Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fristedt dels skriftligen sig förklarat dels blifvit inför Kongl. Hofrätten hörd; och hvaruppå advokalfiskals-embetet, i afgifna slutpåstående!!, yrkat, att Fristedt, som icke låtit sig rätta af de å hans tillförne åtalade flerfaldiga tjensteförseelser redan använda bestraffningar, måtte, enligt 1 kap. 12 § Rättegångsbalken, för samtliga ofvanberörda fel och förbrytelser, i en bot dömas sitt domareoch justiliarie-embete förlustig samt förpligtas att uppgifna ersättningar gälda. Genom utslag den 28 Oktober 1844, hade Kongl. Hofrätten sig utlåtit, att då ifrågavarande emot Fristedt åtalade försummelser och förgripelser voro af den för domare-embelets helgd och medborgares rättigheter förnärmande beskaffenhet, att de ej kunde med böter eller suspension försonas, Kongl. Hofrätten, med afseende jemväl å de i öfrigt anförda skäl och under åberopande af nyssnämnda lagrum, pröfvade rättvist döma Fristedt att, för hvad honom i anmärkta delar till last låg, i en bot vara sitt innehafvande domareoch justitiarie-embete förlustig samt icke allenast ersätta Kongl. Majit och kronan kostnaden för underhåll i häktet åt ofvanbemälda för brott dömda personer under den tid, de derstädes, genom Fristedts förvållande, obehörigen qvarblifvit, med tillsammans sextioen R:dr 4 sk. 4 rst. banko, ulan ock godtgöra de utgifter, som kunde åtgå till iord - 59 ningställande af rådstufvurättens arkiv och afhjelpande af deri befunna brister; vederbörande, som förmente sig lidande i följd af Fristedts tjensteförsummelse, öppet lemnadt att derför emot honom framdeles utföra talan.
Två nya gästgifvaregårdar hafva under de scdnaste fern åren blifvit i länet inrättade: den ena i Tunneberga by af Johnstorps socken och Luggude härad, hufvudsakligen för resande från Christianstads Län till Höganäs Stcnkolsvci k, den andra i Snöftarp af Ljunits härad, hvilken tillkommit till föijd af det allt för stora afständ al 2 «/c :dcls mil emellan Ystad och Efverlöfs gästgifvaregård, som förut utgjorde närmaste skjutsstationen intill nämnde stad vid vägen mot Lund. Endast vid sju af Länets gästgifvaregårdar liar entreprenad om skjutsen kunnat till vägabringas. Nyttan af denna åtgärd inses visserligen allmänt, men svårigheten för entreprenörer att underhålla det stora antal hästar, som i delta folkrika län vissa tider på året utgå, har varit ett väsentligt hinder för skjulscntrcprcnadcns vidare utsträckning. Fångforslingen sker vanligen med gästgifvareskjuts. Endast i Oxie, Torna och Rara härader firmas till fångskjuts anslagna hemman. Postföringcn bestrides af dertill anslagna hemman, utom hvad angår Snälloch Pakctposlerne, hvilka fortställns dels med gästgifveriskjuts och dels efter enskildt beting. Sedan Eders Kongl. Majit under den J5:de Februari 1855 i nåder beslutat, att postexpedition skulle vid Höganäs Stenkolsverk inrättas, har postgång derstädes blifvit öppnad den l:ste Juli nämnde år, och aflardas posten deremellan och Helsingborg fyra gånger i veckan; äfvensom postkommunikalion två gånger hvarje vecka blifvit från och med den 13:de November sistlidet år öppnad emellan Hörby postkontor och Ystad. Polisen handhafves i städerne af Magistraterne och på landet af fern Kronofogdar, 25 Länsmän, en Landsfiskal samt Fjcrdingsmän. Denna sistnämnda befattning, för hvars reglerande, i öfverensstämmelse med Eders Kongl.
Borgare-Ståndet emot Utskottets Betänkande, äng. serskilda förslag till förenklande af Beredningsoch Taxerings-Goinmittéers förrättningar; samt Memorial, N:o 24, i anledning af gjord anmärkning emot Utskottets Betänkande, N:o 14, ang. bestämmande af viss tid för utfärdande och pröfning af Kammar-Rättens anmärkningar, blefvo de lagda till Handlingarne. S. D. Då nu å nyo föredrogs Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens Utlåtande, N:o 28, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottens Betänkande, N:o 15, rörande vackt fråga, dels om föreskrift för Konungens Befallningshafvande att. till Justitiae Cancelleren och Justitiae-Oiribudsmannen insända Exemplar af Kungörelser, som Konungens Befallningshafvande utfärda, dels om inskränkning i Konungens Befallningshafvandes obestämda rättighet att kalla Länens Invånare till sammankomster och muntliga förhör in. rri., beslöt Preste-Ståndet, att vid Utskottens Be - ^ Prat, Utdrag dea i Junit 182g, tänkande N:o 15 lata bero, samt lade Utlåtandet N;q 3 B til) Handlingarne, S. D Allmänna Besvärsoch Oeconomi?» Utskottets Utlåtanden; N:o IX T, öfver en väckt Motion om bestämda föreskrifter för befordringar inom Postverket och till derunder lydande befattningar; 1x2, öfver gjorda Motioner om fullkomlig frihet i afseende ä Köp och Salu af tackjern, äfvensom vid jerntillverkning i allmänhet; Ytterligare Utlåtande: N;o 114, rörande yrkadt förbud emot otillåtna Uandtrparknader, samt om Militaire-inarknadsvakter, och inställande af en marknad i Borås; N:o 1x7, i anledning af väckt fråga om upplösning eller förflyttning af Invalid-Inrättningen vid Ulriksdal.
Hvad åter angår ej mindre alla andra af Utskottet emottagna försäljningsanbud, än äfven de till begagnande för merberörde ändamål hos Utskottet dessutom ifrågaslällde, Staten förut tillhörige, egendomar, så förutser Utskottet, att likaledes grundade erinringar kunna framställas i afseende på dels de till salu utbjudne husens inköpande och dels de eljest uppgifne localernas lämplighet eller användbarhet för inrymmandet af RiksArchivets handlingar. Vid sådant förevetande och då Utskottet förmodar, att det bör blifva vida lättare att anskaffa en ny ändamålsenlig local för Riksgälds-Contoret, än för Riks-Archivet, anser sig Utskottet föranlåtet hemställa, att det hus, som för närvarande af Riksgälds-Contoret begagnas, och hvars ena flygel Riks-Archivet disponerat under hela den tid Riksgälds-Contoret detsamma innehaft, må inom den i5:de April nästkommande år 1846 af nämnde Conior afträdas för de ändamål, hvartill detta hus af Rikets sednast församlade Ständer anvisades. För att af Rikets Ständer till framtida local för Riksgälds-Contoret, r stället för dess nu innehafvande hus, inköpas, hafva åtskilliga, på spridda ställen, dels inom, dels i närheten af sjelfva staden belägna och till salu varande egendomar blifvit Utskottet erbjudne.
Då Hjalte sade detta, böjde prinsessan först sitt hufvud för Guds höga namn, sedan upplyfte hon det med nyvaknadt hopp. Då den gamle Hjalte steg ut genom jungfruburens låga dörr och gick fram på den smala svalgången, som ej skyddades af minsta ledstång, kom Astrid efter honom. »O, Hjalte,» ropade hon till honom. »Hvarför frågar du ej mig hvad jag skulle svara Olaf Haraldson, om han begärde min hand?» Det var första gången Astrid talade till Hjalte. Men Hjalte kastade blott en snabb blick på den guldhåriga trälkvinnan, som bar håret krusigt vid tinningarna och i nacken, som hade de bredaste armband och de tyngsta örringar och hade kjorteln bunden med silkessnören och lifstycket så späckadt med pärlor, att det var styft som ett harnesk, sedan gick han vidare utan att svara henne. »Hvarför spörjer du endast prinsessan Ingegerd?» fortfor Astrid. »Hvarför spörjer du ej också mig. Vet du då ej, att äfven jag är Sveakungens dotter?» »Vet du ej,» fortfor hon, då Hjalte alls ej svarade, »att fastän min mor var trälinna, så var hon dock kungens ungdomsbrud? Vet du ej, att så länge hon lefde, vågade ingen komma ihåg hennes börd? O, Hjalte, vet du ej, att det först var sedan hon dött och kungen fått en drottning, som alla påminde sig, att hon var en ofri.» »Det var först sedan jag fått en styfmor, som kungen började tänka på att jag var af låg trälabörd. Men är jag ej en kungadotter, Hjalte, fastän min far anser mig så ringa och föraktlig, att han låtit mig sjunka ned i trälhopen? Är jag ej en kungadotter, fastän min styfmor lät mig gå klädd i trasor, medan min syster gick i gyllentyg. Är jag ej en kungadotter, fastän min styfmor satte mig till att valla ankor och gäss och fastän jag blifvit straffad med trälpiskan. Och om jag är kungadotter, hvarför frågar du mig ej om jag vill gifta mig med Olaf Haraldson. Se, jag har krusigt guldhår, som står så lätt öfver mitt hufvud som dun.
Sedan Fullmägtig ordentligen vald är, skall lian, innan han tillträder utöfningen af Full - Deri 4 Augusti i 87 Fullmägtlgskapet, muntligen aflägga och så'r-«! skildt med sitt namn underteckna följande Ed,1 hvilken bland Riksgälds-Contoirets Handlingar forvaras, ”Jag N. N. lofvar och svär vid Gud och ”Hans Heliga Evangelium, att som jag blif”vit vald oell utsedd till Fullmägtig i Riksens ’’Ständers Riksgälds-Contoir, att förvalta den ”så kallade Riksgälds Fonden och de flera Inkomster , som dermed äro förenade, för att ”dermed besörja*', det Rikets Gäld, så till hufvudstol som renta, må efterhand oell i den ”mån sig göra låter, kunna betalas; så skall jag ”vid samma mig' anförtrodda förrättning på det ”sorgfälligaste ställa mig det härom utfärdade» ”Reglemente och hvad framdeles kan blifva för”ordnadt> till behörig efterlefnad, samt hvad ”dervid förefaller, sorn tyst vara bör, doldt och. ”fortegadt hålla, och för ingen, utom Riksens ”Ständer och dem, sorn af Riksens Ständer til! ”'Förvaltningens öfverseende under och imel”lan Riksdagarna forordnas, uppenbara eller ”uppenbara låta, utan i allt mig så förhålla, ”som en redlig man val ägnar och anstår och ”jag det inför Gud och Riksens Ständer trygg”iigcn vili och kan till svars stånda, Så sant ”mig Gud hjelpe till Eif och Själ.” 3- §• Fullmäktige njuta, i och för deras befattning pita Riksgälds-V örket, enahanda säkerhet som 188 Den 4 Augusti som uti i Sopars Regerings-Form är Riksdagsmän tillerkänd.
Länge bosatt i Stockholm, har emellertid, såsom ofvan nämdes, Langlet ' ska familjen sedan flere år o m somrarna slagit ned sina bopålar å en egendom i närheten af Valla jernvägsstation i Södermanland. Här är den dugtiga husmodern, » h o ' sjelf », uppe med solen o c h inspekterar ladugård och mjölkkammare, ser till både folk o c h fä, räsonnerar med rättaren o m potatiskupningen eller med väfpigan o m bleket. Och o m ett par timmar derefter sitter skriftställarinnan vid arbetsbordet, allvarligt från hemmets härd belysande tidsströmningarna eller lätt o c h lekande utkastande ett poem, en novell, måhända afsedda just för Idun. Mathilda Langlet s verksamhet på en gång besjälas o c h besjälas icke af vår stora skaldinnas råd till Betty. Sin förnämsta ära sätter hon visserligen i att våra en » mor i huslig krets, som vet sitt sanna kall bevaka » — men för henne, nittonde århundradets vakna, bildade qvinna, är det omöjligt att » undanvika all brydsam forskning i gazetten ». * » « * * Vid tidiga år började Mathilda Söderéns literära verksamhet. Man såg redan i slutet af 1850.talet här o c h der poem o c h småuppsatser af hennes hand, och flere förträffliga öfversättningar af goda berättelser, från engelskan, franskan, spanskan o c h holländskan, härleda sig från hennes första framträdande inom svenska literaturen. Till och med för den högre politiken var den varmhjertade qvinnan icke främmande, och de t. ex., s o m ha sina lifligaste ungdomsminnen från dansk-tyska kriget 1864, erinra sig ännu lifligt de af ädel glöd och ädel harm besjälade stanser, dem — vid sidan af Sven Tröst — ' Mathilda ljungade ut i det Sohlmanska Aftonbladet: I I I I LJ Kl IN l i a n i n g e n I n n e h å l l e r n ä s t a n u t e s l u t a n d e originalbidrag.
Förordningen angående inteckning i fast egendom den 13 Juli 1818: II. 3, R. 3; B. — Komiterades för Tryckfrihetens vård, till Rikets Ständer af gifna: I. 85. — Rikets Ständers år 1857 församlade Revisorers, om den af dem verkställda granskning af Stats-Verkets samt andra af alimanna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under åren 1854 och 1855: I. 85, R. 85; B. II. 380, 412, 430, A. 430, 446, 448; E. lil. 119. — Rikets Ständers år 1857 församlade Revisorers, angående förrättad granskning: af de under Kommers-Collegium ställda fonder och mede): I. 85, R. 85; B. III. 139, 140, A. 141. — Rikets Ständers Ar 1857 församlade Revisorers, om granskning af Riksgälds-Kontorets tillstånd och förvaltning: I. 85, R. 85; B. II. 474; lil. 12. 46, A. 47, E. 210. — Rikets Ständers år 1858 församlade Revisorers, om af dem verkställd granskning af Stats-Verkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1856: I. 85, R. 85; B. II. 380, 412, 430, A. 430, 446, 448; E. III 119. — Rikets Ständers år 1858 församlade Revisorers, om förrättad granskning af de under Kommers-Collegium ställda fonder och medel: I. 85, R. 85; B. III. 139, 140, A. 141.
Bjerkander, som i denna fråga åberopat Utgifts afdel - Slats-Utskottels Utlåtande N:o 153 (Fortsättning,) 21 afdelningen så lydande yttrande: »Vid sistlidne riksdag, då, på sätt motionären jemväl erinrat, framställning gjordes i enahanda syftning, hade Stats-Utskottet, enär omförmälda diligens-inrättning, fastän med statsmedel understödd, blifvit genom ett bo» lag af enskilda personer tillvägabragdt och uppehållen samt Statsverket icke borde belastas med pensiors-understöd åt personer, som icke varit i Statens tjenst anställde eller i öfrigt gjort sig synnerligen förtjente af det allmänna, afstyrkt samma framställning; och har af enahanda skäl Utskottet äfven nu funnit sig förhindradt att till ifrågavarande motioner tillstyrka bifall.» Vid Af Riksdagsfullmägtigen G. Bjerkander, som äfven i afseende på berörda pension upptagit Utgifts-afdelningens förslag till utlåtande, af följande innehåll: »Erkännande framlidne Biskopen Heurlins förtjenster om det allmänna, har dock, vid det förhållande, att, enligt hvad upplyst blifvit, Enke-biskopinnan Heurlin vid nådårens slut ansetts ega en behållning af vid pass 12,000 R:dr, och hon följaktligen, åtminstone för närvarande, icke kan anses sakna tillgångar för en nödtorftig bergning, Utskottet icke kunnat berörda framställning understödja, hemställande alltså, att densamma icke må vinna Rikets Ständers bifall.» Vid 71:sta punkten: (angående äskad pension åt Landshöfdingen Montgomerys enka.) Af Herr von Francken, G. IV. Vid 76:te punkten: (angående ifrågastäldt pensions-understöd åt Professoren Ågrens enka.) Af Herrar von Francken, G. W. och af Dalström, G. J. Vid 95:te punkten: (angående begärdt pensions-understöd för tillförordnade andre Landtmätaren Björkgrens enka.) Af Riksdagsfullmägtigen C. J. Svensén från Calmar län: »Att aflidne tillförordnade andre Landtmätaren L.
Förteckning å de af Rikets Stander vid 1856, 1857 och 1858 årens Riksdag till Kongl. Maj:t aflåtna underdåniga skrifvelser, hvilka tillhört Kongl. Civil-departementets föredragning, jemte upplysningar angående de åtgärder, som i anledning af samma skrifvelser ägt rum. 99:o af den 3 Januari 1857, angående förskottsvis anvisade medel till Vestra och Södra Jernvägs-stambanornas fortsättande (2). 1857 den 10 Januari i underdånighet anmäld och Rikets Ständers beslut vederbörande till kännedom meddeladt; hvarjemte Statskontoret bemyndigades, att i den mån anvisningar komme att ske för jern vägsbyggnadernas räkning, från Riksgäldskontoret reqvirera härtill erforderliga medel inom det af Rikets Ständer anslagna belopp. 100:o af den 21 Januari 1857, angående den af Rikets Ständers Revisorer år 1855 verkställda granskning af de under Kommerce-kollegii förvaltning ställda fonder (5). 1857 den 30 Januari i underdånighet anmäld, då Kongl. Maj:t, med gillande af hvad Rikets Ständer för sin del beslutit, förständigade Kommerce-kollegium att tillse, det de af Rikets Ständer angifna förändringar och afskrifningar i räkenskaperna blefve af vederbörande behörigen iakttagna. Bil. till B. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse år 1859. Hl 101:o af den 28 Januari 1857, med anhållan om Riksdagens förlängning (10). 1857 den 30 Januari i underdånighet anmäld och af Kongl. Maj:t bifallen. 102:o af den 4 Februari 1857, angående skyldighet för boställs-innehafvare att deltaga i Fjerdingsmäns aflöning (17). Efter det Krigsoch Kammar-kollegierna blifvit i ämnet hörda, har Kongl. Majit under den 23 Oktober 1857 låtit i öfverensstämmelse med Rikets Ständers anhållan utfärda nådig kungörelse.
Och voro i deras bågar fyrahörnad. Han byggde ock ett förhus med stodar, femtio alnar långt, och tretio alnar bredt; och ändå ett förhus för desso, med stodar och tjocka, bjelkar, Och byggde desslikes ett förhus till domstolen, der man rättgång uti hålla skulle, och telde båda bottnarna med cedreträ; Dertill sitt hus, der han uti bodde, i bakgårdenom bak vid förhuset, gjordt såsom de andra. Och gjorde han också ett hus såsom förhuset till Pharaos dotter, den Salomo till hustru tagit hade. Allt detta voro kostelige stenar huggne efter mått, och med såg skorne på alla sidor, ifrå grundvalen allt upp till taket; dertill ock utantill den store gården. Grundvalarne voro af kosteliga och stora stenar, tio och åtta alnar stora; Och deruppå kostelige huggne stenar efter mått, och ceder. Men den store gården omkring hade tre radar huggen sten, och en rad af cedrebräde. Sammalunda ock gården till Herrans hus innantill, och förhuset till huset. Och Konung Salomo sände bort, och lät hemta Hiram af Tyro, Ene enkos son af Naphthali slägte, och hans fader hade varit en man af Tyro; han var en mästare på koppar, full med visdom, förstånd och konst, till att arbeta allahanda kopparverk. Då han kom till Konung Salomo, gjorde han allt hans verk; Och gjorde två kopparstodar, hvardera aderton alnar hög; och en tråd, tolf alnar lång, var måttet omkring hvarjo stodena; Och gjorde två knappar, gjutna af koppar, till att sätta ofvanpå stoderna; och hvar knappen var fem alnar hög: Och på hvar knappen ofvanpå stoderna sju flätade gjordar såsom kedjor; Och gjorde till hvar knappen två radar granatäple omkring, till ena gjord, der knappen med öfvertäckt vardt. Och knapparna voro såsom roser för förhusena, fyra alnar store. Och de granatäplen i radarna omkring voro tuhundrad, ofvan och under på gjorden, som gick midt om knappen, om hvar knapp på båda stoderna.
En sockenskomakare t. ex. flyttar från en socken till en annan; han tillträder sitt torp om våren och skall först skattski ifvås om hösten. Mig skall det visserligen vara likgiltigt, om Hr von Hohenhausens eller Utskms förslag antages. Jag skulle dock tro att de af Utsk:n föreslagna ordalag äro mera generella. Frih. Cederström: Jag anhåller, i anleda, af den erinran Gr. Mörner gjort, att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, alt aftal om brukning af hemman, deraf lill - Dan i5 Mars f. ra. trädet sker den i/\ Mars, medför nödvändigt den påföljd, att tillträdafen måste mantalsskrifvas påföljande höst, ehvad denne person dör eller icke. Är iian ensam och dör, faller det af sig sjelft att mantalsskrifning icke hehöfves. Har han åter familj, måste den bibehålla lägenheten till fardag och kan icke derifrån skiljas förrän fardag inträffar. Del kan således icke hända brukare af jord, att de blifva nekade mantalsskrifning. Hvad åter beträffar Hr von Rosens yttrande om gerningsmän, så är det klart, att den socken, sorn antagit dero, mäste äfven lala dem mantalsskrifvas, och i annan händelse är socknen icke dertill pligtig. Det är nu således icke fråga om dem, och detta moment kan blott afse tjenstehjon. Jag fortsätter derföre mitt yrkande, alt orden: ”med afseende å tilltänkt flyttning från en socken till en annan, och förhållanden inträffa före flyttningstiden, som upphäfva det aftal, på grund hvaraf mantalsskrifningen skett" må utgå, och i stället införas efter ordet ”mantalsskrifven” ”och detta sedermera genom vederbörande myndighet blifvit upp hafvet, då skall” etc. Hr von Rosen: Hvad frågan här kan blifva om, det vet jag icke, men hvad frågan angått inom Utskm, det vet jag, och der har man med detta stadgande afselt icke allenast tjenstehjon, utan äfven andra personer.
Denna senare olikhet är visserligen i och för sig ganska betydlig, men kan dock hafva sin förklaringsgrund deri, att arealbeloppen flerestädes torde blifvit för lågt beräknade och icke heller kunnat allestädes bestämdt uppgifvas, vid hvilket förhållande det ligger nära för hand att hellre gifva en något för låg än en för hög summa. Möjligen hafva ock vissa arealer kärrmark af Landtmätare blifvit upptagna såsom äng, under det ägarne uti ifrågavarande hänseende ej beräknat dem såsom sådan. Beträffande förhållandet emellan den odlade jordens och den naturliga ängens areal för olika trakter, så torde tabellen angifva ett på det hela temligen riktigt resultat. Den upplyser då, att i länets sydligare och mellersta delar den odlade jorden upptager ett större område i förhållande till ängen, än i den nordligare. I Bro och Håbo härader, som i detta hänseende stå främst, är den förras areal mer än tre gånger så stor o som den senares; i Vaksala och Rasbo samt Asunda omkring två och en half gång; i Trögds, Lagunda och Hagunda samt Ulleråkers mer än dubbelt så stor; hvarefter den aftager mot norr till dess den blir i Elfkarleby något mer än hälften och i Olands norra distrikt något mindre än hälften deraf. Jordens beskaffenhet inom länet är i allmänhet dels god, dels medelmåttig och endast undantagsvis, samt detta egentligen blott i den nordligaste delen, svag. I Bro och Håbo härader är den i allmänhet god och o ingenstädes till någon anmärkningsvärd omfattning svag.
Maj:ts Befallningshafvande i länet, med uppgift å stället, der handelsrörelsen är ämnad att utöfvas, samt företeende af de betyg, som till styrkande af sökandens behörighet erfordas; och åligge det derefter Kongl. Maj:ts Befallninghafvande, att genom delgifvande af ansökningshandlingarne lemna Socknenämnden i den församling, der handeln skulle komma att idkas, tillfälle att inom en månads tid sig yttra. Efter nämnde tids förlopp bör, antingen Socknenämndens rätt att sig yttra begagnats eller icke, Kongl. Majtts Befallninghafvande ansökningen ofördröjligen till pröfning företaga. Förekommer emot ansökan icke någon anmärkning, eller finnes gjord anmärkning icke förtjena afseende, meddele Wår Befallningshafvande sökanden tillståndsbevis för idkande å uppgifvet ställe af handelsrörelse. 26 §. I hvarje stad skola alla de, som der idka handel, utgöra en Handelsförening, som samfäldt eller genom fullmägtige, som de handlande bland sig utse, eger besörja de angelägenheter, som på föreningens handläggning kunna ankomma, för befrämjande af handelsnäringens förkofran. 30 §. Eho, som idkar handelsrörelse, utan att dertill hafva erhållit behörigt tillstånd eller, som öfverskridit den rättighet honom, enligt denna författning, tillkommer, vare straffad med böter, bestämde efter handelns och fiirseelsens betydenhet, men högst 500 R:dr, derest de försålda varorna icke öfverstiga 2,000 R:drs värde, då böterna må bestämmas till högst en fjerdedel af försäljningsbeloppet. 31 §. Såväl landssom stadsfiskaler som kronobetjente i allmänhet ega att, i hvad på deras åtgärd ankommer, vaka öfver efterlefnaden af denna författning, 32 §.
(Afskrift.) ADOLPH FREDRICH, med Guds näde Sveriges, Göthes oell Wendes Konung &c. &c. Arfvinge till Norrige, samt Hertig till Schleswig Holstein &c. äcc. Wår ynnest och Nåd. benägenhet, med Gud Allstnägtig, Troman, Hr Gr. och President samt Ridd. o. C. af vare Orden, så ock KammarRåd! Pi. St. gifva Oss i und. skrifvelse af d. 9 i denna månad vid banden, det CommerceRådet och R. af Vår Nordstjerne Ord. Jonas Alströmer hos dem för åtskillige andragne skäl anhållit att blifva befriad ifrån den, medelst Nådig skrifvelse till Eder af d. 28 Aug. 1753, honom ålagde stenhusbyggnad på den gamle afbrände Kungsgårdstomten vid Höjentorp, sedan han uppsatt en tjenlig caraetersbyggnnd af trä: hvarförutan CommerceRådet i afseende på den perpetuelle besittningen, som honom, dess arfvingar och deras rätts innehafvare af Böjentorps Kungsgård förunnad är, anhållit, att med någon vidare syn derå hädanefter icke besväras. Denna ansökning, tillika med hvad J härvid andragit, berätta R.