Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror derföre, att mången skulle, genom delta stadgande blifva olycklig och har ansett mig böra framställa denna tvekan, ehuru jag visserligen medgifver, att det kan vara mycket att säga både för och emot saken. Hr von Troil, Sam. Gust.: Man klagar i allmänhet i vårt land öfver bristande punktlighet i affärer och öfver den icke serdeles lämpliga kredit-lagstiftningen; men då man vill vid något tillfälle göra gällande ett stadgande, hvarigenom gäldenärerna skulle förbindas till mera ordentlighet vid fullgörande af sina skyldigheter, så upträder straxt en och annan och talar om gäldenärernas be - 104 Den 18 Juni f. m. dröfliga belägenhet om den misskund man bör hafva med dem o. s. v. Det är äfven ur denna synpunkt, som Gr. Sparre nu yttrat sig. Det visar sig af ifrågavar. betänk., att Banken nödgas årligen utskrifva emellan 2000 och 4000 aumärkningsbref och icke nog dermed, att det fordrar lång tid för att afsända dessa bref till K. Bef:h:de och för K.. Beflnde att meddela aumaningarne åt gäldenärerna att lill K. Befh:de inlemna sina recipissen och ytterligare för dessa recipissens insändande ifrån K. Befi)fide till Banken, utan derigenom inträffar äfven, att ett lån, som i början af året varit förfallet icke kan de facto utsökas förr än efter 12 månaders förlopp, ehuru det borde ske efter tre månader. Då dessutom det försigtighetsmått bl ifver iakttaget, som Ilr Nordenfelt omnämnt, hvarigenom hvarje läntagare, icke endast då han erhåller sitt lån utan äfven vid de ärliga licjviderna underrättas om sina skyldigheter, och Utsk. derjemte i 3:rlje punkten föreslagit, alt Bankens samtliga gäldeuärer, hvilka redan innehafva eller fått sig beviljade lån emot pant af fast egendom och återbetalnings-skyldighet i sedlar, men icke vilja afsäga sig rättigheten att erhålla anmanings-räkningar, upsägas till lånens återbetalning efter 6 månader frän kungörandet eller uteslutas från lans erhållande, så synes mig sannerligen, alt
— Den första och den andra, att — tillsättas till tvänne FörtroendeEmbeten. I enStit, såsom Sverige, måste sådant likväl ej innefatta någon belöning, utan blott vara ett bevis på Regeringens förtroende till den utnämdes skicklighet, och jag tror, att både lefvande och i skriftförvarade Handlingar bevittna, att Hére Järta ej svikit detta förtroende. Den tredje belöningen, sorn man omnämnt, är haris Nådigst erhållna afsked utur Statens tjenst, mer. efter mitt begrepp kan detta för en nian, som Herr Järta, aldrig få namn af belöning. H uru den i öfrigt allmänna rösten är, det känner jag icke , men ur djupet af mitt hjerta känner jag en röst, sorn högt säger mig, att äfven om Ständerne skulle afslå det föreslagna understödet, och Herr Järta gå att öka antalet af de förtjente män, hvilkas belöning varit fattigdom ocb brist, så skall dock en tid komma, då de enskilta passionerna slumra, och då rättvisan tillätes allmänt erkänna Herr Järta för en 3f sitt Fäderneslands mest förtjente Statsmän och Medborgare. Herr von Hartmansdorff, August: Nästan hårdare, än att behöfva pension, anser jag def vara, att blifva utsatt för sådane personalier, som dem Herr Järta här varit underkastad. Jag tror icke, att Ridderskapet och Adeln béhöfvér vädja till någon röst utom lietta Hus, då fråga ar att belöna en förtjent Medborgare, en sådan sornFädernelandet sällan ägt. Jag tror det vata tilli räckligt, alt endast vädja till den rösti som talar inom våra bröst, och jag beklagar*, att: an stämma 76 Den 16 September e. rri. i dag för alltid tystnat för sitt Fädernesland, hvilken,! jag är öfvertygad derom, skolat, orri han vid detta tillfälle kunnat höja sig, hafva biträdt mig, att yrka bifall till den sak, hvarom StatsUtskottets Betänkande handlar, och hvarå jag nu anhåller om Herr Grefvens och XjandtMarskalkans proposition* Herr Grefven och.
An mer: om ur grafven de fyra stånden kunde gräfvas upp och i deras fria val sattes att än en gång fatta beslut öfver det representationsförslag, som 1865 förelåg, så skulle tre stånds nära nog enhälliga och energiska veto möta detsamma. Som jag redan nämnt, yttrade Hamilton i sin reservation, att han helsade » den nya Svea » och att han lof-vade, att på de första stapplande stegen söka stödja henne. Han sattes ock i stånd att fullfölja denna sin afsigt. Han invaldes nämligen genast af det aristokratiska Södermanlands landsting till ledamot af första kammaren. Detta uppdrag förnyades också vid den första nioårsperiodens slut! Jag skulle icke hafva fast mig särskildt vid detta senare förhållande, om icke dermed vore förknippad en särskild och för det förtroende grefve Hamilton åtnjöt,betecknande omständighet. Såsom bekant ingicks vid 1873 års riksdag en mellan många olika intressen oscillerande kompromiss, i hvilken man för att göra landtmannapartiet till viljes, gjorde försvarsfrågans utgång beroende af grundskatternas afskrifning. Likaledes hade 1874 mellan andra kammarens majoritet och regeringen utbrutit en schism om riksdagens rätt att indraga på ordinarie stat uppförda anslag. I båda fallen stod grefve Hamilton mot landtmannapartiet, och trots han vid det landsting, då fråga om hans vals förnyelse förevar, uttryckligen prononcerade och framhöll denna sin ställning, blef han med 28 röster af 38 återvald. Imellertid blef icke grefve Hamiltons ställning i Första kammaren sådan som man kunde hafva skäl att vänta. Denna kammare var vid sin första uppsättning i sjelfva verket, hvad » den siste landtmarskalken » med allt skäl lär hafva yttrat, » ett nytt riddarhus », och man kunde då med fog tro, att i denna förnyade upplaga af rikets främsta stånd en sådan från riddarhusets glansperiod känd förmåga som grefve Hamilton skulle komma att spela en ledande roll. Så blef dock icke förhållandet. En hans biograf, herr P. von Möller, har i sitt intressanta arbete » 1867 års Första kammare » ett märkligt meddelande i detta afseende. Jag tager, mig friheten aftrycka detsamma.
Men innan nägon / i synnerhet en jurist, ffulle fä befordras til ett werkligt Embete, såsom orcknaris syhla, förordnande til Domare rc>, borde han aflägga en ny examen ri^oromm. ynglingen nödgades da under sin öfningStid, jemte praxis, äfwen studera. Endast denna Författning ffulle kan» ffe wara tilräckelig, at förekomma Ungdomens för hastiga befordran, och Vet sjelf-förtroende hwarmed ware unge Skrifware uphäfwa sig och yrka sin skicklighet til de wigtigaste befattningar: det ffulle werka, at ware Embetsman ej lärde sig allenast öfning och färdighet, uran äfwen werkelig kuns skap och konsten at tänka och pröfwa. 4:0. Öm de ^caäemiffa donstitutionerna, hwilket synes nödwändigt, skola omarbetas, bör föregå: 1:0. At de nu warande kryckas: 2:0. At ett Ars lid Utsättes, inom hwilkeu til den Lcclesmstiyus Stats - 8ecretersren Förstag lil Nya Lonstitutiynec fä insändas, at evncurrer» om m ptsatt belöning 692 Den 14 Mars. e. m. för det bästa; z:o. At efter den tidens förlopp ett (^ommittLs nedfärres, sorn sammansatt af Embetsman och Lärare, lika manga af hwar dera staget, pröfwade de inlemnade Skrifterne och utdelade belöningen; 4:0. Ac denna (lommMe sedan inom en bestämd rid marberade de nya Lon8tirutionerns, hwilka genast ffulle tryckas; ;:o. Ett halft ärs tid stnlle sedan lemnäs Allmänheten, at med anmärkningar wid Verra Förflag til kccl 8>38ti(jus Stats-Seci-eterLrsn inkomma, hwarefter han Utarbetade der Förflag, som ril Konungens pröfning och stadfästande borde framläggas. De ofwanföre förestagne förändringar kunde imil dest xrovisorjstk pabjudas.
Om ännu önskningar aterstä, om öfwerständna olyckor lemnat mänga sär ar läka, om anledningar alrid skola gifwas lil saknad öfwer lidna förluster, sä kunna wi likwäl ej undgä al medgifwa, al sällan inom en sä kort tiderymd hafwa sä manga fwärigheter blifwit öfwerwundne, sä mänga faror undanröjde, sä mycket iverkeligt godt för dec narwarande Uträktadt, sä mänga förhoppningar kemnade för framtiden. Säledes kunna wi ifrän den dag, som gas oh nya löften, afwen räkna deras fullbordande; således kunna Sweriges Lagstiftare, wid samma dag som föranledt deras sammankallande, förutse mälet och beräkna flutet för sina bemödanden. Altid war det ifrån början af denna hwälfning, som med en kanhända besynnerlig, Åtminstone förhoppningsfull aning, jag älskat ac päminna mig, huru de fleste Nationers framsteg til storhet och ära merendels utgätt ifrän en ciitifl tide-punck Det har warit den som danat den förening af bl uiona1-kraft och blgtionalwisher, som ensam förmär utföra stora företag; och i hufwuddragen af wär Regementsförändring har jag trott mig igenkänna späre» af samma blationul egenskaper. De stola, jag wägar hoppas det, i en framtid annu mera mwecklas, och genom riktningen af wärr Regeringssätt en werkelig blauonal. anda smäningom kilstapas. Mä emedlertid wid atankan af de faror wi öfwerlefwat, wid utsigten af der mäl, til hwilket wi hunnit, alla andra minnen förfwinna, an dem af fäderneslandets räddning. Mä för des framtida bestånd, för befordrandet af deh walgäng, alla ffiljagtighem i omdömen och syu-gunäeiför wandlas - Den 9 Märs. 45 z MaNdlas i et gemensamt bemödande för et gemensamt andamäl!
Rdr sk. r. ndr sk. r. 20 Bandoch platt-under | tums tjocklek, bultoch gallersamt sänksmide, rundt eller kantigt, knippoch fyrkantaf | tum och derunder, Skäroch Klippjern, Saltpanneplåtar ? tum tjocka och deröfver, samt af 12 tums bredd och deröfver Plåtar: oförtennte, under | tum tjocka: 1 SkU st. v. 5 33 .6 — af till och med 6 LU:s vigt stycket 1 Skti st. v. 9 Kläder: gång-, Linneoch säng, ej specificerade: Nya: andra slag fän Fruntimmersaf lill införsel lofgifna 4o K tyger) 100 Rdrs v. •_ — 4° Kort: Spel ... 1 gross 15 " ■ 11 40 Krut Porcellaine: oäkta, Steneller Fayance: t Centner 10 Målad t eller tryckt: (i — 16 Tallrickar 1 ti 32 andra pjeser 1 U. —■ 8 •— Salpeter: 1 LU. 5 oraflinerad 2 24 6 24 raffinerad 1 LU. 3 12 — —t — Sirop: 1 U 4 1 ~ 8 h Socker-, brun eller hvit. -—r —- — Hör till Bih. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIHANG tili, e&annuHM iMBSaBVÄRiiiniiB PROTOKOLL VID Lagtima Kikidagen 1 StockBiolm Åren 1§59 och 1860. ÅTTOMIIJE SåMIjIJSOEI». Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorial, Utlåtanden och Betänkande»■ Allm. Besv.- och Ekon.-Ulshollels Memorial N:o 1. 1 ÄT:o 1. Ank. till Exp.-Utsk. den 17 Dec. 185 9, kl. 2 e. m. Memorial, angående tillökning af Utskottets tj ens temanna-pcr sonal.
Kalfstek med grönsaker. Apelsinkompott. T o r s d a g; Soppa på torra gröna ärter. Kokt rökt Hamburgerbringa med surkål. Punschpudding. F r e d a g -, Vinsoppa. Fläskkotlett med Robertsås. Kasta niepuré med gräddskum. L ö r d a g: Oxsvanssoppa. Stufvade aborrar. Vinbärskriim med bakelse. V å r a Om handaslöjdens berättigande i skolan och om detta ämnes gagneliga inverkan har redan blifvit mycket ordadt. Jag skulle dock vilja lägga ännu ett strå till stacken och yttra några ord om det välgörande inflytande, handarbetet har på förhållandet mellan lärare och lärjunge. Jag utgår då från det antagandet, att läraren eller lärarinnan undervisar både i handaslöjd och andra läroämnen, såsom j u oftast är fallet med mindre barn. Vid undervisning i handarbete, om också med s. k. klassundervisning, kommer läraren så att säga barnet mera inpå lifvet. Läraren stiger ned från sin upphöjda plats i katedern, den högtidliga läromästaretonen utbytes mot hvardagsspråket, små förtroliga samtal uppstå då och då, med ett ord; det innerliga förhållande, som bör råda mellan föräldrar och barn, kan under dessa lektionstimmar lättare framkallas. Detta förtroliga närmande mellan lärare och lärjungar är till stor välsignelse, isynnerhet för folkskolans barn, dessa barn, som ofta lemnas hela dagen utan till - syn, som ingen svsselsätter sig med. A. H u s h å l l e t. Annonser. b a r n. Ur den förträffligt redigerade » Tidning för trädgårdsodlare », å hvars tillvaro vi fästa våra läsarinnors uppmärksamhet, låna vi följande Minneslista för trädgårdsodlare, januari. Krukväxterna böra gärna nu hållas vid så låg temperatur de utan olägenhet kunna fördraga, på det de under denna mörka årstid icke måtte komma att skjuta bleka, klena skott, och de böra tillika vattnas jämförelsevis sparsamt, men böra dock därför icke lida brist på nödig fuktighet, hvilket särskildt, om man icke är uppmärksam, lätt kan inträffa med växter stående i varma, torra boningsrum. Drifning af blomsterlökar, syrener etc. fortsattes.
Denna skrift, i afseende å hvilken Fullmäktige, vid sammankomsten den 3:dje Mars, ansågo sig, i afvaktan å det förväntade definitiva svaret från Generalkonsul Heinemann. icke kunna något vidgöra, blef först vid Fullmäktiges sammanträde den 10 Mars uppläst jemte en af Konsul Smitt dä ytterligare ingifven skrift, hvari han, som erinrade, att han då ännu icke fått emottaga något svar å det af honom den 29 Februari ingifna anbudet, uppställt åtskilliga kalkyler för ådagaläggande deraf att hans anbud vore betydligt billigare än det genom Heinemann gjorda. Emellertid hade Fullmäktige samma dag fått emottaga en af Heinemann ingifven skrift, deri han anmälde, att ratifikationen af det genom Deputerade afslutade länet hitkommit i rätt tid och att påteckning om densammas meddelande blifvit af 3:ne bland bemäide Deputerade verkställd a det ingifna låneanbudet. Då sålunda det af Fullmäktige gjorda förbehållet vore tillgjordt, anhöll Heinemann, att Fullmäktige måtte bestämma tid för länekontraktets uppsättande, hvarvid han, utan att uppgift lemnades om läneöfvertagarnes namn, tillkännagaf, — såsom orden lyda — att det skulle vara till gagn — 64 - »för våra öfriga financiella förhållanden, om lånets afslutande ännu icke blefve officiel! kungjordt». Sedan lånet sålunda, såsom protokollet säger, »mäste anses» afslutadt, uppdrogo Fullmäktige åt samma Deputerade att, i samråd med Heinemann, så fort ske kunde, uppgöra och underställa Fullmäktiges vidare granskning förslag till det blifvande lånekontraktet; och förklarade Fullmäktige, vid sådant förhållande, sig icke böra numera ingå i någon närmare pröfning af det låneanbud, som Konsul Smitt framställt. Vid Fullmäktiges den 16
Län och Johannes Olsson från Wermlands Län, hvilka åberopade Utgifts-Afdelningens förslag till utlåtande, hvilket förslag var af följande lydelse: »Erkännande nyttan och ändamålsenligheten af de ifrågaställa instruktionskompa - Siats-Utskottets Utlåtande, M 85. 51 nierne, anser Utskottet likväl Statsverkets tillgångar icke, utan åsidosättande af andra, mera magtpåliggande behof, medgifva anvisandet af det för ifrågavarande föremål äskade nya anslag, helst utväg till betäckande af de i forberörde hänseende såsom erforderlige uppgifna kostnader torde kunna beredas genom en förändrad disposition af 4 Hufvudtitelns redan egande tillgångar. I betraktande häraf finnér Utskottet sig icke kunna tillstyrka beviljandet af ofvannämnda uti Kongl. Maj:ts nådiga proposition äskade anslag.» Vid 13:de punkten: Af lektor Wallman: »Emot Utskottets beslut att afstyrka bifall till den kongliga propositionen, rörande förhöjd aflöning åt regementspastorerne vid de i hufvudstasfen förlagda garnisonsregementerna, får jag på följande grunder mig reservera: l:o. Regementspastorerne vid hufvudstadens garnisonsregementer åtnjuta i årlig lön, de så kallade inqvarteringspenningarne inberäknade, 471 R:dr 5 sk. 4 rst, men äro deremot underkastade en under hela årot oafbruten, i (lera hänseenden trägen och ansvarsfull tjenstgöring vid garnisonsförsamiingar, hvilka i folkmängd icke eftergifva flera af rikets pastorater. Denna löneinkomst måste anses alldeles otillräcklig för en familjs anständiga bergning på ett ställe, der lefnadskostnaderna äro högre, än på andra orter inom riket.
Så t. ex. känner jag ett bolag laxfiske-arrendatorer af öfver 60 personer, fastän arrendet till Kronan endast utgör en tunna lax. Salpelertillverkningen har inom Länet årligen aftagit och har innevarande år nedgått ända till 26 Lisp. 6 skålp. Man anser det af Kronan bestämda lösningspriset för lågt, och mången linner derföre större fördel att använda boskapsurinen lill artificiel gödselberedning. Om någorstädes på landet Handel lym sägas florera, så är det i provinsen Ångermanland och särdeles i norra fögderiet deraf, hvars allmoge har en afgjord böjelse för detta slags rörelse. Så vida denna verksamhet inskränktes till uppköp och afyttring af ortens produkter och endast idkades af personer, som med nödig stadga förenade några tillgångar och de insigter, som för denna liksom hvarje annan närings bedrifvande^ erfordras, om den skall vara med fördel förenad, skulle icke ringa båtnad åt orten derigenom beredas; men med den riktning, handeln i denna ort tagit, utöfvar den otvifvelaktig! på ortens välstånd ett skadligt inflytande. Förledd af exemplet utaf en och annan genom handel rik blifven bonde, men förbiseende de vida talrikare exemplen på misslyckade spekulationer och deraf följde bankrutter, måste nära nog hvarje yngling åtminstone någon gång försöka sin lycka i denna väg. Ortens till verkningar räcka naturligtvis icke tili för så många spekulanter, och om man undantager lärftsuppköparne, som icke gå utom orten, hafva de fleste Slockholm besökande fogeloch smörhandlande från detta Län inköpt större delen af sina förråder från socknar utom Länet. Men äfven vid denna utsträckning af landtmannahandeln vore, oaktadt de ofta misslyckade resultaterne och inverkan häraf på de kreditgifvande försäljarne i inköpsorterne, ej någon skälig anmärkning att göra, om det stadnade härvid. Men vinsten af Stockholmsresan måste ökas, om affärerne gått väl, och förlusten repareras, om de gått illa.
Visst är det sant, alt vi hafva kalli här i norden; men Utsk. hade ej bort förgäta, alt nationen äger bra mycken ungdom och värma i hjertat. Men jag är skyldig att närmare bestämma det klander jag sålunda framkastat. Då alla åsigter, huru skilda de i öfrigt må vara, dock instämma deri, att nu orepresenterade medborgare böra tillerkännas representationsrätt, har i sanning intet olyckligare sätt kunnat uppletas för tillfredsställande af detta deras billiga anspråk, än det föreslagna, der de, sedda, såsom jag redan antydt, med misslroende från båda sidor, ej få amalgameras med någondera; der de, sönderderdelade i alla möjliga cathegorier, beviljas inträde lika mycket i egenskap af löntagare, hvartill rätten är tvifvelaktig, sorn i egenskap af skattdragande medborgare, hvartill den är obestridd. Och hvarföre denna sönderdelning? Jo det är intressena, som skola representeras, heter det. Nå väl! Hafva dc adlige embetsmännen andra intressen, än de ofrälse — har den mindre possesionalen andra intressen, än den förmögne bonden, eller bör väl den sant upplyste presten, i och för sitt embete, tänka annorlunda om Statens angelägenheter, än den moraliskt bildade lekmannen? Jag begriper ej desse skiljaktigheter, foster af inbillningen eller af den inrotade kastandan. Jag inser allt för väl, ali uppfostran, lefnadsvanor och sociala förhållanden kunna' ingifva olika, mer eller mindre omfattande åsigter, storsinnadc idéer eller småaktiga fördomar, och jag medgifver, — jag lill och med yrkar — alt dessa förhållanden, ingalunda må förbises i vallagen; men jag fattar ej skälen, hvarföre man icke blott vid valen vill åtskilja hvad som ej är afskildt, utan jemväl vid frågornas afgörande, gifva högre betydelse åt det ensidiga skråsinnet, än åt del allmänna samhällsintresset. Den 10 Mars f. m. 7 Jag nämnde ett ord om embetsmännen, och de hafva onekligen fått så stor lott i representationen — jag hade så nära sagt i bytet, — att de visst icke behöfva deremot frambära protest.
St. hafva vid denna riksdag, genom de K. proposma om statsverkets tillstånd och behof samt om förändring af bevärings-systemet, åtminstone haft den tillfredsställelsen, att se Regeringen dela deras öfvertygelse om en förändrings nödvändighet, samt emottagit de utlåtanden, som cheferna för landtoch s jöförsvars-depart:n afgifvit, ang:de de dem tillhörande grenar af försvaret. Det kan emellertid icke undgå uppmärksamheten, att de förslag, som sålunda kommit till R. St:s kännedom, icke kunnat emottagas med den belåtenhet, som man bordt önska. Under det att de hufvudsakliga grundas pä bibehållandet af hela den nuvar. ständiga försvarsstyrkan, med förbättringar i öfning och utrustning, som erfordra ökade kostnader, ifrågasättes en förändring af beväringspligten, som, lemnande en del beväringsskyldige hopp om befrielse från all öfning och tjenstgöring, utsträcker åliggandena för de öfriga, utan att ändock lemna garanti för tillräcklig instruktion och tjenstbarhet. Dertill begäres tillika betydligt ökade stats-anslag, utom de enskildte uppoffringar, ett sådant system måste medföra. Afven fattas den öfverensstämmelse i förslagen ang:de landtoch sjöförsvarets personela organisation, som synes vara nödig, för alt ej framkalla allt för stor olikhet i medborgarnes skyldigheter; och mankan beklagligen motse, att dessa förslag således icke vinna R. St;s sympatier. Det är under dessa förhållanden, som jag vågar framställa nödvändigheten, att vara betänkt på tillvägabringandet af någon plan, som, utarbetad i den anda, hvilken redan i representanternas förhandlingar, sedan nära 40 år visat sig rådande och således torde kunna anses utgången från folkets allmänna tänkesätt, samt gemensamt omfattad af Regering och Ständer, kunde blifva den grundval, hvarpå rikets försvarsväsende för den närmaste framtiden borde hvila.
Sparre, Erik: 1 flere väsendtliga punkter är jag förekommen af den siste värde talaren och kan således i åtskilliga delar inskränka mig dertill, att förena mig med honom. Jag ernar icke inlåta mig i yttrande om Säteri-egares företrädesrättighet, att icke behöfva deltaga i fjerdingsmans-befattningen. Likaledes förbigår jag den af den siste talaren vidrörda frågan, huruvida förevar, ämne är en privilegii-fråga. I den form frågan lill R. St. inkommit från Utsk., anser jag sådant öfverflödigt. Om fjerdingsmans-befattningarna göras till municipal-bestyr, dem kommunerne ega ombesörja, sä skulle jag anse lämpligt, att alla, som bygga och bo i socken, deltaga i detta för kommunerne maktpåliggande bestyr. Endast detta har jag velat i det afseende! yttra. Mina anmärkmr gälla följaktligen icke skyldigheten för den ene eller andre jordegaren att i detta bestyr deltaga, men deslomera Ulsk:s betänk., hvilket jag finnér principlöst, och icke innehållande svar på motionerna. Den K. Stadgan eller rättare instruktionen för fjerdingsman har otvifvelaktigt varit anleda, lill de oändliga klagomål, som inom landet försports och föranlcdt ifrågavar. betänk. Genomläser man detsamma, så finner man alt det tillkommit i följd af motioner från 8 eller 9 serskilda ledamöter af BondeSt., hvilka alla klaga öfver instruktionen. Den första motionären säger: ”att jordegaren blifvit betungad med bestyr, som i anseende till deras mängd äro oförenliga med en behörig skötsel af jordbruket och af fä personer bland allmogen kunde vederbörligen fullgöras,” hvadan motionären ansett kronobetjeningen blifva öfverflödig, och derföre yrkat, ”att R. St. måtte från den förut nog betryckte landtmannens skuldror lyfta eller åtminstone lätta detta menighetsbestyr, hvilket vore lika så onaturligt sorn förderfligt för jordbrukare”. Den andre motionären säger: ”att fjerdingsmans-befattningen vore ett menighetsbestyr, men att denna grundsats icke skulle hafva blifvit i Stadgan konseqvent iakttagen och tillämpad; vidare förekom, att den nåd.