Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anhåller att med några ord få understödja Hr Ehrenhoffs förslag. Det skäl BankoUtsk. emot haus motion anfört, synes mig icke vara af någon större betydenhet, hvarföre jag icke tror att R. o. Ad., på grund deraf, bör tillbakavisa ett anspråk, så billigt som det här framställda. Jag tror fasthellre, att det vore Staten värdigt, att tillåta en tjensteman representant-kallets utöfning, utan någon minskning i hans lön; men då här icke är mera begärdt, än att han skall få behålla halfva lönen, så synes mig billigheten i ganska hög grad tala för bifall till denna begäran. Dessutom har erfarenheten till fullo visat, att åtminstone inom de embetsverk, som sortera under K. M., det icke mött några svårigheter, att vid inträffande fall få en tjenst bestridd emot godtgörelse af half lön; och om än Banken skulle blifva nödsakad att af egna medel fylla arfvodesbeloppen, så kan jag, lika med Hr Ehrenhoff, ej finna någon obillighet deruti. Om man jemförer förhållandet emellan representant-kallets utöfning af R. o. Ad:s och af de öfriga Ståndens medlemmar, så visar detsamma sig såsom i pekuniärt hänseende för det förstnämnda Ståndet i hög grad ofördelaktigt; och då här erbjuder sig ett tillfälle att, uti ett enstaka fall, åtminstone i någon mån afhjelpa den olägenhet, hvarmed det nyssberörda, samhällsvigtiga kallets utöfning för ganska många af B. o. Ad:s ledamöter är förenad, bör detta tillfälle, i min tanke, ej af R. o. Ad. lemnäs obegagnadt. Erih. Den 16 November. Frill. Alströmer, Carl Jonas Oscar: För mili del kan jag ej understödja Ur Ehrenhoff. Frågan iir af en ganska ömtålig art och liar ett mycket nära samband med 7 9:de § Riksd:sOrdn:n, som stadgar, att ingen af 1’. o. Ad. skall kunna, af hvad anledn. som helst, förmenas att Riksdag bevista.
Uti häröfver, i följd af meddelad Nådig Remiss under den 28 sistlidne Oktober afgifvet gemensamt utlåtande, hafva Krigs-kollegium och Förvaltningen af Sjöärendena, jemte förmälan, att, enligt Kongl. Kungörelsen den 23 Januari 1842, Nämndemän nu äro, när de tillkallas för att biträda vid syner, värderingar, besigtningar, m. fl. förrättningar för Kronans räkning, berättigade till skjuts och traktamente, med undantag för de tillfällen, då Nämndemännen, såsom ledamöter i Härads-Rätt, uti förrättningen deltaga, då de biträda vid syner och besigtningar å ryttare-, knekteoch båtsmanstorp, och då sjelfva förrättningen samt resan till och' från förrättningsstället tillsammans icke fordra längre tid än en dag, för öfrigt i underdånighet anfört: att hvad först anginge syner och andra förrättningar, i hvilka Nämndemän såsom Härads-Rätts ledamöter deltaga, kunde för försvarsverkets räkning biträde af Nämndemän i sådan egenskap, Kollegierne veterligen, icke ifrågakomma vid andra tillfällen, än vid laga syner å militia3-boställen, eller vid endast sådane syneförrättningar, som af domhafvande eller auditör, hvilken äfven är domare, verkställas; och som, jemlikt Kongl. Förordningen den 6 Juli 1720, Härads-Nämnd skall på extra ordinarie kronoförrättningar sig sjelf underhålla, och Kongl.
Majit ville till Rikets Ständer öfverlemna den, enligt deras underdåniga anhållan, rörande Pedagogierna verkställda utredning, hvilken utredning jemväl sedermera blifvit Rikets Ständer meddelad, i afseende på dessa skolor endast föreslagit Rikets Ständer, att ett belopp af 24,000 Ridr ärligen måtte under instundande statsreglerings-period, i stället för det vid sistlidne riksdag, till utvidgning af och löneförhöjning v/d Pedagogierna, å Riksgälds-kontoret anvisade anslag af 30.000 Ridr årligen, få för samma ändamål användas och. jemte öfriga anslag till folkskolorna, om hvilka E. K. Majit ämnade besluta särskild nådig framställning, utgå af den för folkskoleväsendets befrämjande alsalia andel af personliga skyddsafgiften. Uti den särskilda Proposition, E. K. Majit den 21 Oktober samma år till Rikets Ständer aflålil, angående anslag lill folkundervisningens befrämjande, är i afseende å detta ämne meddeladt, att, då Pedagogierna af ålder varit räknade till folkskolorna, ehuru synnerligen Stadspedagogierna varit afsedda att utgöra ett slags högre folkskolor, hvilket ändamål de flesta bland dem också på ett tillfredsställande sätt uppfyllt, E. 180 ExpeditionsUIsko (tels Förslag till underd. Skrifvelsa N:o 197. K. Majit på sätt uti Propositionen angående Statsverket blifvit antydt, funnit ledande till Större enkelhet och ordning att del understöd, som af statsmedel kunde blifva Pedagogierna meddelad!, ulginge lika med öfriga mera tillfälliga bidrag till folkskolorna af den personliga skyddsafgiften, hvarföre E. K. Majit icke äskat fortfarandet under nästkommande stalsreglerings-period, af det extra statsanslag, 30,000 Ridr årligen, som vid sisllidne riksdag blef å Åttonde Hufvndliteln upplördl.
Efter jemväl inhemtad kännedom om innehållet af de yttranden, som vid sistnämnda .Nådiga Propositions remitterande till Utskottet blifvit inom de sär - 20 Slats-Utskottcts Utlåtande, N:o 273. skilda Riks-Stånden afgifne, har Utskottet tagit i öfvervägande hvad Kongl. Maj:t här ofvan i Nåder föreslagit, dervid Utskottet ej kunnat förbise, att samtlige nu ifrågakomne anslag blifvit begärda under förutsättning, att tillgång härför skall erhållas af den ökade stats-inkomst, som förmodas uppkomma genom införande af den vid innevarande Riksdag föreslagna förändrade bränvins-lagstiftning. Denna sednare fråga är ännu icke afgjord; men, äfven om den nya lagstiftningen kommer till stånd, och Stats-verket genom den ökade bränvinsskatten erhåller större tillgångar, än som deraf för den ordinarie Stats-regleringen äro påräknade, synes det likväl mindre lämpligt att å dessa meddela anvisningar, innan nämnde lagstiftning visat sina resultater och erfarenheten sålunda ådagalagt, till hvilket belopp den ökade stats-inkomsten ungefärligen kan beräknas. Hvad för öfrigt angår detta öfverskott under det första året af nästa Stats-reglering, eller år 1855, torde detsamma, åtminstone till betydlig del, komma att erfordras till den i den föreslagna nya författningen omförmälda inlösning af bränvins-tillverknings-redskap. Följande år, eller 1856, kan väl ett större öfverskott å ifrågavarande inkomst emotses, men då skatten till största delen emot slutet af året inflyter, blifver följaktligen beloppet deraf för nyssnämnde år kändt först efter början af nästa Riksmöte, som inträffar den 15 Oktober samma år, hvadan ock lämpligast synes, att Rikets då församlade Ständer om dispositionen af det möjligen blifvande öfverskottet besluta. Dessutom förekommer, att till åtskilliga af de föremål, för hvilka anslag nu äro ifrågasatta, medel redan blifvit vid innevarande Riksdag beviljade, såsom till anläggning af nya och förbättrande af backiga eller eljest mindre goda vägar, till befrämjande af utdikningar och aftappningar utaf sanka trakter och sjöar, in. fl.
Att R o. Ad. måtte vid denna riksdag besluta, att, huru än Riddarh.I>irekt:ns beslut kommer att lyda, jag fortfarande måtte utfå mitt anslag, samt att jag erhåller tillträde till Riddarh.-arkivet eller Genealogierne alla timmar på dagen, då det rum, hvaruti de äro förvarade, icke af Direktms eller andra sammanträden är uptaget. Såsom bilagor till denna min motion bifogas Riddarh.Uisk:ts Utlåt. N:o 10 samt Bilt. till Svenska Adelns Ättartaflor (Andraafdela, pag. 70 9). Sedan detta Mera. blifvit begiirdt på bordet, anmälte sig och yttrade Gr. af Ugglas, Carl Ludvig: Då Hr Anrep framställt detta ärende i form af motion, torde den måhända böra till Riddarh. Ut.sk:t remitteras. Jag anhåller derföre om en sådan remiss, men tillika, att R. o. Ad. behagade förelägga Utsk:t, att så fort som möjligt inkomma med sitt Utlåt, i frågan. Hr Hjärne, Harald: Ehuru Hr Anrep begagnat ordet motion, tror jag dock icke att hans framställning är af sådan beskaffenhet. Min öfvertygelse är, att rättast vore att genast höra Riddarh.Direkt,:n, emedan den korta tiden icke tillåter en remiss till Riddarh.Utsk:t. Jag anhåller emellertid, då jag icke ser någon ledamot al Direktm närvtde, att ärendet måtte få hvila på bordet. Gr. af Ugglas: Jag tror att den konklusion, hvartill Hr Hjärne kom, står i motsats till hvad han åsyftade i början af sitt yttrande. Han önskade nemi. skyndsamhet och begärde ändock ärendet på bordet. Jag har deremot anhållit, att saken genast måtte remitteras till Riddarh.Utsk:t. För min del tror jag icke att någon officiel kommunikation emellan Utsk:t och Direkt.-n behöfver ega rum, utan föreställer mig att rnotionen ändå kan vara ett återvänta om uågra dagar. Hr Hjärne:
Jag får hemställa, om en återremiss af ifrågavarande Utlåtande möjligen kan hafva den af Friherre Anckarswärd och Herr Hjerta föreslagna påföljd, att Utskottet skulle tillstyrka, det BondeStåndet måtte få sine tryckta Protocoll gratis. Detta är ju en ny motion, alldeles i strid med BondeStåndets beslut, och måste såsom sådan behandlas. Utskotn II. i o Den 3 Februarii e. ni. tet lärer icke möjligen kunna handlägga mälet annorlunda, än sådant det från BondeStåndet blifvit remitteradt. Herr Grefven och Ordföranden frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg de ■vid StatsUtskottets ifrågavarande Utlåtande gjorde anmärkningar böra föranleda lill detsammas återremitterande. Ropades Ja och Nej. Herr von Hartmansdorff, August: Jag får vördsamt underställa Ridderskapet och Adeln, om vi icke kunde genast förena oss antingen om återremiss af Utlåtandet, eller om bifall dertill; ty jag tror mig serskildt med visshet veta, att det redan är af 3:ne RiksStånd bifallet; hvadan vårt beslut numera hvarken gör till eller ifrån i sjelfva saken. Friherre Cederström, Jacob: Då den fråga, som nu blifvit af Friherre Anckarswärd och Herr Hjerta vackt, ej varit föremål för BondeStåndets beslut, utan är en alldeles ny motion, kan den visserligen ej föranleda till återremiss af Utlåtandet. Ej eller lärer det vara Ridderskapet och Adelil tillståndigt att genom anmärkningar upprifva ett enskildt beslut af ett annat Riksstånd. Då ett Stånd fullmyndig! beslutar, måtte det ej vara med skyldig höflighet Stånden emellan förenligt, att ett annat Stånd vill Den 3 Febr tiar i i e. m. j^7 tillrättavisa det förra. När nu BondeStåndet remitterat frågan till StatsUtsköltet, och detta utlåtit sig deröfver, samt BondeStåndet bifallit samma Utlåtande, bör återremiss icke hos oss komma i fråga. Jag anhåller derföre om proposition till bifall å Utlåtandet.
Sedan Magistraten och Borgerskapets Äldste, häröfver hörde, den to Mars 1837 till omförmäldle förslag lemnat deras samtycke, är hvad sålunda afslutadt blifvit, bos Eders Kongl. Majit af Öfver-Stålhållare-Embetet i underdånighet anmäldt, med hemställan, om icke Eders Kongl. Majit skulle i Nåder läckas tillåta, att, utan hinder af Kongl. Brefvet den 11 November 1817, enligt hvilket Comiterade för Börs-, Brooch Ilamnbyggnaderne voro ifrån södra Slussverkets reparation och ombyggnad befriade, ombyggnaden af samma slussverk måtte af bemälde Comiterade besörjas, samt stadens dertill af Eders Kongl. Majit bestämda bidrag, 20,000 Ridr årligen under tio år, på det sätt och med de vilkor Comiterade föreslagit, af Börs-, Brooch Hamnbyggnads-Fondens medel afsättas och, gemensamt med det för enahanda ändamål beviljade lika stora anslag af Handelsoch SjöfartsFonden, i enlighet med de af Eders Kongl. Majit i Nåder meddelade föreskrifter, af nämnde Comiterade förvaltas samt till Slussens ombyggnad användas. Till denna underdåniga hemställan har Eders Kongl. Majrt i Nåder lemnat bifall, genom skrifvelse till Öfver-Ståthållare-Embetet den 28 April »837; ij öl jd hvaraf Sluss-inkomsterne, å hvilka, på grund af Eders Kongl. Majlis Nådiga Bref den 12 December 1835, ny Taxa, till förhöjde belopp, äio utfärdats den io Februari i83o, ifrån Stadens intrader under tio år försvunnit. Anläggningen af en Sluss bredvid den gamla, efter förbättrad plan och med utvidgade dimensioner, är, enligt Öfversten och Riddaren Lagerlieims förslag, beräknad att kosta 394,247 R:dr 24 sk.
Enligt hvad Utskottet inhemlal, är för närvarande vid Sjukhuset en Prestman på de af motionärerne uppgifne vilkor tills vidare anställd, med åliggande hufvudsakligen att vid besök å sjuksalarna lemna de sjuke och lidande en kristlig uppmuntran och tröst samt att en gång i hvarje vecka å ge mensamt rum inom sjukhuset meddela konvalescenterna religions-uudervisning. Härigenom torde dock anspråket på en ordentlig själavård om sjukhusets talrika personal, beräknad till 200 sjuke i medeltal för dag, icke vara uppfyldt, och ej heller lärer med billighet kunna fordras alt någon person för den ringa ersättning, som nu bestås, skall deråt mera odeladt egna sin lid. Det biträde, som 1 i berörde afseende må vara all påräkna från Garnisons-försainlingarnes prester, är tvifvelsutan ringa, enär desse, såsom boende på spridda ställen inom staden, icke finnas alt vid behof genast tillgå. Och ehuru nämnde prester måste anses fortfarande pliglige att, jemte fullgörande af predikoskyldighelen, särdeles uppå kaliel - Stats-Utskottets Utlåtande N-.o 7/. 21 se, vid sjukhuset sig inställa, synes likväl en trägnare och daglig tjenstgöring derstädes icke böra af dem påfordras, helst Regements-pastorerne äro af sina embetsgoromål under en del af dagen derifrån förhindrade och Bataljonspredikanlerne åter innehafva lönlösa befattningar. Utskottet anser derföre af vigt, altför den presterliga befattning, som vid sjukhuset nu finnes, en lämplig aflöning å stat uppföres, så att tjenstens innehafvare må kunna mera uteslutande sysselsätta sig med den andeliga vården om Inrättningens sjuke; och föreslår Utskottet, att, jemte nuvarande förmåner af fri bostad, ved och ljus, ett årligt arfvode af 300 R:dr Runt beviljas och å sjukhusets stat uppföres för en prestman, hvilken, boende på stället, med undantag af den Söndagliga gudstjensten, bestrider religionsvården derstädes.
Om jag nu antager att f:delar af det hittills utelöpande Discont-Rörelse-Capitalet, omkring i5 Millioner, blifvit, emot första Inrättningens esprit, begagnad till Förlager åt Jordbruk och Näringar, således nära 10 Millioner, hvarå 8 Procent utgå; så gör det endast för dessa 10 Millioner en Räntegärd af 800,000, eller 200,000 Riksdaler mer än om aldrig någon Discont existerat, samt för hela DiscontCa pita let 1,200,000 Riksdaler, eller 3oo,ooo Riksdaler utöfver Laglig Ränta. Det är sannt, att Disconterne visserligen i sin mån bidragit till Odlingens befrämjande m. m., men huruvida vinsten deraf med så hög Ränta, i det hela är särdeles uppmuntrande, må säkrast bevisas af den allmänt öfverklagade Penningenöden, hvilken existerade innan Disconterne folio. — När raan härjemte betraktar, att ett på Discontvis förvaltadt Capital dubbleras på 1 r år, och att således RiksDiscontens eller Bankens 6 PappersMillioner förökas; det vill säga, De?i 5 Januarii. 349 skuldsätter Landet till 12 Millioner efter 11 är, samt till 24 Millioner efter 22 år, och så vidare, om det finge gå i samma Proposition, så inser man tydligen, att dessa Inrättningar med 6 .Procents Ränta äro den drygaste och ojemnaste Beskattning ett Land någonsin kail hafva, emedan den endast drabbar den productiva delen af Nationen, och några andra, till hälften ruinerade Personer. Ätt nedsätta DiscontRäntorna å PappersMyntet för så stor del, som erfordras till Rör relseCapitalet, till Jordbruk och Näringar, anser jag således såsom absolut nödvändigt, och vågar framställa den sanningen, att mindre antal Personer gå till sin undergång, om Disconterne helt och hållet vid detta Riksmöte afskaffas, än deras, som bibehållande af Disconterne, med den höga Räntan, gå, med långsammare steg, lika säkert dertill.
9Jiaj:té nåbiga ^ropofttion, angåenbe fättet för återbetalning af lån, bevtljabe utaf allmänna mebel till un# berfföb för vattettaftappningar eller anbra förberebanbe åtgärber för förre oblingéföretag; 90:o af ben 15 717aj f. å., angåenbe referperanbet af be to ib 1840— 1841 arens Dttföbag anwifabe ©tatébtbrag för hamnanläggningen vtb 5lf)uS ocf> upprensningen af Svottneån; 91:o af famina bag, angåenbe fättet, orbningen od) vilforen för utbetal# ning af anflagé od) lånefummor, till befrämjanbe af oblingöföretag ocf> allmänna arbeten; 92:o af famina bag, angåenbe förräntanbe af (5jfplanteringS#.$afjan$ mebel; 93:o af famina bag, angåenbe inlöfen af förläntngar, upplåtna till SöfåS ©ilfvervetf; 94:o af famina bag, i anlebning af befö ölongl. 3ftaj:tö nåbiga fPropo# fition, angåenbe förre SDepartementS#£ljeferneS v ib ©enera(#'htllfti)relfen 9}re# ftbenten af 2Mllbergl)S od) ^anöit#9våbet Qklerti befrianbe från åbömbt erfätt# ningä# 33 ningöanfroar i målet, rövanöe
Man kunde tänka sig, att en sådan minister blefve mägtigare än Konungen sjelf, och att han, efter att hafva inkommit i Konungens Råd, kunde ställa sig i spetsen för ett emot Konungamagten fiendtligt parti. Sådant anser jag visserligen icke sannolikt; men möjligt vore det dock. Jag får således, med instämmande i den åsigt, som reservanterna samt flera talare härstädes yttrat, begära den propos., att Just.Statsministern ej må derjemte vara ledamot af Konungens Högsta Domstol. Hr Cederschjöld: En värd talare har påstått, att en domare ej vore riktigt qualificerad till administratör eller Konungens rådgifvare. Jag får dervid erinra, att jag föreställt mig, det regeringsbestyret hufvudsakligen och i sin högsta potens är utöfningen af den högsta rättvisa, och att det derföre vore önskligt, att Konungen i sitt Statsråd hade icke blott en, utan flera män, som ägde noggrann kännedom om Sveriges lagar och kunde styrka Konungen till de beslut, som dermed vore öfverensstämmande. Hr von Hartmansdorff: Jag instämmer med de värda talare, som begärt, att första frågan måtte blifva, huruvida Just.Statsministern bör på en gång tillhöra Konungens Statsråd och Högsta Domstol. Beträffande sjelfva saken får jag i R. o. Ad:s minne återkalla, hvad jag derom för n år sedan yttrade både i tal och tryck, och hvilken mening jag sedan ej funnit skäl att på något vis frångå. Jag tror nemi. på de skäl, Hr Lefren anfört, att föreningen af dessa båda befattningar är oriktig, och jag anhåller att dertill få lägga ett par anmärkningar, som jag ännu ej hört framställas af någon bland de värda talare, hvilka här yttrat sig för samma mening: 1:0 Att då ingen kan på en gång vara närvar, i a:ne särskilda myndigheter, men likväl hörer till dem båda, och dessa hafva samtidiga öfverläggningar, såsom Statsrådet och Högsta Domstolen, måste det hända, att om Just.ministern är tillstädes i Statsrådet, skall hans ledning af Högsta Domstolens göromål saknas, och i händelse han föredrager att vara tillstädes i Högsta Domstolen, skola bans upplysningar och råd i Statsrådet fattas.
Det var en rodd på nära två mil. Men Klas hade sin mamma i sta’n, och kom han inte hem, så blefve hon rakt ifrån sig. Sagdt och gjordt. De lade ut och började rodden. En i stöten hvilade sig, medan de två andra rodde hvar sitt par åror. Klas, som var den starkaste, rodde hela tiden. När blåsten var för hård, rodde två, och den tredje sköt på vid akterårorna. Ändå var det flere minuter, när det såg ut, som om de ej kommo ur fläcken. Uttröttade och hungriga kommo de till Berg, där de lade i land för att äta och hvila. Utanför sista slussen sågo de en ångbåt, som lagt sig för ankar. – Kan han inte gå öfver sjön? sade Kalle. – Det vet jag inte, svarade Klas. Men Erik mente, att det var så mycket styfvare, om de kunde gå, när ångbåten inte kunde. Sedan fortsattes rodden, och vid åttatiden hunno de den punkt, från hvilken de i medvind kunde fara rätt in i Stångån. De vände båten och läto den glida ut. Klas och Kalle sutto vid årorna, Erik satt i aktern med bössorna. Plötsligt kände de, hur ekstocken vände och drefs rätt ut på sjön. Från land kommo stora lergula böljor krönta med gulhvitt skum efter dem, och långt ute på sjön tumlade böljorna öfver hvarandra, som om de mötts från olika håll och nu rasande stridde om herraväldet. – Vänd, skrek Erik och försökte byta plats med Kalle. – Sitt still. Det går inte. Vinden har slagit om. De tre gossarna sågo på hvarandra. De sutto aldeles tysta och sågo blott, hur de rycktes bort af den våldsamma orkanen. Det gälde att hålla ekan rätt på böljorna och så låta den drifva. – Om vi bara kan komma opp på Tvärskogs udde, sade Klas. Annars drifva vi ända ner till Norsholm, och då vet ingen, hur det kan gå. Ett besynnerligt lugn tycktes hafva kommit öfver dem alla. Ty ingen sade ett ord, men hvar våg, som kom, lyfte dem högt upp i luften, och för hvar gång syntes i skymningen den skogiga udden alt närmare.
Kto 367, i anledning af Kongl. Maj:ts Kådiga Skrifvelse, angående det å Riks-Statens t Prot.-Vtdrag den 4 Felruaril 1830. 51 tredje Hufvudtitel uppförde anslag till Durchmarche kostnader; N:o 368, i anledning af Kongl. Majus Nådiga Remiss uppå f. d. vice Kronofogden M. Dahlgrens underdåniga ansökning om eftergift af honom till betalning ådömde balancemedel; S. D. Föredrogos å nyo och biföllos följande Stats* och Banco-Utskottens , den 28 sisth November, afgifna och, den 7 derpåföljde Januarii e. m., på bordet lagda Utlåtanden' N:o 31, angående väckt motion ora lån till Staden Uddevalla; N:o 32, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss af en till Kongl. Maj:t ingifven underdånig ansökning om byggnads-hjelp för Öregrunds Stad efter den derstädes timade eldsvådan. S* D. Vid förnyad föredragning af Lag» Utskottets, den 19 sisth Januarii, under N:o 359, afgifna och, den 25 i samma månad e. m., på bordet lagda Utlåtande öfver gjorda anmärkningar vid Utskottets, under Nio n6, förut meddelade Betänkande, i anledning af Kongl. Majits Nådiga Proposition, angående 53 Prot.'ZJtdrng den 4 Februarii 1830.' ansvar å dem som, bortföra andras minderåriga barn, blef berörde Utlåtande af Ridderskapet och Adeln afslaget. S. D. Remitterades till Stats■ och Panco'TJtskotten: Herr Ribbings, Arvid, den 1 5 sistl.
Tror jag ej, att det är Provincerna nyttigt, att största delen af deras utlagor sammandragas till Stockholm, hvaritrån den sällan återgår utan 6 å 7 procents nya årliga utgifter, då deremot Soldatens underhåll stannar inom provincen På dessa grunder skulle jag aldrig med min rösträttighet tillstyrka Arméens reducerande till StatsCassans fördel, såsom mindre nyttigt för jordbruksnäringen. Öfvertygad att Hans Majit Konungen, som dels af den allmänna rösten och dels af erfarenheten, såsom den största Possessionat i Riket, fullkomligen känner de bördor och skatter, som trycka jordbruket samt näringar i allmänhet, visserligen icke kan med nådigt välbehag anse de mångtaligt väckta motioner om tillökningar för Statsbidragen, som förmodligen af välviljan blifvit framstäldte, tror jag med en Den ig Martii, en verklig förtröstan, att vår Nådige och älskade Konung, som så ömt deltar och vårdar Folkets fördelar, häldre ser och önskar mindskarln än ökade pålagor, och, enär dessa med till hälften minskade inkomster ej kunna utgå till lika belopp, som då productionerna betaltes dubbelt högre; så synes tydligen, att den nuvarande nöden samt allmänna förlägenheten påkallar Bevillningens nedsättande såson en conditio sine qua non. Den föregående bevillningen behöfver i synnerhet tvenne correctiver: den ena, att summans fördelning på hvarje Län, som delar tyngderna alltför ojemnt, upphörer, och det andra, att samma Hemmansvärden nu ej bibehållas, sedan inkomsterna blifvit så betydligt, nedsatte. Med den upplösning, som nuvarande MagazinsDirection synes förestå, tror jag likväl vore nyttigt, att genom Associationer inom hvarje Län, några nya SpannmålsMagaziner kunde tillåtas, om de också blefvo förenade med relationer under någon i Stockholm blifvade Centralstyrelse, organiserad af Riksens Ständers Fullmägtige, dock ej med för stora atlöningar, samt för mångtalig betjening, som så ofta delat vinsten. Sådane inom Länen blifvande Magaziner vöre under goda år, kanske en förtänkt välgörande inrättning, i händelse af påföljande missväxt. Bil. till Riddo. Ad. Pr. II Band, 53 Den t C) Mai lii.