Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridderskapet och Adeln. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets den 16 och 19 dennes på bordet lagda Utlåtande: N:o 82, angående regleringen af utgifterne under Riks-statens första Hufvudtitel, Prot.-Utdrag den 23 April 1851. 24.5 biföll Ridderskapet och Adeln livad Utskottet i detta Utlåtande hemstält och tillstyrkt, samt lade Utskottets yttrande om tillökningen och slutsumman af det kontanta anslaget till denna hufvudtitel samt den deremot skeende indragningen af do indelde räntorne och spansmålsanslagen, till handlingarne. S. D. Vid förnyad föredragning af Siats-Utskottets den 16 och 19 dennes på bordet lagda Utlåtande, Nio 83, angående reglering af utgifterna under Riks-statens andra Hufvudtitel, biföllos 2, 3, 4, 5, 6, 8,10, 11 och 12 punkterna af detta Utlåtande, samt lades 1, 7 och 9 punkterna till handling arne, med Ridderskapet och Adeln förbehållen rätt att, sedan serskildt Utlåtande i fråga om förbättrade lönevilkor för Hofrätternas ledamöter samt en del tjenstemän och vaktbetjente inkommit, jemka anslagen för Hofrätten i öfverensstämmelse med det beslut, som i anledning deraf kan blifva fattadt. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets, den 16 och 19 dennes på bor det lagda, Utlåtande, N:o 84, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens tredje Hufvudtitel, beslöt Ridderskapet och Adeln att, med bifall till lista punkten och den del af 3:dje punk ten, hvaruti blifvit tillstyrkt, att denna Hufvudtitels anslag må varda oförändradi till de belopp, som, å Utlåtandet bifogad tabell, finnas uppförda, af Rikets ständer bifallna, afslå Utskottets i sistnämnde punkt gjorda hemställan, i fråga om en underdånig anhållan hos Kongl. Majit samt lades 2:dra punkten till liandlingarne.
Riksgälds-kontoret af större eller mindre del utaf de derifrån utbekomna medlen; — att, hvad särskildt beträffade det för karantäns-kostnaders bestridande utgilna belopp, Riksgäldskontoret desto mindre hade att förvänta någon återbetalning deraf, sorn det vid sistförlidna Riksdag anvisade mindre kreditiv måst för enahanda kostnader ytterligare anlitas; samt att det således syntes ändamålslöst att i räkenskaperna än vidare upptaga meranämnde kreditiv-fordringar, helst deras fortsatta balansering kunde föranleda oriktig föreställning om Riksgälds-kontorets disponibla tillgångar eller verkliga kapitalöfverskott. Vid de af Revisorerne uppgifna och utredda förhållanden, och då Utskottet jemväl delar Revisorernes härvid yttrade åsigter, får Utskottet tillstyrka, att ej mindre Riksgälds-kontorets, redan för flere år tillbaka inom linien i räkenskaperna förda, återseende fordran för de, under tiden mellan 1854 och 1855 samt 1840 och 1841 års riksdagar, lyfläde medel utaf dåvarande mindre kreditiv, än de i samma verks räkenskaper hittills balanserade fordringar, i anledning af verkställda utbetalningar utaf ofvannämnde under riksdagen åren 1847 och 1848 beviljade 5:ne kreditiver må, vid afslutandet af nysslprlidet års hufvudbok, i vanlig ordning afskrifvas. Stals-Utskotlels Utlåtande, JYs 07. 3 Angående återstående fordringar hos f. d. Kongl. Nummer-lotteriets kolleklörer. (1853 års Revisions-brrältelse sid. 37.) DS enligt hvad Riksgälds-kontorels Ombudsman i sin till Revisorerne afgifna berättelse anmält, tillgång tili liqviderande af dessa fordringar saknats ej allenast hos gäldenärerne, förre Nummer-lotteri-kollektörerne C. H. Rolin och J.
- Riktigt. Jag inser, att köpmännen måste skilja emellan så olika ting. Också var det icke min mening att taga din barmhärtighet i anspråk för Karmides' räkning. Han skulle dessutom vara för högmodig att emottaga den, fastän stränghet, tillämpad av dig i detta ögonblick, måste tillintetgöra hela hans framtid. - Det är illa det, men nu ämnar jag verkligen vara sträng, så sträng som möjligt. - Jag ser saken från samma förståndiga sida som du, fortfor Petros, men skillnaden är, att jag just i denna samma sak ser något längre än du. - Vad menar du? - Jag menar, att om du fullföljer ditt uppsåt mot Karmides, så återfår du på långt när icke allt vad du lånat honom ... - Bah, det vet jag, inföll Baruk med en axelryckning; den vissheten har förorsakat mig en sömnlös natt, men nu skall jag finna mig i mitt öde. - Och du sätter honom ur stånd att för framtiden gottgöra dig. - Du kommer mig att le. När skulle han någonsin varda i stånd därtill? Du talar om hans framtid som om något stort och lysande. Jag vill icke ge en slant för den. Må var och en be den allsmäktige bevara sig för en sådan framtid! Man tarvar icke spådomsande för att se, varthän den lutar. - Men om du misstager dig? Om Karmides en dag är den rikaste man i Aten? - Han skulle då ärva, menar du? Jag har skaffat mig noggrann underrättelse om hans släkt och hans utsikter åt det hållet. Tyvärr, de äro, icke heller de, värda så mycket som en slant. Han har ärvt en gång för alla. Ödet vill icke ösa mer guldstoft i det sållet. - Här är icke fråga om arv, utan om giftermål. - Om giftermål? inföll Baruk överraskad. Om giftermål och rik hemgift? Är det så du menar? - Just så. - Hm, det skulle då förmodligen vara med mina penningar i hemgift han ville gälda sina skulder till mig, tänkte Baruk. Min biskop, tilllade han högt och i betänksam ton, vem skulle då den rika arvtagerskan vara, till vilken Karmides friar? - Han friar, såvitt jag vet, ännu icke till någon. - Då vet jag mer än du, tänkte Baruk.
Sedan det ej lyckats mig förmå någon annan alt väcka motion om nödigt serskilt anslag till, af högt behof påkallad, reorganisation af Garnisons-sjukhuset i Götheborg, hvilken motion måhända till större fördel för ifrågavrde sjukhus och säkert bättre, än af mig, kunnat af annan person framställas; så nödgas jag, i egenskap af Kommendant i nämnde stad, vördsamt anhålla: icke allenast att, ett anslag, för 1 gång, stort Tiotusen (10,000) R:dr r:mt till underhåll pr år, må beviljas till meranämnde Sjukhus, försättande i erforderligt skick, åtminstone för den närmaste framtiden; utan ock, att till StatsUtsk., dit jag förmodar denna motion blir remitterad, få rättighet inlemna faktiska uplysningar i ämnet. Begärdes på bordet. Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från StatsUtsk. inkomne Mern. N:o 3, med återlemnande af åtskilliga inom BondeSt. väckte motioner, ang:de den s. k. personliga skydds-afgiftens användande; N:o 4, med återlemnande af K. M;s af BondeSttill Utsk. remitterade Nåd. Propos., ang:de vissa ändringar i nu gällande stadganden om utskrifningssättet och inrättningen af allmänna beväringsmanskapet; och N:o 5, med den till Rikets nu församlade St:r af Fullmäktige i Riksg.Kont. afgifna berättelse. H. R, o. Ad. åtskiljdes kl. \ på 12 på natten. In fidem protocolli. Albert Alunck. 238 Den i December f. m. Tliorsdagen den 4 December 1856. Plenum kl. 10 f. m. Just. 3:ne prot.utdr. för d. 3 dennes f. m. Hr Anckarsvärd, August, upläste 2:ne motioner af följa nde innehåll: l:o.
Qvinnan sade att de först ”gingo öfver gärdesgården vid granarne”. Men så gingo de tillbaka och ”bort vid brunnen”. Hon kan icke berätta redigt och jag kan icke få lokaliteten klart för mig, ty jag hade ju icke tid att utfråga henne. Idas förra piga hade talat om för henne att kyrkoherden och Ågren brukade gå arm i arm på nedersta gången på kyrkogården om qvällarne. Hela fjolåret var han kär som en klockarkatt. Han kunde knappt se på någon annan eller tala med någon annan, i år tycks han vara lugnare. I år är det hon som hänger efter honom. Om sommarqvällarne i fjol sprang han fram och tillbaka utanför hennes fönster. Då öppnade hon och så konverserades der. Sedan promenerade de i trädgården och brukade mycket sitta i lusthuset. En qväll hade Ida kommit och ämnat gå in i lusthuset. De sutto der. ”Jag ser att jag är öfverflödig här,” sade hon. Han reste sig förlägen, liksom för att gå emot henne, men hon vände sig om och gick. Sist jag var i prestgården yttrade kyrkoherden: ”Jag bryr mig icke ett tecken om hvad de säga om mig, men våga de någonting till mig, då är jag icke rädd för att gifva dem svar; och då skola de få se med hvem de ha att göra.” Och dervid drog han samman sina svarta, rörliga ögonbryn och tittade fram under dem med sina lömska, trotsiga ögon. Ida säger att de andra sönerna blygas öfver att gå tillhopa med henne, för hennes kryckors skull; men aldrig Axel. Han bjuder sin mor armen, och det faller honom icke in att tveka ett ögonblick. Härom qvällen, då Christian och jag voro i delo med hvarandra derför att jag nekat att låna Svensson den Fyris’en med ”Efter torgdagen” ute, hade han följande två kostliga uttryck.40 ”Jag har bara den pretentionen, att jag vill behandlas som en menniska, och icke som en betjent eller hejduk, som man kan snusa till ” ”Man kan dricka ett glas för sällskaps skull, som ett nödvändigt ondt, men dricker man för det är godt, då är man för långt kommen.” ”Perserna ( ”Den jordiska knuten kan man visserligen hugga af, men då skall man också vara en Alexander.”
Olägenheterna af en längre uppsägning äro sali des inga. Deremot skulle olägenheterna al en upplåning a vista blifva ganska betydliga, och Lill och med sådane, att om den nya DisconLen derpå skall grundas, jag för min del heldre instämmer med Herr Ribbing att tillstyrka fullkomligt afslag; ty följderne af en sådan upplåning skulle blifva alldeles desamma som af ny sedelfabrication. Bankens för närvarande utelöpande sedlar till valeuren af 1000 R:dr och derutöfver uppgå till ij million, och sedlarne på 5oo R:drs valeur uppgå troligen till lika mycket eller tillsammans 3 millioner, hvilka genast skulle inströmma tili Banken, för att utbytas mot de nya räntebärande sedlarne, under det att ett lika belopp andra sedlar utgick i låneväg i rörelsen, der ingen lucka för deen blifvit öppnad. — Jag får på dessa skäl yrka bifall till Utskottets förslag, och får tillika hos dem, som önska en upplåning a vista, anhålla, alt dä allt nytt måste erfara motstånd, de icke ville öka detta motstånd genom nyheten af en upplåning a vistautan häldre antaga Utskottets förslag, äfven 0111 det i deras tanka skulle vara sämre. Herr Hjerta: Hvad beträffar sjelfva nödvändigheten af en upplånings-rörelse i Banken, hoppas jag, att opinionerne der - ig8 Den 3o November f. m. om redan tillräckligt stadgat sig. Eli så-, dan anstalt står i det närmaste sammanhang med realisationen, med ordningens införande i alla creditförhållanderi, och med möjligheten för BancoS, ty reisen* att i framtiden så leda utvexlingen, att ingen stockning kommer att äga rum, och svårare händelser derigenom undvikas. Jag tror ock rätta tidpunkten nu vara inne, att besluta en sådan anstalt, men icke att bestämma allt, sorn tillhör verkställigheten; ty jag tror, alt, genom det redan fattade beslutet angående myntbestämningen, sådane förändringar i penningeförhållanderne kunna uppkomma, att det icke blifver möjligt, att på förhand bestämma räntan, eller den lämpligaste betalningstiden, med flere saker, sorn tillhöra verkställigheten, af denna upplåningsanstalt.
Då hon hade slutat, nego alla och tackade, men på eftermiddagen kom fröken Holst till henne och sade med sin klagande röst: »Förlåt mig, bästa fru Curtmann, men tror ni att det är nyttigt, att inge unga flickor lust och längtan efter främmande och nya saker, som de ändå aldrig kunna få? Jag tror det enda rätta är att lära dem älska sin dyra pligt och prisa sin Fader, som utdelar den jordiska arfvedelen olika. Förnöjsamhet och samvetsgrannt uppfyllande af de dagliga sysslorna, det är hvad ungdomen bör lära sig. Vi i verlden erfarna böra inte fresta dem att utsträcka sina händer efter askfrukterna vid det Döda hafvet.» Nina blef först ond. Hon sade i temligen starka ordalag, att hon icke ville beskyllas för att inverka dåligt på de unga, derför att hon hade läst en liten berättelse för dem, och bad fröken Holst komma ihåg, att det var hon, Nina, som hade upprättat och underhöll skolan, och att hon också kunde vilja ha ett ord med, när det gälde behandlingen af de unga flickorna. »Naturligtvis», sade fröken Holst mildt som en martyr, som böjer sig för stenkastningen, »det är ju fru Curtmanns guld, som uppehåller skolan. Jag har ju bara gifvit det andliga arbetet, den dagliga ömma tillsynen. Jag har ju bara gifvit mödan och ansträngningen, och om jag nu skall betraktas som en öfverflödig tjenare, skall jag inte sätta mig emot det onda. Jag finner nog någonstans mitt dagliga bröd, och för guld kan nog fru Curtmann kunna köpa sig en annan tjenare, som följer sin jordiska, och inte som jag, blott sin himmelske husbondes befallningar!» Nina sade henne, att hon alldeles icke tänkte på att afskeda henne, men fröken Holst tyckte om den förkastades roll, det var en liten omvexling på våreftermiddagen, och hon blef rödare och rödare kring ögonen, darrade mer och mer på rösten och stod i ödmjuka ställningar med sänkt hufvud och nedhängande armar. Det hjelpte icke, att Nina motsade henne. Fröken Holst kom tillbaka till skolan med den underrättelsen, att hon skulle lemna sina älskade, dyrbara elever. Hon var icke god nog.
Har den någonsin funnits, så är den nu ohjelpligt förbi.” ”Ändå fördunklar hon äfven nu alla andra skönheter i ” sade en ung man, leende åt den unga flickans ifver, som yttrat de sista orden. ”Det är sannt! ni är också en af dem, som beundrat denna förtrollerska, hvilken dock enligt min smak ej förtjenar en hundradedel af allt det grufliga beröm, man slösat på henne. Jag säger med flit slösat, ty dermed är det sannolikt slut numera. Dessa ord sades med hemlig triumf af den ofvannämnda unga damen. ”Och hvarföre det?” frågade Elisabeths försvarare allvarsamt. ”Enligt min smak åter har fru Lindmark, långt ifrån att förlora, vunnit hvad utseendet beträffar, ty denna genomskinliga blekhet ger blott ett luftigare uttryck åt hennes sylfidiska gestalt.” Detta korta samtal hade blifvit hållet helt nära Rudolph och ej ett ord hade undgått hans öra. Hans hjerta talade högt samma språk, som den andres tunga, och dock uppsteg också en smula bitterhet på samma gång vid åsynen af Elisabeths djupa blekhet och den sorgedrägt hon bar. Han kände för väl orsaken till båda och den grämde honom, på samma gång den uppväckte ett slags despotiskt beslut hos honom. Virginia hade satt sig bredvid Elisabeth, men snart kommo vänner och bekanta, som lockade henne med sig på promenad i de andra rummen. Elisabeth satt ensam qvar. Dock kommo också till henne bekanta, som med ytligt deltagande gjorde sig underrättade om hennes helsa, ”som såg för skral ut!” Äfven en hop unga herrar närmade sig henne, ifrigt bedjande om första, andra, tredje och fjerde danserna; men utan all framgång, ty Elisabeth förklarade bestämdt att hon ej ville dansa. Till de beklagande och frågande fruarna åter sade hon kort: ”att hon ej mått illa, att hennes helsa var fullkomligt bra,” och dessa trumpna svar hade till följe att hon snart blef lemnad i ro, det enda hon önskade. ”Aldrig såg jag maken!” utropade fru A... ”Hvad tror hon sig vara för ett underdjur?” ”Om man sålunda lönas för sitt deltagande, så är det mycket bättre att ej visa något alls,” sade fru B.. förtrytsamt.
I detta möte, den nyare protestantismen fiendtliga, Romerska katholicismens hörnesten, hvilken ansluter sig till Påfven Innocentius III:s nyss omnämnda, sä kallade, heliga (kanoniska) lagar, vidblifver den Romerska kyrkan sin gamla imperatoriska, herrsklystna karakter, i det den nemligen »påstod, att det tillkom kyrkan och kyrkan allena att afgöra allt, hvad som skulle anses som giltig grund för att ingå eller fortsätta äktenskap» (D:r Rudelbach) och härvid skärptes allt som tillhörde benediktiorien, notorieteten och vigseln, och hvilket adopterades af de utbrutna Lutherska kyrkorna, och icke minst i Sverige af de, staten och kyrkan gemensamt utfärdade lagar. Svenska kyrkan och staten i förening, hafva likväl gått vida längre än sjelfva Tridentiska mötet, i det att detsamma, på grund af mensklig praxis, som föga aktar kyrkan längre, än hon inrymmer menniskors frihet, nödgades att tillika, i öfverensstämmelse med några äldre Påfvars mildare tänkesätt, otvetydigt förklara: «att det är alldeles intet tvifvel underkastadt, att hemliga äktenskaper, när de endast äro afsiutade med kontrahenternas fria vilja, må betraktas såsom kyrkliga och verkliga äktenskaper, och att alltså de äro att fördöma, såsom de ock nu fördömas, hvilka detta neka. Äfvenså fördömas de, som påstå, att äktenskaper, som äro ingångna af barnen utan föräldrarnes samtycke, äro i sig sjelfva ogiltiga och kunna antingen bifallas eller upplösas af föräldrarne; men att kyrkan (uti detta beslut fördömer således kyrkan sig sjelf) likväl af giltiga och goda skäl, har städse förbudit sådana förbindelser». (Consil. Tridentin. Sessio. XXIV — af Rudelbach citerade.) Så liberalt i tänkesätt, har ännu icke Svenska statens och kyrkans kombinerade lagstiftning kunnat blifva, utan fast mer, om ett «hemligt äktenskap» timat, vore det ock emellan de redligaste, trognaste, aktuingsvärdaste personer, så stadgar denua ännu hårda medeltidslagstiftuing i civilisationens Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
Riksgälds-kontoret erhålla ersättning för sin fordran för den af ofvanbemälde Kommitté utbekomna förskotts* summa, som icke, genom aflemnandel af den, enligt Kommittéens afgilna redovisning, återstående behållning, blifvit Kongl. Statskontoret godt gjord. De hittills anställda undersökningarne samt upprättade planerna och koslnadsförslagen hafva likväl, såsom redan vid redogörandet för resultaterna af dessa undersökningar blifvit amfördt, allenast omfattat en del af de i det nu föreslagna jern vägssystemet ingående stambanorna; varande, efter hvad Utskottet inhemta), nordvestra stambanan från Nerike genom Wermland till Norrige och den östra genom södra delen af Östergötland och Småland ännu icke undersökta, samt delaljmätniugarne för norra stambanans utsträckning från Sala lill Gefie-Dala-banan och utgrening mot Örebro icke verkställda. Dessa hittills icke förrättade undersökningar rörande östra stambanans sträckning genom Småland hafva således hindrat Utskottet ingå i pröfning aT den för riket i allmänhet vigliga frågan oru ej denna bana kunde och borde ledas genom sistnämnde landskaps mera odlade och befolkade trakter i granskapel af städerna Ekesjö och Wexiö. Utskottet lärer icke behöfva uppgifva skälen för sin åsigt 0111 den stora viglén af sagde undersökningar och angelägenheten af desammas fortsättande samt fullbordande innan de jernvägs-anläggningar, hvilka nu komma alt beslutas, varda vlterligare utsträckta och dertill erforderliga medel framdeles af Rikets Ständer anvisade. Sådana undersökningar böra dock, för alt uppfylla dermed afsedda "ändamål, omfatta icke blott tekniska och topografiska, utan äfven statistiska förhållanden; och saknaden uti Jernvägs-koinmiltéens betänkande af nödiga uppfysningar i sistnämnde hänseenden har uti ej ringa grad ökat svårigheten för Utskottet all med fullständig sakkännedom behandla de Rikets Ständer under innevarande riksdag underställda frågor otti bestämmandet af sträckningame för hufvud-linierna i landets jern vägs-system.
Lika med Grefve Frölich, tror jag äfven, att hvar och en annars valbar, blott Den 25 Maji. i45 blott han är inom Riket boende och besuten, bör kunna väljas; men jag föreslår, att, om någon inskränkning härutinnan skall ske, tvertemot hvad som eger rum i afseende på val af Folkrepresentanter i de fleste andra constitutionella Länder, bör den åtminstone ej stadgaS inom trångare område, än Länet. En Bonde kan, hvarpå vi äfven hafva flera exempel att åberopa, vara ganska väl känd af Allmogen i hela Riket, och således äfven i hela Länet, der han bor, för sitt förhållande såsom Riksdagsman; men lian kan just derigenom, och för det han beifrat vederbörande Auctoriteters, äfven inom sjelfva Länet, orättvisa och godtyckliga åtgärder, hafva ådragit sig desse lätt på valen influerande Etnbetsoch Tjenstemäns ovilja, eller åtminstone beredt deras tjenstviliighet uti att hindra en sådan Riksdagsmans återväljande. För öfrigt ju mer ett valsätt uttrycker den stora pluralitetens mening, dess mer kan man hoppas, att män af en oegennyttig och oafhängig caracter blifva valde; somlige Härader hafva icke 1-V‘ltd så många väljande och valbare, som ett annat. Åtminstone är detta fallet i Skåne, der t. ex. Skytts Härad består nästan endast af Skattebönder, men det mycket mindre folkrika Jerrestads mest af Frälse, icke Skattebönder. Jag tillstyrker derföre, alt väl minst en Fullmäktig bör väljas för hvar Domsaga, men att den valbara ej behöfver 26 H. 10 Den 25 Maji. vara vald af det Härad, i hvilket han är bosuten, för att få väljas af andra Härader, icke heller behöfver vara bosuten inom Domsagan, utan blott inom Länet, (ehuru jag helst ville, att han endast behöfde vara det inom Rikef), samt att valet sker på ett enda ställe för alla Häraderne inom Domsagan.
Justerades 3 prot.-utdr. för d. 23 dennes. Uplästes till justering och godkändes nedannämnde från Exped.Utsk. inkomne förslag till R. St:rs underd. Skrifvelser till K.M.: Den 24 November. 175 J\s 192, i anledn. af K. M:s Nådiga Propos. om ändring i 39:de, 40:de m. fl. §§:r i Reg.F:n, samt 4:de, 6:te m. fl. §§:r i RiksdagsOrdn:n; J\a 193, med förslag till Förorda., angde handelsböcker och handelsräkningar; samt A? 194, ang:de inköp af en staty i marmor, tillhörig sterbhuset efter Majoren A. Schiitzercrantz. Äfvenledes uplästes till justering och godkändes ett från Exped.Utsk. under JVs 27 inkommet förslag till § i Riksdagsbeslutet, an:de ny instruktion för R. St:rs Revisorer öfver BankoDiskont-verket och LåneKontoren. Företog H. R. o. Ad. val af ytterligare 6 Suppleanter uti Förstärkta RankoUtsk.; och befunnos, vid valförrättningens slut, dertill hafva blifvit utsedde: 255. Frih. Falkenberg, C., med 26 röster. — 661. Hr Klingstedt, Fullm. Hr af Geijerstam, C., med 26 röster. — 49. „ Eratt af Hoglunda, Fullm. Gr. Hamilton, M-, med 25 röster. — 86. Stuart, C. G., med 25 röster. — 396. Frih. Gyllenhaal, Fullm. Gr. Taube, H., med 25 röster. — 2145. A. Hr af Nordin, Fullm. Hr Tersmeden, Nils, med 24 röster. Efter emellan dem, som erhållit lika antal röster, anställd lottning till bestämmande af ordningen för deras inträde i Utsk. Frih.
Vid förnyad föredragning af Lag-Utskottets den 8 dennes e. m. på bordet lagda Utlåtanden: N:o 19, i anledning af väckt motion om ändring i Tull-författningarne; och N:o 20, i anledning af väckt motion om ändring i sättet för Landsoch Stads-Fiscalers tilloch afsättande; fann Ridderskapet och Adeln för godt att till Lag-Utskottet återlemna de i nämnde Utlåtanden omförmälde motioner, för att af Lag-Utskottet behandlas. S. D. Vid förnyad föredragning af Lag-Utskottets den 8 dennes e. m. på bordet lagda Utlåtande N:o 21, i anledning af väckt motion om utfärdande af en ny Consuls-stadga, fann Ridderskapet och Adeln för godt förklara, att den uti nämnde Utlåtande omförmälde motion bör af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet behandlas. S. D. Remitterades till Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten: Kongl. Maj:ts den 11 dennes e. m. på bordet lagda Nådiga Skrifvelse af den 4 nästföregående, angående Stångjernssmidet och den gröfre jernförädlingen i Riket; Lag-Utskottet: Kongl. Majrts den 11 dennes e. m. på bordet lagda Nådiga Skrifvelse af den 24 sistlidne Mars, angående förslagen till ny Civiloch Criminal-lag, tillika med de, i anledning deraf, denna dag afgifne yttranden. 2(6 Fröt. Utdr. d, 22 April 18/f.o. Från Högvörd. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo följande memorial och Utlåtande af Banco-LJtskottet, nemligen: IN:o 9, i anledning af väckt fråga om användandet af i Bankens General-cassa N:o 1 förvarade utländska medailler och mynt till förökande af Bankens Mynt-Cabinett. Bifölls. N:o 10, i anledning af framställde anmärkningar vid Utskottets under N:o 6 afgifna memorial.