Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så passerade vi en lång bro, afdelad med ett staket, mot hvilken vattnet redan slog i de mest hemlighetsfulla vågor. I grottans mycket trånga inloppsbassän, väntade vimpelprydda båtar med kullor till roddare. Allm. T. R i k s 163 - Allm. T. I D U N 1897 » Tycker du, Ruffen, » sa jag, » att dalkullor och poesi passar riktigt bra ihop? För mig sköljer de buteljer, hvar jag än ser d e m! » » Nog hade sjöjungfrur varit bättre, hä hä, » sa Ruffen. » Eller tritoner, biåsen nu alla, » sa jag, » eller sjömanspojkar, eller — » Vi hade tur nog få en båt alldeles för oss själfva. Så stötte kullan med sin breda åra ut från verklighetens hårda kust, och så gledo vi sakta in i sagans hemlighetsfulla dunkel, jag med en den mest förtjusande förnimmelse af, att något slags andeväsen just i detsamma passade på och trillade en hel mängd iskalla hagel efter ryggraden på mig. Första hvalfvet svek mig litet, fast det var mycket väl försilfradt och väl upplyst med flera slags ljus. Jag var nog inte i stämning ännu. » Tänk hvad champagnehylsor och annan staniol det gått åt till det här? » sa Ruffen. » Tyst, Ruffen, » sa jag förgrymmad. Nu vek båten om ett hörn, och så kom vi till ett hvalf med alldeles samma slags klippor, men ljuset däremot växlade i de mest förtjusande färger. » Ser du det illuminerade vattenfallet, Ruffen lilla? » sa jag. » Nää, » sa Ruffen. » Där till vänster. Det är sagolikt skönt! ! » » Jag ser det inte, » sa Ruffen. » Då måtte du vara blind då, gubben, » sa jag, » Där — borta — till • — vänster! » » Jaså ja, nog ser jag det där alltid, men vattenfallet • » » D u kan väl inte begära, att de ska ha Niagara här inne, häller? » Nu vek båten af igen, och så igen, och så öfverströmmades vi af det ljufvaste månsken från en sol i taket med blomster omkring, men klipporna voro fortfarande de samma.
Ut Supra. S D. Föredrogos å nyo och gillades följande Statsutskottets den a6 sistledne Maj afgifne samt dan 6 dannes eftermiddagen på bordet lagde Utlåtanden; Ä*n *5 Junti e, mi N o I83. I anledning af Riksens Stander* Revisorers år 1822 framställde anmärkning, rörande oredovigte spannmåls upphandlingsmedel i Wermlands Län. N:0 186. I anledning af Riksens Ständers Revisorers år 1820 framställde anmärkning, förande 5oo tunnor hafre, som år 1S18 biefvo »•sände till Norrige. N:0 1 87- I anledning af Riksena Ständers Revisorers år 1S20 framställde anmärkning röraode 11,000 R.dr Banco förskjutne medel till Lyckeby Qvarnars reparation. No 1S 8- I anledning af Riksens Ständers Revisorers åren 1820 och 1S22 framställde anmärkning, rörande utlemnad Koppar till taktäckning å Kongl. Slottet och Hennes Kongl. Höghet Prinsessans Falais i Hufvudataden. I anledning af Rikeens Ständer* Revisorers anmälan, röraede det lör Bagar*- Embetet i Hufvudstaden år 1818 anslagne pärti Båg. I anledning af Riksens Ständer* Revisoiers år 1820 gjorde anmärkning, rörande förhöjning i Spanneinåls-upphandling*-prir sen för Skaraborgs Län. N:o 192. I anledning af Riksens Ständers Revisorers 1820 framställde anmärkning, Den 25 Junii e. m. vid ett Herr Öfversten Conrad Åkerhjelm beviljadt spannemåislåa i Umaå Magazm. I anledning af Riksens Ständers Revisorers år 1820 gjorde anmälan om oliqviderade förskotter af Majorea Coijet samt HofMarskalken Löivenskjöld. I,anledning af Riksens Ständers Revisorers år 1820 framställde anmärkning, rörande verkställde spar.nemålstransporter land-" vägen från Wadstena till Ö ebro.
Thord lät hela hjorden manövrera, så vi skulle få se den i marsch — det var en ståtlig syn! »Men hvar är Thords två grannaste dragare?» sa jag. »Dem har den store anden tagit», sa Thord undvikande. Och som jag af erfarenhet vet, att det aldrig lönar bjuda till få en lapp att svara annorlunda än han vill, så gjorde jag inga frågor, fast nog hade jag mina tankar för mig om hvilka som spelat den store andens roll, nu som vanligt. Gammelmor hade under tiden bredt ut hudar i kåtan, kaffepannan, svart som sot, dinglade på sin krok öfver stockelden, medan röken ringlade ut genom taket, och så slog vi oss ned som turkar med benen i kors. — Ruffen och jag med — till allmänt jubel — medan hundarna, aflösande hvarandra på ett riktigt militäriskt vis, litet emellan stack in sina spetsiga nosar för att se om det vankades något extra — och det gjorde det —. Jag hade särskildt tänkt på dem. Genom tältöppningen såg man de sex hundra vackra, brungrå, böljande renryggarna midt inuti ett rosenderödt snöglitter, som djurens hofvar rörde upp — och så — på afstånd — skogen — och vidderna belysta af solen, och hafvet, oändligt och hvitt! Ja, det blef en af de taflor som hjärnan fotograferar — och gömmer! På aftonen satt vi kring brasan hemma och talade litet om utfärden. »Obegripligt», sa Kullen tankfullt, »att medan man i Sverige samlar miljoner och bygger miljonhus till förvarandet af våra etnografiska skatter, så litet görs för att skydda och bevara det mest etnografiska och mest intressangta vi äger — lapparna!» »Ja», sa jag, »inte förstår jag mycket nyttan af det där etnografiska samlandet — fast nog är det rysligt bra att bli af med en hop skräp, som man eljest då rakt inte visste hvar man skulle göra af, men att lefvande föremål ska ha vård framför döda, det tycker jag faller af sig själft.» »Lapparna är en landsplåga», sa kronofogden kort. »För hvem?» sa jag stridslystet. »För nybyggarna, först och främst!»
Det är derföre jag motsätter mig det förmedlingsförslag, som här, ehuru erkännande dess goda mening och afsigt, af Hr von Koch blifvit framstäldt. Det är genom tillfälliga begifvanden, af temporära afgifter till olika föremål, våra grundskatter uppkommit. Ett åtagande af en viss bestämd afgift ifrån de skjutsningsskyidige, för exempel en tid af 10 år, som den åberopade talaren föreslagit, om jag eljest rätt upfattat förslaget, befarar jag skulle komma att leda till en ökad titel ibland de ordinarie räntorna, och det är dertill jag ej vili bidraga, då jag anser den skjutsningsskyldige jordegaren vara uti sin fulla rätt, när han yrkar, att såsom ett särskildt åliggande blifva derifrån helt och hållet befriad genom kostnadens fördelning på hela det skattdragande samhället. Det förekommer mig anmärkningsvärdt, att Regeringen hyser den åsigt, att skjutsningsbesvärel icke kan eller bör lyftas ifrån jordbruket. Jag erinrar mig härvid", huru K. M:t, genom Nåd. Propos., af R. St:r yrkade flere hundrade tusen rdr för friköpandet af några svarta slafvar på ön S:t Barthelemy, som jag icke mäktat begripa huru de någonsin såsom slafvar kunde förefinnas inom Svenskt område, under Svensk styrelse, genom Svenska lagar. De äskade medlen beviljades, och dessa sydländske slafegare fingo presenten; men lör min upfattning förekommer det mig verkligen besynnerligt, att samma Regering anser det slafförhållaude, t> * a 5 Juul f. im . simi i den påtvingade skjutsuingsskyldigheten trycker den skjutsuingsskyldige jordegaren, hvarken kan eller bör ifrån honom lyftas.
Det lörblifver alltså min åsigt, att de årliga öfningarne med bevärings»ynglingarne böra inställas, till undvikande af en icke så obetydlig kostnad, för »så väl staten som enskilde, och för beredande af tillgång till afhjelpande af den »nu rådande brist i beklädnadsoch utrustningspersedlar, hvilket borde vara desto »angelägnare, sorn sådant är åtminstone lika behöfligt som att fullständigt inöfva »manskapet, hvilket, om än aldrig så väl öfvadt, ulan beklädnad och utrustning »måste vara alldeles oanvändbart. Dock skulle likväl manskapet årligen inmön»stras och erforderliga vapenöfningar ske, då Kongl. Majit funne sådane förhållan»den vara för handen, att omsorgen för fäderneslandets försvar kräfde att göra be»väringsmanskapet skickligt till krigstjenst, hvilket mål, enligt hvad allmänt med»gifves, icke vinnes genom de nuvarande årliga vapenöfningarne, utan för hvars »ernående, äfven om dessa bibehållas, serskilda öfningar mäste anställas, innan man»skapet kan blifva till fälttjenst dugligt, till hvilka öfningar nödigt rådrum sålunda »blifver af lika stort behof, antingen do nuvarande årliga ega rum eller icke. — »Till återställande af den frihet för beväringsyngling att sjelf välja slag af krigs»tjenst, som vid beväringsskyldighetens första uppkomst tillförsäkrades och som »först efter sistlidne riksdag upphört, hafva redan vid detta riksmöte llere repre»sentanter sökt verka; och har jag derutinnan deltagit af det skäl, att jag anser »denna frihet vara en naturlig och billig rättighet, samt att jag icke kunnat finna nå»gon giltig anledning till densammas afskalfande.
Ett i följd af anmärkning under fångförteckningarnes granskning från Rådstufvurätten i Lindesberg infordradt utslag gaf vid handen, att Drängen Johan Haglund från Aspviken blifvit öfvertygad att en dag, då marknad pågick i Lindesbergs stad, hafva, af starka drycker öfverlastad, å allmän gata utfarit i svordom och fört oljud samt, då han, i anseende till sitt öfverlastade tillstånd, skulle af stadens vaktbetjente tagas i förvar, sparkat en dervid biträdande brandvakt och söderrifvit dennes påhafda uniformsrock, samt att Rådstufvurätten genom berörda, den 16 September 1861 meddelade utslag, med åberopande af Kongl Förordningen den 16 November 1841, 21 kap. 7 och 8 §§ Missgerningsbalken jemte 6 kap. 4, 12, 13 och 14 §§ i Kongl. Krigsartiklarne den 31 Mars 1798, dömt Haglund, för hvad honom sålunda till last kommit, att i ena bot straffas med Tjuguåtta dagars fängelse vid 38 vatten och bröd; utvisande Fångförteckningen, att Haglund nämnda bestraffning undergått. Detta domslut ansåg jag icke vara med lag öfverensstämmande, hvarföre jag förordnade åtal emot Rådstugurätten i Lindesberg och, i min till Advokatfiskalsembetet i Kongl. Svea Hofrätt härom aflåtna skrifvelse, anmärkte, bland annat, dels att det i 15 punkten af Kongl.
Nådiga pröfning och afgörande, otn och när liders Kongl. Majit i Nåder skulle fiona nödigt antingen tillåta, att desse till en tredjedel afdiraS nominalä belopp reducerade obligationer eller Förbindelser framdeles liqvirieras, eller ock förklara de samma alldeles dödade; i hvilket förstnämnda fall det skall bero på Fullmägtiges bepi öfvande, att verkställa li<jviden på det sätt, Fulimägtige, efter för handen varande omständigheter, anse ijenligast; hvaremot alla å förenämnda lån vid Riksdagens början upplupna och vidale beräknade rentor skola upphöra och försvinna* Uti dessa af Riksens Ständer meddelte föreskrifter i afseende på Svenska Riks-I.ånen i Holland, Brabant och Genua, liar icke blifvit gjordt något annat undantag, än att Riksens Ständer, uppå inkomna ansökningar, pröfvat skäligt att bifalla, det obligationer, utfärdade för lånen i Holland och Brabant, hvilka vid Riksdagens början till ett större anial blifvit anmälte, såsom redan inköpte af Svenska undersåtare och dem ti 11- hö 8!a B. N;o 27, 28. 210 Den i 7 April. höriga, simi le sä till Capital, som upplhpna rentor, efter fastställda Courser, fä liqvideras med Riksgälds-Contoirets Reverser i Svenskt llanco , ställde att inlösas efter ^ ärs förlopp med 5 pro. cents ärlig renta. Vid sä besk a lfa cl t förhållande, anse Fullmägtige i underdånighet, det Cantzli-Rådet .Lagersvärd, för dess uti Svenska Hiks-Lånen i Genua ägande Capital, icke kan tillerkännas annan eller bättre betalnlngsrätt, än alla öfriga interessenter uti samma Län. De remitterade Handlingarna varda härhos i underdånighet återställde; och Fullmäktige framhärda med djupaste vördnad, nit och trohet, Stormägtigste Allernädigste Konung ! Eders Kongl. Majus underdånigste och tropligtigste tjenare och undersä tare. Fr. Tersmeden. Eric Tli.
Af sednare tiders erfarenhet har Kongl. Majit ■vunnit ett ytterligare stöd för Sin i förväg upp» fattade öfvertygelse, att Statens sjelfständighet fordrade en central-punct för försvaret i det inre af Riket, sorn alltid vore i beredskap att emottaga vara Magaziner och Arsenaler, hvilka för det närvarande äro inrättade på de yttersta gräns-orterne, och Kongl. Majit har befalit , att vid Vanäs skulle anläggas en fästning. Omsorgen för Orlogsflottans säkerhet påkallar äfvenledes betydliga arbeten till förstärkande af de vid Carlskrona varande försvarsverk. Då Rikets Ständer ansloge 1,300,000 Rid om äret för försvarsverket, ingingo icke i beräkningdessefästningsbyggnader, hvilkas upphörande eller inskränkande kunde medföra våda för nationens sjelfständighet. I följd af allt detta finner Kongl. Majit en tillökning af Tredje Hufvud-Tittelns anslag oundgänglig, och Kongl. Majit vill ofördröjligen meddela Rikets Ständer de utvägar, hvilka af Rikets Ständer kunna för detta ändamål begagnas, utan att öka de allmänna bördorna. Kongl. Maj;t, sorn insett nödvändigheten af Lots-och båkväsendets afsigts-enliga inrättande, har, efter det nödiga undersökningar till den ändan föregått och vederbörande Ämbetsverk sig derom i underdånighet utlåtit, verkställt en ny reglering af Lotsoch Bäk-inrättningen i Riket, lämpad efter behofvets kraf och tidens förändrade skick, samt under den 21 Junii 1820 låtit utfärda, så väl sin Nådiga förordning derom , ined tillhörande Lots-taxor som Reglemente för Styrelsen, Ekonomie» och tjenshjöringen vid Lotsver - Proposition om Slatsverlets tillstånd och lehöf. 799 ket, samt Stat för Lotsoch Fyrings-inrättningen.
Spiror och masteträd 4,012 —- 4,900 — Sparrar 6,479 — 17,678 — Alun 1,037 T:nor 587 T:nor Ben 1,731 Skepp. 2,306 Skepp. Färgmossa 22,989 Lisp. 7,077 Lisp. Fcrnårs-berältelse frän Götheborgsoch Bohus Län. 2 10 Brunsten 3,192 Skepp. 863 Skepp. Oljekakor 1,887 Skepp. 2,358 Skepp. Beck 85 T:nor. Åror 5,192 par 4,988 par. Trädgårdsstolar 10,394 st. 7,822 st. Linfrö 9,744 k:nor 6,095 k:nor. Lingon 26,982 — 504 — Porter och dricka 50,130 — 18,608 —* Muroch taksten 371,242 st. 768,873 st. Hafre 10,946 T:nor 26,427 Trnor. Korn 1,703 T:nor 846 T:nor. Vicker 617 T:nor 101 T:nor. derförutan år 1841 utskeppades 1,049 Skepp, smältstycken, 13,579 tolfter brädstump, 27,524 bundtar takslickor, 3,669 st. bålshaksskaft, 6,925 st. naglar oell 215 st. knän lill skeppsbvggnad, 474 tolfter sågade läckten, 1,178 lunnor åkerbönor, 686 tunnor hvete, 275 tunnor malt, 98 tunnor ärter, 1,104 Lisp. hvetemjöl, 44,428 alnar segelduk och 3,000 st. golfsten. Importen Bomull Arrac ... Cognac Rom Saltad sill Allehanda torr fisk Blyhvitt Indigo Krapp Sandel Hvilt bomullsgarn
Några antika möbler: skåp och sekretärer i skulpterad ek. I fonden en dörr till tamburen. Vid ett bord till vänster en soffa. På bordet bläckhorn, några hopbuntade bref och stora pappersark. Brasa i spiseln. Annie (iklädd pelskappa och hatt, i dörren, till kammarjungfrun). Är grefvinnan hemma? Kammarjungfrun. Ja. Jag skall säga till Hennes nåd, att fru Gylling är här. (Hon går in till höger). Annie (väntar ett par ögonblick med nervös otålighet, får se de hopbuntade brefven, lyfter upp dem och säger) Naturligtvis, det kunde jag väl förstå. Helena (kommer in från höger. Hon ser strålande och förväntningsfull ut. Ansiktet byter uttryck vid anblicken af Annie, som erfore hon en missräkning. Hon ser, att Annie märker detta, fattar sig och säger skrattande) Jaså var det du! Jag hörde orätt. Jag trodde, att det var din man. Ser du, jag har gjort ett fynd i de här brefven, som jag ville visa honom, och så vill jag ha beröm för flit och påpasslighet, välförtjänt beröm, förstår du. När det inte var han, var det emellertid roligt att det var du. Välkommen, kära Annie (kysser henne)! Men hvad skall det nu betyda? Hvarför har du inte pelsat af dig? Nej, var så god och låt mig slippa en högtidlig visit i hatt och kappa! Du kan aldrig få mig att tycka, att klockan fem på eftemiddagen är en passande visittimma. Däremot är det en ofantligt lämplig pratstund (hjälper Annie af med hatt och kappa, sätter henne i soffhörnet, knuffar fram en pall åt henne och ordnar kuddarna bekvämt bakom hennes hufvud). Nå, har gästen det bra så här? Annie. Ja. Helena. Ser du, oafsedt att jag vill, att du skall ha det bra för egen del, så kan du väl förstå, att det ligger en god portion egoism under allt det här. Jag måste vara artig mot dig. Du är historieskrifvarens hustru, jag hans amanuens. Han har börjat blifva mig en så sträng herre, att jag är tvungen ställa mig in hos hans fru för att bli bättre behandlad. Ser du, de här brefven till exempel Annie.
Derjemte skulle, i Utskottens tanka, sillfiskets bedrifvande med sältgarn böra med understöd från statens sida, genom praemiers utdelande, uppmuntras; och på det att någon serskildt kostnad härvid icke måtte staten tillskyndas, anse Utskotten, lika med motionären, de prasmier, som af anslaget å Sjette Hufvud-Titeln till fiskeri-näringens understöd hittills stundom utdelats till befordrande af makrillfisket, lämpligen böra, sedan hågen för detta fiske en gång blifvit väckt, och detsamma funnits lönande, hvadan något behof af serskildt understöd för denna näring numera icke synes vara för hand, tillgodokomma dem, som vilja fiska sill med sältgarn. Un annan omständighet finna ock Utskotten vara af icke ringa vigt för sillfiskets upphjelpande och skyddande. Det hade antagits såsom en allmän grundsalts, att sillen borde fä fiskas, ehvar den funnes ymnig och af hvilken som helst, med undantag af främmande magis undersåte, hvadan 7 § i 2 Gap. af Kongl. Stadgan den 14 Nov. 1766 innehåller följande: ”Uti the skärgårdar, som fiskare oklandradt och efter gammal vane ym"som fiskat vid hvarandras land och följt saltsjöfisken elter thes dref, för”blifver ihet ock efter förra vanligheten; hörandes isynnerhet inga Svenska ”undersåtare stängas ifrån nyttjandet af thet yppade ymnoga sillfisket i "Nordsjön, vid hvars stränder thet vara må.” - Det torde icke kunna bestridas, att ett sådant stadgande skulle locka en mängd speculanter från aflägsnare orter ali, under den gynnsamma periodeir för sillfisket i Bohusläns skärgård, dela förtjensten med skärgårdsboerne, men äfven härigenom medelbart bidraga till näringens förfall, helst antagas kan, att de främmande fiskarene, mindre än slraridboerne sjelfve, verkställde fisket med_ hänsigt att försäkra orten om varaktigheten deraf.
Då jag sålunda i välment enfald tror mig hafva visat, att det icke för mig synes nyttigt eller lämpligt antaga en Lag derföre, att den är lätt att stifta och tillämpa, om den icke tillika är rättvis; vill jag icke dermed hafva sagt att vår nu gällande Stängsel-Förordning är utan sina fel; jag erkänner gerna, att den i vissa delar tarfvar rättelse och förbättring. Motioner hafva blifvit väckta äfven i denna syftning-; väl om sammansatta Utskotten med sorgfällighet omfattat desamma samt granskat 1802 års Stängsel-Förordning och deri sökt göra de förbättringar och rättelser, hvilka af behofvet äro påkallade, utan alt öfverändakasta hvad som legat till grund för densamma. I händelse, emot min förmodan, nu församlade Ständer skulle för sin del antaga det nu frauilagde förslaget till ny Stängsel-Förordning, torde tillåtas mig göra några få anmärkningar serskildt emot detsamma. I 4 § är stadgadt huru förfaras bör, der allmän väg går öfver rågång, äfvensom för dem, hvilka ega rätt till enskild väg eller fädrift, huru grindar skole hållas o. s. v.; men jag finner ingenstädes i hela förslaget huru stängas bör, der en allmän väg utgör gränsen mellan tvenne skiften med långsidan al desamma, icke heller om en allmän väg afskär flera skilten på tvären. Då nu sådane vägar begagnas äfven till fädrift för dem, som å sitt inägoskifte blilvit qvarboende å gamla bohlstaden, men fått markskiften längre bort i byens egor, måste stängsel upprättas och underhållas å båda sidor al sådane vägar, så vida egaren till hemmanet skall få fred på sina egor, samt få någonting att inberga i ladan; skall då egaren af ett sådant hemman stänga allting sjelf och dermed tjena andra? Eller skall han understödjas af öfrige delegare inom skifteslaget? Så har hittills varit brukligt att tillämpa efter nu gällande Stängsel-Förordning, men huru det skall tillämpas efter Utskottens förslag kan man ej göra sig rätt begrepp utaf.
„Ännu en sak vill jag anmärka,“ sade min berätterska i karmstolen, „vid den tid min berättelse daterar sig ifrån, hade detta gods ännu icke namnet Hattanpää, det erhöll det sednare såsom ett stamhåll för „hattarne“ i Finland. Det var en mulen och dyster afton om våren 1718. Klockan knäppte fem minuter till sex i salen på den ståtliga herrgård, som tillhört den stolte Baronen Göran Boije, och som nu ägdes af hans enka, fru Catharina Boije. I detsamma hördes en klocka ringa gårdsfolket tillsamman för aftonbönen. I nedra ändan af salen samlades med sakta steg allt gårdsfolket i tyst förbidan. Nu slog vägguret sex, och i detsamma inträdde med högtidlig gång fru Catharina, åtföljd af sin äldre dotter Margaretha och sin kammarpiga, den svenska jungfru Malin, som på ett hyende bar en bibel. Hon nedlade den på ett bord, bakom hvilket, på en med gyllene sirater prydd och med purpursammet klädd länstol fru Catharina satte sig ned. En hastig blick, som hon kastade kring rummet för att förvissa sig om det ingen saknades, lät henne märka att hennes yngre dotter ännu icke infunnit sig. Med en blandning af förvåning och oro gaf fru Catharina en vink åt jungfru Malin, som med tysta fjät gick genom salen till en dörr, hvilken i detsamma slogs upp, och ur hvilken den saknade trädde emot henne. Den unga flickans kind var blek, och hennes hand darrade, då hon, sedan hon vördnadsfullt bugat sig inför sin mor och tagit sin plats vid hennes sida, skulle i sin psalmbok vända om bladen för att taga upp psalmen. Modren kastade på henne en bekymrad blick; men då den unga flickan med ren ehuru darrande röst började på en gång med äldre systern den sköna psalmen: „Vår Gud är oss en väldig borg,“ då föll fru Catharina in i sången och sjöng med hög och stark stämma, full af andakt ända till slutet. Men vid orden: „Röfva de oss ifrå, Vårt gods, lif också,“ sväfvade de unga flickorna på rösten, och från hopen af qvinnorna, som stodo tillsamman vid ena sidan af rummet, hördes en och annan qväfd snyftning.
Directionen, hwilken jemwäl i "underdänighek insändt en afskrift af det sivar, som "densamma pä Fullmägtiges skrifwelse afgifwit, bär "widare förmält, att Fullmägtige, uppä S atsUt"skolteks anniodan den 4 nastledne September un^^derrättar Directionen derom, ast S atsUtskottet, i "betraktande af de utaf Directionen anförde conside"ralioner wäl medgifwik att med uppbörden af Brand"försäkringsmedlen skulle förfaras pä manligt sätt, "men atl deremot ej mindre de Brandförsäkrings"medel, hwilka nu uti Banque" för Riksgälds"Contoirets räkning more nedsatte, än äfwen de, som "ytterligare instöta komme att innestå i Riksgälds"Contoiret med de wilkor 4 Art. i Kongl. Regte» "menlet för Brandförsäkringswerket af d. 15 Aprill ^^782 innehölle, och således samma förhällande till "alla delar att äterställas, som mar emellan allmän"na Brandförsäkringswerket och RiksgäldsEonloiret, "innan ett förändrat sätt till Brandförsäkringsfon^'dens förrättande i Maji mänad 1807 kom i frä, "ga, likwäl med den inskränkning, att en wist del "deraf eller mindst den uli is Mom. af Kgl. K»n - Den n November. 52 r "göreksen den 22 Augusti 1808 omnämnde summa "af 12000 Ri sdaler Specie alltid singe innestå "utt Conlvirct uian beräknande af någon Ränka; "Och pä det ful komlig läkevhet och Controll mätte "kunna winnås, alt den Dircckionen förbehållna rättighet, alt ulan uppsägning lyfta större eller min.