Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På klangen af hans röst förstod hon, att han talade allvarligt, fullt öfvertänkt, och med hufvudet sänkt i bitterhet mot honom, som nu åter tycktes vilja börja förgifta hennes tillvaro, knöt hon händerna till bön ... Men Signe, som hela tiden stått orörlig i fönstersmygen med stirrande pupiller, gapande mun och uppspärrade fingrar, brast nu i en förfärlig gråt utan att rätt veta hvarför. Hon böjde sig, tog upp bibeln, kysste den vördnadsfullt, som hon lärt sedan hon var liten, och darrande i hela sin lilla kropp, smög hon sig in till modern, mumlande: »Mamma, mamma, svara mig då! Yrar far?» EVOI. Denna skildring stödjer sig i den kult-tecknande delen på källställen, hvilka finnas samlade i Hermann’s Gottesdienstliche Alterthümer och Preller’s Griech. Mythologie, i den sedetecknande delen på Becker’s Charikles, Lukianos m. fl. moderna och antika auktorer. Vintersolstånds-dagen hade runnit upp öfver Beotien med ett blekgrått dagsljus, och blekgrå var den himmel, som med sin surmulna tröstlöshet mötte alla dessa spejande qvinnors ögon, hvilka ifrån trakten rundtomkring, ja ända från Attika, anländt till Delphi för att med stadens inhemska fruar och flickor samlas till orgiastiska festen på Parnassos klyftrika, trädkrönta bergshöjder. Nu hade natten kommit med tunga, tjocka skuggor, hvilkas täta dunkel ingen månstråle skingrade med sitt hoppande, blåhvita skimmerspel. Nattvinden blåste mellan olivernas frosttyngda blad, skakade trädstammarne, så grenarne skallrade mot hvarandra som kastanjetter och gormade bak bråd-djupens klippkanter med illasinnade andars ilsket tornande stämmor. Men högre än stormens hvin genom natten ljödo de skallande ropen från tusentals i yra öppnade munnar: »Evoi Bakchos, evoi Iakchos!» högre än pipornas gälla hvisslingar, högre än pukornas dofva, hemlighetsfulla slag, högre än cymbalernas skrällande slammer.
Ridderskapet och Adlen vackt fråga, om nedtåttning af en Committée till undersökning om uppkomsten och råtta natifren af alla utaf Hemman och Lågenheter, under namn af Jordboksoch Mantals-Rånta, Tionde, Lagmansoch Håradshöfdinge-Rånta samt Rust-tjenst-afgifter, till Stats-Verket utgående Utskylder, hvarvid sårskildt afseende borde fästas pl det belopp deraf, som utgöres såsom afgift för afstådd egande rått, såsom ståndig Ranta genom Lag stadgad, eller tillkommen såsom Surogat för genom Lag faststålde l6go StatsUtskottets Betänkanden. Onera, eller såsom Gärd; Och har derjemte blifvit föreslaget att nödige medel kunde varda anviste till bestridande af den, i och för nämnde Committée, uppkommande kostnad.. Stats-Utskottet, till hvars åtgärd detta ärende blifvit remitteradt, får i anledning deraf anmäla, att Utskottet visserligen delar öfvertygelsen om ifrågavarande Utskylders ojemna fördelning, samt att en grundlig kännedom angående deras uppkomst och beskaffenhet erfordas, för att härutinnan tillvägabringa den ändring och rättelse, som med egande rättens helgd står att förena; men då redan Utkomne Samlingar i Cameral-Vetenskapen, efter Utskottets tanka, lemna all den ledning, som för ett generelt bedömande af ämnet synes vara af nöden då ytterligare upplysningar derom äro att förvänta, enär Committerades, till Samlande och öfverseende af Rikets Oeconomiska Författningar, arbeten hunnit från Trycket utgifvas; och då ändtligen hvad angå de för hvart och ett särskildt Hemman förekommande omständigheter, desamma endast kunna inhemtas utaf de i Kongl. Kammar-Collegii förvarade Special-Jorde-Böcker; vid hvilket Förhållande nämnde VerksUtlåtande, i allt fall torde behöfva infordras innan sådane detaille-frågor, i händelse de böra blifva föremål för Riksens-Ständers Pröfning, kunna till sluteligt afgörande före-* Stats-Utskottets Betänkanden.
Unär således Landshöfdingarne, långt ifrån att, såsom motionären förmenat, ega »afgörande inverkan på besluten,» icke ens äro berättigade att i besluten deltaga, lärer deraf följa, att desse embetsman icke kunna på annat sätt inverka på markegångs-sättningens utgång, än genom anförandet af de skäl, som, efter deras åsigt, böra föranleda till bestämmandet af ett högre eller lägre markegångs-pris. I betraktande deraf och då härtill kommer, att Landshöfdingarne, hvilka, enligt hvad Utskottet inhemtat, i äldre tider ensamme egde afgörande rätt i fråga om markegångsprisens bestämmande, numera, under en tid af öfver 100 år, eller allt ifrån det markegångs-sättningen öfverlemnades åt Riks-ståndens Ombud> städse uti dessa sammanträden i egenskap af Ordförande deltagit, hvartill desse embetsmän ock, enligt Utskottets tanke, måste anses företrädesvis lämplige, finner Utskottet sig följaktligen böra hemställa, att förevarande motion ej må till någon åtgärd af Rikets Ständer föranleda. Ank. till Exp.-Utsk. <1. 18 Juli 18.'»7, kl. 1 c. m, Utlåtande, i anledning af Kongl. Majds Nådiga Proposition, angående förvandling af en inom Färentuna härad af Stockholms län utgående skaltetitel under namn af tegelved, (I. A.)
Kollegium att med un derdånigt utlåtande öfver berörda anmärkning till Eders Kongl. Maj:t inkomma, får Kollegium, med remisshandiingarnes återställande, i underdånighet anföra, att ofvannämnde utgiftspost, hvilken varit afsedd till inköp af ljus icke allenast för försegling af bref, utan äfven för belysning i Kollegii Kansli, då göromälen under den mörkare årstiden sådant fordrade, sedan längre tid tillbaka utgått och uppburits af den tjensteman i Kollegium, som, vid den tid, då beloppet utbetalts, haft sig uppdraget att ansvara för utskrifningen och afsändandet af de från Kollegii kansli utgående expeditioner; men att, enär det synts lämpligare att den för omförmälda ändamål erforderliga qvantitet ljus blefve genom Kollegii försorg i mån af behof uppköpt, något i berörda hänseende på förhand bestämdt belopp icke blifvit under de sednare tvenne åren anvisadt. Kollegium framhärdar med djupaste vördnad, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter: F. ÅKERMAN. G. HEGARDT. 1. s. W. Silfversparre. Stockholm den 1 December 1865. — 340 — Kongl. Serafimerordens-gillets underdåniga utlåtande öfver Rikets Ständers Revisorers anmärkning vid granskning af Ordens-gillets räkenskaper för år 1863. Stormak tigs te, Allernådigste Konung!
Skrifvelse, N:o 203. 635 rättigad ej får sälja mindre än kanna; alt på landet minuthandel med bränvin ej må utöfvas af den, som idkar annan handel, till hvars bedrifvande särskildt tillstånd erfordras, hvilket sistnämnda vilkor äfven blifvit föreskrifvet för utskänkning af bränvin i allmänhet, samt att den som, enligt Förordningen angående vilkoren för bränvins tillverkning, icke får med sådan sig befatta, ej må tilldelas rättighet till minuthandel med eller utskänkning af bränvin; äfvensom Konungens Befallningshafvandes rätt att förordna om minuteringsoch utskänknings-ställens inrättande elier upphäfvande blifvit sä till vida inskränkt, att menigheternas vilja, uttalad genom deras kommunal-myndigheter, må kunna hindra inrättande af nya eller bibehållande af gamla minuleringsoch utskänknings-ställen. För att ej rubba häfdvunna rättigheter och derpå grundade förhållanden, hafva Rikets Ständer ansett stadganden böra i Författningen inflyta om förmåner och särskilda vilkor för ulskänknings-rätts tillgodonjutande af gästgifvare å landet samt innehafvare af burskap eller äldre tillstånds-resolutioner i stad, men att tillika bör uttryckeligen tillkännagifvas, att burskap, som hädanefter meddelas, ej må medföra rättighet till minuthandel med eller utskänkning af bränvin, samt att den i 10 §. af GästgilveriÖrdningen den 12 December 1734 stadgade skyldighet för gästgifvare, att hålla bränvin till utskänkning, kommer att upphöra. Ur synpunkten, att bränvinet bör fördyras, på det bruket deraf såmedelst må minskas, hafya Rikets Ständer funnit sig böra ej blott betydligt öka beskattningen å tillverkningen, utan äfven bestämma en viss afgift för hvarje kanna, som säljes i minuthandeln eller vid utskänkning.
Fullmäktige lära hafva inhämtat af de ingå rigne Månads-Förslagen, utom någre på handräckning beroende medel och> circa 25,000 R:dr Ralance, som inneslår hos aflidne Krono-Fogden Grönvall och uti dess Concours komma att bevakas, hoppas Herr Grefven, General Majoren och Landshöfdingen, att Herrar Fullmäktige icke skola missgynnande anse hvad som kan vara förelupet. Efter en sådan af Konungens Befallningshafvande meddelt förklaring: och då det tillika var bekant, att Kongl. Majit i Nåder behagat förordna Herr Kammar - Rådet Fägersten, att i egenskap af vice Landshöfding, genom ny anställande undersökning utreda förhållandet med LTppbörds-Verket i Götheborgs och Bohus Län» hvilket, efter hvad den redan upptäckte Balaneen säkrast bestyrkte, råkat uti oordning; funno Herrar Fullmäktige öfverflödigt att skriftvexlingen fortsätta. Stats-UtskottetS Betänkandenl 1261} Om, vid granskningen af allt detta, StatsUtskottet, lika med Riksens Ständers Revisorer, med ti'lfredsstä!lelse erfarit så väl Herrar Fu,lniäktiges, som Commissariernes bemödanden, att så vidt på dem kunriat ankomma, uppdaga de oordningar, hvilka i Uppbörds-Verket i Götheborgs och Bohus Län fått sig inrota; så har Utskottet deremot med lika mycket missnöje funnit, att Herrar Fullmäktige härvid måst sakna de' biträde och den skyndsamma handräckning, som de af Konungens Befallningshafvande derstädes bordt kunna påräkna, och hvarigenom den yppade Balancen säkerligen »kolat snarare upptäckas. Stockholm den 7 Maj 1818. På Högvördige PresteStåt. dets Ledamöters vägnar. På Högloft. Ridderskapet och Adelns Ledamöters vägnar. Carl De Geer. På Vällofl. BorgareStåndets Ledamöters vägnar. II. N. Selwan. C. von Rosenstein. På Hedervärda BondeStåndets Ledamöters vägnar.
V i d första eftertanke framstår då tydligt, att den sammanhänger med det vaknande verksamhetsbegäret hos barnet och således är ett uttryck för en af de mäktigaste krafter, som äro nedlagda i människonaturen, ett godt, hvilket det tillkommer uppfostran att leda in i en sund fåra. Långt ifrån att denna uppspirande kraft får förkväfvas, är det af största vikt, att hos barnen tidigt väckes medvetande om, att trög overksamhet illa anstår människan; att hon fastmer är bestämd för ett verksamt lif och är satt att uträtta något i världen. Må man därför uppbjuda alla medel, som stå en till buds, att skaffa barnen lämplig och roande sysselsättning! På det sättet endast skall man själf efter hand få lugn och hemmet blifva bevaradt. Begreppet sysselsättning intager rummet mellan lek och arbete. Den har med arbetet det gemensamt, att den är riktad på ett bestämdt mål; däremot närmar den sig leken däri, att den utesluter egentlig ansträngning. Dess mål är öfning af de mänskliga krafterna, förståndets utveckling och ett nyttigt handhafvande af de saker, som roa. Men icke blott af nyss antydda grunder är en förståndigt ledd sysselsättning af vikt, utan den har framför allt i pedagogiskt afseende en hög betydelse, ity att genom den barnets insikter ökas, dess förmåga öfvas och icke sällan en särskild fallenhet eller begåfning därvid uppenbarar sig, så att den vid sidan om skolan kan blifva en förberedelse för ett kommande värf eller kall. Dess etiska värde är vidare mycket stort, ty liksom lättjan är upphofvet till många laster, är sysslolösheten de flesta vanarters fruktsamma moder, och många bestraffningar och tårar skulle besparas barnen, liksom modern många sorgsna stunder, genom att de växande krafterna på ett tjänligt sätt användes. Ja, vi gå så långt, att vi påstå, att alla barn äro snälla, blott de hafva något att göra, som roar dem och icke öfverstiger deras förmåga, då däremot hvar och en vet, att de under en sysslolös tillvaro blifva stygga, kifvas, slåss och företaga sig hvarjehanda odygder. Nu uppstår emellertid den frågan: Huru skall man bäst sysselsätta barnen?
Dessa gods, utgörande 357yk hemman, försåldes al Drottning Christina år 1653 till Adrian .Tripp i Amsterdam genom en'afhandling af innehåll, att Hennes Majit afhände Sig och efterkommande Konungar och Sveriges Krona dessa hemman, och tillegnade dem Adrian Tripp, hans hustru och arfvingar, med hus, jord, åkersäng, skog, mark, fiske och fiskevatten, strömar, qvarn och qvarnställen, torp och torpstäder samt alla andra pertinentier och tillägor i våto och torro. närbv och fjerran, intet undantagandes af allt det, sorn dertill lyder, med rätta af ålder legat häfver och lagligen tillvinnas kan, att njuta, bruka och behålla till everldelig ägo samt allodialt och oconditioneradt frälse, alldeles så som Ridderskapet och Adeln uti provinsen Halland deras välfångne egendom och frälsegods efter privilegiernes lydelse och innehåll innehafva och besitta, dock skatteägande deras rätt efter lag dermed då och framdeles alldeles oförkränkt; men att Hennes Majit Sig och efterkommande Konungar och Sveriges Krona förbehållit makt att, enär lägligt och behagligt Rille, dessa gods, emot köpeskillingen 89,773 Ridr 26 öre 13\ penningar sillvermynt, af Adrian Tripp eller hans hustru och arfvingar ateroch igenlösa, så att han eller de då, efter undfången nöjaktig betalning, skulle vara skyldige, utan gensago' desamma att afstå och afträda. Genom reduktionen under Konung Carl den elfte återtogs till Kronan så stor del af godsen, att endast I57J hemman återstodo Öfver de här upptagna köpevilkor hafva uppstått tvister, rörande tvenne frågori a) huruvida full äganderätt vore genom köpet lörvärfvad, och b) huruvida, i annat läll, köparen kan hafva erhållit rätt att antaga åboar på sådana bland hemmanen, hvilka före köpet icke varit skatteman med äganderätt tillhöriga.
Departements-chefen beviljade decharge å frågan icke finge anses verka annorlunda, än genom att å det eller de Statsråd, hvilka till' styrkt den beviljade dechargen samt det statsråd, sora kontrasignera! nämnda regleringsåtgärd, öfverflytta ansvarigheten, i händelse af anmärkning mot räkenskapen, revisorerne lika litet uti ifrågavarande fall, som andra, angående statsmedels användande, egde undandraga sig den dem åliggande granskmngsskyldighet, — samt redogörelsen sedermera tillrättakommit och blifvit till 1863 års revisorer öfverlemnad, ansågo desse sig oförhindrade att granskningen af berörda räkenskap omsider företaga. Dervid hade, enligt hvad revisorerne nu omförmält, hvarken i afseende å användandet af berörda medel eller vid sjelfva dispositionsåtgärden hade icke kunnat undgå att ådraga sig revisorernes uppmärksamhet. Det syntes nemligen revisorerne som borde allmänna medel blott undantagsvis och så att säga i yttersta nödfall disponeras å vederbörande Departements-chef till redovisning, och revisorerne hade i förevarande läll icke funnit några sådana omständigheter vara för handen, att detta ovanliga och med vårt statsskick föga förenliga redovisningssätt behöft anlitas.
Fuilmägtige hafva vid bestämmande af det belopp, hvartill inköpet egt rum, Banko-Utskottets Memorial N:o 27. IS visserligen sträckt sig så långt försigtigheten medgifvit, men ock i afseende på tiderna för inköpet noga fästat uppmärksamheten å de summor, som blifva för reservfonden tillgängliga och ä hvad som derifrån skall utgå, och hafva grundade skäl antaga att inköpet skall kunna ske utan rubbning i de för lånerörelsen vidtagna förfoganden. I öfrigt tro sig Fullmägtige böra tillägga, att Fullmägtige ansett denna låneoperations genomförande, på sätt som skett, vara af synnerlig vigt icke allenast med afseende å det behof af medel, som för Riksgälds-koutoret blifvit fyldt, ulan äfven och. ännu mera för Statens allmänna kredit och framdeles blifvande låneoperationer; hvarföre Fullmägtige icke tvekat att lill målet bidraga, i öfvertygelse att bankens tillgångar till den del, som för obligalionsinköp må anses användbar, icke kunnat anvisas för något annat ändamål med lika eller motsvarande nytta för banken så väl som för Staten och landet i dess helhet.» Med Herr Lindström har Herr Friherre Stjernstedt, A. W., instämt. STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN, 1866. HankoUtskottets Memorial N:o 28. 1 Ank. till Exp.-Utsk den 18 Maj 1866, kl. 7 e. m. Memorial, angående instruktion för nästkommande Riksdags BankoUtskott. Till fullgörande af föreskriften i 9 § af den för Banko-Utskottet vid denna riksdag gällande instruktion, får Utskottet härmed afgifva förslag till instruktion för Banko-Utskottet vid nästkommande riksdag. De förändringar Utskottet i dea nu gällande instruktionen föreslår, inskränka sig till sådana, som följa af Rikets nu församlade Ständers beslut i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om antagande af ny Riksdags-ordning jemte deraf föranledda ändringar i Regeringsformen, samt af det vid denna riksdag fattade beslut angående bankovinsten.
I andra länder har man vid sådana tillfällen, då handeln och näringarne synts komma i trångmål, och deribland i synnerhet vid öfvergången till ett mera ord nåd t Bancoskick, i stället ansett ingen! ing så vigligt, som att understödja och underlätta rörelsen och circulationen i Landet, och man har, långtifrån begagnande sistlidne vår, i stället för att indraga från den 12 B anco-Ut skottets Bet. IV.-o Sy. i alla fall redan knappa HanJcls-Discontens Lånetillgångar i Götheborgs Låne-Gontor, skulle hafva lindrat mycket i de nu varande omständigheterna. Sist må jag säga, att det för mig visat sig klart, det den utväg bort kunna tillstyrkas och vidtagas, att för detta serskilda extra behof, sådane Gäldenärer hvilka i smitta frånfallit, och hvars bo behöft utredas, erhållit på ansökan derom 6 månaders prolongerande betalningsrätt för sina liqvider, att de hvilka af denna sjukdom hemsökte eller i beröring varande, och icke i tillfälle kunna liqvidera, skulle erhålla 3:ne månaders anstånd, öfver mot hvad förr varit vanligt, och allt detta med rätt af omsättning, och utom beräkning af straffränta, grundande sig min tro derpå, att Banken eller realisation deraf icke lider skada, utan tvertom bereder sig sjelf tillfälle att erhålla sin rätt, utom att försvåra den nog nedtryckta och olyckliga belägenhet, hvaruti den är stadd, hvilken genom en så oförutsedd händelse inkdmmit i det obehagliga skick, att ej kunna med bästa vilja pä rätt dbg betala sin skuld. Jag hade äfven trott, att för detta serskilda tillfälle en upplåning medgifvits till 4 ja 0111 ^et var*t ^ proc. för ett års lid på 200,000 R:dr lill nämnde Låne-Contor, hvarvid väl Banken icke förtjent något, men också dervid icke förlorat, dock verkat för landet, det allmännas och eget väl.
De inom Högvördige Preste-Ståndet af åtskillige Ledamöter gjorda anmärkningar åsyfta jemväl antagandet af hvad Herr Stuart i dess reservation föreslagit, såsom nödiga inskränkningar i Herr Nordenankars motion; till stöd lör hvilken åsigt hufvudsakligen blifvit yltradt, att då Rikets Ständer intill nästa Riksdag afsagt sig dispositionen af Bankens behållna räntevinst, meningen dermed icke varit, att desse medel skulle undandragas den allmänna rörelsen och i Banken skrinläggas, utan att de skulle åter utgå dels till silfverköp vid låg curs, dels i låneväg, medelst beviljandet af cassa-creditiv åt Pri vat-Banker, Hypotheks-Föreningar, Associationer för spanmålshandel o. s. v., men att, om Banken icke kunde eller behöfde förstärka sin cassa eller förenämnde inrättningar icke uppkommo, deraf inträffade den oundvikliga följd, att den reserverade räntevinsten qvarstannade i Banken, och det redan otillräckliga rörelse-capitalet årligen förminskades med omkring 600,000 R:dr, eller på 5 år icke mindre än 3 millioner; att ehuru någon direct fördel icke genom förslagets antagande bereddes Riksgälds-Contoret, skulle likväl dess upplåning deraf underlättas och Bihang till R. St. Prol. 1834 och 1835- 6-te Sami. 1 :sta Afd. 3-dje Band. 9-.de Häftet. a Banco-Utshottets Utlåtande N:o. 140- dess credit upprätthållas, då deremot bifall till Utskottets Betänkande skulle uttrycka ett misstroende emot landets egna statspapper, hvarigenom enskilde personer jemväl skulle förlora, förtroende till det Släudernes Verk, sorn, dem utgaf.. Och hafva jemväl de Ledamöter inom Hedervärda Bonde-Ståndet, hvilka talat för återremiss af Utskottets ifrågavarande Betänkande, grundat deras yrkande härom på ofvanberörde af Herr Stuart afgifne reservation; hvarjemte en af Ståndets Ledamöter, Banco-Fullmägtigen Johan Ericsson från Stora Kopparbergs
Sol S Stats-Rådets och Högsta Domstolens samtlige Ledamöter, äfvensom JustitieKansleren och Justitie Ombudsmannen kunna ej säte och stämma i sitt Stånds plena förnekas, enär de, enligt hvad hvarje Stånds särskilda ordningar stadga, dertill berättigade äro; dock för Stats-Rådets Ledamöter de särskilda fall undantagna, då dem, enligt Regerings-Formen, uppdraget är, att med Konungslig makt och rätt styra. Utom i dessa särskilda fall vare ock Stats-Rådets samtlige Ledamöter berättigade alt deltaga i sådan gemensam öfverläggning emellan Riks-Stånden, hvarom i 46 <§ förmäles. I Utskott eller val lill Utskotts-Ledamöter —• öfvervara. Igfid imianoa m .nan iiet oagen j Stats-Rådets och Högsta Domstolens samtlige Ledamöter, äfvensom Justitie - Kansleren och Justitieombudsmannen kunna ej säte och stämma i sitt Stånds plena förnekas, enär de, enligt hvad hvarje Stånds särskilda ordningar stadga, dertill berättigade äro; dock för Stats-Rådets Ledamöter de särskilda fall undantagna, då Stats-Rudet, enligt Regerings-Formen, uppdraget är, att Riksstyrelsen föra. Utom i dessa särskilda fall vare ock Stats-Rådets samtlige Ledamöter berättigade att deltaga i sådan gemensam öfverläggning emellan Riks-Stånden, hvarom i 46 g förmäles. I Utskott eller val till Utskotts-Ledamöter öfvervara. Hänvisning: Konst.-Utsk. Mern. Ridd. och Adelns Prot. den 9 Juni och 26 Okt. 1860. Preste-Ståndets Prot. den 30 Maj och 26 Okt. 1860. Borgare-Ståndets Prot. den 6 Juni och »bo;24{)iQkfcj $8«Q. i ab .lobåH-elaté Bonde-Ståndets Prot. den 2 Juni och 26 Okt. 1860. Obs. Änd“ing i SI och 9S §§ Regeringsformen samt 9 och 10 §§ Riksdagsordningen är jemväl uti nästföljande förslag ifrågasatt. Se härom anm. vid det första här ofvan anförda förslag.
Under fortsatt tillämpning af Rikets Ständers vid Riksdagen åren 1840 och 1841 meddelade och i 10 § af Riksgäldskontorets nuvarande Reglemente omförmälda stadganden, angående den för Hjelmare kanals och slussverks framtida underhållande afsatta fond, har denna fond, som ursprungligen bestod af en, med 5 procent ränta löpande, inteckning å 15,000 R:dr i tvänne Hjelmare Kanalbolag tillhöriga fastigheter och vid 1853 års början utgjorde 28,284 R:dr 35 sk. 6 r:st, sedermera oafbrutet tillvuxit, så att densamma, enligt sistlidet års bokslut, uppgick till 52,743 R:dr 5 sk. 11 r:st. På sätt i åberopade § blifvit föreskrifvet, har Hjelmare Kanaloch SIussverks-direktion, genom en afgifven ny förbindelse, åtagit sig att vid slutet af åren 1857, 1860 och 1862 till Riksgäldskontoret aflemna föreskrifna låneoch säkerhetshandlingar för det belopp af 16,000 R:dr, hvarmed fonden, efter fortfarande beräkning af 5 procent ränta å dess hela behållning enligt nästföregående bokslut, kommer att vid sistnämnde års utgång vara ytterligare ökad. och 4 procent-obligationernas » 680,000: 8 Riksgäldskonlorels Berättelse 18S6. Efter den i början af innevarande år, enligt Reglementets 11 <§, verkställda utbetalning af sista årets anslag för ombyggnaden af Strömsholms kanal och slussverk, har bela den summa, 730,000 R:dr, som Rikets åren 1840 och 1841 församlade Stander för detta företag anvisade till utgående under femton års tid med 30,000 R:dr årligen, från Riksgäldskontoret utbekommits. Angående fortgången af nämnde kanals och slussverks ombyggnad under sednaste åren, hafva, enligt Rikets Ständers föreskrift, särskilde, Fullmäktiges Protokoller bilagda, berättelser för hvarje år afgifvits utaf den, medelst årligen anställde val, af Fullmäktige utsedde ledamoten i Kanaldirektionen.