Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksmöte blifva slutligen afgjord, Ystads invånare få åtnjuta samma förmon, som vid sistlidne Riksdag dem förunnades, eller att vara befriade från capital och ränteafbetalning af ofvannämnde del af dess skuld, hvilken frihet borde oafbrutet fortfara inlil dess berörde allmänna rättelse och reglering -för sig gått och blifvit salt i verkställighet; 3:0 af Riksdagsfullmäktige från Götheborg, Herrar B. II, Santesson, Olof Vijk och Erik M, Leffler, h vilka, under åberopande af hvad Rikets Ständer förut i denna fråga beslutat, begärt, alt för Rikets Ständer mätte framläggas en bestämd beräkning af det belopp i penningar, sorn erfordras för att tilldela de af inqvartei ingsbesväret lidande städer den ersättning, hvilken under nära 1 f\ sekels tid varit lofvad, och hvaraf de voro i högsta behof; 3:o af Herr C. C. Halling, som omförmält de åtgärder, som i denna fråga förut blifvit vidtagne, samt, under bestridande, att garnisonerand. e släder i fredstider voro skyldige förse befäl och manskap med ved och ljus, och att städerne, hvilka ej heller genom 1730 års InqvarlerlngsOrdning vote till inqvartering förbund ne, hemtade någon fördel genom tillvaron af en garnison, föreslagit," att den beslutade regleringen af städernes inqvarteringsbesvär måtte vid denna Riksdag ovilkorligen för sig gå, så att, om de städer, hvilka hittills emot de öfriga varit hardt betungade, icke skulle kunna beredas någon ersättning för den förflutna tiden, de åtminstone för framtiden måtte från all kostnad och besvär med inqvartering varda befriade genom bestämmande af inqvarténhgspenningär af Statens medel åt befälet och, genom accord med detsamma,' för truppen, der den ej i Kronans hus inrymmes, hvilket vöre fördelaktigare, än Bi/i, till R, St, Irot, 1834- 4 Sami. 1 Afd. 3 10tde Häftet, 18 Stats* samt Alius* B<tjv. och Oecon,-Utsi* B clank au da N;o s\(y. att, genom inköp eller nybyggnad af Caserner för ofta ombytlige behof, belasta Staten med obestämda utgifter; och borde, intill dess detta konda bringas till fullkomlig verkställighet, de städer, hvilka under tiden mäst upptaga lån af allmänna medel tor Caseinoch Stallbyggnader, tillerkännas befrielse att derå göra ränteeller capitalalbetalningar, samt derjemte tillåtas att å lånen afskrifva beloppet af den till inqvartermgen årligen utgående kostnad utöfver beloppet af i hvarje stad uppburen inqvarte-i ringstolag.
Får någon af förgiftningen svår kroppsskada, då skall till straffarbete från och med två till och med sex år dömas. Ljuter någon deraf döden; dömes till straffarbete från och med sex till och med tio år. 6 Lag-Utskottets Betänkande N:o 20. Den, sorn genom försäljning eller utlemnande af veterligen förfalskade lifseller läkemedel ouppsåtligen vållar sjukdom, kroppsskada eller död, straffes på sätt särskildt stadgadt är. § 23. Bryter den, som till försäljning af gift berättigad är, mot föreskrift, som till förekommande af missbruk eller skada deraf blifvit gifven, eller säljer eller utlemnar den gift, som dertill oberättigad är, och får någon af giftet döden; dömes till fängelse från och med två till och med sex månader eller straffarbete från och med sex månader till och med två år. Får någon af giftet svår kroppsskada; då skall till fängelse från och med två till och med sex månader dömas. Om försäljning eller utlemnande af gift, så ock om olofligt innehafvande af arsenik, gälle hvad särskildt stadgadt är. Om barnamord oell fosters fördrifvande, så och om utsättande af barn eller annan, som värnlös är. § 24. Har qvinna med uppsåt dödat sitt oäkta barn, vare sig genom handaverkan, eller underlåtenhet af det, som till barnets bibehållande vid lif nödigt var, och skedde den handaverkan eller underlåtenhet vid födseln eller straxt derefter; dömes, för barnamord, till straffarbete från och med fyra till och med tio år. § 25. Har qvinna uppsåtligen och med berådt mod, vid födseln eller straxt derefter, gjort försök att döda sitt oäkta barn, och hl ef endast genom omständigheter, som voro af hennes vilja oberoende, brottets fullbordan förhindrad, eller har hon, vid födseln eller straxt derefter, utsatt sitt oäkta barn eller det uppsåtligen ifrån sig skilt och i hjelplöst tillstånd försatt, och fanns barnet vid lif igen; varde hon dömd till straffarbete från och med sex månader till och med två år. Fick barnet svår kroppsskada, kan tiden för straffarbetet förhöjas till högst fyra år.
– Husælius betraktade honom, och undrade på detta utrop af en yngling vid 19 år, men at det icke var förställning, uptänkte han lätt, och högfärdades nästan öfver sin lärjunges upfostran. – Med dylika tänkesätt, sade han, skall min systers öden säkert väcka deltagande; äfven hon är et varnande exempel. Uno blef upmärksam, och utbad sig det nöjet, at få höra den aktningsvärda fruns öden, hvilket Husælius biföll. Som Husælii berättelse var något lång, och dessutom ofta afbröts af Unos frågor, vill jag i något större korthet hafva äran meddela den. Beata, Husælii halfsyster, hade som barn blifvit antagen til sällskap åt den unga Fröken Odalsvärd på Gustafsdahl, sedermera Friherrinnan Stjernbock dersammastädes; hennes beskedliga upförande gjorde henne omtyckt, och hon blef upfostrad lika med Fröken sjelf, och lefde så til några och tjugu års ålder. – Sent en mörk och stormig höstafton, då båda flickorna händelsevis stodo utmed den sprakande spiselden i köket och språkade med pigorna, inträdde en gammal gumma, och anhöll om nattqvarter. — Gå til byen Mor! här får ingen ligga, svarade den vresiga hushållerskan, som stod med ena handen för sit röda ansigte och rörde i sötgröten. – Regnet smatrade på rutan, och den lilla jernflaggan på bodtaket for gnislande fram och åter för stormvinden. – Beata tyckte det vara altför hårdt at drifva gumman ut i et så elakt väder, och bad derföre hushållerskan at lemna henne rum. – Af tacksamhet erböd gumman sig at spå flickorna, dem hon ansåg vara den ena frun i huset, och den andra hennes ogifta syster; för ro skull tilläto de henne det, och fröken, som var yngst, framgaf först sin hand til betraktande. – En guldsmidd herre skulle komma långt ifrån med kuskar och lakejer och pengar som gräs, för at fria – lycka och välsignelse, barn och blomma, skulle vidare bli hennes framtida lott. – Nu kom ordningen til Beata.
December under N:o i afgifne, och den 17 i samma månad e. m. på bordet lagde, Memorial, innefattande Utlåtande om Grundlags-stridigheten, eller enligheten af en fråga, hvarå Ridderskapets och Adelns Ordförande vägrat proposition, Herr Grefven och Ordföranden yttrade, att sedan ConstilutionsUtskottet godkänt dess förfarande i denna fråga, hvilken, då den sista gången hos Ridderskapet och Adeln förevar, endast omfattade formen för ämnets handläggning, finge Herr Grefven nu, hvad sjelfva liufvudsaken angår, den äran återupprepa hvad han förut tillkännagifva, nemligen att han ansåg liufvudsaken, eller frågan om Generalintendenten d’Orchimonts behörighet, att för Adeliga Ätten 4 Den 5 Januari i. N:o 2227 intaga säte å Riddarhuset, böra alldeles efter Grundlagens ordalydelse bedömas och afgöras. Enär derföre 37 §. RegeringsFormen uttryckligen stadgade, att Adelskap ej må, efter den som sjelf blifvit adlad, tillfalla någon annan, än hans äldsta manliga bröstarfvinge i rätt nedstigande led efter led, samt efter denna Grens utgång, stamfadrens närmaste manliga afkomling o. s. v., ansåg Herr Grefven, för dess del, Generalintendenten dorchimont, på grund af nyssberörde Grundlags-stadgande, icke vara för närvarande berättigad att inträda i sin Faders, aflidne Majoren d’Orchimonts Nummer, samt att, i följd deraf, den Generalintendenten dorchimont tilldeldte InträdesPollett borde af honom återbegäras. Sådan vore Herr Grefvens öfvertygelse, stödd på Grundlagens ordalydelse, hvarifrån han, enligt 83 §. i RegeringsFormen, icke finge i någor måtto afvika. Grefve Frölich, David: Jag vill blott med några ord yttra den enskilta önskan jag hyst, att det varit tillfälle återremittera förevarande Memorial till närmare påseende af ConstitutionsUtskottet.
Saknaden af den sålunda afbrutna directa gemenskapen med nämnde land hade föranledt underhandlingar med Engelska Regeringen för communicationens återställande, och en öfverenskommelse i sådant afseende afslutades jemväl, i följd hvaraf direct postoch passagerare-fart emellan Götheborg och Hull några år bedrefs med Engelska Ångfartyg emot penninge-bidrag från Svenska och Norrska Siats-Verken; men denna fart hade år 1841 upphört, hvarefter underhandlingar väl skulle blifvit med Engelska Regeringen i Ministeriel väg förnyade för omförmälde ändamåls vinnande, utan att likväl dessa undei handlingar haft önskad framgång; och dessutom hade, i anseende till Rikets Ständers vid sista Riksdagen, i afseende å Pbst-Verhets inkomster, fattade beslut, nödiga medel icke kunnat, för beredande af ifrågvarande communication, anvisas af Post-Verkets tillgångar, utan att utvidgandet af Post-communieationerne inom Pviket skulle blifvit eftersatte.
Jag måste härvid anmärka, att hvad jernmalmen angår, finner man dem redan godkända uti Konung Gustaf I:s bref af r533, deruti Konungen till sin agent i Stralsund klagar öfver att de utföra malmen från Dannemora till Wismar och Stralsund. Rörande tackjernets utförsel har man en skrifvelse af samma store Konung af i51^°45, deruti lian säger: ”Icke hade Staffan Sasse på Dannemora berg fått privilegium, på det iian skulle föra tackjernet af landet för att deraf göra stål i Tyskland, utan för att skaffa sådana personer in i Riket, att vi ock här må behålla den rätta konsten.” t6o4 års riksd.beslut är allmänt kändt. Utsk. fortfar: ”Näringarne synas på det roo:åriga skyddet hafva snarare förlorat än vunnit.” Hvad t ack jern sbl åsni nga r na vunnit under den tid malmen varit förbjuden till utförsel, lemnar jag till en hvar att bedömmn, som behagar genomögna inledningen till 1649 års masmäslare-ordning och taga kännedom om tackjernstillverkningeris närvar, tillstånd. ”The Svenske blåsa allenast 3, 6 högst 8 veckors tid af en ställning och icke mer än 3, 4i 6 och högst 7 Sif jern om dygnet bekomma kunna, — utaf hvilket vi erfara, lill hvad ända och intent Sal. K. M. Ilie fremmande masmästare hit in i Riket häfver inbeställa låtit.’’ Nu blåses öfver året, och tillverkas 20 å 3o Sf? i dygnet och deröfver. G ju ter i er na hafva, under den tid Utsk. omtalar, utvidgat sig högst betydligt, både i antal, tillverkningsvärde och varans qvalitet. Stångjernssmidet åter, som omkring medlet af iytde århundradet utgjorde circa 100,000 SS1, uppgår nu till 56o,ooo SS”.
Riksdag anvisade och lyftade kredilivsumma för kostnader till följd Afskrifning af cholera-farsoten, instämma uti sednast församlade Revisorers (sid. 9 choiera—10 i deras Berättelse) gjorda hemställan, i afseende på afskrifvandet 1ircditi'et. af denna fordrans ännu återstående belopp, 60,363 R:dr 41 sk, 3 rst, 12 — RiksgäldsTill upplysning om Riksgälcls-Kontorets inkomster och utgifter komsta* och mlder de 2:ne år, hvilkas räkenskaper den nu verkställda revisionen utgifter. omfattat, hafva Revisorerne låtit uppgöra ett sammandrag af de i dessa räkenskaper förekommande kassaräkningar, hvilket under Lit. B. finnes ' ' bifogadt; hvarjemte Revisorerne, för att underlätta öfvei’sigten och jem förelsen af så väl de till Riksgälds-Köntoret under hvartdera året influtna summor, som derifrån utbetalda medel, ansett sig, lika med föregående Revisorer, höra i sjelfva Berättelsen intaga en särskild, under vissa hufvudtitlar sammanfattad, uppgift ä samma inkomsters och utgifters belopp under hvartdera revisions-äret. Inkomster: under år 1815. under år 1846 Allmän bevillning samt tidningsoch kortstämplings-afgifter, jemte observationsmedel, Skatteköpeskillingar och ekeskogslösen. Kapitalafbetalningar och räntor å för vissa föremål eller under längre tid beviljade lån „ Återbetalningar af lyftade kredi tivmedel Dito af tills vidare förräntade medel, jemte derå upplupna och godtgjorda räntor, . Ersatta förskotter. Återbekomna besparingar å utbetalda anslagssummor. „ Enligt Rikets Ständers beslut, till Riksgäids-Kontoret öfverlemnade eller för dess utgifler anvisade kontanta tillgångar „ Deponerade medel Orätt insatta medel. Årliga anslagen till Hans Maj:t Konungen och till statsbehofvens fylla lide samt med ordinarie statsregleringen gemenskap ägande utbetalningar R:dr 2,089,331:
Engelska nationens representanter anse sig bäst behöfva vara lediga, och de sammanträda åter, då regeringen finner det lämpligt. Samma ordning skulle äfven kunna införas hos oss. På grund af hvad jag nu anfört och då jag dessutom anser att begge statsmakterna, genom antagande af det nästan löjliga förslaget om ovilkorligen bestämd dag för riksdags afslutande, skulle försätta sig i ett slags omvndighetstillstånd, anhåller jag om afslag å förevarande punkt. Hr Lagerhjelm, Gustaf, anförde skriftligen: Om vid behandlingen af det nu hvilande förslaget till förändring af 49:de §:n R. F., hvarigenom riksdag skall komma att hållas hvarje år från d. 15 Januari—15 Maj, endast skulle tagas i betraktande de fördelar, som deraf skulle uppstå inom sjelfva representationen, hvarigenom ett enklare och lättare sätt skulle beredas riksdagsärendenas gång, en mera angenäm tidpunkt vinnas för representanternas sammanvaro, hvilket isynnerhet skulle för R. o. Ad. vara förmånligt, samt möjligheten af ett mera utveckladt politiskt lif åstadkommas, hvartill förslaget onekligen inom sig innebär ganska goda anledningar, skulle jag ej tveka, att med min röst bidraga till förslagets antagande. Genom R. o. Ad:s sammanträde under en för dess enskildta angelägenheter lämplig tid af året, genom de valda Ståndens väljande för 3:ne år, bör ovilkorligen en mångsidigare vård och en kontinuitet i frågornas behandling kunna egnas åt nationens angelägenheter, hvilken skulle göra allmänn nytta och nationen stort gagn. Under lifligt erkännande häraf, får jag likväl förklara, att en förändring af R. F. i främsta rummet måste, om den skall vara antaglig, vara i full harmoni med andan af våra grundlagar, och således betraktas ur synpunkten af Konungamaktens och representationens inbördes förhållande till hvarandra. Att förslaget i detta afseende ej är tillfredsställande, är för mig så mycket mera klart, som det fullkomligt förändrar Konungamaktens och representationens förhållanden, sådane de nu äro.
Härom hafva, under den 14 Januari 1845, yederbörande Embetsmyndigheter blifvit i nåder försländigade, med befallning att noga vaka deröfver, att de för arrende-nedsättningen föreskrifna vilkor af arrendatorn behörigen iakttagas och uppfyllas. 443:o angående utsyning af virke å kronoskog inom Skaraborgs län för kneklestugors uppbyggande (48). Efter inhämtande af Kammarkollegii och öfrige vederbörandes infordrade underdåniga utlåtanden, har Kongl. Majit, i anseende Lill hvad derutinnan anfördt och upplyst blifvit, vid föredragningen af målet den 9 Juli 1846, funnit Rikets Ständers förnyade framställning i delta ämne icke kunna bifallas. 144:o an gående ett årligt understöd af 600 R:dr åt aflidne Generaldirektören G. Livijns enka (58). Med bifall till hvad Rikets Ständer för deras del härvid beslutat, har Kongl. Maj:t, under den 28 Januari 1845, låtit till Statskontoret nådigt bref i ämnet afgå. ° 145:o Bil. till R. Sf. Justitie-ombudsmans Embetsberättelse den 15 Nov. 1847. 25 145:o angående ifrågastälid ytterligare begrafningshjelp efter aflidne Landträntmästaren J. F. Alm (56). Den 28 Januari 1845 i underdånighet föredragen, hvarvid Kongl. Majit, på grund af hvad Rikets Ständer anmält, fann någon tillökning i begrafningslijelpsbeloppet icke kunna i nåder bifallas. 446:o angående godtgörande af tvenne från Banken till Myntverket utgifna förskott (64).
St:r måtte anvisa eli summa af 500,000 r:dr r:mt, för att utlemnas såsom lån till den, hvilken vill åtaga sig tillverka sagde materialier till lika billiga priser, som betalas för de utifrån införda, och derjemte erbjuda nöjaktige garantier för ett sådant antagandes fullgörande. Jag har af en allmänt aktad och känd fabriksegare erhållit den uplysning, att han hos Ofverste Ericson gjort förslag, att för ändra sin mekaniska verkstad till endast förfärdigande af lokomotiver, så vida han kunde få någon garanti att de sedan antogos i st. f. de Engelska; Hr Ericson kunde då icke gifva annat svar än i allmänna ordalag att, om de blifva lika bra som de Engelska, så skulle hail visst icke motsätta sig deras antagande. Men om riktigheten i detta svar erkännes, så torde det tillika böra medgifvas, att det vore klokt af Staten att, serdeles under nu vale peuningeförhållande, i någon mån underlätta den inhemska företagsamheten i täflan med utlandet; eller vore det icke skäl, att med upoffring af några 100,000 r:dr, få flera milhr att stanna inom landet och således uphjelpa och upmuntra vår egen industri? Låt vara att dessa Engelska rails äro hårdare och mindre dyra än våra; den odisputabla fördelen är dock, att våra kunna, sedan de blifvit utslitna, omsmidas, då de andra duga till intet. Af de 25,000,000, enl. K. M:s Nåd. Propos., skall ju nu återigen 8 å 9 milhr utkastas till Englaud; hvarföre ej då söka hejda detta? Likaväl, som vi nu vid våra verkstäder kunna mäta oss med hela Europa, hvad ångbåtsmaskiners förfärdigande vidkommer, likaväl skulle vi kunna innan kort göra det med lokomotivers och rails. Och får jag vördsamligen anhålla om detta mitt anförandes inlemnande till StatsUtsk:t. Remitterades till StatsUtsk:t. Frih. Stael von Holstein, Fabian Wilhelm, väckte följande motion: Den 1 December f. m. 15
Uppå väckt fråga derorn* att de i SollicitantsPlacatel den 5 October 1723, samt i Kgl. Förordningen den 11 Julii 1792, om fångars forslande, gifne föreskrifter, att dessa Författningar skola å Predikstolarne samt å HåradsTing upplåsas, må upphöra, sedan sjelfva Förfatlningarne upphört att ega förbindande kraft, 96 Exp. Utsk. Förslag till unä. Skrif v. N:o 334,335. hafva R. St., vid öfvervägande deraf, funnit enahanda förhållande, i afseende på åtskillige andre stadganden, ega rum, hvarföre R. St., som anse angeläget, att Författningar, hvilka dels upphört att ega förbindande kraft och dels icke hafva ringaste tillämpning på menigheten, ej vidare kungöras, härmed få till E. K. M. frambära den underdåniga Önskan, det E. K. M. täckes låta undersöka, hvilka Påbud och Stadgar nu mera böra uti Kyrkorne och vid HåradsTingen, till menighetens underrättelse, årligen upplåsas, samt anbefalla utgifvande af en förteckning derå, till vederbörandes underdåniga efterrättelse. Rikets Ständer framhärda etc. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 27 Jan. 1830* Preste-Standet d. 29 Borgare-Ståndet d. 29 Bonde-Ståndet d. 29 —* — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående användande af den till Ädelforss Guldverk lydande Egendom med tillhörigf heter. S. A. E. Linder den i3 November 1828 har E. K. M. till R. St:s Statsutskott aflåtit Nådig Proposition , Exp. Utsk. Förslag till uncl. Skri/p. N’o 335. 97 tion, angående användande af den till Ådelforss Guldverk lydande Egendom med tillhörigheter; vid öfvervägande hvaraf R.
De kunna förliknas vid den sista riksförsamlingen i Frankfurt am Mayn, dit också le damöterne sammankommo utan något lagligt bemyndigande, och der de inom Tyska riket genom sina tal uplöste allt som med ord kunde uplösas, men der å andra sidan ingenting kunde afgöras, ingenting för framtiden stadgas, derföre att medlemmarne saknade fullmagter dertill. Skola vi blottställa Svenska kyrkan för dylik oreda? Under sådana förhållanden och då religionsrörelser visa sig inom alla delar af landet, är det icke då skäl att gifva kyrkan en representation, hvarigenom ål dem, som i kyrkligt hänseende hafva något alt andraga, beredes tillfälle att göra det, samt alt få sina framställningar pröfvade af kunnige, för religion och kyrka nitälskande, män? Man liar sagt, att mitt förslag till representationen af kyrkan skulle, om det antoges, komma att stå i strid med den representation, som redan finnes för samhället. Om så är, har jemväl LagUlsk:s pluralitet begått samma fel, när den föreslagit en dylik representation bredvid Statens vanliga. Men sådant är, enl. mitt förslag, ingalunda förhållandet. Jag har aldrig tänkt gå längre, ån alt vid Utsk:s förslag om underd. Utlåttn foga underd. önskningar, som denne kyrkliga representation skulle kunna till Konungen framställa. Derigenom hade man icke för nära (rädt hvarken Konungens envälde i en del kyrkliga ärenden eller hans delade lagstiftningsrätt i kyrkolagsfrågor eller R. St:s rätt att i denna lagstiftning deltaga. Konung och St:r skulle således bibehålla sin makt oförkränkt, men genom den möjlighet, sorn, medelst kyrkomöten, skulle beredas Svenska kyrkans medlemmar att yttra sig om sina angelägenheter, sattes Konung och St:r i tillfälle att i sådana ärenden fatta sina beslut med mera sakkännedom och med mera stöd af de medborgare, som för kyrkan nitälska. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Det förslag, LagUtsk. bär förelagt R. St., innefattar, enl. mitt förmenande, icke något enda stadgande, som egentl. kan sägas vara af behofvet påkalladt.
Gumman, som vid denna fråga måste hafva tyckt sig erhålla ett kärkommet tillfälle att tala ut, vände sig mot honom, och medan hon gång på gång strök handen öfver en kängas skinande läder, ordade hon vidt och bredt på äldre qvinnors vanliga, litet idislande vis i denna oåtergifliga röstnyans, som en oåterkallelig, dämpad, men likväl färsk sorg gifver. »Såå till och med herrn kommer ihåg de, att han var stark af sig. Ja å de ä visst och sant också, för tidigt var han ute om mornarne, och mycket var klockan, när han la sig, så gammal han blef, och ändå var han aldrig trött, hur mycket han än stretat och knåpat me under dan. Ja herre Gud nog var han stark altid, klagade aldrig nånsin öfver hufvudvärk eller något sånt, men så var han då också kry som en nötkärna, ända tils i höstas, men si då var det rent slut. Då börja han hosta och hacka för jemnan, och frös gjorde han ibland, så det var en riktig ynk åt det. Ja han blef ordentligt krassliger, och så gick han här och hanka och hanka förstås och såg så blek ut i synen, att jag både bittida och sent sa till honom »Fredrikson du, du borde alt tala ve en doktor bara för att veta, hvad du ska ta in.» Men det var som att gjuta olja på elden, för si det ville han inte, prompt inte, fast han hvareviga dag som Gud gaf, blef skröpligare. – Så på juldagen skulle han gubevars spatsera ut till Djurgården för att höra en bekant pastor predika. Smällkalt var det nu ute, och ruskigt i kyrkan också. Han satt och frös, så han skälfde, och när han kom hem på eftermiddagen blef han så skral, att han fick lof att lägga sig mellan lakan, och på annandagen kunde vi icke gå till bror hans, som hade middag. Han hade väl förkylt sig, stackare, kan jag tro, och doktorn sa, att det var något åt magen.