Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:ts nådiga fastställelse den 1 g Juli 1798* Att på en Söndag, efter hållen Nattvards-uppteckning verkställa communion-förhör, Skriftermål, Nattvardsgång, Predikan och en månads samlade förrättningar af alla slag, hvaribland äfven förefalla Socknebud, samt uppläsa alla de förordningar och kungoreler som under tiden utkommit, är merändels omöjligt. Följden häraf är dock, att få eller inga kungörelser vid Capells-Gudstjensten uppläsas och att allmogen inom Capell-laget således om dem blifver i okunnighet, med mindre den anstalt vidtagas, som i Öljehults Capell-lag lärer vara organiserad, att vissa personer hafva, i stadgad tour, sig ålagt, att infinna sig i Moder-Kyrkan för att afhöra kungörelserna sorn uppläsas, äfvensom genom Pastors enskildta nit, dessa utskickade dessutom af Klockaren erhålla skriftelig ^uppsats angående de åligganden som röra Capell-byggden. Bland de ekonomiska olägenheterna af de glesa Gudstjensterna i Capellen^ bör icke eller den omständighet förbigås, att begrafningar ofta måste uppskjutas flera veckor, hvilket, sommartiden och särdeles då smittosamma sjukdomar äro gängse, kan medföra ganska menliga följder; men af väsentligare vigt är saknaden af Religionens mäktiga inflytande pa allmogen genom täta Gudsljenster, och att orlernes innebyggare sakna all beröring med ortens Embetsman eller med hvarandra, att de sålunda äro sig sjelfva lemnade på ett sätt, som ej kan vara af nyttigt inflytande på sedligheten, enär håde barnaundervisningen vanvårdas och äfven de full växta sakna det verksamma hildnings-medlet, som inbördes umgänge och Religi°ns-väckelser gemensamt innebära. Hvad för öfrigt angår Barnaundervisningen på Landet, så är den beklagligen ännu på en allt för låg ståndpunkt, för att lemna rum för någon Ländsk. 5-årsberättelse för Blekinge Lön. 5o tillfi idsta Heise. Bernnad nästan uteslutande åt Presterskapets ensamma örn* sorg, är organisationen deraf helt och hållet beroende af vederbörande Pastorers nit och verksamhet, som åter begränsas af mångå individuella förhållanden.
Af anslagstiden, som är sex månader, återstå således blott tre månader, inom hvilka, att räkna från stämningens utfärdande, bouppteckningen bör vara till domstolen ingifven, så framt ärendet med visshet skall kunna på inställelsedagen behörigen handläggas. Svårligen kan jag föreställa mig, att ali föreskrift om iakttagande af sådan tid skulle saknats i Konkurslagen, derest meningen varit, att stämningen finge utfärdas, innan bouppteckning för sig gått. Att dennas upprättande inom tre månader icke alltid låter sig göra, känner en hvar, som med ämnet är något bekant; och aldraminst kan det beräknas, att så sker, när man måste förutsätta, att en gäldenär, som vill undvika konkursen, uppsåtligen lägger alla de hinder i vägen, sorn han förmår åstadkomma. Men ehvad lagstiftaren gjort sig reda för detta förhållande och haft den mening med sin tystnad, som jag derifrån härleder, eller ej; så tror jag mig dock befogad att, i strid med det vedertagna, redan omnämnda bruket, betrakta såsom det enda rätta och ändamålsenliga förfarandet i Konkurslagens tilllämpning på mål af förevarande beskaffenhet, att vid första förhöret med gäldenär och närmast boende borgenärer och sedan gode män till egendomens förvaltning blifvit utsedde, dessa ålägges att vidtaga nödiga och lämpliga anstalter så väl till boupptecknings upprättande inom kortaste möjliga tid och dess ingifvande till domaren, som till utförande af det dem lemnade uppdrag att egendomen om händer taga, men att med utfärdande af offentliga stämningen anstår, tilldess bouppteckningen till domaren inkommit, samt att således, när målet tillhörer landsrätt, beslut om stämningen väl fattas vid första förhöret, men dess verkställande först af domaren besörjes, efter det bouppteckningen blifvit honom tillställd. Utan någon betänklig alvikelse från lagens föreskrift kan då detta beslut innehålla, att inställelsedagen blifver å det ting, som näst efter sex månader från stämningens utfärdande infaller.
Hvilken originell scen för resten dessa två halfvuxna menniskor eller barn, friska, starka, högt uppe öfver slätten, omgifvna af trädets friska löfkrona, (det var en rönn eller en ask, jag mins ej hvilketdera) slukande hvarandra med ögonen utan att med ett ord våga förråda det som fins mellan dem. I den känslan fins det icke spår af sentimentalitet, det är rena rama naturen, som vaknar vid ett trollslag: – den som elektricitet verkande beröringen. Han kunde väl vara en fyra år äldre än jag, den der sjömanspojken eller stallpojken, hvad han nu skall kallas. En annan flicka skulle ha blifvit rädd och blifvit beskedlig när han nöp henne. Ha, ha, ha! Det fans allt gry i mig på den tiden ändå. Men hvilken sjelfbeherskning kräfdes det icke sen af den unga damen att tygla denna natur. Nåja, allt som nu ser ut som romantik är endast genombrott af denna från ytterlighet till ytterlighet sig kastande natur. Kjöbenh. d. 13 Dec. 86 Jag är färdig att brista i skratt, ensam som jag är. Joo, det går framåt, men mycket långsamt. I dag kysste han min magra skrifvartass 4–5 gånger i ett tag och med storartadt eftertryck. Det är en fullkomlig parodi att kasta bort sådant på mig, gamla humlestör. Först och främst: hur kan han förmå sig till det? Mig skulle det vara motbjudande, om jag vore karl, att kyssa alla möjliga qvinfolk på näfven. Och dernäst: hvad tror han om mig? Hur tror han att jag uppfattar det hela? Menar han att jag tar det naivt och inbillar mig att han är förälskad i mig? Det vore inte omöjligt, ty sådana hufvudstadsbarn ta för gifvet att man skall vara ett fä för det man lefvat på landet. Han satt och talade om Stella Kleve, att man icke får något af henne, hon är liksom en dimma. Det är intelligens men inte det der man känner inte att det är en menniskosjäl. Så kom han att tänka på den sällskapsleken, att teckna upp en menniskas karaktär som en matematisk figur, somliga regelbundna och symmetriska, andra med förvirrade hörn och utsprång.
Kär nu en af Konungens rådgifvare förklarat, genom det yttrande han afgifvit rör:de obeböfiigheten af valels snara företagande, alt det icke vore brådtom med hyresfrågan; så torde jag, hvilken egentligen varit den som här ifrat för strömi ensningsfrågans framgång,och som vanö voteringen mot (edamöterue af StatsIJlsk. och den delen af Husets ledamöter, hvilken nu liar så brådtom, — få förklara, att, sedan sistnämnda fråga blifvit så ansenligen uppehållen genom StalsUfsk:s dröjsmål att svara på återremissen, jag numera finner densamma icke vara af så brådstörtande art, ätt man icke kan hafva anstånd med densamma ännu i 8 dagar. Dessutom får jag fästa uppmärksamheten derpå, att om än Ståndet skulle vilja antaga Frih. Tersmedens förslag och utsätta valet till i morgon; så kunde det hända, att formella hinder tillintetgjorde förslaget. Då Frih. Tersmeden gjorde sin framställning om valets förrättande, uppstod nemi. fråga, i afseende på suppleanternes antal, huruvida listorna skulle upptaga 36 eller 42 namn. Om det skulle falla mig eller någon annan, t. ex. Frih. Cederström, in att begära den frågan på bordet, så torde Hr Frih. o. Landtm, svårligen kunna afstå en sådan begäran.. Då lage saken der, och tiden öfverskredes. Bien äfven om den händelsen Icke inträffade, utan R. o. Ad., sorn redan beslutat att i morgon e. m. fört ätta valet till Tryck Irihets-comi let ns electoi er D c 11 3 .! u lisi i m. 11 skulle öfverenskomma atl i morgon jf. ni. förelagd \äl alf försläikt SlatisQJtsk ; så skulle ilitia troligen Tommi alt upplaga icke blott hela Hiorgondagen, ulan älven en del af påföljinide natten.
Landtiriäteri-Instruktionens 19 § 4 morn., jemfördt med Kongl. Brefvet till Öfverdiröktören vid Landtmäteriet den 23 Januari 1830 måtte erhålla följande förändrade lydelse: ‘■'■Dels på det att kongl. Maj-.ts Befallningshafvande må ibland de i länet arbetande Landtmätare kunna någorlunda jemnl och efter tur fördela förekommande Landtmäteri-göromål och dels till vinnande af säker kontroll derå, att i den dagbok, hvarje Landtmätare hålla bör, de under året af honom handlagda förrättningar må blifva upptagna, äfvensom på det att vederbörande må komma i tillfälle att koncepter och renovationer af kartor och handlingar infordra, skola i Landlmäter i-kontor et tvänne förteckningar, en hvad angår laga skiften och en beträffande andra Landtmäleriförrä Ilning ar, hållas öfver alla förordnanden, remisser och ordres, som Kongl. Maj:ts Befallningshafvande till hvar och en af förrbemälde
Denna motion understöddes här af Herrarne von Hartmansdorff och Tham, Wolrath; likaledes har en stor del af BorgareStåndet och en Ledamot af BondeStåndet yrkat detsamma, i afseende på de föreslagne Löneförhöjningarne. Häröfver yttrar sig Utskottet sålunda: ”Enär, till grund för den Myntbestäm”ning, som redan blifvit Rikets Ständers ”pröfning underställd, man antagit, hvad ”icke synts vara ogilladt, att i R:dr Silfver ”skall beräknas efter 128 sk. Bancosedlar, ”och genom .samma bestämning således endast sökt vinna en stadga i det förhållande emellan Silfver och Sedlar, som nu ”eger rum; anser Utskottet verkställigheten ”af en sådan bestämning icke förändra he”hofvet af de vid Statsregleringen föreslag”ne nya anslag, desto mindre, som just be”rörde Myntförhållande, i förening med andre vid hvarje serskildt fall uppgifne anledningar, påkallat deras tillstyrkande; liva - Den 21 September f. ra. ii ”dan Utskottet skolat tillkännagifva den öfvertygelse: att, de nya StatsUtgifter, Utskottet tillstyrkt, äro nödvändigeSom jag reserverat mig emot denna Utskottets åsigt, öfverlenmar jag åt andra att pröfva, huruvida Utskottets slutsatts, att de nya Statsutgifter Utskottet tillstyrkt äro nöd'vändige, står tillsammans med Utskottets premisser, att den antagne Myntbestämningsgruuden af 128 sk. BancoSedlar mot 1 R:dr Silfver icke synes vara ogillad. Mig synes, att denna fråga först bör afgöras, och att Ridderskapet och Adeln, genom ett beslut öfver detta Utskottets yttrande, må bestämma, om de nya Statsutgifter, som Utskottet föreslagit, böra utgå, utan afseende derpå, att Myntbestämningsfrågan ej hunnit längre, än att icke synas vara ogillad. Mig synes, att beslutet borde så fattas, att sedan Ridderskapet och Adeln för sin del ansett 128 sk.
»Hvem har skrifvit det?» »Ibsen», sade han hastigt. »Har ni aldrig läst något af honom?» Agnes skakade på hufvudet. »Då får ni mycket att tänka på.» Man brukade vanligen samlas hos lektorn en gång i veckan, men man är upptagen under julen, och det hade också varit förhinder flere gånger. Lektorns bjudningar voro alltid något mer än en vanlig supé och i afton var man särskildt i en viss spänning. Teet undanstökades hastigt, och sällskapet rangerade sig. Lektorn höll strängt på, att den ästetiska delen af aftonen ej blef störd. Och Kristian började. Hans röst var sträf och oböjlig, föredraget starkt markeradt, kraftigt framhäfvande det stora innehållet. Formen försummades mera. Men därför ägnade det sig också för de stora passionernas kamp under den järnhårda nödvändighetens hand. Hans min var alldeles lugn, nästan kall, och han gjorde intet för att söka effekten. Men här och där, särskildt i slutet af tredje akten, blef detta, liksom inbitna patos nästan förfärligt. Det var ej stämningar, som tumlade om med hvar andra. Det var vilda viljor, som brötos. Agnes satt hela tiden lutad öfver sin söm. Hon ville ej visa, hur hon var gripen. Shakspeare kände hon blott bitvis, och hennes lektyr omfattade egentligen de svenska skalderna och något af de äldre danska, särskildt Oehlenschläger. Hon fick ett intryck, som hade hon aldrig känt diktens makt, aldrig så varit skakad i sitt innersta. Det här var verklighet, det kände hon, lifvets strid, så det förslog. Ibland kunde hon dock ej låta bli att slå upp ögonen och se på föreläsaren. Det låg lugn, medveten, samlad kraft i hans ansigte, och när läpparna slötos, var det med en energi, som stämde med hela styckets halt. Vid orden »Et usaligt spind har nornen spundet om os to» såg Kristian hastigt opp och mötte Agnes’ blick. Hon lät ögonen glida förbi, liksom famlande, tills hon åter fäste dem på arbetet. Så satt hon, tills läsningen var slut. Grane lade ihop boken och steg upp. Några damer ryste öfver det hemska slutet. Lektorn sade ett par ord om, att
Detta tror äfven jag, och derföre nödgas jag fortfarande motsätta mig punktens bifallande, ty om den bifalles, så få vi, då vi komma till frågan om Christianstad, säkerligen ånyo höra talet om brist på Lektorer och brist på penningar, och följden blifver den, att Malmö har fått sin skola men Christianstad blifver utan. Detta vill jag ej godvilligt äfven - Den 20 November e. m. KO tyra, och för att ej nödgas krypa in i denna råttfälla, tager jag mig friheten hemställa, huruvida det ej skulle gå an att låta denna fråga hvila, tilldess frågan om Christianstad förekommer, och då behandla båda frågorna på en gång. Äro StatsUtsk:s ledamöter då något beskedliga och medgörliga, så kunna vi gå hvarandras önskningar till mötes; men om denna min hemställan ej kan bifallas, nödgas jag vidhålla mitt yrkande om afslag å denna punkt. Frih. C ed erström: Att hoppas på någon större beredvillig het hos StatsUtsk:s ledamöter i morgon, är, i min tanke, fåfängt, ty jag inser ej, huru den stundande natten skulle kunna hafva en så välgörande inverkan på ledamöternas sinnen. Det synes alltså vara bäst, att nu afgöra den punkt oss föreligger. Jag har redan yttrat min åsigt i saken, som öfverensstiimmer med Gr. Liljencrantz’s. Det är ingalunda utaf afvoghet emot Malmö, som vi här yrka afslag, utan för att i möjligaste måtto söka bereda Christianstad en fördel, som vi anse staden och orten förtjena. Antagligheten utaf Hr Mannerskantz’s förslag beror på kännedom af Statens tillgångar. Om E. o. Ad. i dag ingår på den ena hälften af hans förslag, skall Ståndet i morgon äfven antaga den andra hälften? Jag är, för min del, benägen att förunna Malmö hvad StatsUtsk. föreslagit, men endast så vida tiligångarua derjemte medgifva bifall till hvad för Christianstad blifvit hegardt. Hr Bildt: Då man skall befordra den allmänna undervis ningen, och för sådant ändamål företager sig att organisera de allmänna läroverken, så mäste väl den första frågan vara den: hvar skola dessa läroverk inrättas?
KYPAREN. En herre ber att få tala vid doktorn! AXEL. Låt honom komma in! KYPAREN (går och lämnar dörren öppen). 92 FÄSTMANNEN (in). LINDGREN (betraktar den förre noga). Adjö med dig, Axel! Lycka till! (Går.) AXEL. Adjö! Sjette scenen. AXEL. FÄSTMANNEN, förlägen. AXEL. Hvem har jag äran... mitt ärende är en hjärteangelägenhet... AXEL. Mitt namn är intet namn, som doktorns, och FÄSTMANNEN. Skulle ni vara... Ni känner fröken Cecilia? FÄSTMANNEN. Jag är densamme! AXEL (först tveksam, sedan deVar så god och sitt ned! (Öppnar dörren och ciderad). vinkar kyparen.) gage där inne och ha en hyrvagn till reds om en half timme. Håll min räkning i ordning; packa mitt ba AXEL (till kyparen). 93 Jaha, herr doktor! KYPAREN (bugar och går). AXEL (fram till Fästmannen, Var så god och tala! sätter sig på en stol). FÄSTMANNEN (efter en paus, salvelTvå män voro uti samma stad, den ene rik, sefullt). den andre fattig. Den rike hade får och kreatur litet lamm... i myckenhet; den fattige ägde alls intet utom ett Hvad angår det mig? AXEL. uppfödde... ett litet lamm, som han köpt och som han FÄSTMANNEN (som förut). förlofvad med Cecilia fortfarande? Det där blir för långt! Hvad vill ni? Är ni AXEL. Har jag talt om någon Cecilia? Har jag? AXEL. FÄSTMANNEN (turnerar). ni utvisad! Men gör det fort och korrekt, utan slinger... Hör nu, herre, framför ert ärende, eljes blir 94 Får det lof! FÄSTMANNEN (bjuder på snus). Nej, tack! AXEL. En stor man har inte så små svagheter. AXEL. FÄSTMANNEN.
I afseende härpå får Utskottet förklara, att det icke tviflar, det ju en närmare granskning af förslaget skall upplysa, att icke personernes representation, utan Åtternes, varit af Utskottet åsyftadt, hålst det just år förÅtterne som några Förmyndare icke kunna vara constituerade, samt att, om en, i allt fall obetydlig minskning j Ståndets personal kunde af §:s lydelse uppkomma, sådant dock icke på något sätt ingått i Utskottets syftemål; hvaremot förslaget i denna §. äfvensom i den nästföljande grundar sig på öfvertygelsen hos Utskottet om oiåmpligheten deraf, att en och samma medborgare skulle kun - a3i Ven 18 Augusti e, m. na på en gång sjelf deltaga i NatiodalFörsamlingens vigtiga öfverlåggningar såsom deras ledare, och tillika utse andra personer till Ledamöter i samina Församling. Utskottet har trott och tror ännu, att möjligheten af ett sådant flerlalldigt inflytande, bör så vidt möjligt år, i representationsstadgan förebyggas.
Assar ej beredd uppå och han svarade intet dertill. Men hans röst darrade ännu mer och än blekare vardt han, då han, begagnande sig af det fransyska språket, utlät sig: – Hör mig, min fröken, lyssna för ett par ögonblick till mina ord ... Ni har säkert gissat till mina känslor; ni har säkert anat, hvarföre jag så ofta föredragit ... ja, hvarföre jag så ofta framför de nöjen, ungdomen så högt älskar, föredragit denna enslighet på landsbyggden. Det har kommit sig deraf, att denna enslighet haft att framvisa en flicka, som i skönhet och förstånd vida öfverträffar hvad man annorstädes får se. Ja, sköna fröken, ni har för alltid eröfrat mitt hjerta och nu lägger jag det för era fötter och hyser den djerfva förhoppning, att min bekännelse icke helt och hållet misshagat er. Härtill svarade Irene alldeles intet, med anledning hvaraf v. Assar återtog: – Ni svarar mig icke och hvarföre icke, min sköna älskade fröken? Har jag förtjenat ett sådant öde? – Jag svarar ej, emedan jag ej vet, hvad jag skall svara. Och ändå förstår jag, att jag måste svara. Man må icke tro, att Emil v. Assar var en man utan all erfarenhet och verldsvana. Hade hans hjerta icke haft den minsta del uti denna kärleksförklaring, så hade han kanske lyckats bättre. Han, som aldrig egentligen älskat, han älskade nu så rent och starkt, som det för honom var möjligt ... häraf och härigenom blef han kastad uti för honom helt och hållet ovana och fremmande förhållanden, hvilka måste neutralisera hans fallenhet för galanteri och amortisera den skicklighet vid vändningar, hvaraf han eljest möjligen varit mäktig. Ty kärleken, som på vissa naturer har en sporrande och lifvande verkan, kan på andra, troligen mindre höga naturer, verka i visst fall nedstämmande och mattande. Att v. Assar instinktmessigt ansåg sig höra till dessa sednare naturer, torde kunna härledas deraf, att han så beredvilligt lyssnade till sin systers diktamen. Med denna diktamen gick det dock såsom det plägar gå, när man förut läst öfver något tal eller så.
P. Danielsson från Öland, med hvilken en ledamot från hvart och ett af länen söder om Dalelfven förenat sig, har i dylikt syfte till en början väckt förslag om afskrifning med en tiondedel så väl å grundskatterna som å rustningsoch å roteringsbördan,det senare i form af ersättning från statsverket till rust-och rotehållen for en tiondedel af deras besvär. Endast skenbart står denna motion utan samband med försvarsfrågan; i sjelfva verket är den väl afsedd att ställas mot de af regeringen äskade förhöjningarne å fjerde hufvud-titeln. Meningen synes sålunda vara, att för bvarje väsentlig förbättring i försvarsverket ställa som vilkor en motsvarande lindring i jordens särskilda bördor. Storleken af de medgifvanden, som då för hvarje gång å endera sidan skola göras, får väl bero af den andra sidans makt - för tillfallet att framkalla dem. Märkligt är., att bland motionens medundertecknare - väl finnas ombud från Skåne, men inga från Norrland. — Hr Ola Andersson i Burlöf inslår en något plika väg, då han i en motion, hvarom vi, när detta skrifves, ej hunnit taga full kännedom, synes - åsyfta en gradvis skeende fixering af indelningsverkets ovissa besvär efter samma grunder, som 1869 tillämpades för grundskatterna, — detta dock blott som förberedande åtgärd för en slutlig afskrifning. Möjligen kommer framåt riksdagen någon kombination af hans och hr Danielssons förslag att försökas, så att mot regeringens förslag på fjerde hufvudtiteln kommer att stå dels grundskatternas afskrifning med en tiondedel, dels statens öfvertagande af så stor del af rustoch rotehållens ovissa besvär, som svarar mot en fiondedel af deras börda. Och så är man i gång med det forna jämkandet och prutandet å nyo. Den gamla kompromissen, som troddes vara död och begrafven efter det dråpslag den fått i fjor, lefver således upp i en ny skepelse.
I hvad deri siste Talaren anfört angående Ångfartygens befrielse från Bevillning, utber jag mig att få instämma. Då här nu åter är fråga om beräkning af Statens inkomster, som Be vi 11- ningsUlskotlet, likt ett annat Statsutskott, åtagit sig, i hvad det rörer fördelning och uttagande af de 124,000 Riksdalerne Saltpetermedel, så, enär Utskotten ansett en del af denna summa kunna beräknas på öfverskotten af Bränvinsafgiflerne, torde det tillåtas mig fästa uppmärksamheten på huruledes våra hushållsoch beskattnings-lagar riktas alltmera derhän, att Statens inkomster skola utgöras af tull, beräknad vid denna Riksdag till icke mindre än 2,100,000, och afgifter för Bränvinsbränning, upptagne till 460,000 R:dr årligen. Att Regeringen icke allenast äskat dessa tillgångars beräknande såsom säkra inkomster för de årliga Statsbehofven, utan äfven yrkat, att de måtte ändå högre beräknas, det synes af Kongl. Maj:ts vid denna Riksdag afgifne Nådiga proposition om Statsverket, jemförd med StatsUtskottels Betänkande N:o 123 pag. 26. Att dessa inkomster, såsom utgörande blott vissa procent i afgift af handelsvarorne och af Bränvinslillverkningen, icke skulle kunna beräknas till detta belopp, om varuinförseln eller Bränvinsbränningen inse H. 3 * 36 Den 4 Januari i f. m. skränktes, ser en hvar. Att all Styrelse skulle upphöra att existera med detsamma nödige tillgångar för dess functioner saknades, och alt varuinförseln och bränvinsbränningen, som till |:del lemna desse tillgångar, derigenom blifva till den grad införlifvade med sjelfva Statens lifoch hushållssystem, att återgång till ett annat blir omöjlig i den nion, desse inkomster blifva oumbärliga, det lärer ock inses. Konungens rättighet efter Grundlagen , att vara Högste Styresmannen af landets Ekonomi, beslår då icke i annat än en död bokstaf.
1817 rättningen af en Eergverks-Skcla, hvari ill er» Plan af utsedde Cominitterade blifvit uppgjord; så har bemälte Utskott, uti serskilt Utlatands af den 24 i samma månad, afgifvit yttrande angående medlen till koStnadernes bestridande vid ‘förenämnde Inrättning; Och torde, enär den omständighet, sorn utgjort föremålet för de framstälde anmär&ningarne, således blifvit iakttagen, berörde anmärkningar icke fordra nå« got serskilt besvarande. Emedlertid, och då Kongl. Majit, dels,' efter hvad nu mera upplyst blifvit, redan låtit vidtäga åtskillige förberedande anstalter, i afseende på ifrågavarande Bergverks Skolas inrättande, dels icke lärer underlåta ombesörjandet af de för deri samrnas iordningbringande ännu återstående åtgärder, enär genom de af StatsUtskottet uppgifne utvägar Kongl. Majit härtill kan blifva satt i tillfälle; anse Utskotten, vid ett sådant förhållande, sig nu böra årerkalla sitt förut gifne tillstyrkande om framförandet af den. underdåniga anhållan, att Kongl. Majit på Riksens Ständers vid 18x5 års Riksdag yttrade underdåniga önskan om en Practisk Bergs Skolas organiserande täcktea fästa Nådigt afseende; hvarföre ock Utskottens af Högvördige PresteStåndet och Vällofl. Borgare-Ståndet godkände; men af Hedervärda Bonde Siandet ogillade Utlåtande i ämnet af den 26 sistledné Marti»; torde till ali verkan böra förfalla; sorn Riksens Höglofl. Ständers pröfning likväl vördsamligen underställes. Stockholm den 8 Junii 18x8. ISIS Stats-och Besvärs-Utskottens Betänkiinderi. N:r 30?. Riksens Högloft.