Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ingen menniska har gjort någon komplott med mig; det är icke så väl heller, — sade Annette förtretad. Hennes min och ton öfvertygade mig mer än orden, och jag tillade villrådig: — En dylik papperslapp låg här äfven för en vecka sedan. Du minns att jag äfven då frågade dig om någon främmande varit inne. — Åh kors, ja, det minns jag visst. Var det för att ett sådant der papper kommit hit, utan att herrn visste derom? — Ja just derför. Någon måste ju hafva lagt dit det, begriper du icke det? — Jo, det tycks väl så, — sade Annette fundersamt, — men tänk om någon skulle hafva smugit det i någon ficka af herrns kläder, medan han var ute. Hennes idéer frapperade mig. Det kunde ju hafva varit möjligt. Jag tänkte efter hvar jag hade varit under dagens lopp, och mina misstankar stannade naturligtvis på källaren, der jag ätit middag; jag påminde mig alla jag der sett, men ingen af alla dessa, till största delen kända personer, kunde rimligtvis misstänkas för detta dumma pojkstreck, och dessutom hur var det väl tänkbart, att papperet skulle falla ur fickan och blifva liggande framför spegeln just på det enda sätt, som kunde låta det läsas och bli observeradt? Att Annette var oskyldig, tycktes mig imellertid temligen säkert; hon skulle omöjligt kunnat spela sin rol så väl och hade dessutom intet antagligt skäl att icke mottaga mitt fördelaktigare anbud, i fall man betalt hennes tystlåtenhet. Då jag åter blef ensam, var min första omsorg att noga undersöka hela min lilla våning. Jag hade bott der i mer än ett år, och det var icke gerna möjligt, att någonting kunde finnas, som var mig obekant; imellertid undersökte jag hvarje vrå, tittade under bord och stolar, tände ett ljus och undersökte den mörka garderoben i min sängkammare och sköt till och med bokskåpet ifrån väggen. Detta skåp dolde verkligen en dörr, jag hade glömt det, men den var läst på insidan, och nyckeln mindes jag nu ganska väl att värdinnan tagit i förvar; dessutom om man äfven kunnat föreställa sig, att den möjligtvis kunnat öppnas utifrån, hur skulle skåpet kunnat flyttas eller komma på sin plats igen, sedan man gått ut, det var ju orimligt.
Men för den händelse Eders Kongl. Maj:t likväl skulle finna Revisorernes framställning förtjena något afseende, får jag i underdånighet fästa Eders Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamhet å angelägenheten att dervid göres den inskränkning, dels att medlen icke må göras fruktbärande annorlunda än genom insättning å uppoch afskrifningsräkning i Rikets Ständers Bank, emedan eljest lätteligen kan inträffa, att medlen, då de till förefallande utgifter behöfva användas, ej äro disponibla, dels ock att äfven denna åtgärd, eller medlens insättning i Banken, ej må behöfva vidtagas förr än behållningen uppgår till ett visst belopp, som i sådan händelse torde af Eders Kongl. Maj:t i nåder bestämmas och hvartill föreslås 1,000 R:dr Rymt; och bör jag härmed i underdånighet upplysa, att Banken för närvarande å medel, sorn derstädes på uppoch afskrifningsräkning insättas, betalar 2 procent årlig ränta. Stockholm den 17 Decemberl863. FAB. WREDE, Generalfälttygmästare och Chef för Artilleriet. Carl Hägerflycht. - 319 - Tf. Kanslern för KonglKrigs akademien, med underdånigt utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers berättelse om granskning af Krigs-alta demiens räkenskaper för år 1861, Underdånigsté Memorial. Genom nådig remiss anbefalld, att afgifva underdånigt utlåtande öfver de anmärkningar rövande Eders Kongl. Maj-ts Krigs-akademi, som förekomma uti Rikets Ständers Revisorers underdåniga berättelse om verkställd granskning af statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1861, får jag, med remissaktens återställande, endast i underdånighet åberopa hvad Guvernörs-embetet uti närlagda infordrade yttrande underdånigst, anfört. Stockholm den 29 December 1863. Efter nådigste förordnande: D. SILFVERSTOLPE. A. Becker.
Besv. och Oecon.-Ushttens Utlåtande Nio 41’ mande af stängelskyldigheten uti gränserne mellan de områden, der olika Lagar voro gällande, emedan, om vitsordet att erhålla stängselbiträde samt delningsgrunden på hvardera sidan om gränsen voro olika, någon regel svårligen lärer kunna angifvas, hvarefter stängselskyldigheten skulle fullgöras; och på grund häraf samt då Utskotten icke kunnat inse om eller hvilka fördelar genom förslagets antagande skulle vinnas, tillstyrka Utskotten, att detsamma må utan afseende lemnäs. Innan de i 2:dra punkten upptagne anmärkningar besvaras, torde det böra erinras, att det Rikets Ständer förelagda Lag-förslaget ytterst hvilar på två serskilda grunder, nemligen: bestämmelsen om och i huru vidsträckt måtto jordegare må ega vitsord, att af granne fordra biträde till hägnad, samt grunden hvarefter hvarderas cleltagningsskyldighet i stängseln bör mätas. Om vitsord att stänga, sådan denna rättighet är vorden bestämd i 5 Cäp. Byggninga-Balken och Kongl. Förordningen den 9 Februarii 1802, jern fores med hvad Författnings-förslaget i enahanda hänseende innehåller, är det klart, att stängselvitsordet, enligt det senare, skulle utsträckas att gälla i tre fall, der detsamma hitintills icke egt rum, nemligen: a) då ouppodlade egor mota inegor; by då Kronans en del lägenheter samt Landseller Härads-allmänningar och grufvuskog-ar möta enskildes egor, i hvilken händelse enskild man likväl icke skulle ega tvinga Kronan eller menighet, som begagnade nämnde skogar, att hägnad upprätta; och c) då innehafvare af utjord och urfjäll vill genom hägnad skilja sin egendom från angränsande egor. Af dessa nya bestämmelser hafva Utskotten till antagande föreslagit den första och förbigått de två senare, men då Utskotten vid besvarande af tredje anmärkningspunklen återkomma till frågan om hägnadsskyldighet der utegor möta åker och äng, torde det göra tillfyllest att nu redovisa för de grunder, som föranledt Utskottens beslut, att icke tillstyrka stängselvitsordets än ytterligare utsträckning.
”stilla och frimodigt”. Och bekräftadt till alla delar är detta korta vittnesbörd genom Järtas utförliga, i ett nyligen bekantgjordt bref om Kellgrens bortgång till philosophen Höijer65; der skildringens begynnelse lyder: ”Kellgren dog som en hjelte”. Sitt afsked från lifvet i allmänhet hade han, några dagar förut, affattat i de oförgängligt sköna rader, dem han kallat ”Propertii porträtt”. De följa här: och hvem ser ej, att han deri egentligen tänkt och tecknat sitt eget? ”Blekt mitt anlete är: men tadlen konstnären icke, Att han det gjort så blekt; sådan i lifvet jag var. Rigtigt bildades så den färg, som Cynthia gaf mig; Blodet torkade bort, kinderna vissnade hän. Ungdom och helsa och lycka och lugn, allt offrades henne: Hennes jag lefvande var; hennes i döden jag är. Lifvet flyktade snart – men ack! när ägde jag lifvet? Nej! genom Cynthia blott var ju Propertius till”. I en anordning, skriften den 27 December 1794 med uppdrag till vännen Lenngren att verkställa den, hade han testamenterat det mesta af sin egendom till Brodern i Skatelöf: men upplagan af sina skrifter till systersonen Lengblom; med anhållan, att Regnér, i hvars vård han ville öfverlemna samlingen, måtte vid dess utgifvande biträda. Tillika bemyndigade han der sina förtrognaste vänner, att utesluta, hvad tilläfventyrs endast egenkärlek bragt honom att gilla; förbehöll sig ”heligt, att ingenting måtte tilläggas”; och lyktade med denna för sitt föremål ärorika tacksamhetsgärd: ”Rosenstein har lofvat skrifva ett företal; detta anser jag för den största heder som kan ske mitt minne”. – En önskning, som ännu på sotsängen ofta upptog hans tankar, var ock, att Svenska Akademien måtte till hans efterträdare välja Stenhammar. Äfven den blef uppfylld. Af de bildade bland hans landsmän, ansåg åtminstone det stora flertalet hans förtidiga hädangång för en nationlig olycka.
Utsk. har icke kunnat förbisg den svårighet, som vid CJtsk:ns Deri i April. 33 (lisl !ns sammansättning uppkommen, i följd af Hrr cleclorers förbindelse alt antingen, för alt erhålla en fullt tjenlig ordför., nödgas inom eli mindre talrikt antal begränsa sin valrätt till ledamöter; eller ock åsidosätta egenskaperna lius ordform för alt erhålla skickliga ledamöter; och, enär mången ledamot af fl. 0. Ad., söm representerar en hög nummer; kati vara en både skicklig och utmärkt ledamot, utan att besitta hvarkefi förmåga eller böjelse att åtaga sig det mer mödosamma, ansvarsfulla och ostridigt bier maktpåliggande uppdraget att vara den främste ordnaren och lodalen af Utsk:s öfverläggningar: alltså, och då Utsk. uti 3g §:n Riksd.öfdn. icke finner hagot hinder, med mindre Ridd.- Ordn. i detta hänseende kan meddela hvilket stadgande eller cohslituera hvilket berättigande som holst för ordförandeskap i Utsk. bland It. ö. Adis derstädes harvar. Hit ledamöter, tror Utsk, sig äga fullt skäl i så måtto tillstyrka Frih. Ion Schvverins motion! att ördfÖr.-platsen inom hvarje Utsk. bör af R. o. Ad:s éléctorer genom särskildt val tillsättas i den ordning, att , sedan de först valt hela det stadgade antalet af Ulsk:s-ledamÖlér; de bland dessa skola genom omröstning med slutna sedlar utse en till ordförande. Deremot har Utsk. ej ansett lämpligt, att R. o. Ad:s electorer ina välja särskilda ordför. för de flera eller färre afdelnihgar, hvari Utskin inom sig kunna fördela sitt arbete, helst grundlagen icke omförmälor antalet af dylika afdelfiingar eller någon dess ordför., och del redan utan olägenhet varit praktiseradt, att Adelns ledamöter sins emellan öfverenskommit att, oberoende af sätet pa Riddarhuset; bestrida dessa underordnade Ordför.-platser.
Bankens förökade inkomst eller andel i utdelningen utgjorde lör år lSl3 en summa af 774 Riksdaler mer än det föregående året, och att Actie-ägarnes avance löljakteligen uppgått till en fördubblad summa eller i55S Riksdaler, och då denna avance blef med nära £:dels förhöjning, eller med en summa af 2000 Riksdaler, af Actie-ägarne skänkt till Malmö Stads F a 11 i gf ö; sörjnings-ansfalt, så torde deraf kunna slutas, att Bolagets enskilta fördel ej utgjort synpunkten för omförmälte operation, hvilket äfven visar sig deraf att vanligen ej mera, än ungefärligen tredjedelen hvarje utlåningsdag af de Den 2 9 Maj. 773 summors belopp, hvarom Låntagare anmält sig, erhållits derå. Sedan jag haft äran att meddela dessa upplysningar, angående operationens afsigt och ändamål, likväl utan att derföre yrka densammas enlighet med Discontlnrättningens grund, begifver jag mig till några anmärkningar vid det sätt, på hvilket BancoUtskottet tillstyrkt inställelsen med nämnde Sedlars vidare utgifvande. Det är sagdt, att dermed genast bör upphöra, men huru detta må kunna effec* tueras i nu varande belägenhet, låter visserligen icke förklara sig. Skola 3 ProcentsSedlarne ej vidare utgifvas, så måste likaledes fond blifva att tillgå för Disconten, att å dag föresattan inlösa dem som nu äro utelöpande; de äro alla ställde på g månaders förfallodag, och följakteligen måste af det framställdta resultatet följa, att allesamman skola inom nämnde tid af Disconten inlösas; derest en så stor summa är utelöpande i dessa Sedlar, som i Betänkandet statueras, så förslår dertill på långt när ej Discontens fond i Banken, om ock den ej redan vore engagerad genom vanliga DiscontAssignationer. Om tillgång varit å erforderlig fond, så hade Disconten naturligtvis heldre fortfarit, att utgifva vanliga Assignationer utan renta, än de ifrågavarande, som belasta Disconten 774 Ven 2 <5 Maj. sjelf med renta.
Då jag har äran vara Ledamot af BevillningsUtskottet, och mig är anförtrodd ledningen af de mål, som tillhöra Utskottets andra Afdelning, hvartill äfven hörer det ifrågavarande, anhåller jag få tillkännagifva, att Afdelningen nu är färdig att uppsätta och lill Utskottets plenum inlemna förslag till Betänkande om ChartaeSigillalae-Förordningen. Huru fort detta Betänkande der kan blifva föredraget, och huruvida det bifalles, lärer icke nu kunna bestämmas. Hvad åter angår det andra större arbetet eller Betänkandet om Tullbevillningen, så är det visserligen ganska ifrigt under händer på Afdelningen. Men vi håfve helt nyligen erhållit flere remisser härom ifrån Stånden, hvilka först mäste pröfvas. Saken är dessutom af den Den 26 Januari i e. m. 331 beskaffenhet, att Afdelningen icke kan komma fram med några strödda tankar i ämnet, utan måste dervid foga ett bestämdt förslag till Tulltaxa. Jag får derföre gifva tillkänna, att jag icke kan uppgifva någon tid, då Betänkandet kan blifva färdigt alt ingå till Stånden. Skulle det inom 3:ne veckor kunna komma från Afdelningen till Utskottet, så anser jag detta vara ganska lyckligt. Jag öfverlemnar visserligen lill Ridderskapet och Adeln att, på sätt de behaga, härutinnan förfara; men jag får förklara, att Tullbevillningen icke kan blifva bestämd inom den tid, som nu är i fråga. Hvad åter angår Bevillningen på Bränvinsbränningen, så tillkommer det icke mig att yttra mig deröfver; dock vet jag icke, om Utskottet kan utlåta sig i den frågan förr, än Ekonomiutskottet yttrat sig öfver grunderne för Bränvinsbrännings-rättigheten. Herr Rothliebj Axel: Såsom Ledamot i BevillningsUtskottet får jag äran upplysa, det grunderne för den egentliga Bevillningen äro under beredning i första Afdelningen, med undantag af SjöTulls-, Bränvinsoch Post-bevillningarne; och blifver säkert Afdelningens förslag förelagdt Utskottets plenum, om ej i denna, åtminstone i nästa vecka.
Då det icke är kändt, huru de öf rige Stånden, med undantag af PresteSt., afgjort denna puukt, så skulle jag tro, att det vore nyttigare alt återremittera densamma tillika med Hr af Ströms anmärkn:r, på det att dä Ståndet bifallit 33 § om utlåning af Skogsplauteringscassan, en dylik anmälan skulle göras om Ekeplanteringscassan, och att, i det stället, vid återremissens besvarande, Utsk. uteslöt allt tillstyrkande om skrifvelse till K. M. i afseende pä uppgift om ekeplanleringens fortgång, hvarmed Hrr Revisorer icke hafva något alt skaffa, pä sätt så väl Frih. Palmstjerna sorn Hr af Ström rätteligen anmärkt. Hr von Hartmansdorff: Jag instämmer med dem, som yrkat afslag ä denna punkt. Någon anledn. lill äterremiss af densamma, på grund af Hr af Ströms anmärkmr, finner jag icke vara för handen, ty vederbör, kunna sjeifve vända sig omedelbart till K. M., med hemställan om desse medels förräntande, i 496 Den 21 November e. m. fall det anses lämpligt eller behölligt. Ingen lärer vara mera intresserad, än Regeringen sjelf, att kunna bereda medel för det ändamål, som här åsyftas (och den dertill föreslagna utvägen lärer icke lemnäs obegagnad); men jag anser olämpligt för R. St. att för hvarje särskild fråga, på sätt Revisorerne här gjort, gifva Regeringen, så att säga, förmaningar att, i ett eller annat afseende, uppfylla hvad man önskar. Hr Lefre'n, Joh. Pehr: Afven jag delar den åsigt, alt R. St. Revisorer här hafva, af vanligt kändt begär alt styra och regera, inträngt på ett område, dit deras befattning icke sträcker sig; och jag yrkar således afslag ä den föredragua punkten i det fallet; men den fråga, som Hr af Ström framställt, har härmed ingenting att skalla.
I anledning af återremiss å Utskottets förut »fgifne Betänkande, i fråga om upphörande af de Sjö- och Stapelstäderne beviljade afgiher för fartyg, som besöka Köpingar och Landthamnar samt der intaga laster. 1 anledning af gjorde anmärk ningar vid Utskottets förut meddelte Betänkande, i frågan om modification af Författningarne, angående meddelande af pass åt Utländske män, som i Riket söka inträde. Upplästes ett från Riddarhusutskott in-i kommit så lydande Memorial: (Se Bilagan N:o 4.) justerades följande: Utdrag af Protocollet, hållet hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, förmiddage* den ji Augusti 1823. S. D. Remitterades till Statsoch Banco-Utjkotten: Herr [Bergbmans, Ambrosius Magnus, Memorial, innefattande anmärkningar vid Utskot - 406 Den 11 Augusti e, m. tens den 6 dennes eftermiddagen återremittera» de Betänkande, i anledning af Kongl. Majsts Nådiga proposition till Riksens Ständer, angående ytterligare anslag för fullbordandet af Göth* Canal; jemte deif Friherre Hjerta, Fredric, och Herr Berghman, rörande 6imma ämne, af-, gifne yttrandenUt Supra. SD. Föredrogos å nyo och biföllos följande från nedannämnde Utskott inkomne, samt den 5 dennes eftermiddagen på bordet lagde Utlåtanden; Frän Statssamt Allmänna Befvärsoch Oeconomie Ut [kotten; Af den 16 sistlidne Julii; N;o 370. I anledning af väckt fråga, om biträde af Statsverket, till Mossodlingar i Skaraborgs Län. Af den 23 sistlidne Julii. N-o 371- I anledning af väckt fråga, om lifgifvande af en så kallad medborgerlig Catheches. Af den 18 sistledne Julii; N:o 372. Öfver väckt motion, om upprättande af ett Bolag till idkande af bandel å SydAmerica. Ven ii Augusti c, m. 497 Från Statsoch BevillningsUiskotten:
Ståndet beslöt i afseende härpå som följer: l:o Hemställan pag. 6, att enskilde banker fortfarande måtte tillerkännas rättighet att bedrifva sin rörelse med egna tryckta eller graverade credilsedlar. Afslogs. I följd hvaraf 2:o Vid granskning af förslaget, enligt utlåt. N:o 2, till lag för enskilda banker, Ståndet afslog 1 § 1 mom. deraf samt anlog i stället ett stadgande af följande lydelse: ”Bankrörelse, dock utan rättighet att utfärda egna, tryckta eller graverade crcditsedlar, må utaf enskilde personer, endast i förening till bolag, bedrifvas, efter dertill af K. M. meddeladt tillstånd.” Hvarjemte i öfverensstämmelse med detta beslut ifrågavarande lagförslag ändrades i följande delar sålunda: I 7 § uteslötos de delar, som afse rörelse med creditsedlar, till följd hvaraf momenterne c) och d) samt sista punkten frän och med ordet: äfvensom och lill §:s slut borde utgå. 8 § ändrades till följande lydelse: ”Ej må af enskild bank utfärdas andre tryckte eller graverade förbindelser, än invisningar på R. St:s Bank i enlighet med derom gällande föreskrifter; eller ock depositionsbevis ställde på viss person eller ordres.” Bankafdelning å hnfvudcontoret. 9 § skulle erhålla fiiljande förändrade lydelse: ’’R. St:s Bank må i creditiv eller enligt ett, inom bestämda gränsor föränderligt, låneeontract, förskjuta enskild banks behof af myntrepresentativ, till rörelsens bedrifvande, i assignationer å 500, 200, 100, 50 och 20 r:dr; dock må detta creditiv ej gifvas lill större sammanlagdt belopp, än som motsvaras af l:o behållningen i enskild banks egna cassör af Rikets gångbara mynt i silfver eller sedlar; 2:o återstoden af depositionen i R.
Besvoch Oecon.-Utsk. Uti., N:o i5j. likhet med Iiv;id en Ledamot utaf Välloflige Borgare-Ståndet yttrat, att, om den yttre ändan af stycket slutligen uti flera hvarf slås om detsamma, kan den befarade större skadan af väta och rötning, lika val som hittills, al höjas och förekom mas. 3:o Att, om det för köparen vore lika lätt att se sig före, då han köper ett hoprulladt som ett i lag lagdt stycke, skulle äfven Utskottet tro, att han borde skylla sig sjelf för utgången af köpet. Men då erfarenheten vittnar häremot, har ock Utskottet ansett det med billighet och rättvisa mot köparen öfverensstämmande att föreslå ett förändradt hopläggningssätt, hvilket, utan tidsspillan för både köparen och säljaren, kan bereda lättadt tillfälle för den förre alt öfvertyga sig om varans beskaffenhet, innan köpet nfgöres; och Utskottet har således, med sitt förslag, icke afsett köparens maklighet, utan dess skäliga foi dringar. 4:o Att det väl är sanni, att Motionairen icke yrkat någon förändring uti sättet att lägga varan, men då Utskottet, som, på anförde skäl, icke kunnat tillstyrka den begärda stämplingeu, dock likväl funnit sig böra fästa afseende vid motionen och föreslå annan till ändamålets vinnande ledande åtgärd, liar Utskottet trott delta vara både siu skyldighet och sin uti Riksdags - Ordningens 34 §. 1 mom. förvarade rättighet. Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk. Uti., N:o 157. i3 5:o Att Utskottet, vid närmare öfvervägande, finnér, att det måhända blifver nog besvärligt för Allmogen, öfverhufvud tagel, alt äfven för mindre stycken husväfnader iakttaga det af Utskottet föreslagna läggningssätt. 6:0
Lör afdragas livad rusthållarne erhålla i Augmenter eller understöd - 2,008 ig 'f N. B. efter 1827 års markegång, sora är den enda handling jag, na innehar Åte Återstår B:co 32,111 2S 5 sorn Jemtland årligen prestera r i rust-och röle ringsis ostlind, utöfver hvad det efter all billighet och rättvisa hör utgöra; då och enär dertill kommer, att Regementet hädanefter skall iklädas samma activa tjenstgöring, som den öfriga Armeen, och följaktligen utgöra arbelscommenderingar, sä följer naturligtvis deraf, att Soldaterna blifva mera dyrlegd», hädanefter ån. hvad de nu åro, ty i samma mon en Soldats tjenstgöring utvidgas, i samma nion stiger hans anspråk på högre löneförmoner, och det så mycket hellre i Jemtland, sora der är en känbar folkbrist, så att en Soldat innan kort kommer att kosta lika mycket, om icke mera, i Jemtland än i andra provincer, sorn vidare kommer att öka denna redan förut odrägliga ©fverrolering. Med anledning af ett sådant förhållande, yrkar jag, att Högloflige Utskotten tillstyrka Rikets Högloflige Ständer, att hos Kongl. Majtt i. underdånighet anhålla, att en Gora mission matte förordnas att på Statens bekostnad förrätta rotering i Jemtland, i enlighet med KongL Maj:ts Nådiga Bref af den 2 October 1806 och Rikets Högloflige Ständers vid i83o års Riksdag fattade beslut, nemligen likhet med det öfriga Sverige, samt om Kongl. Maj:t och Rikets Ständer finna det nödvändigt att i Jemtland hafva mera krigsfolk än hvad på provincen belöper, nämnde Commission måtte få sig i Nåder uppdraget att derom med allmogen contra hera.
Län att, utan utsyning m. m., få till tjärubränning använda stubbar, vindfällen och förtorkade träd å deras område. Friherre Anckar swärd, Carl Henric anförde skriftligen: Vid Besvärsoch EkonomiUtskottets Betänkande, rörande rättighet för Nybyg - Den i5 Januari i. 69 gare och KronoHemmans-Åboer i Norrbottens Län, att till Tjärubränning, utan afgift, eller föregången utsyning, få använda stubbar och vindfällen, tager jag mig friheten göra den anmärkning att ehuru Utskottet synes hafva befrämjat Motionärens önskan, den åsyftade fördelen likväl icke lärer vinnas, om, med stöd af de uti Betänkandet nyttjade ordalag, en Författning skulle utfärdas, som medgåfve de ifrågavarande nybyggare och KronoHemmansÅboer rättigheten, att endast å deras områden, fritt och obehindradt begagna stubBär, rötter och vindfällen, emedan många sådane Åboer ännu icke äga några sig tilldelade marker, hvarföre jag för min del skulle vilja tillstyrka det tillägg uti Utskottets Betänkande, att den ifrågavarande friheten utsträcktes till begagnande, å de tiil sådane åboers områden angränsande ännu ofördelta marker. Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken gjord Proposition, blef EkonomiUlskottcts berörde Betänkande, på grund af Friherre Anckarswärds dervid gjorde anmärkning, till Utskottet återremitteradt. Friherre af Nord in ^ Carl Johan, hade inlemnat ett så lydande Anförande:
2 Doeb an8äg8 7 <3ap. 1 i H., tivillien vore alt lietralita i sammanliang med 2 Oap. 20 jemförd med e> Lap. 16 18 6ap. 1 oeli /j oeli 28 6ap. ii liöra uppställas något annoilunda, än den liärvid gjorcta anmärlining upptager, nemligen 8a, att den grund8att8, 80m, livad förbudet oeli i li68lag taget go<l8 vidlioniiner nu följes oeli otvifvelalitigt niäste i den elionomislia lagstiftningen, säsom lurendräjeri-förordning, bränvins-brännings-förordning, med flere delilia fo>fattningar, framgent bibebällas, ielie varder uppliälven eller sä in8l<ränlit, att 8i8tnämnde lagstiftning räliar i strid med allmänna eriminal-lagen; äfvensom iagttagas borde, att lavad i 8amma liommer att säga8 i af8eende pä penningar, 80m till dom8 fullgörande blifvit nedsatte, varder ut.sträelit jemväl till penningar eller andra lösören, lividia blifvit, pä grund al laga liralt egande dom, under den plilittalldes lifstid, till böters betalanile utmätta. Öiriga inom Dogsta Domstolen toreliomna amnärliningar voro antingen sädana, uti bvillia Derr Driberren oeli dustitiae-8tats-lVlin!8tern, för sin del, ielie instämde, eller oeli af den mindre vigt, att lian ej ansäg dem böra till nägon ätgärd nu föranleda.