Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Prat. 1828-18 io, 4 Sami. a AJd< 1 Baud. 19:de Haft. 3 18 Bil. t. Statss, Oec.-UtsL TJtl. N:o 122. gar i de reglementariska detailerne,- som af Kongl. Maj:t kunna pröfvas nyttige, matte till Rusthållarne vid de beridne eller afsutne CavalleriRegementena varda utfärdad. Flere Ledamöters serskildt meddelade yttrande varder härjemte öfverlemnadt. Stockholm den 5 Februarii 1830. Reservationer; äf Herr Friherre Ceder strom, Jacob: Emot de förenade Utskottens genom vote-1 ring tillkomna beslut, att hos Rikets Högloflige Ständer tillstyrka, det antagandet eller icke af Kongl.- Maj:ts förnyade Nådiga Proposition om ett nytt beklädnadssätts införande vid RusthållsRegementena, ’ må blifva beroende af de fle”sta rösterne inom hvarje Sqvadron eller Com''pagnie, ” samt att, säsoin följd deraf, ”Rusthål”larne böra Sqvadronsj eller Conipngnievis sammankallas uppå Lands-Cancelliet i det Län, ”inom hvilket största Numerstyrkan af Sqvadronen eller Compagniet är förlagd, ’ föranlåtes jag mig reservera och i Stället vördsamt tillstyrka Rikets Höglofiige Ständer besluta, att flesta rösterne inom hvarje Regemente eller Corps må bestämma, huruvida det föreslagna nya Beklädnadssättet må vid samma Regemente eller Corps allmänt införas eller icke, samt att beslutet härom på det sätt må inhemta*, att, Bil. t. Statss. Oec.-UtsL Uti.
Jag har redan flere gånger förklarat, att inga andra upplysningar finnas att er - Den 28 November. 355 hålla, än de, som upptagas i det af mig åberopade Betänkt N:o 235. Jag vågar således, med afseende å frågans nuvarande ståndpunkt, anhålla att Ståndet nu ville fatta ett definitivt beslut ang:de denna punkt, och då jag icke kan uttänka något bättre, så hemställer jag om bifall till Utsk:ts förslag. Gr. Sparre: Om ock den siste värde talaren icke kan upptäcka några tillgångar, så måste de väl dock finnas, eftersom Finans-Ministern försäkrat oss derom. Och med anledning häraf torde det väl äfven vara skäl att Utsk:t tager frågan i förnyadt öfvervägande, på det vi icke onödigtvis må komma att besluta en uttaxering på 3 millioner. Hr Dalman: I olikhet med Frih. af Ugglas, anser jag att det skulle vara högst olämpligt, om R. o. Ad. nu fattade beslut i frågan. Just emedan uppgifterna om de tillgångar, som finnas, äro så stridande mot hvarandra, har jag aldrig funnit någon fråga, som till samma grad som denna påkallar en återremiss. Och då frågan nu i alla fall skall behandlas i StatsUtsk:t, kan jag icke finna hvarföre Utsk:ts ledamöter så ifrigt sätta sig emot den yrkade återremissen. Dessutom har Frih. Gripenstedt lemnat sådana upplysningar, att det icke är tänkbart att tillgångar icke skulle finnas. Jag fortfar i mitt yrkande. Hr von Koch: I motsats mot den siste värde talaren, tror jag det vara af vigt att R. o. Ad. uttrycker sin tanke, ty om Stats-Utsk:t skulle behandla en återremiss efter de yttranden, som här blifvit fällde, tror jag detsamma skulle få ganska svårt att af dem draga någon slutsats. Gr. Sparre har visserligen uttryckt en motsatt åsigt, men äfven om Stats-Utsk:t skulle gifva sig tid att läsa hela denna långa diskussion, tror jag att muntliga uppgifter i en fråga, som denna, äro af föga värde, ty dessa uppgifter äro hvarandra rakt motsatta. Men för att icke förlänga denna redan nog långa diskussion, vill jag endast säga, att jag, i likhet med Gr.
Utskottet, som följaktligen saknar all anledning att frånträda sitt förslag, får alltså inbjuda Presteoch Bonde-Stånden, det förra Ståndet med frångående af sitt beslut, att förena sig med de öfriga två Riks-Stånden om antagande af ifrågavarande §, oförändrad. I denna § är stadgad förlust af medborgerligt förtroende för alltid lör den, som gjort sig förfallen till straff efter 1, 2, 3, 4, 5, 7, 8, 10 eller 18 §, så ock för den, som efter 6, 9 eller 17 § gjort sig skyldig till straffarbete i två år eller till svårare straff. Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet hafva godkänt §:n, det sednare Ståndet likväl med utbyte af ordet straff i §:ns förra punkt till straffarbete. De öfriga två Riks-Stånden hafva till Utskottet återremitterat §:n i syftning, att förlust af medborgerligt förtroende måtte kunna för de i §:n upptagna fall ådöma* äfven för viss tid. Utskottet finner sig dock så mycket mindre kunna frånträda sin mening, att för de i denna § åsyftade brott förlust af medborgerligt förtroende för alltid bör finnas stadgad, som denna Utskottets mening blifvit af två Stånd biträdd; hvadan och då Preste-Ståndets skiljaktiga beslut synes föranledt af en origtig uppfattning afj det sätt, hvarpå §:n bör tillämpas, och den af Utskottet föreslagna redaktion af §:n öfverensstämmer med den, som annars i likartade läll blifvit begagnad, Utskottet får inbjuda Preste-, Borgareoch Bonde-Stånden, det förstnämnda Ståndet med frångående af sitt redan fattade beslut, att förena sig med Ridder skapet och Adeln om antagande af ifrågavarande §, oförändrad. fjig-Utnkottetn Utlåtande N:o 55. 19 90 Magt. W §•
Rikets Ständers sist församlade Revisorer hafva i deras den <14 December 1855 aflemnade berättelse, angående verkställd granskning af stats-verkets och åtskilliga andra af RR 322 allmänna medel bestående fonders räkenskaper och förvaltning för åren 1852 och 1853 gjort, rörande den redovisning, som Rektor vid nya Elementar-skolan i Stockholm för berörde år afgifvit, följande anmärkning, nemligen: »Revisorerne, som endast funnit någon ofullständighet äga rum i afseende å de »i hufvudböckerna förekommande hänvisningar, konti emellan, hafva i öfrigt vid »dessa räkenskaper intet att erinra.» Genom nådig befallning af den 5 dennes, har Eders Maj:t låtit förständiga skolans Direktion att öfver berörde anmärkning inkomma med underdånigt utlåtande så tidigt, att detsamma kan, inom den i 7 § 3 mom. af instruktionen för Rikets Ständers Revisorer den 17 April 1841 bestämda tid, till Fullmäktige i Riksgälds-kontoret öfverlemnas, för att tilllika med Revisions-berattelsen till trycket befordras. Till denna nådiga befallnings fullgörande, får Direktionen härjemte i underdånighet öfverlemna Rektors i ämnet infordrade och afgifna förklaring, samt, för egen del, underdånigst anföra, det Direktionen skall tillse, att behörig fullständighet varder i det anmärkta hänseendet hädanefter iakttagen. Med djupaste vördnad, trohet och nit framhärda, Stockholm den 26 Februari 1856. Till Kongl. Direktionen öfver Nya Elementar-skolan i Stockholm! Vid uppmärksamt genomgående af skolans räkenskaper för åren 1852 och 1853, har jag icke kunnat upptäcka någon annan anledning till den af Dikets Ständers Herrar Revisorer gjorda anmärkning, hvilken genom remiss, på nådigste befallning, af den 5:te dennes blifvit Kongl.
Uppl. o. godkänd hos Ridd. o. Ad. d. 14 Apr. 1823» Preste-Ståndet d. 17 Borgare-Ståndet d. 17 —- —• Bonde-Ståndet d. 17 Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. MajUs Nådiga Proposition, rörande Lönö-förhöjning för Bataillons-Läkare efter 8 års tjenstetid> S. A. Kh TJu Proposition, allåten tili Riksens Sländers Stats-Utskott den ty sisth Februarii, har E. K* M. i Nåder behagat fästa Riksens Ständers uppmärksamhet derå, att, sedan E, K. M, under den 16 September 1817, i afseende på militaire Läkarevården, bland annat, i Nåder förordnat, att Underdåniga Skrifvelser. 79 Bataillons-Läkarne vid indelda Arméen skulle, efter 8 ars tjenstgöring i sadan egenskap, undfå 50 procents tillökning å lön, samt att till dessa tjenstemäns ordinarie aflöning, och till nämnde behof borde, jemte det årliga bidrag, som af Regements-Läkame erlades, användas ett belopp, uppkommet genom besparda Stats-anslag för Eäkarevården, och hvilket, tillika med derå ytterligare skeende besparingar, skulle uti Riksens Ständers Riksgälds-Contoir, såsom en särskild fond för omförmäldte ändamål, förräntas. Riksens Ständer, på sätt deras underd. skrifvelse den 23 Maji 1818, rörande regleringen af 3:dje Hufvud-Titelns Stater innehåller, ansett lämpligare att till Bataillons-Läkarnes aflöning derå uppfördes erforderlige medel, till så stor del den samma påräknades att utgå af förrberörde fond, hvilken deremot, till beviljade utgifter blifvit disponerad, utan att Riksens Ständer låtit i dess ställe någon annan tillgång för meranämnde lönförhöjning särskildt anvisa, hvadan altså E. K.
En Carl med arfsrätt till Sveriges krona är ett framtidslöfte, på hvilket århundraden lärt Svenska folket att tro, och fosterlandskärleken vore cj ren, om ej hjertat kände sig lifvadt till glädje af hoppet äfven om efterkommandes lycka. Om likväl en tår dallrar i de blickar R. o. Ad. tacksamt riktar niot höjden, skall den förstås af E. M. liksom den förstås af hvar och en, som vid sidan af thronen sett och nu saknar 38 Den 30 November. den unge Furste, hvars tidiga bortgång utgör ett örat föremål för Konungahusets oell Fäderneslandets sorg. Skildringen af hvad Prins Gustaf var, kan ej tillhöra detta rum, men bland de blommor Sveriges Sångmö klagande strött på den slutna griften, må det dock tillåtas R. o. Ad. att i dag äfven nedlägga sin enkla gärd: Välsignelse öfver den ädle, hädangungne Furstens minne. Hvarje Riksdag måste till afgörande framkalla frågor af vigt för Fäderneslandets framtid, och den af E. M. nu öpnade kan i detta hänseende ej bilda ett undantag. Sådant vore ej heller att önska; ty rörelse och verksamhet utgöra vilkoren för samhällets lif, likasom förtroende mellan styrelse och folk, stärkt genom enig och öppen rådplägning ronde gemensamma angelägenter är vilkoret för dess lycka. Att i sin mån kunna till denna verksamt bidraga, att genom laglydnad och sann fosterlandskärlek visa sig värdig de förfäder, om hvilkas förtjenster Sveriges Konungar gifvit ett härtill manande vittnesbörd, skall blifva målet för R. o. Ad:s allvarliga bemödanden. Lifvad af dessa tänkesätt utbeder sig R. o. Ad. underdrst, att i E. K. M:s nåd och ynnest få vara innesluten. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. | till lif. m. In fidem protocolli, Albert Munck. Onsdagen elen 30 November 1853. Plenum kl. 1 e. m. Öpnades Hrr Elektorers, vid denna dag anstäldt val, uprätlade listor å Ledamöter och Suppleanter i R.
Herr Lagergren har nu erinrat att. enär således faststäldt skifte ej kunde lägga hinder för dylikt egoutbyte, så borde ock, der faststäldt skifte ej egt rum, då egare af skiljda skifteslag eller hemman öfverenskomma om dylikt egoutbyte, till större eller mindre del. eller ett helt hemmans flyttning eller utbyte mot annan jord af (let tillstötande skifteslaget, något hinder än mindre derföre af Domare la läggas, likväl under förutsättning att dessa egoutbyten i formelt hänseende vore rigtigt verkställda, således efter förutgängen mätning, gradering och fördelning; med anledning hvaraf motionären föreslagit, att en otte § i Skiftes-stadgans berörde kapitel måtte inflyta af ungefär följande innehåll: ”Der jordegare förena sig om egoutbyte till mindre eller större del eller hela hemmans utbyten och förläggning pä annat ställe mot jord af ett. tillgränsande hemman eller skifteslag, af skäl. sorn i 7:de kap. 4 § omförmäles, bör sådant egoutbyte af domstol fastställas, dä det i formelt hänseende, pä sätt i 7:de kap. I § säges, af vederbörande Landtmätare är verkstäldt, kartlagdt och af honom till Egodelningsrätten ingifvet”. Utskottet finnér <ie i Skiftes-stadgan intagna föreskrifter rörande egoutbyten tillfredsställande; men deremot det af motionären föreslagna tillägg, sä vidt Utskottet kunnat uppfatta meningen deraf, olämpligt; och hemställer således att motionärens förslag till en ö:te § i 7:de kapitlet .Skiftesstadgan ej må af Rikets Ständer bifallas. Vidare har samme motionär yrkat att, dä Domrarne i olika provinser förforo olika i afseende å fastställandet af egoufbyten och laga skiften, eller vägrandet af sådan fastställelse, der de utbytta delarne eller skifteslaget vore i en mans hand, så att, medan i ett län ingen
För så kalladt förlagslån till anläggning och drifvande af större fabriksinrättningar af ny eller förbättrad beskaffenhet 750,000 — 750,000 — 750,000 — För Eskilstuna fristads manufakturister och deras förläggare . 385,529 64 424,532 13 417,318 24 samt för öfrige till lån från manufakturfonden berättigade fabriksidkare 2,540,657 97 2,540,264 33 2,570,370 6 eller tillsammans R:dr 3,676,187 61 3,714,796 46 3,737,688 30 | I fråga om den särskilda lånerätt, sorn, enligt hvad ofvanstående specifikation visar, tillkommer Eskilstuna fristads manufakturister och deras förläggare, inhemfas af revisionsberättelserna, att under år 1861 tillerkändes sådan lånerätt åt 104 manufakturister för 33 y3 procent af deras (ill 800,360 Riksdaler uppgifna tillverkningsvärde, under det att fyra förläggare erhöllo 39 '/2 procent af den förlagssumma, 300,056 Riksdaler, sorn af dem blifvit anmäld. Den för samma ändamål under år 1862 disponibla summa fördelas sålunda, att 103 manufakturister med ett uppgifvet tillverkningsvärde af 883,269 Riksdaler, deraf erhöllo 33 '/3 procent samt 4 förlagsgifvare 39 2/3 procent å förlagssumman 327,950 Riksdaler. Under år 1863 utgjorde lånerätten för 104 manufakturister, med ett anmäldt tillverkningsvärde af 853,808 Riksdaler, likaledes 33 '/3 procent, samt för 4 förlagsgifvare 39 % procent å en förlagssumma af 333,925 Riksdaler.
Man säger: den gamla lagen är ej mera i öfverensstämmelse med lidehvarfvcts upplysning, svarar ej mot dess kraf, och den uppfyller ej eljer sin bestämmelse att förbättra den bpottsliga. Lagens första ändamål är att straffa och afskräcka; detta ligger i samhällets ide. Den brottsliges förbättring kan jag ej annat än sätta i andra rummet; den utgör äfven en samhällets pligt, men denna pligt hör blott ställas i bredd med andra lika heliga, och uppfyllas så långt ske kan, utan åsidosättande af dessa, och följ a k tel igen så långt samhällets krafter det rimligen medgifva. I det förra hänseendet, eller hvad sjelfva straffet och det afskräckande angår, synes mig vår lag väl uthärda jemnförelsen med den nya. I fråga om förbättringen äler Den 26 A p r i 1 f. m. 133 ligger denna del af straffet, hvad del nya lagförslaget beträffar, ännu nästan hell och hållet blott inom thcoriernas eller sannolikhetens område. Philosophen och deri rättslärde må dumma om huru långt samhällets rätt bör sträcka sig öfver den brottslige; för min del skulle jag tycka den borde ej gå längre än till alt siratia, äfven strängt; — rättvisan är sträng, hon tecknas med eli, svärd, och denna hild är sann, — strängt, säger jag, ej grymt, men ej till att i åratal, — om ock under den visserligen vackra afsigten att förbättra, — beröfva medborgaren sin frihet, af hvilkens verksamhet kanske en familjs vid beror. Om Staten äfven äger denna obegränsade rätt öfver menniskaus frihet, i ändamål all förbättra henne, inser jag dock ej fullt dess skyldighet, alt med den fullmyndige företaga en ny mångårig uppfostran. Den brottslige, som bekant sin förbrytelse och derföre lidit sitt straff, försonas efter vår lag med samhället, och straffet uioltages ej sällan med undergifvenhet af den ångerfulle och hotfärdige; han återinträder i samhällets gemenskap, och allt är glömt, borde åtminstone vara det. Denna grundtanke i vår lag har sill förnämsta stöd i vår Chrisina lära. Ar der något vanhederlig!, något nesligt, i I.
Jag skulle vara så mycket nöjdare dermed, Den io Mars f. m. sorn della verkligen skulle blifva en högst nyttig upplysning för mig, dä jag anser, att R, St. kunna på huru många år sorn helst bevilja en exlra-statsreglering, och jag ber den värde ledamoten vara öfverlygad, att jag ej, i trots af grundlagen, sökt göra denna sats gällande, utan derföre, alt jag verkligen hyser den öfverlygelsen, att densamma ej strider emot grundlagen. För öfrigt kan jag ej neka, att jag tycker det vara besynnerligt, att man framställer denna önskan, denna åsigt, alt fastställa statsreglertn på fyra år, — med det sätt att uttrycka sig, som nu på den ena sidan ofta begagnas —snart sagdt såsom förräderi; då likväl Konung och Ständer, så långt som grundlagen tillåter, fattat ett beslut, som visar att båda dessa statsmakter anse det vara oriktigt att hafva så lång lid emellan riksdagarna. På dessa skäl och dem, sorn Gr. Horn förut anfört, anhåller jag att R. o. Ad. måtte i sina blifvande beslut antaga fyra år såsom den term, hvilken för detta anslag borde bestämmas. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Då jag anhåller att få förena mig uti den af Frih. Leijonhufvud och Gr. von Platen fiamställda reservation, uti hvadden angår den tidsbestämmelse, som i sista plenum blifvit beslutad för anslagen till gevärsfahrikationen, så får jag äfven, lika med föregående talare, förklara, att jag ej kan finna något hinder i grundlagarna för R. St. att bevilja exlra-statsreglerin på huru kott tid och huru många år de behaga, och kan för öfrigt i denna del ej förstå grundlagen på samma sätt, som Frih. Cederström här framställt. Fortsattes pröfningen af StatsUtskts utlåt. N:o 435 litt. A i anledn. af erhållna återremisser af utlåt. JN:o 354 litt.
Banco-Utskottet förekommit, att behörig grundmur ej finnes å det ställe der byggnaden, i följd af Herrar Revisorernes meddeldte förordnande, stadna?^ och hvilket, under en längre tid, kunde hafva betänkliga följder för husets bestånd beslöt Höglofl. Utskottet, att, med förändring uti Herrar Revisorernes härom meddeldte stadgande, förordna, att påbyggnaden må med görligaste första fortsättas till nästa grundmur der Banco-Utslottets Betänkanilen. 613 der densamma, utan menlig verkan förgrunden och yttre murarne kan tilis vidare afbrytas, samt ett det sedermera må bero af Herrar Banco-Fullmägtige, att allt efter de mer eller mindre förmånliga anledningar, sorn kunna förete sig till inköp af det i samma quarter belägna hus, som tillhörer nyligen aflidna Fru Kusels arfvingar, bestämma om byggnadens fortsättning åt Skeppsbrosidan och vidare fullföljande, enligt den stadgade planen: och ville Höglofl. Utskottet tillika i sammanhang härmed erinra, att som nödigt utrymme för Banquen, åtminstone under någon tid kan anses vara beredt genom verkställigheten af hvad här ofvan blifvit stadgadt, och behofvet således icke kräfver, att för en utöfver värdet af nämnde obetydliga fastighet uppchifven köpeskilling, densamma til! sig lösa, Herrar Fullmagtrge ej lära underlåta, att vid uppkommande fråga om försäljning deraf, fästa behörigt afseende å denna omständighet och hvad i någorlunda förhållande till Egendomars värde i allmänhet skäligen kan och bör derföre betalas.*’ För öfrigt blef något yttrande i hvad sorn rörde sättet för påbyggnadens och reparationernes verkställande af Banco-Utskottet ej afgifvet. Vid October månads början 18'8 hade flere annoncer på Kiiselska arfvingarnes vägnar influtit i allmänna tidningarne, om försäljning af det så kallade lilla Kiiselska huset, Bihang till Riks, St. lrot, 1823 6.te Sami. JV;o g4 6s4 Banco-TJtshottets Beiänkanden. och besloto Herrar Eullmägtige, att låta itihemta upplysning om Villkoren.
Quarantaines-kommissionen uppburne medel, förklarat sig, vid sådant förhållande, ej vara i tillfälle att ifrågavarande fordran ersätta; så och efter det Stats-kontoret, enär den af Kommers-kollegium dit aflemnade återstod af quarantainesmedlen 2,928 R:dr 5 sk. 6 rst., under den 10 Januari 1843 blifvit lefvererad till Rikets Ständers Riksgälds-kontor , hvarifrån dessa medel utgått af det för kostnaderna till kolera-farsotens hämmande af Rikets Ständer ställda creditiv, till Riksgälds-kontorets fullmäktige öfverlemnat meranämnde slutliqvider för den åtgärd, hvarigenom ifrågavarande förskottssumma kunde blifva ersatt, hafva bemälde fullmäktige härå lemnat det svar, att, då några medel för dylika kostnaders bestridande icke funnos anvisade uti det för Riksgälds-kontoret gällande reglemente, fullmäktige hos Rikets då församlade Ständers Stats-Utskott anmält förhållandet till den åtgärd, hvartill Utskottet kunde finna omständigheterna föranleda, hvarå följt det förklarande, att, då någon fråga om anvisande af medel till den begärda ersättningen icke blifvit under då pågående Riksdag i grundlagsenlig ordning väckt, det ej kunde tillkomma Utskottet alt gå i författning om beredandet af dem, enligt liqviderne, af Götheborgs Landtränteri och vederbörande redogörare fordrade godtgörelse för deruti upptagne förskott. På grund af livad sålunda förekommit har Kongl. Maj:t velat till Rikets Ständers Stats-Utskott öfverlemna att vidtaga sådan åtgärd, hvarigenom ifrågavarande förskott, bestående af Landt-ränteriets fordran R:dr i,823: ]3. 6. samt vederbörande redogörares „ in; 1. 2. eller tillhopa R:dr 1,934: i4- 8. hvilka, alltifrån sisla Riksdagen i räkenskaperna balanseras, må varda i behörig ordning godtgjorde. Kongl. Maj:Is Nåd. Proposition, N:o 68.
Den nyligen för publiken öppnade parken betraktades som ett stycke oförfalskad och aflägsen natur, hvilken uppsöktes af älskare af »solituden», och Johan Gabriel Oxenstjerna hade där inspirerats till rader som följande: Här får mitt hjärta stillhet finna, och lugn och tystnad följa mig, min Enslighet, min skyddsgudinna här får jag lyckligt möta dig ... Sådan är i korthet tecknad den yttre ramen till Claës Julius’ stockholmsvistelse, men det inre lif som pulserade i den trånga formen var rikt nog och kunde gifva en debutant på stora världens skådebana åtskilligt att tänka på. Hans egen grunda själsläggning och uteslutande för det enskilda och sällskapliga danade natur gjorde dock, att en mängd af dess intressantaste möjligheter för honom blefvo tillslutna böcker. Ehuru son till en af landets förnämsta statsmän grånad i det offentligas mödor, hade Claës Julius ytterst svaga intressen för politik och öfver hufvud taget för frågor af allmännare slag, och de betydelsefulla personligheter, hvilka han hade förmånen att råka, presenterade sig aldrig för honom som bärare af några idéer eller kämpar för någon lifsmission. – Alla stå de för hans öga i privatlifvets förtroliga, förringande dager, och det han iakttager och antecknar äro de små löjligheterna, de små karaktersdragen, med ett ord anekdoter, ur hvilka han sällan eller aldrig drager några slutsatser om deras djupare afsikter och sträfvanden, eller söker nå fram till de inre punkterna i dessa framstående mäns väsen. Höpken är för honom ingenting annat än en majestätisk excellens, högdragen, ofta misslynt, insvept i litet falskt patos och därtill dubbel och otillförlitlig (i förhållande till Claës Julius’ fader, sin efterträdare, visade han sig enligt Ekebladarnes mening tvetydig).
Maj ts och Kronans behof böra verkställas, har jag funnit en och annan erinran nödig, och hvilket jag nu får till Eders Excellences och Högloft. Riddersknpets och Adelns bepröfvande ödmjukt underställa: i) Då tiden så medgifver, blifver det onekligen af mycken nytta, att upphandlingsauetioner tidigt före leveraucernes fullgörande anställas, så väl i afseende på en större concurrence, som äfven nödigt rådrum för Speculanter att anskaffa en vara; men lika visst är det, att vid inträffande särskildta händelser, en sådan anstalt icke blifver möjlig, då ögonblickens be hof påkalla en skyndsammare anskaffning, enär tillgångarne ej alltid medgifva för - 6 Den 3 Juni. förråder af alla erforderliga persedlar och äfven vissa af dem äro så beskaffade, att de hvarken kunna eller böra vara i förråd att tillgå, emedan deras förvarande blifver svårt, och sådana varor genom längre liggningstid försämras eller taga skada. Således måste undantag i sådana fall äga rum, och åtgärderne böra då bero af de administrerande, som äro för sina göromål ansvarige, utan att en slik ovillkor, lig föreskrift lämpligen bör finnas uti en så beskaffad reglementarisk författning. 2'/ Det föreslagna sätt, att anbud jemväl måga inlemnas, är visserligen godt, och har äfven på flera ställen hittills blifvit följdt, men det synes ej vara enligt med en rigtig principe, att den som inkommer med försegladt anbud, tillika skall bifoga vederhäftig borgen, ett besvär som ej rätteligen bör kunna åläggas, dels i anseende till ovissheten om anbudet antages, dels ock, att, ifall denna person får leverera, contracterne, åtmindstone på de ställen der jag kunnat inhämtanärmare kännedom härom, blifva så ställda, att