Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Än en gång bearbetade björnen den förargliga gluggen, så att stora stycken af stockarne refvos loss. Han rasade, röt — och om man kan säga det om en svulten gammal björn — han grät högt. Han hoppade jämfota och svor på björnavis. Han kände sig gammal och öfvergifven. Kasen, som han stod på, luktade ko: han ref i den. Hon stank så retande; han började krafsa i den. Och då han väl kommit i gång grep honom raseriet, och han kastade gödseln vida omkring, så att stora stycken klaskade och smälde mot väggen. Han arbetade och svettades, och gaf sig icke förr än hela högen var kringspridd och skingrad. Då gick han. Bakom knuten mötte han tysken. Bägge stannade — men tysken föll hufvudstupa och svimmade. Skottet gick af och kulan hvisslade förbi bamsefars öra så elakt, att han beslöt sig för att lämna detta ställe. En sedvänja var på Senjen att man skulle varsko hvarandra, då björn kom fram till en gård. Han, gårdsmannen på Kvarnaas, gaf sig i väg till en granne då han vaknat ur sin dåning, men hann icke halfvägs förr än han mötte denne. Ja, hos grannar hade björnen nyss tagit en kviga ur en »grinda», ett fyrkantigt stängsel, däri småkreaturen stängas in öfver nätterna. Det var ingenting att göra med den saken. Men detta var storbjörnens sista bragd. Två dagar efter Två dagar efter gick en lappyngling sin vanliga sex mils väg öfver fjällen med post. Bössan hängde på hans rygg. Han var känd för att aldrig skjuta bom. Högt till väders på ett gräslöst fjäll såg han långt nere på en myr den ludne syndaren gå och lukta. Bakom små bärgknallar, ömsevis på fötterna och ömsevis framstupa smög han sig närmare: jo det var storbjörnen — och han sköt honom genom ögat. Men han, som sköt detta mästerskott, fick björnfrossan, då skottet fallit. Han hukade sig ned bakom sin betäckning, satt där skälfvande timmar igenom och vågade sig icke fram förr än halfva dagen gått. Sjul. Första kapitlet ur en lapphistoria.
A.* blifvit föreslaget, såsom af mycken vigt för Indeldta Arme'ens befäl, som annars finge vänta härå i5 månader på sin aflöning, har Utskottet ej kunnat tillstyrka; enär härtill skulle erfordras betydliga Förskottssummor, hvartill någon tillgång på RiksStaten ej finnes, och StatsVerket derigenom skulle uti en mängd liqvider och äfven möjeliga förluster invecklas. f) Vid Utskottets förslag att Subalterner och de till visse Stationer ej inskränkta Tjenstemän, der tillgången sådant medgifver, måtte på lön få sig anviste visse andelar af BoställsArrenden, att i lika ordning med annan löneinkomst tillträdas, har hos H.R. o. A. Hr Frih, af Nordin, C. J., gjort följande anmärkning, i hvilken Hrr Platen, A. C., och Kuylenstjerna, G., samt hos V. BorgareStändet Hr Noreus, hufvudsakli - Betänkanden, N:o 23g. 123 gen instämt: att nemi. verkställigheten af Utskottets Förslag helt och hållet berodde derpå, huru och för hvilkens rakning den föreslagne utarrendcringen skulle verkställas: att, i fall denna utarrendering skedde Regementsvis, Iöntagarne kunde, genom
Mit löreslagel, all flottans Under-officerare, hvilka icke, i likhet med deras vederlikar vid Arméen, ega förmånen af beklädnads-hjelp, mätte fortfarande lå tillgodonjuta hvardera 3 tunnor span mål in natura, hvartill, äfven hvad de nu ifrågaslällde nya Linder-olficers-ljenslerna anginge, tillgång pä spanmåls-anslagel för flottans allöningsstaler förefunnes, hvaremot den nu fran Malrns-korpsens stal utgående särskilda löneförbättring åt Ofver-konslaplar och Ofver-skeppare skulle upphöra. Exj) edil in n sII (sk otti' Is Förslag lill willard. Skrifvelse, N:o 195. 91 Rikets Ständer, som trott någon tillökning i det antal Under-officerare, slaten upptager, för närvarande ej vara af beliofvel oundgängligen påkallad, hafva derföre funnit sig nu icke böra bevilja löner för ökadl antal under-belal, vid hvilket förhållande Rikets Ständer icke heller ansell sig böra bifalla någon förändring i nuvarande grader och lönc-klasser i annan målto, jin att Under-stvrmännens, llnder-konslaplarnes och Under-skepparnes löner fördelas i 2:ne klasser, så all af desse lön-tagare 17 Under-stvrmän, 3(5 Under-konslaplar och 28 Under-skeppare erhålla lön i den högre, samt 17 Under-styrmän, 30 Under-konslaplar och 29 Under-skeppare i den lägre klassen. Vid granskning af slaten för flottans Under-officerare, så vidt densamma rörer i nuvarande stal uppförde löntagare, hafva Rikets Ständer lunnit de af E. Ii.
Vid denna Artikel, sorn före» skrifver beloppet och vilkoren för utgörandet af personliga Skydds-afgiften , har endast deli förändring vidtagits, alt innehållet blifvit lämpadt efter den, genom omröstning i Högloft, förstärkta Stats-Utskottet antagna första Bevillnings-gi unden, hvarigenom är vordet bestämdt, att Skydds-afgiften skulle upphöra för alla dem, som fyllt 60 år och icke hafva en inkomst af 100 R:dr, i stället för tillförene utsatta 5o R:dr; och har , med anledning af Herr Prosten Grapes, uti ett till Utskottet remitleradt Memorial, gjorda erinran, att någon ovisshet taxerande förefuunils, huruvida perso» I Art, Bevillnings-Utskottets Betänkande N.-o 5j. i3 lier, som äro öfver 60 år och försålt sina fastigheter emot vissa födovilkor, skulle erlägga personlig Skydds-afgift, enär dessa uppgå till det bestämda Inkomst-beloppet, Utskottet sökt förekomma sådant genom de i förslaget intagna, serskildt härpå syftande ord; men Utskottet har deremot icke funnit skäl att understödja Herr Prostens tillika framställda förslag, att nfhandlingar om sådana födovilkor skulle Ovilkorligen hos Comiteerne företes, då dessa, om upplysningar skulle behöfvas, både kunna begära och lära erhålla dem, utan att, genom ofvannämnde bestämda stadganden, anledning möjligen skulle gifvas , att, genom uteslutande af vissa betingade förmoner, undandölja verkliga förhållandet. 2 Art. Pag6. uti 2 sorn innehåller Stadganden om de af löner utgående afgifter, har Utskottet föreslagit ett förtydligande, hvilket utmärker, att Bevillning skall utgå af en Embetseller \ Bevillnings-Vtskottets Betänkande N.-O Sj. Tjenstemans lön, utan afseende derpå, att den Fond, hvaraf lönen utgår, kunde vara träffad med Bevillning, och sådant med anledning af en derom väckt och slutligen genom Kammar* Rättens Utslag afgjord fråga.
Såloch Blankläder, samt Barka? *’de hudar och skinn , alla slag och från alla ”orter; Inkommande Tullprocent 25; Utgående ”Tullprocent 1.” Herr Cederfchjöldt Ja g hemställer, om icke tullen å boredt läder kunde nedsättas ifrån a 5 till 15 procent, på det att väre inhemske garf* vare må förmås att göra mera duglig vara. Herr Hjerta: Då det nu åter år fråga om garfverierne, tror jag att man ej här bör bestämma tullen för lag: tyman bör påminna sig att Kongl. Maj;t väl kan nedsätta tullen , men ej förhöja den, och således bör man heldre hålla sig vid en högre norm till Garfverierncs skyddande. Den föreslagne tullen kan ju bibehållas:. finner Kongl. Maj:t, att en nedsättning är af nöden så göres den nog. Jag tillstyrker således, att tullen må blifva, som Utskottet föreslagit 26 procent. Herr Grefven och Landt-Marskalken gjorde proposition till bifall af den å Läder af Utskottet föreslagne inkommande Tullprocent. Ropades starka Ja, jemte några Nej. I anledning hvaraf '?Herr Grefven och. Landh Deri 2o Augusti f. rn. Marskalken förklarade, att som. efie» hvad han tyckt sig finna, Ja öfverröstat N j, propositionen blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen. ”Mattor, Bast; Inkommande Tullprocent ”10. Utgående Tullprocent t. Friherre Wrangel■. Bastmattor äro en saki Som kan tillverkas i Sverige. Tullen derå är föreslagen til! 10 procent, Detta är för lågt, jag tror att den bör höjas till 25 procent. Herr Grefven och Landi Marskalken föreslog att inkommande Tullen å Bastmattor måtte från 10 till 25 procent förhöjas. Bifölls. ^Muskus; Inkommande Tullprocent jo.” Herr Cederfchjöld: Som Muskus är det samma, sorn Deseman, hvilket vi förut (örehaft, bör tullen älven här nedsättas till 5 procent.
Detta förslag antogs af Preste-Ståndet och vann understöd äfven inom de öfriga Eiks-Stånden, ehuru det icke blef B. St:rs beslut. Hvad den siste värde talaren emot det nuvarande enahanda förslaget anfört, synes mig bevisa för mycket, då deraf tyckes framgå, att man alldeles icke borde hafva något stadgande, enär hvarje författning kan kringgås. I afseende å det af samme värde talare anförda exempel, att en person köper 18 kannor bränvin och derefter till säljaren afyttrar 15 kannor, vill jag anmärka, att jag icke tror, att ett dylikt förfarande kan af lagskiparen godkännas. Så vidt jag känner, har också aldrig, när ett sådant förhållande blifvit bevisadt, domaren befriat den tilltalade. Nu kan visserligen icke förekommas, att lagen eluderas, äfven om minimibeloppet bestämmes till 30 kannor, men då det fordras dubbelt så mycket penningar för att köpa 30 kannor, som för att köpa endast 15 kannor, synes mig derigenom den s. k. salningen skola betydligt motverkas. Då jag tror, att litet hvar kommit i erfarenhet om önskligheten af att höja minimibeloppet vid partihandel, vill jag icke upptaga tiden, utan inskränker mig till att yrka bifall till förslaget om minimibeloppets höjande från 15 till 30 bannor. Deu 6 Jani. 569 Frih. Cederström, Rudolf: Då den ifrågavarande förändringen skulle vidtagas i nykterhetens intresse, får jag till R. o. Ad. hemställa, huruvida icke det fastmera skulle leda till ett förökadt supande, om de personer, som »sala», icke få köpa mindre än 30 kannor; ty det fordrades ju så mycket fler drinkare, för att åstadkomma det erforderliga kostnadsbeloppet. Mig synes, att supandet skulle sål. genom den föreslagna åtgärden tilltaga, i stället att inskränkas, samt det afsedda ändamålet förfelas, hvarföre jag, som dessutom icke är någon vän af täta förändringar i lagstiftningen, helst när de icke äro af behofvet synnerligen påkallade och innebära betryggande garantier, förenar mig med Frih. von Schulzenheim i anhållan om bifall till Utsk:ts afstyrkande hemställan.
Förordningen 4 Lagsamt Allmänna Besvärs• och EkonomiUtskottens Betänkande, N:o 39. om Socknestämmor i riket den 29 Augusti 1843, att, då hemman är förmedladt, rösträtt vid socknestämma beräknas efter förmedlade hemmantalet, utom vid prestval och öfverläggning i sådana ämnen, hvartill, enligt serskilde stadganden, bidrag af församlingarne utgöras efter oförmedlade hemmantalet, efter hvilket röstberäkning vid afgörandet af sudane frågor bör ske. Stockholm den 23 Augusti 185i. STOCKHOLM, TRYCKT HOS B. MARCUS, 1851. Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.-Utskottens Betänkande, N:oj40. 1 N:o 40. Ank. till Exp.-Utsk. den 2G Ang. 1851, kl. 7 e. m. Betänkande, i anledning af vackt motion om utvidgande af allmogens och köpingarnes Seglationsfrihet. Uti elt hos Hedervärda Bonde-ståndet afgifvet och derifrån till Lag-utskottet remitteradt memorial har riksdagsfullmäktigen David Andersson från Hallands län yrkat, att allmogen och köpingarnes innevånare i Sverige, hvilka ega fartyg o«h med dessa ej vilja gå på frakter längre än till hamnarne i Nordsjön och kanalen, må varda befriade från åliggandet att låta föra sina fartyg af examinerade kaptener och styrmän. Till stöd för detta yrkande har motionären åberopat, att klagomål skulle hafva försports deröfver, att Norrska handelsflottan erhölle allt större och större öfvervigt öfver den Svenska och att en betydligare del utaf vår trädvaru-utförsel verkställdes med Norrska fartyg. Orsaken härtill ansåg motionären förefinnas deruti, att allmogen och köpingarne i Norrige hade en större seglationsfrihet, än hos oss. I Bih. till R. St. Fröt. iSSO f iS5t. 7 Sami., 2 Afd., U Bält. 2 Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekoa.-Utskottens Betänkande, N:o 40.
Södra Teatern har beträdts af fru CaroUne Horwitz, som gifvit Hervés » Kosackflicka *. Med allt erkännande af de friska och tilltalande konstnäregenskaper, som den framstående artisten äfven i detta parti utvecklade, tro vi dock att hon ej är helt och fullt å son aise i dessa s. k. Judic-partier, som fordra ett noggrannare detaljstudium, ett finare detaljsi&gt;el och rikare nyanseringskonst, än hvad fru H. i allmänhet kan bestå. Som sångerska deremot är fin H. sin uppgift till den grad öfverlögsen, att musik vän nen ej utan förstämning hör en sådan sångtalang i en sådan musik. November 15.De dramatiska scenerna. Återblick af Karl Wåhlin. Höstsäsongens förnämsta händelse pä den sceniska konstena område var Johannes Brans gästuppträdande ä Nya teatern. Den fräjdade konstnören ökade vid detta besök det galleri af vinnande och oförgätligt liffalla menniskoframställningar, som sedan hans föregående besök här på platsen förvaras i mångaa minne, med ännu trenne. Direktör Josephson har länge haft för afsigt att efter hand låta de Shakespeareska konungadramerna gå öfver Nya teaterns scen. Böljan gjordes som bekant med Richard II. Turen stod eu till Henrik IV, hvare uppförande möjliggjordes, då teatern i herr Brun erhöll hvad som för närvarande ej här hemma stod henne till buds, en ypperlig sir John Falstaff. Ty Bruns Falstaff var ypperlig; visserligen tamare, mindre grandios, mindre voluminös, både andligen och kroppsligen taget, än vi vanligen föreställa oss denne den komiska litteraturens heros, men så mycket mera trygg och värdig i sitt uppträdande, och detta ej joinst då han är som mest ovärdig i sitt uppförande. Munvigr godmodig och först och sist naiv, blir han aldrig fräck eller frånstötande. Den version af texten, som användes — en starkt förkortad bearbetning af skådespelets båda delar — gjorde Falstaff till dramats hufvudperson, — en anordning med hvilken under de förhandenvarande förhållandena ingen hade skäl att vara missbelåten.
Det vare långt ifrån mig att vilja betaga Hr von Hartmansdorff den belåtenhet, hvaråt han gifvit luft deröfver, att då de andra Stånden godkänt vissa tullbestämmelser, desamma äfven nu blifvit af R. o. Ad. stadfästade; men hvad angår den del jag i detta ämne haft, och då Hr von Hartmansdorff förmenat, det skulle jag hafva hindrat R. o. Ad. att fatta något beslut, då detta ämne förra gången förevar, så beklagar jag, att jag nödgas förnya samma framställning, som jag gjorde under f. m:s plenum, eller alt jag egentligen afsett endast bifall till de öfriga Ståndens beslut rörande exporttullarne, samt att det beslut, som R. o. Ad. på min framställning fattade då Utskts första betänk, förevar, innehöll, alt Ståndet lemnade å sido allt yttrande öfver dessa export-tullar, dem Konungen i alla fall äger full rätt att upphöja eller nedsätta. Då dertill kommer, att det förslag, som af mig då väcktes, var i full öfverensstämmelse med den reservation jag afgifvit, och hvilken med de öfrige Stånden blef communieerad, samt då jag, lika med hvarje annan reservant, hade skäl att förmoda, att reservationen äfven af de öfrige Stånden skulle tagas i betraktande, hvilket också lill någon del varit händelsen; så anser jag mig hafva ådagalagt, att jag icke i detta ärende handlat inconseqvent; lemnandes åt Ståndets rättvisare medlemmar att för öfrigt i delta fall domina Hr von Hartmansdorff och mig emellan. 48 Den 2 April e. m. Hr von Hartmansdorff: Hvad skillnaden beträffar mellan det beslut, som förkastades d. 11 sistl. Januari, och det som antogs i dag; så får jag äran nämna, att jag collationerat dessa beslut med hvarandra, och funnit skiljaktigheterna dem emellan så oväsendtliga och så föga till saken hörande, att desamma, efter min tanke, äro af så ringa vigt, att jag icke skulle haft någon betänklighet vid att utesluta dem, första gången jag stridde för min tanka.
St. Just-Ombudsmans Embets-Berättelse till 1865 års Riksdag. 17 130 Från flera håll har jag försport klagan öfver det missbruk, att i köpebref angående fast egendom, dennes värde, då hela köpeskillingen betalas i reda penningar, utsattes lägre, än det i verkligheten emellan köparen och säljaren öfverenskomna, och att detta missbruk visat sig mer och mer tilltaga, efter det bördsrätten upphört. Likaså skall i bouppteckningar öfver sterbhus, der fastigheter förefinnas, dessas värden stundom sättas långt under de verkliga. Syftemålet med ett slikt förfarande i bägge nu anförda fall är synbarligen vinnande af lindring i stämpelafgiften och andra vid berörda tillfällen utgående afgälder. Då det finnes ett värde å fastigheter, som utgör grunden för beskattning i andra afseenden, nemligen bevillnings-taxeringsvärdet, synes detta äfven vid ifrågavarande slag af beskattning kunna lända till efterrättelse, åtminstone så, att icke något värdebelopp derunder bör få godtyckligen antagas, och har jag trott detta förhållande påkalla tillägg i gällande Förordning angående stämpelafgiften. Under mina embetsresor har jag icke sällan, på sätt mina till Höglofliga Lag-utskottet ingifna reseberättelser omförmäla, måst anmärka, a domstolarnes arkif, särdeles Häradsarkifven, icke varit på ett tillfredsställande sätt förvarade och vårdade. Förvaringsrummen hafva nemligen befunnits otjenliga, såsom utsatta än för en alltför ögonskenlig eldfara, än för takdropp, fukt och mögel, än för skadegörelser af råttor, ja till och med af myror och andra insekter.
Den io Augusti e, m. lefva!; så måste det Lero af den statsmakt, som pålägges skatter, att bevilja statsanslagen med hvad villkor som helst, beroende af Konungen att detta villkor antaga, eller förkasta anslaget. Jag anser mig böra försvara denna grundsats, ty jag anser, att utan den vandra vi icke på den bana, hvarpå vi borde fortgå, utan gå verkligen tillbaka; och skola vi nu, i brist af eonstitutionel utbildning, under ständigt bestridande af det monarkiskt constitutionella systemets villkor, äfven ständigt vackla mellan de fria och de absoluta regerings-principerna; må vi då hellre taga delta steg fullt ut tillbaka, än att hyckla en constitutionalitet, hvilken, såsom endast ett skuggspel, bör öfvergifvas. Hr Ekströmer: Jag vill blott taga mig friheten er inra, alt Hr von Hartmansdorff troligen missförstått mig. Jag tror jag uttryckt mig, att villkoret icke var så vigligt, och att det gör detsamma, om det står qvar eller icke, derföre att det på förhand är uppfylldt, och således ej kan möta någon ytterligare svårighet. Hr Lefre'n, Jofa. Pehr: Jag hade icke ämnat besvära R. o. Ad. med något yttrande i detta ämne; men det ar i anledn. of den grundsats Gr. Horn framställt, som jag ser mig nödsakad att yttra några ord. Jag tror att Sveriges grundlag bestämmer vårt handlingssätt ganska rätt, väl och förståndigt. Grundlagen anvisar oss huru vi i önskningsväg skola framgå med frågor, som ligga inom den ekonomiska lagstiftningen. Grundlagen anvisar oss äfven huru vi skola bifalla de medel, som Konungen begär för riksstatens upprätthållande. Men grundlagen bjuder oss icke, att småningom, genom en slags modern seghet, på andra vägar komma in på ett annat och efter min förmening grundlagsvidrigt gebit, för att småningom innöta en Ständernes styrelse, sådan den var under frihets-tiderna. Gr. Horns grundsats leder dit. Att lian ej vill komma dit, vill jag tro, men dit Jeder bestämdt grundsatsen. Frih. von Kraemer,Robert:
Nyttjar någon till bränvins-bränning, då den inställd är, redskap af större rymd, än den högst tillåtne, straffes han serskildt derföre, som i 36 §. säges. Beträdes någon att utöfva bränvins-bränning med ostämplad redskap, skall han derföre, utom det ansvar, hvartill han, enligt denna och näst föregående Jy, i öfrigt kan hafva gjort sig skyldig, vara förfallen att böta Tjugu Riksdaler. Uti Bcv Lagsamt elllin. Besv.- och El oris Utskottens Utlåtande, N o fö. q Uti alla i denna och nästförgående §. omförmälda fall, vare de vid förseelsen nyttjade redskap och det i bränneriet vid beslagsliilfället befintliga bränvin, jemte de käril, hvari det förvaras, förbrutnej ”och vare den, som tredje t esan begår någon af dessa förbrytelser, derjemte för två år förlustig rättigheten att bränvin tillverka.” Med afgift, som i denna och nästföregående §. såsom beräkningsgrund för böterne, omförmäles, förstås den i tariffen utförde årsafgiff. Vid 43§• alt, i fråga om anläggning och indragning af krogar, Konungens Befallningshafvande icke ovilkorligen må vara bunden af Pastors och sockne-männens beslut, utan hädanefter, såsom hittills, ega att derom efter omständigheterna förordna; i följd hvaraf Utskotten föreslå följande föiändrade redaclion af 43 §. ''Försäljning af bränvin under en fjerdedels kanna vare, så i stad, som på landet, icke lofgifven på andra ställen, än sådane gästgifvaregårdar samt värdshus, källare och andra tillåtne närings-slällen, hvarest mat alltid och ovilkorligen derjemte måste vara att tillgå. Är gästgifveii-hållningen fördelad emellan flere åboer, tillkommer nämnde rättighet endast den åbo, sorn efter tur gästgifveriet besörjer.’’ N ! Kongl.
I Jen som något känner till förhållandena i samhället och ömmar för olyckliga medmänniskor kan lika litet vara blind för det namnlösa elände, dryckenskapen i vårt land åstadkommer, som likgiltig för det storartade arbete, hvilket under de senaste årtiondena nedlagts på bekämpande af denna last och på främjandet af dess motsats, nykterheten. Den betydelsefullaste insatsen härvidlag har otvifvelaktigt gjorts af de nykterhetstalare, som rest land och rike kring och med väckande, sporrande ord ryckt upp folket ur dess dåsighet och kommit det att bryta med och kämpa mot den förr icke som sådan ansedda lasten. Tack vare deras nitiska, af öfvertygelse och männsikokärlek burna arbete kunna vi nu inom vårt land räkna flere hundratusen absolutister. Hvad betydelse denna nykterhetshär, hvilken hufvudsakligen rekryterats ur de bredaste samhällslagren, har i socialt och kulturelt hänseende, är allt för påtagligt för att någon redogörelse därför här skulle vara behöflig. Med de manliga talarne hafva flere kvinnliga framgångsrikt täflat, och vi vilja i så måtto särskildt framhålla den öfver hela landet kända och uppburna nykterhetstalarinnan fröken Emilia Lindqvist. Fröken Lindqvist, som är född 1857 i Eslöf, där fadern är byggmästare, åtnjöt under sin barndom ingen annan undervisning än den folkskolan meddelar, .men utrustad med ett skarpt, klart förstånd, stor arbetsförmåga och vetgirighet, har hon vetat att genom själfstudier förskaffa sig afsevärda kunskaper, särskildt i praktiska ämnen. Ar 1887 ingick fröken Lindqvist i en af världsgoodtemplarordens loger i Eslöf, där hon genom sitt hurtiga, lifliga sätt, oförfärade deltagande i debatterna och sitt stora intresse för arbetet från början kom att intaga en bemärkt plats. På anmodan höll hon så högtidstalet vid några enskilda fester, och det sätt hvarpå dessa föredrag mottogos, bragte henne på den tanken att äfven offentligen uppträda som nykterhetstalarinna.