Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bergenstråle. 1702. C. Törnebladh L. S. L. S. 1709. C. Sandelhjelm. 1722. votz Wulfschmidt* L, S, F:m. Ekenstjerna, Wilh. L. S. *37 1752. vora Olthoff. 1772.’ JS il/. Brummer. F:m. Boye, Gust. L. S. L. S. 1791. Lowenhjelm. i79‘i. B. von Hofsten. F;ra. Carl G. Löwenhjelm. L. S. L. S. 1798. G. A. Bruncrona. * L. S, »86i. Aug. von Hartmansdorff. L. S. 1885. Lars Arnell. 1901- Olivecreutz. L, S, F:m. Fredr. Boye, Frih. L. S. 1907. Ulric Emanuel Mannerhjerta. L. S. 1915. J. A. Pedilin. 1917. Berg von Linde. Friherre von Löwenhach. F:m. Posse, Eric. L, S. L. S. 1950. C. P. Wahlfelt, Öfv. Lieut. F;m. A. Roos af Hjelmsäter, Kammar för v. L, S. ig33. Hr. Lagersvärd. ig45. E. J. Bergenschöld F:m. Arvid Horn. L. S. L. S. 1947. Carl Odencrantz 1949. von Kiörning. L. S. F:rn. N. Bruncrona. C Adlersparre. 1991. Herr Sköldebrand tS. F;m. M. von Rosen; L. S. 2000. Herr Adlerwald. 2007. Sköldarm. F.m. Gust. af Uhr F:m. 31. S. Leyonmark.
Jag förmodar, att den åsigten gjorde sig så mycket mera gällande som Revisorerne, långt ifrån att klandra denna åtgärd, gillade den; åtminstone 1825 års Revisorer, hvilka ej allenast godkände den, utan ock begärde, att Rikets Ständer för kommande tider måtte uppdraga åt Fullmägtige att på samma väg, genom « Den 6 April f. m. contracter, äfven emot förskott tillvägabringa sådane resultater; och jag kan ej påminna mig, att 182-7 års Revisorer deruti gjorde någon ändring, utan tror, alt äfven de godkände saken. Jag medgifver, att jag begått det fel att icke i Februarii månad hafva väckt ny Motion i detta ämne, ty då hade vi nu kunnat hafva ett beslut derom. Nu stanna både Silfverinvexling och Contracterne om Silfverleverance, derigenom att Banco-Utskottet så sent afgifvit förevarande Betänkande. Det hade likväl yarit lätt att förut afgifva det, så vida BancoTJtskoltet ej återgått till indragnings-systemet. Jag tror att detta är en lemning af de ideer, som rådde, då BancoUtskottet beslutade med Rikets Ständers myndighet, och att sådant icke bor existera nu, då Rikets Ständer sjelfve tillse, huru allt tillgår. Den skedde skadan är gifven. Silfveripväxling lärer ej nu kunna göras, ty det silfver, som skall invexlas, kan ej komma in, förr än sjöfarten gör möjligt för köpmannen, att indraga silfver för växlarne. Deremot kunna Contracter nu afslutas, och jag är öfvertygad, att sådane anbud äro gjorde, men ej kunnat antagas i anledning af hvad Banco-Utskottet föreslagit. Månne meningen är, att genom det sålunda lagde binder drifva ner coursen i afsigt att sedan kunna realisera med lägre cours? Det kan jag icke bed ömma; men den rätta verkan är, att den tillökning i röreJsecapitalet, Den 6 April f. m. 185 som ökade exporter fordra, skall hindras, tills silfver hinner inkomma.
A c k, för visso fingo de allt för ofta slå sina blickar i blygsel ned! Har ni blickat in en gång i barnaögon? Fjellsjön der den ligger, oändligt stilla, oändligt djup, kransad af de höga strändernas skogsram, speglar himmelen ofvan sig i sitt tysta sköt. Så ser du i barnets öga en återspegling af Guds egen himmel. Icke så, att barnets oskuld betyder, att det är utan synd. Men medvetandet om synd har ännu icke vaknat och grumlat dess själ, samvetets aggande röst har aldrig ropat om skuld till det oförderfvade bjertat. Det är på barnets förmåga att tro vi måste lägga grundvalen till all pedagogik. Att i otid rycka barnet ur den lyckliga, soliga luft, der det växer till styrka och ädla krafter, är i sanning en fördömlig uppfostrareprincip. Låt det, så länge någon möjlighet gifves, få förblifva i den hela, blinda tro, som gifver åt dess lif ett så rikt behag. Tids nog kommer verlden med sin grymma lärdom. Det kan vara en fråga om år, men det kan ock vara en fråga om dagar, när detta smärtsamma » gjennembrud » ej längre står att förhindra. När barnet första gången upptäcker, att icke allt är, hvad det synes vara, att ej beständigt ord och gerning äro ett, att det finnes lögn i lifvet — hvilken oändlig uppvaknandets bestörtning! Som en blixt från klar himmel slår denna förfärliga kunskap ned i dess själ och bränner der dess första sår • — • ett absolut oläkligt sår. ' : Det fulla okritiska förtroendet är för alltid förbi. Tanken eder ett litet barn, som aldrig förr i sitt lif sett en sjö. Så kommer det en dag, en vinterdag, med sin fader till sjön. Den ligger nu täckt af fast, bärig is, och barnet kommer aldrig att tänka sig sjön annorledes än med detta jemna, fasta golf spändt deröfver, när det vandrar vid sin faders hand öfver isen dag efter dag. Det tror fullt och fast, att det evigt skall förblifva så. Men så en dag — det har blifvit vår, och barnet går öfver sjön — brister isen! Det vinner en erfarenhet, men det förlorar sin fasta tro.
N:o 162, ang:de anstalter för en förbättrad fångvård, genom ombyggnad eller förändrad inredning af fängelserna, samt i detta afseende ifrågaställda statsanslag. Hr von Hartmansdorff, A11 g.: Såvida mitt minne icke felar, finnas redan 3 Stånds beslut om beviljandet af Den 7 April. 319 större summor lin den BondeSt. ifrågaställt. Jag tror således, att ii. o. Ad. ej kan inlåta sig i någon befattning med en inbjudning, hvarigenom 3 Stånds redan fattade beslut skulle rubbas. Så vidt jag vet, hafva B. o. Ad. samt PresleSt. beviljat i,55o,ooo och BorgareSt. t,35o,ooo l-.dr. Jag anhåller att Ilr Bidd.Secret:n ville upplysa huru härmed förhåller sig. Om min förmodan är riktig, så hafva i,35ö,'ooo r:dr redan blifvit af 3 Stånd beviljade, och detta beslut lärer ej kunna rubbas. Underl. Ridd.Secret. tillkännagaf, att förhållandet vore sådant som Hr von Hartmansdorff uppgifvit, med det undantag, att den af BorgareSt. beviljade summa icke utgjorde mera än i,3oo,ooo r:dr. StatsUtsk. hade nemi. inalles för fängelserna tillstyrkt en summa af i,55o,ooo r:dr; men BorgareSt. hade afslagit den del deraf, som varit afsedd till uppbyggande af ett fängelse efter Amerikanska metoden, utgörande 25o,ooo r:dr. Frih. Boye, Ludv.: Jag vet sannerligen icke hvartill det ena Ståndets inbjudning hos det andra skall tjena, om icke, på sätt hittills öfligt varit, att en sådan skall kunna bifallas. Jag tror icke att det låg i formen något hinder i vägen för R. o. Ad. att bifalla hvad Utsk:n föreslagit.
Detta skedde väl icke; men var det icke jag, som uppmanade dig att icke uppgifva dina anspråk, oaktadt jag väl visste, hvem hon älskade? Jag är olycklig, då jag är brottslig, och att jag är det, ser jag nu först klart. Jag styrdes af fåfänga och beräkning ... visserligen också af kärlek, Harald, men hvad var den kärleken värd, då han trifdes tillsammans med så föraktliga känslor. O, om Irene lefde, nej, om hon åter uppvaknade, att jag finge äfven för henne bekänna min nedrighet, att jag på något sätt finge godtgöra, hvad jag brutit. Ser du Harald, jag älskar dig och ville ändå att hon vaknade åter; finner du icke, att jag ångrar mig? Men hvad hjelper all ånger, hvad gagna alla tårar, när det gjorda är gjordt, och Irene icke mera vaknar. Qvinnlighetens ädlare sidor hade vunnit seger öfver qvinnlighetens alltför vanliga lyten. Den sanna känslan hade brutit sin damm och Emilie gret bittert. – Hon vaknar icke – sade Harald och Emilie gret bittrare. Då nalkades henne grefvinnan Henning och tryckte ömt hennes hand. Modren ville så gerna trösta den, som älskade hennes son. – Hon vaknar – sade Amalia – tyst, men hon vaknar. – Drag dig undan Emil – hviskade Emilie till sin bror; han förstod henne och lydde. Harald och grefvinnan gingo fram till Irene. Ja, Harald tyckte sig märka en viss lifsfärg på hennes kinder. Detta ansåg han nästan för en inbillning, men han sade: – Nu skola vi sakta och försigtigt bära den dyrbara bördan till värme. Nu bars Irene på sin madrass af de fyra till Haralds kammare och nedlades jemte madrassen och den lilla örongotten på hans säng. De satte en spegel för hennes mun ... det slog imma derpå. Harald kände på hennes puls och fann den ... slå. Åter fuktade han hennes tinningar med vatten; Amalia gjorde ännu ett försök med sin luktvattensflaska och hade den glädjen, som äfven alla andra, att den skenbart döda slog upp ögonen.
Anmäldes oell bordlädes nedannämnde, frän Utsk:n inkomne Mein., Betänk:!) och Utlåten, nemi. från Konstitutionsutskottet: N:o 72, med anmälan om de i förstärkt Konst.Utsk. verkställda omröstningar; N:o 73, ronde åtskilliga till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag b vilande Grundlagsändringsförslag; StatsUtskottet: N:o 218, ang:de arfvoden åt biträden vid renskrifning inom Exp.Utskct; N:o 219, angtde den under innev:de riksdag verkställda statsreglering och den för bestridande af Riksg.kontorets utgifter erforderliga allmänna bevillning; N:o 220, ang:de särskilda gratifikationer till åtskilliga af StatsUtsk:ts tjenstemän, och för lemnadt biträde vid behandlingen af Utsk:t tillhörande ärenden; BevilluingsUtskotteti N:o 48, angide beräkningen af tullmedlen, saluaccisen, postmedlen, stämpelpappersafgiften och bränvinsbränningsmedlen; N:o 49, med förslag till bevillningssummans utgörande; Lagutskottet: N:o 71, i ani. af väckt motion om ett tillägg till 15:dekap. 2:dra §:u Rätteg.Balken, i fråga om fullmäktigskap; Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.Utskit: N:o 47, i ani. af återremiss af Utsk-.ts Betänk. N:o 25, innefattande yttrande öfver väckta motioner om ändringar i gällande föreskrifter rör.de vilkoren för afsöndring af jord och andra lägenheter å landet; N:o 48, i ani. af väckta motioner om förändrade föreskrifter i afs:de på lekmannaoch kolportörsverksamheten inom församlingen; H. XI. 22 33S Den 24 Oktober f. tn. N:o 49, ang:de särskildt arfvode åt den person, hvilken i egenskap af Sekreterare biträdt Utsk:t. H.
Vånga socknar af nämnde län, genom öfversvämning ofta tillskyndade betydlig skada åt de kring dess stränder belägna hemman och då genom sjöns utdikning icke allenast denna olägenhet skulle kunna afhjelpas utan äfven många hundrade tunnland god och odlingsbar mark vinnas, hvarför kostnaden, enligt hvad vid motionen fogade handlingar utvisa, beräknats till 40,000 R:dr B:ko, anhållit, att, om statens till - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 163. gångar icke skulle medgifva anvisandet af hela denna summa, 10,000 R:.dr malte beviljas såsom anslag och 30,000 R:dr såsom lån; c) af Riksdagsfullmäktige)! ,/. Holm från Stockholms län, sorn, enär samllige hemmansegare, hvilkas egor gränsa intill Angarns sjön, belägen i Wallentuna härad och nämnde län, redan bekostat afvägning för nämnde sjös sänkning och deröfver låtit upprätta karla och kostnadsförslag, hvaraf visat sig att omkring 300 tunneland mark kunde blifva odlingsbar, föreslagit, alt Rikets Ständer måtte bevilja j: delar af det för berörde sjö-a Rappning erforderliga belopp, 9,461 R:dr 23 sk. 4 rst. B:ko. d) af Riksdagsfullmäktige!! Pehr Pehrsson från Wermlands län, som till afböjande af den skada sjön Sommelen, belägen i Kila socken, Näs härad och nämnde län, genom öfversvämning årligen förorsakade och då strand-egarne icke sjelfva förmådde bestrida de utgifter, som för sjöns sänkning erfordrades, begärt, att Rikets Ständer matte för berörde ändamål anvisa 9,000 R:dr B:ko, dels såsom Ian, dels såsom anslag utan åtcrbetalnings-skyldighet; och har motionären bifogat häröfver af Majoren D. IV. Lilljehöök och Löjtnanten 0. E.
Väl återstå ännu några speciella frågor, såsom, angående Biträden för Hjelmare Sluss-Verk, Söder Telje Canal, Gymnasii byggnader i Skara och Calmar, med flera mindre föremål för understöd af Banken, hvilka uti Calculen älven förslagsvis upptagas och medverka, att ballancera Sedelstockens belopp inom de utstakade gränsorne, men äro ej af den vigt att de i allmänna Finance-planen derutöfver erfordra något serskildt rum. Förenade Utskotten gå nu alltså, att framlägga den sednare delen af ämnet , eller den , som angår medel till beredande af Stadga i myntets värde, i sammanhang med förenämnde reglering till Näringarnes vidmakthållande och förkofran. 233 Staisoch Banko-Utskottens Bet'ankanden» För Iren 1819 och 1820 blifver Bankens behållna inkomst obetydlig , emedan Fastighetsoch Odlings.Fånen , jemte Biträdet till Götha Canal, upptaga största delen deraf. För de tre senare åren tillväxer den deremot starkare, dels genom då odisponerade afbetalningar å Stats-Verkets Gäld, dels, emedan Ränte-vinsterne blifva större, i den mon Fastighets-Lånen och andra försträckningar närmas till deras maximum. Efter Calculen kari emedlertid antagas, att, sedan af förra Ständer redan an viste utgifter, jemte nu föreslagna dispositioner, blifvit verkställde, återstår i medeltal, under loppet af Fem ar, från och med 1819 tillochmed i823,omkringEn halfMillion i Banko Sedlar årligen, användbar för det vigtigaän* damålet , att gifva stadga åt Bankens Sedlar och påskynda den tidpunkt, då omständigheterne kunna tillåta, att, utan förstörande skakningar, besluta och i verket sätta en stadig mynt-reglering.
För sådant ändamål borde det förbjudas bolagsmännen »tt, förrän bolaget upplöses och alla dess gällande skulder blifvit godtgjorda, af tillgångarne verkställa utdelning annorlunda, än emot ställande godkänd borgen för återbäringsskyldighet, i den händelse en sådan skyldighet, för betäckande af bolagets skulder, motsvarande hela beloppet af dess i bolagsordningen bestämda aktiekapital, kunde blifva af nöden; äfvensom det stadgande meddelas, att bolagsstyrelsens ledamöter böra noga vaka deröfver alt sådan säkerhet ställes, så ock att densamma icke förminskas eller förfares, vid påföljd att såsom för egen skuld ansvara för den förlust, som kan uppkomma genom deras underlåtenhet i förenämnde fall, § io. Ordningen synes fordra, att icke blott några, ulan alla undantagsfall först upptagas i lagen, innan den allmänna bestämmelsen om bolagsmännens frihet från ansvar för skulder, hvilka öfverstiga aktie-kapitalet, utsättas, äfvensom för tillämpningen är nyttigt att hänvisa till den lag, efter hvilken dessa undantagsfall skola bedömas. Till dessa lärer äfven böra räknas det, att åtgärder eller beslut - Kongl. Maj ds Nåd. Proposition, N.o 5 6. 17 slut tillkommit, hvilka pröfvas hafva förnärrrat fordringsegares i lagen om aktiebolag bestämda rätt vid andra tillfällen, än de förut i samma lag nämnde. I följd häraf komme den i 10 § utsatta allmänna regeln att apptagas i en nästföljande §. § U. Uti denna §, som, enligt hvad i nästföregående § blifvit anmärkt, komme att blifva § 12, ansågs böra tilläggas, att årsslämning skulle sökas genom bolagsstyrelsen. § 14. Med undantag af hvad härom i slutet af anmärkningarna vid § 1 är antydt, och med anledning hvaraf ett tillägg till samma § blifvit föreslaget, synas de uti 14 § lemnade hänvisningar till andra lagar och författningar i fråga dels om bolag, som icke enligt denna lag tillkommit, dels om ämnen, som i denna lag ej innefattas eller dertill höra, icke vara af behofvet påkallade. Justilie-råden Stråle och Grefve Snoilsky> hvilka förklarade sig vara i väsendtliga delar, af olika tankar med Högsta domstolens öfriga ledamöter, afgåfvo följande yttrande:
Magistraten åligger att, i samråd med stadsnämnden, hvarje år innan den 15 April, upprätta förslag öfver stadens utgifter och inkomster under den tid, som förflyter intill upprättandet af nästa års stat, och skola, för sådant ändamål, de öfriga styrelser och redogörare, hvilka hafva kommunalmedel om hand, hvar för sin förvaltning, dylika förslag till Magistraten före Mars månads utgång aflemna. 204 Nämnde förslug skola specifikt upptaga utgifter oell inkomster under följande hufvudtitlar, nemligen: Utgifter: l:o Den brist, hvarmed föregående årets utgifter möjligen öfverskjutit inkomsterna; 2:o Medel hvilka, under den tid staten omfattar, böra utgå på grund af gällande förförbindelser eller förut fattade kommunalbeslut; och 3:o Den summa, som erfordras till fyllande af de allmänna behof, hvarom Magistraten eger att hos allmänna rådstugan eller stadens äldste göra framställning; skolande under denna titel jemväl upptagas ett efter omständigheterna lämpadt förslagsbelopp i penningar, att för oförutsedda behof af Magistraten, med stadsnämndens samtycke, användas; samt Inkomster: l:o Det belopp, hvarmed det föregående årets inkomster möjligen Öfverskjutit utgifterne; 2:o Utestående uppbördsmedel, räntor, hyror och arrenden, tomtören, jordränta, umgälder å den allmänna rörelsen och andra dylika inkomster, hvilka påräknas böra under den tid staten omfattar, inflyta, samt 3:o Medel, om hvilkas uttaxering, till fyllande af brist i tillgångarne, Magistraten eger att göra framställning; börande i sammanhang härmed hänvisning lemnäs på de grunder, efter hvilka, med hänsigt till de särskilda utgifternas beskaffenhet, uttaxeringen verkställas må. 82 § (SS 77, 78). Sedan, enligt hvad i 34 § sagdt är, beslut blifvit fattadt angående så väl de särskilda belopp, hvilka för olika föremål skola hos de skattskyldige uttaxeras, som grunderna för dessa uttaxeringar, samt bevillningstaxering med staden försiggått, åligge det Magistraten att, med ledning af förenämnda beslut och taxeringslängden, låta genom vederbörande tjensteman, upprätta skattelängd å stadsutskylder för det löpande året.
Per Nilsson, från samma landskap, föreuade sig med den förre, och trodde det vara genom ”beskattning af förmögenhet och inkomst, som man borde utkräfva Statens behof”, ilan förordade penningeskatt, emedan verldserfarenheten bestyrkt, att spanmål och lifsmedel blefve af allt högre värde, under del att penningen, till följd af de ädla metallernas tillväxt, samt sedelmynts och vexlars förökning, folie. Andra ledamöter, såsom Bengt Gudmundsson från Halland, yrkade, i sammanhang med Skatteförenklings-komite'ns förslag, mantalspenningarnes afskaffande och klandrade komile'en för det hon ”endast sökt komma till förenkling af skatteväsendet —; men icke framställt något förslag om skatternas mindskning”. Under sednare öfverläggningar om saken, då fruktan för skatteminskning hos andra Stånd föranledt gensträfvighet mot den s. k. skatte] or enklingen, begagnades endast detta uttryck, eller ock skattejämkning. Hvad har kunnat förmå Borgare Ståndet att, med sådan ifver, åtaga sig denna saks befordran, alt det derutinnan varit likasom BondeShs anförare och förestafvare af ordalagen i dess beslut? Jag kan icke inse, att någon annan omedelbar fördel skulle derigenom tillskyndas städerna, än den förut nämnda, nemi. torgprisens sänkning, hvilken Petter Jönsson från Jönköpings län, i plenum d. 21 Okt. 1848, omförmälte. Ståndets ifver, för sakens genomdrifvande, hänvisar alltså på något aflägsnare mål. Att delta hemligen vore jordbeskattningens förvandling till bevillning, sade Hr Lagergren, d. 26 Juli 1848; men ingen uptog denna del af hans tal lill besvarande, och Ståndets medlemmar hafva, såvidt jag kunnat förnimma, ej nämnt annat, än hvad den K. propostn omförmäler. Den 3 Maj.
Dessutom var han hungrig, och middagen väntade honom hemma hos föräldrarne. Tröttheten narrade honom att stanna framför hvarannan butik. Vid ett fönster, där några rödaktigt brinnande gaslågor fladdrade öfver långa rader af begagnade manskläder, blef han länge stående och stirrade utan en tanke i hufvudet på ett par ljusa, grå byxor, som stänkte in en erinran om bjärt och skrikande elegans midt bland de andra blygsammare, gråsvarta eller snusbruna plaggen. Det hade tydligen från början varit ett par ovanligt extravaganta byxor, harlekinrutiga på snedden och med breda, svarta band vid sidorna. Tomas tyckte sig ha sett dem förr. Ju längre han såg på dem, desto starkare blef hans öfvertygelse, att det var Gabels byxor. »Nej, hemåt alltså ...» På hemvägen köpte han en revolver. Konsul Arvidson satt på sitt kontor i det privata mottagningsrummet och ögnade igenom sin senaste post. Det stora mahognyskrifbordet framför honom var belamradt med böcker, brochyrer och papper, en tänd arbetslampa med blågrön kupa, en skrifbordstelefon och en flaska portvin med ett halftömdt glas. Det knackade sakta på dörren, som för öfrigt stod på glänt, konsuln ropade »stig på» utan att se upp, och Karl Hammer kom in. »Det är en herre som önskar tala med konsuln,» sade han. »Det här är hans kort. Han säger, att det gäller en ytterst viktig angelägenhet.» Konsul Arvidson tog kortet, som Hammer räckte honom och läste med rynkade ögonbryn namnet på en tegelhandlare, som han kände till genom andra, och med hvilken han hvarken hade eller ville ha några affärer. »Bed honom komma in.» Tegelhandlaren stod redan i dörren och bugade; midt på golfvet bugade han ännu en gång. Då han kommit fram till skrifbordet, bugade han tredje gången och räckte fram ett papper. Konsul Arvidson höll det länge i sin hand och betraktade det utan ett ord: först utan pincenez, sedan med pince-nez. Slutligen lät han pince-nez’n falla, men fortfor alltjämt att betrakta papperet utan att röra en min. Tegelhandlaren skrufvade på sig och hostade ett par gånger. Tystnaden började kännas tryckande.
Fyra män utsändes att rekognoscera. De hade ännu icke återvändt, när i det öppna rummet ofvanför den halfva väggen visade sig konturerna af ett hufvud och en dämpad röst sade: Gefahr! Gefahr! Nu väcktes alla de sofvande, två man utsändes och återvände om några minuter med en halfvuxen pojke, så trasig, så smutsig och af ett så afskräckande vildt utseende, att någre af de uppskrämde israeliterne gjorde korstecknet, såsom de sett katolikerne göra, ty mot gastar och onda andar ansågs ingenting annat hjälpa. Fången hade låtit taga sig utan försök att fly. Han förhördes och svarade med samma dämpade röst, såsom hade han fruktat lyssnare: Gleich fort!25 Todtgebrannt werden! Föga belåten med detta korta svar, lät Assar Kaba rikta två musköter mot fången och frågade hvem som utskickat honom. Den trasige pojken skrattade föraktligt och svarade på samma böhmiskt tyska munart: Rid! Rid, om du vill hafva mer än en half timme att lefva! Petrowitz väntar på sömnen och midnatten. Bland alla Böhmens vid denna tid ryktbare röfvarechefer var Petrowitz den slugaste, blodtörstigaste och mest fruktade. Man höll ett kort krigsråd. Pojken kunde vara en förrädare, en lockfågel, utsänd till att locka ett rof i bakhåll. Det syntes säkrare att tillbringa natten under gevär i stallet, som dock erbjöd något skydd, än att våga sig ut på okända vägar i mörkret. Under denna rådplägning återvände de fyra först utsände spejarne. De hade smugit sig in i hålvägen och på afstånd upptäckt en lägereld bakom bergväggen. Man hade att befara angreppet af en öfverlägsen styrka, och spejarne tillrådde ett skyndsamt återtåg samma väg som man kommit. Fara, fara! Innebrännas! Genast bort! Rådet antogs. Hästarnas hofvar omlindades med halm för att icke förråda de flyende. Men i detta mörker, på denna oländiga väg och utan vägvisare! Fången sade: Jag känner vägen. Binden mig framför den främste ryttaren, men lämnen mig tygeln och händerna fria!