Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Revisorerne anse, att Stuteri-Öfver-Styrelsens Räkenskaper borde innefatta en sammandragen Redovisning för alla de Statsmedel, hvilka inom Riket användas i och för Hästafvelns förbättrande och Stuteriernas underhåll, medlen må för öfrigt disponeras af Öfver-Styrelsen directe eller af Stuteri-Cheferne, enligt gifne allmänna föreskrifter; och Revisorerne fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på angelägenheten att uti redovisningssättet en så beskaffad förändring måtte till vägabringas, ej mindre för att vinna en fullständig, hastig och klar öfversigt af denna gren utaf administrationen, än ock för att derigenom bringa öfverensstämmelse emellan de serskildte Redogör elser ne, hvilket för de år, hvars räkenskaper utgöra föremål för Revisorernes närvarande granskning, ingalunda ägt rum. Revisorerne hafva låtit upprätta nedanstående Sammandrag af Redogörelserne, hvilket utvisar hufvudsakliga förhållanderne, ehuru vissa specialiteter ej kunnat upplysas af tillgängliga handlingar. 151 Debet. B al ance från föregående året: Tillgångar: i Stuteri-Öfver-Styrelsens Cassa vid Strömsholms Stuteri, behållning vid Flyinge dito dito vid Ottenby dito dito Ar 1834. • serskildt an viste » diverse inkomst Strömsholms Stuteris: af Stats-Anslag från Stuteri-Öfver-Styrelsen » dito, som ingått directe » diverse inkomst Flyinge Stuteris: af Stats-Anslag från Stuteri-Öfver-Styrelsen • dito, som ingått directe » diverse inkomst ... Bal ance till påföljande året: Bal ance från föregående äret: Skulder: vid Strömsholms Stuteri 2,560:43. — 225: vid Flyinge Stuteri 444: 6. 9. 217:46. «\ vid Ottenby Stuteri 1,000: 4,331:15. 9. Stuteri-Öfver-Styrelsens: Disponeradt till Stuterierne 11,500: 16,831:33. Strömsholms Stuteris:
Detta skedde stundom af politiska skäl, och redan reformationen hade i icke ringa grad denna omständighet att tacka för sin framgång. Exempel saknas också icke, att dessa små stater, som icke kunnat täfla i politiskt inflytande, satt sin ära uti att lysa med de första namn i vetenskap och konst. Den närmaste tiden har i Weimar ett sådant att uppvisa. Man kan icke tänka sig något mera lysande, än det lilla Jena, inom hvars murar Schiller, Fichte, A. och W. Humboldt, F. och A. W. Schlegel, Schelling, Hegel, Ilgen, Hardenberg (Novalis) på samma tid lefde och verkade, medan Göthe från Weimar besökte deras sammankomster. Men antingen politik eller furstarnes kärlek för vetandet dertill gifvit anledning, har likväl sålunda vetenskapsmannens anseende stigit, och denne varit den enda af serskilda staters regeringar och undersåter hyllade och eftersökte. Likasom han varit den enda, som ansett hela Tyskland för sitt fädernesland, så har också hela Tyskland endast i sina vetenskapsmän känt sig äradt, icke i sina regenter, härförare eller statsmän. Vetenskapsmannen har sålunda, äfven hos utländingen, representerat Tyskarne såsom nation; men den tyska nationaliteten har försvunnit i den tyska lärdomen. Ju mera dock den tyska vetenskapen visar sig betydande för nationen, en desto mindre glädjande sida framvisar det andra hufvuddraget i nationens karakter, förnöjsamheten. Uti sig innebär denna naturligtvis intet nationalmedvetande. Nu har också vetenskapen, i följd af den absolutistiska statsförfattningen, blott lätt kunnat beröra politiken och derigenom varit stängd från den sfer af andens verklighet, der den omedelbarast kan hafva inflytande uppå nationalmedvetandets utveckling. En annan sida, nationens religiösa vetande, har till följd af den papism, som äfven snart bildade sig inom protestantiska kyrkan, varit likaså afsluten från vetenskapens inverkan, och den stora massans religiösa vetande har stadnat vid liknöjd, tanklös vana och auktoritetstro. Hos denna har sålunda förnöjsamheten blifvit okunnighet om och liknöjdhet för lifvets högre intressen.
Öm den nu föresiagne paragraphen winn r Högloft. Ridderskap» och Adelns bifall, torde Le »wenne uri den projectcradeiustrnclionen efterföljande tztzuw, afwcn som den nionde icke behöfwa na» gst särskildt rum. De innefatta detzutom stadgandcn af en hö ist obestämd egenskap, och torde det abid blifwa l,ka omöjligt för Justilisa-Ombudslnannen, alk, innan en förbrytelse blifwit behörigen undersökt och pröswad, bedöma grunden och afftgten af.densamma, som ett sävant, vä förhand fäldt omdöme, alcid bliswer för Medborgare wädligr.
Herrvon Lcliultrenkeim, vavist: ven frägan bwarvm nu ventileras, är alldeles särskild ifrän den som af Bonde - Ständct i dag blifwit wäckt, hwilken äter är af natur att Proposition derpä ej kas göras. Grefwe öst ö r n 6 r. Säsom Ordförande i Banco - unkotlet är 1822 torde Ridder» skåpet och Adeln tilläta mig att fä omnämna de skäl hwarpä Banco - Utskottet grundade sitt beslut rörande det Hedekwärda Bonde - Ständers inträde i Banqurn. Banco-Utskottet fann att Bonde-Ständet med sin 1ZZ2 Den 4 October fbrmögenh-t borde answara för en lika summa som be andra z Ständer, hwar för sig i DanquenS behällna Fond ägde, och för akt undwika att DanquenS gbromäk skulle stadna i owcrksamhet, dä wid vote-ingrn twänne Ständ stadnade emot twänne, ansäg Banco» Utskottet rättwist att.Banquens boflut skulle rättaefter de twänne Äldsta Grändentanka. Utskottet trodde sig i detta sitt beslut hafwa sä mycket mera skäl, som Bonde - Ständer wid BanqucnS inrättande formc» ligen afsade sig allt deltagande och styrelse af Banquen, säsom dertill ej ägande erforderlig skicklighet, och dä detta Ständ nu öfwer 102 är derefter begärde fä deltaga i Banco-Förwaltningkn, och Riket redan genom de g:ne andra Skändcns ätgärd sä mycket af Banquen wunnit, och flera millioner af densamma till Rikets behof blifwit kemnade, sä tyckte Utskottet det wara billigt» att wid voteringar pluralitcten pä ofwannämnde sätt utröntes. Detta Banco - Utskottets beslut blef Bonde«Ständet communiceradt, och de förklarade sig nöjde att pä ofwannämde wilkor inträda i Banquen.
En af mina första önskningar som ung fru var att kunna få hushållspengarne utbetalade på bestämda tider och med en bestämd summa för hvarje gång. Men Albert, som dock är en stor ordningsman, ville märkvärdigt nog inte gå in härpå. Jag har frågat honom, om han tror, att det går mera åt, när jag får en större summa på en gång, och jag har retat honom med, att han var snål och » om sig ». Men han svarar alltid mycket lugnt, att de penningar, som ligga i min låda, förränta sig icke, och att det för öfrigt i affären (han är köpman) inte ens alltid är möjligt att skaffa 100 eller 200 kr. precis den l:sta eller 15:de i månaden. Jag har försäkrat, att jag i så fall godt kunde vänta till den 2:dra eller 16:de — men nej, han är orubblig. Vi ha nu i fem år haft det ställdt ungefär på detta vis: Jag frågar, om jag kan få litet mera pengar. » Hur mycket behöfver du? » — » Å h, jag tar så mycket jag kan få, jag, » svarar jag, fortfarande vid godt humör. — Han (affärsmässigt): » Ja, det tror jag nog, men hur mycket behöfver du? » — Då blir jag allvarlig: » Det allra minsta jag kan hjälpa mig med är 5 kronor. » — » Nåväl! Var så god, här äro 10 kronor. » En annan gång, fredag kväll, sitta vi båda i all trefnad tillsammans i hvardagsrummet. Hau läser sina tidningar, och jag spekulerar öfver, huru jag, utan att störa friden, skall kunna påminna honom om, att jag måste ha pengar i morgon. Och med verklig ängslan tänker jag på, att det behöfs rätt mycket också, denna gång. En skomakarräkning skall betalas — smörbyttan är tömd, och det måste skaffas mera ägg, kaffe, öl, för att inte nämna bröd, stek, grönsaker oeh frukt till söndagen. Något af detta tar jag ju » på bok », men våra fasta leverantörer ha icke allt, sä det behöfs också reda pengar.
Artilleriet anställas, hvilka, i fredstid tillvande vid det arbete, som af dem fordras under fälttåg, blifva af stor nytta, derigenom, alt uppkommande bristfälligheter å materielen genast kunna iståndsättas, och vapnet således i complett skick en längre tid, än som annars kunnat ske, vara verksamt.. Stats-Ut skot Vits Uti. N:o ät;. »3 Då Artilleriets materiel äfven, i Utskottets tänka, blifver bättre vårdad och vidmagthållen, om tillvande och skicklige arbetare alltid äro att tillgå, och att den för desses underhåll erforderliga utgift fullt godtgöres genom materielens längre användbarhet, tillstyrker Utskottet, att på Stat må uppföras 3a Batteri-handtverkare med ao R:drs årligt anslag för hvardeia, utom underhållet i'Numer; eller ... 6/{p. — g') 1 manskapets gageär tillökning föreslagen, nemligen vid Svea Artillerie med en sammanräknad summa af 5,629 : /fi. och vid Wendes af . 912. — ■0754m 43.. som, då derifrån afgå, hvad vid Götha ArtillerieRegemente, genom vidtagen reglering, kan besparas .. « •• •’ • *’ . .* —•
Under sådana förhållanden kunna de ej återfå sin rätt till skogsfång annorlunda, än genom R. St:s bemedling hos K. M. Det är derföre som desse häradsboer hafva, genom sin fullmäktig, vändt sig till R. St. för att kunna få sina besvär åter upptagna och undersökta. Jag har enskildt talat med Frih. Palmstjerna om detta ärende, och han var icke häremot, synnerligen som kronoparken å Omberg ej ännu är fullkomligen reglerad, så att det lätteligen skulle kunna beredas desse häradsboer en dylik utsyningsrätt vid den ännu föreslående omregleringen. Det är derföre Utsk. tillstyrkt att, så vida K. M. linner ”Dahls häradsboer äga giltiga 11* 164 Den 19 Juli. anspråk på tillgodnjutande af ifrågavar. utsyningsförmån”, K. M. täcktes förunna dem densamma. Jag tror således att betänk, är grundadt och anhåller om bifall dertill. Hr Rosenblad, Bernh.: Just de upplysningar, som helt och hållet saknas i betänk., och hvaraf en del nu äro af Frih. von Kraemer meddelade, samt hvilka i öfrigt äro mig kända, föranleda mig än ytterligare att instämma i Gr. Lagerbjelkes yrkande å afslag af förevar, hetäuk. K. M. har nemi., efter de är som äro af Utsk. citerade, låtit helt och hållet för Kronans räkning omreglera Ombergs kronopark, och dervid har K. M., för de ganska tvifvelaktiga anspråken på rätt till mulbetes och skogsfångst m. m. som i gamla tider varit invänarne i kringliggande trakter af gunst och nåd förunnad, har K. M., säger jag, anvisat dem ersättning derför i den ganska dyrbara Dags måse, och således betalat ett ganska tvifvelaktigt rättsanspråk på ett ganska dyrt sätt. Om det nu möjligen skulle vara någon invånare i Dahls härad, som dervid af en eller annan orsak ej vunnit ersättning; så finner jag, lika med Gr. Lagerbjelke, det vara fullkomligt olämpligt å R. St:s sida alt dervid fästa någon slags uppmärksamhet hos K. M., eller att i detta fall göra hos K.
— N:o 54. i anledning af väckt motion i fråga om serskilda belo - 10 — A — ningar för skogsplantering å de så kallade Svältorna i Elfsborgs län. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 55. i anledning af väckt motion om förvärfvande för Statens räkning af förra allmänningen Trenningshult och Kronoskattehemmauet Tvenningen. •— N:o 56. i anledning af väckt motion om tillägg till tolfte punkten af Instruktionen för Postmästare d. 16 Februari 1707. (N:o 49.) — N:o 57- i anledning af väckt motion om ändring i det arfvode Postförvaltare ega beräkna sig för tidningars afsändande. — N:o 58 i anledning af väckt motion om lika mått öfver hela Riket, å den i hemmans-räntan ingående spannmål. IV. B. 121. A. 126. — N:o 59- i anledning af väckt motion om upphäfvande af 84 § i Kongl. Maj:ts nådiga förordning d. 6 September 1842, om truppers och persedlars fortskaffande. IV. B. 121. A. 126- — N:o 60. i anledning af väckt motion om tillägg till 28 § uti Kongl. Majrts nådiga Instruktion för justerare af mått och vigter d. 31 Januari 1855. IV. B. 121. A. 126- — N:o 61-i anledning af väckt motion om föreskrifters meddelande vid vägning af spannmål. IV. B. 121. A. 126. E. 211. — N:o 62 i anledning af Eiks-ståndens beslut, rörande Betänkandet N:o 30. angående de vid större allmänna arbeten anställda personers religionsoch sedlighets vård. IV. B. 209. V. 62, 81. E. 175- — N:o 63. i anledning af väckt förslag om utfärdande af ny författning till skyddande af landets fornlemningar.
Antropophagen hotar slutligen att äta upp Mathæus, om han längre talar om sin Gud, och han har redan bitit i honom, då en erkeengel kommer, frälsar apostlen och drifver bort menniskoätaren med sitt svärd. — Sc. 8. Jacob d. ä. Jacob d. y. och Simon dragas inför öfverstepresten Hannas; som anklagare uppträda en bildsnidare, två skomakare och två bönder. Bildsnidaren klagar, att han blir bragt till tiggarstafven, om han efter deras bud ej skulle skära afgudabilder. Den ene skomakaren beklagar sig öfver att apostlarna förmena honom arbeta om söndagen; den andre säger, att då de till honom sagt detsamma, hade han laskat dem, bedt dem veta hut och lagat att de kommo fyrfota ut ur verkstaden, men då hade de gått upp i templet och läst öfver honom en fanders text. Den ene bonden har likaledes att beklaga sig öfver att ej få plöja på söndagen, oaktadt lördagen är den rätta sabbathen. ”Skulle wij ha twå Sabbather i weckan, Så hadhe wij hwarken Brödh eller dricka” den andre berättar i ett temligen slipprigt tal, att apostlarna förbjudit honom att lefva med den qvinna han tagit till sig, sedan han förskjutit sin hustru. Hannas dömmer dem till döden, och anklagarna slå dem, innan de utföras till afrättsplatsen475. — Sc. 9. Apostlen Johannes förtäljer i en monolog, att han ensam är qvar, sedan alla hans medapostlar lidit martyrdöden; han har länge bott på Pathmos och der fått i ostörd ro predika. Härmed tycker man stycket kunna vara afslutadt; men en så god och ifrig lutheran som Brask kunde ej släppa ur händerna ett tillfälle att förhärliga Lutherdomen och gifva de andra kristna kyrkorna ett sidohugg. Derföre tillägges ännu en martyrscen, och den nye martyren blir Luther. Tranio och Lyco, f. d. Sauli handtlangare, utfästa sig att med svärd och eld utrota kristendomen.
December förlidet år afgifna berättelse jemväl intagne tabell, som utvisar ej allenast de i stat förslagsvis beräknade utgifter och inkomster i och för arbetens bedrifvande med fångar och krono-arbetskarlar, utan äfven de belopp, hvartill dessa utgifter och inkomster verkligen uppgått, äfvensom nettoinkomsten, fördelad på hvarje med påräknad inkomst utgjordt dagsverke och på samtlige utspisade portioner (se vidfogade tabell). Och visar sig häraf, att, äfven under ar 1858. inkomsten af fångarnes arbeten varit lägst vid straffoch arbetsfängelset för qvinnor i Götheborg, men deremot högst vid de för qvinnor afsedda fängelserna i Norrköping och Stockholm. Fångvårdens hela inkomst af ifrågavarande arbeten har under åren 1854—1858 uppgått till här nedan upptagne belopp, hvaraf synes, att berörda inkomst under revisionsåret varit lägre, än under de närmast föregående 2:ne åren. Den har nemligen utgjort: Beträffande helsovården inom fängelserna och Krono-arbetskorpsen, inhemtas af vederbörande Läkares uti Fångvårds-styrelsens berättelse intagna redogörelse, bland annat, att antalet sjuka under revisionsåret utgjort 6,350, att af dessa 192 afiidit, deraf å straffoch arbetsfängelset på Långholmen omkring en tredjedel, samt att följaktligen såväl antalet insjuknade som döde under revisions-året är mindre än år 1857, då de förra utgjorde 6,584 och med döden afgingo 332, — 156 — Kostnaden för medikamenter vid de olika fängelserna har varit betydlig; men sedan dels för att minska denna utgiftspost, dels för att åstadkomma önskvärd enhet, utan att likväl behöfva minska möjligheten af en rationel sjukvård, Styrelsen låtit aftrycka och till vederbörande Läkare vid rikets fängelser öfversända exemplar af den utaf Kongl. Maj:t till begagnande i nåder anbefallda Pharmacopma Militaris, lärer, enligt hvad Styrelsen yttrat, anledning vara att antaga det denna åtgärd skall medföra enkelhet, reda. och ändamålsenlig besparing inom fängelsernas sjukvård. § 7. I öfverensstämmelse med Kongl.
Hvem har för öfrigt fått magt att bestämma det hvarje gosse inom 2:ne år skall utvickla hvad han duger till. Linné gick 5 år i skolan och fick af sine Lärare endast det vitnesbörd, att han vore en vild maskstungen Btam, som blott skulle lemna surkart till frugt. Troligen är Linné ejdet enda exempel på per^ söner, som i sin ungdom haft svårigheter för det yrke de med utmärkt beröm idkat vid rnognare år. Jag har anmärkt i mitt dictamen det missförhållande , att det å ena sidan fordrades att känna tvenne främmande språk och hafva genomgått usta Eoken af Euclides, samt å den andra, att kunna läsa skrifven handstyl. Utskottet har sagt, att epithetet Svensk, blifvit utglömdt framför ordet handstyl. Detta Den 6 Junii e. ni, är sannerligen ett argument, som kunde pa§< sera i en discurs, då man ej har annat skäl att gripa till, roen icke i ett Utskotts Betänkande, I äldre tider lärde man sig på en gång fractur och antiqva, och det i frågavarande stadgandet enligt hvilket det ena skall anses, som en större fullkomlighet än det andra, är ett påhitt som vi blott hafva UppfostringsComiteén att tacka för. Val har Utskottet sagt, att det åt Latinska Språket lemnade företräde försvarar sig sjelf, men har ändå velat ytterligare försvara det, med den erinran, att det språket talades och skrefs af våra stora Konungar och stora män under Rikets mäst betydande tider. De fleste af desse Konungar och man nyttjade också allonge peruker, skulle vi då icke också göra väl att äfven härutinnan träda i deras fotspår? Den ena slutföljden är fullkomligt lika bristande som den andra Att man i Skolorne läser och grundligt läserlatin, har jag ingenting emot, men att denna läsning, och mindre den, än att skrifning och talning af latin göres till nästan uteslutande hufvudsak, kan visserligen ej leda till annat än till pedantisme. Språkkunskap är sj^lf icke bildning , den är blott ett medel till bild-' ning och icke bör det ena medlet uttränga det andra.
Den, som, med gillande af Stals-Utskottels Utlåtande, anser Kongl/ Maj:ts Nådiga Proposition om ett anslag af 3,3oo R: Jr för hvartdera Universitetet, för tillökning i Lärarnes löner, icke böra beviljas, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, varder berörde anslag bifallet. 56:o De af Utskottet tillstyrkta löner för 2:ne nya Professorer vid hvarldera Universitetet äro af 3:ne Slåndj bifallna; men hvad vidkommer Ulskotlets hemställ n, att dervid måtte fästas det villkor, att föreläsningar vid begge Universiteten hädanefter hållas öfver Rikets Grundlagar och conslitutionella institutioner, hvilken hemställan Borgare-Ståndet bifallit; så har Ridderskapet och Adelil beslutat den förändring, alt, i stället för orden 'Vonstitutionella institutioner’* skall begagnas ordet "samliälls-inrättningar”, samt Preste-Ståndet ansett Rikets Ständer böra, såsom önskan till Kongl. Maj:t, framställa hvad Utskottet såsom villkor föreslagit. Bonde-Ståndet har deremot icke meddelat serskildt beslut öfver Uts kottets-berörde förslag, hvadan Utskottet om sådant beslut anhåller. Derjemte har Utskottet funnit sig böra inbjuda Ridderskapet och Adeln alt uti Borgare-Ståndets beslut sig förena. Om denna inbjudning antages och Bonde-Ståndet äfven godkänner Utskottets hemställan, utgör den Rikets Ständers beslut. Antages 54 Stiits-TJlskotlets Memorial, 'N.-o 3of. åtel icke inbjudningen, men Bonde-Ståndet sig med Ridderskapet oell Adeln eller Borgare-Ståndet förenar, är genom 3:ne Stånds beslut afgjordt, alt den ifrågaslällde föreläsningen skall utgöra villkor för anslagets beviljande och i sådant fall blifver Ridderskapets och Adelns beslut contra-proposition vid den blifvande voteringen.
Hem man beräknade till 20 Mantal af hela Hellefors Silfver och Jernverks RecognitionsSkog, således upptages berörde Skog i stället för Inägor samt den öfverblifvande Skogsmarken beräknad efter 2363 Tunni. 6 Kappl. på helt Hemman - Sta Hvilka 6,386 Tunni. 30II Kappl. beräknade efter Savolaxska Methoden till minsta afgiften ■§■ öre Sunt, utgöca SkogsHemman Skattlägges således till Två och -J-I Mantal med följande Räntor: Jordebok» R antan. Penningar . — *—* 7* 7 Skepp:d 2 3 Lisptd Tackjern å 2 sk. r. Landtogs•gärden Ärliga hjelpen Boskapspenningar SkjutsfärdsPenningar 5 I815 nu ej kommer att beräknas. Förestående Räntepersedlar äro utom Tackjernet efter Method och Ortens undervisning uppförde , samt i stället för OssmundsJernet, som hittills i Bergslagen varit vanligt, med underdånig anledning af Kongl. Majtts Nådiga Bref den 21 Jan. 1813, förrberörde TackjernsRänta såsom lämpligast i Bergslag, efter Iironovärdi upptagen; för öfrigt äro Ärliga och KongsHästar bibehållne efter vanligheten på Mantalet, helst desse Räntor ej bero på Markegång, utan efter undervisningen förvandlas i Contant , de förre till 12 sk. och de sednare till 4 sk. stycket. Sålunda vara undersökt, befunnit och skattlagdt intyga. Gustafström Ut supra M. Arnqvist. J. Nyman. Abr. Moblad. (L. S.) CL. s.) (L. s.j Olof Pettersson Anders Nilsson i Damshyttan. i Bomshytta. Denna Skattläggning är i XandsCpntoiret granskad och riktig befunnen. Carlstads LandsConloir den 13 December 1815* E, F. Norrman. Lit. A. Tiil SratsUtsk.
Hon har en god röst, jag har ofta hört henne sjunga i trapporna skiljaktiga strofer, och det har, Gud förbanna mig, blött upp mitt hjerta. Och se nu, det lyckades; hit har kommit en ung man, som med lärdom och förmodligen ädla dygder äfven förenar den lyckliga förmågan att förstå musiken, att utöfva den, ja att kunna lära andra den. Ja, den förmågan har herrn, det säger jag, herrn, som så särdeles liknar den der ungdomsvännen, hm hm ... hvad var det nu igen för ett namn. Stöd mitt minne. Baronen, som småskrattande afhört större delen af denna harang, snörpte mot dess slut ihop den obehagliga underläppen och kastade på von Nit en otålig blick, hvilken hade den verkan, att denne steg upp ifrån sin stol och med ett au revoir lemnade rummet. Sedan han väl var borta, smålog baronen och sade: – Magistern förstår, att vi här i huset ha en sådan der gammal muntergök, som just icke spottar i glaset och till följe deraf icke håller rätt tand för tunga. Jag har också rätt ofta blifvit choquerad öfver hans talträngdhet; men som han i min ungdom gjorde mig rätt artiga tjenster, så har jag beslutat att lida allt det der ... ja, jag har inte ens hjerta att neka honom hans behöriga qvantum spiritus; jag tänker som så: efter han, stackars gubbe är så förtjust i varan, hvarföre skall man då neka honom den? Nu hoppas jag magistern förstår mina motiver. Harald bugade jakande. Kammarjunkaren v. Assar vände sig till fröken Irene med anhållan, att hon ville sin tur traktera med musik. Irene gick till instrumentet, valde ut ett häfte ifrån sin notpacka, besåg några sidor deri och lade det åter bort, liksom hon ansett det för orätt att ha noter uppslagna, då hon ändå kunde dem utantill. Hvad hon nu spelade, var den Andante i Triot, Op. 97, om hvilken en af Beethovens beundrare gjort den intressanta upptäckten, att orden, utan allt behof af förändring, finnas i Göthes Faust XII, 180. Och sättet huru hon spelade gjorde Harald varmt om hjertat.