Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag ber, att Hr Hjerta icke tillvitar mig påståenden, som jag icke gjort. Hr Hjerta: Jag bör bedja den siste värde talaren om ursägt derför, alt jag helt och hållet misshört mig. Det var alldeles icke min afsigt att misstyda hans yttrande. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla, hvad Utsk. uti lit. B af irsta afdeln. föreslagit. Ropades ja och nej. Hr af Billbergh: Jag hemställer, om icke Hr Gr. och Landtm, skulle täckas skilja proposrna åt och först framställa propos. på punkterna fr. o. m. d. 2 t. o. m, d. 11 samt sedermera på i2:te punkten. Hr Stuart, Fredr. Christopher: Då Hr Gr. o. Landtm, framställde proposrna i öfverensstämmelse med discussionen, så får jag hemställa, om icke Hr Gr. o. Landtm, skulle täckas framställa proposition på antagande af i2Ue punkten, sådan den af Utsk. är föreslagen. Segrar icke den, så må det vara Hr af Billbergh öppet alt få den propos. framställd, som han åstundan. Gr. von Fersen: Genom det yttrande, jag afgifvit, bar det för en hvar varit klart, att jag godkänner, hvad Bevilln.Utsk. uti betänk. N:o 4-5 pag. 6 tillstyrkt, hvilket omfattar alla 12 punkterna; men då discussionen blott vändt sig om 2:ne punkter uti betänk. ]NT:o 29, nemi. d. 10, hvarvid Hr Cederschjöld gjort anmärkn., och d. i2:te, hvaruti Hr af Billbergh föreslagit ändring, får jag hos Hr Gr. 0. Landtm, hemställa, emedan i annat fall, i händelse votering begäres, contraproposrn blefve svår alt uppställa, om icke Hr Gr. o. Landtm, skulle vilja framställa propos. till bifall 206
B* Den 12 Februarii, sorn derigenom sättes ur ständ betala sin berörde skuld, derföre han då måste erlägga 12 procents ränta i Disconten, men får icke fordra eller taga mera än 6 procent för sin fordran bos A., som tilläfventyrs har nog rymligt samvete, att vilja uppehålla B. i sin rätt, den han således måste i laglig väg utsöka j hvarvid, genom gäldenärens krångel och undanflygter oftast går så långsamt, a t beli år förlöpa innan B, får sin fordran och und r all den tiden måste han för sin skul 1 rili Dijionten i brist af betalning, erlägga 1 2 procent såsom straffränta och förlorar således sin lagligen betingade 6 procents ränta af A, Jag bör till mensklighetens heder tro, att ingen gifves som finner ett stadgande rättvist eller billigt, hvarigenom en medborgare oskyldigt kastas 1 ett sådant lidande, som möjligen kan helt och hållet förstöra honom. Lagstiftaren bör således vara omtänkt att genom sammanstämmande lagar förekomma sådane missbruk. Uti förevarande fråga synes mig detta icke kunna ske på annat sätt, än att antingen alla eller ingen långifvare den må vara enskild man eller Discont, bör hafva rättighet fordra eller taga så kallad straffiänta efter förfallodagen. Om så stadgades vore lagen, såsom den bör vara, lika för alla medborgare. I annat fall måste den blifva skadelig och kunde då med billig harm anses lika oduglig, som den Apothekarens nvd camenter, hvilka endast duga för skomakare men icke för skräddare. Herr Hammarskjöld, Lorenzo: Det uppkommer understundom, sa väl i afseende på Statshushållningen, som i philosophie orh litteratur, vissa ämnen hvilka afen esprit de mode nästan svärmiskt omfattas, och mot hvilka att tala, är ett säkert medel, att ådraga sig beskyllning för obscurantism. Likväl är detta en förökad påminnelse att icke förhasta sig med afgörande! af dessa frågor, för att icke etablera fördom i stället för sanning, eller förderf i stället för det gagn man åsyftar.
Fullt ut så vigtig som en förändring i tullbestämmelserna å de här ofvan sednast nämnda artiklar, och i visst hänseende kanske ännu mera väsendtligt anser jag det för min del vara om införselförbudet å utländskt Jern såväl gjutet arbetadt, som smidt eller valsadt i stänger kunde borttagas. Det kan icke vara nödigt att uppehålla sig vid en bevisning eller närmare utredande af det allmänt kända förhållandet, att behofvet af jern i hvarje land blir allt större i samma mån, som industri och civilisation, framskrida samt att det knappast finnes någon förnödenhet för arbete, bostäder, husgeråd eller beqvämligheter utomeller inomhus, hvartill icke begagnandet af denna metall kommer i fråga. Otaliga artiklar, som förr tillverkades af trä, göras nu af jern, der sådant är att tillgå, och jemför man i delta afseende vårt land med flere andra, så kan det väl sägas att utvecklingen af jernets begagnande hos oss är föga mer än i sin början, i jemförelse med hvad den kan blifva. Det måste då äfven vara en gifven fördel att erhålla jern såsom råämne eller halffabrikat, lill bästa möjliga pris, äfvensom det är lätt uträknadt, att i händelse jern lill vissa behof, dertill medelmåttligare qvaliteter kunna användas, stöde att erhålla för hälften eller två tredjedelar af det pris, som nu i följd af förbudet mot införsel af utländskt jern måste betalas för det inhemska, som användes, så skulle hvarje konsument vid^ sådana tillfällen bespara jemnt så stor utgift som denna prisskillnad utgör och hela riket skulle vinna så mycket som dessa besparade utgifter för alla konsumenterna tillsammans, enär ett motsvarande belopp Svenskt jern 190 Den 29 December. då bunde utföras och säljas till ett högre pris på den utländska marknaden. Jag anser det ingalunda vara för mycket att antaga, alt en förlust af minst en half mill. R:dr b:ko årligen på della sätt upstår för värt land genom förbudet emot begagnande af billigare utländska jernsorler till vissa behof; utan alt serskildt taga i beräkning det hinder för en hasligare utveckling af gjuterier, af byggnadsföretag och tillverkning af åkebruksredskap, som förorsakas af det nu gällande förbudet.
ELISE. (otålig) Mot hvad då? SEGERSTEDT. Ja, det vore värkligen roligt att höra. ALMA. Det tror jag inte att det vore för er. BARON. (bedjande) Nu blir jag nyfiken också. Upplys oss nu, ädla fröken Vahrman! ALMA. Börjar ni gå öfver till dem, baron? BARON. Nej, följ med mig ska vi tala illa om dem i enrum. ALMA. Kan vi bara lämna dem på tumanhand? Man brukar ju inte göra det med personer som de ... (de gå). SEGERSTEDT. (drager en suck af lättnad och kysser Elise). ELISE. Och nu är det ju inte längre din sak ensamt; – nu är det vår sak. Nu är det vi, som handlar. SEGERSTEDT. Elise! Kan du förebrå mig de orden ännu? ELISE. Nej, jag har aldrig förebrått dig dem. Tvärtom. Det var de orden, som afgjorde alt. Och nu är vi två om att skaffa dig upprättelse. SEGERSTEDT. Elise! (sedan tankfull) Jag tror det inte går så lätt och hastigt att få den upprättelsen. ELISE. (öfvertygad) Jo, – det måste gå. Med ett slag. När pappa ser oss två tillsammans, slår det honom strax att han misstänkt dig orättvist. SEGERSTEDT. Skulle jag bara finna på ett bättre sätt att gå till väga ... ELISE. (entusiastiskt) Det fins intet bättre sätt, än ärlighet. SEGERSTEDT. (beslutsamt) Ja, vi måste våga steget nu, så vet vi att vi försökt alt. Men inte ett ord åt någon. Ingen får ana någonting, innan jag i yttersta nödfall vädjar till dig. ELISE. Ja, ja, – det är utmärkt! SEGERSTEDT. Och nu ska vi skiljas åt. Vi får inte vara så länge på tumanhand. Det drar ögonen på oss. Farväl tils alt blir klart! (Han följer henne ut till vänstra dörren. Skall själf gå ut till höger, när fru Segerstedt möter honom). FRU SEGERSTEDT. (räcker händerna mot honom) Ja, Viktor, jag vet att du tänkt på att resa, baron Fredrik har sagt mig det.
En mann går på isen med två v änner, som råka at falla i en vak. Han blir bestört vid denna syn, som hvar och en lätt kan fi nna och ser sig ej i stånd at hjelpa opp bägge. Hvilkendera skall han då hjel pa? En svarade: han bör ej hjelpa någondera, efter han inte kan hjelpa bägge. En annan åter påstod helt myndigt, at den u pkastade frågan var löjlig, emedan man ej står och raisonnerar, då vänners lif är i våda. Den k arlen förarg ade mig hög eligen och j ag afgjor 60 gjorde f rågan til hans häpnad på följande skarpsinniga vis . Först bör man tänka väl ef ter, sade j ag, hvem som är förståndigast och frommast af de i vaken nedfallna v ännerne; sedan bör man söka draga honom opp, om det ock inte kunde ske på annat sätt, än genom den andras nedskjutande. D ärpå svarade den där myndige mannen: men hans vänner kunna ju drunkna, medan han öfverlägger. Då gaf jag detta afgörande återsvar: det är bättre at två människor drunkna, än at en af förhastande syndar. Hur skulle jag nu kunnat sv ara så skarpsinnigt, s å f ramt jag inte l äst myck et och tänkt mycket? Karlen sto d där med sk ammen och hela sällskapet klappade händren åt mig, under det stark aste bifalls löj e. FABRIKÖRN. Jag kan säga, ibland är Ni bes ynnerlig, Herr Magister. CEDERBERG ( med Ir onisk mine ) . Ja, det är bål t, hvad man kan inlägga för ära med sådana rara k unskaper. TROSELIUS. Men man kommer ändå inte långt med dem, s å f ramt man inte därjämte har penningar. Pecuni a est nervus rerum, fäg er en viss ftor Philosoph. D et betyder i ri ktig öfversättning: Penningen u tgör styrk an i sakerna. CE Jag vet ändå et och annat, som man inte kan få för penningar. FABRIKÖRN ( med arg mine ). Hvad kunde det v äl v ara, mi n Herre?
Att beledsaga denna anhållan med ett anslag på förhand till föremål, hvars beskaffenhet man ej kan förutse, hade säkert ej varit rätt handladt af StatsUtsk.; och då tvifvelsutan denna framställning bör behjertas af en hvar, som nitälskar för skön konst, hade jag ej väntat, att Hr von Hartmansdorff skulle motsätta sig densamma. Hr von Hartmansdorff: Ifall StatsUtsk. hade be gärt ett förslag till plan för Musei ordnande, eller något som svarade emot hvad R. o. Ad. beslöt i afseende på försvarsverket, så skulle jag förmodat, att afven en sådan plan skulle uppgöras; men Utsk. säger: "det täcktes K. M. för ”R. St. i nåder framlägga förslag.” Ja! det står verkligen förslag. Frih. Sprengtporten har alldeles rätt; jag beder om ursägt. Denna punkt blef af R. o. Ad. bifallen. 6 : v e punkten. Naturhistoriska Museum. Hr von Hartmansdorff: Jag tror mig veta att PresteSt. har bifallit denna del af StatsUtsk:s förevar, betänk. och jag tillstyrker äfvenledes bifall derå, likväl med det närmare bestämmande som PresteSt. gjort af anslagsbeloppets fördelning, nemi. att till de zoologiska samlingarna skulle beviljas i5oo r:dr, till de botaniska 3oo och till de mineralogiska 4°°» utgörande tillsammans 2200 r:dr. Jag anhåller alt R. o. Ad. måtte fatta enahanda beslut. R. o. Ad. biföll Utsk:s förslag, med bestämmande deraf, att af de till samlingarnas underhåll och förökande anslagna 2,200 r:dr skulle i5oo r:dr afse de zoologiska, 3oo r:dr de botaniska oell 4°o r:dr de mineralogiska samlingarnas ökande och omvårdnad. 7: de punkten. Rese-stipendier somt lii robo ekers och lärda verks utg it vande.
Också dröjde det icke länge, sedan första steget tagits, innan en hel mängd klubbar för damer bildades, och det erkännes nu allmänt i England, att de verkat mycket godt. De ha mäktigt bidragit till att, om icke utplåna, åtminstone utjämna eller moderera den skarpa klass-skilnaden genom att sammanföra bildade och intelligenta kvinnor af olika samhällsställning. Världsdamerna, som här komma i beröring med systrar, hvilka själfva måste förtjäna sitt bröd och i följd däraf äfven i sitt sätt att vara gjort sig mera oberoende af de snörrätt konventionella formerna, hafva lärt sig att få en bättre blick för de stora sociala frågorna och kvinnorörelsens ingripande i dessa. Å andra sidan hafva de fria kvinnorna — ordet gifvetvis i god mening taget — genom det dagliga sammanträffandet med de förra lärt sig undvika faran att antaga i det yttre ett alltför manligt väsende och att, under kampen för tillvaron, förlora en del af sin kvinnliga gratie. Det finnes numera tre slags klubbar för damer i London: De, som stå öppna för både herrarne och deras kvinnliga familjemedlemmar; sådana äro Albemarle, Baths och Sesame; de, som äro företrädesvis afsedda för deltagare i eller befrämjare af det kvinnliga frigörelsearbetet; och slutligen de » mondäna » klubbarne. Bägge de senare äro uteslutande afsedda för fruntimmer och räkna tillsammans omkring nio tusen medlemmar. Den äldsta af kvinnoklubbarne är Sommerville Club, som på sätt och vis räknar sin tillvaro ända sedan 1878. I sin begynnelse var den likväl icke en klubb i egentlig mening, utan blott en anspråkslös och billig restaurant för fruntimmer, förenad med ett litet tidningsrum. För tillträde till detta erlades en inträdesoch årsafgift af 5 shillings (kr. Efterhand växte detta lilla etablissement ut till den verkligt storartade klubb, som helt nyligen inflyttat i sitt eget komfortabla hus vid Hannover-Square. Medlemmarne, som nu, utom årsafgiften, betala en inträdesafgift af 1 guinea, hafva till sitt förfogande, jämte alla möjliga tidningar och tidskrifter af intresse, ett stort bibliotek med rättighet till hemlån. En gång i veckan är sällskapsafton med föredrag och diskussion och en gång i månaden stor soiré. Installationen är smakfull och dyrbar och klubben håller ett förträffligt kök.
Näringsidkare, sorn' icke före den första Juli sin rätt till bränvins försäljning hos Magistraten uppsagt, vare underkastad den afgift, som bör, under det nästföljande försäljningsåret, utgå för det kannetal, hvilket i nu stadgad ordning blifvit bestämdt. 3 § 9. Burskap, som hädanefter meddelas, medföre ej rättighet till minuthandel med, eller utskänkning af, bränvin. § 10. De i 2 mom. af 7 § omförmälda försäljningsräitigheter varde derefter, jemte dem, som Magistraten och Stadens Äldste finna skäligt låta i uppsagda eller förverkade rättigheters ställe under det nästföljande försäljningsåret utöfvas, innan Juli månads utgång af Magistraten utbudna på offentlig auktion åt den eller dem, som åtaga sig afgift för högsta kannetal. Magistraten och Stadens Äldste bestämme, om flera rättigheter skola utbjudas samfäldt i ett utrop eller hvarje rättighet särskildt. I händelse dessa myndigheter äro härom af olika meningar, skilje Konungens Befallningshafvande dem emellan. Auktionsanbuden profves af Magistraten, som äge dem, med tillbörligt afseende å de bjudandes behörighet och tjenlighet, antaga eller förkasta. § H Gästgifvare vare ej pligtig att bränvin till utskänkning hålla. § 12. Gästgifveri å landet, för hvilket, vid den lid då denna författning blifvit till efterlefnad gällande, utskänkningsrältighet utöfvas, varde vid rättigheten fortfarande bibehållet, intilldess densamma upphör genom uppsägning eller förverkas. Hvarje år, så länge rättigheten varar, skall, innan Bevillnings-taxerirtgs-kommitté för soknen sammanträder, soknenämnden beräkna det kannetal bränvin, som må anses komma att under det nästföljande försäljningsåret å gästgifveriet försäljas, i fall utskänkningsrättigheten der fortfarande utöfvas. Taxerings-kommittéen pröfve beräkfiingen och bestämme det kannetal, för hvilket afgift skall erläggas. Besvär öfver kommittéens beslut få anföras inom den tid och i den ordning, sorn äro för överklagande af Taxerings-kommittés beslut i allmänhet bestämda.
Skulle icke från andra näringar, som lemna öfverflöd , kunna ledas någon tillgång för production af victualievaror? När blotta införseln af bränn vin bär i Stockholm, för i år, redan varit 2,783,573 kannor, (utom hvad som inkommit, utan att man lått uppgift derå, och i sprit) huru mångå millioner kannor öfver hela Riket kan man då antaga vara tillverkade, och kunde icke fjerdedelen, eller åttondedelen deraf, anses såsom tillräcklig för behofvet i ett land, der man förr nästan undvarit denna artikel? Blefve då icke öfverskottet, 'äfven efter den lågaste förvandlingsgrund , fullt motsvarande behofvet af de landtmannavaror , som införskrifvas ? (Upplysningsvis far jag nämna , att med förvandlingsgrund me - 15 Ålim, Besv. a. Ost. Viik. Uil. Ni Q 177* nar jag: ati om till ex. en tunna potatea antöges gifva, använd Jill bränvin, 5 kannor å 24 sk., Månne icke ge~) norn ett sparsammare bruk af brännvin , som blefve nödvändigt, när tillgången blefve mindre, mycken mensklig själsoch kroppskraft , som nu går förlorad, äfven kornens näringarne till godo? (Kongl. Majjts egen Nådiga framställning om dessa ämnen, i dess Nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof, synes härvid icke böra lemnäs utan underdånigt afseende, ehuru all utveckling deraf i ord elier handling från Styrelsens sida hitintills uteblifvit.) Kunna icke föredömen från andra Länder, hvilka med vårt äro i lika läge, tjena till ledning vid dessa frågors bedömande, t. ex. Finland, som exporterar Victualier och har en inskränkt brännvinsbränning, och hvarest bränvinet äfven lärer vara så fördyradt, att en för det gamla moderlandet löga hedrande insrnygning a* denna vara skall gifva vinst?
Departements-chefen i underdånighet, det Kongl. Majit, under åberopande af de särskilda propositioner, som, i öfverensstämmelse med Kongl. Majits förut lättade beslut, till Rikets Ständer allåtas, angående anslag till ombyggande af Nockeby bro på vägen emellan hufvudstaden och Drottningholm samt till uppförande af nytt Landshöfdinge-Residens i Christianstad, täcktes uti Proposition om 7:de Hufvudtiteln uppgifva de summor, som för omförmälde behof erfordras, nemligen: l:o. Till ombyggande af Nockeby Bro R:dr 83,000 och 2:o till nytt Landshöfdinge-Residens i Christianstad 55,000. Derjemte tillstyrkte Herr Departements-chcfen underdånigst, det Kongl. Majit lill utgifter för kolonien Sit Barthelemy måtte i Nåder äska fortfarandet af det vid sednaste Riksdag beviljade förslags-anslag af 6,000 Ridr årligen, att utgå under den tid nu skeende Stats-reglering komme att omfatta. Hvad Departements-chefen sålunda i afseende å regleringen af anslagen å Sjunde Hufvudtiteln samt dermed gemenskap egande frågor underdånigst hemställt, behagade, uppå tillstyrkan af Stats-rådets öfriga Ledamöter, Kongl. Majit i Nåder bifalla. I ordningen förekom nu frågan omÉ regleringen af utgifts-anslagen under Nionde Hufvudtiteln, omfattande Pensionsoch Indragnings-stnterne; hvarvid, beträffande Lo. Pensions-staterne, Herr Departements-chefen ansåg det för dessa Stater, uti nu gällande Riksstat, upptagna anslags-belopp af 296,733 Ridr 16 sk. fortfarande oförminskadt erfordras för uppfyllande af de med dessa anslag åsyftade ändamål. Hvad åter angick 2:o. Allmänna, Indragning s-staten, tillstyrkte, i öfverensstämmelse med hvad under denna dag blifvit, vid föredragningen af de till Andra Hufvudtitelns reglering hörande frågor, i Nåder beslutadt, Herr
Då den siste talaren omnämnt, att militärer vore pensionsberättigade vid 50 års ålder, ber jag att i Kans minne få återkalla den olika skala, hvarefter pension dem t ill mates. Jag tror icke, att Hr Stråle skulle vara belåten, om man efter samma måttstock skulle mäta de honom underordnade tjenstemännens pensionsrätt. Denna jemförelse haltar således ganska mycket. Jag vill icke heller inlåta mig i bedömande deraf, huruvida de qvinliga fångarne i Norrköping kunnat uppföra sig mer eller mindre oroligt; det är en sak, som synes ega föga sammanhang med nu förevarande fråga. Jag fortfar att yrka bifall till Utsk:ts hemställan. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landm. upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utsk:ts förev:de hemställan oförändrad och dels bifall dertill med förhöjning af summan 1500 rdr till 2000 rdr, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan oförändrad, hvarvid svarades mångå ja, blandade, med nej, och sedermera propos. på bifall till samma hemställan med förhöjning af summan 1500 rdr till 2000 rdr, då svaren utföllo med många nej, blandade med ja; hvarefter och sedan propos. Den 8 Maj. lil på bifall till Utsk:ts hemställan oförändrad förnyats samt med många ja, blandade med nej, besvarats, Hr Gir. o. Landtm, förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande. Hr Stråle begärde votering. Uppsattes och justerades följande voteringspropos.: »Den som bifaller Stats-Utslcts i mom:t b. af 5:te punkten i Utlåtit N:o 74 gjorda hemställan, röstar Ja 5 Den det ej vill, röstar NeJ; Vinner nej, bifaller R. o. Ad. samma hemställan med den förändring, att det föreslagna pensionsbeloppet förhöjes från 1500 rdr till 2000 rdr.» Sedermera företogs voteringen och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda:
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att han ansåg sig fullt berättigad att göra den propos., hvarom votering nu vore begärd; hvad åter contra-propos:n beträffade, så vöre det 9 H. 2* *7° Den i Juli c. ra. nödvändigt, att den Liefve tydlig, fattlig för alla och bestämd, så att, om den lyckades alt göra sig gällande, man visste livad man hade att rätta sig efter; och förnyade Hr Landtm, alltså sin begäran, att Gr, Frölich måtte uppgifva en bestämd contra-proposition. Åtskilliga röster i salen hördes önska, att Gr. Frölich måtte afstå från sin begäran om votering. Gr. Frölich: Jag tillstår, att herrarne sätta mig på ett hårdt prof att ej förnya hvad jag nyss ansåg vara min pligt; om herrarne vilja medgifva, att vi få fortsätta plenum i morgon, så skall jag afstå från mitt yrkande 0111 votering, om detta kan anses innefatta ett förlikningsförslag. Min mening är blott att förekomma tidsutdrägt med nya skriftliga anföranden; ty det är ett gammalt Engelskt ordspråk, som bjuder oss att omsider komma ’’from sounds to tliings.” Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att sedan votering vore begärd, den enligt grundlagen genast borde äga rum, och återstode endast att afgöra contra-propos:ns lydelse; någon vidare discussion om några villkor eller öfverenskommelse!- huruvida votering skulle ske eller icke, kunde icke vidare äga rum, emedan det vore stridande emot Riksd.Ordnts föreskrift. Gr. Frölich: Ifall icke mitt jemkningsförslag antages, och vi derföre skulle komma till votering, är det klart, att contra-proposln ej kan blifva någon annan än fortsättning af plenum. Då Hr Hjerta 1111 anmälte sig, frågade Landtm., om det vore i afseende på frågan örn contra-propos:n, som han önskade yttra sig; och då Hr Hjerta härtill svarade ja, Lief han af Landtm, uppropad och yttrade:
Jag säger med flit icke den största möjliga vinst (för producenten), ty en sådan kan erhållas på andras bekostnad, utan fördel för det hela (t. ex. genom skydd), utan jag säger största möjliga resultat, uppskattadt elter produkternas verkliga värde. Och detta val af den nyttigaste produktionen — af det produktivaste arbetet; huru åstadkommes detta? Annu en gång: genom frihet! Det ligger i sjelfva sakens natur, liksom det också af ali erfarenhet bekräftas, att deri säkraste ledaren i delta hänseende, den slagruta, som sällan missvisar, består i det enskilda intresset, så framt detta ej förryckes genom en konstlad lagstiftning. Eller min åsigt bör således hvarken något binder uppställas för vissa slags produktion (t. ex. genom exportförbud eller exporttullar) eller några eggelser användas för Iramdrifvande af andra produktionsgrenar, då premierna härför måste gifvas på andras bekostnad (t. ex. genom importförbud och import-tullar), utan arbetet bör få fördela sig sjelf, enligt naturliga grunder, och kapitalerna sjelfmant få fästa sig i de näringar, der de med stiirsla framgång kunna användas. Då uppkommer också, på ett alldeles fritt och otvunget sätt, den rätta och mest gagnande arbetsfördelningen. Hvarje land har för öfrigt sina egendomligheter, som lör detsamma bestämma vissa näringsgrenar såsom företrädesvis passande. I dessa producerar då landet utöfver sina egna behof och blir exporterande. Vidare finnas alltid en mängd näringar, som måste förblifva lokala. Smeder, glasmästare, bagare m. fl. äro alltid behöfliga på stället, och i alla dessa alseenden måste således landet sörja för sig sjelf, åtminstone till den ojemförligt största delen. Men slutligen finnas också näringar, som, så att säga, stå emellan dessa grupper, Den 8 Februari f. 111. 435 och hvaraf landets behof kunna förses, antingen direkt genom inhemsk produktion, eller indirekt genom utbyte mot amira produkter. Må man akta sig att på förhand bestämma, hvilka af dessa näringar, som skola anses för landet nyttiga, och som derföre i välment ifver anses först biira framkallas, samt sedan understödjas genom lagar och privilegier, hvilka gälla andra till förfång.