Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
» Resan till Kina » är af ganska underhållande och muntrande art, ej för läng att trötta o c h tillräckligt besatt att hålla skraltmusklerna i j e m n gång. Hr Graniters de Rosenville var af stor komisk verkan o c h hr Paulsons gamle efterhängsne notarie karaktäristisk. Fruarna Cederborg o c h Carlbeck skötte behagligt och täckt de obligata unga giftasvuxna damernas partier. Svagast föreföll oss hr Hirsch; denne duktige komiker tycktes här ha råkat ut för ett parti, s o m ej » låg » för honom eller ej intresserade. Don 19 dec. Literatur. Mellan skål och vägg, nya humoresker, skisser, bagateller och reseskildringar af John, Johnson (Kapten Punsch). Den i vida kretsar kände o c h omtyckte skämtaren har kommit ihåg sina vänner — o c h de äro legio, ty de äro många — med em ny samling till julen. Samma oförargligt godmodiga humor, samma öppna blick för det karaktäristiska hos menniskorna och tingen, samma grundton af varm medkänsla, som så lyckligt kännetecknat författarens föregående arbeten, göra sig äfven här i rikt mått gällande. Detta att hans böcker, på samma gång de skänka oss en mer än vanligt muntrande och uppfriskande läsning, dertill äro genomandade af verklig poesi, der skildringen sådant kräfver och betingar, innebär helt visst icke minst hemligheten af John Johnsons ovanliga framgång. » Något trefligare och mera underhällande att läsa högt i familjekretsen än Kapten Punsch ' s böcker, kan man omöjligt tänka sig », hörde vi just häromdagen en ung fru af innerlig öfvertygelse försäkra. Vi tro, att denna unga fru skall få lika många instämmarinnor som » kaptenen » läsarinnor. Nornan, svensk kalender för 1889. Nornan, som nu utsändt en ny årgång under samma talangfulla redaktion, som den egt sedan åtskilliga år sedan, har härmed fyllt sitt sextonde år. Den nya årgången står i intet afseende sina föregångare efter, man må afse text eller illustrationer — häri ligger det största beröm, vi kunna gifva den. Ett synnerligen vackert porträtt af Ebba Bernadotte inleder verket, som i öfrigt prydes af Ernst Ahlgrens, Nils Forsbergs, Sigurd Lovens m. fl. välkända drag.
Striden utföll till Bitterulfs nackdel; han måste afträda de från Markstein röfvade skatterna. Äfven Hjördisa fordrade segraren som byte, och det sista Oda såg af sin älskade leksyster var då hon stod, hög och smärt, i fören på det främmande skeppet och vinkade farväl, omgifven af de beväpnade männen. Så styrdes kosan norrut och Oda visste att Hjördisa fördes bort till det hemlighetsfulla land sagoberättarne förtäljt henne så mycket om i sina kväden, det mörka, hemska land, Manhem kalladt, de gamle jotars land, där ännu grymma människoffer förrättades till de oförsonliga gudarnes ära. Hon glömde sitt eget öde för att gråta öfver grefve Osids dotter, som varit henne i systers ställe. På den andra dagens afton landade de vid en strand, hvilken Oda antog vara Wilkinaland, eftersom hennes röfvare talade ett språk, som något liknade hennes eget, eller vilzernas dialekt. » Detta är Tumaborg, » sade Bitterulf och förde den vilziska höfdingadottern in i den låga salen. » Här skall I härska och befalla som fru, I skall sitta i min moders högsäte och mitt folk skall ära och vörda eder. » Hon grät i nätterna sju, och så tröstade hon sig, då konungen lofvade att bli henne huld. Nu hade tvänne vintrar gått sedan dess, och hon var sjutton år gammal, men så snart skeppen styrde kurs åt Själland, gick hon upp och satte sig i tornkammaren, och inbillade sig att hon såg en strimma af sitt hemlands kust. Bitterulf hade icke hållit sitt löfte — han var ofta hård emot henne. Om vintrarne måste hon tjäna honom som en trälinna, och då han blef vred eller hade druckit mycket mjöd, voro hans ord grymma och sårande. Därför var hon glad, då våren kom och hon fick sin frihet åter. Det var endast mycket unga svenner och gamla, nästan obrukbara stridsmän, som Bitterulf lämnade kvar för att vakta slottet och tjäna Oda, då han for ut på härnad. Ödsligt och tyst blef det då på Tumaborg och drottningen vandrade ofta af och an i sin kryddgård försänkt i tankar.
En tyvärr alltför tidigt afli-den Stockholmsrepresentant i vårt underhus behjertade äfven detta, och vi hoppas, att hans efterträdare, hr Adolf Hedin, ej skall underlåta hvad man i detta hänseende kan ha rätt att fordra af en person med hans bildning och erfarenhetDen punsch med omkringsprattlande hvita ben, som i dagarne börjar strömma i Sveasalen, som nu först börjar göra bedröfligt skäl för sitt namn, är en hägring från fordom, som nu för salens innehafvare efter sju sorger och åtta bedröfvelser blifvit en ljuf verklighet. Vi ha redan förut dragit i härnad mot Sveasalen såsom ett skäligen mystiskt företag. Och vi ha nu fatt bekräftelse på våra misstankar, som gjorde alltsammans till skenhelighet: musik utan punsch! Liksom de Stockholmare, som bygde salen, ej visste att dylikt är en fysisk och psykisk omöjlighet i den här sköna staden! Ah, punschkarafinen har redan från Sveasalens födelse lurat i dess begrepp! Detta insägo naturligtvis ej de vederbörande, som gåfvo företaget laglig helgd. Ty så illa kunna vi ej tänka om vederbörande, att de kände punschlukten i sina näsor och ändå Nej, man har lurat och man har blifvit lurad. Voilà tout! De hvita benen äro slefven i punschgrytan. Drar punschen med våra styrpinnars goda minne in i en lokal, så komma de hvita benen snart nog efter. Och det är sedernas väktare, som — lät vara omedelbart — släppt dem in. Kulturbild frän Sverge, år 1889 eft. Ch. f. Ytterligare säges det nu, att pä Strömsborg ett stort varieté- och punsch-palats skall uppföras. Vi helsa detta palats af hjertat välkommet. Bravo, bravissimo! Nu börjar den vilda jagten! Nu realiseras våra framtidsprojekt i ett föregående häfte af denna profetiska publikation. Ned med alla träden på Strömsborgsholmen! Opp med ett 6-vånings-tarachim-palats med varietéteater, punschsalonger, restauran ter, ölstugor och cabinets particuliers! Glömmom i Herrans namn icke des cabinets particuliers! Och många!
Prot. 1862 & 1863. 4 Sami. 1 Afd. 10 Haft. 2 10 Siats-Utskottets tillåtande N:o 27. först efter denua tids förlopp kapitaloch ränte-inbetalningarne skulle i stadgad ordning åter vidtaga och fortfara intilldess lånen blifvit guldna, med förpligtelse dock tor Norbergs nya jernvägsaktiebolag att, så snart ske kunde och sednast inom nyssnämnde tid, hafva låtit utlägga nya räler af 15 skålp:s vigt per löpande fot å hela den del af jernvägen, der sådane förut icke finnas anbragte. I anledning häraf får Stats-Utskottet, till hvars handläggning berörda nådiga Skrifvelse blifvit från samtliga Riks-Stånden remitterad, först upplysa, att å det äldre, åren 1852 och 1853 från Handelsoch Sjöfarts-fonden utbetalda och år 1858 af nämnde fond på Riksgälds-kontoret öfverlåtna lån återstå, efter derå sednast i Januari månad sistlidet år skedd inbetalning, i kapital 145,484 R:dr 46 öre, samt att å det yngre, åren 1855 och 1856 från Riksgälds-kontoret utbekomna lånet återstoden, efter sednast i Juli månad s. å. gjord inbetalning, utgör 140,424 R:dr 54 öre, förutom å båda lånen sedermera upplupne räntor.
M. höfven uppgifven såsom erforderlig för genomgående af tillämpnings-skolan, efter skedt inträde deri från 6:te klassen af elementarskolan, och jag således skulle få en siffra af 21^ år, torde väl något böra kunna afdragas på dessa 2^ år, då ynglingen ej, sedan han genomgått 7:de klassen, behöfver så mycket egna sig åt humaniora. Jag tror fördenskull icke att för mycket af tiden alkortas, om jag från dessa 21^ borttager ^ år; och har således han, enligt detta mitt förslag, bort sluta sin kurs och vara officer vid 21 års ålder. Huru slår denna siffra, 21 år, ut mot medelåldern, under nuv:de förhållanden, af dem, som årligen blifva officerare inom arméen? Jo, enligt mitt förslag, blir ynglingen ^ år sednare officer än nu är fallet. Jag hemställer, om man kan påstå, att denna skillnad af | år kan vare något så förskräckligt, att alla andra grundsatser derför böra vika. Hvad sedan beträffar sjökadetterna, så medgifver jag, att önskligt vore, om, så vidt sig göra låter, framdeles som hittills samma upplöstring blefve för såväl sjö- som landtkadelter. Jag hemställer, så vida jag har rätt i mitt föreg:de yttrande, att ett fullständigt genomgående af elementarläroverk är nyttigt, om det kan vara rätt att uppoffra denna tanke för att dessa 5 å 6 måtte kunna stifta lag för dem, som skola ingå på arméen, och hvilka, enligt de beräkningar, som äro gjorda, utgöra 1 på 12. Dessutom, om jag icke tyder Dep:ts-Chefens mening orätt, är han icke belåten med att han får dem vid 17 års ålder. Han anser det sent och han gör liksom en förutsättning, att de skola hafva gjort alldra minst en sjöresa förut, Den i April. 451 för att vid 17 års ålder kunna vinna inträde. Detta är min tydning af hans ord. Jag tror således icke att hvarken åldern eller sjökadetternas närvaro vid Carlberg utgör något bestämdt hinder för användandet af utgångsexamen från 7:de klassen i elementarskolan såsom inträde vid krigsskolan. Hvad hafva de för olägenheter och fördelar, det ena eller det andra systemet?
Då R. o. Ad:ns representationsrätt bestämmes af Riddarh.Ordmn torde ingen kunna neka att erlägga den föreslagna afgiften, såvida en § införes sorn stadgar att för hvarje polett skall erläggas 25 Rdr Rmt. —- Återremiss är begärd; jag vill icke motsätta mig densamma, ehuru jag fruktar att följden kan blifva den, att Riksdagen slutar innan penningar blifvit anslagna. Huru Riddarb.Direkt:n då skall bete sig är mer än jag förmår fatta. Hr Blomstedt: Det är med anledn. af de yttranden som här blifvit afgifna som jag täger mig friheten att ånyo uptaga 236 Den 12 September. R. o. Adms upmärksamhet. Emot det i min reservation framställda förslag, att något beslut om medels anskaffande till betäckande af kostnaden för Riddarhusets reparation icke borde fattas förr än Riddarh.Direktrn deraf anmäler behofvet och inkommer med sitt förslag att fylla bristen, anmärker Gr. Lagerbjelke, att behofvet af penningar är allmänt erkändt, och att det endast är fråga om sättet för dessa penningars anskaffande. Då jag i min reservation säger: »för att fylla bristen», så måste väl följa deraf ätt jag erkänt det ett behof finnes. — Hvad angår det af Hr von Francken väckta förslag, så anser jag det vara en ny motion, öfver hvilken R. o. Ad. icke kan besluta innan Riddarh.Utsk. deröfver yttrat sig. Utsk:s Betänk, innehåller endast ett yttrande öfver Hr von Ehrenhoffs motion, och Ståndet måste först afgöra om den skall antagas eller icke. Sedan kan Hr Gr. o. Landtm, framställa propos. på remiss af Hr von Franckens motion till Riddarh.Utsk. Jag måste motsätta mig återremiss, ty en sådan låter sig ej göra enl. mitt förmenande. Hr Printzensköld, Carl: Jag för min del anser att hvarken Riddarh.Utsk:s pluralitet eller Gr.
Försdotter till Liqvid oell Redovisning 866,009:41- 1. Anmärkte Poster ion. — - Samma Fordringar R:dr 5,543:390: 29. 1. Skulderne utgjorde vid samina lid: Lyftade Creditiv-medel till Lån åt Bruks och Sågverks ägare i Wermeland, hvilka, till en del återbetalte 1826, och till en del ännu utestående och intagne bland ofvanstående Förskotter 866,009: 4>- iforst Transport 5,543,896: 29. 1. Betänkande!), N:is 156, iSj. 4^7 vereras vid Terminer, från Skatteårets slut långt aflägsne; Och då emedlertid betydliga Utgifter för ett redan ingånget år måst verkställas, visar sig, att samma Behållning aldrig kan till nya extraordinaira behof blifva disponibel; hvilket äfven instämmer med hvad K. M:t i Dess Nådiga Proposition yttrat, att nemligen StatsYerket, genom denna Behållnings användande för de Ordinaira behofven, undviker de kostsamma och besvärliga anticipationer på Inkomsterna, som i andra Länder äga rum. Memorial, i anledning af respeclive RiksStåndens Beslut öfver vissa delar af Utskottets Förslag, rörande beräkningen af StatsVerkets inkomster intill dess nästa Statsreglering varder gällande. (I.-A.) Efter erhållen del af desse Beslut, hvilka i afseende på några af InkomstTitlarne, eller de i sammanhang dermed framställda ämnen, icke så sammanstämma, ätt Beslut derom af R. St;r må anses vara fattade; har Utskottet skolat vördsamt anmäla: att itsta InkomstTiteln Ordinarie Räntaindelt och beliällen_, blifvit till den af Utskottet beräknade Summa R:dr 1,886,172: 18. 6. antagen af Högv. Prästeståndet samt Välloll. BorgareStåndel, samt att H. 2 B. 2 H. b 438 Stats-Utskottets R. o. A. och Hederv.
Det mantal, hvilket sålunda skulle utgöra minimum för klyfning ulan föregången undersökning blef, dels i de afgifna utlåtandena, dels enligt sedermera från Läns-styrelserna infordrade upplysningar, föreslaget till 1 y8—dels mantal, utom från nedanstående län, der kommittéerna, eller sedermera Läns-styrelserna uppgåfvo, för Stockholms och Hallands län l/4-dels, för Örebro län 1/8-dels inom landslag och Jyi6—dels i bergslag, för Calmar län I/6-dels, för Westmanlands i allmänhet Jy4—dels, men i bergslager och skogsorter l./8-dels, för Östergöthlands län å slättbygden Jy4—dels, men i de flesta delar af länet J/8-dels, för Elfsborgs län i Westgötha delen 1/8-dels och på Dahlsland Jyi 6—dels, för Gestrikland 1/8- dels och för Helsingland 1/4-del samt för Wester-Norrlands län 1,/8-dels mantal; • hvarjemte kommittéen för Malmöhus län ansåg nödigt, att hvarje ulklufven hemmansdel innefattade minst 15 tunnland uppskattad jord; och i Christianstads län blef föreslaget, alt ingen klyfning borde ega rum till mindre än 1,/8-dels mantal på säteri och frälse-hemman samt 1/1 O-dels mantal på kronooch krono-skatte-hemman. För Westerbotten och Jemtlands län ansågo vederbörande något visst mantal ej kunna såsom minimum bestämmas, likasom uppgifterna från Gefleborgs, WesterNorrlands och Norrbottens län skedde vilkorligen, eller med anmärkning, att hemman inom dessa län lunnos, hvilka icke kunde, ulan fara för obesutenhet, till ifrågasatta minimum klvfvas; dock borde såsom ett särskildt förhållande anmärkas, att vid de flesta skedda hemmansklyfningar inom sistberörde 5 län, med undantag af Jemtlands 50 Sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Bet.
regångare, med afseende på uppslag eller innehåll Det var icke vidare roligt att stå där nere i — det är det oslitliga parisertemat: synnerligen det kalla källarrummet o c h trilla deg, medan r o - fördomsfria äkta män och knappast mindre försenbuskarna stodo fulla af blommor där uppe i det domsfria äkta hustrur. Egentligen är nu detta varma solskenet och svalorna beständigt flögo förbi en både tarflig och grumlig källa för en farsors fönsterna o c h ropade: » Vi, vi, vi äro fria! », men kvickhetsåder, men medgifvas måste att den här det var hennes tur alt göra desserten, och den sprudlar med en yrande fart, som åtminstone för måste vara färdig antingen det var solsken eller ögonblicket lätt frestar en att distansera betänkregnväder. ligheterna. Med erkännansvärd kläm gick också Men huru förvånad blef hon icke, då hon fick spelet, o c h i all synnerhet hade hr och fru Eliase onkel Jonas galoppera in på gården o c h binda son en famös kväll. Utom dessa träffade hrr sin häst vid trappan. Hon väntade att strax bli Jean Sandberg och Hansson ypperligt den rätta uppkallad, men till sin ännu större förvåning lustspelstonen; bröderna Ranft voro sig själfva: såg hon onkel Jonas, efter ungefär en halftimcharmanta o c h ståtliga karlar. Herr Hagman mes förlopp, komma ned igen, svinga sig upp kunde ha varit roligare, icke minst masken, o c h på sin häst och rida bort, utan att han hade visat fröken Rustan — med förlof — litet ungdomligare minsta lust att vilja se sina flickor. som den förföriska varietésångerskanl Publiken Hvad skulle detta betyda? hade emellertid en högtid af skratt, o m detta De andra systrarna blefvo snart underrättade också måhända, för ett något närmare lystrande .om denna märkliga tilldragelse, och vid middagen öra, ljöd mera bullrande än hjärtligt. sutto de alla som tända ljus, väntande på att föräldrarne skulle beröra detta intressanta tema. Men middagen förflöt i all stillhet, o c h icke ens vid kaffet i det lilla kabinettet yttrade föräldrarne något o m onkel Jonas ' besök.
t — ;j — —: — 29,300 300 29,000 290 ningar: tommittéen uppffattabe iitfomft od) fjäförba afgift. af ben utaf $röfning8*fontmittéen beflutabe förtjBjning etter ntiuffning, f)4 fatt formulär 9 närmare utmifat. sött;. till Di. ©t. Sif £aj:eringä*fommittéen ufjfjffattab iutomft g oo3 cr •"♦•CO O PS -tr Q* §ärab (Stab). fEajeringäbifirift. O s* -fcr g j af rörelfe, näring etter fyrte. ■»'Oi 3-1:1 3 « to g «§: fO -tr g* ro 5 SS II S'_o< 5. ro co 3 ro pp «-s £T. ■g 3 3 "p? 1? o ro S " © c 3 3 p e? rt« o H.o1 a -pp O o O" PS co P7i 2 CO C05 CO ro SS 3" jjf-å 3 g. -pp Er a* CO CD cro *-t er arro 3 s a^ a* CO <SD O 91. 91. 91. 91. Slf frölfeegenbontar. 2 2 o r5 ä : Stab Stylta för 100 centner fmafmet. » 50 » ritrtot. ©trotitéforå . @umma — 15- Slnntärf» gör öfrige unter 8:bje Strtitetn upptagne afgifter uppgöras färftitba rebonrisningar efter ffraarje ArS flut; tjroabai» 00) lär 10:o. roifltttngdafgifter liten* (3ta»>) @ocfe« of i#ön fer år 18 \v t I I n i n g e f t e r 3 : b e a v t i t I 11. Ct?
Man fäster icke mera vigt vid vården om dess angelägenheter, lin alt man företrädesvis öfverlemna!' den åt personer, sorn derför aro mer och mindre främmande. Och på samma gang som vår kyrka förklarar all verldslig lärdom såsom fåfänglig, anförtror man de vigtigaste befattningarne inom denna kyrka åt män, som egentligen endast gifvit prof på denna fåfängliga vishet. Med befordringslagarna sammanhänger pastoratens fördelning i klasser. En sådan fördelning är icke påkallad af någon sakens inre natur och eger icke någon motsvarighet uti andra embeten här i riket. Den torde också böra alldeles upböra, och kompetens för alla kyrkoherdebefattniugar blifva lika, enär deras pligter äro desamma. På det sätt jag nu tagit mig friheten antyda, skulle en omfattande reform ganska enkelt kunna verskställas; men häremot kan möjligen förefinnas hinder i presternas privilegier. Jag begärde ordet egentligen för att erhålla uplysning om en sådan tydning af dessa privilegier varit orsaken dertill, att det Kongl. Förslaget erhållit en så ringa omfattning. Så som jag fattar presternas privilegier, skulle uti dem icke finnas något hinder för en mera omfattande lönereglering. Privilegierna förbjuda endast, att icke något, som är till kyrkan anslaget, må derifrån skiljas; men lemna deremot fritt att derinom ordna inkomsterna så, som kan finnas lämpligast. En sådan tolkning af privilegierna har också PresteStåndet godkänt vid 1854 års Riksdag. KonstitutionsUtskit hade nemi. då framställt anmärkning emot Konungens rådgifvare för ett beslutadt utbyte af prebendepastorat under biskopsstolen i Calmar.
Jag hoppas likväl nu, att R. o. Ad., ifrån dessa allmänna raisonneriaenter, rör:de de allmänna grunderna, öfvérgår lill pröfningen af de enskildta anslagen; ty om detta ej sker, så är det svårt för R. o. Ad. alt ingå i en noggrann pröfning af de aninärkn:r, som blifvit gjorda, eller som ännu komma att göras, dä de omfatta det hela på en gång. Frih. Sprengtporten, Jacob Wilh.: R. o. Ad. torde behaga inse, alt, sedan StatsUtskrs första betänk, rörrde den extra-statsregleringen, hvari Utsk. föreslog, alt endast använda omkring 3 millioner af statsverkets behållningar för de ändamål, som denna reglering omfattar, blifvit till Utsk. återremitterad! af samtliga RiksStrn, hvilka samtidigt härvid beslutade och disponerade något öfver 2,3oo,ooo rtdr af bancovinslen för allmänt nyttiga föremål, StatsUtsk. icke allenast varit förbundet ställa sig till efterrättelse ordalagen i Ständernes föreskrift, utan äfven ägt skälig anledning till den föreställning, att det öfverensstämde roed den mening, sorn gillades af Representationens majoritet, att dessa samlade tillgångar borde användas för sådana allmänna arbeten och förelag, som voro af vigt för landet, penningarna på detta sätt spridas, och derigenom nya krafter och värden skapas, hvilka i sin mån ökade nationalrikedomen, och i samma mån anvisade på möjligheten i framtiden, att i ett för producenten och alla Rikets innebyggare gynnsammare förhållande, än som nu äger rum, behöfva anlita deras krafter för Statens allmänna behof. Något förslag, som ens förvärfvat sig skenet af ett mera allmänt bifall, eller' understöd, att använda bancovinsten för en skattenedsättning, har icke kommit Utsk. tillhanda, och hade svårligen kunnat vinna något afseende, äfven af den anledning, alt ett sådant dispositionssätt icke gerna kunde förblandas med or dalagen i R. St:s, och icke ens med ordalagen i BondeSt:s särskildta beslut röride användandet af denna vinst.
Ad. okändt hvilken talare jag afser, då Hr Treffenberg träffat sin egen sjelfskrifvenhet med det grundskott från sin ettersprutande monitor, som lian rigtat åt ministéren, till bevis hvarpå jag upplyser honom, att vid 1809 års riksdag, en talare för ett anfall af långt mindre okynne mot en högt aktad Embetsman var nära att med ftdels pluralitet utvisas från sitt rum på Riddarhuset, men som nej-sedlarne uppgingo lill något mera än £:del, slapp han undan den hårdare bestraffningen med en sträng skrapa, efter minoritetens beslut, af Landlmarskalken. Min mening är icke att föreslå nåeotdera, ty möjligen lill lycka för Hr Treffenberg är jag icke Vestgöte som han. Kunna hans landsmän fördraga, att från deras hemland utgått en sådan sjelfskrifven representant, utan erhållande vederbörlig tuktan, så kan jag uthärda det, ehuru anfallet icke är ensamt rigtadt mot Ministern, utan mot den Konung, som höll dörren öppen till sin rådkammare för den Riddarhusets och folkets man, som, föraktande att vandra på tvetydiga vägar, på lika sätt insmygit sig i en folkkär Konungs hjerta, som i nott och mina politiska vänners och alla klart tänkande medborgares, eller till föjld af sitt varina nit för fäderneslandets väl, sina öfverlägsna själsgåfvor och skarpa omdöme i de frågor, som både al Konung och Ständer varit honom uppdragne att behandla, och hvilka det varit och är hans pligt, att oberoende af andras ensidiga och korttänkta villfarelser bringa till lika lyckligt slut för folket, som det nu fullbordade af Just.-Stats-Miriistern i lörsta rummet utförda verk, hvilket utgör dennes olörvanskeliga ära. När jag nu ölvergår till Imfvudföremålet för min framställning, erinrar jag mig Hr Treffenbergs hänvisande till ett det Romerska hatets och ölvermodets valspråk: delenda est Carthago. Det må lia öfverensslämt med arten af hans känslor.
Jag satt i fruntimmersbänken vid min moders sida och läste i psalmboken samt deltog i kyrkosången äfven jag med min späda röst. Men sjelfva predikan gick naturligtvis öfver mitt outvecklade barnaförstånd, och jag kan ej neka till, att jag stundom inslumrade under densamma, något som väl äfven hände dem, som äldre och erfarnare voro än jag. Nu vill jag skrifva om mina minnen ifrån de skolor, hvilka jag i min barndom besökte. Då jag var i skolåldern, funnos i min hemtrakt hvarken några skolhus såsom numera, ej heller sådana lärarekrafter. Folkundervisningen låg här ännu i sin linda. Men tiden nalkades dock sin fullbordan för en bättre sakernas ordning, ty den store krigshjelten från Grossbeeren och Dennewitz, konung Carl XIV Johan, hade ju redan för årtionden sedan genom sin son, högstsalig konung Oscar I, sagt sitt »Varde ljus» i skolfrågan genom stadgan af den 18 juni 1842, enligt hvilken skall i Sverige inom hvarje socken finnas åtminstone en skola samt skolgången vara obligatorisk. I min födelsesocken leddes emellertid undervisningen af en äldre, halt kvinna vid namn Beata Henriksdotter, till följe af sitt lyte vanligen Halta Beata kallad, hvilken knappast kunde annat än lära barnen att läsa innantill samt förhöra i katekesen och bibliska historien. Att gifva några förklaringar öfver hvad som lästes, derpå hade hon säkerligen ej ens den aflägsnaste tanke. Med skrifning och räkning var det rent erbarmligt bestäldt, deruti fingo barnen nästan helt och hållet hjelpa sig sjelfva. Efter husförhöret i Jutagård sände mig min moder till Beata Henriksdotters skola, som under sin ambulering för någon tid stannat i vår rote och hölls i ett eländigt s. k. »häbbar» (herberge) i Trulsagård, der höns och svin som oftast promenerade in i »skolsalen» genom den för luftvexling öppnade dörren och störde oss midt under sjelfva »lektionen», enär de blifvit vana vid att få komma och smaka på barnens medhafda matknyten och naturligtvis ej så noga kunde skilja mellan lektion och rast.