Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Propos. N:o 24, nads-lånet med villkor, lämpade efter när* varande behof och omständigheter, och att derutöfver, på lika villkor och så snart ske kunde, erhålla ett annat stående lån, fördeladt på följande sätt, nemligen: 1:0 lill byggnads-hjelp åt enskilde, sorn ville uti Staden uppföra nya hus, 60,000 Riksdaler: 2:0 till biträde för Rådhusets och andra publika byggnaders uppförande, j5,ooo Riksdaler, samt 3:o till kostnaderna för Stadens nya planläggning, jemte tomt och gatureglering, 25,qoo Riksdaler, Vid öfvervägande häraf, med hvad mera i ämnet förekommit, liar Kongl. Maj:t, som tillika insett behofvet af skyndsamt understöd till den nya planläggningens utförande, hvarom fråga serskildt blifvit vackt, funnit godt att å RiksStatens Nionde Hufvudlitel anslå en summa af i5,ooo Riksdaler, att under loppet af fem år, räknadt från och med det innevarande, med en femtedel årligen utgå och användas lill tomt-regleringens verkställande samt galornes utvidgning; och Kongl. Maj:t vill nu föreslå Rikets Ständer, att hvad af det Staden Borås vid sista Riksdag beviljade byggnads-lånet till Riksgälds-Contoret ingått eller vidare ingår må, emot enahanda" säkerhet och återbetalnings-vilkor, sorn då bestämdes, till Staden såsom nytt lån ullemnäs, Kongl. Majit tviflar icke, alt Rikets Ständer skola , lika med Kongl. Majit, K. M. Nåd, Propos, N:a 24. pr inse nyttan af nämnde Stads snara återuppbyggande, serdeles för kringliggande, af naturen mindre väl lottade, landsort, samt destomindre tveka att dertill genom lämpliga låneanslag bidraga, som den afKongl. Majit för Staden fastställda nya byggnads-ordning tryggar densamma för eldsvådor af den förstörande verkan, som de 2 under loppet af 5 år inträffade; och Kongl. Majit föiOlifver Rikets Ständer med ali Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen.
Sigrids fröjd, då hon ibland ansåg sig ha råd, Det föreföll oss nästan, som vore denna prestaatt köpa två teaterbiljetter, en åt sig och en åt tion, känd och värderad från Vasateatern, ännu sin mor. Då var det jublande, barnslig glädje i bättre utmejslad än någonsin, och det förträffliga det lilla hemmet, och mor och dotter följdes åt intrycket af densamma kunde ej förtagas af en under skämt och munterhet. som vi hoppas snart öfvergående liten heshet. Att En helt liten vänkrets utgjorde deras enda fru P-N. blef föremål för den Ulligaste hyllning, behöfver väl knappast nämnas. Hon understödumgänge. De kommo tillsamman i all enkelhet des ganska godt af sina medspelande. Särskildt och drucko kaffe och stannade till en blygsam var Fiamettas representant fröken Nilsson mycket supé. Vid dessa små sammankomster idkades behaglig att både se och höra. Hennes röst är ofta musik och sång, och en god vän till Sigrid visserligen ovanligt späd, men ganska jämnt utupptäckte snart, att hon hade sångröst. Detta bildad; sångsättet är ock vårdadt. Fröken N. bör var nu en öfverraskning för Sigrid själf, det dock ej af malplacerade hyllningsbevis låta förhade hon aldrig anat förr, men sedan sjöng hon leda sig att redan anse sig färdig, det vore skada. gärna en liten visa, då någon bad henne därom. Att taga sånglektioner kom naturligtvis icke i Hr Strömberg är onekligen en rolig Lambertuccio, men man saknar dock i denna roll deil oförgätfråga, det skulle ha blifvit för dyrbart, men att lige Viktor Holmqvist. Hr Könnblad gjorde erkäntralla litet grand under väninnans anspråklösa nansvärda försök att göra något roligt af prins ledning, det var förtjusande. Och hon sjöng enkelt och älskligt, och de, som Pietros roll. Öfriga medspelande skötte sig i allmänhet ganska bra. Uppsättningen och inöfningicke hade alltför stora anspråk, lyssnade med en voro gjorda med omsorg. Salongen var i det välbehag till det känsliga föredraget. närmaste fullsatt. Mellanakterna böra dock bePå hösten hade Sigrid blifvit invald som medtydligt förkortas. lem i ett litet sångsällskap, bestående af omkring tio damer och sex eller åtta herrar.
Borgare-ståndet har till Stats-utskottet remitterat en af herr Indebetou väckt motion, hvaruti föreslås, att någon del af bankovinsten måtte användas lill premier för dem, ”sorn vilja uppoffra tid och penningar på försök att af potatis tillverka saker;” till stöd för hvilket förslag motionären hufvudsakligen åberopat, att det vore för landet i högsta måtto fördelaktigt, om jordbrukets produkter, och deraf isynnerhet potatis, kunde förädlas på annat sätt, än genom dess förvandlande lill bränvin, hvilken vara nu vore mest vinstgifvande af egendomars afkastning; anseende motionären, att dessa premier borde vara så betydliga, att de i någon mån kunde ersätta de förluster, som från dylika försök äro oskiljaktiga. Sedan Stats-utskottet ansett nödigt att denna fråga gemensamt med Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet handlägga, hafva Utskotten tagit densamma i öfvervägande; men som de medel, af hvilka de i motionen omnämnda premier föreslagits att utgå, äro afsedda för andra ändamål, och dessutom å riks-statens 6:te hufvudtitel finnes uppfördt anslag för befrämjandet i allmänhet af jordbruk och landtmanna-näringar till belopp af 10,333 r:dr 16 sk.; alltså och då vederbörande är obetaget att, för erhållande af det understöd, hvars beredande motionären åsyftat, vända sig till Kongl. Majit, som, efter sig företeende omständigheter, kan sådant understöd i nåder bevilja, få Utskotten hemställa, att herr Inclebetous motion icke må föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd. Stockholm den 1 Maj 1848. 4 Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Vtskottens Betänkande, N:o 12. Ånk. till Exp.-utsk. den 3 Maj, kl. 11 f. m. Betänkande, i anledning af väckt fråga om bålsmans-beklädnadens öfverlag ande af kronan, emot en viss afgift af rustoch rotehållare.
Förslaget är ej heller åtföljdt af någon vallag, och då denna således ej komme att inflyta i Grundlagen, utan blott i Riddar!). -Ordn., som kan ändras vid hvarje riksdag, utgör detta för mig ett ytterligare skäl att yrka afslag. Frih. Rappe, Axel Ludvig: Jag anhåller att få fästa uppmärksamheten på en punkt, som hittills ej blifvit framhållen. Förb Lördag afslog Ståndet förslaget om årliga riksdagar, bland annat af det skäl, att genom dess antagande K. M. skulle hafva förlorat ett af sina prerogativer. Samma är förhållandet äfven med detta förslag, ty, blefve det antaget, skulle den största betydelsen bortfalla af Konungens rätt att kreera Adelsmän, då man nemi. bör förutsätta, att K. M. endast upphöjer i adligt stånd män af utmärkta förtjenster, och desse män, såsom de mest framstående af ofrälse-Stånden, företrädesvis måste hafva stor utsigt att blifva valde till riksdagsombud bland nämnde Stånd, en utmärkelse, såsom nyutsedde adelsmän, vida osäkrare 404 Den 8 December, att vinna bland Adeln; och få, om någon, torde finnas benägna emottaga detta vedermäle af Konungens erkännande af deras förtjenster. Vill man åter förutsätta att — efter bortlemnandet af Adelns enda återstående prerogativ, sjelfskrifvenheten — sjelfva adelstiteln ännu skulle kunna bibehålla någon lockelse, såsom uttryck af Konungens nåd, kunde just antagandet af det förslag, som nu är föremål för R. o. Ad:s afgörande, sålunda beröfva representationen en eiler annan framstående personlighet, då deremot under närv:de förhållande K. M., genom att i adeligt stånd upphöja, alltid är i tillfälle tillskynda representationen den oskattbara fördelen att öka densamma med män, hvilka på ena eller andra banan gjort sig förtjente om fäderneslandet. Sjelfskrifvenheten anser jag för öfrigt omöjligen kunna skiljas från sjelfva adels-institutionen, utan böra bestå så länge den sednare varar. Jag vill dock nu ej längre uppehålla tiden, utan inskränker mig till att anhålla om afslag på förslaget. Frih. Sprengtporten, Jak. Wilh.:
Se Art. X, § y'3. § 46- Forsta mom. af denna §, såsom afhandlande böter, är intaget uti §§ i55 oell i56, utan annan väsendtlig förändring, än att bötesbeloppet blifvit förhöjdt för den, som underlåter att anmäla på ägorna inhyses boende, samt att bötesbeloppet, enl. § 156, ansetts böra blifva åklagarens ensak. Någon närmare utveckling af motiven, än att erfarenheten vitsordar beliofvet, torde vara öfverflödig. ardra och 3:dje mom. äro intagna uti §5 77 och 78, dit de rätteligen höra. Den förändrade redactionen uti § 77, såsom icke väsendtlig, motiverar sig sjelf. 4:de mom. tillhörer Art. XI, och förekommer der uti § 172, § 47- Utan väsendtlig förändring intagen uti §§ 74, 75 och 76, Art. X. § 48. Man har ansett mer ordningsenligt, att intaga de 4 första mom:n uti en särskild §: se § 71 ; och 5 mom. uti en annan: se § 70. 6 mom. åter, hörer alldeles icke lill denna Art., utan igenfinnes på Art. XI, § 173. Den i Februari. Beträffande särskildt första mom. af§ 4$ Bevillnts-förordn., har man, för att undvika allt missförstånd om författningens tillämpning, i fråga om stället, der skattskyldig skall skattskrifvas, samt tillika förekomma möjligheten för denna att undandraga sig skattskrifning, ansett det vara nödigt, att heslämda föreskrifter utan undantag finnas, och derföre infört den ändring, som mom. i, § 71, Art. X företer. § 49- Denna § synes lämpligare intaga plats uti § 74, der den i sitt sammanhang igenfinnes. § 5o. Oförändrad intagen uti § 79, Art. X, men med tillägg af ett mom. för städerna, hvarest, då mantalslängderna upprättas efter qvarter och husnummer, samt husen ägas af medlemmar, tillhörande särskilda församlingar, föreskrifterna om längdernas uppläsande och granskning vid allmän sockenstämma icke äro tillämpliga. § 5 r.
De bibehålla, under sommaren, en för vextligheten i deras omgifningar nyttig fuktighet och svalka, samt, om vintern, en del af den värme, som de under sommaren insupit, eller med andra ord, de motverka ytterligheterna af värme och köld. De skydda fälten och vexterna derå för pinande vindar, som på större slätter starkare och hastigare än på mindre bortföra fuktigheten och de kolpartiklar, som äro nödvändiga för jordens fruktbarhet. Dessa förhållanden besannas ej blott af vetenskapen, utan äfven af erfarenheten. Vill man kasta blicken öfver åtskilliga trakter af jorden, som antingen ständigt, såvidt man känner, varit skoglösa, eller som genom menniskors åtgärder eller inträffade naturhändelser kommit i sådant skick, skall man finna dem bekräftade. Så t. ex. hafva på åtskilliga ställen i Italien, Spanien och Frankrike skogarnes utrotande verkat förstörande, och, i stället för fruktbärande fält och kullar, finner man nu ofruktbara hedar och kala klippor. Men vi hafva exempel närmare till hands. De så kallade Svältorna i Westergötland, de stora öde hedarne i vestra Sammans. Statssamt Allm. Besvärsoch Ekon.-Utskoltets Betänkande N:o 7. 7 Småland med flera andra ställen inom landet, sorn fordom varit skogrika och bördiga, äro ett talande bevis på det uppgifna förhållandet. Från många håll hafva försports klagomål öfver landets skogars missvårdande samt deras alltför långt sträckta afverkande och förstörande, och flerfaldiga fram ställningar hafva egt rum om vidtagande af åtgärder till hämmande af en sådan skogsförödelse. Att dessa klagomål, dessa framställningar i allmänhet varit grundade och befogade kan icke sältas i tvifvel. Bevisen derför ligga för öppen dag för en hvar, som sjelf vill göra sig mödan att efterforska förhållandet. Det torde då vara högsta tid att man äfven i vårt land, likasom flerstädes utrikes, vidtager åtgärder, hvarigenom de återstående skogarne, åtminstone de, som Staten eger, blifva vårdade och bibehållna, för att sjelfva kunna bibehålla den fruktbarhet för landet, som under närvarande förhållanden är att påräkna.
Det bör dessutom erinras, att då obestridligen någon allmän likställighets grundsats icke finnes i Norges grundlag uttalad och, enligt hvad ofvan är visadt, Riks-akten, som icke heller innehålier någon sådan allmän förklaring om likställighet, tillkommit på framställning af Sveriges Rittes Ständer och i enlighet med af dem uppgjordt förslag, de förmåner, som sålunda ä* Norge medgåfves genom att, u Öfver hvad Norska Grundlagen innebar, för vissa fall medgifva likställighet, icke rätteligen kunna eller böra gifvas annan än en inskränkt tolkning och föjaktiigen ej berättiga till på-tåendet om en fullkomlig likställighet i aila hänseenden Emot en sådan tolkning talar ock det förhållande, att i Norska Grundlagen blifvit gjorda förbehåll till följd af hvi ka Norges förpligtelser i vissa fall ej äro desamma, utan mindre än Sveriges, och då äfven från Norsk sida. väl icke yrkas att Sveriges ställning i unionen sku le vara lägre än Norges, hv Iket likväl b!efve fallet om likställighet i rättigheter vore förenad med till Norges förmån gjorda oiikheter i förpligtelser så visar sig även häraf att likställighets-gruudsa .sen icke äunu är gällande och at* ic»e någon de båda rikena emellan redan ttäffad öfverenskommelse påkallar dess förverkligande. 1 f'åga åter derom hvi ka grundsatser, som vid en revision af förenings-fördraget borde tö jas. torde det vara af synnerlig vigt au taga i beTaktande. dels under hvilken forutsä tning hittills amagna stadganden tillkommit, dels ock hvad syftemål föreningen numera lofvar att uppfylla och i hvilket eller hvilka afseenden den är af vist och betydelse för de båda rikena
Menniskorna voro också så förändrade; de rörde sig som skuggor omkring henne, och deras röster ljödo på afstånd, men ändå skarpa och klara, som då man ropar till hvarandra genom en dimma. Ett par gånger gick hon för sig sjelf och grät häftigt. »Hvad det är smärtsamt att älska», hviskade hon med ett lyckligt leende. Inga lektioner blefvo hållna denna dag. Nya skaror af soldater kommo hit för att blifva mättade, och flickorna hade fullt upp att göra med att springa af och an mellan köket och matsalen för att servera. Den lilla turken var mycket svår att hålla reda på. Så snart han fick se Louise, blef hon genast föremål för hans närgångna förtjusningsyttringar, och då den unga flickan förskräckt sprang sin väg och skickade någon annan i sitt ställe, blef han alldeles rasande, hoppade och for i bädden och ropade öfverljudt på Louise. Slutligen måste madame sjelf gå in och hålla en föreläsning för honom. Men Tobi hade tydligen icke sinne för föreläsningar; han rullade med ögonen och hötte med handen åt madame. »Moi n’aime pas toi, madame», mumlade han och försökte knuffa undan henne. Catherine grubblade hela morgonen på, hur hon skulle komma in till föremålet för sina drömmar. Fem, sex gånger var hon på väg till musiksalen, men hon vågade ej gå, ty hon visste, att madame var der nere. Slutligen, då hon fick se madame komma med ett glas vin och en tallrik i handen, tog hon mod till sig, gick fram och bad att få hjelpa henne. Madame nickade tankspridt och räckte henne tallriken, och Catherine följde henne öfverlycklig. Då de kommo in i rummet, blef Catherine mycket förvånad öfver att se den sjuke fullt vaken och redig. Han var sig så olik mot i natt; de veka läpparne voro fast slutna, ögonen, som sågo onaturligt stora ut, hade ett strängt och dystert uttryck, och öfver hela det fina, bleka ansigtet låg en så förnäm köld, att lilla Catherine blef rigtigt förskräckt. En brännande rodnad flög öfver hennes kinder, då hon mötte blicken ur hans djupa, mörka ögon. »Gud, om han visste»... tänkte hon skygt.
Flottan har väl ofta tillförne varit betraktad och behandlad som Styfbarn, ehuru vid de 2:ne sistföregående Riksdagar förhållandet varit motsatt, men att StatsUtsk. i första hand och derefter R. St. icke kunna komma att behandla henne så Styfmoderligt som Gr. Anckarsvärd föreslagit, är hvad jag i det längsta älskar tro. I anledning af Gr. Anckarsvärds yttrande att jag skulle godkänt Gr. Plåtens åsigter om Konstruktions-Corpsen, torde tillåtas mig uplysa att Gr:n aldeles misstagit sig. ■ Väl har jag medgifvit att denna Corps måhända skulle kunna något förminskas, men detta är helt annat än att godkänna Gr. Plåtens åsigt, som åsyftar ungefärligen Corpsens tillinletgörelse. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Frih. Gyllengranat, Carl. Aug. Burchard, anförde skriftligen. Det är icke utan en viss tvekan jag upträder för att genmäla några af de anmärkn:r Hr Gr. Anckarsvärd i ett föregående plenum gjorde emot K. M:s Nåd. Propos. ang:de Statsverkets tillstånd och behof i hvad som rörer 5:te Hufvudtihn, JDen 24 J anuari f. m. 137 samt för att gifva uplysning i ett och annat ämne som den adle Gr:n då äfvenledes afhandlade, emedan jag icke är så alldeles förvissad derom, att jag ber uptaga den ånyo inkastade stridshandsken. Men då tystnad å min sida möjligen skulle kunna tydas som bifall, isynnerhet när en så ömtålig punkt för en författare blifvit vidrörd, som dess förbiseende af märkvärdiga historiska tilldragelser, liar betänkligheterne måst gifva vika, och jag nödgas således med eller mot min vilja uptaga handsken, likväl med den försäkran, att ingen bitterhet, ingen anspelning emot Hr Gr.
Nu klipper hr O. vanligen orden: De * nä^te^galen * är, som ’ etc. Plats för ett heroiskt sångsätt saknar hr Ö. ju ingalunda i denna opera, såsom i tredje akten, ja, t. o. m. en fras i nyssnämnda duett i den uppgående tongången till höga A, » om ock det blir min död, jag stannar qvar ». Vi ha velat säga detta ej af något klanderbegär mot en förtjent förmåga utan af önskan att påpeka ett missförhållande, som säkerligen lätt nog kan afhjelpas. Hvad hr ö. i öfrigt beträffar, äro vi bland de förste att erkänna hans många goda egenskaper som utöfvande konstnär, på samma gång vi i hela vår musikpubliks namn hjertligt tacka honom, att han fortfarande tillhör svenska operascenen med försmående af alla anbud från utlandet, der en stämma med så stort naturligt välljud som hr Ö: s hör till de raraste sällsyntheter. Till vår lyriska scens stora lycka synes hr O. härutinnan liksom i så mycket annat värdigt upptaga manteln efter sina oförgätlige föregångare Oscar Arnoldson och Olof Strandberg. Med anledning af fröken Adéh Fich-Almatis Carmen har man talat om både Galli-Marié och Lucca som förebilder. Oss föreföll det som framställningen mest gick i Trebellis anda med dess käcka liflighet och — något tvärhuggna — kraft. Galli-Marié är långt mer innerlig, smek-sam, ja nästan sensuel, på samma gång som spanjorska i hvarje tum — och denna uppfattning torde väl vara den rättaste. Lucca åter är näppeligen någon mönster-Carmen, trots det rykte hon fått med denna rol. Hon saknar ej mjukhet och behag, som Trebelli och Almati delvis göra, men når ej i vild kraft och brinnande ehuru latent passion idealet. Kunde det seduisanta i karaktären af fröken Almati accentueras tydligare utan minskning af den spanska pepparen vore dermed en lucka fyld i den annars sä goda framställningen. Med tiden — tro vi — skall också det utifrån inlärda och kopierade smälta bättre tillsamman med fröken A: s egen uppfattning, som hittills gjort sig rätt föga gällande.
Då, oagtadt dessa åtgärder från statens sida, en sådan inrättning icke blifvit till vägabragd t, som det ville synas, af brist på medel, och samma öfverklagade, för allmänna trafiken i dessa farvatten menliga förhållanden fortforo, hade Kongl. Majrt, uppå underdånig hemställan af Direktionen för befrämjande af segelfarten på Wenern samt enligt Förvaltningens af "Sjö-ärendena underdåniga tillstyrkan, under den 28 December 1843, i nåder bifallit, att nämnde sjö skulle ånyo uppmätas, karta deröfver upprättas samt beskrifning, grundad på den nya mätningen och gjorda undersökningar, författas; till hvilket allt 25,000 r:dr banko blifvit anslagne att af 19 Sjöfartsfonden utgå med. 5,000 r:dr årligen i fem år. Då således staten redan anslagit en så betydlig summa för ifrågavarande ändamål, syntes den mening vinna ytterligare stöd, att staten, i likhet med hvad från äldre tider egt rum, med afseende å rikets yttre kuster, ock holde öfvertaga en inrättning, hvaraf en så ansenlig handelsrörelses säkerhet till stor del beror och hvilken svårligen kunde efter tidens fordringar åstadkommas af enskilde, hvilka ega att åberopa serskilda vilkor och aflal, på samma gäng de äro deraf bundne. Med afseende å detta allt nu anförda och då härtill kom, att den fria farten från haf till haf kanalvägen tycktes med tiden allt mer och mer framkalla en transito-rörelse, då behofvet af en ordnad lotsoch båk-inrättning tolde komma att än mera känbart låta sig förmärka, ansåg Förvaltningen af Sjö-ärendena lämpligast, att kronan ensam öfvertager ledningen af säkerhets-anslalterna för trafiken på ifrågavarande sjöar och låter derstädes införa en lotsoch båk-inrättning, så mycket heldre, som seglationen å dessa sjöar fullt ut kunde anses lika äfventyrlig och svår som den på rikets yttre kuster, samt jemförelsevis förenad med lika många skeppsbrott och sjöskador, och trodde Förvaltningen denna inrättning lämpligen kunna benämnas medlersta lots-distriktet.
Ty o c h s o m binder. vakt är beskära det g o d a s PRINS GEORG, KRETAS NYE GUsida, svar tro from, tyder. den, s o m håller vid hans det är h o s dig h a n fördärf s ö k e r j a g ett hos Då är värf, gåta, s å ut spröd våläignad, du, s o m kvinna! VERNÖR, OCH HANS RESIDENS. V i förmoda att bilden af den u n g e prinsen — nyss m e d jubel hälsad s o m det hårdt pröfvade öfolkets fridso c h framtidsfurste — bör intressera våra läsarinnor, ej minst s o m han j u är nära befryndad, kusin, m e d vår egen prinsessa Ingeboi g. Den första gången prins Georgs n a m n trängde ut till en större offentlighet var år 1891, då han åtföljde Rysslands nuvarande tsar, Nikolaus II, då ännu endast tronföljare, på hans ostasiatiska resa o c h därvid räddade h o n o m från ett hotand e öfverfall af en japansk fanatiker. Tills vidare är han utnämnd till guvernör endast p å 3 år, men det är väl troligt, att han k o m m e r att kvarstanna på sin post äfven efter d e tre årens utgång. V i m e d d e l a också här nedan en afbildning af prins Georgs residens på Kreta — en ganska anspråkslös fursteboning, s o m m a n kan s e! - A. llartman foto. FRAN BONDESKA EN BILD FRÅN » FORUM ROMANUM » — I A 1899. vara: m o t himlens väsen grus sol o c h oskuld hyn, daggstänkt b l o m m a Men är att IDUN — HÖGMAN. glans, s o m kantar ERNST dig? daning, ty o m den värld, s o m är du inger o s s en dig, AE stund af j o r d i s k t mig h ö g r e tycks din Den syskonrand på vingar hit d u sänkt DIKT 5 STOCKHOLM.
Maj:t skulle i Nåder täckas anbefalla Dess och Rikets KrigsCollegiurn , att , efter infordradt utlåtande och förslag af CommendantsEmbetet på Warberg, föranstalta antingen om inredning uti redan befintlige hus , eller ock om nybyggande af andre både till antal och beskaffenhet förbättrade Fängelserum derstädes , och att efter Fångarnes inflyttning uti nya , luftiga och ljusare fängelser , omsorg må hafvas för deras jemna sysselsättning, både vinter och sommar, såsom varande efter min tanka, det enda säkra njiedel, hvarigenom någon förbättring hos dessa vilseförda menniskor kan till vägabringas och deras återförening med Samhället således någon gång blifva möjlig. '2 5 3 SfusthiceOmbitdim. EmbetsBeritt elser. I sammanhang dermed har jag ansett det vara min underdåniga skyldighet att vända Kongl. Majus Nådiga uppmärksamhet på ett lika angeläget och ömmande föremål , rörande fångvården i Carlscrona och der varande AnkarsmedjeHäckte. Detta fängelse består af Nio rum, eller så kallade Numror , uti hvilka , vid mitt besök derstädes i nästlidne Augusti månad, förvarades 173 fångar, hvaribland funnos flere för sysslolöshet och bristande näringsfång dömde, hvilka i väntan på ledighet ibland det i Compagnier indeldte Arbetsrnanskapet öfver ett år varit inspärrade , utan att erhålla sysslosättning. Sjelfva Fängelserummen äro invändigt alldeles svarta och kunna, i anseende till dervarande trängsel af fångar , icke hållas så snygga som vederbör; Och då af trängseln uppkommer svårighet , a't hålla frisk luft i xummen , blifva derigenom de kläder, hvilka 6taten består åt fångarne och uti deras sängar , snart förderfvade.