Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om nu , på sätt Utskottet anfort, introductionen kunde ppskjutss 1 meli den nyadlade likväl komma i åtnjutande af alla andra rättigheter , utom representationsrätten , skulle den händelse kunna inträffa, att en så qvalificerad Adel uppkom och blef perpetyerad , derest icke Rid - derskapet och Adeln beyiljade Introduction. För min del har jag redan yttrat, att jsg ej anser Ridderskapet och Adeln äga rättighet att Vägra introductionj ty den kari ej stå tilfo inmans med våra, närvarande former. De historiska upplysningar Utskottet lernnat pm våra äldre RiddarhusOrdningar beviss, att Adeln #d<h[i$ ägt ep sådant rättighet. I 1626 års RiddairhpspTdning finnes icke det vilkor, att Ridderskapet och Adeln skulle till introductionen ledina äitt bi Joll Qra Kongl. Maj:t emellan Riksdagarne upphöjer ep person i Adeligt Stånd, och denna hos Riddar husDirectionen presentsrar bevis öfver fullgjorde praesto, da , sa kan denna person ju insättas på frälsesidan i Konungens Högsta Domstol. Om sedermera introduction blef honom af Ridderskapet och Adeln förvägrad, satt han, sådant oagtadt, likväl qvar uti Högsta Domstolen. Detta blef således ett tredje slsgs Adelsmän. Förslaget är derföre helt och hållet oformligt , och jag yrkar, på de af mig nu anförde skäl, afslag å RiddarhusUtskottets ifrågavarande Memorial. Friherr# Anckanvärd, Carl Hindric: Jag aiS Den 6 Augusti/, m. tror att man ej är rigtigt hemma i ämnet, eller att man misstager sig om syftningen af RiddarhusUtskottets Memorial, då man anser fråga nu vara om Ridderskapets och Adelns rättighet att bevilja eller vägra introduction. Friherre Cederström har fästat uppmärksamheten på de händelser som kunde inträffa, derest introduction blef afslagen. Jag tror, att ett sådant afslag aldrig kan komma ifråga, emot Grundlagens tydliga föreskrift, som berättigar Konungen att upphöja i Adeligt Stånd och värde.
Utsk:s i denna punkt förekommande yttranden bi föl los. 23:dje punkten, ang:de §:n 62; och 24;de punkten, ang:de §:n 63. Lades till handlingarne. 25:te punkten, ang:de §:n 68. R. o. Ad. fann det första af Utsk:s i denna punkt afgifne yt randen ej föranleda annan åtgärd än att läggas till handlingarne, samt biföll yttrandet ang:de Hr von Hartmansdorffs i fråga om 68:de §:n gjorda förslag. Frih. Palmstjerna: 75:te §:n, sådan Ulsk. föreslagit den samma, innehåiler i förevar:de punkt: ”De hus, hvilka på lustställen eller andra, dermed jemförliga, mindre lägenheter blifvit afförde och deraf utgöra egentliga värdet, skola, om de äro brandförsäkrade, upskattas minst till det värde,'hvartill de blifvit uti allmänna inhemska Brandslods-bolag till försäkring antagna.” Det är fråga om åbyggnader på landel och icke i städerna. Jag vill påminna mig, alt R. o. Ad. antagit den nu gällande förfalln:n i detta afseende, emedan R. o. Ad. ansåg Utsk:s förslag vara mindre godt och alt detsamma skulle leda lill ökade utgifter, hvilket vore obilligt. Hr Printzensköld: Jag vitsordar rigtigheten af hvad den siste värde talaren anfört. Jag deltog i diskussionen och ansåg Utsk:s förslag till grund för taxering pä de byggnader, som här äro i fråga, vara orättvist, hvarföre, om jag icke missminner mig, R. o. Ad. beslöt, ali vid det nu befintliga stadgandet i Bevillu:s-Förordnm skulle framgent förblifva. Jag önskar således, alt R. o. Ad. måtte i della fall vidblifva sitt beslut. Uppå härefter framstälde serskilda proposir vidblef R. o.
För min del skulle jag anse den af PresteSt. till R. o. Ad. gjorda inbjudning vara öfverflödig. Det Utsk., hvaruti jag är ordförande, har visserligen blifvit tillvitadt att icke så skyndsamt, som möjligt varit, hafva behandlat de mål, som blifvit till detsamma öfverlemnade. Jag, som deltagit i detta Utsk. från riksdagens början intill närvar, stund, kan dock tryggt svara för, att målen svårligen kunnat behandlas fortare, än de blifvit; i följd hvaraf jag tror, att något ytterligare instigationsmedel icke behöfves för att påskynda göromålen, synncrligast som jag anser det vara en allmän princip att söka undanarbeta de angelägnaste målen först. Denna princip har åtminstone varit följd inom Bevilln.Ufsk., hvarest visserligen stundom de smärre målen föregått de större; men då har orsaken dertill varit den, att de större målen icke kunnat behandlas. Jag anser således någon påminnelse alldeles icke erfordras, åtminstone hvad Beviiln.Utsk. beträffar, hvilket icke skall underlåta att, utan all påminnelse, i möjligaste måtto påskynda ärendernas gång. Frih. Ehrenborgh, Casp. Wilh.: Jag förenar mig så mycket hellre uti Gr. Horns begäran, som det hittills varit ett bruk, att Utskrns ordförander, eftersom de tillböra R. o. Ad., endast behöfde å Riddarhuset låta efterhöra, huruvida R. o. Ad. hade plenum, för att vara förvissade, att de öfriga Stånden icke hade plena, då R. o. Ad. icke hade det. Vi hafva derom tillförne varit så mycket mera öfvertygade, som Riksd.Ordn. ganska bestämdt innehåller, att plena skola hållas, så vidt sig göra låter, uti alla 4 Stånden på en och samma gång. I går inträffade den händelsen, att, sedan flera Utsk. anslagit plenum, man fann anslag till plenum i BorgareSt. på samma tid, hvartill Utsk:ns sammanträden blifvit utsatta, fastän något annat Stånd då icke hade plenum.
Af h^d jag nu haft äran anföra, torde det vara tillräckligen ådagalngdt, att den representerande Adeln i Sverige år Öfver 3 oell en half gånger talrikare ån i det mågtiga Bri-v tannien; Att han mot förhållandet i andra representativa Stater) år liera gånger större ån sina MedStånder; Att han år omkring 2 och en half gånger talrikare, ån då Riket var störst och dä Riksens Stånder i 1660 års Regeringsform, förhehöllo sig att Adelskap mätte sparsamt förlånas; Af t han år flera hundrade Åtter talrikare, ån då Riksens Stånder enligt 1720 års Regeringsform, ansågo honom större än Riket kunde tåla, och detta Rike var då en tredjedel större ån nu; Att han utgöres af en tredjedel flera röstberättigade personer, ån som på Riddarhuset kunna rymmas; Att Adeliga ynglingar i Sverige åro flera, ån sorn Statens tjenst hehöfyer, och än sorn i den kunna finna sin utkomst, med mindre man ej vill hindra concurrencer af ofrälse mån som uti de civila tjensterna åro talrikast; Att Adelns tillväxt, de 5 sista år, för hvil. ka förhållandet är kändt, varit öfver 4 gånger starkare ån tillförene, under det att ett förut Den 5 Martii. 2 79 tilltagande, närande Stånd, på samma tid aftynat. Det år på sådana grunder jag härmedelst får vördsammeligen föreslå: Ätt Riksens Höglofl. Ständer ville genom, en underdånig skrifvelse till Kongl. Majit framhära deras Önskan, att, til! förekommande af den redan för stora tårande elassens ytterligare Ökande, Adeliga vårdigheter måtte hädanefter, med mera sparsamhet, ån hittills, blifva utdelade. Om remiss af detta mitt Memorial, till Allmänna Besvärsprh OeconoraieUtskottet, an^. håller jag ödmjukeligen.
Lagerbjelke: Hvad först angår att orden ”vid riksdagens början” icke äro tryckta med kursiv stil, så medgifver jag riktigheten af denna anmärkn:, men då detta är beroende endast af en kansli-åtgärd, så kan det äfven, när som helst ändras, och om förslaget blifver hvilande, så är det uppenbart, alt när detsamma tryckes vid nästa riksdag, så blifva dessa ord i alla fall tryckta med kursiv stil, antingen de nu äro det eller icke. Dernäst har man fäst sig vid ordet ”äldste”, som ansetts tvetydigt. Jag tror likväl icke att detta uttryck, såsom det nu är användt, kan anses otydligt, ty orden gammal, äldre och äldst äro icke tvetydiga. Hvad angår Gr. Mörners anmärkn., så vill jag icke med honom tvista, emedan jag anser den helt och hållet likgiltig. Den 28 Maj f. ra. 269 Likväl torde det nya stadgandet vara i så måtto båttre, alt det införde likhet emellan de serskildte Stånden. Jag vill derjemte fästa upmärksamheten på att det äfven under nuvarande förhållanden kan inträffa inom RiksSlm, serdeles inom BorgareSt., att en person kommer att föra ordet, som aldrig förut bevistat någon riksdag. Genom sjelfskrifvenheten för Biskoparne, kan det äfven lätteligen inträffa i PresteSt. Ja, det kan till och med hända att en Arke-Biskop som första gången bevistar en riksdag kommer att föra ordet. Det här föreslagna stadgandet är i öfrigt gällande inom de fleste representationer, och jag har icke hört någon olägenhet deraf öfverklagas. För öfrigt är den ordförande-befattning, som den ifrågavarande personen kommer att innehafva af kort varaktighet och under den tiden förekomma inga mål af betydenhet. Gr. Mörner: Jag kan icke finna annat, än att man kan vara äldst såsom riksdagsman, och ändock icke äldst till lefnadsålder; då det sålunda är tvenne kategorier, som der kunna komma i fråga. Genom nu gällande stadganden i afseende på BondeSt. anses den äldst, som bevistat de flesta riksdagarne, ehuru måhända, dopattesten utvisar att en annan hade sett dagsljuset några år förut.
"Min plägsed vid Chemiska uppgifter är", säger han, "att aldrig tro någon af dem, innan jag, genom gjorda försök, pröfvat den samma". Sedan han blifvit en berömd och ryktbar man, fick han af talrika vetenskapsmän sig tillsända nya arbeten, hvilka jämte andaktsböcker voro hans käraste läsning. Han var nämligen en from man. Prosten Ahlström, som vid Scheeles jordfästning höll ett varmt tal öfver den bortgångne, säger, att han var en kristen af äkta slaget och beflitade sig mer om att vara det, än att synas. Då denne hans vän förkunnade honom dödens snara ankomst, fattade Scheele hans hand och sade: "Allsmäktige, så är min hjelp så nära för handen; Herre här är jag; pris vare Dig, som ständigt hållit Din hand utsträckt öfver mig, som så underligt fört mig till grafven, huru ofta har mitt hjerta förgätit sin plikt, sin salighet; men Du aldraheligaste har dock ej gått till doms med din tjenare; tag det pris, som min döende tunga framstapplar; jag är allt för ringa till den nåd och barmhertighet Du mig bevisat hafver." FOTNOT: 1 Uppgifterna i denna lefnadsteckning äro hemtade hufvudsakligen ur "Åminnelsetal hållet för K. Vetenskaps-Akademien d. 14 oct. 1799 af C.G. Sjösten", hvilket blifvit utarbetadt efter anteckningar och samlingar gjorda af den berömda fysikern Wilcke. För öfrigt har jag anlitat: KOPP, Geschichte der Chemie; SACKLÉN, Sveriges Apotekare-Historia 1833; A.E. NORDENSKJöLD, "Ett blad ur de svenska naturvetenskapernas historia" 2 En större samling bref från Scheele till Gahn, alla på tyska, finnes ännu i Kongl. Vetenskapsakademiens bibliotek. 3 Scheele jordades på Köpings kyrkogård, men hans graf är icke säkert känd. För flere är sedan träffades dock till höger utanför kyrkans södra ingång en plåt, som tillhört Scheeles kista.
Propos. om antagande af en ny förordning ang:de mantalspenningarne, och dels rörande enskilta motionärers framställningar i ämnet; hvarefter anmälte sig och yttrade Frih. af Ugglas, Gustaf; Stats-Utsk:ts Utlåt. N:o 45, ang:de beräkningen af statsverkets inkomster, är åtföljdt af 2:ne bilagor, Litt. A och B. Då dessa bilagor böra afgöras, innan sjelfva Utlåtit till pröfning företages, hemställer jag, att Hr Gr. o. Landtm, måtte deruppå framställa propos. den det ej vill, röstar Ja; Nej; H. II. 31 482 Den 25 Febrnari. Till detta förslag lemnade R. o. Ad., uppå framställd propos. sitt bifall. Föredrogs och lades till handlingarne Stats-Utsk:ts den 21 dennes bordlagda Mern. N:o 46, i ani. af återremiss å Stats-Utsk:ts Utlåt. N:o 27, ang:de hegardt anstånd med föreskrifne kapitaloch ränte-inbetalningar å de till Norbergs Jernvägsbolag af allmänna medel anvisade lån. Föredrogos och biföllos Stats-Utsk:ts den 21 dennes på bordet lagde Utlåt:n: N:o 47, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. ang. försäljning till enskild person af en komministers-bostället Hof-Dahlbogård i Kronobergs län tillhörig del i den s. k. Spetsamossen; N:o 48, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. ang:de utbyte af komministers-bostället Svensbohl i Rudskoga socken mot sergeants-bostället Höjdebråten i Nysunds socken; N:o 49, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. ang. befrielse för faltkamereraren m. m.
Ringvall, som under det vi sympatiskt umgingos med hvarandra, så vackert komplimenterat mig för mina framsteg på kammarorgeln. Nu efter brytningen oss emellan hördes hon deremot, vid första tillfälle som köksdörren råkade stå uppe, med sin skarpaste röst skrika till hjelpmadamen: »Stäng dörren, så jag slipper höra det eländiga klirpet på den usla orgeln!» Och jag behöfver väl ej nämna, att ett enda dylikt utrop var mer än tillräckligt att hos mig utplåna till och med hvarje spår af aktning för den gamla harpan. Jag längtade efter att få lemna detta numera allt annat än trefliga ställe och räknade med otålighet dagarna till terminens slut. O, hvad det skulle kännas ljuft att åter blifva i tillfälle att helsa på min ömma moder och i det gamla, kära hemmet söka den värma och frid, som endast der stod att finna. Emellertid lyckades jag att på samma ställe, der gamla Gustafva hade sin spisningslokal, för nästa termin få hyra ett mindre vindsrum, hvars pris ej öfversteg mina vilkor att ensam betala, och dit flyttade jag mina tillhörigheter, innan jag lemnade staden. Afskedet med mamsell Ringvall blef så kyligt som möjligt, men likafullt artigt från min sida, och dermed voro vi skilda åt för alltid. Likasom förut kunde jag äfven nu resa hem med de bästa betygen i klassen, men fastän jag erhöll det högsta stipendiet, blef det ändock i år klent bestäldt med julklapparne, enär de kostnader, som mitt orgelspel ådragit mig, jemte förlusterna på Tegnéhr äfvensom den hjelp, jag lemnat Emelie, på ett betänkligt sätt länsat min kassa. Det var således nätt och jemt, att jag ansåg mig hafva råd till att köpa en mindre bönbok åt min moder, om jag, äfven med iakttagande af den största sparsamhet, skulle kunna begagna mig af gästgifvareskjuts emellan Göteborg och Glimminge. Men jag visste ju alltför väl, att min ömma moder ej fästade sig vid gåfvans materiella värde, när den kom ifrån mig, likavisst som att jag sjelf för henne utgjorde den bästa julklappen.
Den som vill att 14 Kap. 45 § i Strafflagen skall, i enlighet med Utskottets af Borgareoch Bonde-Stånden godkända förslag, lyda sålunda: »Misshandel, som i 12 eller 13 § sägs, ändå att den skett mot skyldeman i räll uppstigande led, maka, stjufeller svärföräldrar, fosterföräldrar, förmyndare, husbonde eller annan förman, så ock brott efter 15 eller 37 §, må ej åtalas af allmän åklagare, der ej målsegande brottet till sådant åtal angifver, eller det blifvit föröfvadt vid sådant tillfälle eller å sådan ort, som i 11 Kap. 9 eller 15 § omförmäles. Vållande, hvarom i 17 § sägs, må ej åtalas af annan än målsegande.» röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer ifrågavarande § att erhålla följande af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet i enlighet med Kongl. Maj.ts Proposition antagna lydelse; »Misshandel, som i 12 eller 13 § sägs, ändå att den skett mot maka, stjufeller svärföräldrar, fosterföräldrar, förmyndare, husbonde eller annan förman, så ock brott efter 15 eller 37 §, må ej åtalas af allmän åklagare, der ej målsegande brottet till sådant åtal angifver, eller det blifvit föröfvadt under sabbat eller vid sådant tillfälle eller å sådan ort, som i 11 Kap. 9 eller 15 § omförmäles. Vållande, hvarom i 17 § sögs, må ej åtalas af annan än målsegande.» Omröstningen har utfallit med 57 Ja och 60 Nej, hvarförutan två sedlar kasserats; och som Nej vunnit hafva Rikets Ständer beslutat på sätt A'e;'-propositioncn innehåller. 4:de Voteringen (enligt Voteringspropositionen .A? 4 a): Den som vill, att till kontraproposition vid den blifvande bufvudvoteringen antages följande af Borgare-Ståndet för 16
10^9 fördelning af desi bördor, svin den hwilken genom Tull-Afgiflen winncs jemte serstildt underdånigt yttrande i de fiera ämnen, som nied detta ärende hafwa gemenstap och dertill anledning giswit, haswa Utstotten 'till winnande af en sa mycket noggrannare kännedom af detta ämne radfört de allmänna acker ifrån 1809 och i8eo arens Riksdag, som härom handla och hwaraf utrönt blifwit, att, sedan Riksens Ständers Bewlllnings - samt Allmänna Beswärsoch Economie - Utstött fact sia uppdragit att med sitt Betänkande rörande Landt-Tullarne inkomma, sedan ock Riksens Stander genom sitt sammanstämmande bifall dertill erkändt, att Landt-TullsJnrättningen war för Samhället gansta tryckande, att den lade twang pa Inrikes Näringen, att den ledde till tidsspillan och olägenhet för alla trafiquerande, att den medförde kostnad för Hus, och för Betjente, som nyttigare kunde anwändas wid Jordbruket och Slöjderna, att den uppbörd, som till Tullersättning förestogs, kunde gemensamt med den öfriga Krono-intägten werkställas och Sjö-Tulls-Bewakningen icke desi mindre besörjaö; hade och Kongl. Maj:t icke allenast i Sitt till Riksens Ständer aflacne Nådiga Bref af den ?:de Mars i8is bestämt förklarat Sin öfwertygelse, att inrättningen såsom ert Beskattnings-medel ofullkomligen uppfyllde sitt ändamål och lade ett kännbart twang pa den Inrikes Handeln och rörelsen, som gcnom Naturliga och ännu oöfwerwinnerliga hinder sörfwarad fordrade att werksamt befrämjas, i stället för att aterhallas igenom allmänna anstallter utan ock till följe af Sin i samma Nådiga ffriswelfe uttryckta önstan, att ät Ständernas beslut en ofelbar och waraktig werkställiM senom Sin Nådiga Kun gö - ro;o Den z Julli. görelse af dcn zo derpaföljande Nov.
(i det hon går. Föraktligt, ute i entrén). Herrarna sådant folk! (Dörren står öppen medan Emilie följer dem ut. Katrine går fram och knackar på Hans' dörr. Emilie börjar taga på sig ytterkläderna. Bunsen hjälper henne. Talar i den öppna dörren.) EMILIE. Men vi skulle väl säga farväl till Leonora... KATRINE (utanför Hans' dörr). hör du inte Leonora har jag talat med. Hon klä'r sig. Hans HANS (kommer ut). Nå så är de då ändtligen åstad! KATRINE (förebrående, medan Bunsen, som tagit in hennes kappa, hjälper henne på med den). Du är för ohöflig emot honom, Hans... BUNSEN (försiktigt). Han har inflytande... Annars så... dem ut.) (De taga allesammans flyktigt afsked. Hans följer HANS. Annars så? BUNSEN (ute i tamburen). Annars är han ju en stor idiot. 73 (Under det de tala i tamburen, kommer Leonora om klädd in från sitt kabinett. Hon ser trött och något tankfull ut När Hans kommer in, står hon vid bordet med sitt handarbete i handen, som hon nyss tagit upp.) LEONORA (utan att se på honom). Det var väl flickorna, som gick... (Sätter sig.) HANS (kort). Ja... Schwarts-Hansens ha också varit här. LEONORA (rycker på axlarna). Såå igen! HANS (spatserar fram och tillbaka på golfvet. Med återhållen irritation). De voro förvånade öfver, att du alldeles inte visade dig... (Leonora tiger.) Det drog också tämligen länge ut med din toalett... LEONORA (tvunget, böjd öfver arbetet). Jag vill ha god tid... Jag afskyr att behöfva skynda mig i sista minuten. HANS (som uppmärksamt har betraktat henne går plötsligt närmare). Du du har gråtit, Leonora... LEONORA (ser upp, kallt.) Har jag? Syns det verkligen? 74 HANS (böjer sig fram emot henne. Eftertryckligt). Hvad vill du jag skall tro? Leonora...
Rätten utan till någon af de der uppräknade embetsoch tjenstemännen, hvilka det ålåge att hålla förmyndareförteckningen, hvarigenom de hade tillfälle ej allenast att efterse, det redogörelse af hvarje förmyndare årligen upprättades och aflemnades, hvilket vore ett bland de väsentligaste syftemålen för den nya lagstiftningen i detta ämne, utan ock att, i händelse en eller flere fömyndare uraktläte styrka, det de till vederbörande granskningsmän öfverlemnat sina räkningar, derom göra anmälan hos Rätten, som då beslöte föreläggande för den eller de försumlige, att, vid vite, fullgöra sitt åliggande i detta hänseende; att den omständighet, att sista tiden för transumtens aflemnande å landet till Domaren blifvit utsatt till första rättegångsdagen af höstetinget, ingenting bevisade för Rättens befogenhet att med desamma taga befattning, i strid emot redan åberopade stadganden, enär någon sista tid måste utsättas, och dertill lämpligare dag icke kunde bestämmas, äri den, på hvilken domaren med säkerhet vore att träffa å tingsstället; och skulle en omtänksam domare nog ordna göromålen så, att emottagandet af dessa transsumt läte förena sig med de egentliga tingsgöromålen; att Domhafvanden jern viii bort från det allmänna stadgandet i 10 § 1 mom. af Kongl.
Reformens värde har äfven blifvit bestridt. Man har föreburit, att ståndsskilnad och klassföreträden skulle vara nödvändiga för samhällets trefnad och bestånd. Men dä vore det ju oförklarligt att hvar gång folkets stämma fått göra sig hörd, har den alltid med styrka uttalat sig mot denna ståndsskilnad, dessa klassföreträden, att deras upprättande eller återinförande alltid alstrat ett utbredt missnöje, men deras borttagande alltid helsats med liflig belåtenhet. I sjelfva verket är äfven här förhållandet alldeles motsatt: stater hafva gått under (t. ex. Polen och det tyskromerska riket) just i följd af den långt drifna utbildningen af ståndsskilnader och klassföreträden, men hafva föryngrats och stärkts (t. ex. Frankrike under revolutionen, Preussen efter Jenaslaget, Spanien efter Ferdinand VII, Italien under sin nya enhetstid) just genom deras minskande eller borttagande. Karakterens, intelligensens och duglighetens adel är den enda, som har rättsgrund och gör sig städse gällande; all annan aristokrati måste falla. Och derför jubla vi, hvar gäng det ringer i stormklockan för att störta personer eller korporationer, som orättmätigt häft sig upp för att trampa sina likar under fotterna.RaffdtUi. Från vepldsutställningen i Paris. Raffaélli. Af Emil Hannover. En af hans taflor heter Två smeder. Scenen är i lusthuset i en värdshusträdgård. Två smeder stå vid bordsändan utanför lusthuset, de sträcka på samma gång hvar sin hand ut efter det glas vin, som de slagit i ur en flaska. Den ena smeden är en sextioårs man med hvitt skägg och kal hjessa, den andra en trettio-åring; vissa likheter i ansigtsform och kroppsbyggnad tyda på att de äro fader och son. De äro komna direkt från smedjan; bägge äro barhufvade, bägge ha forskinn och upp-kaflade ärmar, fatta i takt och på samma sätt sina glas alldeles som de gjorde i går, alldeles som de skola göra i * Vi ha härmed nöjet att för våra läsare presentera en dansk konstkritiker.Tvä smeder. Efter ta fl a af Raflai * lli.
N:o 104. i frågan dels om rättighet till enskilda theatrars inrättande, dels ock om upphörande af de afgifter till K. theaterns och Hofcapellets pensionscassor, som för representationer i landsorterna erläggas; N:o io5. i anledn. af vackt motion om åtskilliga förändringar och rättelser i afseende på allmänna undervisningsväsendet m. m.; N:o 106. 1 anledn. ef väckt fråga om upphäfvande af allt tvång i afseende på skyldigheten att till vissa bruk försälja eller lefverera kol; N:o 107. i anledn. af väckt motion 0111 beliofvet af förändrade stadganden i afseende på tullafgifterna å från Finland och Ryssland till Sverige inkommande varor; N:o 108. i anledn. af väckt fråga om inrättande af en skola i staden Borgholm; N:o 109. i anledn. af väckt motion om inrättande af en apologistskola i Borås; N:o 110. i anledn. af väckta motioner om förändrade stadganden i afseende på skeppsägares åliggande att uttaga s. k. fribref och Turkiska pass; N:o ni. i anledn. af K. M:s nåd. skrifvelse, ronde ett på R. St:s begäran utarbetadt förslag till en låneinrättning för bergsmanshandteringen i Riket; N:o 112. i anledn. af väckt motion om belåningsrätt uti publika fonder å torkad spannmål; N:o 115. i anledn. af väckt fråga om upphäfvande af de inom Riket på åtskilliga ställen vidtagna spärrningsanstalter mot cholerafarsoten. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. till 1 på dagen. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Onsdagen den 3 September i834-. Plenum kl. 9 f. m.