Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med afseende å hvad härvid förekommit, hafva Revisorerne ansett sig höra anmärka: — 16 — i:o att, ehuru uti io § af den inora Riksgälds-Kontoret gällande Tjenstgörings-ordning uttryckligen stadgas, att Komraissarierne skola hålla noga tillsyn deröfver, att dem underlydande tjenstemän (bland hvilka Kamrerarne i Bokslutsoch Revisions-Kontoren finnas upptagne) fullgöra sina tjenstepligter, så betydliga anmärkningar, som de, hvarom nu är fråga, kunnat förekomma samt föranleda ej allenast förändringar och tillägg, utan äfven ett särskildt conto i Riksgälds-Kontorets hufvudbok, utan att, så vidt af protokollerna inhemtas, någon anmälan eller framställning härom skett hos Kommissariatet eller någon föreskrift blifvit af Kommissariatet meddelad, rörande de anmärkta oriktigheternas afhjelpande; 2:0 att förefunna misstag och oriktigheter uti flera af hufvudbokens räkningar icke blifvit, på sätt vederbordt, rättade genom tillägg till förut varande conti, utan i stället ett gemensamt så kalladt ”Riittelse-Conto” för sådant ändamål i nästföljande års hufvudbok upptaget; samt 3:o att en under granskningen af 1842 års hufvudbok anmärkt oriktighet icke blifvit rättad förr, än i hufvudboken för år 1844- Enligt hvad af de utaf Revisorerne nu granskade hufvudböckerna vill synas, hafva desamma först efter räkenskapsårens slut blifvit uppgjorda, hvilket föranleder Revisorerne hemställa, att vederbörlig föreskrift må meddelas derom, att Riksgälds-Kontorets hufvudbok för framtiden skall under det löpande året ej allenast uppläggas, utan ock fortsättas, på det att, så vidt möjligt är, Kontorets ställning under årets lopp må derigenom ådagaläggas.
Med återställande af det transsumt af Rikets sednast församlade Revisorers underdåniga berättelse rörande salpeter-fondens förvaltning under åren 1852 och 1853, hvilket Eders Kongl. Maj:t täckts genom nådig remiss öfverlemna till Kommittéen för salpeter-ärendena, med befallning att öfver hvad derutinnan af Revisorerne blifvit framstäldt afgifva underdånigt utlåtande, får Kommittéen, till åtlydnad häraf, nu i underdånighet anföra följande, efter ordningen i Revisorernes framställning: l:o Revisorerne hafva fästat uppmärskamhet dervid, att under revisions-åren kostnaden för den vid krutbruken levererade salpeter af inhemsk tillverkning varit större än för den vara, sorn blifvit från utländsk ort införd. —• betta förhållande har alltid inträffat, och kommer efter ail sannolikhet att fortfarande äga rum, så länge sjelfva näringen inom landet behöfver med anslag så betydligt understödjas; dock torde den uppoffring, Staten härigenom vidkännes, kunna anses fullt motsvaras af fördelen, att hvad för den Svenska salpeterns inlösen med flera dermed förenade kostnader utbetalas, alltid måste komma landets inbyggare till godo, då deremot det kapital, som för den utländska varans inköp disponeras, ur riket försvinner.
Ridderskapet och Adeln, värdigt dess medfödda rättigheter och fadrens minnen, lemnat en föresyn af varm fosterlandskärlek och medborgerlig anda , samt tillika belastat den öfvertygelsen, att Sveriges Ridderskap och Adel utgör ett det kraftigaste stöd för bibehållande af Svenska NationalRepresentationens urgamla anseende. Då Ilöglofl. Ridderskapet och Adeln jemväl alltid hyllat den sanning, att menniskovärde och beder icke uteslutande är fästadt vid tillfälliga lyckans fördelar och det yttre anseendet, utan fast mera beror deraf, att man, i hvilka förhållanden af lifvet sorn hälst, alfvarligt samt efter bästa förstånd och öfvertygelse, uträttar hvad man förmår till allmänt och enskildt gagn, sfi hoppas BondeStåndet, att kunna påräkna Ilöglofl. Ridderskapets och Adelns aktning och bevågenhet, hvarom BondeStåndet också vördsamligen anhåller, jemte det BondeStåndet innerligt och uppriktigt önskar Högloft. Ridderskapets och Adelns Herrar Ledamöter all möjlig sällhet och välsignelse i alla deras ädla företag. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken besvarade Deputalionen sålunda : Ridderskapet och Adeln erinrar sig med sann tillfredsställelse, alt, under det lillryggalagde håde långvariga och minnesvär66 II. 26 Den 19 Mars e. m. da Riksmöte, hafva vid alla tillfällen rönt prof af det Hedervärda BondeStåndets aktning och förtroende, och det är således med den uppriktigaste tacksamhet Ridderskapet och Adeln nu emottager de förnyade uttrycken af sådane tänkesätt. Ridderskapet och Adeln hyser den lifliga önskan, att dessa städse må fortfara, och, ej mindre i offentliga än enskilda värf, för Fäderneslandet bära enighetens frugter — lugn och styrka. Vigtiga, särdeles för BondeStåndet, äro de beslut Rikets Ständer vid denna Riksdag till jordbrukets understöd och Landets förkofran fattat.
Skrifvelse N:o 97. 211 stämd till 500 R:dr Riksmynt och för samtelige Förste Konstaplarne, tillsammans 94, till 120 R:dr R:mt hvardera, att för de tre förste Konstaplarne vid Tygstaten och för lika många vid Artilleri-batteriet i Norrland aflöningen blifvit förhöjd till 120 R:dr R:mt för hvardera, samt alt, utan någon tillökning i det antal Under-officerare Flottans stat för närvarande upplager, nuvarande grader och löneklasser, äfvensom personalens antal inom hvardera blifvit oförändradt bibebållne, utom att Under-styrmännens, Under-konstnplarnes och Undcr-skepparnes löner fördelats i 2:ne klasser, så att af desse löntagare 17 Uoder-stvrmän, 36 Under-konstaplar och 28 Under-skeppare erhålla lön i den högre, samt 17 Under-styrmän, 36 Under-konstaplar och 29 Under-skeppare i den lägre löncklassen, funnit skäligt bevilja en summa, motsvarande tre fjerdedelar af de utaf Rikets Ständer sålunda bestämda nya aflönings-belopp, att utgå för det antal personer, hvilket nu gällande stater för Under-officerarne och deras vederlikar vid nämnde korpser upptaga, samt ett, efter ungefär enahanda grund beräknadt, bidrag lill fördelning emellan nuvarande personal vid Flottans Handtverks-, Timmermansoch Machinist-staler. Då de härtill erforderliga belopp, enligt verkställda uträkningar, utgöra för Underbefäl m. fl. vid Svea Lif-Garde R:int R:dr 4,673: 25. Andra Lif-Gardet „ 4,341: 75. Lil-Gardet lill Häst « 3,846: — Artilleriet: Regementena R:ml R:ar 26,580: — Tyg-staterna. „ 9,395: 25. Flottans Underofficers-korps „ 54.405: 75.
Werket äbragte oförutsedde utgifter för Hamnstängningen och lugnets Återställande inom Hufwudstaden, ffulle hafwas anständ till dest alla de flere utomordentliga behof, som under denna Riksdag kunde komma i fräga, hunnit blifwa kände. suxr». > kx ?rotocollo I. Utdrag Den 12 September. 405 Utdrag af Protocollet, hållet hos Högwörd. Preste - Ständet wid Urtima Riksdagen uti Orebro den ir Seplcmber 1810. S. D. föredrogs ä nyo och bifölls Stats-Utffotteis ben 7 i denne mänad pä bordet lagde Memorial, rörande Arrendet ä Eldgarnsö i Färentuna Häraf af f. d. Swartsjö Län. l-lt »uprs. Lx krotoeollc» I. ^7. Utdrag af Borgare-Ständets Protokoll ivid Urtima Riksdagen i Arebro den 12 September 1810. S. D. föredrogs ä nyo och gillades Bewill. nings.Utssottets förledne gärdag pä bordet lagda Utlåtande i anledning af Kongl. Maj:t dit remitterade Nädiga Proposition angäende förekomna hinder och swärigheter wid werkställigheten af den förnyade Chartä.Sigillatä Förord, ningen. su^r». Lx ?rotoevllo l). Vslerju». Den 12 September. Utdrag af Protokollet, hältet hos Bonde. Ständet ivid Uttima Riksdagen i Orebro den 12 September iZio. att det redan wid förra Riksdagen gjorde wal af Banco. Fullmägtige skulle anses säsom nu genom wal förnyadt; och, i följe deraf, Talmannen, jemte Anders Daniels, son och Per Andersson, ytterligare bibe. hällas i det dem uppdragne Banco. Fullmägtig. skap till nästa Lagtima Riksdag, hwaröfwer dem ock beims genom Utdrag af Protokollet meddelas skulle. Ot suprg. klx ?rvtoaollo 6sbrie! Ösmsnn.
Den 22 Tipril e. nt, RiksdagsOrdningen. §• i4. 3:dje och 4:de mom. eller 6, 7, 8, 9 och 10 punkterne. — _ Valen skola ske inför Magistraten, efter det å hvarje ort hittills öfliga valsätt, deruti likväl ändring kan äga ruin, enär antingen någon Stads famtelige val-berättigade innevånare, eller ock en eller flere clasjer bland deni hos Konungen anhålla örn fafiftällande af en ny val-ordning för Staden, och Konungen efter vederbörandes hörande finner Jkäl att härtill famtycka. Då valen förrättas af Borgerjhapet famfällt, och icke af Electorer, beräknas rösterne efter hvad hvar och en af de väljande till staden skattar, samt för Fahlu Bergslag efter fjerdeparts Grufvedelarne. Annorlunda än genom ordentlig omröstning, med slutne sedlar, af Borgerskapet eller af dess utsedde Electorer, må Riksdags-Fullmågtig icke kallas. Götheborg åge rått att sända Tre, Ståderne af fårfa och andra Clafferne hvardera Två; samt alla öfrige Städer, äfvensom Fahlu Bergslag, hvardera en Fullmågtig. Alla Städer af de tvånne högsta Classerne vare förbundne att sända minst en Fullmågtig j men af de öfrige kunna två, högst tre förena sig om en person, hvilken dock mäste vara till Riksdagsman Den 22 April e, m, 487 r«ld för en af dessa Ståder, der han sjelf Magistratsperson eller Borgare år &.c. Grefve De la Gardie, Jacob: Som denna $. helt och hållet rörer Vålloflige BorgareStåndet, får jag till Högloflige Ridderskapet och Adeln hemställa, om man ej med beslutet derom bör dröja till dess man inhämtat BorgareStåndets mening i denna fråga. Jag tror åtminstone att detta innebår en skyldig aktning för detta Stånd. Herr von Heijne, Georg: Jag skulle gerna instämma uti Herr Grefve De la Gardie* yttrande, om jag trodde det vara en nödvändighet att afvakta BorgareStåndets beslut.
Måhända Ett ännu högre! Visst heter jag Eva Maria, men har aldrig kallats annat än Eva, och ingen fågel talar, och träden sjunga icke i skogen. Hvad är det då för dumheter – Värre än i Annas drömbok – Ej under om man blir yr i hufvudet! Rodnad, förhatliga rodnad! Skola vi sminklösa, med att rodna i tid och otid, straffas för några kinders konstlade färg? Nej jag vill bara lida för egna synder. Hur kan Maria tänka på mig, sakna mig? Ack hon är bättre än jag. I hennes ställe – Men hvad är det nu igen – Nu är jag ju vaken. Vaken! har jag rätt varit det sedan i somras. Jag lade mig för sent, steg upp för bittida då och sof för litet. Nu har man kommit i vanan. Eva! du är blek och har blifvit mager. – Ack nej Pappa lilla, men Eva vill icke drömma och kan icke sofva som förr! Jag skall läsa Grammatika, då måtte man somna som en sten. Jag tror jag skrifver en hellre. d. 30 Dec. Fruntimmer, impertinent, högst impertinent ord! Likasom vi vore träaktigare än mantimren! Och om det än har något att göra med Ask och Embla, hvarföre skola blott vi bibehålla antydan på fordomdags skick. Besynnerlig orättvisa! Och likväl tyckes det som om vi fruntimmer – se der kommer det dumma ordet igen – varit med om språkets bildande. Knappt våra ohöfligaste fiender lära kunna neka dertill, och dessutom, äro somliga ord som qvinnan nödvändigt först uttalat. d. 31 Dec. Jag! det ordet hittade mannen på! Men Pappa är öfver det ordet. Gud välsigne honom! Jag hvarken kan eller törs. Gunla får vänta så länge – Jag vill först skrifva något mer. Förledet år skref jag så litet. Det är de dumma gästgifvargårdarnes fel. När hinner storresare med sina oändliga dagböcker? – de må väl aldrig skrifva dem sedan de kommit hem. Men om Gunla frågar efter sin Nyårsgåfva Åh hon frågar ju aldrig. Romaner. Huru har jag någonsin tyckt om att läsa sådana?
När då mitt äppelträd redan stode i blom, skulle det kanske dröja många år, innan de osatta träden hinna så långt. Därför beslöt jag mig för att » vara så snäll » och redan nu berätta * för Iduns läsarinnor om de rön jag gjort. Jag skall bli bra förtjust, när mitt äppelträd en gång knoppas. Äppelblommorna äro så ljufva — så hvita och skära. Ingen välsignelse är större än arbetets; blott den människa, som med lif och lust under all sin lefnad arbetat, kan säga: jag har lefvat! Goethe. |j5||ifvet har ändå med all sin litenhet och fjs » småfuttighet sin stora tragik emellanåt, » sade doktorn och blåste tankfullt ut röken från sin cigarr. » Tragedierna ha blifvit sällsynta på scenen, men det är icke därför, att författarne sakna ämnen. D e starka passionerna och lidelserna ha visserligen försvagats, och vi öfvergå mer och mer till ljumhetens stadium, men det är icke alltid, som tragedien måste skrika. Den behöfver icke röra sig med stora ord och åthäfvor, som ofta endast tjäna till täckmantel för de små känslorna, utan den har t. o. m. en viss förkärlek för att ströfva omkring midt ibland oss i ami och guttaperkagaloscher. Tragedien har med ett ord blifvit buorgeois. Men ve honom, som råkar ut för den! Skalet har förändrats, men kärnan är lika bitter som någonsin. » Och doktorn fortsatte: » Jag skall berätta ett fall ur min praktik, som alltid stått för mig som en af dessa moderna tragedier, beröfvade hvarje spår af storhet, men som i all sin enkelhet och hvardaglighet synes mig oändligt gripande. Som ung medicinare hade j a g en sommar förordnande som lasarettsläkare i en af våra större småstäder. Tjänstgöringen på lasarettet var lindrig nog, och j a g hade god tid öfver att sköta min enskilda, i början ganska betydande praktik. H u r j a g så hastigt hade fått någon, var mig en gåta, l i k a litet som j a g kunde begripa anledningen till att den så snart försvann. D e t var som en svallvåg, som helt plötsligt fyllde mitt mottagningsrum och därefter lika snabbt drog sig tillbaka.
En liten parentes må här tillåtas. Med en trobjertenbet, som slående karaktäriserar Björnsons energi, då det gäller att föra fram en sak, citerar han, auktoritetsföraktaren, icke blott verkliga auktoriteter (han läser bl. a. upp ett intyg från Kristiania universitets medicinska fakultet), utan äfven yttranden af personer, som han icke ens namngifver. Det gör det samma, bara orden äro starka och expressiva. Sådan är han nu en gång. a. till dessa förfärliga könssjukdomar, som förderfvar så många familjer, och som gripa omkring sig med förfärande hastighet. De tidigare polygamiska förbindelserna leda äfven till otrohet i äktenskapet, och den som är otrogen mot sin hustru kan äfven vara svekfull i utöfningen af sitt embete, i sin affärsverksamhet o. s. v. Med ett ord: måntro giftet — » flerkoneriet » som Björnson uttrycker sig, — depraverar samhället. Då det gäller framhållande af botemedel mot osedligligheten, är Björnson svagare än i sin straffpredikan öfver den samma. Några egentliga positiva förslag framställer hau icke, och det kan då sägas vara svårt nog samt ligger dessutom icke i karaktären af Björnsons hela uppträdande i frågan. Han framträder nämligen allt igenom som en botpredikant. Han manar till bättring, i största allmänhet, han vädjar till presterna som folkels uppfostrare, hvilka behöfde fatta sin uppgift mera tidsenligt och praktiskt, till pedagogerna, af hvilka han fordrar, att de icke blott skola kunna undervisa utan besitta, hvad han kallar, » en etisk talang », cl. v. s., sjelfva genomträngde af ädla moraliska lifsgrundsatser, genom sitt lefverne och sin förmögenhet leda lärjungarne på dygdens väg. För öfrigt förordar han tidiga förlofningar såsom för mannen utgörande preservativ mot ungdomliga förvillelser och äktenskapens ingående vid en mera mogen ålder. (Forts.) Theodor Lindblom. Vårfrost. Af Ave. årdagens bländande solglans låg öfver " AA landskapet.
Då ett sådant frångående af förut fattade beslut icke inom Stånden egt rum, anser jag, att Utskottet bordt vid sin i Betänkandena, N:ris 3i och 32, yttrade åsigt förblifva. Om, vid sådant förhållande, något klander varit att, med fog, göra mot behandlingen af frågan, så hade, som mig synes, detta klander icke rättvisligen bordt kunna drabba Utskottet, hvars af de meddelade gemensamma tankarne beroende förfarande, om icke i grundlagen ordagrannt föreskrifvet, åtminstone, så vidt på Utskottet ankommit, icke varit mot densamma på något sätt stridande. 6 Constitutions-Utskottets Utlåtandet, N:o d°- Sista momentet i 56 §. Regerings-Formen medgifver ingen votering 1 fråga om ett grundlags-förslags tillvaro eller icke-tillvaro, utan innehåller deremot bestämd föreskrift, att resultatet utaf votering i förstärkt Constitutions-Utskott alltid skall blifva, att ett genom voteringen fullständigt beredt utlåtande skall hvila till Riksens Ständers afgörande vid nästföljande Riksdag. Denna föreskrift, långt ifrån att vara mörk, synes mig så fullkomligt klar och tjdlig, att, oansedt de återremitterande 3:ne Ståndens mer eller mindre afgjordt uLtryckta framställning om voterings-propositioners uppgörande, jag icke anser mig kunna afpruta något af min enskildta öfvertygelse om grundlagens bestämdhet om det handlingssätt, den föreskrifver. Af dessa skäl kan jag icke godkänna Utskottets åtgärd att, i närvarande fall, uppgöra voteringspropositioner, enär sådant skulle fordra, att jag, mot min uppfattning af grundlagens bud, skulle deltaga i uppgörandet af sådana volerings-propositioner, hvaraf resultatet möjligen blifver förslagets förkastande, i strid med 56 §. Regerings-Formen.” N:o 4°. Ank. till Exp.-Utsk. d, 3o April, kl. n f. m. Utlåtande till Riksens Ständer, i anledning af 3:ne Stånds åiterremisser ä Memorialet, JV:o 32.
Revisorerne hafva ej heller för öfrigt funnit något att anmärka i afseende på den redovisning af Riksgälds-kontorets inkomster och utgifter, som nämnde hufvudbok innefattar; varande denna räkenskap förd med ordentlighet och noggrannhet, och hafva de under ifrågavarande år till Hiksgälds-kontoret influtna eller derifrån utbetalda medel funnits behörigen verificerade. De utdrag af Riksgålds-kontorets nu granskade räkenskaper, som, enligt reglementets föreskrift, blifvit sammanfattade och från trycket utgifna samt med allmänna tidningarne utdelade, och hvilka räkenskapsutdrag innehålla utförliga uppgifter å Riksgäldskontorets samtliga inkomster och utgifter samt tillgångar och skulder, hafva Revisorerne, vid anställd jemförelse, funnit med sjelfva räkenskaperna öfverensstämmande. I sammanhang med granskningen af Riksgälds-kontorets hufvudbok och dertill hörande handlingar, hafva Revisorerne dessutom genomgått de s. k. liggare, sorn, enligt Rikets Ständers vid riksdagarne åren 1844 och 1845 samt 1847 och 1848 vidtagna beslut, i Riksgälds-koiitoret föras öfver de för åtskilliga städers uppbyggande efter dem öfvergångna eldsvådor, dervarande tomtegare tilldelade lån, äfvensom öfver beviljade statsbidrag för våg anläggning ar och väg förbättringar samt sjösänkningar och andra vattenaftappningsföretag; varande dessa räkenskaper, hvilka äro för flere år upplagda, genom deruti skedda anteckningar och tillagda konti, för sistlidet år vederbörligen fortsatta. Revisorerne hafva jemväl tagit kännedom om den af Fullmäktiges Sekreterare upprättade och fortsatta anteckningsbok öfver alla, på grund af gällande reglemente, till utgående från Riksgälds-kontoret anvisade statsutgifter samt öfriga detta verk åliggande utbetalningar; och, efter hvad Revisorerne härvid funnit, är omförmälda anteckningsbok — deruti hvarje af Fullmäktige mottaget Kongl. bref. äfvensom andra rörande Riksgälds-kontorets utbetalningar meddelade underrättelser och fattade beslut, blifvit till sitt hufvudsakliga innehåll antecknade — förd på ett både fullständigt och noggrannt sätt. 9 Granskningen af Riksgäldskontorets hufvudbok.
Ytterligare kan den årliga land väga tillförseln af hafre från andra län antagas till högst 40,000 tunnor.» »Beräknas nu å ena sidan den af länets socknar uppgifne hafreskörd 285,890 tunnor, och dertill lägges a) Städernas produktion af hafre högst 2,000, b) tillförseln från det inre af länet kanalleden 165,000, c) dito landväg 40,000; så blifver räkningens Debet 492,890. Om så i Kredit upptages: a) Tillgång till hafreutsädet 58,770, b) Konsumtionsbehofvet af hafre inom länet, oberäknadt utfodringen, minst 140,000, c) Kreaturs utfodring å landet, omkring två tredjedelar af den uppgifna spanmålsåtgången dertill 55,000, d) dito i städerna 12,000, e) ofvan uppgifne hafre-utskeppning 327,570; tillsammans 583,340; så, utan att beräkna de jemförelsevis mindre partier, som landvågen forslas åt Norge, eller andra orter utom länet, och oaktadt de i kredit upptagne konsumtions-qvantiteter visserligen äro mycket lågt beräknade, uppkommer en brist af 90,450.» »Tages härvid tillika i betraktande, att vid 1857 års utgång högst betydliga hafreförråder inom länet voro i behåll, som lemnade rum för en ganska liflig skeppning under nästföljande år (endast till Maj månads slut skeppades år 1858 från länets hamnar 161,876 tunnor hafre), så och då produktionen af öfriga sädesslag 8 Göteborgs och Bohus län.
Sparre har sagt, att sådant kan ske äfven om man förklarar, att en från Statskyrkan utstött person skall öfvergå tillannat kristligt samfund, om den utstötte skiljer sig från detta samfund men likväl ej ingår i någo-t annat. Ja, visserligen kan detta inträffa, om nemi. man ställer till oreda i lagstiftningen, meni stiftar man en dissenteriag, kan man ju förordna, att en hvar, som utgår från ett religionssamfund, skall ovilkorligen tillhöra ett annat. Grin har äfven sagt, att han icke kunde veta, om han kunde besvara mina spetsfundiga anmärkn:r, och hans svar har afven visat hans o-förmåga. Han har tolkat 16:de g:n Reg:sF:n sålunda, att den sorn reke erkänner Guds tillvaro, likväl kan hafva en religion. Med den, som har en sådan åsigt, är icke värdt att inlåta sig i någon drseussion. Grin yttrade jemväl, att jag oriktigt citerat några lagparagrafer, men han nämnde likväl icke hvilka. Om mitt minne icke a-IHfö-r mycket felar, har jag citerat endast 16:de §:n Reg:sF:n och 18:de §:n Riksd:sOrdn:n men något misstag dervid har jag icke begått. Äfven har Grin påbördat »ig, att jag förra gången oriktigt citerat hans ord, hvari ha» lien 3 Februari e. m. erkänt religionsfrihetens princip, ehuru han ansåg tiden icke ännu vara inne för införandet af sådan frihet. Det fattades dock icke mycket i tiden, då Grin under några veckor kunnat komma till den förändrade åsigten. Jag vill likväl erinra, att Gr:n då med samma värma ifrade emot den oinskränkta religionsfriheten, sorn han nu försvarar den, och om jag icke mycket misstager mig, hafva vi samma anförande att tacka för den utgång frågan då fick. Såsom skäl för sin förändrade åsigt har Gr:n upgifvit, afl han måst stäila sig R. St:rs beslut tilt efterrättelse.
Dm -i dtiifu.i/if /, 'ii. att Staten bär lika litet sorn enskilde, undan* draga sig att uppfylla sina torbindelser. Annars kunna följderna blifva ganska menliga. Under den tid Öfverste Silfverskjöld var fängen i Frankrike, måste han vara i mistning af flera ars inkomster; och utom detta nödgad»s han äfven med egne medel förskjuta beklädnadskostnaden för sitt Compagnie, sann fick sedermera äfven vidkännas accordets Förlust* vid Pommerns öfverlemnande till Preussen. Allt detta måste lian otvifvelaktig! hafva rätt att få tillbaka. StatsUtskottet har sjelf yttrat, att flere af de Pommerske Regementernes Officerare fått ersättning för dem tillskyndade förluster; äfven som andra Svenska Regementets Cornpagnie-Chefer åtnjutit samma ersättningsfÖrmoner för förlorade inkomster, under den tid de till Pommern voro utcommenderade. Jag hemställer ds, om ej billigheten krälver, att äfven Herr Ofverste Silfverskjöld må tilldelat .ersättning så väl för sitt accord som för beklädnadslörskottet, tillsammans utgörande 9000 R:dr Pommersk Courant. Jag hoppas så mycket mer, att denna hemställan skall vinna behjertande, som representanterne böra vara måne om att aldrig besluta något som kan sägas vara en orättvisa. I anledning häraf, anhåller jag om återremiss af StatsUtskottet* Betänkande. Uppå derefter af Herr Grefven och Landt - Mankalken gjord proposition, fann Ridderskas pet och Adeln för godt, att StatsUtskottet Utlåtande, i anledning af Friherre Wrangels Den i Augusti f, ni. 11 dervid gjorde tnmärkniag till Utskottet återförviia. Företogs till pröfning Statsutskottets den j8 sistledne Julii under N:o 311 afgifne, samt dea 19 derpåföljde eftermiddagen på bordet legde Utlåtande, i anledoing af vackt motion, om ett årligt afvodes anslående för Qfver-Directeuren Schwertz.