Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Friherre Stael, Friherre Hjerta, Axel Och Herr Flach, Eric, förenade sig med Grefve von Shvrerin. Herr Flach, Carl: Jag har redan i förra plenum, då denna fråga förevar, yttrat, att jag ogillar ConstitutionsUtskottets förnekande af enskilda Utskotts-Leda* möters rätt, att afgifva särskildta yttranden som till Stånden åtfölja Utskottens Betänkan* den. Denna rätt, i Grundlagen förvarad, bör ej af ConstitutionsUtskottet förnärmas; i Laglig t C! CJ lorm, genom Konungs och Ständers gemensamma beslut, kan den först ändras men ej dessförinnan nndergå någon annan tydning Den 20 Jåli f. nu än den bokstafliga i 57 §. RiksdagsOrdr.ingen. Jag förenar mig således med hvad Kerr Grefve Schwerin så utförligt och val yttrat,- samt anballer, att min reservation mot detta ConstitutionsUtskottets beslut, må i Protocollet blifva antecknad. Herr Friherre af Wetterstedt, Gustaft Jag vågar blott utbedja mig några fä ögonblick al Högloft. Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet.' Om, på sätt en Värd Le* damot yttrat, det är afgjordt och bestämde, att tidens anda hade kraft anmärkningar ernot StatsRådets Ledamöter, att Constitutions* Utskottet således har misskännt den, och genom underlåtna anmärkningar skadat i stället för att gagna, så instämmer äfven jag med samma varda Ledamot i den önskan, att dessa så högt påkallade anmärk* -ningar hade blifvit gjorda. Derigenom skulle den följd uppkommit, som hvarje medborgare, ehvad hans ställning inom. samhället må vara, äger så väl. för sin egen, som för det allmännas säkerhet, ratt att kräfva, den nämligen, att lå besvara gjorda beskyllningar, att framställa skäl för sina handlingar emot obevista slutföljder af deras resultater, och med ett ord, att, efter sakens utredda förhållande, få vädja till allmänhetens oväldiga domslut.
Hvad angår beloppet af de anslag, som af Institutets Professorer blifvit ifrågasatta, svnes visserligen en ökning i anslaget för Institutets kemiska laboratorium från 500 lill 900 Hulr vara ganska betydlig, men då Kongl. Majit vid sisllidne Riksdag, till underhållande af instrumental-apparaler m. m. vid Upsala universitets trenne kemiska institutioner, föreslog och Rikets Ständer beviljade ett belopp af 4,700 R:dr, oberäknad förut befintlig tillgång af 1,275 R:dr, —- af hvilka anslag omkring 1,500 R:dr ansetts erforderliga för den fysiologisk-kemiska läro-anstalten,— och äfven anslaget för kemiska laboratorium vid Lunds universitet uppgår, — vaklmästare-arfvode oberäknadt, — till 1,500, torde Professorerne icke kunna anses hafva i sin framställning öfverskridit hvad behofvet oundgängligen kräfver. Likaså, och enär den skilnad, sorn af Rikets sednast församlade Ständer gjordes i aflöningen för de särskilda adjunklerne vid Institutet, grundade sig på antagandet, att adjunkterna i anatomi samt kemi och farmaci hade, i jemförelse med de öfrige, trägnare tjenste-befatlningar, men delta förhållande, enligt hvad Professorerne upplyst, icke eger rum, så vidt frågan rörer Artis obstetricia) adjunkten lärer äfven den för honom begärda löne—förbättring vara af billighet påkallad.
Örn en sådan tillfällig härkomst till krigstaagtens till lands närvarande sammansättning itke skulle motsvara de fordringar som den närvarande tidens sakkännare göra sig, så torde man deröfver mindre förundras, enär man betänker, att Systéme icke uppkommer af tillfälliga händelsers hopande på hvarandra, eller af en ny tids inverkan på inrättningar hvilkas uppkomst tillhöra andra tider. Då jag anför de uppgifter, hvilka föranledt mig till den öfvertygelse att problemet om fördelagtigastö organisationen af krigsmagfen till lands, icke finnes upplöst af dess närvarande skickj så sker detta anförande icke med anspråk på oielbarhet, utan till rättfärdigande deraf, att jäg Bil. till Ridd. o. Ad, Pr. I Band. 61 gfig Den 28 Februarii, i detta ämne utber mig Höglofl. Ridderskapet# och Adelns uppmärksamhet. Man har sagt mig: att krighärens absoluts styrka skulle vinna betydligt genom Beväringens fullkomliga exercerande: att medel dertill skulle kunna erhållas genom indragning al 6000 numror lif stammen, hvilket utan fara skall kunna vågas; att hvarje nummer torde rendera 6 tunnor säd, som efter Riksmar kegång å 6 R.dr 18 sk. per tunna, motsvarar 38 R:dr 12 sk Banco; att värdet af en natura portion efter fältstat står i nära beroende af spannemålspriserne, hvadan verkan deraf att vacanceafgiften bestämmes i säd icke medför osäkerhet i afseende på dess tillräcklighet för Beväringens underhåll, till styrkande hvaraf jag till denna vördsamma motion bifogar en detaillerad utredning, hvaraf följer att en natura portion efter fältstat nu uppgår till 10 sk42 runst. så att 6 tunnor motsvara 264 portioner, samt hela vacanceafgiften för 6ooo numror, 1,584,000 portioner.
Mrs nåd. propos., angrde grunderna för markegungsprisens bestämmande, räntepersedlarnas omsättning och förenkling, indelta räntors och tionde-anslags återingående till Kronan samt andra med grundskatternas utgörande gemenskap ägande ämnen, och dels i anledn. af flera i samma frågor väckta motioner. Hr von Hartmansdorff, Aug.r En väsendtlig omständighet, hvari betänk, skiljer sig från den K. proposm i detta ämne, rörer sättet att förekomma årlig omvexling i markegångspriset. K. M. har nemi. föreslagit, att detta borde bestammas efter medlet af sednasle 5 årens pris och der - Den 3o Octol>cr f. m. 383 efter gälla intill påföljande riksdag. Utsk. har väl funnit, sitt de hittills brukliga markegångssättningarna förorsaka alltför betydliga skillnader emellan det ena och andra årets pris, och således föreslagit, att de äfven måtte bestämmas efter medlet af 5 års pris, men uträknade på det sätt, att det löpande årets markegångspris hopsummeras med de näst förutgångnn 4 årens, hvarefter femtedelen af den sålunda uppkommande summan bli Iver det gällande priset. Derifrån skall följande året afgå det aflägsnaste och tilläggas det sednasle årets pris, samt medeltalet deraf blifva gällande markegång, o. s. v. framdeles. Härigenom komme maikegångspriset i alla fall att förändras för hvarje år, ehuru icke så betydligt som hittills. Enär den beständiga omvexlingen och deraf följande uträkningar och besvär således skulle fortfara och ökas med ännu en markegångssättning, kan jag icke finna annat, än att det är bäst att följa den K. propostn. En ytterligare omständighet, af största inflytande på räntetagares inkomster, är den, att i stället för ömsesidig uppsägningsrätt till räntepersedlarnas utbekommande in natura, hvilken hittills ägt rum, skulle den hädanefter tillhöra räntegifvaren allena. Härigenom skulle räntetagarne ofta belastas med spannmål, då årsväxten vore god, utan att någonsin kunna taga sin skada igen under motsätta förhållanden. Den motsvarighet i rättigheter, som förut fanns dem emellan, är således upphäfven, hvilket jag anser orättvist emot räntelagaren.
Rörkl. pag. 260.) Revisorerne hafva vidare anmärkt, dels att, sedan Kongl. Maj:t, genom nådigt Utslag den 17 Juli 1849, från ersättnings-skyldighet befriat de personer, emot hvilka å kronans vägnar talan blifvit förd om ersättning för den förlust af 1,266 R:dr 18 sk. 8. r:st., som blifvit kronan tillskyndad genom åkommen skada å ett från Klosters krutbruk till Götheborg år 1844 för kronans räkning transporteradt parti krut, och Kongl. Krigs-kollegium den 25 Oktober förstnämnde år bifallit beloppets afskrifning, och för sådant ändamål öfverlemna! handlingarne i målet till Artilleri-kainmar-kontoret, någon afskrifning likväl icke kunnat ega rum, emedan kronans berörda fordran icke under rättegången varit i räkenskaperne behörigen balanserad, dels ock att uti räkenskaperne åtskilliga utgifter 1'unnos uppförda under oriktiga titlar, så att t. ex. uti arkli-förrådets redogörelse fraktkostnaden för en krut-transport från Mariefred till Stockholm blifvit upptagen å titeln: arbetspenningar. Ehuru Utskottet icke anser den underdåniga förklaringen fullt nöjaktig, får likväl Slals-Ulsltollels Utlåtande, Jtä 21. 17 likväl Utskottet, enär genom de anmärkte felaktigheterne någon förlust icke blifvit Kronan tillskyndad, hemställa, att Revisorernes ifrågavarande anmärkningar icke må till någon åtgärd å Rikets Ständers sida föranleda. § 28. (Rev.-ber. pag. |7.". Fork!, pag. 262.)
Därefter framträdde pastor primarius Fehr till kistan och framsade med kraftig, genom hela templet trängande stämma ett längre gripande griftetal, efter hvars slut jordpåkastningen förrättades och ceremonien afslutades med den vackra psalmen 481 och Integer Vita; för blandad kör a capella. Stoftet fördes härefter till krematoriet vid Nya kyrkogården för att, enligt den aflidnas förordnande, brännas. På onsdagen nedsattes Elise Hwassers urna i familjegrafven. De vackra kransarne pryda nu griften, men de många banden jordades tillika med stoftet. * Kronprinsessan liar nu anländt till Rom på sin resa söderut. Enligt hvad från tillförlitligt håll meddelas, ha kronprinsessans krafter under resan visserligen varit medtagna med återkommande svaghetsanfall, men dessa äro hufvudsakligen att tillskrifva hennes försvagade nervsystem och blodbrist. * En syster till frälsningsarmens kommendör, Hanna Ouchterlony, fröken Amanda Ouchterlony, afled härstädes i söndags kl. 10 förmiddagen efter ett långvarigt lidande. Den aflidna, som var född 1843, hade gjort sig omtyckt i vida kretsar för sitt enkla, anspråkslösa väsen och sitt vänliga sinnelag. Fröken Ouchterlony var särskildt de fattiges vän och brukade ofta besöka hjonen å Sabbatsberg och Grubbens gärde och till dem utdela både andliga och materiella håfvor. De fattige å dessa båda inrättningar skola ock för visso sakna sin nu bortgångna välgörarinna. Den framstående träslöjdlärarinnan Therese Bergström, bördig från Karlstad, hvilken under sommaren besökt Chicagoutställningen, har i Chicago ingått äktenskap med professorn vid dervarande farmaceutiska institut Carl S. N. Hallberg. 1 DU N Kvinnliga löjtnanter torde snart ej längre höra till ovanligheten äfven utom frälsningsarmen.
Dertill var han af henne känd som en lärd och stjernkunnig man, och lärdomen jemkade dock, i någon mon, den stränga rangskilnad, som iakttogs mellan frälse och ofrälse. Några vänliga ord och en förnyad uppmaning att stiga fram, erhöllo intet annat svar, än åter en bugning. Nu steg äfven Sigrid opp ifrån sybågen, der hon hittills sutit qvar. "Nå gudskelof att du ej tänker sy i mörkret, söta Siri", sade Hebla. "Jag trodde i sanning att man i Tavastland bestode sig kattögon." Siri hade visserligen icke sett sy på en stund, men af pur respekt för Riksmarsken, hade hon ej vågat stiga opp. "De unga hålla på att brodera en matta åt sin broder Johan", sade nu fru Ebba, för att börja något samtal med den stumme gästen. "Han är nu på Qvidja, och emellertid vilja de ha den färdig. De gladde sig nyss åt att arbetet utfaller vackert. För en man som är van att studera stjernorna och vår herres fagra, vexande blommor, kan deras lilla arbete väl ej ha något intresse; men kanske behagar mäster Sigfrid ändå fägna dem med att kasta en blick derpå." Fru Ebba beräknade att hon på detta sätt skulle få sin gäst att lemna sin plats vid dörrposten; men tänkte dervid i sjelfva verket så litet på beskådandet af arbetet, att hon ej ens erinrade sig, att det vore alltför mörkt i rummet dertill. Hebla började nu upprulla den praktfulla mattan, i det hon sade: "Men här är ju så mörkt, hvem kan nu se." Mäster Sigfrid bockade sig än en gång, och steg sedan framåt. Han såg länge tyst på det präktiga arbetet, slutligen utbrast han: "Besynnerligt! Syntes mig icke detta först vara idel rosor och blader, men ju längre mina ögon bjuda till att genomtränga skymningen, dess klarare framstår, hvad här är afsedt och menadt." "Huru så, hvad menen J, mäster Sigfrid", frågade Kathrina. "Ja i sanning, detta är dock sannerligen så. Se alla dessa bilor och blodfläckar deremellan. Och blott ett par år, så är det färdigt."
Propositionen vidare innehåller, har ifrågavarande liqvidations-sätt åsyftat, att genom rättighet för undsättnings-tagarne, att på en gång liqvidera deras skulder med spanmål in natura, förekomma tiligångarnes förskingring, utan omtanka för godtgörande af Statens fordringar; hvadan och då Kongl. Maj:ts i detta ämne fattade beslut och gjorda framställning till Rikets Ständer grundat sig derpå, att det vöre af största vigt, om, äfven med någon uppoffring'å Statens sida, tillfälle kunde beredas för "Westergöthlands invånare, att på en gång afbörda sig hela beloppet af deras, genom undsättningan efter iS3o års missväxt, ådragne skulder, samt att den förlust'för Staten, sorn kunde uppkomma genom emottagning af spanmål till något högre pris än det gångbara, sannolikt icke skulle öf - St nts-XJ t skottets Utlåtande N:o £97. H versliga beloppet af blifvande afskrifningår vid skuldernes slnlliga indrifning, helst sista fjerdedelen deraf först vid 1^34 års slut är till gäldande förfallen, äfvensom den af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande föreslagne återbetalning in natura, af undsättnings-skulderne inom Skaraborgs Län , icke allenast borde för Länets invånare medföra de mest välgörande följder i oeconomiskt och moraliskt hänseende, utan ock skulle lätta Kongl. Majrts omsorger för spannmåls anskaffande åt de norra Länen, som deraf då voro i behof; så har Utskottet, instämmande i dessa åsigter, ansett sig böra föreslå: det Kongl. Majrts högstberörde Nådiga framställning, i afseende på liqvidationen för ifrågavarande undsältnings-spanmål, må af Rikets Ständer bi fullas, 5:o Angående återbetalningen af de imdsättnings-skulder > sorn Norroch Vesterbottens Läns invånare sig ådragit genom i83oj iS3i, nS3‘2 och i833 är etts miss växter. I anledning af Landshöfdingen i Norrbottens
Dito angående förhöjning af de Länsmännen tillkommande pensioner å allmänna indragnings-staten; Prot.-Utdrag den 8 Februari 1854. 119 13:o Kongl. Majlts Nådiga Proposition, angående årlig pension åt framlidne f. d. Stats-rådet Samuel Grubbes enka, Margaretha Johanna Grubbe, 14:o Dito Dito angående anslag till Auditören Georg Scheutz och hans son Edvard Scheutz för en af dem uppfunnen machin för uträkning och tryckning af mathema tiska tabeller; . , , . , l5:o Dito Dito angående anslag af 12,000 R:dr lill lindring i de kostnader, Carlskrona stad, till följd af kolera-farsotens härjande derstädes nästlidet år, fått vidkäoDäs * ’l(j;o Dito Dito angående beviljande till Stockholms stad af ett räntefritt lån utaf 100 000 R:dr till understöd för bestridande af de kostnader, staden i anledning af kolerafarsotens härjande derstädes fatt vidkännas; och 17:o Dito Dito - till Rikets Ständer, angående pension på allmänna indragningsstaten för Vaktbetjenten i Manufaktur-diskont-kontoret J. E. Lindström. S. D. Föredrogs ånyo och lades till handlingarne Lag-Utskottets Utlåtande N:o 4, i anledning af verkställd granskning af Rikets Ständers Justitiavombudsmans vid innevarande Riksmöte aflemnade allmänna redogörelse, hans tor åren 1851 och 1852 ulgifna embets-berättelser samt hans embets-diarier och registratur. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Stats-htskottets Utlåtanden: N:o 23, i anledning äf Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående nedsättning i det årliga ackords-amorterings-bidraget för Landshöldinge-ljensten i Kalmar län; och N:o 24, i anledning af väckt motion om. anslag af allmänna medel till anläggande ett kronomagasin vid Mörbylånga köping å Öland. S. D.
M e n där var också u p p r y m d t o c h ordnadt till dödens emottagande på det sätt, att alla personliga minnen, bref o c h dylikt, v o r o undanröjda o c h penningar till begrafningen aflagda i en virkad silkespung. Ensam lefde hon, ensam d o g hon, o c h en undran tvingade sig ovillkorligen fram, hvarför h o n lefvat, hvarför hennes o c h så många andras lif rinna bort i sanden, efter utseendet till ingen nytta. blott på hufvudet o c h sade: » tyst, m i n mun, så får du socker, » m e d ett leende, som lät oss ana kolossala möjligheter af dygdsirad förälskelse. » Jag nekar inte, att inte A m o r s pilar också ha träffat mitt hjärta, men på mariage tänkte jag aldrig, det kan jag ärligt bedyra. Salig onkel Tobias farfar, s o m gjorde ringen o c h skref så aimabla ord, var en lättsinnig kavaljer; onkel Tobias själf var så bister o c h barsk, att hans umgänge inte frestade till att taga sig en herre, o c h alla andra karlar, s o m jag sett eller hört talas o m, ha varit i proportion efter dessa. O c h se ' n, då moster Gundia o c h j a g flyttade hit, var jag redan, s o m man säger, på öfverblifna kartan, » — • mamsell Bruns vissnade kind rodnade vid detta erkännande — » och det k o m intet sådant i fråga. Det är bra, s o m det är. Jag har aldrig haft smak för karlar, d e äro för stora o c h grofva, men, » tillade h o n m e d en suck, » så sitter jag också här så ensam, s o m o m jag vore sprucken ur en sten. » » Salig onkel Tobias farfar lär själf ha arbetat den till m i n n e af sin amour till sin hustru, » berättade mamsell Brun. » Det var hans mästerstycke, då han arbetade s o m gesäll i Tyskland.
Häremot och i öfverensstämmelse med anmärkningsmemorialets innehåll nödgas jag erinra, att, om än uppskofvet med frågan om VexelKontrollörsbefattningarnes upphörande gjorde ett fortsatt anslag för dessa befattningar oundvikligt, hvarken af detta förhållande eller af anslagets utgående dittills af Andra hufvudtitelns besparingar torde hafva följt nödvändigheten af anslagets fortfarande anvisning å dessa så kallade besparingar; hvilket tvertom, vid ifrågavarande tillfällen, serdeles det förstnämnda af år 1835, borde synas destomera betänkligt, som Rikets Ständer emedlertid hade, uti Deras skrifvelse den 24 April 1834, jemte förnyad framställning om VexelKontrollörsbefattningarnes upphörande, anhållit, att, om dessa befattningar vidare bibehöllos, de derför utgående arfvoden icke måtte å Andra hufvudtitelns besparingar anordnas, och i StatsKontorets vid tillfället föredragna skrifvelse, med förfrågan, om och huruledes VexelKontrollörsarfvodena skulle fortfarande utgå, tillika anmäl tes, att de utbetalningar på Andra hufvudtitelns hesparingai’, sorn intill 1832 års slut egt rum, öfverstigit tillgångarne, och att anledning ej vöre, att denna tillgång sedermera blifvit mera tillräcklig; samt för öfrigt af Rikets Ständers skrifvelse den 6 Oktober 1834 kunde inhämtas Deras beslut, att hufvudtiLlarnes besparingar dädanefter ej fingo användas till några bestämda lönanslag på Stat. Men då icke destomindre ofvannämnda omkostnaders fortfarande anvisning på Andra hufvudtitelns besparingar tillstyrktes, lärer ock svårligen 32 246 kunna bestridas, att sådana tillstyrkanden, de må hafva afsett större eller mindre utgiftsbelopp, varit oförenliga med Rikets Ständers nyssberörde föreskrifter samt derjemte åsidosatt den vigtiga omständigheten, att ingen tillgång, utan verklig brist, å Andra hufvudtiteln förefanns.
397 mest förenlig, och att i följd häraf vägsynerne skola verkställas så fort ske kan och sednast inom 14 dagar efter utgången af den för väglagningen bestämda terminen”. Uti detta Utsk:s tillstyrkande kan jag ieke instämma, ty det är ett faktum, att inom de nordligare länen klimatet är så hardt, alt våren icke kan anses vara inne d. 24 Maj, helst det ofta inträffar, att vid denna tid af året djup snö betäcker vägarne, äfvensom att före d. 1 Oct. vägarne åro redan tillfrusna. Det vore således inom dessa län högst olämpligt, att så sent om hösten eller så tidigt om våren vidtaga vägarnes lagning, och jag tror, alt inom hvarje län klimatiska förhållanden kunna vara så olika, ali olika sätt och terminer för väglagningen der bör äga rum, och att det således bör bero af de väghållniugsskyldige, alt ombesörja väglagningen å den tid, de linna lämplig. Jag anser mig af dessa skäl böra föreslå, att R. St. hos K. M. anhålla, det nu stadgade förhållande i afseende på väglagningen målte hell och hållet upphöra, och att väglagningen och vägsynerne måtte verkställas antingen om våren eller hösten, äfvensom att K. bef:de mätte åläggas, att höra de väghållniugsskyldige öfver hvilken tid de anse bäst passande och alt K. befule må vara förbehållet, att derefter bestämma tiden för väglagningen och vägsynerne, de väghållningsskyldige likväl obetaget, att emot K. bef:des beslut å vederbörlig tid och ort sig besvära. Min öfvertygelse är, att om man vidtager en sådan åtgärd, skall man hädanefter erhålla goda vägar, hvilket under nuvar. förhållanden icke varit händelsen, enär vägarne om våren och hösten alltid åro djupa och jemväl om sommaren till följd af den starka grusningen som då äger rum. På grund af hvad jag nu haft äran anföra, får jag vördsamt anhålla, ali R. o. Ad. behagade återremittera betänk.
Derigenom hade det missförhållande emellan den påräknade och den verkliga kostnaden för Archiv-husets påbyggnad utan tvifvel tidigare visat sig, Som först år 1819 tyckes hafva fästat Banco-Styrelsens uppmärksamhet, och hvaraf ett bestämdt stadgande för Bokföringssätret i denna del då föranleddes, men som dock ej kunde hindra eller afhjelpa den redan skedde sammanblandningen af kostnaderne för påbyggnaden med kostnaderne för gamla husets Utoch invändiga reparationer, så väl under de båda åren 1817 och 1818, Som det löpande året; hvilken förbindning nu efteråt gör till en omöjlighet, att på ziffran precist bestämma hvad belopp af materialier och dagsverken för hvardera särskildt åtgått. Utskottet finner anledning ej hafva saknats, att om ett sådant fördelande genast gå i författning, då Banquens inventarium för de förre åren upptager gamla Banco-husets samt det nyare eller BancoArchivhusets kostnads-summor från hvarandra åtskiljde. Revisions-C®mmissarien , hvars åtgärd så val den närmare befattningen med Byggnadsoch Reparations-arbetet, sorn upprättandet af Verkets Inventarium för hvarje år tillhörde, och hvilken sålunda bättre än någon annan genast kunde inse ofullkomligheterne i ett sammanblandadt r.edovisningsSätt, hade visserligen, efter Utskottets omdöme, utan särskild erinran, bordt vara betänkt, Bihang lill Riks, 61. A a jt 57® Banoö XJtsioitett Betänk andin. att iakttaga och| bibehålla förrberörde skilnad emellan de< för hvardera huset erforderliga utgifts-poster.
Den enkla rättssals, jag i stöd af grundlagen yrkade, behöfver icke bevisas ur politiska heräkningsläran: beviset ligger vida beqvämare till hands och kan fattas med tillhjelp blott af quatuor species. Jag frågar således: om ett bo uppgår, i löst och i allinge jord, till 60,000 r:dr; om jag, enligt gällande lag, äger deruti 40,000, men efter nu föreslagen lag skulle äga blott 30,000 — förlorar jag då en rättighet? Eller förlorar jag kanske ingenting? Vidare: om ett alf, hvilket jag skall dela med en medarfvinge af qvinnokönet, utgör 90,000 r:dr, är det då en förmån, eller är det ingen förmån, att, i st. f. 45,000, deraf erhålla 60,000? Hvilket är dessutom det behof (Rikets behof), som fordrar denna förändring? Hvar finnes det? Val femhundrade år har landslagen om arf ägto kraft: något behof af omstörtniug har icke velat förspörjas. Åtminstone afvaktar jag beviset, innan jag bland Rikets behof räknar tillfredsställandet, hos den ena af nyhetsbegäret och hos den andra, af en vacker, men alltför kortsynt ömhet för det kön, som, på längden, kanske till slut skulle hafva mera skada än gagn af de nya lagarna. När, i anledn. af Hr Rosenstjernas motion, fråga uppstod om en ombildning af representationssättet inom detta Stånd, — huru lät det då? — Protocollet linnes: från alla sidor yrkades, att denna fråga ej annorlunda kunde behandlas, än efter 114 § Reg.F. således ingalunda afgöras utan samtliga Medståndens bifall. — Står der något — frågades — om Adelns representationsrätt, i den handling af den 16 Oct. 1723, som kallas privilegier för Sveriges Rikes Ridderskap och Adel? — ”Nej,” svarades, ”icke ett ord: dock är den ostridigt ett privilegium, blott vida äldre, eller, till det minsta, en förmån, en frioch rättighet, till ändring hvaruti fordras 4 Stånds bifall.”