Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S. D, Till ConstitätionsUtskottet remitterades en af Herr Petré,- i den ordning 29 § Hiksdags-Ordningen innehåller, emot Föredraganden för Handels cah Finance-Ärendena, Herr Stats-Seöreteraren och Gommendeuren C. D. af Skogman anmäld ^inledning lill anmärkning. S. D. Vid å nyo skedd föredragning af Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 148. öfver anmärkningar vid Utskottets Betäckande, JN:o 81, i a 11 led? ning af Kongl, Maj:ts Nådiga Skrifvelse, med öfverlemnande «f’ Lag-Comiténs förslag lill allmän Ci vil-Lag, äfvensom öfver värkta motioner, hvilka dermed islå i sammanhang, lät Ståndet bero vid LagUtskottets *4 Trot. Ut dr. d. 10 Nov. 1-834» yttrande i Betänkandet N:o gr, att Utskottet anser det af Lag-Comiteen uppgjorda förslaget till allmän C.ivil-Lag ej kunna vid innevarande Riksmöte till slutlig granskning företagas, hvarken i dess helhet eller till vissa allmänna grundsatser, eller till serskilda delar; och i öfrigt biföll Ståndet hvad Utskottet hemställt i Betänkandet N:o 81, med den förändring och det tillägg, som uti Utlåtandet N:o 148 tillstyrkas. S. D. Till Stats-Utskottet remitterades: 1:0 Kongl. Majrts Nådiga Skrifvelse al den 4 sistlidne October till Rikets Ständer, angående upptagande af ett lån till befrämjande af Hypotheks-föreningar; och 3:0 de yttranden, som, i anledning af beiörde Kongl. Skrif velse, inom Ståndet blifvit afgifne, äfvensom Stat s-Utskottet anmodades, att, inom åtta dagar efter erhållen del af Remiss-Protocollet, med Utlåtande i ämnet till RiksStånden inkomma, S. D. Föredrogos å nyo Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens Betänkande och Utlåtande:
Den lag under hvilken jag ingått ett aftal, måste i afseende på detta aftal ega bestånd, så länge aflalet räcker. Man har sagt att det föreslagna stadgandet icke skulle vara af så menlig verkan, derföre att så beskaffad inteckning, som lemnäs den andra i en fastighet, som redan tillsammans med andra är graverad med odelad inteckning, icke är stående utan flucluerande, och vanligen omregleras inom 5 år. A andra sidan har man sagt, att olägenheten af att antaga förslaget och icke gifva del retroactif kraft, skulle vara, att då dessa inteckningar bestå ”in infinitum, i 100:de år:” så skulle två inteckningslagar gälla; men i des sa begge olika antaganden ligger ju en bestämd motsägelse. Aro så beskaffade inteckningar ”flnctuerande,” så bestå de ju icke in infinitum. Jag tror lika med förste talaren, alt det snart nog skulle kunna rangeras, och alt begge lagarnes gällande bredvid hvarandra icke medför så stora vådor, som man förespeglat. Jag erkänner deras tillvaro och alt bäst varit, om denna olyckliga lag, likasom många andra af samma fabrik, icke funnits; men nu finnes den, och lagstiftningen kan icke stadga det ju ej lagen bör beslå, kan ej kasta bort denna lag, så att aftal, som under skydd af densamma blifvit ingångne icke skulle förblifva gällande. Hvad kassa-inteckningar serskildt beträffar, så tror jag icke att serdeles många kassor nöja sig med och taga 2:dra inteckningen i fastigheter, som äro intecknade tillsammans med andra. Det anses icke rätt försigtigt att mottaga sådana. Såsom stöd för yrkandet, att lagen skulle tillerkännas tillbakaverkande kraft, har blifvit anfördt, alt solidaritets-principen, då den infördes i 1818 års lag, tillädes retroaktiv verkan: om äfven så var, blir det förhållandet icke något skäl nu att följa hvad som iakttogs 1818, så vida detta var oriktigt. Men nu är förhållandet att detta stadgande åtminstone icke stod i rak strid med hvad som då praktiserades: och någon uttrycklig lag fanns då ej för detta fall.
Stats-Yerkets inkomster skulle, enligt nya förslaget, inflyta en manad sednare än nu, och till l:sta qvartalets utbetalningar kunde intet af vinter-upp - Stais-, Bevilln.- sami Allm. Ben'.- och Ekon.-UIshaltens Betänkande, N:o 52. 5 bölden användas, hvarigenom Stats-Contorets behof att från Riksgälds-Contoret i början af Mars reqvirera penningar skulle ökas. In delte låntagare, sorn redan nu vänta länge på sina löne-inkomster, skulle än vidare få vänta minst en månad, eller ock skulle Stats-Verket få vidkännas en ny utgift för deras godtgörande. Huru man ser saken, så blir nyttan af det nya förslaget ingen, men olägenheterna betydliga, hvarföre jag afstyrker det, såsom endast en utväg att än ytterligare bereda anstånd med skatternas utgörande in på det nya skatte-året. Snarare vore skäl att taga i närmare betraktande, huruvida uppbörden skulle kunna fördelas på tvänne terminer under det löpande skatte-året, på det icke så mycket penningar på en gång måtte dragas utur allmänna rörelsen. Af samma stats-ulskylder, hvilka uti Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 33, äro beräknade till 9,759,430 R:dr och sannolikt med Bevillningen uppgå till 11,800,000 R:dr, äro: Tull-medlen 3,400,000, Post-medlen 575,000, Chartav Sigillatie-medlen 500,000, Restantierne sedan förra åren 155,000, Bötes-medel 40.000, Krutoch Salpeter-försäljnings-medel 95,000, Båkoch Lots-medel 73.000, ersättningar 50,000, Observations-medel 10,000, Extra medel och uppbörd 12,000, Intresse-medel 3,300 R:dr, successive inflytande under årets lopp; Silfver-tionde.
I stort sedt är denna återkommande reinkarnation en långsamt fortgående förbättringsprocess, en utveckling till högre stadier, och härifrån finnes endast enstaka undantag, individer som sjunka nedåt för att slutligen förintas. Från det mera mystiska område, som genom tankeläsare, hypnotisörer o. s. v. väckt så mycket intresse och så mycken undran i våra dagar, har äfven teofosernas lära hämtat det mesta. Ett litet prof må vara nog. Hvarje menniska är omgifven af ett eteriskt omhölje, växlande till farg, skapuad och utseende, allt efter hans konstitution, lif, tankar och sträfvanden. Inom denna at-mosfer stå såväl händelser från hans förflutna lif att läsa som ock händelser, hvilka i framtiden komma att inträffa. Om ett företag är af djupt intresse, sysslar tanken länge dermed och ifyller alla för företagets framgång nödiga detaljer. Dessa tankar blifva då fotograferade i astralljuset och de invigde kunna der lä.«a dem, samt sålunda förutsäga tillkommande ting, detta till och med utan att vara i personens närhet. Längs för andra menniskor osynliga magnetiska trådar kunna de äfven öfverföra tankar till andra, jämväl på afstånd.Åt spiritisternas lära om andarne och deras villigbei att infinna sig hos ännu lefvande varelser på ett mediums kallelse, ha teosoferna, åtminstone somlige af dem, gifvit en något annan form genom uppställande af teorien om astralkroppen, hvilken är en högre företeelse form än den vanliga kroppen och icke heller förgås samtidigt med denna. Astralkroppen kan icke blott efter döden utan äfven under lifstiden sig från den rent materiella kroppen samt är oberoende af rummets inskränkningar. Men det anförda må vara nog. Som man finner ir teosofien en blandning af gamla filosofiska drömmerier och folkföreställningar å ena sidan samt modern vetenskap a den andra, denna senare naturligtvis endast i lösryckta bitar och tolkad på sitt särskilda vis. Det är uppenbarligen också det enda sätt, på hvilket en ny religion i våra dagar kan med någon utsigt till framgång hopsättas. De. hvilka det är någon utsigt att närmast vinna, äro de oklara hufvudena med anlag för mystiska grubblerier.
Oelio, h e n n e s olycklige älskare, som går i döden för sin hopplösa kärlek, tolkades flärdfritt och v a r m t af h r Skånberg, och h r Personne som den lefnadslustige galenpannan, m e n intill sitt sista trogne vännen Ottavio hade i synnerhet i de mera uppsluppna scenerna m å n g a förträffliga moment. Karaktärsfull och af god v e r k a n var h r Bwckström som den narraktigt uppblåste borgmästaren, Mariannas man. Det intressanta verket mottogs af publiken med lifligt bifall. 1 Härefter följde Holbergs 5-aktskomedi » Erasmus Montanus », härej uppförd sedan Holbergsjubileets dagar. Af den dåvarande besättningen kvarstodo n u h r örtengrens E r a s m u s, en väl utarbetad figur i den rätta stilen, samt h r Bæckströms klockar Per, en alldeles ypperlig Holbergstyp. Den stora, befängdt lustiga disputationen på latin emellan Per och E r a s m u s, styckets glanspunkt, väckte också stormande m u n t e r h e t. För öfrigt passade de flesta u p p t r ä d a n d e godt in i ramen, så fru Byströms och h r Hamrins hvar på sitt vis drastiskt verksamma Lisbeth och Jakob, fröken Åhlander oeh h r Gründer som E r a s m u s hederliga gamla föräldrar, h r Thegerström som J e s p e r fogde. Den fulltaliga premierepublikens tillfredsställelse med sin afton var påtaglig, och det n y a programmet torde h a utsikter att en god tid hålla den vid lif. Detta senaste alster af » den glada sångmön » hade ock obestridliga betingelser att slå an i en liflig, n ä s t a n farsartad libretto, med lyckligt beräknad stegring af de m u n t r a effekterna genom de t r e akterna, en franskt graciös och lekande, om än föga originel musik med flere sångbara och lätt populariserade refränger.
För fastigheter i Stäclerne, Hus, Gardar, Fabriksbyggnader, Verk och Inrättningar, Tomter, Jord, Skog och Mark, erlägges Bevillning efter värdet, med förslagsvis Två af hvarje 1,000 och i enahanda förhållande med mindre summa. §• 18- För öfrigt utgöres den af Rikets Städer utgående Salu-accis efter den vid denna Stadga fogade Tariff och på sätt serskildt af Kongl. Majit utfärdad Nådig kungörelse derom föresklifver. Bevillning af Jordbruket. §. 19. Af fast egendom, hemman och lägenheter å landet, som med egandelätt innehafvas, erlägges, utan afseende på deras natur, Bevillning med (förslagsvis) Två R:dr för hvarje Tusende af det uppskattade värdet, och i samma förhållande för värde derunder. Torp och lägenheter, som på längre eller kortare tid äro afsöndrade från sin rätta Bolstad, och sådane, som från äldre tider blifvit upptagne å Allmänningar, äfvensom till enskildes nöje och beqvämlighet uppförde åbyggnader å upplåtne platser, värderas och utgöra bevillning lika med annan jord på landet samt fastigheter i städerne. Alla öfriga torp och lägenheter inbegripas under hemmanens värde och komma således icke att serskildt taxeras. Utjordar och urfjällar, som ej äro i hemmansvärdet inbegripne, anses efter deras beskaffenhet lika med annan jord. §•• 20. För kronohemman samt alla andra hemman och lägenheter, hvilka innehafvas med åborätt, böra åboerne erlägga enahanda Bevillning, som vore de sjelfve egare. Åboer, som besitta hemman med lifstidsstädja, erlägga Bevillning såsom egare. Bil. till Bevillnings*Utskottets Betänkande, N. O 12. 21 §• 21. Frälseräntor beräknas lili capital, med fem procent efter förra årets markegång och till afgift, lika med fastigheter, hvilken afgift af egaren till frälseränta!! hör erläegas. öu §. 22.
Och långsamt runno tårarne ned för hans fårade kinder, medan han knäppte sina händer till en sista brinnande bön: » Du allvise Gud, gif att det finnes något där bortom! » Sigrid Elmbfad. (Toivo). Amerikansk giftermålssvindel. • Sglm en amerikansk tidning händelsevis ham^Msa nar på redaktionsbordet, kan man vara viss om att man åtminstone ej under den närmaste kvarten behöfver ha tråkigt. Ty äfven den allvarligaste tidning från hinsidan Atlanten innehåller så mycken komisk naivitet och en så gudomlig rättframhet, att vi här hemma ej veta af maken. Äfven i det fria Amerika spelar giftermålsförmedlingen precis samma roll som — annorstädes. Det finns alltid män, som äro för strängt upptagna eller ha för få fruntimmersbekanta för att själfva kunna företaga ett ströftåg i gud Amors rike, och för resten finns det äfven andra, som misstro » flirten » och föredraga förståndsäktenskapet framför det rena inklinationsgiftermålet. Hos damerna åter finns det en viss ålder, då man börjar bli otålig — redan tjugunio år och ännu ingen friare i perspektiv. Då inkastas i hast en » advertisement », och » på detta icke längre ovanliga sätt » knytes ett » förbund för lifvet ». För den, som har någon humor i kroppen, skall alltid läsningen af giftermålsannonserna bereda ett visst nöje. Man måste blott förstå att läsa mellan raderna. D å är den lilla maskeraden, som de giftaslystna anställa, snart genomskådad, och det efter pengar och försörjning törstande, brutala, egoistiska intresset träder i dagen. Det sätt, på hvilket » A m o r », den i Chicago utkommande » internationella giftermålstidningen », betjänar detta sträfvande efter att göra rika partier, skiljer sig likväl ännu vida från det i Europa brukliga. Med den rörande uppriktighet, som amerikanarne ådagalägga i sitt geschäftsmakeri, upprepas här på hvarje sida appellen till läsarne att öppna på penningpungen. Alla möjliga kombinationer forefinnas, alla slags likvider äro tillåtna. För herrar alt b e a k t a! Detta allt är likväl blott inledningen till det egentliga anbudet » Amor » gör oss.
Utefter långväggen sträckte sig en af dessa oformligt långa soffor, hvilka tyckas uppfunna för Jesu apostlar, ty de rymma ända till tolf man. Sidorummens väggar voro beklädda med rödaktigt betsadt körsbärsträ. Solnedgången sken in genom de många små träinfattade rutorna och aftecknade på väggarna de aflöfvade lindarnas rörliga kvistar. Det föreföll, som om väggarna oupphörligen fullskrifvits med bokstäfver och ord, hvilka strax utplånades och ersattes af nya. På samma sätt nedskrifvas oupphörligen ord och omdömen om offentliga personligheter för att strax utplånas och ersättas af nya. De nya omdömen om Oberst Gustaffson, hvilka framdeles möjligen komma att utplåna och ersätta äldre, torde ju rimligtvis icke bli fördelaktiga, men helt visst bli de åtminstone icke skärpta. Vår tids psykologiska iakttagelser, som ju visa att personligheten endast är summan af uppfostran, lefnadsförhållanden och nedärfda egenheter skall väl så småningom frigöra historieskrifningen från den gamla ovanan att behandla personligheten som ett fristående helt och att kasta skulden för hela tidehvarfs misstag på enskilda menniskor. En modern historieskrifvare får icke vara så grofhändt, att han endast målar i hvitt och svart samt indelar sin berättelse i två kolumner: den ena med halfgudar och den andra med missdådare och stackare. Psykologien lofvar att bli en vetenskap, som skall borttaga verldens synder. Slottet Brunegg. Mina vänner åldras. Deras ansigten vanställas och skrumpna. Jag ser hvart vägen stupar, deras väg och min, och jag kan ej glömma att dödskallen redan grinar inom oss. Med doft dunder öppnas krematoriets jernluckor som två svartblå läppar mumlande om förintelse, och jag hopsamlar benskärfvorna och den ännu varma askan efter min fars lik. Bra lättfärdig skulle jag vara för att ej besinna ögonblickets värde. Det är visserligen sant att många i sin ifver att njuta sitt »i dag» förstört sitt »i morgon». Detta visar dock endast att en smula själsadel är lika nödvändig, då det gäller att förljufva stunden som då det är frågan om att försköna sin bostad med prydnader.
Vid undersökning, förrättad af Kronofogden och Häradsskrifvaren i orten i ändamål att närmare bestämma vilkoren för det föreslagna bytet, har ej allenast riktigheten utaf Häradshöfdingen Pihlgrens beräkning öfver den förlust, som skulle boställshafvaren genom qvarnens uppbyggande och begagnande tillskyndas, blifvit vitsordad, utan ock den upplysning vunnits, att det af Kungsborgs bolag erbjudna y36 mantal, hvilket bolaget för 166 R:dr 32 sk. banko inköpt, vid laga skifte erhållit sina egor, bestående af 2 tunnland 26,8 kappland åker, och 16 tunnland 7,6 kappland skogsmark i ett sammanhang utbrutna och lagda invid Arnäs hemmans rågång, sä att desamma, för hvilka i arrende nu utgjordes 73 dagsverken, skattade till 23 R:dr banko, jemte alla hemmansdelen tillhörande onera och besvär, kunde med fördel begagnas-såsom torp till förenämnde boställe; Och har Kungsborgs bolag såsom vederlag för ifrågavarande qvarnställe, jemte nämnde hemmansdel, erbjudit boställsinnehafvaren fri mäld för femton tunnor råg och tjugu tunnor hafra årligen. I målet hördt, har Kongl. Maj:ts och^Rikets Kammar-Kollegium i underdånighet anfört, att Kollegium, i likhet med hvad Kongl. Maj:ts Befallningshafvande samt KronoItih. till R. St. Proposition, JK 40. fogden och Häradsskrifvaren förklarat, fanne de föreslagna viikoren vara till fördel för boställsinnehafvare^ som under nuvarande omständigheter ej kunde annorlunda än med förlust begagna den rättighet han eger att i Borgviks ström drifva tullmjölqvarn, hvaremot förvärfvandet deraf i så måtto kunde vara för Kungsborgs bolag af vigt, att det derigenom ensamt fick disponera vattnet i strömmen och befrias från en möjlig medtäflare i mälderörelsen, för vinnande af hvilka ändamål någon uppoffring syntes dem skälig.
Den allra förste, hvilken — mig veterligt — antydt, att Kellgren skulle med någon ömmare känsla varit fäst vid sin unga svägerska, är Tegnér, i » Kronbruden », däri han låter » brudens åldriga mor » tälja sina minnen från den tid hon, » en femtonåring, en grebba », tjänte i Skatlöfs prestgård, dit Kellgren om somrarne brukade komma ned för att helsa på brodern och svägerskan. 293 Det är denna, af Atterbom själf endast så- som sägen angifna uppgift, hvilken sedermera för god tagits och i vår literaturhistoria ingått såsom ett otvifvelaktigt sakförhållande. Men. Medic. professor Carl Zetterström — anläggaren af det storartade biblioteket å Frösön — hade som student, i början af 1790-talet, varit informator i assessor Gahns familj i Stockholm. Assessor G-ahn var Kellgrens förtrogne vän och flerårige hyresvärd. Zetterström kom således i nästan dagligt umgänge med skalden, och han uppgifver i sina efterlemnade anteckningar — af hvilka häromåret utdrag offentliggjordes af lektor Kardell i Östersund — att Kellgrens ode till Christina gälde en fru Christina Nibelius, född Bagge. På 1760-talet var en Christian Bagge — tillhörande den gaonla, ännu vidt utbredda släkten Bagge, hvilken ursprungligen är en norsk släkt, ehuru för redan ett par hundra år sedan naturaliserad i Sverige — svensk konsul i Tripolis. Där ingick han äktenskap med en Virginie Pinatel, dotter af en italiensk köpman och en fransyska, tillhörande den gamla ryktbara adelssläkten du Guisclin. Efter konsul Bagges död, 1773, bosatte sig enkan i Stockholm med sina tre barn, alla födda i Tripolis: en son (hvilken dog helt ung) samt döttrarna Fredrika Eleonora ' och Christina Ulrika.
Dea 27 S a n u a r i i f. m. hållet en motsvarande säkerhet, äfvensom all lag bör uti sina egna bud innefatta medlen till dessas ofelbara verkställighet. En annan värd talare, Herr Grefve Frölich, har uppträdt och till mig directe ställt en i helt nya former uppfattad vederläggning af hvad jag i sista plenum tillåtit 111ig erinra vid hans då gjorda anförande. Innan jag ingår uti ett, i alla fall ingalunda lätt, gensvar på framställningar af en art, som ej på förhand kunnat anas, mindre beräknas, hör jag förklara Herr Grefven min erkänsla för det fogliga och väl viljande sätt, hvarmed han upptagit och besvarat mina anmärkningar. Hvad i dess yttrande förråder ännu mer än välvilja, hvad som är oförtjent smickrande, måste jag likväl med en ej mindre tillbörlig än sann blygsamhetskänsla alldeles frånkänna mig. Men då jag sålunda omsorgsfullt afvändt allt, hvad som kunde röra min obetydande personlighet, är det utur allmänneligare grunder mig en verkelig tillfredsställelse att erfara, det äfven de mest motsatta åsigter öfver sak, icke föranleda till ovänlig sinnesstämning emellan personer; och att rakt stridiga grundsatser öfver föremål af gemensamt intresse icke anses oförenbara med det moraliska åliggandet att göra rättvisa åt hvarandras caraclére och tänkesätt. Detta är ett stort, ett glädjande framsteg i den parlementariska deliberationens former; det bidrager huf - Den 27 Ja niia lii f. in. vudsakeligen till syftet af alla en lagstiftande myndighets förhandlingar, som är, att genom en lugn växling af meer och opinioner, utreda frågorna, upplysa hvarandra, och frambringa fullmognade beslut. Herr Grefven har, genom en sinnrik juridisk fiction, i handling åskådligen framställt en Kriminal-rättegång inför Domstol, hvars ämne vore en åklagelse för liden personlig förolämpning. Ändamålet med denna framställning är att, ej mindre för begrundandet, än törhända ännu mer för inbillningen, ådagalägga vådan af den vanliga domaremagtens inblandning i Tryckfrihetsmål, samt nyttan af Juryns bibehållande.
Med Herr Hjerta instämmer jag i nyttan af en vis utöfning af Beskattnings-rätten, men phrasen, rörande svekfulla maktinnehafvares inkräktningsbegär på Folkets friheter, hörer till det slags Demogogiska deklamationer, som, genom skräckbilder för föremål, hvilka icke finnas, söka leda upmärksamheten från sak på individer; de kunna möjligen skada, men aldrig gagna. 33o Den i 2 Januarii. Herr Hjerta yttrar: ”det torde äfven ”få antagas, att samtelige RiksStånden er”känna nödvändigheten, att hålla i helgd ”Representationens värdighet.” Om viljan hos RiksStånden, att hålla i helgd Representationens värdighet, endast, såsom Herr Hjerta säger, torde få antagasj funnes denna värdighet icke mer, men lyckligtvis rubbas icke Rikets Ständers värdighet, om ock någon eller någre Representanter icke iagttaga sin. Herr Hjerta fortfar: ”Måtte ock den ”dag aldrig komma, då Svenska Folketskul”le se de Representanter, hvilka det, en”ligt urgamla lagar, lemnat vården af sina "angelägenheter, misströstande öfverlemna ”åt en uplösande politik, att förslöa Nationens frihetskänsla, att förslösa dess mödosamt hopsparda skattebidrag, och att ”förstöra det enda bolverk mot förtryc”ket, som detta folk hunnit uppresa, innan ”det uppnådt den ståndpunkt, der bättre ”ordnade samhällskrafter kunna utvecklas, ”till nprättande af ett säkrare värn för "friheten.” Hvar har väl Herr Hjerta hämtat anledningen till denna önskan? I Svenska Folkets lynne, Styrelseform och Lagstiftning, finnes den ej. Men dess yttrande gifver mig anledning till den önskan, att Svenska Folket och dess Representanter må städse Den 12 J a n u a ii i. 331 förstå, att skatta det lugn, dess Faderliga Styrelse och Lagstiftning deni beredt, samt att icke fåkunnigt låta missleda sig, att misskänna sin lycka.
För Publike Hus och Tomter röstas ej,utan så är, att de till Boställe åt någon upplåt - ne äro, i hvilket fall rösträttighet honom tillkomme för så stor del deraf, som af honom begagnas. Detta bestämmes å Frågodagen, en - ligt företedda bevis, eller Församlingens medgifvande, eller, i händelse af skiljaktiga tankar, efter hvad Valförrättaren finner billigast. Om Frågodag. §. 25. Efter slutad Gudstjenst å Frågodagen, intager Valförrättaren jemte Val-Notarien och Kyrko-Rådet rum vid ett i Choret framsatt bord, hvarefter, och sedan ändamålet med sammanträdet blifvit tillkännagif vet, Församlingen tillfrågas: 1:0 om emot Valförrättaren eller Val-Notarien något jäf är att anföra? om jäf emot Valförrättaren anmäles, och han linner det vara lagligt, upphöre förrättningen, och Församsamlingen tillsägas att afbida Consistorii Kungörelse om ny Frågodag. Blifver Val-Notarien på laga skäl jäfvad, utnäöine Valförrättaren 102 Exp. Ut sfs. Förslag till urtd. Skrif v. N:d 37?. på stället en annan, helst en Prestman, men, der en sådan ej är att tillgå, någon annan skicklig person till anteckningars införande i ena exemplaret af Val-längden, men före, i sådant fall, sjelf Protocollet, Der jäf emot Valförrättaren icke anmäles, eller af honom icke för lagligt erkännes, frågas vidare: s;o om Consistorii Kungörelse om profpredikanterne blifvit behörigen uppläst? och 5?o om Profpredikanterne, med undantag af sådana fall, som i Jidje §. upptagas, å dem förelagde dagar sina prof hållit? Är någon af dessa omständigheter uraktlåten, upphöre Frågodagsförrättningen, och saken inberättas till Consistorium. Derefter frågas: 4:0 om Yalförrättarens Kungörelse, angående detta sammanträde, blifvit,Söndagen förut å predikstolen uppläst?