets rättegångsverk erforderliga examina; dels ock att det i 3 § af Rättegångs-balkens 15 Kapitel innefattade förbud för betjent i öfver-rätt, som årlig lön njuter, att der eller vid någon underrätt, som derunder lyder, låta sig till fullmäktig bruka, skall utgå; och af Herr Palmcrantz, I. M.: att 15 § i nämnde kapitel måtte helt och hållet upphäfvas. Hvad nu först angår Herr Printzenskölds förslag; så då någon inskränkning i afseende på rättigheten att föra annans talan inför domstol icke lämpligen kan ega rum blott för hu/vudstaden; och då ifrågaställde uti 15 kapitlet 3 § Rättegångsbalken förekommande förbud synes hafva tillräcklig grund i det förhållande, hvari öfver-rätts betjente befinna sig till domstolen, får Utskottet vördsamt tillstyrka, alt hvad Herr Prentzensköld föreslagit måtte lemnäs ulan afseende. Beträffande sedermera den af Herr Palmcrantz gjorda framställning; så finnes, efter Utskottets omdöme, för densamma ej eller någon giltig anledning. Den 15 § 8 Lag-Utskottets Betänkande M 75. i 4 5 kapitlet Rättegångs-balken lyder sålunda: »Alle äga Rätten heder och wördnad visa. Ty skall ej någor, i stället för laga fullmäktig låta öfvermaga, tjenstedräng, eller annan otjenlig, gifva dess skrifter in, eller till muntligt förhör skicka.