Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tyska, franska, engelska, italienska glosor korsa hvarandra, och herrarnes extravaganta resdräkter gifva damernas färgrika toaletter knappast efter. Äro tungomålen sju, så äro moderna sju gånger sju; ty af de främlingar, som resa, har enhvar sitt hufvud för sig. Hvad namn de bära, hvilka de äro — det fråga vi i allmänhet ej stort efter. De äro turistar, rätt och slätt; det är ett släkte, som saknar börd och namo, jag hade ock så när sagt — kön. Men ibland händer det dock, att en autograf i hotellets stora främlingsbok väcker 47. (vid kompletteringar). Gtr-nandtn Raktr.-Aktieli. Cleveland. ett rent individuelt intresse. Den ryktbare X — den bekanta madame Y ... Och här börja bekymren för tidningsreporterna. Nu måste interviewas; nu fordrar publiken uttömmande skildringar i » sin tidning ». Så var det här om dagen. Förre presidenten Cleveland med sin unga fru hade anländt till hufvudstaden, berättade morgontidningarna. En president är en konungs vederlike, en presidentska bär en drottnings diadem — det var alltid något att intressera sig för. Och mrs Cleveland, det hade man ju längesedan sport, var därtill en drottning i skönhet, en drottning i behag, i smak, i god ton, i älskvärdhet, ett helt folks favorit, en världsdels kvinliga ideal — och se det var ännu mycket mera! Men så kommo aftonbladen och rubbade illusionerna. Det var ej expresidenten och hans unga fru, sade de, som hedrade hufvudstaden med sitt besök, utan blott ett helt vanligt amerikanskt rentier-resepar, som bar det välbekanta namnet. Hvilka hade nu rätt? Cleveland eller icke Cleveland? Det vill säga: I DU N 398 Bevara ditt hjärtas skönhet, o c h du skall förblifva e v i g t ung. pSTERLÄNDSKT ORDSPRÅK. presidenten eller icke presidenten? Och för Idun ställde sig frågan: presidentskan eller icke presidentskan? Nåväl — den gången var det verkligen ickepresidentskan! En ödets nyck hade endast II. sändt hennes varsel.
Det är ångkraftens användande på krigsfartyg och sednast skofvelhjulens utbyte mot propellern, som åstadkommit denna utomordentliga revolution i sjökrigsväsendet, och det kan ej mera bestridas, att ju ångfartygen redan till stor del äro, och snart nog blifva, det egentliga sjöförsvaret för alla sjömakter, synnerligen sedan desse fartyg, med begagnande af propeller och machineriet under vattenytan, icke blifva, mera än seglande eller roddfarlyg, blottställda för fiendens kulor. Så beskaffade blifva de ett allestädes användbart vapen, mera fruktansvärdt i den mån deras bestyckning kan blifva af större effekt. Den lätthet, hvarmed ångfartyg kunna förflytta sig sjelfva från en krigstheater till en annan, och den skyndsamhet, hvarmed de kunna bogsera så väl seglande som roende fartyg till de ställen, der dessas närvaro erfordras, göra dem redan nu till en oumbärlig del af vårt sjöförsvar; och det vill synas tydligt, att ju mera deras verkningsförmåga vidgas, desLo mer blifver deras oumbärlighet ådagalagd. Utgående från denna synpunkt, och med full öfvertygelse, alt tillämpningen kommer att visa sig vid först blifvande sjökrig, har jag således grundat det underdåniga förslag, jag nu inför Eders Kongl. Maj:t vågar framlägga, lrufvudsakligast på ångkraftens användande, dels såsom egentligt framdrifningsmedel, dels såsom auxiliär-medel å de mera effektiva krigsfartygen. Medgifvas måste likväl, att ännu många förbättringar torde vara att förvänta, så i afseende på ångfartygens konstruktion, som i hänseende till de - 5 ras machiner; inen detta bör icke kunna uppehålla framläggandet af en plan för sjöförsvarets ordnande till Rikets Ständer, i och för erforderliga medels erhållande. Jag anser det till och med vara af yttersta vigt, att Eders Kongl. Maj:t täckes i nåder fastställa en sådan plan, med bestämmande af de fartyg, så till antal som beskaffenhet, hvaraf Eders Kongl.
Vaktelkonungen den stilla rymden. – Solen nedsjönk bortom bergen, och purprade alt mattare och mattare den vestra skyn. – Nattens flor utbreddes öfver nejden. – Månans halfva silfverskifva höjdes öfver kullen och speglade sig i den ormande ån. – Ekoxen surrade i löfven. – O Carl! icke mer min goda Carl, hviskade Maria. – Stormen rasade vildt. – Mörker betäckte jorden. Åldriga granar brusto, och nedstörtade med brakande gny från bergens höjd. – Ingen stjernas glans genomträngde den i svarta stormmoln sorgklädda himmelen, endast flamman från det mordbrinnande Benedictiner-klostret, återkastade på de bergade molnen et blodrödt sken. – Mellan stormens gny framsmög då och då et rysligt ljud af klosterklockans klämt, och de andelige flygtingarnes klagoskri. – Vanmägtig neddignade Maria til jorden, och uplyftade leende sina händer mot den vredgade himmelen, som med en allmän förstörelse ännu en gång tycktes vilja straffa en brottslig verld. – Ha! ropade Carl vildt och störtade rasande efter Marias förförare, likt den upretade Björninnan, från hvars mjölkrika svällande bröst man bortröfvat hennes små klagande ungar. – O min Carl! O min make, suckade Maria och dog.” Uno genomläste sin Arabesk, men fann den, af goda skäl, ingen ting mindre än rik på snille. Afsigten med densamma var at skrifva något roande, men då han nu sjelf förgäfves böd til at skratta åt sit arbete, fann han ganska tydligt, at alla andra skulle ha lika svårt dervid. Tiden medgaf ännu et nytt försök, och han började följande Idyll, hvartil han försigtigtvis tog til motto: Et arbetes grundelighet bör bevisas genom dess ledsamhet. ”Icke långt ifrån Byen Schafsberg i Westphalen, der Lennefloden förenar sig med Rhen, är en enslig dal, skuggad af åldriga bokoch poppelträd; hvilken bebos af några herdar.
Mellan doftande rosenhäckar, omgifven af springbrunnarnes strålar, njuter den hulda aftonens behag, och gömda sångerskors herrliga toner, täfla med näktergalarnes melodier, att nedkalla ljuf slummer öfver hourin i denna paradisets lustgård, der hon hvilar på svällande gräsdivaner vid den sakta sorlande bassinen. Intet arbete besudlar hennes mjella fingrars hennafärgade spetsar; endast silke, guld och perlor bjuda sig för henne, om hon någon gång skulle vilja virka en prydnad eller en blomma. Med skönhetens allmakt herrskar hon öfver sin omgifning och den stolte pascha, som hon säges tillhöra, är hennes förste slaf. Se till sådan herrlighet har jag velat föra eder, veten J detta?“ På mången kind uppflammade en hastig rodnad, de svarta ögonen strålade bakom silkesfransarne. De flestas blickar utvisade, att man för österlandets dotter målat en bländande bild af qvinnans lif i det präktiga Stambul. Endast Vali nedslog ögat och drog en djup suck. „Välan“ fortfor Ibrahim, „arma tärnor, ljufva blommor från de vilda bergen, hvilka jag velat omflytta i herrliga trädgårdar, följen mig“. Uppå däcket hastade Ibrahim, följd af tärnornas hela skara. „Der se! Veten J hvad detta fartyg är, se huru det redan nalkas nära. Det är en rysk krigsbrigg, som kommer för att rycka er undan mina händer, att rycka er från all den lycka som väntade eder. Ni kunde misstro mig, men J hafven hört edra fäder, edra mödrar, edra bröder säga detsamma. J veten att moscoviternes kryssare passa på, för att uppsnappa de tärnor, som föras till Stambuls herrlighet. Ha, se, de komma allt närmare. Innan kort skola dessa hundsöner gripa eder med sina oheliga händer, de skola afslita edra slöjor. De skola föra eder till sitt land, och i stället för att bli herrskarinnor hos mäktiga paschar, skolen J lemnas till slafvinnor åt svarta, orena kossacker.
Gamla Ull-diskont-fondens kapitaloch ränte-skuld till Manufaktur-diskonten R:dr 11,813: 26. 7. samt nya Ull-diskont-fondens skuld till Rikets Ständers Riksgälds-kontor, utgörande i kapital och räntor » 59,265: 40. 10. F — » 71,079: 19. 5. så uppgick båda fondernas sammaulagda behållning vid 1856 års slut till R:dr 32,563: 5. 5. Sedan, jemlikt högstberörda nådiga bref, från tillgångarne uteslutits värdet af ull-magasins-huset i Norrköping, R:dr 36,000: Transport Transport R:dr 32,563: 5. 5. gamla Ull-diskont-fondens oell Ull-kontorets i Norrköping inventarier » 1,177: 31. 2. nya Ull-diskont-fondens dito » 13: 16. — Rdr 37.190: 47. 2. men deremot från skuldbeloppet afgått: gamla Ull-diskont-fondens kapitaloch ränteskuld till Manufaktur-diskont-fonden Fondens inkomster hafva år 1857 bestått uti: Ullsorterings-, värderingsoch magasins-af gifter 1,650:44.11. Hyra för lägenheter i ull-maga sins-huset 552: Bidrag af manufaktur-medlen, enligt Kongl, brefven den 9 November 1836 och den 30 Januari 1857, 1,200: Ordinarie räntor 2,258: 4. 7. Utgifterna under året voro: Aflöning till Ull-kontorets tjenstemän och betjente 2,328:42. 8. Omkostnader för ull-magasins huset 71; — 7. Och uppgick alltså fondens vinst för året till R:dr 1,560: 6. 9.
Endast kyrkornas torn lyfta sig därur och peka med spetsiga spiror uppåt mot den frostblå himmeln, där tallösa, tindrande stjärnor vittna om världsalltets lif ofvan gränsen för allt mänskligt förnimmande. Skiltvakterna, som försiktigt trampa af och an öfver de isbelupna stenarna utanför slottets portar, stanna alltsomoftast och lyssna. I natt hörs det så många underliga ljud – liksom af sprängda fjättrar. Det smäller i korsvirkeshusen, det knakar i alla bjälkar och stolpar; isen skrufvar sig frasande i kanalen, och från gardesstallarna ljuder ideligen ett hemlighetsfullt, doft bultande. Den vakthafvande officern, löjtnant Schlemann, ligger vaken. Han hör, hur otåligt de sadlade hästarna stampa i sina spiltor, och undrar öfver, hvad det skall betyda, att han är befalld till sin chef klockan fyra. Han gäspar och sträcker på sig, ser på sitt ur hvar femte minut, stiger ändtligen upp, axlar sin kappa och går ut. En sällsam procession af skuggor rör sig ljudlöst i skymningen öfver ridbanan, och löjtnanten känner det, som om stångpiskan stelnat till en istapp i hans nacke – bära de icke en svart likkista emellan sig? Han ropar hest: – Halt! Wer da? – Men de stanna icke. Då drager han värjan och går löst på spöksynen, som vid närmare granskning befinnes vara en afdelning af Köllers grenadierer bärande en bärstol, genom hvars fönster grefve Rantzaus likbleka ansikte ett ögonblick skymtar fram. På Kultorvet är mörkt och tyst som i en graf. Intet lefvande väsen varsnas, och intet ljus lyser från generalmajor Eichstædts våning. Schlemann trefvar sig uppför trapporna och in i kabinettet. En talgdank under bordet belyser underifrån med ett osäkert, fladdrande sken tre omorgnade ansikten, som nicka stilla. Det är idel officerare vid Sjællands dragoner.
— Orsakerna dertill att dessa arbeten icke blifvit så snart, som ämnadt var, fullbordade, redovisas i det Statsrådsprotokoll öfver Landtförsvars-ärenden, sorn åtföljt Kongl. Majlis vid innevarande Riksdag aflåtna proposition om Statsverkets tillstånd och behof. Hvarken den omständighet, att arbetena blifvit förberedda, innan de omförmälda krediliven anvisades, eller det fördröjda fullbordandet deraf kan för mig gälla som skäl att vägra ersättning för kostnaderne. Icke mera lör de neutrala hamnarnes försättande i försvarsskick än för öfriga försvars-anslalter förbehöllo sig Rikets Ständer någon föregående pröfning, utan bestämmandet af åtgärderne i ena och andra hänseendet har varit af Kongl. Majit helt och hållet beroende, I 84 Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 7/. Det omdöme, som Stats-Utskottets majoritet nu uttalat, att ifrågavarande »befastnings-arbeten varit utan ändamål och icke kunna blifva af något gagn för riket* är jag i hvarje fall så långt ifrån att biträda, att jag tvertom hyser den mening att det icke skulle kunnat försvaras, om under dåvarande politiska förhållanden åtgärden underlåtitsen mening, som jag är viss, att sakkunnige icke skola jäfva.
Jordmonen derstädes är fruktbarare, än i den egentliga Dalorten, herhmansdelarne större, allmogen förmögnare och antalet af boskap betydligare. Hvad ■Landshöfdingen anfört om det sätt, hvarpå Brännvinsbränningen der idkas till Ladugårdarnes utvidgning, samt om nyttan af en stadgad brännvinsrättighet och dess verkan på Saltpetertiilverkningen , innefattar så intressanta upplysningar och anmärkningar, att Committerade ansett sig böra Landshöfdingens Berättelse i hela sin vidd till Eders Kongl. Majit i underdånighet öfyerlemna. Ehuru, under loppet af åren 1813 och 1814,' endast 24 nya Saltpeterlador blifvit byggde, gör Lanshöfdingen sig likväl hopp, att i en framtid den frivilliga Saltpeter-tillverkningen i Länet skall upphinna och kan hända öfverstiga andras; hvilket hopp Landshöfdingen förnämligast grundar på kännedomen af de personers oeconomiska omtanka och drift, som nu gjort de första försöken, hvilka efter' all sannolikhet skola gifva en till flera sådana uppmuntrande vinst. Committerade tillägga, såsom ytterligare skäl till denna förhoppning, Landshöfdingen Järtas egert Ut? utmärkta klokhet och omsorg för Saltpeter» näringens tillväxt, samt det lyckliga val af Styresman, som blifvit gjordt i Chemias Stipendiaten J. H. Gahn, hvilken med grundeligä theoretiska och practiska kunskaper förenar ett ganska berömligt nit oell verksamhet i tjensten, hvarom Lands** höfdingens berättelser bära vitsord. Landshöfdingen anmäler, att Öfverste Lieutei! tenanten von Ehrenheim genom en betydlig Saltpeter-plantladas anläggning vid Malingsbo
hvem har du valt? » » Mademoiselle Heloise! » Vid detta svar hade jag lyckligtvis hunnit ut i förstugan, där jag var nära att svimma, ty ortens ungherrar hade mer än en gång talat om mademoiselle Heloise, konstberidarsällskapets vackra primadonna. De ord som nu växlades hörde jag inte, men det blef ett stormigt uppträde och detta var inte det enda. Det var förfärliga dagar! Själf uppfostrad i åsikter, som inte tolerera någon mesallians, principer, hvilka hägerkloarna genom generationer förstått respektera, ty utom. Ja ja, det är ett ömtåligt ämne, som jag kanske inte bort vidröra. Gabriels hustru liksom Elias mor voro ju döttrar till en förmögen köpman, de enda ofrälse, som dittills under århundraden varit befryndade med oss och, eftersom det är på tal, erkänner jag också, det vi tyckte, att kusinernas äktenskap inte kastade någon synnerlig glans öfver familjen. Men huru frisinnad Gabriel än måtte ha varit, fann han dock sonens förbindelse rent af dårhusmässig. Hvar0 C^ - ken goda eller onda ord förde dock med sig ett önskadt resultat, och en morgon, efter ett häftigt meningsutbyte, lämnade Magnus fä- dernehemmet och kort därefter äfven sitt fä- dernesland. Gabriel talade aldrig om sonen och alla omkring honom följde med grannlagenhet delta exempel. Orsaken till brytningen kände man för resten inte. Den var inte sådan, att man önskade ge någon eclat däråt. Gamle prosten här på orten var den ende man invigt i det sorgliga förtroendet. Under tidens lopp erforo vi, att Magnus inte hade orsak alt prisa sig synnerligen afundsvärd. Till en början gick det an, så länge han kunde tillfredsställa sin unga hustrus nycker samt lämna medel till hennes öfverdådiga och slösande lefnadssätt. Det blef emellertid nog si och så, när det var slut med den äkta mannens mödernearf, hvilket utbetalades intill sista skillingen. För dess betäckande hade Gabriel måst taga inteckningslån på egendomen, som genom omtänksam hushållning var tämligen skuldfri. De pekuniära bekymmer, hvilka nu blefvo en följd, nödgade honom att på nytt utveckla hela sin energi.
I min tanka har BancoUlskottet gjort klokt, att underlåta besvara anmärkningarne vid dess första Betänkande, emedan de till största delen icke kunnat vederläggas. Man har sagt, att tilloppet de senare åren af lånesökande härled t sig endast från den ned - Den 3o November f. rn. i53 satta räntan. Härvid får jag erinra om det historiska factum, att den fond af tillsammans ett par millioner, som ännu vid början af i8a3 Ars Riksdag var outlånt, redan var till det mesta utlånt, innan Sländernes beslut om räntans nedsättning börjat gå i verkställighet. Orsaken var den, att BancoDiscontDirectionen förmärkte en annan ton hos Ständernes pluralitet, än den strypande vid 1818 års Riksdag, och ett rådande missnöje öfver Directionens godtyckliga, handel och näringar samt tusentals medborgares välståndförstörande förvaltning, och att sedan nya Fullmäglige i Banken blifvit valde, äfven en del af personalen i BancoDisconten blef ombytt, hvaraf följden blef, att inom 3 månader efter Riksdagens slut liela fonden var utlånt. Orsaken var således icke förändring i lånevilkoren, utan först DiscontDirectionens minskade oginbet, och sedan ombytet af dess personal. Härtill kom äfven i Landsorterne, sedan FilialDisconter åter blifvit inrättade, att de lånebehöfvande voro närmare LåneContoiren. Jag bar likväl icke bort, och icke heller förmodat, att Banken genom den vidsträcktare utlåningen lidit någon märkbar förlust. Man har påstått, att räntan för Discontlån borde vara lika så hög, som den vanliga räntan för enskilta lån. Så är den ock verkligen, då man beräknar Disconträntans erläggande i förskott, öfverränta, provision, m. m. Jag är fullt öfver - i54 Den 3o November f. in. tygad, att de enskildte långifvare, som ej äro ockrare, skulle vara nöjde med 5 procent, om de ägde rätt till 3 procents straffränta för dröjsmål med betalningen.
Om remiss till Höglofliga Lag-Utskottet anhålles. Stockholm den 8 November 1865. P. O. Hörnfeldt, från Wester-Norrlands län. Motioner i Bonde-Ståndet 1865. Motionen ingifven den 8 November, men af motionären återkallad den 11 samma månad. Motionen ingifven den 8 November, men af motionären återkallad den 11 samma månad. Af Johannes Andersson från Skaraborgs län, orri ändring af Kongl. Förordningen den 21 December 1857, om egors fredande mot skada af annans hemdjur samt om stängsel skyldighet. Såsom en följd af planläggningen vid laga skifte inträffar ofta på flera ställen att delegaren i skifteslaget får sin betesmark så belägen, att väg till densamma blifver utlagd öfver andra delegares egoområde, der hjordarne dagligen måste drifvas fram och åter, genom hvilken omständighet skada ofta förorsakas på såväl åker som äng; och som i nu gällande stängselförordning af den 21 De cember 1857 icke finnes bestämdt af hvem stängselskyldigheten vid dessa härofvan antydda ofördelaktiga omständigheter bör utgöras, får jag, till förekommande 60 Motioner i Bonde-Ståndet. N:o 45. af de tvistigheter och många rättegångar, som genom dessa olägenheter uppstå, härmed vördsamt föreslå: l:o att i stängselskyldigheten vid sådan väg, som blifvit lagd öfver annans hemman, och hvilken af flere hemmansegare begagnas dagligen, skola desse taga lika del efter hemmantal; 2:o att, såvida sådan väg är lagd i egoskillnad, skola hvardera utaf de hemmansegare, som jord å ömse sidor hägnaden ega, deltaga uti hälften af densammas kostnader och den andra hälften delas efter hemmantalet emellan dem, som vägen bruka och begagna. Om remiss af denna min motion till vederbörligt Utskott anhålles vördsammast. Stockholm den 8 November 1865. Johannes Andersson, från Skaraborgs län.
Genom denna åtgärd sattes de personer, som voro skyldiga till Banken, i stånd att betala sina vexlar och lån, och Banken, i stället för att göra en förlust, som säkert upgått till millioner, undgick den gapande afgrund, som hotande öppnat sig. Jag anser derföre, att Fnllm. kunna i detta afs. med godt samvete säga sig hafva följt lagens föreskrifter, om också ej bokstafligen, dock på ett sätt, som jag ansett och anser hafva varit det enda rätta. — Men, säger man, hela krisen är en följd af vexeldeputerades sätt att sköta affärerna före densamma. Jag kan deruti ingalunda instämma. Krisen hade sin upkomst utomlands och första orsak i den stora och hastiga tillväxten af guld och den deraf framkallade rikedom på penningar, som hade till följd, att industrien på en gång tog aldeles för stora jättesteg framåt, såväl i vårt lilla land som i de stora mägtiga staterna. Efter de i financielt hänseende lyckliga åren under senaste österländska krig blef penningetillgm inom vårt land ovanligt rik. Men då industrien växte i ändå större dimensioner, och, utom de inom landet förtjenta penningarne, stora lånta kapitaler inkallades, hade landets utveckling kommit uti en vacklande och farlig ställning. Med anledning af dessa förhållanden har man äfven sagt, att Fullm. bort kunna af penningeställningen och noteringarna på de utländska börserna förutse och förekomma den hotande krisen. Denna dom är ganska hård, och jag kan för Fullm. icke finna någon annan tröst än att de dela densamma med nästan alla Banker i hela verlden, i London, Amerika och Tyskland. Om Fullm. kunnat på förhand ana, att den förestående krisen skulle komma att antaga så ofantliga dimensioner, att de solidaste hus i utlandet skulle ramla, hade Fullm. säkerl. icke med dem inlåtit sig i affärer; men man bör icke af BankoFullm. fordra en siareförmåga, som troi. blifvit högst få menniskor till del.
Utdrag d. 9 Febr. 1 8 1S - 101 2:0 Kostnaden till sänkning af Sjön Vermelen; 3:0 Vissa föreslagna förmåner för SegelduksFabriks-idkare; 4:0 Gratification och JLöne-förhöjning för Kamreraren Miillern; 5:0 Understöd af allmänna medel för fullbordande af Hamnbyggnaden i Malmö; 6:0 Föreslagen tillökning i Postskjuts-Iegan; 7:0 Indragning af Adelsfane - Regementets In-j delningar; 8:0 Understöd för Fiskare i Bohusländska Skärgården ; 9:0 Arfvode för Secreteraren vid Ofver - HofJägmästare-Embetet; 10:0 Boställen för Kans män; 11:0 Anslående af Löner för Brottmåls-Domare; 12:0 Lagman Norling ansökning om Löne-ersättning; 13:0 Sockenskrifvares antagande och aflöning; 14:0 Resepenningar för KroHobetjasningen i Vesteroch Norrbottens .Län ; 15:0 Ersättning eller Lån åt Major von Konow. S. D. Upplästes och remitterades till <Eonstitutions-Utskottet Stats-Utskottets 2:ne särskilta Memorial af den 4 äennes, af innehåll, att anledningar till antnäräaingar , dels emot Konungens Rådgifvare i romrnando-mål för Arméen, eller Föredraganden i Krigsärender, dels ock emot Konungens Rådgifvare i Commandomål för Flottorne och Föredraganden i Krigsärenderne förekommit. S. D. I anseende till förekomne anmärkningar återremitterades följande Betänkanden, nemligen ? 102 Prol. 'Xjtdrag d. g Fehr. 1818. StatsUtskottets Angående ,föreslagna Prestebols friheter för nya eller framdeles blifvande Kyrkoherdeoch Capel lans-Bostäl len. Allmänna Besvärsoch Ekonomi utskottets l:o I anledning af gjord hemställan, om Comministrarnes befrielse frän Skjutsnings-skyldigheten för deras Boställen; och 2:6
Om dess upprättande anmodades då varande Directeuren, Samuel Ragge, hvilken, så väl i England som har hemma, inhämtat kunskaper i detta yrke. Hanuppgjurde det, utan att hafva ägt tillfälle om Canal-linien taga fullkomlig Iocal-kännedom, och örn dess förslag på sina ställen bär stämpeln af ett hastverk, rättvisas dock af det hela det honom lemnade förtroende. Erfarenheten besannar dessutom dagligen, att förslag öfver fullkomligt kända arbeten aldrig befinnas tillräckliga, huru mindre förvånande bör då sådant förekomna vid ett företag af den vidd och omfattning, sorn Götha Canal, der kostnaden af arbeten bör heräknas, hvilka först efter flera år komina att utföras, Den 13 April. 91 ras; der underjordiska bergsträckor, dolda vatten-' drag, svara jordlager, och ändtligen fullkomliga antalet af broar ooh afloppshvalf m. m., ej vora möjliga att förese. Erinrar man sig derjemte det forändrade värde, varor och arbetslöner undergått från 1808 till 5814, hvilket af Markegång*- taxorna säkrast inhämtas; den folkbrist, sorn af kriget uppkommit; den förhöjning af dagspenningen, hvartill DJrectio.n redan första året såg sig föranlåten; den förlust å proviantpriset, hvarmedelst denna dagspenning hittills kunnat bibehållas; och ändtligen, den skillnaden i Canalens dimension, från 42 till 48 fot, af hvilka det förra i förslaget beräknades, och det sednare i Reglementet blef föreskrifvet, så lär förslagets otillräcklighet, äfven utan afseende å andra tillstötta omständigheter och missräkningar, blifva en gifven följd. Hela Upptaget till CanalRyggnaden utgör till d. 31 Bec. 1814 R;dr £:co - 2,439,980.45;. Härå synes höra afgå: r.;o Effective JJehällningar, Bestående uti; a) Inköpte fastigheter. Den 13 April.