Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
(Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 37.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har blifvit föreslaget, att tiden för auktioners hållande å landet måtte under hela året få utsträckas till kl. 9 på aftonen och ej, såsom nu, enligt Kongl. Förordningen den 22 September 1848, från den 15 Oktober till den 1 Mars vara inskränkt till kl. 7 e. m. Såsom skäl härför har blifvit anfördt, att någon våda för denna förändring numera icke förefunnes, då spirituosa vid auktioner ej få försäljas, samt denna anledning till oordningars framkallande, sedan mörker inbrutit, således vore undanröjd. Det vöre allmänt kändt, att allmogen, mån om sin arbetstid, icke infunne sig vid en auktion förr än på eftermiddagen; och tiden för auktionen, när densamma skulle aflysas kl. 7 på aftonen, vore alltså knappare, än att äfven en mindre auktion derunder kunde hinna afslutas. Mången gång återslode endast få utrop, när auktionen mäste afbrylas, för att följande dagen afslutas, hvadan blott ett färre antal spekulanter tillstädeskomme. Häraf vållades förlust för säljaren, dels genom de ökade kostnader auktionens utdragande till 2:ne dagar medförde, dels ock genom det lägre pris, hvartill mången gång det som å andra auklionsdagen försåldes måste afyltras. Wid öfvervägande af denna fråga hafva Rikets Ständer inhemlat, hurusom redan förut vid flera riksdagar framställningar i likartad syftning blifvit hos Rikets Ständer gjorda; och hafva Rikets Ständer funnit dessa upprepade framställningar, rörande utsträckningen af den för auktioners hållande å landet bestämda tid, vittna, det allmogen anser en sådan utsträckning vara för sig af synnerlig vigt. Det egentliga skälet folden inskränkning i auktionstiden, som under den mörka årstiden änuu är gällande, eller svårigheten att bibehålla ordning bland auktionsmenigheten, sedan mörker inbrutit, anse Rikets Ständer numera hufvudsakligen vara undanröjdt genom förbudet mot bränvins försäljning å auktioner.
(Fortsättning.) 13 gående tili 2,000 R:dr årligen, ansett denna kommun erhålla tillräckligt understöd, om den föreslagna summan beviljas endast såsom lån, enär, då beloppet flera år får innehafvas räntefritt, med den inflytande terminsafgiften både lånet bör kunna amorteras och ändock tillräckligt öfverskott finnas för bildande af en byggnadsfond; och får Utskottet, af sådan anledning, hemställa, att Rikets Ständer, såsom bidrag till uppförande vid läroverket i Calmar af en nybyggnad för inrymmande af gymnastiklokal, bibliothek, kemiskt laboratorium m. m., måtte bevilja ett låneunderstöd af 40,000 R:dr, att, i mån af behof, från Riksgälds-kontoret utgå, emot enahanda vilkor för detta låns åtnjutande, som i nästföregående punkt, rörande låneunderstöd för läroverksbyggnaden i Halmstad, blifvit föreslagna. 107:o. Slutligen har Kongl. Majit, uti ofta åberopade nådiga Proposition, meddelat, hurusom t. f. Rektorn vid Umeå högre elementarläroverk, J. Unaeus, å egna och Läroverks-kollegii vägnar, i underdånighet anhållit, det Kongl. Majit måtte till Rikets Ständer aflåta nådig Proposition om anslag af statsmedel till uppförande vid nämnda läroverk af ett gymnastikhus, som tillika skulle innefatta åtskilliga af behofvet påkallade lärorum och andra för undervisningen nödiga lokaler, för hvilket, äfvensom för en i sammanhang dermed ställd inhägnad af läroverkets tomt m. m., kostnaden, enligt från orten insända ritningsoch kostnadsförslag, skulle uppgå till 59,100 R:dr 54 öre.
Derförutan skulle altså en lämplig afgift bestämmas, sorn blefve frivillig i så måtto, som det lomme att bero af en hvar uti Stockholm, att sig derför låta anteckna, eller ock afsäga sig Spectaciernes begagnande, men likväl ovilkorligen borde af alla dem, som vilja bevista Speclaclerne, erlägga* och efter Uppgjord Classification utgå, så att den samma för dem, hvilka begagna de förste platserne, eller vanlige Abbonnementer, blifver högre, än för dem, som nyttja andre platser och mindre ofta eller sällan infinna sig derstädes; Hvarförutan afgiften borde sträcka sig tilt Besande, som ankomma till Hufvudstaden och åstunda härstädes bevista Spectaclerne, samt tjenlig kontroll utfinnas å afgiftens behöriga erläggande. Hessé synas vära de hufVudsaklige grunderne för ifrågavarande afgift, hvars belopp Kongl. Maj:t i Nåder torde täckas bestämma, så val som sättet huru den må böra uppbäras och redovisas, hvarjemte förslagets utförande i sine uetailler för öfrigt skulle till Kongl* Majit* Nådiga godtfinnande öfverlemnas* Då denne afgift, hvilken med nästa år borde taga sin början, likväl nu icke kart med visshet till beloppet förutses utan först fram på nästa år beräknas, samt Theatren emedlertid skulle, under förväntan af erforderligt bidrag härigenom för dess Underhållande, fortfara i nu varande skick; så synes det vara nödigt, x 840 Stats-Utskottets Bet link anden. att för den händelse brist uti den påräknade inkomsten uppstår, som dock ej lärer blifva betydlig, utväg förberedes till dess ersättande för det året, efter hvars förlopp den förändring med Theatren', som i sådant fall lärer finnas oundviklig, kan blifva vidtagen. Och hemställer Stats-Utskottet, att Riksens Högiofl. Ständer, såsom en följd af förevarande förslag, bifalla, att den å ifrågavarande
Länets lazarett och kurhus hafva gemensam lokal, förvaltning och läkarevård; men lazarettet, som icke har egna säkra tillgångar att påräkna, måste hero af det årliga bidrag, som dertill hittills blifvit lemnadt af de medel, hvilka inflyta lill veneriska smittans hämmande. Bland hälsokällor, som finnas, äro. i synnerhet att nämna Loka, Porla och Adolfsberg, vid hvilken sistnämnde, belägen inom Örebro stads område, artificiella hälsovatlen varit att tillgå. För länets behof lönas en djurläkare, hvilken tillika är hofslagare vid Lif-Regementets Hussar-Corps; och hafva de trakter utaf länet, der denna Corps är förlagd, att i öfrigt påräkna djurläkarebiträde af de vid sqvadronerne anställde hofslagare. Fattigförsörjning. Den af Högstsalig H. M. Konung Carl XIV Johan år 1813 grundlagde anstalt för allmän fattigförsörjning inom länet har blifvit förvaltad fortfarande på samma sätt, som omförmäles uti den sist afgifna underdåniga Femårs-Berältelsen; och utgjorde fonden vid 1841 års slut 14,175 R:dr 40 sk. 2 rst. Banko. Till beredande af mera speciel fattigförsörjning grundlädes igenom subskription år 1814 å Högstsalig H. Maj:t Konungens födelsedag den 26 Januari en Krigsmans-Kassa för Örebro Län, hvars under Kongl. Krigs-Collegii inseende - 17 seende stal leie fond, piimitift utgörande 1,500 P»:dr oell genom tillagd ränta ökad till 1,600 R:dr, vid 1841 års slut liade en räntebehållning af 113R:dr 17 sk. i rst., sedan under året 13 pensioner utgått, de flesta beräknade till 8 R:dr hvardera. Den egentliga fattigförsörjningen bestrides vanligen socknevis och i vissa församlingar inom Bergslagen rotevis. I en socken, Göthlunda, är fattigvården åter delad, särskild å frälseoch särskild ä skattehemman.
Proposition, i jemnt tal till 13:o. TillJulliga RolevakanstaJgifter, beräknade vid sista stats-regleringen till 4000 R:drR:ko, hafva tillsammans med den frän och med år 1855 upphörda mötes-afgiften, som varit beräknad till 1,900 R:dr B:ko under åren 1850—1854, i medeltal uppgått till 7,251 R:dr B:ko eller 10,877 R:dr R:mt, och torde fortfarande, på sätt Kongl. Maj:t behagat föreslå, kunna upplagas till oförändradt belopp af 14:o. Vakäns-aJgifter af ny roterad jord, sorn vid förra Riksdagen beräknades till 30,000 R:dr B:ko, hafva under oftanämnde fem år i medeltal uppgått till endast 29,208 R:dr B:ko eller 43,812 R:dr R:mt och äro uti Kongl Maj:ls Nåd. Proposition föreslagne till 42,000 R:dr R:mt; men då förutnämnda medelbelopp för fem år utgör nära 44,000 R:dr R:mt, anser Utskottet den af Kongl. Maj:t påräknade inkomst af denna titel med säkerhet kunna ökas med 1,000 R:dr samma mynt och således upptagas till 15. Uolevakans-afgifl af Utsockne Frälsehemman i Halland var vid 1851 års Riksdag beräknad till 10,000 R:dr B:ko, men då Rikets sednast församlade Ständer medgåfvo nedsättning i denna afgift till hälften af hvad vakans-afgiften för en Båtsman i Länet utgör, hlef ifrågavarande inkomst till följd häraf uti nuvarande
P å den vägen följer Pauline A h l b e r g s b o k V i c t o r H u g o från station till station o c h visar, huru han först omfattade sträfvandet efter frihet i konsten, huru civilisationen sedan i sin helhet vardt hans högsta syfte, samt huru slutligen detta begrepp för honom vidgades till hela sitt omfång, så att det icke mera, såsom hon uttryckte sig, » representerar endast sedeförmildringens sak, utan rättsprincipernas införande i statslifvet o c h förnuftets seger öfver obskurantismen. » Pauline A h l b e r g var en stor beundrarinna af V i c t o r H u g o, men hon. var ingen svärmerska o c h lät icke sin beundran förleda henne till någon öfverilad hänförelse. M e d lugn o c h klarsynthet tränger hon in i det H u g o ' s k a skaldskap&gt;ets väsen, o c h de iakttagelser hon därunder gjort meddelar hon sedan i en lika lagn o c h klar framställning, hvilken på ett träffande sätt visar oss ej blott författaren, utan äfven människan i dennas olika lifsskeden. Liksom den person hon skildrar var ej blott en stor konstnär, utan äfven en stor människovän, är hennes skildring både ett verkligt konstverk o c h ett uttryck för cn ädel personlighet. Idén o m det mänskliga framåtskridandet uppfyller hela hennes framställning, o c h med sin bok har hon uppnått det mål hon satt sig före, att icke upphöja en person, utan den sak, som denne person tjänat, o c h hvilken, såsom hon själf erinrar, sedan 1789 varit det ädlare Frankrikes: sak. frihetens, * rättens, civilisationens * E j långt efter det sista delen af nu o m - nämnda b o k utkommit, såg ett annat arbete af Pauline A h l b e r g dagen, ett nytt bidrag till Frankrikes litteraturhistoria och till kännedomen o m en af dess förnämsta skalder, Alfred de Vigny. Het är otvifvelaktigt också ett förtjänstfullt arbete, men icke af samma betydelse som det föregående, liksom de V i g n y ej heller var af samma betydelse som H u g o.
M:t under den 10 förutgångne Augusti i anledning af Directionens öfver Götha CanalVerk underd. framställning rörande utvägarne att fullborda den vid Motala anlagda Mekaniska Verkstaden, och i sammanhang dermed i underd. gjorda anhållan örn ytterligare 202 Stats-Utskottets anslag härtill af Allmänna medel, funnit godt, att med afseende å den allmänna nytta, som anläggningen af nämnde Verkstad komme att medföra icke blott för jernhandteringen serskildt, utan ock, genom förbättrade redskaps och verktygs förfärdigande och danande af skicklige arbetare, för alla grenar af Manufactur och Slöjd, i Nåder förklarat sig vilja af medel, som i sådant ändamål kunde af K. M:t disponeras, till fullbordan af ifrågavarande anläggning meddela ett lånbiträde af Femtio Tusende Riksdaler emot återbetalning med en tredjedel om året efter 3 års förlopp och fyra procents årlig ränta ifrån lånets uppbärande, hvilken ränta komme att serskildt af Nionde HufvudTiteln godtgöras, under vilkor, att Götha CanalBolag autoriserade Directionen, att för denna Summa på Bolagets vägnar afgifva sin förbindelse , och att Bolaget samtyckte, att till verkstaden använda det belopp af omkring 5o,ooo R:dr, hvartill Bolagets inkomster för åren 1825, 1826 oeh 1827 ansetts uppgå; Om hvilket allt Directionen ägde att till Actieägarne vid deras nästa sammankomst göra framställning och derefter med underd. anmälan om deras beslut till K. M:t inkomma; så har Directionen öfver Götha CanalVerk uti underd. skrifvelse af den 18 September 1826 anmält, att Actieägarne i nämnde CanalVerk, å Bolagsstämma den i5 i samma månad, och efter erhållen del af K. M:ts ofvanomförmäldte Nådiga beslut, icke allenast autoriserat Directionen att, på CanalBolagets vägnar, afgifva den erforderlige förbindelsen, för det af I\. M:t i Nåder crbudna lånet, stort Betänkan den, N:o 200.
Lag kan misibrukas blifwer aldrig något bewl'6 emot desi fullkomlighet; icke heller straffets otillräcklighet stutas af öfwerträdelstn, sä wida tillampnin. gen af den Lag, hwilken medförer lifwekS förlust aldrig dä stulle tarswaS, utan man mäste begifwa sig till grunden hwarifrän de öswerklagade misibruken här, leda sig, och dä är lätt att finna, det all list uppkommer antingen ifrän ett elakt hjerta eller behofwet: det förra förbättrar icke Lagen, utan en god uppfostran, och det sednare goda för fattningar, som stoppa yppigheten. Slukelfgen enär en Enka, som misihuShällar eller utmärker mindre wett, ar underkastad samma öde, som en lika beskaffad man, alt lageligen ställas under Förmynderskap, sa mäste jag, för min del, sa mycket mera afstyrka den as Lag-Utskottet förestagne Lagförändring som en ung förmögen Enka rick en sniken Förmyndares händer, stulle förwandlaS uti en sörmonNg handels wara, och i det stället hemställer til! Högloft. Nidderstapct och Adelns mogna pröfning, om icke enligt hipad mina förra Memorialer innehalla Kongs. Lon Den s Januarlt. Kongl. MasitS rättighet till Dispencs, efter hwad förr öfligic warit, närmast uppfyller ändamälet. Grefwe von k-sntintzsklauken, ^!l)recl>t consormerade sig med Herr von Ltrokirclr och förklarade sig anse saken as honom sa wäi utredd, att hanö ytt, rande borde tagas till grund för bestulet. Herr ak klirueberZ, Willielm, upplästs till Protokollet följande: Att, såsom LagrUtskotteks Beredning tillstyrkt. Enka skulle, intill dest hon sylt ar ärs alder, sta under Förmynderskap finner jag för min del icke wara lampefigt. Någon Analogis kan dertill ej hämtas af Lagens stadgande om aldren för en yngling, innan han intrader i myndighets tillstånd.
Ridderskapet och Adeln remitterat ett af Herr Rothlieb, C. A., till nyssnämnde Riks-Stånd ingifvet Memorial, derutinnan han, under åberopande af erfarenheten, att nu gällande föreskrifter om vägars grusning och påfyllning sommartiden vore olämplige derföre, dels, att Landlmannen då vore sysselsatt med åkerbruket, och dels, att ändamålet med väglagnings-arhetet den tiden förfelades, helst vägarne blifva tunga och grusämnet bortryckes, föreslagit återgång till gamla ordningen, som bestämmer vägarnes egentliga iståndsättande vid hösttiden efter skörden; varandes, vid föredragningen af detta ärende till remiss, af Herr Grefve Horn, Claés Fredric, hemställdt, alt grusningstiderne måtte blifva af väglotts-egarnes fria vilja beroende, utan iakttagande af annan föreskrift, än den, att vägen blifver tillräckligt god. iG Besv. och Oecon. Utsk. Utl.-de. N.-o 82. Detta har Utskottet i öfvervägande tagit, och dervid inheratat att, i Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-Collegii Kungörelse d. 4 Aug. 1818, utfärdad till följd af Kongl. Majrts
Maj innevarande år till Dess och Rikets StatsContor aflåtne Nådiga Bref, angående regleringen af Sjette Hufvudtiteln, har Utskottet inhemtat, att å anslaget för vägar och communicationer, 8,000 R:dr, icke anordnats mera än 5,128 R:dr 45 sk. 10 r:st., hvaraf 1,500 R:dr utgör fjerde och sista årets anslag till Fläskiums Bolag; och enär af detta, till enahanda belopp, som vid förra Riksdagen, nu tillstyrkta anslag tillgång sålunda förefinnes till bestridande så väl af underhållet utaf nämnde väg som för undersökningskostnader m. m., i afseende å uti enskilde motioner föreslagna nya väg-anläggningar, så framt Kongl. Maj:t pröfvar sådant böra ega rum, vidblifver Utskottet sitt förut afgifne yttrande i denna punkt. Sjunde punkten, mom. a, angående anslaget för Landtbruks-institutet å Degeberg, är återremitterad af Bonde-ståndet, men bifallen af de öfrige Riks-stånden, hvadan, enligt 75 §:n Riksdags-ordningen, Utskottet anser någon åtgärd, i anledning af återremissen, ej kunna vidtagas. Mom. b, rörande åtskillige lägre Landtbruks-skolor, är utaf Borgareoch Bonde-stånden återremitteradt, dervid det förra förklarat, att det borde till Kongl. Maj:t öfverlemnas att, så väl för Landtbruks-skolan på Gottland, som för öfrige ifrågastälide Landtbruks-skolor, bestämma vilkor, i afseende på vården af de egendomar, som må finnas för behofvet tjenlige; men då detta moment blifvit utaf Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet bifallet, vidblifver Utskottet sitt förut afgifne Utlåtande. 24 Siats-Utskottets Utlåtande j N\o jS.
Skrifvelse, N:o %29. hedrande vitsord om skicklighet, samt ulgifvit liirobdcker, medelst hvilka han i väsentlig mån bidragit lill förbättrande af den malhematiska undervisningen i landet; sami, dalian år 1853 kunnat tillträda prsebende-paslorat och erhålla förbättrade inkomster, med sann uppfattning af sitt kall, icke vekit emottaga nya pligter för maleriela fördelar, ulan hellre egna sin lid åt vetenskapen, har hos Rikets Ständer blifvit vrkadt, alt någon ersättning måtte af staten honom lemnäs för dylik uppoffring; och hafva i anledning häraf Rikets Ständer, på del Lektor Björling må beredas tillfälle att, ostörd af närings-omsorger, fortsätta sina vetenskapliga forskningar, bifallit, all 800 R:dr R:ml må honom beviljas att från Allmänna Indragoingsstalcn utgå. 55:o. Med erinran hurusom, i följd af den nya vexellagen den 23 Augusti 1851 och Kongl. Brefvet till Kommers-kollegium den 31 Mars 1853, Vexel-kontrollörs-befättningarne den l Juli sistnämnde år upphört, bär hos Rikets Ständer blifvit hemsläldl alt Vexcl-konlrollören i Götheborg A. Smedberg, 72 år gammal, sjuklig, lam och oförmögen alt bidraga till egen och en åldrig hustrus bergning, mätte, enär han innehaft berörde tjenst i 37 år samt vore i behöfvande omständigheter, å Allmänna Indragningsslaten uppföras till fortsatt åtnjutande af löiten 800 R:dr Banko, eller erhålla en deremot svarande årlig pension. Vid behandling af denna fråga har visserligen förekommit, ali, sedan E. K.
I minoriteten befinner sig otvifvelaktigt den ungdom, som tagit något djupare och varaktigare lifsintryck af konfirmationen. Jag har visserligen sett flickor, hvilka, genom svärmeri för religionsläraren, under en kort tid hängifvit sig åt ett slags fanatism, hvilken de tagit för kristlig gudaktighet. Sådant kan ske antingen läraren är ung eller gammal; jag har till och med på- träffat konfirmander, hvilka m e d ifver omfattat tanken att få blifva hustrur åt religionslärare, som voro ett godt stycke öfver 60 år och därtill fulla m e d krämpor. Det var helt enkelt det frambrytande begäret att få gagna, tjäna, uppoffra sig själf, som tagit denna abnorma form, utan att därför läraren behöft göra synnerligen mera än visa sin glädje öfver sitt läsbarns kristendomskunskap. I de fall, där läraren har skarpt utpräglade tendenser i en eller annan dogmatisk riktning och söker leda ungdomen i samma riktning, uppstå ofta bland flickorna — gossar tala visst sällan om religiösa / IDUN 156 ting — skarpt stridande partier. Hvarje medlem af en nattvardsskola medför dit någon i hemmet insupen åsikt (om ej någon annan än. föräldrarnes i ord eller gärning visade tvifvel på en uppenbarad religion), och där då hemmens åsikter sammanfalla med lärarens, uppstår den jäsande känslan af harm mot de likgiltiga eller det mera vakna motpartiet, en känsla, som får gälla för kristlig nitälskan af dessa jäsande sinnen. I större städer, hvarest olika präster samtidigt bereda nattvardsungdom, är det högst vanligt, att flickor disputera om sina olika religionslärares förtjänster. Hvar och en prisar då sin — stundom på de andras bekostnad —, och hvad som då företrädesvis vinner beröm, är lärarens sätt att framställa frågor, d. v. s. examinera, så att de mera kunniga få tillfälle att visa hvad de inhämtat, utan att därför de svaga och okunniga allt för mycket blottas inför kamraterna. (Forts.) • - • Min. * - g a m l a flygel.
Dahlbergs framställning derom efter borgmästarens hemkomst från Wenersborg fram uti Maj månad, vore dermed hvarken sagdt eller menadt, att samma framställning skett just i den månaden; att borgmästaren erinrade sig, det lian, då Dahlberg gjorde nämnde framställning, om hvars behörighet borgmästaren icke hyst ringaste tvifvel och derom all forskning således uteblef, gifvit sin belåtenhet tillkänna med det tillägg, att om Dahlbergs anmälan icke skett och Börje Nilsson kommit att oriktigt straffas, borgmästaren skulle blifvit fälld till ansvar; att borgmästaren, om han erhållit underrättelse om tiden, när Börje Nilsson inkommit till häktet, eller att bestraffningen redan blifvit verkställd, hvilket Dahlberg tvertom fördöljde, visserligen icke den 14 Juni, då borgmästaren antog, att Börje Nilsson var under bestraffning, hade gjort ansökning om förvandling af de Börje Nilsson ådömda böter, genom hvilken åtgärd borgmästaren kommit att begå ett fel just i den stund, han ansett sig uppfylla en embetspligt; samt att Dahlberg, sora ej förnekat borgmästarens andragande i berörde hänseende, om borgmästaren varit borta när Börje Nilsson lill häktet infördes, i hvilket fall borgmästaren ej kunnat förekomma hvad som inträffat, bort om bötesförvandlingen göra anmälan hos Magistraten eller den af dess ledamöter, som, efter hvad Dahlberg hade sig bekant, i särskilda fall meddelade besked. Genom utslag den 13 Oktober 1842 bar Kongl. HofRätten i målet sig utlåtit och funnit det vara upplyst, dels att borgmästaren, ehuru Börje Nilsson qvarhållits i Alingsås kronohäkte från den 9 April till den 14 Maj 1839, likväl å embetets vägnar undertecknat och sålunda intygat riktigheten af Maj månads i tre exemplar upprättade, af borgmästaren, enligt vid handlingarne fogad skrifvelse, den 29 påföljde Juni till Konungens Befallnings - 68 hafvande i Elfsborgs län insända fånglista för nämnde häkte, hvilken inne O O fattat den dubbla osanning, att Börje Nilsson blifvit den 1
Derföre synes mig denna punkt böra bifallas, och detta desto heldre, som afsigten är att gifva dessa seminarister en annan och ändamålsenligare bildning än den de nu erhålla. Något hvar torde känna, att den teckning, Hr Tham nyss afgifvit öfver mängden af seminarister, som från dessa läroverk utgå, är öfverensstämmande med verkliga förhållandet. Jag tror, att det är af yttersta vigt, att något ytterligare kommer att åtgöras, och då jag icke kan föreställa mig, att det är förenadt med någon synnerlig svårighet för dem, hvilka ega kallelse att ingå i skollärare-seminarierne, att resa några mil längre derföre, att seminarium är beläget i ett annat stift, så mycket mindre som de vid ankomsten till seminarium hafva stipendier att förvänta, så kan jag icke inse, att någon olägenhet upkommer deraf, Den 21 Juli. 537 att seminariernes nuvar:de antal inskränkes. Hr Tham har sä fullständigt utvecklat skälen härföre, att jag icke vidare behöfver anföra flere, utan förenar mig med honom i anhållan om bifall å belänk. Man har här visserligen såsom skäl för afslag åberopat den omständigheten, att PresteSt., såsom väktare öfver folkskolan, afslagit den föredragna punkten. Jag skulle likväl tro, att vid fattande af beslut i hvilken fråga som helst, R. o. Ad. bör mera fästa sig vid hvad R. o. Ad. finnér vara rätt, än hvad de öfrige Stånden i samma fråga besluta. Då jag icke kan underlåta att godkänna Utsk:s åsigt, blir detta för mig ett skäl att anhålla om bifall till den föredragne punkten i Utsk:s betänk. Gr. Sparre, Erik: Afven jag kommer alt rösta för bifall till Ulsk:s förslag. De deruti inlagda motiver synas mig så talande, så oemotsägliga, alt jag omöjligen kan hysa någon tvekan derom. Jag känner icke farligare elementer för samhället än desse halfhildade lärare, hvilka behöfva så mycket lära, ännu farligare äro deras anspråk, som icke kunna tillfredsställas, anspråk så mycket större ju mindre kunskapsmålt individen eger.