Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För den obetydliga båtfart, som i början å Strömsholms gamla kanal bedrefs, var saknaden af utrymme för slussverkets behof mindre känbart; men sedan kanalen, med sina 26 st. slussar, af nya bolaget blifvit ombyggd till sådana dimensioner, som den högst betydligt utvidgade trafiken kräfver, och detta bolag har sig ålagdt, att i all framtid underhålla denna, med stora upoffringar af enskildta och af Staten, vackra och vigtiga kanalbyggnad, måste hvar och en finna, att detta åliggande blifver alldeles omöjligt att fullgöra, så vida ej kanalverket kommer i besittning af tjenligt belägen jordrymd vid dess ändpunkter, till anläggning af magasiner, skjul, bostäder åt upbördsmän och vaktbetjening m. m. I hela den civiliserade verlden lärer väl icke heller finnas något större kanalverk, som saknar dylika uplagsplatser, och emot Götha och Hjelmare kanal har Staten i detta afseende varit serdeles frikostig. Å Strömsholms kanal fraktas in årligen mer än 150,000 skepp:d jerneffekler, och, när han blifver fullbordad, är all anledning att detta belopp skall fördubblas. Område för dessa oumbärliga anläggningar är redan utsedt och lagdt på karta. Det utgöres af en stenbunden, för odling all deles omöjlig udde, belägen dels å Strömsholms kungsgårds, dels å länsmansbostället Horns ägor, utgörande den förra ägovidden T:l:d. K:l:d. — 15,4, den sednare 4. 9 6, eller tillsammman 4, 25,3; hvilken ägovidd Staten och Kronan till kanalverket, utan ringaste skada, kan afstå. Skulle ersättning till nuv:de innehafvare af bostället ifrågakomma, lärer densamma af kanalbolaget villigt utgöras. Jag hemställer således, att R.
Det var något visst kufvadt i hans hållning, som kom en att tänka på en hund, som följer efter husbonden. Ingrid såg trött ut. Det var ingen glans i ögonen, och hyn var gråblek. Där hon gick, började hon undra, om dagen, som försvann, var nöjd med sig själf. Om det var i jubel han tände den stora, brinnande röda solnedgången borta i väster. Hon visste med sig, hon, att icke öfver den här dagen, och ej öfver någon annan heller hade hon kunnat tända glädjebål. Under hela den månad, som gått, sedan hon kände igen Gunnar Hede hade hon ingenting vunnit. Och nu i dag kom hon i stor ångest. Det var som skulle hon komma att förspilla kärleken på allt detta. Hon började glömma studenten för att bara tänka på sjuklingen. Allt lätt och vackert och lekande försvann från kärleken. Det var bara tungt, tungt allvar. Hon blef alldeles förtviflad, medan hon vandrade mot sjön. Hon kände, att hon ej förstod hvad som borde göras, kände, att hon måste uppge alltsammans. Gud, Gud, att ha honom där gående efter sig, stark och frisk att se till och ändå så hjälplöst sjuk och obotlig. De voro nere vid sjön, och hon satte på sig skridskorna. Hon ville också förmå honom att gå och band skridskor på honom, men han föll omkull, så snart han kom ned på isen. Han kröp i land och satte sig på en sten, och hon gick ifrån honom. Midt framför stenen, där Gunnar Hede satt, låg en liten holme, som var beväxt med aflöfvad björk och asp, och bakom den strålande kvällshimlen, som alltjämt var lika brinnande röd. Och de fina, lätta trädkronorna höjde sig upp i detta röda med en sådan skönhet, att det var omöjligt att ej lägga märke därtill. Det brukar vara så, att det, hvarpå man känner igen ett ställe, är något enskildt drag, ty äfven det man känner bäst, vet man ej riktigt noga hur det ser ut från alla håll och kanter. Och särskildt Munkhyttan kände man igen på den där lilla holmen. Hade man ej sett gården på många år, skulle man ändå känt igen den på den där holmen, som nu låg och sträckte upp sina mörka trädkronor mot solnedgången.
Angående aflöning för tvänne E?] tra Canzlister. Frän LagUt[kottet'. Af den 29 sistledne September^ N:o 194. I anledning af gjorde anmärk-] ningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkan] de, om upphäfvande af de författningar, sorn hindra Sakägares fria val af Rättegångsombud. Af den 6 dennes t N;o 195. I anledning af gjorde anmärk - 432 Den 15 October e. m. ningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, rörande utmätning och försäljning af fast egendom. Af den 29 sistledne September: N:o 196. I anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, angående mildring i straffiagarne. I anledning af gjorde anmärk ningar vid Utskottets förut afgifne Betänkande, angående åtskillige föreslagna Lagförändringar. Frän Allmänna B ef varsoch OeconomieUtfottet Af den 6 dennes: N:o 195. I anledning af väckt fråga om Allmänna Författningars utgifvande ifrån Trycket på ett för Allmänheten mera tillgängligt sätt, N;o 196. I anledning af gjorde anmärk ningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, i frågan om yrkad rättighet till utvidgande af Stångjernsoch Ämnessmidet i Riket. I anledning af gjorde anmärk, ningar vid Utskottets förut aflåtne Betänkande, öfver väckt fråga, angående förändring i allmänna Skjuttsningsanstalterne, Postvagnars inrättande och Skjutslegans nedsättning. J usterades Ben 15 October c, m; 433 Justerades följande: Utdrag af Protocollet, hållet hos Höglofl. Eidderskapet och Adeln vid Lagtima Eiksdagen i Stockholm eftermiddagen' den 15 October 1823. S. D.
Vi Carl Johan ete. — -—■ —. Detta, med hvad befälhafvande Amiralen vid Vår Flottas Station i Carlskrona, i afgifvet utlåtande, i underdånighet anfört, samt härvid i öfrigt förekommit, håfve Vi i Nådigt öfvervägande tagit; och håfve Vi i Nåder funnit godt förordna: att den för årstjenare-båtsmäns årliga uppfordring i Vårt Nådiga Bref den 20 December 1826 fastställda tid förändras tillden 31 Maj för Carlskrona och Götheborgs stationer af Flottan, samt tili dea 30 Juni för Stockholms station, på det att manskapet må kunna transporteras sjövägen tili och ifrån sina hemorter; alt tiden för sommartjenarehåtsmäns uppfordring och hemlof må få bero af omständigheterna; — Belallandes etc. Stockholms Slolt den 22 Maj 1843. CARL JOHAN. Joli. Lagerbjelke. Rätteligen transsumeradt intygar Ex oiliciö Carl Gust. Sehmann. Registrator i Kongl. Sjöförsvars-Departementet. Statssamt Ålim. Resi'.- och Ekon.-Utskottern Utlåtande, N:o £>5. Ant. till Exp» Ulsk. d. 5 Mars, kt. 6 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt fråga om förändring i sättet för fångars transporterande. Från Heilevv. Bonde-Ståndet har till Utskotten blifvit remitteradfc ett af Riksdags-fullmägtigen Johannes Samuelsson från Jönköpings
I sådant fall kommer densamma nemligen, efter ali sannolikhet, att på ett vida verksammare sätt bibehålla den redan förvärfvade förmögenheten vid oförminskadt värde, än att, genom industriens och näringarnes lifvande, framkalla en ökad och mera allmän välmåga hos Svenska folket. — Det oskiljaktiga sammanhang regleringen af Rikets penningeväsende eger med ordnandet af både allmänna och enskilda creditförhållanden, har derföre bort föranleda så väl Regeringen som Representationen, att samtidigt egna sin uppmärksamhet åt dessa vigtiga föremål för deras gemensamma omsorger. En icke aflägsen framtid kommer också att utvisa, i hvad mon och till hvad grad de bägge Bih. lill R. St. 4 Häftet 3*. lior till Banco-och Lag-Utsholtens Utlåtande N.o J. Statsmagternes bemödanden och åtgärder vid innevarande Riksdag motsvarat Nationens rättmätiga anspråk i berörde hänseenden. På grund af min enskilda öfvertygelse oell enligt den erfarenhet jag vunnit under Bancooch Lag-Utskottens öfverläggningar om det nu afgifna Lagförslaget, anser jag mig dock på förhand håde kunna och böra förklara, att, derest Regeringen inför Rikets nu församlade Ständer fram lagg t ett behörigen utarbetadt förslag till Lag för enskilda Bank-inrättningar, densamma gifvit, ej mindre folket än dess representanter, ökade anledningar till belåtenhet och tacksamhet. Saknaden af den ledning för Utskottens arbeten, som endast härigenom skulle kunnat vinnas, har också, oaktadt alla enskilda, i flera fall berömliga och förtjenslfulla ansträngningar, nödvändigt måst föranleda ett ungefärligen dylikt resultat, som det nu justerade Betänkandet utvisar. Att en så sammansatt representation som den Svenska, hunden af de mest invecklade och oJämpliga former, skall kunna uppgöra och i sin helhet utarbeta ett alldeles nytt och antagligt Lagförslag, torde icke heller med något sken af rimlighet kunna begäras, helst om, på sätt händelsen, i afseende å den nu föreslagne Lagen, varit, de hufvudsakligaste grunderna för densamma måst hemtas, mindre från härstädes kända och lill sina verkningar pröfvade föi hållanden, än från vetenskapliga theorier eller erfarenhetens lärdomar inom fremmande länder.
Ofverflöds-artiklar må för en tid blifva dyrare; man får då umbära dem till bättre tider eller åtmindslone , såsom med vissa artiklar redan skett , minska förbrukningen deraf. Bihang till Riki-St. trot. 1S17—1S18- Gne Sami. N:r 3r, 32. S34 Statso.c/t Banco-Utskottens Betänkanden. Snart återtager Banken sin öfverlägsenhet, flå den småningom afsatt en sådan ny fond , och denna bör då ej ligga overksam, utan kunna i rörelsen återställas. Visserligen kan det hända, att handels-ställningen ett eller annat år icke tillåter införsel af Silfver , att tvärtom en inträffad missväxt föranleder dertill, ^tt hvad ena året blifvit upplagdt, måste det andra åter utgå; men man arbetar då imedlertid alltjämt, för att upphinna målet, och hvarje sådant bemödande främjar det helas fördel. Två Hundrade Femtio Tusen Biksdaler i Silfver kunna, utan stark känning, årligen intagas, då Handel och Näringar drifvas med liflighet; och hvad denna import verkar å den ena sidan , det återvinner, å den andra, både den allmänna och enskilda Crediten fullkomligen genom ett stärkt förtroende till myntet, både Inoch Utrikes. Om åter allmänna ställningen för någon tid icke medgålve en sådan import , så blef åtminstone den vexel.fond , hvillken då, i stället, användes till hindrande af agiotage på Sedlarne, fullkomligast verksam till det helas gagn, enär den icke sattes i circulation för någon serskild vinst, utan endast för detta allmänna ändamål. Denna Fond vinner snart den styrka, att den i sådant fall kan motverka de försök, som skulle anställas till speculatiouer på mynt-värdets om vexlingar. Frågan,om sjelfva Silfver-priset är egentligen mindre vigtig, emedan Banken, då den upphandlar Silfver för sin rante-vinst, och Sedel-massan, det oaktadt, utan tillökning, alltjemt för Wifve r uti rörelsen, ehuru Banken, i mer ( Stalsoch Banto-Utskn.ttens Setänkanden.
Nådiga pröfning öfverlemnat att för hvarje serskildt föremål, i raon af den nytta, som deraf kan påräknas, bestämma, huruvida Statens bidrag skall utgå såsom anslag eller lån, äfvensom huru, i sistnämnde fall, skall med återbetalningen förhållas och om ränta bör erläggas elier befrielse derifrån medgifvas. §. 13. Till bestridande af kostnaderne för Wåbäcksforssens i Dalefven upprensande, i hvilka kostnader ortens invånare förklarat sig vilja deltaga med 1,000 R:dr, hafva Rikets Ständer beviljat ett anslag af Fem Tusen Riksdaler. §• 14. För upprensandet af Emm-än, hafva Rikets Ständer, utom det för samma föremål beviljade lån af 35,000 R:dr, såsom Stats-anslag anvisat en summa af Tio Tusen Riksdaler. §• 15. Till understödjande af bär nedan uppgifna arbeten och företag, i och för vattencommunicationernes förbättrande samt odlings-tillfällens beredande, hafva Rikets Ständer, i sammanhang med extra Stats-regleringen, beviljat följande lånebitråden3 emot de vilkor och enligt de föreskrifter, som uti efterföljande 17 §. äro stadgade: l:o till Söderhamns stad, för upprensning af den närmast staden belägna skärgård Femton Tusen Riksdaler; 2:o till Warbergs stad, för fullbordandet af hamnanläggningen vid staden, Tjugu Tusen Riksdaler; hvilken summa dock ej får utgå förr, än planen för arbetets verkställande blifvit af Kongl.
Utsk:t hade flera motioner om grundlagsförändringar att handlägga, men vid deras behandling möttes man i allmänhet af det svaret, att några ändringar i grundlagen ej borde föreslås af det nuvarande Konst.-Utsk:t, hvilket liksom hela representationen erhållit ett misstroendevotum. Efter att hafva till en början bekämpat denna åsigt, fogade jag mig dock efter majoriteten. Förekom så frågan om beviljande af större politiska rättigheter åt bekännare af annan kristen troslära, än den rena evangeliska, äfvensom åt bekännare af den mosaiska läran. Jag kunde icke anse, att denna fråga var af så brådskande beskaffenhet, att man för densamma borde kasta åsido den åsigt, man förut proklamerat, och jag föreställer mig att det för de mosaiska trosbekärmarne sjelfva bör vara af större värde att erhålla tillträde till Statens tjenster på grund al förord af den nya, friska representationen, än al oss, som man förklarat vara utlefvade. Man torde vid denna riksdag hafva gjort alldeles tillräckligt för denna klass af medborgare, då man medgifvit dem rätt att deltaga i val af riksdagsman, och man bör ej ytterligare utvidga deras politiska rättigheter, förrän det visat sig, om man lyckas införlifva den judiska stammen med nationen. Jag vet icke något land, der en sådan sammansmältning lyckats; judarne bibehålla sig alltid såsom en särskild klass, skiljda från de öfriga samhällsmediemmarne, slutna inom sig sjelfva, och de anse sig endast såsom gäster i det land, der de vistas, tte äro kloka nog att draga alla möjliga fördelar af detta land, men de fortfara att anse sig såsom någonting högre, någonting för mera än landets öfriga innevånare. Ingen får någonsin se en judisk qvinna taga tjenst eller bestrida sådana sysslor, utan judarne låta betjena sig af de kristna, och sådant anse de vara fullkomligt i sin ordning. Till erhållande af Statens tjenster torde icke individen såsom sådan kunna sägas hafva laglig rätt, utan eger Staten tillse, alt dess tjenster blifva på bästa sätt skötta, hvadan det beror af Staten att be - 302 Den 18 April e. m. stämma hvilka individer skola tillåtas bekläda dem.
»En allant à la maison, je rencontrai votre père venant du théâtre», läste Maria. »Vid ordet ’théâtre’ skuffade Dina henne betydelsefullt i sidan och hostade. Maria läste vidare. »Se på Ebba och Hedvig, som är’ ute och kasta snöboll! Att det kan roa två så stora flickor», afbröt Dina. Bland en mängd andra flickor sprungo verkligen Ebba och Hedvig ute på gården, klädda i sina vinterkappor och skinnmössor. De hade blifvit rödblommiga och sågo friska och förnöjda ut. »Var du på teatern i går?» frågade Hedvig Ebba och tog henne under armen för att gå rundt omkring gården. »Nej, jag går aldrig på teatern», svarade Ebba. »Mamma tycker inte om det, och jag sjelf har ingen vidare lust till det.» »Du tycker väl inte, att det är orätt?» frågade Hedvig ifrigt. »Jag vet inte riktigt», svarade Ebba och skakade snön från sin sin muff. »Men för det mesta spela de ju sådana dåliga stycken.» »Men tänk dig bara, när man får se det bästa! inföll Hedvig. »När de spela Shakespeare! Det måtte du väl tycka om?» »Jag har bara sett ett stycke af honom», svarade Ebba och slog ned de långa ögonhåren. »Det var Hamlet; men det stötte mig så att se dem framställa en kyrkogård och en begrafning på scenen. Det är allt för allvarliga saker till att så der efterhärma — eller hvad jag skall kalla det. — Och så ligger kungen och ber. När man ber till Gud, skall inte en hel publik sitta och se på. — Det stötte mig också. — Det hela var för resten så onaturligt.» Hedvig ville säga något till försvar för sin älsklingsförfattare, men hon blef stående med öppen mun. Hon visste icke hvar hon skulle börja, och icke heller hvad hon skulle säga. Hon kände på sig, att Ebba i alla fall icke skulle förstå henne. »För resten», fortfor Ebba, som såg Hedvigs förlägenhet, »för resten går jag så litet som möjligt från mamma. Hon är klen, och ingen vet, hur länge vi få behålla henne, så att jag.tycker, att hvar dag jag har henne är så dyrbar.»
En dylik rättighet har, såsom kändt är, till och med utöfvats och anses äfven i vissa läll tillkomma myndigheter, som äro Konungens Befallningshafvande underordnade, såsom städernas magistrater. Den rättighet, som genom 12 § blifvit Kongl. Maj:ts Befallningshaf vande tillerkänd, att, i händelse af försummelse med aflemnandet af sakörslängder, redovisningar och andra handlingar, hvilka enligt uppbörds-förfatlningarne skola af domare afgifvas, genom förelagda vitén förbinda vederbörande till fullgörande af sina åligganden härutinnan, har föranledt den anmärkning, att sådant skulle innefatta en mot 1 Kap. 2 § Utsöknings-Balken stridande inblandning uti hvad till domare-embetet hörer. I afseende härå anser Utskottet sig böra upplysa, att, i anledning af derom yppad fråga, genom Kongl. Bref af den I Mars 1782 förklarades att, då Landshöfding åligger alt, såsom Kongl. Maj ts Befallningshafvande i orten, till verkställighet befordra Kongl. Maj:ts hud och befallningar, de måge komma ifrån Kongl. Majit omedelbarligen eller genom Kollegierne, samt Hof-rätterne genom universaler antydt under-domare å landet att i rättan tid ingifva förteckningar på sakörs-medlen; så vore det utan all fråga att, när under-domare åsidosätta deras skyldighet häruti, Landshöfding eger makt att, genom höters föreläggande, hålla dem härtill. Det ifrågavarande stadgandet uti instruktionen är således grundadt på berörde, långt förut meddelta förklarande. Utskottet kan för öfrigt icke anse, att den Kongl. Majits
Det är först sedan hon tröttnat på José, som hon af ombytlighet och på trots börjar flamma för Escamiljo, hvilken nog ej blifvit den siste, om icke Något mer trots kunde ibland pryda Carmen, om ock vi ej tillråda Luccas tyska bravader. Spåscenen gafs mer å la Galli-Marié, men enligt denna kunde knifven gerna blixtrat fram och rullat på marken i tredje sluttablån. I ett moment i slutscenen kom något nippertipps-aktigt (å la Serpolette) in i framställningen, dödsskriet bör hållas djupare, mer hväsande. Vi påpeka allt detta — men endast som fläckar i solen. I sin helhet trotsar Dina Edling hvilken Carmen som helst, särdeles den lyriska prestationen, der numera hvarken Galli-Marié eller Marie Roze, knapt ens Minnie Hauch kan täfla med henne. Hr Fahlströms toreador hade goda intentioner, men de voro för få och för klent uttryckta. Rösten försvann ibland totalt, såsom i duetten (sista akten), som nu, underbart att säga, blef till en liten cavatina för fru Edling med ett måttlöst långt orkesterförspel, hvarunder publiken såg toreadoren tidtals öppna och sluta munnen. Verkade hr Fahlström för det mesta i det fördolda, så var i stället hr Bruns Don José så mycket ljudligare. Hansmajestät kung Gustaf II Adolf, som annars icke lär ha älskat danskar, anhåller genom oss att få uttrycka sitt nådiga gillande af hr B: s sång, som från högstdensammes piedestal lär ha tagit sig särdeles skön och kraftig ut. I dramatiskt hänseende gaf hr B. som förr sin rol mycket klart. Men han är ej herre öfver sina långa armar och ben och i ifvern att spela duktigt förstör han flera musikaliska fraser, t. ex. slutfrasen, som lidelsefullt legato kan sjungas lika öfversiggifvet, som med hr Bruns staccato-rop, att ej säga tjut.
Med sådana tankar lemnade jag min mamma Segerman. Hennes välsignelse följde mig, och min Johannas glädje var den, att till ferierna få återförvänta mig hem. Detta betraktade hon som glanspunkten af sitt unga lif. En dimmig höstafton kom jag till Borgå. Det höga domkyrko-tornet var insvept i töckenmanteln och från ett och annat fenster glindrade ett ljus. Det var ödsligt på gatorne och hvar helst jag såg, kunde jag ej upptäcka något bekant ansigte. Ändtligen stannade min reskärra framför Ekonomie-Mästaren Surstedts port, en man som höll kasern, om jag så får säga, för skolpojkar och gymnasister. Här skulle jag taga in. Rummet, som var ämnadt åt mig, kändes kallt och var dystert; en dank, som fru Surstedt skickat upp, sken dunkelt på bordet och utgjorde hela illuminationen för min ankomst; en säng utan sängkläder, ett par rankiga stolar, ett litet bord, hvarå ännu funnos tecken efter målning se der mina möbler. Jag satte mig ned till begrundande. Aldrig hade jag kändt mig så ensam och öfvergifven. Min kassa var temligen liten och "hushålla" var mamma Segermans sista ord, då vi skiljdes. Jag afbröts i mina betraktelser af min värd, som stack in sitt fullmånsansigte genom dörren och snart praktiserade hela sin jemntjocka figur in i rummet. "God afton herr Ham Ham Hamster, ville jag säga," helsade herr Surstedt. "Jag vill tro, att herrn tycker om rummet; jaha, ett temligen beqvämt rum, jaha jag skulle bara fråga nämna, att om herrn vill ha sängkläder"... Ja visst vill jag det. Jaha, visst... ja, jag hyr ut sängkläder; ett bolster, två kuddar, ett örngått, ett lakan och ett stoppadt täcke; dessutom en byrå, der herrn kan ha sina saker uti jaha den sednare för tre riksdaler i termin, jag har ganska goda byråer, fast de ej äro för granlåt jaha; likaledes kan herrn få hyra en mathemtare. Ja så ja, om herrn ville vara god och ställa om hvad jag kan behöfva.
Med fullt erkännande af vigten af detta fenare hänfeende, begagnar Conftitutions - Utlkottet detta tillfälle att yttrs fin öfvertygelfe , att det är i denna omftändighet, forn grunden till den känfla af redbarhet och eget värde bör igenfökas, hvilken få fördelaktigt*utmärker Sveriges Allmoge och hvilken derföre, ehvad förändringar kunna inträffa, måfte alltid med få mycket mera forgfällighet bevaras. Utfkottet måfte änteligen, med upprepande af hvad det redan anfört om vigten af en känd och genom vanan helgad inrättning, tillägga den erinran, att om menskliga pasfioner bäti igenom deras inbördes motvigt kunna uppväga hvarannan, är den inrättning forn redan länge gifvit och tyckes ännu vidare förfäkra om möjligheten att uträkna deras gäng och deras fyftemäl , ej den forn utan noga pröfning bör förkaflas, att änteligen uti den igenom fe, nafle Stats - Författningen infördo Nämnd , till afgörande af de frågor uti hvilka 2.'ne Stånd liadnat emot hvarannan, den overkfamhet och det ärendernes flillaftående är förekommit, forn annars af Stånds - fördelningen kunde befaras. % t är fåledes blott för Grundlags - Frågor forn Ståndens fammanftämmande beflut erfordras och Utfkottet anfer detta vara ett äfven få verkeligt behof forn visligt fladgande för Grundlagens orubblighet. Men då Utfkottet fåledes tror Ug hafva medgifvit allt hvad iom för närvarande Reprefentations bibehållande kan anförås, tror det fig äfven fkyldigt att ej dölja defs brifler, DefTe äro utan tvifvel af flera flag. Dela fådane forn bero af Sundens fammanfättning och af ofullkomligheten i grunderne för Reprefentationen inom hvart färfkilt Stånd, dela fådane forn äro orättvifa emot viffa Claffer Med, borgare i det de utcfiuta viffa betydliga delar jitaf dem, dels änteligen fådane forn bero af fjelfva
(866) P LATS I SKOLA ELLER FAMILJ PÅ NYÅRET ELLER TILL VÅREN ÖNSKAS AF BÄTTRE, ANSPRÅKSLÖS, MUSIKALISK FLICKA, SOM NU GENOMGÅR FRÖKEN LUNDINS OCH HANDARBETETS VÄNNERS KURSER; ÄR ÄFVEN KUNNIG I KONSTVÄFNAD. SVAR TILL » 24 ÅR », BOKH. A. B. MINERVA, STOCKHOLM. (868) E N PÅLITLIG OCH SNÄLL FLICKA FRÅN LANDET, NÅGOT KUNNIG I MATLAGNING SAMT VAN VID INOMHUS FÖREFALLANDE GÖROMÅL, ÖNSKAR GÅ FRUN TILLHANDA SAMT BLIFVA ANSEDD SÅSOM MEDLEM INOM FAMILJEN. HELST I ETT TROENDE HEM. SVAR MÄRKT » A. L. » AFHÄMTAS PÅ NORRTELJE POSTKONIOR (ADR. NORRLELJE). ALLM. ALLM. FILIAL: 1 I ' armmätaregatan 1. E N 19 ÅRS FLICKA, NÅGOT KUNNIG I LINNESÖMNAD, STRYKNING, VÄFNAD, HANDARBETE SAMT MUSIK OCH VILLIG DELTAGA I ALLA INOM ETT HUSHÅLL FÖREKOMMANDE GÖROMÅL, SÖKER PLATS NU GENAST ELLER LÄNGRE FRAM, EVENTUELT 1 JAN. SVAR EMOTSES UNDER MÄRKE » 18 / 3 ?50 », ADRESS S. GUMEE; II ANNONSBYRÅ, STOCKHOLM. (G. Qrebro Kex Bäst! * Billigast! l: m a UNG, BILDAD, NÅGOT MUSIKALISK FLICKA, MED GLADT LYNNE OCH GODT SÄTT ATT VARA, SÖKER PLATS ANTINGEN SOM SKRIFBITRÄDE OCH HJÄLP I HEMMET ELLER Å KONTOR.