Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid voteteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit som följer: Ja — 159. Nej — 15. Eöredrogs och remitterades till StatsUtsk. K. M:s denna dag f. ra. ankomna Nåd. Propos. till R. St:r angtde en med Danmark afslutad Traktat om uphörande af Öresundska tullen m. m.; hvarefter Hr Hjerta, Lars, yttrade: Då säkerligen en hvar af R. o. Ad. med största tillfredsställelse inhämtat det sätt hvarpå förhandlingarna om Sundska tullen blifvit förda, och det är all anledn. att StatsUtsk. vid företagande till pröfning af K. M:s Nåd. Propos. i detta ämne icke skall få annat att göra än att till R. St:r inkomma med tillstyrkande deraf, samt K. M. dessutom begärt skyndsamhet vid behandlingen, tager jag mig friheten föreslå, att StatsUtsk. må med detta sitt Betänk, inkomma utan att afvakta tryckningen, så att saken må kunna afgöras inom den utsatta tiden. Röredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande StatsUtsk:s d. 11 och 18 dennes på bordet lagde Utlåt. NYo 41, i en med statsregleringen gemenskap egande fråga. Efter upläsning af första punkten, deri Utsk. tillstyrkt, att R. St:r före pröfningen af de vid denna Riksdag förekommande frågor om löneförhöjning för Statens embetsoch tjenstemän, må antaga såsom en allmän grundsats att der sådana förhöjningar af R. St:r beviljas, desamma anvisas blott för den tid, hvarunder nu skeende statsreglering blifver gällande, dock med de inskränkningar häruti, som för särskildte fall tilläfventyrs kunna finnas lämplige, blef propos. till bifall å denna punkt framställd och besvarad med starka Ja, jemte några Nej, hvarpå Pir Gr. o. Landtm, förklarade sig hafva funnit Ja öfvervägande.
Enligt wederbörande upgist, war Contoirets äterstaende fordran uppä krigsgärden med afdrag af det uppå samma gärd, lefwererade Jern, d. 1 Sept. innewarande är p7Z,3Zl 33 si. z r. specie. Ester dek Contoiret gatt tillhanda med förenämnde förflott, ankom i Julii manad r8c>8 f. d. Konungens Skrifwelfe till Herrar Fullmagtige, sä lydande: Lc. Wär ynnest Le"Som Wi för att mota flere och mägtige flender, "hwilka dels inbrutit öfwer Rikets Grönför, dels "hota med inbrott, blifwit nödsakade att bade till "Lands och Sjösi öka wär Krigsmagt, hwars underhäll med dek mera, som till ett kraftigt förswar "hörer, fordrar ansenligare penninge - tillgångar, än "af de medel, som hittills influtit och till kriget iva» "rit päraknade, kunnat bestridas; alltså och dä Wi, 924 Den i8 November. "- Rikets närwarande b.lägenhet, hwarken kunne "chrminsta elter inställa förswarsanstalterne, utan a!t "blottställa Riket för st ädernas härjning, eller mele, "m midt någonsin möjeligt ivarn kan, tills nödige "medell erhällande, 'vidtaga sädane utwägar, som "för Wäre trsgne Udersäkare i gemen, saint hwar "och en i synnerhet, ofelbart skulle bliswa gansta " unga och tryckande, hafwa Wi, till minnande af "desse ändamål, icke funnir annan utwäg, änmtt ä", ka Edert biträde med Län emot fem procents ran"ta, pä StatsWerkeks förbindelse till återbetalning, "och säkerhet i de fonder, till krigets utförande och "Rikets försvar, som nu arv under beredning eller "framdeles kunna blifiva utsedde.
Och lör mirr del afsiyrker mg det an ytterligare, larm ädekopar mina, till grund för denna tanka, uti sednaste Plenum, ater upprepade skäl och considerauoner. Grefwe körner, Oörzn, wi le i anledrimg af Herr ? s yttrande hemställa; ha» ruwtda Kronan kunde kttwa stor fördel af bränningS-rätttqhcte s utsträckning, när del all.id ikulkc komma att bero af de personer, fern cj wore Jordägare ctt derull angifwa sig eller ej. Dct wore att förmoda, att wrd denna angiiwelse mänga understes skulle inträffa, och B-willnlngens beräkning blefwe alltid osäker, pr lZhan grund trodde Grefwe körner-, att veu restriktion han föresiaglt borde antagas. Häri hördes »änga instämmaFri - 1216 Den 29 Januari»'. Friherre Amilton, cllsrl, trodde att de uttryck Herr förest ^git, wore mera och närmare bestämda. Herr krmtrlkölä : Instämmande med Herr Grefwe .Vlörnci^ nu yttrade princip, sär jag endast Män,lagifwa och närmare bestämma, dck, jag, vä grund af enahanda princip, och likmätigt mina, wid Höglofl. UtssottenS Betäckande, glorde anmärkningar, icke ansett elier anser siere berättigade till husbehoss» bran,ungs idkande pä landet, an hemmansägare ost) brukare , samt andra ffaltlagde jordlägenheters innehafware, säfom ock ägare och brukare af utjordar, med äkecv-uk; förmodandes jcg jemwäl, att Herr Grefwe IvioinLr häri instämmer. Herr Grefwen och Landrmarffalken, gjor« de derefter proposition att Bränwinebränning ffulle wara alla Hemmans och Jordägare tilläten. Ropades Ja. Widare proponerade Herr Grefwen och Landtmartkalken att ben aswen ffulle ullmas dersö rätts innehafware. RopsdeS Ja och V7ej. Herr von klckllech, klllss:
Föredrogs ånyo och bifölls Banko-Utskottets Utlåtande N:o 12, i anledning af väckt fråga om förhöjd pension åt enkan efter aflidne Banko-kamereraren A. A. Drake. S. D. Föredrogos ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betän kanden: N:o 9, i anledning af väckt förslag om aflåtande af underdånig skrifvelse till Kongl. Majit, med anhållan, det vederbörande måtte förständigas att noggrannt iakttaga de, i afseende på truppers förskaffande sjöledes, gifna föreskrifter. Utan att godkänna motiverna, lät Ståndet bero vid det slut, hvaruti Utskottet i denna fråga stadnat. N:o 10, i anledning af väckt motion om skyldighet för boställs-innehafvare att deltaga i ljerdingsmäns aflöning. Bifölls. N:o 11, i anledning af väckt motion om rättighet för fordringsegare att, för vinnande af verkställighet å utslag, ingifva desamma till Länsmännen. N:o 12, i anledning af väckt motion om tillägg till 1. Kap. 3 § 1 mom. i Kongl. Fiskeri-Stadgan den 29 Juni 1852. Bifölls. N:o 13, i anledning af väckt motion om förändrade föreskrifter i afseende på laxfisket i hafvet utanför Listers härad. Bifölls. N:o 14, i anledning af föreslagna ändringar i Kongl. Reglementet för Skyddskopp-ympningen den 29 September 1853. Bifölls. N:o 15, i anledning af väckta motioner om tillstånd att fortsätta auktion å landet sednare på aftonen, än genom Kongl. Förordningen den 22 September 1848 är medgifvet. Bifölls. Och N:o 16, i anledning af väckt förslag om förändrade föreskrifter, rörande folkskole-medlens redovisning och aflemnande.
U. 306, 320- — N:o 20- med förslag till tillägg vid 28 § Regerings-Formen, angående utländsk undersåtes rätt att i Riket förvärfva och besitta fastighet. VII. B. 377, 447. 515 A. 519. VIII. U. 101, 104. U. 258. A. 409. XL U. 306, 320- — N:o 22- angående underdånig anmälan hos Kongl. Maj:t af det såsom hvilande till nästa Riksdag antagna Grundlagsändringsförslag rörande riks-styrelsens förande i vissa fall m. m. VII. B. 311. A. 312 k 443. — N:o 23 med anledning af Riks-ståndens beslut rörande det af Konstitutions utskottet uti Memorialet N:o 13 framstälda förslag till ändring uti 12 § Regerings-Formen, angående Stats-Rådets hörande öfver afhandlingar och förbund med främmande makter. — N:o 24- med anledning af Riks ståndens beslut rörande det af Konstitutions-Utskottet uti Memorialet N:o 14 föreslagna tillägg till 12 § Regerings-formen, att Konungen icke må utan Rikets Ständers samtycke blifva regerande Furste af utläudsk 94 — K —* stat. vm. B. 100 104. 108. U. 257. A. 409- XI.
Vid 52 punkten, i fråga om ett låne-kontor i Wisby 53 punkten, angående Banko-reglementets 209 §, 57, 59 och 60 punkterna, angående förändringar af Banko-reglementets 211 §, 67 och 68 punkterna, i fråga om diskontering af inrikes vexlar, och 73 punkten om föreskrifter för kassa-k rediti v-rörelse. Dessa punkter återremitterades I öfriga delar blef Banko-utskottets betänkande N:o 42 af Borgareståndet bifallet. Från Hederv. Bonde-standet. S. D. Remitterades till Stats-utskottet ett af Erik Carlsson från Stockholms län ingifvet skriftligt anförande, angående de till underhållande af Svartsjö Kongl, lustslott anslagne stals-medel. S. D. Prot.-utdrag den '19 April 1848. 313 S. D. Föredrogs punktvis S. D.
Maj:t, som insett behofvet af så väl allmänna lagens, sorn handelsoch drätselförfatlningarnes iordningbringande till en enkel, klar och lättfattlig lagstiftning, skulle likväl icke tvekat, att antaga berörde lagförslag, så vida tolf procents ränta icke vore med bysättningstvång der förenad; men, vid ett sådant förhållande, fann Kongl. Maj:t Sig sakna skäl, att lill detsamma lemna bifall.” Vid sisllidne Riksdag hafva Rikets Ständer ånyo aflåtit en underdånig Skrifvelse till Kongl. Majrt i detta ämne, deruti föreslås: ”att med upphof vande af Kongl. Förordningen den i3 Julii 1818^ angående handskrifne, pd sedelhafvarén eller ordres ställde invisningars eller såkallade assignationers belopp, måtte stadgas, att invisningar emellan enskilde personer eller bolag inom Riket må kunna ställas å hvad summa som helst, större eller mindre, under dervid fästade vilkor: att, d en summa af 100 Rdr B:co eller derutöfver, invisning finge utfärdas, ej mindre hand-ki ifven, än tryckt eller graverad; att, dd invisningen d mindre summa lyder, den samma mäste vara handskrifven-, att invisningen eller assignationen alltid borde vara ställd till viss man eller ordres; samt att i öfrigt Bih. till R. St. Piot. i834. 7 Sami, 1 A fdel n. 9. i i;te Häftet, - 10 LagUhkottets Betänkande JSt.o 64• hvad allmänna Lagen och serskilda Författningar föreskrifva, rörande såkallade lönande skuldsedlar, vare sig i afseende på formen för deras giltighet, betalningsansvaret, eller hvad förhållandet vara"må, i allt klifva gällande för desea slags invisningar eller assignat i aner,” och har Kongi.
Areal och försedd med tvärbranta sidor samt omgifven af klippor och bränningar, och utsatt för en utan hvila fortfarande våldsam sjögång, så att icke ens smärre båtar utan största fara der kunna landa och än mindre större fartyg ; dels ock Sami. 1 H, 77 i ip6- Stots-Utskottets Bctänkandero upgifvit, att å sjelfVa klippan tillgång till friskt vatten ieke finnes* hvaraf svårighet visar sig för Fyrmästare och Fyrvaktare* att till Fj^rens underhållande derstädes vistas, samt att Björnklippan* under högt vatten och sydostliga stormar, af hafsvågorne öfversköljes;— Förvaltningen af Sjöärendet» ne, sorn förenat sig med hvad Lots-Direca tions - Ämbetet sålunda upplyst och yttrat * har dertill lågt, att, då fråga uppstår onx anläggande af en Fyrbåk till rättelse för sjöfarande, som från östersjön inlöpa till Ålands haf, rätta stället derföre vore den klippa hvarå Söderarms känningsbåk nu är uppförd* Af hvad sålunda blifvit alifördt, anse Utskotten det vara ådagalagdt, att eli Fyrbåk på Björnklippan hvarken uppfyller ändamålet, att gifva ledning åt Sjöfarande* eller ens blifva möjlig att jemt underhålla , i anseende till de af Lots-Directeurs-Ämbetet uppgifne svårigheter; *—• Men som af hvad Förvaltningen anfört, Utskotten trott sig kunna hemta anledning, att anse behofvet af en Fyrbåk vid Söderarmen vara vitsordadt; så finna Utskotten sig deremot ega skäl tilstyrka Riksens höglofliga Ständer, att hos Kongl. Majsrt underdånigst anhålla det måtte, så fort tillgångarne sådant medgifva* en Fyrbåk å sistnämnde ställe varda upförd * och den vid Söderarmen nu befintliga känningsbåk, i fall någon fördel derigenom skulle vinnas, förflyttad längre ut i Refvet vid Svenska stenarne. Stats-Utskottcts Betänkandeti. u.97 Detta hemställes vördsamligen till Rik» sens Högloft. Ständers Eget bepröfvande.
Mits i öfverensstämmelse dermed utfärdade Nådiga Kungörelse den 14 November 1854, utgår med endast hälften af det belopp, densamma före Ar 1845 utgjorde, och dels att ytterligare en väsentlig förmån blifvit tillverkarnc af denna vara beredd genom den, enligt Kongl. Kungörelsen den 19 December 1855, medgifna tillåtelsen till utförsel af tackjern, hvilken mäste i betydlig mån befordra utvecklingen af denna näringsgren; och hafva Rikets Ständer, i betraktande af dessa omständigheter, icke funnit skäl att till högstberörda Nådiga framställning lemna bifall. Beträffande derefter stångjerns-tillverkningen och den deraf utgående hammat'- skatten, så ehuru Rikets Ständers nu yttrade åsigt, att jernhandteringens allmänna ställning för närvarande ingalunda är sä ofördelaktig, alt afskaffandet af all ordinarie beskattning derå af bebofvet påkallas, med allt skäl gäller äfven i afseende å stångjernstillverkningen, hafva Rikets Ständer likväl icke förbisett, att samma omständighet, hvilken här ofvan blifvit anförd såsom en väsentlig förmån för tackjerns-producenterne, nemligen tillåtelsen till utförsel al tackjern, måste hafva en alldeles motsatt verkan pä den näring, lör hvars bedrifvande taekiernel är ett oumbärligt rå-ämne.
I öfverensstämmelse med hvad sålunda är vordet yttradt, får Utskottet, för vinnande af det åsyftade ändamålet, att ligge-tidsoch nådårseiler begrafningshjelps-besparingarne, icke må varda med Titlarnes öfrige besparingar sammanblandade, hemställa: att till begrafningshjelp efter en afliden tjensteman må, ifrån och med år 1841, användas lönen för de efter dödsfallet näst följande 6 månaderne, dock att den genast, efter hittills stadgad beräkningsgrund, till sterbhuset förskottsvis anordnas; att till Liggetidsoch Nådårs-besparing åt Pensions-cassoi ne anordnas lönen för den tid, de dessa Cassör tillkommande dylika besparingar innehållas eller af vederbörande aftjenas; samt att, i sådane fall, då, vid en tjenstemans afgång, det anvisade löne-anslaget tilläfventyrs icke finnes alt tillgå för så lång tid, som till begrafningshjelpens betäckande erfordras, bristen kommer att af Hufvud-Titelns besparingar ersättas. Slockholm den 10 Juli 1840. Reservationer: Af. Herr Doctor Thomander} som åberopat sin vid 2:dra punkten uti förra Utlåtandet i ämnet N:o 92 afgifne reservation. Stats—Utskottets Utlåtande, N.o 22/. Af Herr Halling vid usta punkten: ”Med våra Grundlagar anser jag ej instämma, att några stats-utgifter anslås annorlunda, än i den ordning, 62 §. Regerings-Formen föreskrifver. Således har jag icke deltagit i det beslut, Utskottet bestämt sig att uti denna punkt vidblifva. Mina skäl äro förut ofta närmare utvecklade. Någon så kallad extra Stats-reglering lärer ej hafva egt rum förr än 1828—1830 års Riksdag. En sådan reglering är i sig sjelf mera ständig än den, sorn kallas den ordinarie, ty då den förra bestämmes och vanligen gäller för fem år, upphör den senare med slutet af hvarje Riksdag; man har sagt, att extra Stats-regleringen egentligen skall afse tillfälliga behof eller sådana, sorn blott för en gång erfordras.
Utskrn hafva dessutom trott sig äga kännedom derom, altSlyrelsen verkligen hade önskat, alt detta regemente skulle återgå till infanteri, men genom ruslhållarnes missförstånd af sin rättighet har det intrasslade förhållandet uppkommit, som nu är för handen. Följden skulle blifva, att då större delen af samma regemente undergått en sådan förvandling, hvarom här är fråga, så skulle 58 nummer återstå såsom cavallen. Man har icke trott detta vara lämpligt, så mycket mindre, som Utskrn liaft de mest grundade skäl ali förmoda, alt de 2tne krigsministrar, som inom kott tid efterträdt hvarandra, gillat detta beslut. i6 Den i5 April f. m. Ilr Munck af Rosenschöld: Då jag endast ämnat uppläsa TJtskais svar på Hr von Hartmansdorff* framställning, hvilket Gr. von Platen nu gjort, så afstår jag och anhåller om bifall till betänkandet. Ilr von Hartmansdorff, Aug.: Såsom bevis derpå, att Utskcn icke lösligen behandlat min framställning, har Gr. von Platen anfört att tre Stånd bifallit Utskms betänkande. Hvar och en, som vet hvad svar på tal vill säga, lärer finna, att detta icke innefattar någon vederläggning af min anmärkn., utan att det snarare innebär, det tre Stånd hufva låtit sig nöja, utan att få någon upplysning. Det har blifvit yttradt, alt It. St. borde, för att icke utsätta Staten för äfvenlyret af en stor utgift, på förhand afsäga sig en inkomst, som Staten för närvar, äger. Om detta vore ett skäl att så förfara, så borde naturligtvis Staten, af fruktan att möjligen både Österoch Westergölhlands samt Smålands afsuttna cavalleriregzten kunde komma i fråga att åter uppsitta, jemväl afsäga sig större delen af den hästvacancespanmål, som af dessa regtten nu utgöres. Man har påstått, att R. M. gjort någon framställning ronde de 58 numren.
Den bästa jorden ligger under valten, af skäl att de sanka fältens arealer äro allt för slöra (och följaktligen ailtlör dyra) för den mindre jordbrukarens sträfvanden. I följd af dessa missgynnande förhållanden har ett falskt system blifvit lagdt till grund för jordens användande inom dessa trakter, och delta förklarar såväl skogsförödelsen, som fattigdomen inom häradet. Min fulla öfvertygelse är, att Sunnerbo härad, rationelt uppodladt (dervid i främsta rummet de sanka fällen borde från vatten befrias, och den skogproducerande jorden hägnas), skulle kunna till en början afyttra stora qvantiteter spanmål och i framtiden äfven trävaruprodukter, när de nu nakna backarne hunnit blifva bevuxna med skog. Utan lättade kommunikationer förblifver häradet dock högst sannolikt in statu quo, d. v. s. eli ibland de fattigaste och mest vanlottade inom södra Sverige. Vigten af ifrågavarande väganläggning bör sålunda lätt inses, men tyvärr, är sträckan ny väg stor och kostnaden i följd deraf alltför dryg alt någonsin kunna af häradsboarne ensamt bestridas. Det bevisar redan bra mycket en god anda och håg för framåtskridande, då de eljest mindre berned - Motioner i Bonde-Ståndet 1862. N:o 500. 815 lade häradsboarne icke sky alt erbjuda sig den stora penningeuppoffringen al en tredjedel utaf beräknade kostnadssumman; och lifligt ber jag få tillstyrka bifall till intressenternas underdåniga ansökan om två tredjedelars statsbidrag. Anse Ständerna sig icke på en gång kunna bevilja hela det sökta anslaget, så anser jag att företaget kunde delas i Irenne delar, nemligen a) frän Wieslanda till Wäreboda, der en ej sannolik valtenkommunikation på kringliggande sjöar redan skulle medföra nytta för jernvägen; b) frän Wäreboda lill Ljungby köping, och c) derifrån till Holmsta. — Koslnadsförslaget är för den skull upprältadt till Irenne uuderafdelningar. I betraktande af ej mindre de vigtiga fördelar som nu och framdeles, genom ofvannämnda kommunikationsleds öppnande, skulle tillskyndas
Har någon, utan qvinnans vilja, sökt döda eller fördrifva hennes foster, på sätt i 14 § sägs, och kommer fostret utan lif eller 'ofullgånget fram; dömes till straffarbete från sex till och med tio år. Fick qvinnan af gerningen svår kroppsskada; vafe straffet straffarbete på lifstid: fick hon deraf döden; miste gerningsmannen lifvet. 17 §. Föröfvar någon å qvinna, den han vet hafvande vara, utan uppsåt att fostret skada, sådan misshandel, att det förgås eller kommer ofullgånget fram; dömes, om misshandeln skedde med berådt mod, till straffarbete från två till och med fyra år, och om det skedde af hastigt mod, till sex månaders straffarbete eller fängelse. 18 §. Har någon uppsåtligen satt ut barn, det han pligtig var att vårda och som sig sjelf ej hjelpa kunde, eller det eljest uppsåtligen från sig skilt och såmedelst i bjelplöst tillstånd försatt, och skedde det å sådant ställe eller under sådana omständigheter, att gerningsrnannen rj mini sannolikhet kunde vänta barnets räddning; dömes lill straffarbete från fyra till och med sex år. Fick barnet svår kroppsskada; vare straffet straffarbete från åtta till och med tio år eller på lifstid. Ljuter barnet döden; miste gerningsrnannen lifvet. 19 §. Blef barnet utsatt å sådant ställe eller under sådana omständigheter, att fara för barnets lif eller helsa val för banden var, men gerningsrnannen dock med sannolikhet kunde vänta dess räddning; då skall till straffarbete på högst två år dömas. Fick barnet svår kroppsskada; vare straffet straffarbete från fyra till och med sex år. Ljuter barnet döden; dömes gerningsrnannen till straffarbete från åtta till och med tio år. 20 §. Sattes barnet ut å sådant ställe eller under sådana omständigheter, att fara för dess lif eller helsa ej syntes vara för handen; då skall till böter eller 32 17 Kap. fängelse dömas. Fick barnet svår kroppsskada; vare straffet straffarbete på högst två år. 21 §.
Ingen skulle lida af hans bortgång — ingen anklaga — ingen misstänka ens! En yrkesbroder möjligen, men han skulle tiga och lura de rofgiriga tidningarna på deras själftagna rättighet att dissekera bevekelsegrunder, orsaker och verkningar; och bäst af allt! — själfva processen skulle bli så kort och lätt! Han kände det bästa sättet — alla möjligheterna. Där borta i skåpet, bland de kirurgiska instrumenten, fanns allt som behöfdes — det var dock godt att vara läkare! Det fanns intet hopp — inga möjligheter — det hade han vetat länge! Endast ett ohyggligt, allt upplösande, förtärande kval, som det stod i hans makt att utbyta mot ögonblicklig hvila och ro — hvad hade han att betänka? Och sedan? Efteråt? Skalle han, som lefvat endast för att tjäna mänskligheten, dömas, för att han gått ur tjänsten, när han intet mer förmådde och således ej heller svek en enda ofullbordad plikt? Nej! Så småsint var ej den Herre han tjänat! Redan nu skulle det ske! Han tordes ej vänta, tills plågorna stulit all hans kraft. Denna sista natt hade varit värre än alla andra, och den stund kunde snart komma, då han ej längre egde kraft eller reda nog att utföra sitt b e - slut. Ännu en gång smekte de fina vaxbleka händerna det halffärdiga manuskriptet — - det käraste af allt — det svåraste att lemna. Om han blott kunnat arbeta! Men då kunde han ju också lefvat! Han öppnade skåpdörrarna, Längst in i ett hörn stod en liten flaska, kring hvilken hans tankar irrat i evig kretsgång dag och natt. Nu höll han den i sin hand och kände liksom en försmak af befrielsen. I samma ögonblick ringde det häftigt på tamburklockan, och han, som kännt sig så modig och stark, spratt till, darrande och förskrämd som en brottsling. Hvem kunde väl söka honom? Sin praktik hade han afsagt sig för länge sedan, och några besökande tog han ej emot. » Hon! Kan det vara hon? » jublade det dåraktiga hjärtat. Han hann knappast sätta undan flaskan, förr än hans gamla tjänarinna visade sig på tröskeln. » Anders i Backa, stenhuggarn, som doktorn skötte förra sommarn är här, och hustrun med.
— I afseende på öfvertygelsen, att en betydlig tillökning i bevillningen skulle vara tillräcklig; ber jag få nämna, att den förhöjning deraf som måste uppkomma, i fall riksg:s-kont. skall kunna bestrida hela den extra statsreglering som hittills blifvit anvisad och framdeles kan ytterligare göras, anser jag ej komma att inskränka sig lill den uppgifna lilla summan, utan kommer förmodligen alt uppgå till minst 50 proc. af den närvar, bevillningen; och dä torde belåtenheten ej blifva synnerligen stor. Hr von Troil: Lika med flere föreg:de talare inser jag visserligen vigten af ifrågavar. anslag; men jag har det oaktadt ej för min del kunnat inom StalsUtsk. tillstyrka beviljandet deraf lill högre belopp, än det som nu i Utsk:s betänk, är tillstyrkt; och det af den grund, att i min tanke tillgångar till högre anslag ej finnas, så vida man ej vill på låneväg anskaffa dem. Jag finner väl lämpligheten utaf, alt Staten för vissa produkliva företag upptager lån, för att åter utlåna dessa medel till kommunerna, men att Staten skall låna äfven för att i anslagsväg utbetala summor för ifrågavar. ändamål, det skulle jag för min del tro, ej vore serdeles lämpligt i en tidpunkt, då statsverkets ställning ej är mera gynnande än den för närvar, är. — Inseende otillräckligheten af den tillstyrkta summan, nödgas jag dock att, i anseende till den befintliga bristen på tillgångar, vördsamt anhålla om propos. på bifall till betänk, i denna punkt. Gr. Ridderstolpe, Fredr.: Den spridda glädje, hvarom Hr 64 Den 14 Juni f. m. Lagerheim ordat, skulle blifva än större, om vilkoren för beviljandet af dessa anslag blefvo annorlunda, än de hittills varit. ”Exempla sunt odiosa,” men man torde allmänt veta och erkänna, att vinsten af dessa företag har till så stor del fallit entrepenörerna till godo, att dc fatlige dervid mången gång kunnat säga, som possessionater i allmänhet måste säga till sina inspectorer: laga så, att jag får litet med.