Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Regeringsformen stadgar i 62 §., att sedan Statsverkets behof blifvit af StatsUtskottet uppgifna och af Riksens Ständer prof vade, ankommer det på Riksens Ständer, att en deremot svarande Bevillning sig Staga. RegeringsLagen föreskrifver således, hvad enkla förnuftet tillämpar s hvarje enskilt hushållning, att nemligen man först bör beräkna sina tillgångar och nödvändigaste utgifter, innan man kan känna, om och huruvida de förre svara emot de sednare , eller om andra utvägar måste sökas att fylla de behof, hvartill tillgång saknas, och då Regeringsformen således föreskrifver , att Statsverkets behof böra af Riksens Ständer vara pröfvade, förr än fråga kan uppstå om åtagande af en deremot svarande Bevillning, tror jag, att det är StatsUtskottets ovilkorliga pligt, att försten ordentlig Stats-reglering Den 22 Juni. upprätta, och sedan, efter deraf blifvande resultat , Bevillnings-summan föreslå. Sådan har ordningen varit vid alla föregående Riksdagar} ett annat förhållande vore, att i omvänd ordning börja med det, som i naturlig ordning blifver sjelfva slutet. Jag öfverlemnar till hvar och ens oväldiga bedömman,' de, om icke den betungade skattskyldige, da han i våra Riksdagsärenders behandling finner, att Riksens Ständer ännu icke ifrån StatsUtskottet fått behörig upplysning om förhållandet och beloppet af de större öfverskott, som utgått på flera Bevillningsoch Statslnkomst-titlar, äfvensom besparingar på Utgiftstitlarna under flera förflutna år, men icke dess mindre, med kännedom att flera hundrade tusende Riksdaler årligen i sådan väg influtit, gjort sig hopp om en nedsatt Bevillning, grun. dad på en, efter rigtig beräkning mindskad, Statsbrist; om icke denne skattskyldige, i händel se Riksens Ständer nu den iöreslagna Bevillningssumman bifalla, äger anledning till klagan, att Nationens Representanter icke nog ömt och varsamt behandlat
Missgernings-balken, om förvandling af böter för tredje resan lönskaläge, fullkomligen öfverensstämde med de förvandlingsgrunder, som voro i 5 Kap. Straffbalken bestämda; thy och med afseende å den förändring af 4 § i sistnämnda Kapitel, som skett genom Kongl. Förordningen den 10 Juni 1841, funne Kongl. Hofrätten Häradsrättens anmärkta förfarande icke vara af beskaffenhet att ansvar derför lagligen kunde äga rum, i följd hvaraf Häradsrättens Ordförande från åtalet befriades. Som bekant är qvarstå i gällande lag, efter det den i 5 Kap. 4 § Straff-balken stadgade allmänna grund för böters förvandling till fängelse vid vatten och bröd blifvit genom ofvanåberopade Kongl. Förordningen den 10 Juni 1841 förändrad, åtskilliga §§, som dels innehålla föreskrifter om böters förvandling till vatten och bröd, dels ock utsätta bredvid hvarandra, såsom urbota straff, spö och ris eller fängelse vid vatten och bröd, det sistnämnda straffet till ett dagatal, hvilket icke motsvarar det bötesbelopp, som synes hafva föresväfvat lagstiftaren vid bestämmande af spöeller risstraffet för samma gerning. Såsom exempel på det förra slaget må nämnas ofvanåberopade 53 Kap. 3 § Missgernings-balken samt 8 Kap. 8 § Utsökningsbalken rörande qvarstadsbrott. På det senare slaget åter må bland flera, såsom exempel, väljas 15 Kap. 2 §, sådan den lydde, innan han genom Kongl. Förordningen den 29 Januari 1861 angående mord, rån och annan misshandel upphäfdes. Der stadgades då, att den, som bar hugg och slag å sin husbonde eller matmoder skulle straffas med tretiotvå par spö, tjugufyra par ris eller tjugufyra dagars fängelse vid vatten och bröd. Skedde det af hastigt mod, skulle den brottslige straffas med aderton par spö, fjorton par ris eller sexton dagars fängelse vid vatten och bröd.
När man nemligen besinnar, huru många menniskor hafva kunnat tillfriskna, oaktadt hufvudskåien varit söndersplittrad, oaktadt hela stycken af hjernans massa gått förlorade o ak t ad t kulor genomborrat densamma, ellet bröstet, eiler buken; när man, säger jag, besinnar allt sådant, huru få äro val ej dä de skador, som kunna sågas vara rent af ovilkorligen dödande? Samma osäkerhet mötet vid bedömmandet af sådana åverkningar, som endast indirecte vållat döden , nunhgen genom uppväckt inflammation, o. s v. Hvilken läkare vågar bestämma, att detta våld kos hvar och en skolat uppväcka en sådan ii Hammarton? eller att densamma omöjligen kunnat törekommas eller häfvas? Man ina till dess botande hafva användt hvilka medel sorn helst, så äf dock alltid den möjligheten öfrig, att lifvet kanhända kunnat räddas, om en arnar: curmethod blifvit följd. När derföre på Läkarens yttrande ännu en menniska® öde beror, så ville jag önska, att han aldrig Ville ,af en falsk blygsel låta afhålla sig ifrån att frimodigt bekänna, att sannolikhet är det bogsta, hvartill man vid de liesia tillfällen kan hinna. Stundom kan döden, såsom jag ofvan fö te haft äran nämna, i anseende till kroppens sjukliga eller eljest onaturliga beskaffenhet, bliiva en följd af de obetydligaste skador. Ad. Fröt. N:o yy. ytf. 434 Den 19 April. Man har sett kallbrand och döden inträffa efter rifning med en nål. Döden har har verkligen kunnat vafa oundviklig; men hvilken skulle dock ej rysa för att dömma den rifvan, de af med lifvet? på samma sätt kan det ringaste våld på en felaktig kropp stundom blifva en orsak till en oundviklig död.
Flottan och Kongl. Skärgårdsartilleriet, i hvilka, enligt den nya organisationen, Kongl. Maj:ts Flotta blifvit fördelad, får alltså hemställa, att Rikets Ständer, i enlighet med Kongl. Maj:ts nådiga förslag, medgifva att de för befälsoch underbefäls-personalen nu anvisade medel må, för tillämpning af samma lönestater och organisationens fullständiga genomförande, fortfarande och framgent blifva använda. Stats-TJtskottets Utlåtande Jtä 52, 3 2:o. Utaf det den nådiga Propositionen bilagda Statsråds-protokoll öfver Sjöförsvars-ärenden den 13 Oktober nästlidet år inhemtas, att, vid underdånig föredragning af frågan om den förändrade organisationen af flottans officersoch underofficerspersonal, Statsrådet och Chefen för Sjöförsvars-departementet uttalat sin åsigt om fördelen deraf, att berörda organisation blefve genast vid dess verkställande fullständigt genomförd, ehuru Departements-chefen, då derigenom de för densamma på Hufvudtiteln nu tillgängliga medel skulle öfverskridas, ansett denna fråga endast böra till Rikets Ständers eget bedömande öfverlemnas. Enligt från Sjöförsvars-departementet erhållna approximativa beräkningar öfver de kostnader, som skulle föranledas genom vidtagandet af den utaf Departementschefen förordade anordning, hvarigenom de nya aflöningsstaterna komme att genast vid organisationens verkställande tillämpas i afseende å hela den för aktiv tjenst afsedda befälspersonalen, skulle för sådant ändamål erfordras ett särskildt anslag af 95,900 R:dr, deraf beräknats för offierskorpsen vid Kongl. Flottan omkring 29,200 R:dr, för officerskorpsen vid Kongl. Skärgårdsartilleriet 45,800 R:dr samt för underofficersstaterna 20,900 R:dr. Lika med Departements-chefen anser Utskottet, att det skulle för sjöförsvarets ordnande vara särdeles fördelaktigt om genast vid verkställandet af den förändrade organisationen utaf flottans officersoch underofficers-personal, tillgångarne medgåfve fullständig tillämpning af de nya aflöningsstaterna och Utskottet skulle således icke tvekat att tillstyrka Rikets
Men då Utskottets förslag icke går ut på att stadga någon princip för framtiden, utan blott att äska en framställning härom efter förutgående undersökning, har jag ansett och yrkat att Utskottets Betänkande borde hafva antagits sådant det var, och får härmed hos Utskotten,- till hvilka jag anhåller att detta anförande må remitteras, ödmjukligen anhålla, att de icke i någon hufvudsak ändra sitt förslag om nämnde undersökning; kunnandes jag så mycket mindre ingå på den föreslagna och af Utskotten afstyrkta utsträckningen af denna revision till afla undervisningsverk, både civila och militaira, sorn jag tror, att första resultatet af de sammanträdande sakkunniges öfverläggningar bör blifva just förklarandet, att särskildta Elementarundervisningsanstalter för militaira Ståndet, ännu äro i afla händelser oumbärliga; hvarefter, för det ändamål som här afses, det icke kan bli frågan om de öfriga Elementarundervisnings verken in - 354 Dtn ij Augusti e, m. om Riket, utan endast om Universiteterne, med hvilkas spher icke blott hvarje enskilt yrkesskola , utan äfven hvarje yrke, bör sättas i sammanhang, N.o 2. Herr Liljeftråle, Guftaf: Emot förslaget om PortoFranco-frihet för Staden Wisby på Gottland med mera, begår jag få göra följande anmärkningar. Jag skall dervid bibehålla den korthet, som år mig tillständig. Jag anser PortoFranco eller Frihamnsinråttningar på Gottland, stridande emot Rikets fördel och nytta i trenne hufvudsakliga afseenden, nemligen, Pulilijkt, Statsoeconomijkt och slutligen commercielt. Uti politiskt afseende synes betänkligt att detta bevilja, ty en sådan inrättning skulle nödvändigt väcka ombrage hos utländska magter, och sedan inrättningen en gång kommit i ordning, med alla verkliga eller inbillade förmåner för ort och ställe, och man dessutom sökt för. vara dess bestånd med fästningsverk, blefve det onekligen en amorce för första angripande fiendtlig makt, som hade en sjöstyrka, öfverstigande Sveriges. Jag säger vidare StatsceconomiJlU.
Detta undantag tillämpades likväl endast pä gods, som angåfves, icke till magasinering, utan till direkt försändning på kanalen eller jernvägen samt vid framkomsten till förtullning, nederlag eller reexport, men om godset åter vid framkomsten angåfves till vidare transitupplag, ehvad det magasinerades eller såsom transitogods till annan ort genast försändes, blefve transitafgift dä påförd. Med debiteringen och uppbörden af den magasinshyra, som för upplag af transitogods vore städerna genom tullstadgan medgifven, hade tullverket deremot icke att skaffa. På de flesta ställen torde väl, genom enskild öfverenskommelse mellan staden någon tulltjensteman, ,denne hafva åtagit sig dessa bestyr, men detta, likasom frågan om vidden af stadens rätt till magasinshyra, utgjorde icke föremål för General-tullstyrelsens behandling. Huruvida stad, som till rörelsens beqvämlighet tillhandahåller magasin, hvarförutan transitorätt icke finge tillgodonjutas, icke möjligen kuride ega grundadt anspråk på någon magasinsersättning, äfven om godsegare icke ville begagna sin nyttjanderätt till magasinet, vore emellertid en fråga, som General-tullstyrelsen ansåg förtjena att tagas i öfvervägande af den det vederborde. Af det förhållande, att transitogods, såsom sådant, icke till beskaffenheten undersöktes och således icke heller kunde vara för tulladministrationen bekant, förklarades naturligen, att de afgifter, som för transitorörelsen vore stadgade, mäst bestämmas efter helt andra grunder, än som för tulleller nederlagsafgifters beräkning blifvit fastställda. Det vore den till innehållet obekanta transitokollyns rymd eller tyngd, som i förra fallet måste blifva grund för afgiftsbestämmelsen; hvaraf åter följde, att äfven en ytterst låg transitoafgift kunde blifva hög vid jemförelse med afgifter, som utginge efter sjelfva varans beskaffenhet. Till och med tullfria varor sändes transito, till undvikande af uppackning och undersökning förr än vid slutliga destinationsorten.
Det är just detta gamia Voteringssätt, nu mera olämpligt befunnit och till mångfalldiga oordningar ledande, sorn nödvändigt måste ändras, för att bibehålla Preste-Embetet i sin helgd och undvika förargelse. Huru kan man dä åberopa det gamla, när just det gamia är nödigt att ändras? Men sättet huru Prestval må kunna organiseras, så att icke någons rätt förnärmas och likväl alla Chichaner före. k o mm as, kan jag icke uppgifva. Jag tror att det tillhört Utskottet att utfinna något sådant sätt, Det af Herr Cederskjöld föreslagna synes mig för min del, 1 anseende till den stora mängden af Voterings-Sedlar, ganska kinkigt , och måhända äfven kunna lemna anledningar till lika betydliga oordmngar , sorn det gamla Voterings-sättet, blott framträdande i ett för-; ändrat skic.^ Den 17 Februarii, 389 Grefve Spens, Jacob Melker: Att val och Voteringar rörande Personer vanligen gifva de största anledningar till misshälligheter emellan de Röstande, tror jag vara så i allmänhet bestyrkt af erfarenheten, att man ej behöfver hämta bevis derföre endast af exemplet af Prestval. Jag tror till och med , och hemställer till hvar och en annans erfarenhet, om icke det samma kan i lika hög grad inträffa, och inträffar äfven der valen ske med lyckta sedlar. Då möjligheten för den ena att få veta huru den andra voterat, genom detta sednare Voteringssätt, väl är försvårad men ej alldeles betagen, tror jag icke att, så länge mänskliga svagheten är nog stor för att bereda oenighet af olika tänkesätt, den af Herr Cederskjöld föreslagne ändring af Författningarne kan förekomma de olägenheter, hvilka den är ämnad att undanrödja. Herr Cederskjöld : Jag täger mig friheten ännu en gång yttra mig i detta ämne, blott för att förklara, att jag omöjligen kan med den sista värde Talaren inse, huru någon skulle kunna utforska pä hvem man hade voterat. Om hvarje Röstande blott aflemnade En Votering-Sedel, och utanpå densamma tecknades Egendomens storlek, då skulle man visserligen ofta kunna efteråt upptäcka af hvem han hade blifvit aflemnad.
Denna inkomst är beroende ak de Åtgärder oob beslut, klikets ständer i afseende deia vidtaga; men dä, oaktadt körliöjda tariffer, tillökningen uti intraden kan uteblifva, i följd at minskad bränvins-produotion, torde beräkningen deraf, närmast resultatet kor ar 1842, böra urtagas till 670,000: 31:o som indata, beräknades vid sednaste stats-regleringen till 119,150 K:dr. sadan inkomst bar utgjort, enligt räkenskaper ne: kur ar 1838 Inbytande restantier för är 1842 kunna ännu ej bestämdt uppgifvas; men dä denna inkomst per medium kor de nästföregående k^ra ären utgjort 172,843 K:dr, s^nes bär kunna utköras ätminstone 155,000: 5,461,000 8umma ordinarie oob extra ordinarie inkomster. 9,902,230: salunda oob dä uti sednaste 8tats-reglering päräknades: Ordinarie inkomster 4,447,230: Kxtra ordinarie eller bevillnings-inkomster ooii restantier 4,790,150: 9,237,380: uppkommer genom den beräkning, Kongl. Ugj:t nu antagit, en ökad tillgäng ak 664,850: bvilken summa ej allenast betäoker de förökade körslags-anslag, bvartill utgikts-staterne för tulloob post-verken blifvit, i följd ak bvad desse stater i verkligbeten utgjort, beräknade, utan äfven lemnar mer än tillräcklig tillgäng för de förböjda anslags-belopp, Kongl. Uaj:t i öfrigt föreslagit. I^or ett 8ädant 1le8tämmande vid denna Hili8daA, liar I^onAl. Nai:t velat meddela, att killingi lieAänAen utAjort: för är 1839 k:dr 8: 29. — ., 1840 „ 7: 15. - „ 1841
Domstol»rne gå parter tillhanda med kallelser, hvartill de icke äro förpligtade; men om dessa af vaklbetjeningen försummas, eller en part icke träffas, eller ett ombud, som får kallelsen, glömmer sig; så kan partens rätt vara ohjelpiigen förlorad. Den förevarande planen lemnar tillfälle att undgå denna olägenhet. Alla domar, som af landstingseller öfverrätt meddelas, böra utgifvas endast vid sessionernes slut. I mål från stadseller häradsrätt kungöras dessa domar vid början af nästa stads-eller häradsting, der parterne då okallade infinna sig att afhöra och emotta dom, så framt icke någon påyrkar att dessförinnan få uttaga den hos landstingsrätten; i hvilket fall dock derigenom ingen ändring sker i fatalietiden, som alltid räknas från första dagen af nästa stadseller hä radsting. Icke behöfvas två fatalietider, en för att hos den domstol, som dömt, anmäla missnöje, och en för att fullfölja detta hos högre rätt. För närvarande lärer det vara, noga räknadt, fyra grader af fatalier att genomgå, innan man kommer från hofrätt till Högsta Domstolen: 1) missnöjets anmälande, 2) penningars erläggande lill lösen för protokoller, 3) företeende af bevis om doms fullgörande, af qvitto på nämnde lösen och af borgen för kostnad och skada (tre särskilda fullgöranden, hvartdera vid fatiliepåföljd, således rätteligen tre särskilda fatalieäfventyr) samt ändtligen 4) fullföljandet bos Justitia Revisionen — hvart för sig vid talans förlust. Lagförslaget minskar visserligen talet af dessa äfventyr, men icke till ett enda, utan lill två, nemligen en anmälan inom 20 dagar och sedan fullföljande inom dertill bestämd tid. Med två bevakningstider inträffar försummelse lättare, än med en; och detta kan möjligen ingå i afsigten — åtminstone har det troligen förut så gjort. Men en sådan afsigt är icke konseqvent med den liberalitet, som råder i lagförslaget; och för min del instämmer jag icke deri. Det är nödvändigt att genom fatalier bereda säkerhet åt den vinnande; men dertill behöfves icke att mångdubbla äfventyret för den lappande.
Jill La^-utskottets behandling har blifvit öfverlemnad en af Riksdagsfullmäktigen A. J■ Sandstedt från Jonköpings län väckt motion, åsyftande inskränkning i antalet af de brottmål, sorn böra blofrättens pröfning underställas. Klagan skulle nemligen icke sällan förspörjas öfver dröjsmål, hos Hofrätterna med handläggningen af der förekommande rättegångsärender; och då orsaken härtill icke skäligen kunde sökas i någon annan omständighet än ärendernas mängd i förening med arbetssättets vidlyftighet, har motionären ansett att inskränkning i antalet af underställningsmål skulle kunna bereda minskning i Ilofrätternas göromål och derigenom underlätta möjligheten för andra ärenders skyndsammare behandling. Antagande härvid att åklagaremakten tillbörligen iakltoge det allmännas rätt, har motionären föreslagit att, med ändring al 5 § i Rättegångsbalkens 25:te kap., förklaras måtte det Underrätts utslag i mål angående gäckeri med gudstjeusten eller Guds ord, vidskepelse, hugg och slag å stjufoch svärlöräldrar, så ock cqvädingsord emot dem, lägersmål i vissa förbjudna leder, äfvensom edsörebrott, måtte, när den tilltalade ej sakfälleSj ej vidare behöfva underställas Hofrätts pröfning. Detta förslag kan likväl Utskottet icke understödja. Visserligen kan det sättas i fråga, huruvida utslag i brottmål i allmänhet böra underställas Hofrätt, då den anklagade blifvit frikänd; men att i partiella delar förändra gällande föreskrifter härutinnan, skulle endast slöra enheten och sammanhanget i lagstiftningen. Så länge öfriga brottmål, hvilkas underställning är påbjuden, måste underställas antingen Underrätten sa k fä 111 eller befriat den tilltalade, torde det undantag från principen, som motionären föreslagit, således ej heller vara lämpligt. Dessutom må erinras, att nu ifrågavarande mål äro så få och till större delen så sällsynta, att föreslagna förändringen ej synnerligen skulle leda till det af motionären åsyftade mål, eller minskning i Hofrälternas göromål. I följd häraf lillstyrkes vördsamligen, att omförmälta förslag måtte lemnäs utan afseende. Stockholm den 16 September 1848.
Länet för att söka arbete. II. B. 343. A. 614. P. U. 65o. III. 87. IV. B. 662. V. A. 104. P. U. 144- E. 663. Tjenstefolks flyttningstid. Se Flyttningstid. Tjenstemän, om löneförhöjning för Statens penninge-löntagande. Se Löneförhöjning. Tigerschölds, Adolph Ludvig, yttranden. V. 1121. 1128. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Hällne hos Högloflige Rtdderffapet oH Adeln, Wid Urtima Riksdagen i Arebro Är i8io» >«S^SVS^<S-rLSV«AL OREBRO, Tryckt hos Nils Magnus Lindh, L8w> l8io. Den 28 Julii. (^s^edan Hans Kongl. Maj-.t, i anledning af Hans Kongl. Höghet Kronprinsens Larl beklaganswärda frånfälle, och den deraf uppkomne angelägenheten af ett nytt Thronföljare wal, genom Nådigt päbud behagat kalla Riksens Ständer till en Urtima Riksdag, att den 2Z Julii 1810 hällas i Hnfwudstaden, men af förekommande anledningar Riksdagsorten blifwit genom särskildt Nådig Kungörelse förändrad till Orebro Stad; blef Riksdagen medelst öflige ceremonier ä berörde dag urbläst, samt af Hans Kongl. Mäj:t samma dag till Landt-Marskalk i Näder utnämd Ofwerste Kammarjunkare» och Commendeuren af Kongl. Norvstjerne-Orden, Friherre emes keikminZ, hwilken genast efter utnämnandet, samt det i Riddarhus-Ordningen förefkrifne mottagande af Riddarhus-Directionen, Riddarhus - Secreterare», och öfrige till Riddarhus-Canstiet hörande Personer, utsatte tiden förden första anteckningen af Högloft. Rldderffapets och Adelns ankomne Ledamöter till nästföljande dag, Tisdagen den L4 Julii, klockan 10 förmiddagen.
Dessa anmarkningar hafva emedlertid icke blifvit af Utskottets pluralitet godkände, då Minimi-Tabellen. utgjorde enda borgen för beskattningens utgående af jordbruket och minskningar i denna del mäste må hända fyllas genom en ökad afgift å hemmansvärdet, utan genom omröstning bestämt: det kommer en Minimi-T abell att fastställas. Sedan dessa ! afseende pS jordbrukets beskattning vigtiga ämnen blifvit granskade och Pluralitetens inom Utskottet mening utrönt, har detsamma, utan att dervid för det nirvt* »4 JStvillnings-Ulskottels Betänkanden, jgmle inläta äig i en till särskilda omständig" heter sträckt granskning, af sättet för värdets bestämmande å fastigheter, de dervid föreslagne ändringar och rättelser samt möjligheten af förbättringar uti de af 181S ars Uevillnings-Stadga härom meddelade föreskrifter, samt jemkning af M inimi-tabellen, trott sig höra hemställa såsom en grnndsatts: Att en Bevillning, beräknad efter värdet, bär utgå af ali fast egendom, utan af. seende på dess natur, och i sammanhang dermed, dels att Bevillning ä Rotef rikets afgifttn må fortfara, dels ock, att Bevillning af qvarnar bör utgöras, enligt nu gällande grunder, efter värdet. 1 afseende åter på den förmögenhet som finnes antingen nedlagd i Näringar, Fabriker och andra inrättningar, eller använd i handeln, äfvensom den med förvärfvad färdighet förenade rättigheten, att drifva vissa yrken, har Utskottet icke furmit någre anledningar, att frånträda de redan tillförne antagne och af erfarenheten godkände grunder, samt föreslår i anledning deraf: alt Beviliningen må hädanefter utgöras af Handlande, Skeppsredare, Fabrikörer, Handtverkare, Borgare och andre
Hela gränsebandet emellan Svenskbyggden och Lappmarkerna framvisar väl många sådana och nästan öfverallt mötande lägenheter, hvilka kunna blifva föremål för en omtänksam framtid och gifva anvisningar att vinna rika landskap utan eröfring och blodsutgjutelse. Men, som den ofvanbeskrifna ibland alla synes förmonligast och lättast åtkomlig såsom erbjudande da minsta svårigheter att öfvervinna; så tillstyrkas Riksens Höglofl. Ständer, att dervid fästa sin hufvudsakliga uppmärksamhet, oell till en Bergslags organise - Beil/, ock Ekon. Utsk. Betankandeti. 797 rande uti den vestliga delen af Öfv.erCa i\c, samt den sydliga och östliga delen af. Gellivare Socknar, använda de utvägar, sora. kunna vara att tillgå, dels genom dervarande ännu odisponerade Kronoskogar, dels genom ditflyttande af annorstädes forstuna Bergsmanna-privilegier, och sluteligen genom de i öfrigt skeende uppoffringar af Staten, hvilka, så vidt de med tillgångarne äro förenliga, aldrig synas till större gagn för Fosterlandet och framtiden kunna använda?. I fjerde frågan om do medel, som böra vidtagas till en sådan Bergslags organisation, samt till vinnande af dertill nödiga förberedelser, anser Utskottet dem vara af sådan art, att de, endast genom noga undersökningar på stället samt af kunniga, i örtens: hushållning erfarna och med folkets lynne förtroliga Embetsman eller andra der boende, ansedda personer kunna bestämmas. Riksens Högloft. Ständer tillstyrkas derföre vördsammeligen, att hos Konungen göra underdånig hemställning om tillsättning af en Comité i orten under Landshöfdingen® presidium, bestående af Bergmästaren och Ledamöter, hvilka äga allmänt förtroende, samt helst sådana sota äro kände för nit och insigt uti Bergshandteringen. Denna Comité bör åligga: att gå i författning otu verkställandet af Konungens i detta hänseende Nådigst fattande beslut: att vidtaga alla de serskilda åtgärder, som dermed äga sammanhang, och hvartill locala tillfällen förflihang till RiktSt.