Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den vid sista Riksdag vidtagna Författning, att stämningar, äfven i ringare mål, skulle vara skriftlige, har Riksdagsfullmägtigen ifrån Norrbottens Län Johan Jacob Rutberg, uti ett afgifvet memorial, som Hedervärda Bonde-Ståndet till Lag-Utskottet hänvisat, förmält icke vara tjenlig för Rikets Norfa provincer, hvarest, i följd deraf, de rättsökande nu nödgades resa mången gång 10 till 20 mil ifrån sitt hemvist för att få stämning hos den person, som Domaren utsett till utfärdande deraf. Och då all Lagstiftning måste hafva till föremål, att bereda rättsökande utväg att, utan onödige omgångar och utgifter, komma tili åtnjutande af sin rätt, yrkade Motionairen: att, i fall ej den omförmälde Författningen kunde helt och hållet återkallas, den Norra provincen åtminstone måtte få, i afseende på stämningssättet, tillgodonjuta allmänna Lagens stadgande i 11 Cap. 2 $. Rättegängs-Balken, och denna orts invånare således ega att, i ringare mål, genom muntlig stämning kalla dem, till hvilka de vilja kära. Med Rutberg hafva förenat sig Sven Jonsson och Anders Mårtens:f"4" tomthinrl Per Henriksson ifrån Norrbotten, Anders Nordmark, 4 Lag-Utskottets Betänkande N:o g3.
Förslug tilt underd. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 14 Mars 1857. Preste-Slåndet den 14 — Borgare-Ståndet den 14 — Bonde-Ståndet den 18 — Rikets Sländers underdåniga skrifvelse, angående förändring i sättet för utgörande af de under ordinarie räntan inbegripna boskaps-penningarne. (Stats-Utsk:s Uthde N:o 33, Litt. B). S. A. K. Enär det inora Philipstads Bergslag samt Grythytte och Hellefors socknar ännu bibehållua sättet för utgörandet af de under ordinarie räntan inbegripna boskaps-penningarne efter kreaturens antal och efter utsädet icke öfverensstäinmer med de lill förenkling i uppbörds-väsendet syftande beskatlningsgrunder, sora under sednare lider blifvit allmänt tillämpade, hafva Rikets Ständer tagit i öfvervägande, huruvida icke den förändring i berörda hänseende lämpligen kunde beredas, alt, då boskaps-penningarne, sora i öfriga delar af Riket alltsedan år 1642 utgjorts nied 2 daler silfvermynt för ett helt mantal, numera efter skatte-förenklingens verkställande ingå uli den för hvarje heraman bestämda penninge-räntan, samma afgift äfven inora förstnämnda ort blelve på enahanda sätt utgjord.
Många skulle ocksålunna best&amp; sig bättre föda, men deras okiiiinigliet och fhfänga äro så stora, a t t de hellre knappa in det möjliga mesta på födan för a t t till sina söndagspromenader kunna kölla sig en modern hatt, en fin klädning, ett gramt parasoll eller ett par glac6liaiidskar - en svaghet, som de tyvasr dela nied många medsystrar, Iivilka i afseende på social stallning stH betydligt högre aii de. Afven livad bostäder beträffar göra okunnighet och fåfänga sig giillande: en familj på 6, 8 medlemmar, plus ett par inneboende, packar gärna ihop sig i ett litet kyffe, medan den rymligare ocli luftigare lielgdagsksiilinareii får stå obegagnad och uppstädad - ocksa ett förliållande so111 icke så sallan i någon 111ån liar sitt motstycke lifven irioin de högre klasserna. I afseende p i Bostiiderna tillämpar fru Wettstein för öfrigt satsen: säg mig hur du bor och jag. skall säga dig hurudan du är. De flickor, soin lia sunda, ordentliga liein, äro till sin klädsel snygga och trefliga, till sitt uppträdande anständiga, livaremot de, som innebo i kvafva, sinutsiga kyffen tillsammans med en niangd människor af olika åldrar och kön, skylda och oskylda, vanligen äro sjukliga ocli ' sinutsiga, r h och fräcka. Arbeterskornas hälsa lider i allmänhet äfven under de relativt basta förliillanden af ' det lif de föra. De flesta plågas af bleksot, magkatarr eller underlifslidande, de åldras i förtid, de blifva magra och affallna, hyn blir tidigt smutsgrå, gången. slapp och trött. Deras moral star icke synnerligt högt. I sitt väsen och sätt att uttrycka sig äro de ofta till ytterlighet råa, och fräcka, i.synnerliet de gifta kvinnorna. De ogifta ha vanligen hvar och en sin fast nian », med livilken de promenera oin söndagarna, hvilken ger dem presenter och bjiider dem på nöjen och traktering och ined livilkeii de ofta lin ett eller flere Barn.
I allmänhet utgör kostnadsfri undervisning den enda förmån, som vid statens läroanstalter bör eleverna lillgodokomma,- men då, i afseende å merberörda skeppsbyggeri-institut det serskilda förhållande eger rum, att eleverne under en betydlig del af året skola sysselsättas med praktiska arbeten och i detta Eli äro jemförlige med handtverkslärlingar, timmermän m. fl., hvilka genom arbete förtjena sitt uppehälle, hafva Rikets Ständer ansett, att de medel, som hittills varit anslagna till underhåll för skeppsbyggeri-eleverne, må äfven framgent, efter verkställighet af institutets nya organisation, för samma ändamål disponeras, dock på det sätt, att underhållet för hvarje elev utgår i egenskap af dagspenning för de dagar, som till praktitkt handtverkeri-arbete användas, och icke beräknas till högre belopp, än sorn motsvarar värdet af den dageller månads-lön och spanmål, som åtnjutes af Kongl, skeppsvarfvets lärlingar och arbetare samt handtverks-underofficerare med enahanda skicklighet. 8:0 I öfverensstämmelse med hvad i den nådiga propositionen blifvit äskadt, hafva Rikets Ständer beslutat, att det vid sistlidne riksdag beviljade anslag af 100 r:dr för hvarje län till tryckning af E. K. M:s befallningslraf vandes kungörelser må fortfarande bibehållas under det å denna hufvudtitel uppförda förslags-anslag till skrifmaterialier och expenser samt ved och ljus. Då i öfriga under RiksstatenS sjette hufvudtitel upptagna utgiftssummor någon förändring icke funnits böra ega rum, roed undantag allenast af en minskning med 1 r:dr 30 sk. 10 r:st. i förslags-anslaget till skrifmaterialier och expenser, för slutsummans jemnande, hafva berörde hufvudtitels serskilda anslag blifvit fastställde att, intill näst vidtagande statsreglering, utgå sorn följer; Statsråden utan departement banko r:dr 18,000: Departements-chefen . 7,000: Transport 23,000; Civil Departementet. 614 Expedilions-Utskotlets Förslag till und.
Han skred förbi soffor, der äldre fruar sutto och pratade med detta supéernas uttryck af stereotyp förbindlighet, som döljer så mycken gäspande ledsnad, förbi en dos-à-dos, der ett par unga flickor i nettelduk, öfversållade med prestkragar, uppvaktades af ett något utslitet ballejon, som kokett viftade med sin chapeau-claque, förbi en puff, der en något passerad skönhet i otålig kavaljerhunger fläktade med en stor solfjäder – hvarföre kom icke dr Wirén fram till henne, han var så treflig, och man kunde sitta så skönt trångt på puffen, der hon satt. Vaktmästare seglade fram med stora brickor. Fru Alm kom och gick mellan grupperna, och med insigtsfull skicklighet förstod hon, att friska upp samtalen genom en lätt antydning på den sista, skandalösa skiljsmessan inom »la haute volée». Några herrar docerade estetik framför en oljefärgstafla, och en gubbe med glasögon satt djupt nersjunken i en länstol och väntade i resigneradt tålamod på supén med ansigtet hårdnackadt böjdt öfver ett planschverk ... Ändtligen, när Kurt kommit in i fru Alms lilla läsrum, såg han Hedvig sitta i det lilla kabinettet intill. Hon märkte honom icke, och han ville icke gå fram, ty de damer, hon underhöll sig med, voro hans synnerliga förskräckelse. Det var en majorska, ytterst bekant från alla publika utställningar för välgörande och andra ändamål, känd likaså för sitt ömma intresse för en tenor vid operan, som hon icke ens gaf sig mödan att dölja, en högväxt dam med uppdragna skuldror och smäktande ögon, vidare friherrinnan Stjernkrans med sitt röda hår och sin sensuella mun, beryktad för sina spiritistiska séancer, och flera andra korrekta och belefvade damer ur stora verlden. »Stackars Hedvig,» tänkte Kurt, i det han slog sig ner i ett aflägset hörn, der han kunde höra Hedvigs röst utan att blifva sedd eller behöfva inlåta sig i konversationen.
Enär Riksens Ständers Fullmägtige uti Riksgälds-Contoiret förledne Sommar sig i underdånighet förfrågade, om det till Kiigs-Skulderne* betalande anviste vilkorliga Län behöfde öpnas, förklarade Kongl. Maj:t, allt detta oaktadt, att Kongl. Maj:t ansåg sådant icke blifva af nöden och detta allt under önskan och hopp att, Stats-Utskottets Betänkanden. J&79 t följd af Kongl. Maj:t bemödanden, kunna för Nationen bespara nya utgifter af menligt inflytande på Rikets redan förut så hårdt angripne myntväsende. Beloppet, som till Krigsskulderne inom Riket erfordras, har Kongl. Majit nu äfven till Stats-Utsottet anvist, medelst här of-, van nämnde behållningar i Svenskt mynt. Den återstående betalningen till f. d. Kongl. Familien, blir åter helt och hållet beroende af utslaget med den Preussiska Liquiden , och Kongl. Majit fortfar äfven i afseende härå med sine omsorger att lätta Nationens bördor, genom ett noga bevakande af Rikets sannskyldiga bästa uti desse angelägenheter. Kongl. Maj:t kan ej af ofvannämnde orsaker, i förhand ingå i någre positiva förbindelser, men Kongl. Maj:t vill ej eller äska några serskildta anslag af Riksens Ständer för denna Liquidation. Något öfverskott å liquiderne med de utländske Magter uppstår visserligen, och Kongl. Maj:t ämnar använda ej mindre det, än hvad för öfrigt härtill kan göras disponibelt, för ifrågavarande ändamål* på sätt Riksens Ständer det äskat.
Län, hvaraf olägenheterna ej blott drabbat den fattigare folkclassen, utan äfven de mera bemedlade genom deraf påkallade större bidrag till ett ökadt antal behöfvande, samt att i följd deraf allmänna välmågan betydligen aftagit; så finnér Utskottet berörde Läns invånare vara i ett verkligt behof af någon lindring, den Utskottet likväl, med hufvudsakligt afseende på de fattigares betryckta ställning, samt till beredande af en jemnare fördelning af en sådan lindring, härmed vördsamt tillstyrker, måtte intill nästa Riksdag endast till hälften af Bevillningen efter ira Artikeln få tillgodokomrna dem af Allmogen i Norrbottens och Vesterbottens Län, söm, enligt Taxeringsmännens pröfning, anses deraf vara i behof. Uti tvänne serskilda inom Vällofl. Borgare-Ståndet väckte motionär, har Herr Hahrij med afseende på det medellösa tillstånd, hvaruti Borger - Bevillnings-Utshottets Betänkande N'.o 38. 25 skåpet i Städerna Umeå, Piteå och Luleå blifvit försatte, genom en ofördelaktig inverkan af de många missväxtår, som i senare tider inträffat i de norra Länen, föreslagit, att invånarne i ofvannämnde städer måtte intill nästa Riksdag få njuta befrielse från personela och näringen åtföljande onera till Kongl. Maj:t och Kronan, eller ock lindring i desamma. På de skäl, som föranledt Utskottet att tillstyrka lindring i berillningen för allmogen i Norrbottens och Vesterbottens Län, får Utskottet jemväl föreslå, att invånarne i Umeå, Piteå och Luleå städer äfven må intill nästa Riksdag tillgodonjuta befrielse till hälften af bevillningen efter i:a Artikeln, dock att en sådan lindring icke bör ega rum annorlunda, än efter pröfning af Taxeringsmännen.
Byggninga-Balken, beträffande skyldigheten att bygga allmänna hus; 3:o af Jonas Jonasson från Kronobergs län, om åtskilliga ändringar i nu gällande konkurslag; 4:o af Sven Hansson från Östergötlands län, om ändring af allmänna lagens stadganden, beträffande tiden för Häradsrätts sammanträden, m. m.; 5:o af Johannes Andersson från Skaraborgs län, om ändring af Kongl. Förordningen den 21 December 1857, om egors fredande mot skada af annans hemdjur samt om stängselskyldighet; 6:o af Sven Nilsson från Christianstads län, om vissa ändringar i Kongl. Förordningen den 24 September 1861, angående tillsyn å förmyndares förvaltning af omyndigs egendom; Prot.-Utdrag den 11 November 1865. 35 7:o af Carl Bernhard Rydström från Calmar län, om antagande af de 20 första kapitlen i Lagberedningens förslag till Rättegångs-Balk; i hvilken motion Erik Johan Rudberg från samma och Per Nilsson från Malmöhus län förenade sig; samt 8:o af Gustaf Hedström från Westerbottens län, angående ändring i Kongl. Förordningen den 13 Juni 1800, rörande lagfart och börd. S. D. Efter skedd föredragning remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet följande motioner, nemligen: 1 :o af Sven Hansson från Östergötlands län, om utsträckning af landstingens verksamhet och befogenhet; 2:o af samme ledamot, angående ändring af Kongl Förordningen om kyrkostämma, kyrkoråd och skolråd, i hvad angår pastors rätt att vara sjelfskrifven ordförande; 3:o af Sven Nilsson från Christianstads län, om ändring i Kongl. Förordningen den 11 Juli 1802, angående allmänt ordnande af presterskapets inkomster; 4:o af Andreas Eskilsson från Blekinge län, om aflåtande af underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t för erhållande af nådig förklaring om rättigheten att idka fiske i viss del af den s. k.
Jag kan ej dela Herr Munck af Rosenschölds tanka, att man bör bestämma räntan till 3f procent, emedan jag icke anser troligt, att vi, utan alltför stor rabatt, kunna erhålla något lån mot 3i procents ränta, då andra Stater, med bättre credit än vi, såsom t. ex. Preussen, få betala 4 procent. I Norrige har man nyligen lånat mot 4 procent och g procents rabatt. Vill man saken, måste man äfven antaga verkställbara grunder. Jag yrkar säle - i6o Den 3 Mars e. m. des bifall till irsla punkten oförändrad, helst jag ej kan instämma i Herr Rosenblads yrkande, att öfverskotten efter de årliga afbelalningarne skulle få dragas från AmortissementsFonden, och användas lill nya utlåningar, hvilket vore att till evighet perpetuera dessa lån. Grefve Horris Claes Fredrik: Det är verkligen med förundran jag hört Herr Rosenblad ifrågasätta vår Statscredit, då jag påminner mig, att jag vid andra tillfällen från den sidan, till hvilken Talaren räknar sig, hört omtalas det lyckliga och med national-anseendet öfverensstämmande sätt, på hvilket vi liqviderade våra utländska skulder. Jag skulle tro, att Sverige utan Statsskuld icke borde sakna Englands credit. Dertill kommer äfven ett annat skäl; Sverige är nemligen en af de svagare Staterna, och bör just genom denna svaghet kafva lättare att erhålla lån, emedan det icke mer lärer vara i tillfälle att kunna vägra betalning. En annan Talare har sagt, att vårt Statstlån ej kan erhållas al pari mot 4 procents ränta. Jag måste vidhålla motsattsen, då man vet, att Franska lånet mot 4 procent står till 102 å 104. Engelska 3-procentsfonderne vill jag minnas nu gälla c>5; och då vore väl billigt, att vi mot 4 procents ränta erhålla lån al pari. Räntan bör just derföre vara bestämd, och Speculanterne va - Den 3 Mars e. m. vara i tillfälle att göra sina anbud i ökadt eller minskadt capital-belopp. Jag instämmer således med Friherre Rantzou, att, då räntan bestämmes till 4 procent, capitalet bör lemnäs al pari. Friherre
— Till ersättning för utarbetande i sammanhang med Krigs-kollegii bokslut, af uppgifter öfver samtliga kostnaderne till de särskilda föremål, som tillhöra Kollegii förvaltning 1,800: — 338.440 74 Summa Kunt 5,130,986 36 STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN, 1863. Stats-V t skottets Utlåtande Jtt 67. 1 N;o 67. Ank. till Exp.-Utsk. den 7 Mars 1863, kl. 2 e. m. Utlåtande, i fråga om beviljande af anslag och annat understöd från Statens sida för skarpskytteföreningar ne i riket. (U. A.) Uti Dess nådiga Proposition, angående Statsverkets tillstånd och behof, har Kongl. Maj:t, bland annat, föreslagit, att Rikets Ständer måtte bevilja ett extra anslag af 75,000 R:dr till anskaffande af 2,000 refflade infanteri-gevär, för ersättande af ett lika antal sådana gevär, som skulle från Kronans förråd utlemnas till de i riket bildade frivilliga skarpskytteföreningar, enligt grunder, som i det vid den nådiga Propositionen fogade Statsråds-protokoll öfver Landtförsvarsärenden af den 14 Oktober 1862 närmare bestämdes; hvarjemte Kongl. Majit funnit nödigt äska Rikets Ständers medgifvande dels för utdelning från Kronans förråd af äldre exercis-gevär under längre tid, än den Kongl. Majit ansett sig böra med högst ett år hittills bevilja; dels ock för föreningarnes berättigande, att å dessa sednare gevär göra de förbättringar, hvartill anledning kunde förefinnas. Af berörda Statsråds-protokoll inhemtas att, vid underdånig föredragning af denna fråga, Departements-chefen, efter en kort framställning af frivilliga skarpskytteföreningarnes uppkomst och ändamål, uttalat den åsigt att, på samma gång de båda Statsmagterna med glädje måste erfara denna nationens upplifvade fosterlandskärlek och detta uttryck af gammalt svenskmannamod, vore det äfven deras pligt att tillse, det så ädla krafter icke fruktlöst förspilldes.
Gällande konsulsstadga meddelar, som bekant är, föreskrifter angående konsuls tillgörande i afseende på understöd och hemförskaffande af sjöfolk, och innehåller, att han till utbekommande af ersättning för utgifter i sådant afseende har att vända sig antingen till vederbörande redare, eller ock, om sjömannen är Svensk, tili Kommerse-Kollegium, samt, om han är Norrman, till Norrska Regeringens Finans-, Handelsoch Tull-Departement. I Norrige betalas slika kostnader af Statskassan, när ett Norskt skepp i främmande land förolyckas eller får sådan skada, att det icke kan iståndsättas, samt när skeppet uppbringas eller prisdömes, ‘ för 9å vidt 16 krigets utbrott ännu ej var bekant pä det ställe, hvarifrån skeppet sist utgick till sjöss. (Härom kan läsas: Anmeerkninger ved Udkast til Lov angaaende Sefarten i Norska Storthingets Forhandlinger 1851, Del. 5, Litt. N, sid. 29, samt Litt. U Del. 8, Naeringskomitéens N:o 2 Iridstilling angaaende Kongl. Maj:ts Proposition til en Lov om Sofarlen, sid. 32 § 7) Hvaremot i alla andra fall, såsom när krigets utbrott pä afseglingsorten var bekant, eller när skeppet säljes, eller när nägon af manskapet i anseende till sjukdom qvarlemnas, omkostnaderne för folkets hemförskaffande betalas of vederbörande rederier, efter att, om så varit nödvändigt, hafva blifvit af konsuln förskjutne.» »Det vore i flere afseenden önskligt om någon anordning kunde vidtagas, hvarigenom ifrågavarande kostnader äfven hos oss blefvo i de först omnämnda fallen godtgjorda af allmänna medel. Förslagets 61 § kunde då lämpligen förändras till likhet med 34 § i Norska Sjölagen.» Af Justitieråden Qviding och Cramér yttrades: »Det synes oss, som skulle redares åliggande att, sedan fartyg förolyckats, bekosta manskapets hemförskaffning, sakna allmängiltig rättsgrund.
Likformigt synes förhållandet vara uti Skaraborgs Län, då uti BeSV. och Ekon. Utsk. Betänkanden. 37 förliden Lidköpings Marknad Spannemål såldes dels för Contant dels på Cor.tracter till ett säkert belopp af omkring 8 ä 9000 Tunnor, samt till ett medelpris af 10 R:dr. Banko för Rågen, 5 för Kornet och 5 R:dr. 16 sk. för Hafran efter Sädens godhet. Da Provincer som försälja sig, synas dela ett lika missräknadt och felande förhållande med deni som förbränna sig. För öfrigt tillkännagifva de senast inlupna enskilda underrättelser åtminstone ännu icke någon ytterlig stegring i Spannemåispriser, torde hända deraf, att ryktet om ett förestående Bränvinsförbud börjar afsvalna. I Uddevalla, som till större delen föises af Elfsborgs och Skaraborgs Län, skall Rågen, hafva fallit från 13 R:dr. 16 sk. till 11 R:dr. 16 sk. och i Kronobergs samt flere angränsande Län skall Råg nu kunna köpas för 8 R:dr. 16 sk. I Carlskrona Stad har Rågen hela året blifvit såld och säljes ännu för omkring 10 R:dr., Korn, utan någon särdeles efterfrågan eller afsättning, för 6 R;dr., Hafre till 5 och Potatoes till 1 •§• R;dr., allt Banko beräknadt; Och har en värd Ledamot af det Vällofl. BorgareStåndet tydeligen framlagt de skadliga följder, som för Blekinge och Rikets Södra Provincer skulle uppkomma af husbehofsbränningens hastiga inställning
Deremot har Utskottet hyst betänkligheter, huruvida den ifrågasatta rättigheten att under tjenstledighet resa utrikes lämpligen kunde äfven åt militäre embetsoch tjenstemän medgifvas, men då Utskottet, i öfverensstämmelse med hvad redan blifvit yttradt, ansett motionen böra föranleda en underdånig hemställan till Kongl. Maj:t, har Utskottet trott skäl vara att under nådigt öfvervägande jemväl måtte komma, huruvida ej de medgifvanden, som i förevarande fall kunde öfrige embetsoch tjenstemän lemnäs, äfven blefve för de vid krigs-staten anställde gällande. På dessa skäl och då ofvananförda stadganden synas Utskottet endast leda dertill att ådraga utrikes resande tjenstemän kostnader och besvär samt att betunga Kongl. Maj:t med en, i samma mån kommunikationerna med utlandet tilltaga, ständigt vexande mängd af ansökningar om tillstånd att resa utrikes, får Utskottet vördsamt tillstyrka att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att embetsoch tjensteman i Rikets tjenst må, utan Kongl. Maj:ts särskilda tillåtelse, ega rättighet att, då han styrker sig hafva af behörig myndighet erhållit tjenstledighet, hos vederbörande utbekomma pass för resa till och vistelse å utrikes ort under den tid tjenstledighet blifvit honom beviljad. Stockholm den 10 Januari 1860. Reservation anmäldes: af Herr Rosensvärd, J. H., som ansåg det föreslagna stadgandet vara föga tillämpligt i afseende på militäre embetsoch tjenstemän, åtminstone i hela den utsträckning, som blifvit ifrågasatt, och säkerligen icke hafva sin motsvarighet inom någon nations armé. Det skulle äfven kunna hafva till följd att ingen tjenstledighet bevil jades militärer, under vissa förhållanden, enär man väl kunde vilja permittera sådana tjenstemän till mindre aflägsna inrikes orter, hvarifrån de hastigt kunde till tjenstgöring inkallas, men icke 'medgifva dem rätt att vistas i aflägsna utrikes länder. Allm.
Under sommarn måste han hjelpa till med allt möjligt. När det led mot september, fick han en omgång nya grofva kläder, sydda af mamma sjelf. Stöflarne voro något för stora, de voro ett arf efter far. »Man kunde binda fast dem vid smalbenet, så sutto de nog på», förklarade mor och tillade: Under de långa byxorna syns det för resten inte hurudana stöflarne äro. Han fick 3 nya skjortor och 2 par ullstrumpor. Det var en prägtig utstyrsel, tyckte Weli, värdig en prins. Och han längtade nästan till den dag, då han skulle få alla de nya kläderna på sig, ehuru han visste, att han på samma gång skulle lemna hemmet. Mjölnarn på andra sidan ön, vid Svartviken, hade lofvat ta emot honom. För maten. Det var inte så illa för en åttaåring att kunna förtjena sig maten sjelf. Weli var riktigt stolt. Det var sista qvällen i hemmet. Han hade redan emottagit flere förmaningar att ej vara så drumlig, så tanklös, så lat. Utan utmärkt på allt vis. Den lille hörde på, men orden susade förbi hans öron som en vind. Han tänkte på annat. Han förstod ännu icke afskedet. Då modren slutat, bad hon honom göra knytet i ordning ... de nya kläderna hängde på bodvinden. Barnet gick till boden, klättrade uppför stegen och kröp in. Modren såg efter honom. Han stökade länge der uppe. Bakom en lår full af obrukbart skräp såg han någonting, som föreföll honom värdt hans uppmärksamhet. Han letade och fann slutligen under några bräden och trasiga möbler en fiol, fadrens gamla ljusbetsade birfilarfiol, den som han så ofta hört modern tala om. Hans hjerta klappade. Hans ögon strålade. Han torkade af dammet med ärmen, blåste bort en hop med sopor, som hade lagt sig på den mellan skrufvarne, och såg att alla strängarne voro i behåll. Han pröfvade skrufvarne, spände till, knäppte på strängarne, stämde. Men hvar var stråken? Han letade och letade. Med en hunds väderkorn fann han den ändtligen. Litet djupare ned, på bodgolfvet under en hög gamla tapeter.