Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man har funnit sig väl af de författningar, som varit, då de blifvit verkställda under ett enda år, och måhända äfven då icke fullkomligt, åtminstone vida mindre fullkomligt, än som kunnat ske, om äfven genom författningarnes större lämplighet förbudseller tull-systemet blifvit mera utveckladt. Ännu mer skulle man funnit sig väl, om delta systeme hade förvandlat sig till ett mera naturligt och af allmänna opinionen hylladt friare systeme med lindrigare tullbestämmelser, hvilket i sin man skulle bidragit att bringa de författningar till lif och handling, som man så vanvårdat och illa verkställt. Jag nekar likväl icke, att jag lika varmt, som flere här afhörde talare, intresserar mig för den Svenska näringsfliten, fastän jag icke alldeles som de i främsta rummet hyllar fabriksnäringarna i och för sig sjelfva betraktade, såvida nemi. de icke afse och stå i närmare samband med husfliten. Man talar om behofvet af skydd för våra fabriker i anseende till kostnaderna för värme, ljus, starkare föda för arhetarne m. m., som vårt strängare klimat erfordrar. Alla dessa anledntr till produetions-kostnadens förökande skulle af sig sjelfva förfalla, om man vore i stånd alt idella land, såsom i andra länder, der det kanske mindre behöfves, sätta fabriksnäringarna i samband med husslöjderna; ty jag frågar eder, mine herrar! behöfver väl mera värme bekostas i Den 29 Ju 1 i e. m. ilen tctrftiges koja för det lian arbetar, oell hvars innevånare är glad att få sysselsättning, och tillbringar dagen i ledsnad, då lian ej kan få någon sådan? Beliöfver han särskild lyshållning? Han har den vid sin brasa, der han kan spinna, karda etc. utan alt behöfva annat ljus. På samma sätt med födan.
Mig synes, att Ulsk. deruti följt en ganska riktig grundsats, ehuru Utsk. derifrån sjelf afvikit. Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius: Vid riksda gens början gjorde jag ett förslag lill Bevilln.Utsk. om tullens höjande ä de stora cbnsumtionsartiklarne, som nedtynga vår handelsvåg, för att derigenom lätta möjligheten för Banken att fullgöra sina förbindelser i afseende på mvnlels upprätthållande. Bevil!n.Utsk:s nu inkomna förslag med dess låga förhöjning af tullvärdet pa colonialvaror, kan ingalunda uppfylla det ändamål, som jag hade afselt. Dertill fordrades minst, alt tullen å socker, caffe och tobak sattes lill den höjd, hvartill de i Tyska tullföreningen äro upptagne. Sedan mitt förslag afgafs, ankom K. M:s nåd. propos. lill R. St., att icke göra någon rubbning i den gällande tulltaxan vid andra fall än der verkligt behof fordrade. Bevilln.Utsk. har uppfattat denna skrifvelse på sätt dess betänk, innehåller. Huru nu en hvar uppskattar det verkliga behofvet för landets näringar, beror på den individuella.åsigten deraf, och det är härom tvisten blir. Gr. Cronhjelm har gjort eli särskildt förslag, hvartill andre ledamöter hafva velat tillägga speciella artiklar; bland dessa, på förmiddagen i ett långt anförande, en ledamot af Comm.coll., för hvilken det icke kan vara obekant, huru den sednasle tulltaxan verkat på manufactur-slöjdcn i en stad, på hvilken Riket har gjort stora uppoffringar, och hvars tillverkningar äfven hade stigit högt, nemi. Eskilstuna. Flera talare hafva sedermera yrkat en förhöjning i detta fall, hvilken är så mycket mera af nöden, som man vet att kringresande allmoge gjort sig till importörer af Tyskt kram, som de sprida i landet till mera än 100,000 r:dr värde.
Jag tror, att PresteSt:s beskaffenhet både vid riksdagarne och inom församlingarne utvisar raka motsatsen. Derföre vare det ingalunda sagdt, som skulle jag helt och hållet ogilla den princip, hvarifrån Hr von Hartmansdorff utgått, tvertom, det kunde visserligen vara önskligt om ett sådant skiljande från skolan och kyrkan kunde äga rum; men för att detta måtte kunna ske på ett sätt, att hvarken lärdomen i allmänhet eller skolan 332 Den 18 September. / mätte förfalla, så anser jag det vara af högsta nödvändighet påkalladt, att skollärarnes löner icke förbättras med en sådan summa som Ilr von Hartmansdorff angaf vara af Ständerne till skolverket anslagen, eller 42,000 r:dr, utan att dertill må anslås en vida högre. Vill man att det slags befordringssätt, som nu inom skolan och kyrkan är rådande, skall kunna till bådas fördel afskaffas, så mäste skollärarnes löner bringas i samma catliegori som vi tinna dem i grannlandet, eller i Norrige, för att icke gä längre, och då tror jag, alt en ganska dryg summa af Staten erfordras. När denna, vare sig på ett eller annat sätt, af Ständerne blifvit beviljad, så att icke allenast skollärarnes löner blifvit förhöjda, utan äfven tillräcklige pensionsfonder blifvit anvisade, då tror jag att först en allvarlig fråga kan uppkomma om delta befordringssystems afskaffande, men nu anser jag det vara för tidigt och skulle lända icke allenast till förfång för lärdomen i allmänhet, utan i synnerhet till stort mehn för våra skolor. Hr von Hartmansdorff: Man har sagt, att. man borde gå varligt tillväga, först skaffa penningar och sedan nedsätta befordringsrätten för skollärarne. Jag finner delta sätt att gå tillväga, nemi. att först anskaffa penningar och sedan ifrågasätta befordringsrältens nedsättning, icke vara så alldeles riktig. Sä skedde det förra gängen; Ständerne började med att lemna penningar, linder förutsättning att den dubbla tjensteårsberäkningcn mätte fä nedsättas eller borttagas.
Sorn genom Kongl. Förordningen den 31 Januari 1855, angående hvad vid § t. verkställigheten af den nya stadgan om mått och vigt bör iakttagas, blifvit före skrifvet, att berörda stadga i allmänhet skulle med innevarande års ingång vinna full tillämpning, är äfven nödigt, att den fartygsafgift, som enligt 4 §. skall under namn af lastpenningar erläggas med 40 öre för hvarje läst, förändras till hvad den bör utgöra för nuvarande ny läs t \ och då denna sednare i det närmaste motsvaras af 1J kommers-läst, hemställer Utskottet, att afgiften antages till 70 öre för hvarje nyläst; dock att, enär fartyg, hvilket under loppet af ett kalenderår gör flera resor mellan Sverige och utrikes ort, skall vid förnyadt inkommande vidkännas denna afgift endast när det innehar last, som till större eller mindre del lossas, härvid böra iakttagas de uti mom. 2 i 27 § af Kongl. Förordningen angående lotsoch fyr-inrättningen i riket gifna bestämmelser i hvad mån fartyg, hvilkas innehafvande fast är i förhållande till deras dräg tighet af ringare betydenhet, jemväl må såsom barlastade anses. Derest det af Utskottet framställda förslag om upphörandet af alla utför§§3,To. 11. sclsalgifter varder af Rikets Ständer godkändt, lärer såväl hela den nuvarande 7 § i taxe-underrättelserha att »inkomna och till inrikes förbrukning disponerade utländska varor kunna till utrikes ort tullfritt åter utföras» böra utgå, som ock i 3 och 11 §§ uteslutas föreskrifterna, i den förra att »Varor, som med främmande fartyg utföras, icke äro underkastade andra eller högre afgifter, än om de med Svenska fartyg utföras;» samt i 11 §, eller blifvande 10 §, att »på hvart och ett inlastningsställe erlägges tull för hvad lastadt blifvit.»
Sammanhåller man nu Norska grundlagen med dissenterlagen och Kristian den ödes lagbok, så tror jag att Norska lagstiftningens större liberalitet, som Erih. Cederström uppskattat, om jag hörde rätt, till 700-fallt, skall reducera sig till ganska små dimensioner. Då jag vid de gemensamma öfverläggningarne redan vidlyftigt yttrat mig i detta ämne, vågar jag icke nu upptaga R. o. Ad. med något vidare bemötande af de framställda anmärkningarne, utan får blott anhålla om bifall till §:n, sådan den af K. M:t blifvit föreslagen. Hr Carleson, Edvard Henrik: Af Gr. Sparre har blifvit anmärkt att denna §, efter den redaktion den har i K. M:ts Propos., skulle komma i kollision dels med 8:de §:n 2:dra mom:t i den föreslagna lagen ang. främmande trosbekännare och deras religionsöfning, och dels med K. förordningen den 26:te Okt. 1858, ang. särskilda sammankomster för andaktsöf - Den 19 Maj e. m. ningar. Denna kollision är likväl ingen annan än den som eljest kan uppkomma emellan de i allmänna brottmålslagen för hvarjehanda rättskränkningar upptagne straffbestämmelser, samt de till förekommande af dylika rättskränkningar särskildt gifne ordningseller polisstadganden, och det förhållande att någon genom en handling öfverträdde på en gång den ifrågav:de §:n ang:de villomeningars utspridande och tillika den omförmälde föreskriften i lagförslaget, angtde främmande trosbekännare, eller den åsyftade bestämmelsen i 1858 års konventikelplakat blefve icke svårare att bedöma än något annat fall, då en person genom en handling på en gång gjort sig skyldig till en af allmänna lagen bestraffad rättskränkning och tillika öfverträdt ett polisstadgande, gifvet att förekomma en sådan rättskränkning. Dylika fall skulle jag tro hafva mångfaldiga gånger förekommit i Gr. Sparres praktik och äro alldeles icke sällsymte. Don förmenta svårigheten härutinnan är således, efter min tanke, af ringa vigt.
Palmstjernas redaction i alla delar bättre, än den som vid sista riksdagen begagnades, och då der uttryckligen säges: ”Vid pröfningen af tulltaxans särskilda artiklar”, så kan, enligt min förmening, icke något missförstånd uppslå, hvarföre jag yrkar dess antagande oförändrad. Då härefter Hr von Ilartmansdorfl förklarade, det han, så vida de af honom äskade undantag kommo att äga rum, ej ville motsätta sig antagande af det redactionsförslag Frih. Palmstjerna afgifvit, hemställde H. Ex. II r Gr. o. Landtm., om det ej kunde gå an, att till Frih. Palmstjernas förslag göra det tillägg, att hela prot. för d. 11 dennes och af prot. för d. 14 dennes så mycket, som förekommit innan pröfningen af Utsk:s förslag till förändringar i tulltaxan började, borde fullständigt uppsättas; hvarigenom II. Ex. förmodade, att Hr von Harlmansdorffs mening blefve uttryckt. 320 Den 20 Januari. Häruti instämde Hr von Hartmansdorff, hvarefter Frih. Palmstjernas ifråga var. forsing, med det dertill af 11. Ex. Hr Gr. o. Landtm, föreslagna tillägg, Lief af R. o. Ad. bifallet. Hr von Hartmansdorff: Jag tager mig friheten i all mänhet reservera mig mot de beslut, R. o. Ad. fattat, åsyftande alt nedsätta det skydd för inhemska näringar, hvilket Bevilln. Utsk. velat åt dem bereda. Man vet, att, i närvarande ögonblick, föras krigen emellan de särskilda folken ieke med vapnen, utan, om jag så får säga, med tulltaxorna. Hvar och en söker att, inom sitt land, bereda vidsträcktare tillfällen till uppehälle och förkofran åt dess innebyggare, derigenom alt man skyddar de näringar, som inom hvarje rike kunna bedrifvas. Man ökar derigenom sin folkmängd, man ökar sin styrka. Detta tillfälle att göra eröfringar i fred hafva vi lill stor del försummat och det lill stor skada för fäderneslandet.
Hvad Utskottet å samma sida anfört derom, att Utskottet vid hvar och en artikel, som ej af den med Frankrike afslutade handelstraktat berördes, komme att taga i närmare öfvervägande bemälde motionärers förslag och att af denna orsak vidare yttrande i afseende härå icke erfordrades i denna del af Betänkandet; lades till handling ar ne. Öfvergående derefter till hvad Utskottet under rubriken om varuinförsel yttrat, fattade Ståndet följande beslut: Utskottets hemställan (sid. 8), i fråga om ett af Friherre Cederström framstäldt förslag; bifölls. Utskottets andra hemställan, (samma sida) att frågan om tullbestämmelserna å bränvin och sprit samt pröfningen al hvad derom blifvit yrkadt, måtte uppskjutas intill dess Rikets Ständer om vilkoren för bränvinstillverkningen beslutat; godkändes. Utskottets förslag (sid. 9), att' fläsk måtte åsättas en tull af 2 R:dr per centner; bifölls. 6ih. till R. St. Prot. 1865 & 1866. 9 Sami. 31 242 Prot.-TJtdrag den 21 April 1866. S. D. Fortsattes i plenum efter middagen föredragningen af Bevillnings-Utskottets Betänkande JVs 8, angående tullbevillningen, dervid nedan angifna delar af detta Betänkande förekommo till pröfning. Hvad Utskottet hemställt under rubrikerna kött, ost, smör och ister; bifölls. Utskottets under rubriken spanmål afgifna förslag om tull å omalet hvete och omalen råg; af slogs.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att om någon mera af R. o. Ad:s ledamöter funne skäl att göra anmärkn. emot det sätt, hvarpå Hr Landtm, föredragit ärendena, så väl nu som under de föregående dagarna, så anbölle Hr Landtm., att det måtte ske nu i ett sammanhang, på det att det ämnet måtte särskildt förekomma, innan propos:n gjordes, och R. o. Ad. slippa att återkomma dertill, utan få behandla ensamt det ämne, som blifvit föredraget. Hr Ribbing: Ehuru jag ej tagit åt mig til 1 mälet att vara advocatorisk, så kan jag icke neka att jag anser det hafva varit ett förhastadt uttryck af Hr Rosenblad, alldenstund det förslag, hvarom vi beslutade, då Frih. Hamiltons project var i fråga, alldeles icke är detsamma som det, hvarom nu är fråga. Då var det fråga ora huruvida man skulle få välja utom districtet, nu deremot är det fråga om huruvida man skall få välja utom sina egna medlemmar. Det är således en helt annan fråga, hvarföre också någon advocatur .5 H. 55 434 Den 3i October c. m. i detta afseende ej kan sägas äga rinn, och jag önskar alt det ordet mätte litet sparsammare begagnas. I afseende på den fara, sorn blifvit lörespeglad såsom följd af tidningarnes inverkan vid de mera fria valen, så lärer denna fara icke vara större om valen få ske utom, än om de skola ske inom Ståndet och valkretsen, ty det ar icke konstigare för tidningarna att recommendera eller nedsätta de väljandes egna medlemmar än andra. Jag önskar att vi med lörsta må få komma lill något beslut. Hr Rosenblad, Bernh.: Om någon afPi.o. Ad;s ledamöter ansett, att uti det uttryck af advocatorisk, som jag begagnade då jag sist yttrade mig , legat något personligt förolämpande, sä ber jag hvar och en vara försäkrad att det icke var min mening. Om någon sådan syftning eller uttydning kan lemnäs deråt, så ber jag att få taga det ordet tillbaka. Ordet var riktadt emot saken och icke emot person.
K^o 89 och Utlåtandet N:o 154 , om indragning af .Lagmansoch Kämners Bätter samt serskilda Domstolar» m. ni. Från HögvördigePreste-Ståndet. S. D. Vid förnyad föredragning af BanCoUtskottets Memorial, N:o 120, med sammanfattning af RiksStåndens beslut öfver Utskottets Betänkande, N:o 53, och Utlåtan» de N:o 82, i fråga om en på utlåningar grundad Discontering för handeln och den större rörelsen, jemte förslag till jemkningar och otnröstnings-propositioner, för så vidt resultaten af dessa, till en del skiljaktiga, beslut ej funnits gifna och bestämda, stannade Preste-Ståndet uti följande beslut:, 1:0 I afseende å lfa punkten vidblef Ståndet sitt redan fattade beslut, och godkände den föreslagnaVoterings*propositionen» 2:0 Utskottens hemställan, rörande Riks:.' Ståndens beslut vid 2tdra punkten, äfvensom Prot.-Utilrag den i q Februarii 1830; 189 den under 3:e punkten gjorda enahanda framställning, gillades; 3:0 Vid 3:dje punkten instämde Ståndet med Ridderskapet och Adeln samt Bonde? Ståndet, angående Obligationers ställande äfven på jemna 125 och 250 Riksdalers-tal ; i anledning hvaraf den föreslagna Voterings*: propositionen ansågs förfalla; 4^0 4:de punkten: Sedan Utskottet genom serskildt Memorial, N:o 1201, anmält en nödvändig förändring u»i Memorialet N:o 120, blef Utskottets Utlåtande i denna del lagdt till handlingarne; 5:0 Instämde Ståndet i Ridderskapets och Adelns samt Bonde Ståndets vid i'a. punkten, mom.
Majrts nådiga godtfinnande, användas lör behof, hvilka redan af dessa tillgångar fylldes och vidare kunde uppkomma för såväl värfvade sorn indelta Arméens vapenöfningar och dermed gemenskap egande utgifter, samt tillika i underdånighet anhållit, att Kongl. Majit täcktes anbefalla omförroälde trenne fonders sammanförande till en enda fond, hvars förvaltning och räkenskaper finge, i likhet med hvad i afseende på alla andra af allmänna medel bildade kassor egde rum. blifva underkastade Rikets Ständers och deras Revisorers granskning, Kongl. Majit genom nådigt bref till Krigs-koHegium, dell 24 Juli 1844. förordnat, att ofvanberörde trenne mötes-passevolans-fonder skulle lill en enda fond förenas, under förbehåll, bland annat, att den granskningsrätt, som blefve Rikets Ständer och deras Revisorer medgifven, icke finge föranleda eller begagnas till inskränkning af Kongl. Majlis höga räll att, enligt Rikets Ständers eget uttryckliga förklarande, om de sammanslagna fondernas användande ändamålsenligt och efter godtfinnande i nåder förordna; och att, då, efter hvad båda Stals-magterna sålunda beslutat, förenade mötes-passevolans fonden vore ställd till Kongl. Majlis nådiga disposition, hvaraf följde, att ej allenast fondens ränte-afkastning, utan afven sjelfva Stats-Utskottets Utlåtande JM 13. sa sjelfva kapitalet, i den mån sådant af omständigheterna påkallades, kunde lör dermed afsedda utgifter af Kongl. Maj:t fritt disponeras, det syntes Kongl. Kollegium sorn detta förhållande skulle lägga hinder i vägen för utbytandet af fondens kapital emot ett bestämdt ärligt stats anslag eller emot Riksgälds-kontorets obligationer; Norrbottens Häst jägare-sqvadrons-fond, att densamma, bildad i och för organiserandet af en kavalleri-trupp inom Norrbottens län, uppkommit genom de årliga vakans-afgifter för indragna nummer af Calix och Förste Majorens kompanier vid Westerbottens f. d.
Nu var detta visserligen icke alls den ingress, hvarmed doktorinnan ärnat börja sitt besök, men åsynen af de tvänne trefliga rummen kom henne genast att tänka på huru lycklig hon varit, om hon egt dem att disponera för sin stora vurm. ”Nå, har icke du också din sängkammare och dertill din stora sal!” svarade min mor, som i anseende till doktorinnans ungdom mest begagnade det förtroliga du, medan den förra efter tidens ceremoni-sed begagnade kusintiteln till sin äldre vän. ”Min sal – jo, jag tackar ... en läkares sal för kreti och pleti intill gubbar, käringar och slinkor! Har icke hela verlden rättighet att springa i doktorns dörrar!” ”Jo, till och med herrar officerare, som söka trefnad och förströelse i doktorinnans sällskap – dem får du väl ej glömma, kusin!” ”Det kan jag så mycket mindre”, svarade fru Marin skrattande, ”som de alltid jagas bort af min mans uddhvassa epigrammer och historier, tillskurna med rakknifven och naggade i kanterna med hans rysligaste kniptänger.” ”’Säkerligen,” förklarade min mor leende, ”har du haft någon fejd på morgonen.” ”Nej, kusin, men, uppriktigt sagdt, jag arbetar upp mig för att med heder och seger bestå en sådan, ifall notabene det ej kan undvikas.” ”Kanske för din cirkel?” ”Hvad hör jag!” utbrast fru Marin häftigt och under stark rodnad. ”Har Johanna Klase redan varit här? Det postkontoret – ack, det postkontoret!” ”Lugna dig, min vän! Jag försäkrar att du verkligen är mitt första fruntimmersbesök i dag. Men du har icke haft hemligheten ensam. Derföre känner jag icke blott till den, utan äfven att någon annan adopterat din idé och från i dag satt den i verket.” ”Ack, min gud, hade kusin då icke nog förut att sköta?” ”Jag – jag tänker visst icke stifta några flera enskilta kretsar än jag har, och allra minst vill jag befatta mig med någon af det slag, som din troligen var ärnad att blifva.” ”Hvad menar kusin härmed?” frågade doktorinnan, nu riktigt blossande på allvar.
Utan ofvannämnde forskningar, hvars resultater ådragit Preussens, Danmarks och Englands upmärksamhet (se bifogade utdrag i öfversättning af ”das Deutsche Kunstblatt” för Måndagen d. 28 Juli 1850, Berlingske tidningen i Köpenhamn för d. 20 Juli detta år och ”The Ecclesiologist” för Augusti och October månader 1850) har Hr Mandelgren lyckats rikta våra samlingar genom anskaffandet af åtskilliga konstalsler, skänkte af flere för våra samlingar nitälskande patrioter, hvilka blifvit aflemnade till de institutioner, som anföres i bifogade anteckning. Afven vid slöjdföreningens stiftande öfverlemnade Mandelgren, enl. gåfvobref af d. 28 November 1845, såsom gåfva, alla inventarier. bestående af böcker och plancher etc. etc. som tillhörde den af honom stiftade handtverkarskola, hvilken enl. bifogad afskrift af gåfvobrefvet, upgått (ill ett värde af 1006 ndr 12 sk. bico, Slöjdföreningen, som står i så mycken förbindelse hos Hr Mandelgren, genom hvars indirekta inverkan han egentligen upstod, ansågs vid sislförflutna riksmöte, af Rikets då församlade Ständer, så gag - Den 21 December. 127 nelig för fosterlandet att St:ne anslog ett årligt anslag af 2000 r:dr b:co.
Ständers Siats-Utskotts den 4 uti innevarande månad afgifne tvenne särskilie Memorialer , innehållande det ena , att anledning vore till anmärkning emot Konungens Rådgifvare i Commando-mål för Armeen eller Föredraganden i Krigs-ärender, och det andra, att anledning vöre till anmärkning emot Konungens Rådgifvare i Commando - mål för Floltorne och Föredraganden i Krigs-ärender; om hvilken Remiss de Resp. Med-Siånden skulle vördsamt och vänligen underrättas. S, D. Vid förnyad föredragning lemnade Borgare-Ståndet bifall till följande från Utskotten - Prot. Utdrag d. 13 Febr. 1818* I13 ten inkomne och sedan den 27 Januari! sam a i denna månad på bordet hvilande Utlåtanden och M ernorialer, nemligen ; Stats-Utskottets Angående förhållandet ined Löfås Silfververk. Kank o-Ut skol tets I anledning af väckte motioner om förlängning i praescriptionstideu för Låns oinsättning i Ban ko-i JiskontVer ket. Angående åtskillige omständigheter vid Utmätnings-mål. 2:0 Angående föreslagen ändring nti författningarne rörande presteval. 3:0 Angående väckt fråga om förhöjning af de i 12 Cap. 2 §. Rättegångs-Balken stadgade Böter för Part eller vittne som ifrån inställelse vid U nder-Dornstol förfallolöst uteblifvit. 4:0 Angående åtskillige gjorde förslag ont ändringar uti Lagens stadgande om Testamenten. 5:0 Angående gjordt yrkande att stämnin-' gar och kommunikotioner måtte för vederbörande tillställas af Krono-betjent eller Nämdeman , utan medföljande vittne. 6:0 Angående föreslagne åtgärder till SjöLagens öfverseende. 7:0 Angående väckt fråga om antalet af Nämndemän till Domhafvandernes biträde Vid Milit iaj-Boställs-syner. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets, 1:0 Angående gjordt yrkande, att Vestmanlands Regemente icke måtte kominendeias Bihang till Rikt-St.
Jeg var en af Studenterforbundets Stiftere, men Ingen skal kunne sige, at jeg overförte min Strid med Henrik Wergeland i disse Forholde. Det laae i ” Vidars ” Plan at undgaae alle politiske og alle Parti-kontroverser, det havde en reen literair Tendents, og tre af Universitetets Laerere vare Medlemmer af dets Redaktion. Anonymen fortaeller, at dette Skrift begyndte med at ” fare lös paa Henrik Wergeland, fordi han havde optaget Provincialismer i Skrift-sproget; ” men den Af handling, som her udpeges, vai * en reen vi-denskablig Prövelse af enkelte Literatorers og blandt dem Wergelands Forsög paa at omdanne vort Tungemaal med en Ordfylde fra de forskjaellige Bygders Dialekter, og derved lösrive det fra den dansk-norske Sprogeenhed. Man skal ikke kunne tenke sig et re-nere Foretagende, end det, at modarbeide et saadant Sprogfordaer lveri, og dette giver Anonymen Udseende af et personligt Anfald! Saalsenge ” Vidar ’ * bestod — henved to Aar — var jeg en af Skrif-tets Kedakteurer, men ingen sinde benyttede jeg denne min Stiiling til at fortssette Striden med min Modstander. Jeg lod ham i det Hele have den fnldkomneste Roe, medens han yedblev gjennem Farcer og andre Stiilövelser at mystificere mig for det store Publi-kura. Jeg havde en Gang udtalt min Mening om W — s Forfatter-skab, og jeg overlod nu til ham selv at give den fornyet Xsegt ved yderligere Skriftpröver. Anonymens Udsigt over disse Anliggender er da beviislig falsk, og der med falder ogsaa Vaerdien af denne hans Vending: ” Heraf kan man forklare Norges Daemring ”.