Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För den återstående stora mellersta delen, eller emellan Finjasjön oell sjön Stråken, har någon bestämd rigtning hitintills icke blifvit godkänd likasom ej heller medel anslagits till dess utförande. Eders Kongl. Maj:ts nådiga proposition vid sistlidnc riksdag innehåller visserligen, i sammanhang med den för rikets samtliga stambanor framlagda plan, förslag till Södra stambanans rigtning genom vestra Småland längs Lagaåns dal; men dels ansågo Rikets Ständer de ditintills anställda undersökningarnc icke tillfyllestgörande för stadfästande af det då framlagda systemet för statens jernbanor, dels har Eders Kongl. Majit sedermera i nåder föreskrifvit, att arbetena på Södra stambanans norra del ifrån Falköping ej borde fortsättas längre än till sjön Stråken, samt å samma banas södra afdelning från Malmö ej längre än till östra hörnet af Finjasjön, på det att dessa arbetens ytterligare utsträckning ej måtte lägga hinder i vägen för banans anläggande genom Småland i en sådan rigtning, som efter förnyade noggranna undersökningar och inhämtade statistiska upplysningar kunde finnas såväl i möjligaste måtto gagneligt för berörde provins, som öfverensstämmande med de vidsträcktare syftemål, hvilka legat till grund för Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers beslut att medelst denna bana åstadkomma en förbindelse från det norra och mellersta Sverge till dess sydligaste landskap samt deröfver med utlandet. Det åligger således Kommittéen att i underdånighet framlägga förslag till Södra OO C ÖD o stambanans sträckning från Finjasjön i Kristianstads län, genom Småland till sjön Stråken i Skaraborgs län. Men innan Kommittéen går att fullgöra detta åliggande, anser den sig böra meddela en kort redogörelse öfver beskaffenheten af det vidsträckta område, som den ifrågavarande Södra stambanan skall genomgå. Detta område utgöres af landet från Blekinge och Skåne till sjön Vetterns södra ända samt intager en längd af 17 mil i norr och söder, med en bredd af 20 till 28 mil emellan Östersjön och Kattegat. Det innehåller vid pass 400 qvadratmil och omkring 860,000 invånare, samt omfattar de frenne Småländska länen, Halland och sydligaste delen af Elfsborgs län.
Committerade hafva föreslagit, att, utan föregången undersökning eller serskild tillåtelse, hemman må klyf vas till minst -|:clels förmedladt mantal på hvarje utklufven del; till antagande af hvilken norm Committerade hemta t anledning af Comiteernas förslag och Läns-styrelsernes uppgifter, enligt hvilka minimum för klyfning utan föregången undersökning ansetts i de flesta Län kunna antagas till |:del och i några ända till Txg:dels mantal; hvaremot för flere Län de uppgifvit, att besutenhet icke vore att påräkna å mindre hemmansdel än |:dels mantal. Redan af dessa skiljagtiga uppgifter visar sig svårigheten för en allmän bestämmelse om storleken af det hemmantal, som må anses medföra besutenhet utan föregången närmare undersökning om hemmansdelens beskaffenhet, och derförutan är det kändt, att de förhållanden, hvaraf besutenheten beror, äro väsendtligen skiljagtiga äfven inom ännu inskränktare områden. Det är af vigt, att denna bestämmelse må ske med den yttersta möjliga noggranhet, om icke man skall äfventyra, å den ena sidan, att förfela ändamålet, förekommandet af en för jordbrukarens bestånd vådlig, ytterligt drifven, hemmansklyfning, och, å den andra, att med fastighetsköp onödigtvis förena omgången af en undersökning, som medförer besvär och kostnader, hvilka mången gång torde förefalla kännbara. Committerade hafva jemväl, enligt hvad deras yttrande visar, åsyftat, att serskildta föreskrifter härom, lämpade efter förhållandet inom olika orter, borde i den föreslagne Författningen intagas, sedan mera bestämda speciella uppgifter i detta afseende blifvit infordrade, och Utskotten anse sig böra, i öfverensstämmelse härmed tillstyrka, att åt Kongl, Maj.ts Befallningshafvande j hvar för sitt Län, Lagsamt Allm. Btsv. och Ekon. Utsk. Betänkande, N.o 3.
BorgareStåndet remitterade Memorial, angående Utskylder till Staden Nyköping af Landshöfdinge-Residence-Huset derstädes, äfvensom Afgifter till Städerne i allmänhet för Kronans deri varande Egendomar. (U. A.) M otionären andrager, att Nyköpings Stad alltsedan år 1815, då Landshöfdinge-Residence-Huset derstädes inköptes utål K. M:t och Kronan, varit i saknad af de utskylder lill StadsCassan, som af denna Egendom, i likhet med hvarje annan, belägen inom Staden eller Betänkande n. 89 på dess område, bordt gäldas; att ehuru K. M:t, medelst Skrifvelser till Landshöfdingen i Länet af den 26 Maji 1818 och 12 September 1822, i nåder funnit, att ifrågavarande Egendom skall deltaga uti afgifter till Staden samt tillika stadfästat hvilka desse afgifter äro och huru desamma skola emellan Kronan och Boställsinnehafvaren fördelas och utgå, äfvensom ock då inga Medel till dylika afgifter funnos i Stat anslagne, derom vid sista Riksdag gjort framställning, Rikets då församlade Ständer likväl icke ansett skäl alt något Anslag å Stat till StadsAfgifter för inköpte ResidenceHus bevilja, samt såmedelst efter Herr Löfvenii förmenande, med omkullkastande af hvad K. M:t om afgifterne utaf Residence-Huset i Nyköping i Nåder förordnat, betagit Staden möjligheten att allt hitintills utfå dess ägande af K. M:t gillade fordran. Vidare anförer Herr Löfvenius, att om R.
Af Riksdagsfullmäktigen Per Sahlström: »1 anledning deraf, att jag, vid pröfningen af det numera underkända Kongl. Maj:ts förslag till förändrad representation, för min del gillat samma förslag, samt då jag har all anledning antaga, det hvarje nytt förslag i denna syftning kommer att gå miste om dess ändamål, och blott verka till uppskjutande af denna angelägna reform, till en långt aflägsen tid, hvilket icke utgår från de grundsatser, eller omfattar de principer, som i ofvannämnde Kongl, förslag voro lagda till grund för representationens skeende ombiidning, får jag för min del förklara, det jag ansluter mig till den reservation och det förslag, som af några af vällofl. Borgareståndets ledamöter inom utskottet, genom Herr Brinck, ingifvits, hvilket jag är öfvertygad, att detta sistnämnda förslag närmast uppfyller den med borgerligt tänkande och upplysta delens af nationen förhoppningar, och således kan ega hopp att varda såsom sådant gilladt.» Rik. lill R St. STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN, ISSI. Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 7. 1 Af Riksdagsfullmäktige!) Bengt Gudmundsson: “Öfvertygad, att det förslag till ny Riksdagsordning, som Höglo-tTiga Konstitutionsutskottet nu beslutat att till Riksstånden öfverlemna, icke skulle kunna afhjelpa de hufvudsakligaste brister och olägenheter, som ståndprincipens bibehållande i, national-representationen måste medföra, kan jag ej biträda detsamma. Dessa äro nemligen icke endast att tillskrifva de visserligen olämpliga och tunga formerna. Vida merahärflyta de från den söndrande anda, hvilken är oskiljaktig från ståndsväsendet. Det är denna anda, som beklagligen alltför länge vållat vårt fäderneslands svaghet, genom svårigheterna såväl för Regeringen som Folket att göra en allmännare och tidsenligare anda gällande i vårt samhällsskick. Genom en del hittills orepresenterade klassers inblandande i de nuvarande Rikssstånden, skulle förhållandet på det hela blifva detsamma som hittills.
R:gs, så skulle, med beräkning af slag-skatten, som, efter 3/4 procent, belöpte sig till 13 sk. för hvarje mark, det materiela värdet af en Kölnisk mark finsilfver i ”myntad Svensk form” utgöra 56 R:dr 19 sk., till hvilket pris Bankens sifvervaluta jemväl i räkenskaperna upp tages och hvilket, eller åtminstone 36 R.dr 20 sk. sålunda skulle vara det belopp, hvartill silfver, utan förlust för Banken, kunde försäljas. Som likväl Fullmäktige, jemlikt 97 § i Banko-reglementet, äro berättigade att sälja den Kölniska marken finsilfver i form af plants till ett pris af 37 R:dr R:gs; så och i händelse utlandets myntverk vore i tillfälle att förvandla det Svenska silfvermyntet till silfver efter Hamburger Bank-valuta för en kostnad understigande skillnaden emellan 37 R:dr, och nyssnämnde 36 R:dr 20 sk., eller 28 sk. på hvarje Kölnisk mark finsilfver, Banko-Utskottets Utlåtande N:o 28. 3 eller 21 sk. för hvarje sådan mark Svenskt myntsilfver, hvilket sednare består af 3/4 fint silfver och 1/4 koppar, vore deraf tydligt, att den utländske affärsmannen skulle föredraga att af den Svenska silfver-exportören begära myntsilfver i stället för plants—silfver, och att Svenska Banken på affären måste förlora hela slag-skatten, som, på de 500,000 specier, hvilka, efter all sannolikhet, under sistförflutna sommar blifvit förda till utlandet, gjorde omkring 15,000 R:dr R:gs; hvarförutan afseende borde fästas derå, att då värdet af den koppar, hvarmed Svenska silfvermyntet är legeradt, nppginge, efter 150 R:dr B:ko per Svenskt skeppund till 5 sk R:gs för hvarje mark, Kölnisk vigt, och att Banken således emot 56 R:dr 32 sk.
Utaf de nu upplästa anmärkn-.ne emot 1841 års förslag, hvilka ega lika grund emot det nuvar:de förslaget, med den skillnad blott att den dåvarrde (allt för långa) tiden för klagan öfver inflyttning var bestämd till ett år, hvaremot den nu är föreslagen till 6 månader; torde R. o. Ad. finna, i hvilket haf man förirrar sig, då man vill förändra den fria inflyttningsrätten med Den 12 Augusti f. m. 219 förslaget att man skall tillhöra fattigvården på den ort, der man är mantalsskrifven. Dels af denna anleda., och dels i anledn. deraf, att både i Danmark och Norrige varit antagen en annan grund för fattigförsörjningen nemi. 3 års vistelse på ett ställe utan att hafva fallit fattigvården till last; sä intogs i den K. förordningen det stadgande i detta hänseende, att 3:ne års vistelse skulle bestämma fattigförsörjningsrätten. 1 Danmark, som är kändt för sin ordentliga fattigvård, har så skett allt sedan 1799. Jag känner icke med full visshet, om ej detta stadgande i Norrige varat från samma tid, men jag vet bestämdt alt 1845 års fattig-sladga i Norige grundar sig pä samma princip. — Jag anser således det enda sättet att förena de båda vigtiga omständigheterna; att en person må kunna vistas der den bäst kan finna sin bergning, och att han må blifva ordentligen försörjd då han kommer i nöd, vara det, att frångå mantalsskrifningsorten såsom grund för försörjuingsrälten; och pä grund af den erfarenhet man vunnit i Danmark och Norrige, länder, som i afseende pä institutioner stå Sverige närmast i likhet, tror jag för min del det stadgande vara rättast, som i den K. förordningen är infördt. Jag hemställer derföre, att R. o. Ad. måtte till en början afslå den genom förevartde 14 § föreslagna förändringen: och sedermera ber jag att i afseende på §§:ne 15, 16 och 17 få göra samma hemställan. Gr. Ridderstolpe: I min tanka är det högst nödvändigt, att orden: ”eller bort vara del” i 14 §:n influtit.
Förstår man rätt betydelsen, Så, är det också lätt att finna. En droppe utaf vatten, Och hvad den alltid är. Hvad lyser uti natten? H varm ed man ofta bär. Ett ganska vanligt hinder Att mången ej kan gå. Hvarmed man stundom binder. Hvad tomten knogar på. Hvad aldrig brukar klicka Att man på scen får se. Ett smeknamn på en flicka. Hvad tiggarn man bör ge. Hvad plär man bönder göra? (Det är dock ej så lätt.) Hvad kan en dräkt förstöra? En mycket enkel rätt. Hvad brukar det om hösten, Kaffe 1898 hon böjde sig, stramade det förskräckligt. Snyftande och darrande smög hon åter i säng. På verandan gick pappa af och an och rökte. Så kastade han bort cigarren, den smakade honom ej. Häftigheten var nu alldeles bortblåst, och pappa ångrade sig nästan att han blifvit så ond. Han hade kanske varit bra hårdhändt mot sin lilla flicka i alla fall. Hon var j u så lättagad, att blott en sträng blick brukade komma henne att gråta, och nu hade han slagit henne. Han visste själf e j, hur det egentligen gått till, men gosskläderna hade alldeles kommit honom att glömma, att hon var en liten tös. Månntro hon ännu låg och grät? Han borde väl ändå gå in och se efter, hur det var fatt med henne. I sin säng låg liten Greta och snyftade, som om hennes lilla hjärta ville brista. Hon var alldeles otröstlig öfver det hela: smärtan, skammen och att pappa var så ledsen på henne. Så kom pappa in, satte sig på sängkanten och började tala vid henne och lugna henne. Han talade om, hur ledsen pappa var öfver att behöfva vara sträng m o t sin flicka, att hon skulle bli en snäll och förståndig flicka, strök håret från hennes våta ansikte och sade, att pappa så gärna ville förlåta henne igen. Hon slog armarna om hans hals, och kväfdt af snyftningar kom det: » förlåt. förlåt mig, lilla pappa.« Han kysste och smekte henne o c h fick henne litet lugnare När löfven falla brådt? Två namn vi ha på rösten. Hvari nog mången spått. Hvad stundom kanske händer Att man i kyrkan får. Dagny Haft.
» J a, du säger så, du, Barbara, men tiderna äro förändrade, ser d u, » utbrister fru K i n b l a d och kastar en något svårmodig blick bort mot ett hörn af rummet,der hennes dotter, fröken Helena — det musikaliska snillet! — med stor säkerhet yttrar sig om » den d e r Granströms » förbrytelse. » H v a d talar herrskapet o m? » frågar postmästarn, som nu först gör sitt inträde, » f ö r - modligen om något intressant; damerna se så lifvade u t! » » J o, » skyndar Helena sig att svara, » o m fröken Granströms märkvärdiga — ja, rent ut sagdt — oförsynthet att promenera med en herre — alldeles ensam. » » J a, men, mina damer, hur vet man att det var en främmande herre — kanske det var någon af stadens ungherrar! » » H u r kan postmästarn ens tänka något så- d a n t? » frågar den svärmiska fröken Pryklund, i det hon kastar ett trånande öga på — kaffepannan o c h ett på postmästarn, » det vore i sanning än mera fasligt! » » K a n s k e postmästarn tycker hon är v a c k e r; hon har j u de der sömniga ögonen o c h sinliga läpparne, som Z o l a påstår att herrarne tycka o m? » inföll fröken Säfberg, stadens literära ljus. » M i n a mer eller mindre älskvärda d a m e r », sade postmästarn på sitt vanliga originella sätt, » dragen ej in mig i edra tvister, utan låten mig förbli åhörare! » » T v i s t e r! » upprepade alla damerna i korus, och fröken Helena, som satt sig vid pianot o c h börjat slå an några sakta, längtande ackurd, fortsatte: » I afseende på fröken Granström tror jag ej någon olika åsigt råder, åtminstone bland damerna här! » Ett allmänt mummel af bifall hördes. » K ä r a Helena lilla, spela ett stycke för oss och låt oss glömma den der ledsamma orostifterskan », bad fröken Barbara.
kan inte längre fördra de där småstadstoaletterna, då jag nu varit så länge i Stockholm. Här ha damerna en chic åh! (Kysser på fingret.) BERTA. Lissi. Jag vet ingen, som klär sig så smakfullt som WILHELM. alltid säga, att det är så smakfullt, som de kläda Smakfullt det kan väl hända jag vill inte sig här men det är en stil någonting pikant, lerna hm! Är svärfar hemma? raffineradt, exquis till och med schweizerimamsel FRU BARK. Nej, inte ännu. Men han kommer nog snart. WILHELM. på honom litet. Hör svärmor skulle alt försöka hålla ögonen FRU BARK. Hur då? WILHELM. dag man sade att han en längre tid hvarje natt förslösat stora summor på spel. BERTA. några pengar att spela bort. Hur är det möjligt? Han har ju inte längre WILHELM. svärmor, som får betala. Han skuldsätter sig troligtvis. Och se'n blir det BERTA. Det kan mamma inte göra. WILHELM. resten länge kunnat förutse, att han inte skulle sluta förr än han spelat bort alt hvad han eger. BERTA. han eger. fråga om. Han har för länge sedan spelat bort alt hvad Nu är det mammas pengar, det är Det kan inte undvikas. Det har man ju för Jag hörde just talas om honom vid middagen i WILHELM. altihop. Nå sak samma. Svärmors har det ju varit BERTA. till henne med uttryckligt förbehåll att de skulle tillhöra henne ensam. WILHELM. klämman. Det är ju klart, att så länge det fins Hvad hjälpa sådana förbehåll, om han nu är i Men de pengar, mamma nu har kvar, äro gifna några pengar att ta af Dessutom hvad vill du göra? Svärmor kan visst säga nej men hur förr än hon gifvit ifrån sig det sista hon har. BERTA. därför har jag för länge sedan tänkt ut en plan att rådt mig till det. Det är sant! Jag har förutsett alt detta. Och länge? Hon får i alla händelser ingen fred och ro, gripa till i nödfall. Kamrer Lundberg i banken har FRU BARK. Att du tar honom till förtrogen i sådant. BERTA. lita på.
Då förbrytelse, som enligt denna förordning medförer förlust af redskap, tillverkad vara eller kärl, hvari den förvaras, blifvit begången af annan ån dessas egare, och denne sednare finnes vara berättigad att dem behålla, skall den brottslige utgifva redskapens, varans eller kårlens värde. § 50. Brånvinstillverkare eller distilleringsidkare, som åt den vid hans bränneri anställde kontrollör eller tillsyningsman såsom gåfva något gifver eller erbjuder, bote från och med 20 till och ined 200 R:dr. Kontrollör eller tillsyningsman, som gåfvan mottager, vare lika ansvar underkastad och miste derjemte befattningen. § 51. Expeditions-Utskottets Förslag till underd. I Skulle brännerikontrollör, eller den, hvilken tillsyn vid bränneri eller distilleringsverk säsom tjenstepligt åligger, eller den, som år pligtig att förbrytelser mot denna författning åtala, sjelf beträdas med oloflig brånvinstillverkning eller distillering, eller att hafva främjat sådan förbrytelse eller tillverkares försnillning af den afgift, han erlägga bör; varde dömd till fängelse eller straffarbete, från och med sex månader till och med två år. Visar någon, hvilken det åligger att tillsyn vid bränneri eller distilleringsverk hålla, eller förbrytelser mot denna författning åtala, försummelse eller vårdslöshet i dessa åligganden; varde antingen för alltid eller under viss tid från tjensten eller befattningen skiljd, eller ock fålld till högst 200 R:drs böter. § 52. Varder, till utrönande af förbrytelse mot denna författning, undersökning hos någon anställd emellan klockan 9 om aftonen och klockan 5 om morgonen, men sådan förbrytelse ej upptäckt; bote förråttningsmannen från och med 5 till och med 50 R:dr, der han ej finnes hafva till undersökningen giltig anledning haft. Vägrar den, som undersökning i bränneri anställt, att betyg, som i § 63 sågs, åt brånvinstillverkare genast utfärda; bote 15 R:dr. § 53.
Till utlåning genom de serskilda Diskont-Verken blefvo redan den 11 Februari nödiga medel från Statslånefonden anvisade; hvarvid den allmänna föreskrift af Fullmägtige tillika lemnades, att den andel af fonden, som hvartdera Diskont-Verket erhölle, skall till Banken återbetalas i fyra ungefärligen lika stora delar, den första i början af Augusti månad 1859, den andra i början af Maj, den tredje i början af Augusti och den fjerde i början af November 18G0, samt att, i följd deraf, den längsta utlåningstiden blifver till den 1 November sistnämnde år. Ibland de verkställighets-föreskrifter, Fullmägtige i öfrigt meddelat med afseende å utlåningen genom Diskont-Verken, anse Revisorerne sig böra anföra följande: att, vid pröfning af låneansökningar, skulle i Banko-DiskontDirektionen minst fyra Ledamöter, hvaribland åtminstone en af Fullmägtige, och i Låne-Kontors-Direktionerne, minst tre Ledamöter vara närvarande, de Ledamöter, hvarmed Direktionerne blefve förstärkte, i nämnde antal inräknade; 20 att i förbindelserne borde bestämmas sådana betalningsterminer, som, utan att, så vidt ske kunde, från erhållande af försträckning utesluta dem, hvilka icke genast sig anmälde, i möjligaste måtto befriade Staten från förluster, härledda deraf att tillgängliga medel framdeles ej kunde till fastställd ränta och provision utlånas; att Diskon t-Verken icke finge, utan serskild tillåtelse af Fullmägtige, utlåna medel till sådana penninge-förvaltande verk och inrättningar samt större bolag och föreningar, som af Fullmägtige omedelbart erhållit eller kunde erhålla försträckning; att, om och i den mån, genom utsläppning i rörelsen af nu ifrågavarande penningar, indragning kunde ske af de belopp, hvarmed Handelsoch Närings-diskont-fonderne i Stockholm, Götheborg och Malmö blifvit förstärkte, de sålunda ingående medlen efter hand skulle till Banken återlevereras; samt att då den fördelning af Statslåne-fondens tillgångar, som det ålåge
Jag tror att en Breeder, som vore lämplig att bedöma racerna och andra förhållanden vid holländerierna, skulle der vara till lika mycken nytta, som en dylik visat sig i anseende till schäferierna, och jag får derföre för min del tillstyrka, att ett anslag måtte beviljas för en person, som skulle på samma sätt som Hoffman-Bang står schäferi-egare till tjenst, tjena holländeri-egare. Men jag hemställer derjemte, huruvida det icke vore bättre, att en sådan person söktes i Danmark, hvars förhållanden i de flesta afseenden äro mera likartade våra, än Englands, och der man mera sträfvar till samma mål af en ökad mjölkproduktion, än man i allmänhet gör i England. Jag föreslår slutligen, att denne person måtte ställas under samma styrelses upsigt, som har inseendet öfver kronans holländerier. Hr von Seth, Joh. August, anförde skriftligen: Icke för att bestrida utan för att få understödja Hr Kapten Adelborgs motion, är det, som jag begärt ordet. Ifrån Jemtlands och Lapplands herrliga bergsdalar ner till det magra Göinge härad i Skåne, ifrån Holstein, Hessen-Darmstadt och Wurtemberg samt från England och Skottland, öfverallt ifrån, hvar jag varit, har jag sökt medtaga praktisk upfattning om jordbruksförhållanden och att bilda mig ett omdöme derom; jag har äfven en vinter afhört Tysklands utmärkte djurförädlare Hr von Weckherlins föreläsningar. Resultatet af det omdöme, som jag bildat mig med afseende på vårt lands boskapsskötsel och dess säkraste samt minst kostsamma förädling är — att jag till alla delar instämmer i hvad den värde motionären anfört. — Väl var jag ännu helt ung, när jag besökte fäderneslandets nordliga delar, men jag har ändå medfört minnen om förhållanden der, som jag icke lätt kan glömma. De herrliga fjellbetena och det yppiga gräsets växtlighet å bergssluttningarne och uti dalarne mellan dem, med en mångfald i grässlag. som jag på andra ställen icke sett; de stora och kraftiga hästar i Jemtland, isynnerhet i Hammardalen, fäkreatur och får ända upp i Quickjock — bilderna af dem har jag icke glömt.
Regeringen får i sin makt att bestämma hvilken väg banan skall gå; men Regeringen kan icke taga på sitt ansvar att välja en sträckning, som skulle kosta några millioner mera. Om det verkligen ådagalägges, att 50,000 skepp, stångjern "kunna komma att forslas på den nu föreslagna banan, och att trafiken der kan blifva jemförlig med trafiken på den af mig föreslagna banan, så är det klart att den redan utstakade banan alltid bör ega företrädet. De jordegare, som bo i den trakten, hafva en gång fått hopp om att jernvägen skulle komma att gå der, och det är icke rätt att utan mycket vigtiga skäl fråntaga dessa personer en förhoppning, som man en gång gifvit dem. Om icke Hr Troil hade yrkat, att förberedande arbeten skulle påbörjas såväl på vägen mellan Falköping och Jönköping, som ock mellan Jönköping och Axamo, och vidare mot Skåne, hvarigenom vägens riktning blefve bestämd, utan i stället endast begärt anslag för vägen mellan Fahlköping och Jönköping, så skulle jag gerna understödja hans förslag att anslå 1,300,000 Rdr till förberedande arbeten, ty jag vill icke så noga hushålla på en eller annan mill., efter så många skola springa; men jag är angelägen att icke en enda nedlägges på en väg, som man sedan ångrar. Det är af dessa skäl, som jag i stället för mitt förra förslag skulle vilja föreslå: att R. o. A ville besluta en underd. skrifvelse till K. M., med anhållan att en undersökning måtte verkställas, för att utröna om ej södra banans riktning genom en folkrikare och bördigare trakt skulle, mer än den nu föreslagna, kunna underlätta allmänna rörelsen och erbjuda lämpligare sammanbindningspunkter med såväl den bana, som kan komma att gå genom Östergöthland, som med bibanor till kusten.