Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vi uppmana enhvar att besöka denna utställning, som erbjuder stort intresse, på samma gång vi bedja alla dem, som ömma för de arma » lytta och vanföra », att understödja det behjärtansvärda företaget, så att äfven arbetsskolan i Stockholm snart må blifva en verklighet. Bidrag kunna insändas under adress: Ortopediska institutet, Stockholm, och kommer redovisning därför att framdeles lemnas. Till Amaryllis. Wmastän maj har kommit nu, klagar du, att ej sunnaiwäder genast smeker fina kind, vestanvind fläktar lätta kläder. Åek, jag ler, gå ut ett slag nu en dag, oeh du skall upptäcka, huru allting myser gladt, öfver att våren allt kan väcka. Bry dig ej därom, min vän, att ej än fria vågor leka! Snart försvinner Månad is för en bris, som kan vårligt smeka. Och om solen stundom ser på dig ner bakom molnens slöja, är det ej därför, att den, lilla vän, sommar ' n vill fördröja. Var blott glad uti ditt sinn ', släpp ej in några klagosånger I Bommarn kommer nog i tid, varm oeh blid, nu som många gånger. Och när den en gång år här, då, ma chére, skall här lifvet njutas; då vi bilda, du och jag, hjonelag, till dess fröjden slutas. Tänk dig, att på landet bo oeh i ro stadens buller glömma, att idylliskt lefva där, plocka bär och i skogen drömma! Liten julle, hvit och blå, skall oss då ut på fjärden vagga. Seglen själf du, sömma skall, skot och fall skaffar jag och flagga .. Ljusröd duk af skälmsk och fin amorin prydas skall så näpet. Yestanfläkt till mastens topp lyfter opp blåa vimpelsläpet. Oeh när månen silfrar sund, berg och lund, göras promenader — om det då gör dig behag, sjunger jag ömma serenader. Tills den kommer, sommaren, dröm om den, och på knotet spara, och när den en gång är här, då, ma chére, måste sorgen fara. Fritz Östenson. Moderna kvinnosjukdomar. en medicinska vetenskapen har för länge sedan kommit därhän, att den i praktiken föredrager arbetsfördelning.
Och Försten skall träda utantill under portens förhus, och blifva ståndandes utantill vid porten afsides; och Presterna skola offra hans bränneoffer och tackoffer; men han skall tillbedja vid portens tröskel, och sedan gå ut igen; men porten skall öppen blifva, allt intill aftonen. Sammalunda ock folket i landena skola tillbedja för Herranom, i dörrene åt samma port, på Sabbatherna och nymånaderna. Men bränneoffret, som Försten för Herranom offra skall, på Sabbathsdagenom, skall vara sex lamb, de utan vank äro, och en vädur utan vank; Och ju ett epha till väduren, till spisoffer men till lamben, så myckt som han förmår, till spisoffer, och ju ett hin oljo till ett epha. Men i nymånadenom skall man offra en ung oxa, den utan vank är, och sex lamb, och en vädur utan vank; Och ju ett epha till oxan, och ett epha till väduren, till spisoffer; men till lamben så mång epha som han förmår, och ju ett hin oljo till ett epha. Och när Försten går derin, så skall han gå in genom portens förhus, och åter gå der ut igen. Men folket i landena, som för Herran kommer på de stora högtider, och ingår genom den porten norrut till att tillbedja, det skall åter utgå genom den porten sunnantill; och de som ingå genom den porten sunnantill, de skola utgå genom den porten nordantill; och skola icke gå ut igen genom porten, der de igenom ingångne äro, utan gå rätt framåt ut. Men Försten skall både ingå och utgå med dem. Och på helgadagomen, och högtidomen, skall man offra till spisoffer, ju till en stut ett epha, och ju till en vädur ett epha, och till lamben så mycket en förmår, och ju ett hin oljo till ett epha. Men då Försten vill göra ett friviljogt bränneoffer eller tackoffer Herranom, så skall man upplåta honom den porten östantill, att han må offra sitt bränneoffer och tackoffer, lika som han det eljest på Sabbathen offra plägar; och när han går åter ut, så skall man sluta porten igen efter honom.
För öfrigt är jag icke obenägen att instämma med Hr Gunther deri, att Ståndens anmärkmr må öUvrlemnas till Constit.- Utsk, utan åliggande för detta att samrnanjettmka anmärkningarna, å hvilka Utsk, vederbörligen förstärkt, deremot må göra det afseende, det kan för godt finna. Den väsendtligt skillnaden emellan Hr Gunther* och mitt förslag består deri, att han ve|at, det Stånden icke skola behöfva såsom ge - Ben ig Februari f. m. mensamma tankar förklara de anmärknlr, hvilka komma att till Utsk. afgå. Häri är jag icke obenägen att instämma; men jag kan icke medgifva, att ju frågan bör hänskjutås till förstärkt Utsk., då något förslag blifvit ogilladt af ett Stånd. — I slutet af mitt förslag förekommer en obetydlig redactionsförändring af den nuvar. §. Det heter nemi. der: ”Konungen” etc. ”tage sedan sitt beslut” etc. Da deremot det i mitt förslag heter: ”tage sedan i Statsrådet sitt beslut” etc. Detta tillägg kunde visserligen vara öfverflödigt, men icke mer än det stadgande, som redan finnes i 28 § om sysslors bortgifvande i Statsrådet. Gr. Frölich, Da v.: Då det iett föregående plenum omtalades, att ett förslag uti ifrågavär. afseende skulle från Constit.Utsk. ankomma, yttrade jag mig emot hvarje försök till förklaring af lagstadganden, hvilka jag ansåg fullkomligen tydliga. Jag finner likväl af det förevar, memor., som skulle det hafva varit Utsk:s verkliga mening att bereda en förbättring af grundlagen, i det Utsk. medgifvit företrädet af den tolkning, hvilken Stånden i motsats emot Utsk:s pluralitet antagit.
Till den förändrade åsigten har jag kommit genom det närmare begrundande af grundlagen, hvartill mitt rum i Const.Utsk. föranledt. Alt en enskild riksdagsman sålunda kan komma lill bättre öfvertygelse mätte vara förlåtligt — eller rättare sagdt, måtte vara berömligt för den, som anses så envis som jag — enär sjelfva Const.Utsk., som vid 1834 års riksdag förklarade eli grundlagsförslag icke kunna förfalla, sade motsatsen 1840. Jag talar efter min öfvertygelse för hvarje gäng, det bästa jag förstår, och öfverlemna!- ät en hvar att göra sammaledes, ali gilla min mening, eller förkasta den. Jag fortfar i mitt yrkande, att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt besslut och all betänk, mätte läggas till handlingarne. Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius: För min del anser jag för en olycka, att det 2 mom. af 56 § Reg.F. tillkom, i synnerhet dä detsamma under påföljande riksdagar icke blifvit satt i full öfverensstämmelse med den 81 §. När sådant icke utfördes vid 1834 års riksdag, så torde det kanske icke på länge vara att förvänta. I afseende på sjelfva saken, är jag af den öfvertygelse, att Frih. Cederströms tolkning är riktig, och att 2 mom. i 56 §, som rörer formen, skall rätta sig efter den 81, som afhandiar saken, och icke tvertom, samt alltså ingalunda få inverka på den till någon förändring, ålen denna min enskilda öfvertygelse, som jag en gång tillförene under denna riksdag bär på Riddarhuset yttrat, kan jag naturligtvis icke påtruga någon annan, och jag tror icke eller all det går an att göra till föremål för Ståndets öfverläggning, huru grundlagen skall förstås. Alltså kan jag icke förena mig med Frih. Cederström i den begäran att få framställd en propos., som han sjelf anser olaglig. Men jag anser icke eller lämpligt, att R. o. Ad. skulle besluta en ålerremiss, emedan äterremiss bör komma i fråga endast en gång, och nu hafva vi denna fråga för andra gången här.
Utskottet, som i öfrigt instämmer i de af Fullmäktige gjorda framställningar, får, på grund häraf, vördsamt tillstyrka, a) att Tumba Bruks tjenstemän, jemte den i och för besörjande af Brukets angelägenheter i Stockholm anställde Vaktmästare, må, från och med början af innevarande år 1857 till och med slutet af år 1859, tilldelas en tredjedels förhöjning å deras nu innehafvande kontanta lön; uppgående denna förhöjning till ett sammanlagdt belopp af 2,258 R:dr 33 öre Runt årligen; b) att, för tiligodonjutande af ifrågavarande lönetillökning, tjensteinännen skola underkasta sig de af Fullmäktige föreslagna, här ofvan upptagne, vilkor; Uanko-lJtskoUels Memorial A:o 4 2. 23 c) att ved-anslaget för Förvaltaren och l:ste Bokhållaren må, från och med nästa år och tillsvidare, bestämmas för den förre till 20 och för den sednare till 12 famnar, blandad talloch gran-ved; d) att Verkmästaren K. F. Bladin må, från och med detta års början och så länge han till Bruks-styrelsens och Banko-fullmäktiges belåtenhet lemnar allt erforderligt byggmästare-biträde vid Bruket, undfå ett personelt årligt arfvode af 375 R:dr R:mt; tt) att till understöd eller premier åt dem, som verkställa plantering af icke allenast ädlare fruktträd och bärbuskar i trädgårdarne, utan äfven häckar för instängning och fredande af trädgårdar, jord och kåltäppor, inspekterande Fullmäktigen må, då sådana planteringar medföra kontanta utgifter för jord-innehafvaren, ega att använda ett belopp af högst 50 R:dr Ruut om året; f) att Läkare-arfvodet vid Bruket ina, frän och med detta år och tillsvidare samt under de af Fullmäktige här ofvan uppgifna vilkor, få utgå med 900 R:dr R:mt; och g) att Bruks-förvaltaren, Magister J.
Maxe fått sig förklara ocb anföra hvad han emot vittnen och deras utsagor, såsom jäf eller annorledes kunnat hafva att påminna, i målet slutligen dömt; samt 3:o att vid bestämmande af ansvaret för den Maxe till last lagda förbrytelsen, att under hot och vanvördnad emot sin förman, Bruks-Inspectoren Schager, hafva med en afbruten käpp slagit honom öfver ansigtet så, att ett betydligt sår, men icke lyte, deraf uppkommit, Bergs-Tings-Rätten origtigt tillämpat 34 Cap. 1 §. Missgernings-Balken, hvaraf inträffat, att Maxe, som är vorden fälld att böta de i nämnde §. för huggsår i ansigtet stadgade bö» K, St. Just.-Omb. Enil.-Ber. d. i5 Januarii i83j£~ 15 ter 3o Daler SilfVermynt, fyradubbelt, eller att, vid bristande tillgång dertill, undergå 28 dagars fängelse vid vatten och bröd, såsom till böternas gäldande oförmögen, kommit att utstå nämnde kropps-straff, i stället för så beskaffad! fängelse i 8 dagar, hvarmed lian bort straffas, derest han icke mägtat gälda de böter, som, efter mitt begrepp om rigtig tillämpning af 35 Gap. 2 §. samt i5 Cap. 6 och 7 §§.
Sedan Bevillnings-utskottet, enligt Rikets Ständers beslut, redan antagit en Kanslist utöfver det i Riksdagsordningen bestämda antal, men göromålen inom Utskottet numera vunnit den utsträckning, att de icke utan ytterligare tillökning i kanslipersonalen kunna behörigen handläggas; så får Utskottet, med anmälan härom, vördsamt anhålla, att Utskottet må tillåtas antaga ytterligare två Kanslister, med åtnjutande af arfvode från och med den 11 i denna månad. Ank. Jill Exp.-Utsk. d. 14 Jan., kl. 2 e. m. Memorial, angående återlemnande af ledamöternes inom Hedervärda Bondeståndet Magnus Månssons från Östergöthlands och Ola Pehr ssons från Blekinge län motioner, om ändring i nu gällande föreskrifter, angående stämmoböternas fördelning. Under den 10 i denna månad har Hederv. Bondeståndet till Bevillnings-utskottet remitterat två serskilda motioner, den ena af Magnus Månsson från Östergöthlands län, hvari hemställes, att de s. k. stämmoböterna hädanefter borde helt och hållet tillfalla fattigvården inom hvarje församling, och 4 Bevillnings-Utskoltets Memorial, N:o 5. den andra af Ola Pehrsson från Blekinge län, innefattande framställning, att den andel af ifrågavarande böter, som nu tillkommer nppbördsmannen, matte tillfalla fjerdingsmännen. Bevillnings-utskoltet, som inhemtat, att motioner af enahanda syftning med de nu förevarande väl blifvit vid 1840 och 1841 årens Riksdag till Utskottet remitterade och af detsamma handlagde, men att deremot vid sistförflutne 1844 och 1845 årens Riksmöte så beskaffade frågor behandlats af Stalssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskotten, har, enär samma frågor, enligt den åsigt, Bevillnings utskottet för dess del hyser, icke ega gemenskap med de ämnen, som, jemlikt 60 och 70 §§. Regeringsformen och 31 §.
Fast man får ta' sorgen som den kommer — och inte är det värdt för gubben Lars att trycka ned sig för sådant... Nej, pröfningen är menniskans lott,... och karlarne bli aldrig så svåra, se'n de fått gå igenom någonting på allvar. — Men Anders var blott en vän till dem förstås och det rörde honom icke så mycket som henne... Annat varit, om Elsa varit hans trolofvade... Under det att hon pratade, stod jungfru Grijs med nedslagna ögon och hörde på, då och då kastande en förstulen blick åt Anders' allvarliga anlete. Äfven hon tycktes dela moderns uppfattning af pröfningarnas betydelse i lifvet och var kanske icke heller fullkomligt obenägen att praktiskt utröna satsens giltighet, genom att taga till man en sådan som luttrats i lifvets skola. Vare sig af denna eller någon annan, mera oegennyttig orsak, tyckte hon, att hennes pappa skulle varda mycket glad, om Anders följde dem hem på en stund. Anders funderade ett ögonblick, men tackade och följde. Åldermannens hus stötte in till tyske grefvens och låg således i hans väg. När de inträdde i boden, stod Grijs sjelf bakom disken, grälande med en af grannarne rörande den nya skråordningen för repslagarne, genom hvilken, tyckte han, desse kunde taga dåligare hampa till tågvirke än förut. — Tycker du, qvinna, — utbrast gubben vresigt, så snart han såg sin hustru på trappan, — att det är rätt och kristligt att förleda barnen till onödigt gatspringande, i stället för att hålla dem hemma till tukt och arbete? — Kan tänka det vore bättre om hon hölle sällskap med den långe räkeln till qvartermästare? — svarade mor Grijs, genast färdig att upptaga striden. — Men det säger jag dig, att aldrig är det värdt, att du en gång till kommer och trugar henne i hop med den tobaksrökande morianen. — Åh nej du, med den kommersen är det nog slut, för si förstås, sa' han som åt upp sillen och drack ur sillsältan. Nästa gång han sticker åstad, ska' jag klappa honom både bak och fram! — Så, låter det nu ur den tonen.
Emot 19 § har jag endast den anmärkn. att göra, att ifall meningen är, att denna lag äfven skall omfatta utrikes vexlar, så bör man bestämma tiden, icke blott för inhemska uso, utan äfven för utländska, hvilka äro olika på olika orter. Från Stockholm på Hamburg är uso köpmän emellan allmänt anlagen till 67 dagar. På London kan jag icke erinra mig om den utgör 75 eller 90 dagar. Dessutom är köpmän emellan anlaget, alt månaden beräknas efter calendern och icke till 30 dagar. Till undvikande af misstag tror jag äfven, alt denna beräkning bör af vexellagen antagas. 20. Hr Nordenanckar: I 20 §:s slut förekommer: ”att om acceptanten ej vill eller förmår erlägga mera än en del af vexelns belopp, så ankomme det på innehafvaren, alt emottaga eller icke emottaga hvad honom erbjudes, men proteslere icke dessmindre för hvad som brister”. Jag anser, alt det bör vara ett bestämdt åliggande för vexelinnehafvaren att mottaga den afbetalning, som godkännaren erbjuder, emedan vexelgifvarens eller föregående innehafvares rätt ofta kan bero deraf. 14 Den 1 Februari f. m. § 23. Hr Nordenanckar: Denna 23 § innehåller i det fallet en otydlighet, att cursnoteringen ofta ärjolika och det icke är beliestämdt hvilkendera noteringen, som skall följas. Antingen måste man åberopa den högsta cursen, som för dagen är noterad, eller också bör man, hvilket jag anser rättast, vid liqviden beräkna dagens medelcurs för vexlar med lika läng omloppstid. Frih. Cederström, Jacob:
Här finnas ju både indragna posthemman och flera slags boställshemman, hvarå innehafvaren njuter full lön på stat, hvilka länge nog uudsluppit roteringsbesväret, som nu gerna kunde och borde häruti deltaga. I anledning af hvad jag nu kommit i tillfälle att framställa, vågar jag vördsamligcn föreslå: att Rikets Höglofliga Ständer täcktes besluta, att en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t komme att aflåtas i syftemål, att få ifrågavarande roteringsskyldighet med mera billighet och rättvisa fördelad. Oin remiss häraf till behörigt Utskott auhålles. Stockholm den 15 November 1865. Joh. Andersson, från Elfsborgs län. Motioner i Bonde-Ståndet 1865. Af Johannes Åndersson från Elfsborgs län, om befrielse för frivilliga skarpskytteföreningar att återlemna från Kronans förråd erhållna gevär, m. rn. Då vi nu inom vårt fosterland upplefvat den tid, då frivilliga skarpskytteföreningar, så i städerna som på landet, mer och mer börjat stadgas och vinna förtroende, borde det vara hvarje fosterlandsväns intresse, att i den mån, som är möjligt, söka att verka för sakens goda framgång och ändamål. De hufvudsakligaste hindren, som härvid möta, äro nödiga kontanter och materiel, ehuruväl det måste tacksamt medgifvas, att Kongl. Maj:t och Rikets Ständer härvid till en början medverkat att afhjelpa detta till någon del, medelst utlåning fråu Kro nans förråder af exercisgevär, dock under, som mig synes, något besvärliga vilkor, nemligen att återlemna desamma utan någon brist eller ock betala deras värde. Dessa vilkor hade efter mitt förmenande icke bort komma i fråga, då det är bekant att förråderna hysa stora förlag, som med hvarje år ökas, af sådana gamla exercisgevär, hvilka Kronan gerna, utan någon afsaknad, kunde undvara, helst då de blifva begärda till frivilliga skarpskytteföreningars begagnande.
Overman hade sedan dess dragit sig fram sB godt hon kunnat, och nu p&amp; Blderdomen hade hon med ett mod, som sar grundadt p i hennes sjalsadel och afven p&amp; hennes okunnighet om varldens likgiltighet, kommit till detta för henne friimmande land - till Morden - för att söka sin utkomst genom författareverksamhet. Huru frammande och Ungt aflagset denna del af det gemensamma fadernedandet tycktes henne kan endast en Söderbo forsta. Att Mrs. Overman lyckades sal val som hon gjorde tycktes mig ett riktigt underverk. Det var en rastloshet hos denna svaga, Omtiliga, ladylika gamla kvinna, som gjorde mig stolt öfver henno. Jag hyste n8gon fruktan för att besöka henne, der hon var inackorderad. Jag visste att jag skulle komme att klnna mig illa till mods, om jag skulle f&amp; se henne midt ibland tsbrflig haifherrsktaps-lyx; - men jag fann att hon hade &amp; t sig apptiickt ett stalle, der det icke fanns nhgonting vulgart, ehuru det nog B u n d ~ erbjuda minga stötesom vi hadanefter stenar för en sadan person som a i s s Fanny skola kalla henne. " Det ar ett kvinligt inackorderingsst&amp;lle, kara viin - för affikrskvinnorn, förklarade hon för mig, d i vi sutto bredvid hvarandra i den stori soffan, kl8dd med tageltyg i det snygga, sbllvmammis nkstm vördnadsbjudande samlingsrummet. " Miss Mary Barnwell rekommenderade det, nar jag reste hit. Jag klnner mig mycket mera hemmastadd lp&amp; en plats, som jag hört Niss Mary tala om, och dessutom &amp; r man alltid mera skyddad 1 ett hua, der det ej fins herrar - ntbr man stir alldeles ensam. ' Det var ett stort, gammalmodigt hus och de rymliga rummen voro genom travaggar afdelade i smiirre - linga och Eranga -, hvilket hvart och ett för sig innehöll tv&amp; sml jarnsangar.
Om spitelskan förvidgas på hudene, och går utöfver hela hudena, ifrå hufvudet ned till fötterna, allt det Prestenom för ögonen vara kan; När nu Presten beser det, och finner att spitelskan är gången öfver hela köttet, så skall han döma honom ren, efter det allt på honom förvandladt är till hvitnad; ty han är ren. Men är det rått kött den dagen då han besedd varder, så är han oren. Och när Presten ser det rå köttet, skall han döma honom oren; ty han är oren, och är visserliga spitelsk. Om det rå köttet förvänder sig igen, och förvandlas till hvitnad, så skall han komma till Presten. Och när Presten ser och finner, att den sårnaden är förvandlad till hvitnad, skall han döma honom renan; ty han är ren. Om någrom kommer på hans kötts hud en böld, och läkes åter igen; Och derefter på samma rummet uppkommer något hvitt, eller rödligit etterhvitt varder, skall han varda besedd af Prestenom. När Presten ser, att det rummet är lägre än den andra huden, och håret är förvandladt till hvitnad, så skall han döma honom oren; ty det är visserliga vordet en spitelskosårnad af den böldene. Men ser Presten och finner, att håren icke äro hvit, och är icke lägre än den andra huden, och är försvunnet, så skall han sluta honom inne i sju dagar. Äter det sig vidare i hudena, så skall han döma honom oren; ty det är visserliga en spitelskosårnad. Men blifver den etterhvitnaden så ståndandes, och äter sig icke vidare, så är det ärret efter böldene; och Presten skall döma honom ren. Om någors mans kött varder sårt på hudene af eldbränning, och brännesårnaden är rödlig eller hvit; Och Presten beser honom, och finner håret förvandladt till hvitnad, der bränningen var, och är lägre till anseende än den andra huden; så är visserliga spitelska vorden af den bränningene; derföre skall Presten döma honom oren; ty det är en spitelskosårnad.
Medelhafvet, hvilken handling bibringat Tullkammaren den öfvertygelse, att läste-afgiften, vid utgåendet, blifvit, med antagande och beräkning af en sådan destination, behörigen erlagd. Rikets Ständer hafva derföre trott, att, om Fartyg icke till utrikes ort expedierades, förr än det erhållna Folkpasset blifvit å Tullkammaren uppvisadt, samt den utsatta destinationens rigtighet, enligt öfriga angifningsoch clareringsliandlingar, derå intygad, äfvensom Skeppsbesättningar icke eller af Magistrat afmönstrades, innan Tullkammaren, genom anteckning å det nya Folkpasset bestyrkt, att passet blifvit granskadt och Fartyget journaliseradt; så skulle Tullkammaren derigenom alllid komma i tillfälle att genast controllera de läste-afgifter, som för Fartyget borde erläggas, emedan uppgiften af destinations-orten å det begagnade passet utvisade, hvart Skepparen, vid första utgåendet, ämnat 244 Exp. Utsi. Förslag till und. Skrif V. N:o 109. sig, och Svenska Consulernes eller andra vederbörande antoriteters anteckningar upplyste, vid inkommandet, hvar han varit och om lian, t. ex, destinerad till Cadix, inlupit i Medelhafvet och besökt någon af dess hamnar; och då Tullkammaren, hvilken, på sätt berördt är, finge en säker grund att följa för controllerandet af läste-afgifterne, är lagligen både befogad och pligtig att dem af Skepparen uppbära, kan, i Rikets Ständers tanka, fråga om böter för underlätet erläggande af meranämnde afgifter aldrig uppstå, helst Skeppare ej finge afsegla, förrän de blifvit betalde. Hos E. K. M. få Rikets Ständer alltså i underdånighet anhålla, det E. K.
Maj:t i Nåder förordna till LandtMarskalk En af Rikets Herrar, Öfverste-KammarJunkaren, Riddaren och Commendeuren af Kongl. Maj:ts Orden Herr Grefve Carl De Geer, hvilken, efter det han inför Kongl. Majit aflagt LandlMarskalks-Eden, och blifvit öfverlemnad till de tvänne äldste närvarande Grefvar, Öfver-HofStallmästaren, GeneralMajoren, SecundChefen för Kongl. LifGardet till Häst, Riddaren och Commendeuren af Kongl. Majlis Orden, samt Riddaren af Kejserliga Ryska S:t AnnaeOrdens usta Class och af Kongl. Preussiska MeriteOrden, Herr Grefve Magnus Brahe, samt ÖfversteKammarherron, CcremoniMästaren 4 i Survivance vid Kongl. Majrts Orden, Commendeuren af Kongl. Nordstjerneoch Riddaren af Kongl. Svärdsorden, Herr Grefve Gustaf Lewenhaupt, begaf sig till Riddarhuset och emottogs vid ingången derstädes af RiddarhusDirectionen, RiddarhusSecreteraren och öfrige till Ridderskapets och Adelns Canzli hörande personer; hvarefter Hans Excellence Hem Grefven och LandtMarskalken, enligt 12 §. i RiddarhusOrdningen, utsatte tiden till första uppropet af Ridderskapets och Adelns första anteckning till den nästpåföljande dagen, Onsdagen den 5 November kl. 10 förmiddagen. Å nämnde dag blef första uppropet af berörde anteckning, i närvaro af trenne utaf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken utsedde Ledamöter af Högloft.