Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utsi-1 Betiinkanden, loll. Ständers Allmänna Besvärs och Eleonorn!* Utskotts Memorial N:o 6, hvarmedelst Utskottet återlemna de, såsom dess befattning ej tillhörande, Prosten m ni. Herr Doctor Stenhammars, under den 5 sistlidne Januari till Utskottets åtgärd remitterade Memorial om saknad och fördröjd verkställighet af Konungens och Riksens Ständers uti åtskilliga Rikets inre hushållning rörande ärendeh vidtagna beslut. Höglofl. Ridderskapet och Adeln har under den 4 1 denna månad förklarat sitt bifall till Utskottets åtgärd,' utan att fcr öfrigt utlåta sig, hvarthän målet anses hora. Hrigvördige Prés!- och 'Hedervärda BondeStånden hafva, långt för detta, åter-remittei‘at Målet till Utskottets handläggning, och Vallo fl. BorgareStåndet har, den 16 dennes, ansett det samma, så vidt det innehölie ämnen, hvilka kunde under Rikséns Höglofl. Ständers öfverläggning och pröfning komma, vara af egenskap, att endast böra väckas uti Höglofl. Constitutions-Utskottet. Och, da Utskottet följaktligen saknar den RiksStåndens pluralitet uti Beslut, som Riksdagsordningens 44 §• tjuder, så vidt Utskottet skall kunna motionen å nyo upptaga, och Utskottet redan tillförene, medelst flere Utlåtanden, förklarat de orsaker, hvilka, af dess åtgärder oberoende, vållat den sällsamma Cirkel-gången af detta mål^såhar det ansett sig nu böra genast om ofvannämnda förhållande vördsam underrättelse meddela, på dst tillfälle matto öppnas, att häiutin - Besu. och Ekon.. TJt sk, Betakhättitni 831 Mån vidtaga de ytterligare mått och steg, hvartill Riksens Höglo/l. Ständer, i stöd af samma §, kunna sig befogade finnas Stockholm den 25 Maj 1818- N.‘r 127.
Vid föredragning häraf, har Bonde-ståndet gillat berörda förslag, som åter af Borgare-ståndet blifvit lagdt till handlingarae; hvaremot Ridderskapet och Adeln samt Preslc-ståndet bifallit de under 3:dje hufvudtiteln, enligt gällande riksstat, uppförde anslags oförändrade bibehållande, men afslagit Utskottets hemställan, angående underdånig anhållan hos Kongl. Maj-.t om inskränkningar i kostnaderne för de till bevakande af Sveriges och Norriges diplomatiska angelägenheter å utrikes orter anställde sändebud. Då således berörde underdåniga framställning blifvit af två stånd afslagen och hos det tredje lagdt till handlingarne, och detta förslag innefattar ett ämne, som icke omedelbarligen rörer statens reglerande, samt följaktli - 4 Slats-Utskottets Memorial, N:o 217. gen icke är att hänföra till sådane uti 69 § Regerings-formen och 30 § Riksdagsordningen omförmälda frågor, hvilka, i händelse af skiljaktighet i Riks-ståndens beslut, skola medelst votering i förstärkt Stats-utskott afgöras, lärer Utskottets hemställan om aflåtande af underdånig skrifvelse uti förrberörde hänseende få förfalla. Fjerde Hufvudtiteln. Enligt utlåtandena N:o 85 och 150. 4:o Enligt 6:te punkten af utlåtandet
Wfellehjärtansvärda äro i sanning de ord, som o s f under märket I. K. i ett af Iduns senaste nummer förekomma. Detta isynnerhet med afseende på de egenskaper, som borde tillkomma en ung flicka, den där af en eller annan anledning söker sig ut ur hemmet. Att eu sådan flicka framför andra kunskaper behöfver ega insikt uti klädsömnad, lappning, lagning, stoppning, omtalas, på samma gång som nyttan och nödvändigheten af skolor, där sådana kunskaper kunna förvärfvas, framhållas. Klokt och präktigt och bra sagdt alltsammans! Men, ulom dessa egentliga skolor, skulle mau kunna förorda ett oändligt antal små- skolor — skolor i hemmen. Inom familjerna frågas numera lika ofta.V Hvad skall hon, dottern, bli — som hvad skall han, sonen, blifva? Mer och mer gör sig den kloka åsikten gällande, att äfven flickor böra få följa sin kallelse och » blifva något » — och huru skulle man utan att söka upplysning » utifrån » kunna lyckas häruti. Ifrån sina mer eller mindre goda hem, i staden eller på landet, strömma unga flickor till de undervisningsanstalter, som skola göra dem kompetenta att följa dessa sina visade anlag. Och skolor finnas för hvart sådant anlag. För att nu inte tala om sådana, och de äro legio, där de så kallade intellektuela anlagen odlas, utvecklas eller inympas, finnas andra, snart i lika stort antal, till gagn för de praktiska anlagen. Alltifrån de storartade praktiska arbetsskolorna, besökta af hundradetal af elever, till hushållsskolor, väf skolor, handarbetsskolor och snart till nödvändiga stoppoch lappningsskolor. De enklaste arbeten skola inhemtas i skolor — med fullkomligt förbiseende utaf, att en stor del af hvad i sistnämnda skolor inhemtas skulle och borde kunna bibringas deu unga flickan eller dottern inom hennes eget hem. Frihet är tidens lösen. — Religionsfrihet, tankefrihet, själf bestämmelserätt. — Något Ivång förekommer ej under någon annan form än — skoltvång. Det tvånget eger ännu bestånd — och se där orsaken till, att sådana ringaktade sysselsättningar som de i Idun omnämnda, strumpstoppning etc, förutsättas kunna inhemtas i en skola.
Hvarje hem har j u äfven sina särskilda festdagar, åt hvilka man dock nu mera ofta på samma sätt försummar att gifva denna särskilda festprägel, som från en kär vana blir ett kärt, rörande minne. Födelsedagarnes och andra bemärkelsedagars traditionella blommor, festrätter och » firningar », än med » utklädsel » eller knäckkokning eller plättkalas eller dylika enkla nöjen, kunna emellertid icke ersättas af några mer storartade, för hvar gång nya festligheter. Hvarje hem har plikten att göra äfven hvardagen och söndagen innehållsrika för barnen, genom enkla nöjen efter slutadt arbete: om vintern sagostunder vid brasan, med äpplen och nötter vid särskilda anledningar; eller sång kring pianot eller läsning af en ny » rolig bok » eller förevisning af ett planschverk. En mor, som är artist i hemlifvets konst, skapar för aftonens samvaro det lugn, som redan ger barnen en festlig känsla; hon förstår att med några blommor i en vas eller andra enkla små anordningar för trefnaden fylla barnens sinne med omedveten harmoni, medan den mor, som saknar detta slags konstsinne, dagligen pinar barnen genom den oro, den fulhet, den hållningslöshet hon utbreder omkring sig. Under gemensamma vandringar — särskildt när hemmet är på landet — öfverflöda glädjekällorna för den, som förstår att lära barnen se hela naturen som en fest, från framträdandet af sälgens luddiga » gåsungar », blåsipporna och lärkan till den första hvita snön! Det är kunskap och poesi på en gång att låta barnet följa kornet fram till den gröna brådden, det lena axet och det fina mjölet; honungen från klöfverängen och lindblomman till den hvita vaxcellen; fågeln från det spräckliga ägget i boet till flyttfåglarnas färd genom den klara höstluften; äpplet från den rosiga blomman till den fyllda fruktkorgen! Genom att de vuxna sålunda lära barnet se och förstå naturen, blir hela året för barnet fylldt af lefvande poesi: barnet räknar tiden efter det första gökropet, det första axet, den första linnean, det första smultronet och de första nötterna!
Troligen trifdes han därför så väl med barn och unga, emedan dessa af de äldre ej begära det innersta af personligheten, utan nöja sig med intresset för deras egna personligheter, i fall de blott känna, att detta, som hos Almqvist, är äkta. Den rika individualiteten, ständigt på spaning efter nya lifsmotiv, sällan nöjd med dem den funnit, skapar vanligen själf de missräkningar, hvilka den ofta tillskrifver ödet. Så gör äfven Almqvist, då han täres af sin ständiga längtan att helt sammansmälta med en annan varelse men finner sitt »underliga, arma, utfattiga hjärta» sakna sin fyllnad, ser sin »heliga, vackra, oskyldiga åtrå» att lefva ett fullt harmoniskt lif dömd till ständig hunger. Men när han klagar öfver denna sin själs »innersta, slutliga brist», när han känner, att för honom ingen »uppfriskande, ljuf värme finnes», då är innersta orsaken den, att han själf ej äger hvad han kallat »det förstfödt skönas eld», den äkta, djupa omedelbarheten i känslolifvet. Därför var det som han ägnade omedelbarheten en så gränslös dyrkan, emedan i själfva verket hans dubbelnatur för alltid gjorde denna omedelbarhet omöjlig i lifvets djupaste förhållanden. Man kände ett tomrum i hans innersta, det tomrum, han omedvetet hoppades en annan skulle fylla, en viss kyla i hans väsen, ett undanglidande från alla djupare kraf på hans känsla. Och liksom han icke mäktade känna djup kärlek, kände han heller icke djupt hat. Han visade nästan mot alla blidhet, hänsynsfullhet, hjälpsamhet. Men han lefde aldrig med hela sin själ i någon annan själ än sin egen. Och månne icke detta oftast är den utpräglade individualitetens kännetecken, är det, som dömer denne till ständig ensamhet, utom den mer lättfattliga orsaken, att ju flere toner, som ljuda inom en själ, ju mer sällan finner den en annan, som vibrerar i samklang. Almqvist led djupt af bristen på äktenskaplig lycka, bland annat också af det skälet, att han instinktivt visste sig vara af dem, som olyckan icke höjer, utan sänker.
Jag tillhör icke dera, som närsomhelst tillstyrker uphörandet af rättigheter för R. o. Ad., hvilka tillika innefatta förbindelser, d. v. s. rättigheter, genom hvilkas utöfvande R. o. Ad. jemväl uppfyller en pligt emot sitt fädernesland. Men en annan fråga är, huruvida denna rätt är af någon fördel för R. o. Ad., och att så icke är förhållandet, har den siste talaren sjelf besvarat, då han sagt, att han ingalunda anser den såsom någon fördel. Jag är ölvertygad om detsamma. Plvaruti kan, Mine Hrr! förmånen bestå för en Pen 11 J uli f. m. 23 adelsman, att lians konkurs anhängiggöres i Hofrätt? För den, sorn bor i stad, der Hofrätt finnes, kan det vara likgiltigt, om hans konkurs går till denna eller någon annan rätt. Men för dem, som icke bo i sådan stad, vill jag fråga om det är en fördel eller en olägenhet? Om t. ex. ("hvilket jag ganska ofta varit vittne till_) en olycklig adelsman, som bor i Wermland eller Norrland, gör konkurs, så måste han inställa sig här i Stockholm för att aflägga ed, hvarifrån han dock kan befrias. Men vid första förhöret måste han personligen inställa sig. Ar det då en förmån för denne person, att tvingas göra en resa af 4 0, 5 0, 60, ja 70 mil för att inställa sig i residensstaden? Jag kan icke föreställa mig, att någon kan hysa en sådan föreställning. Då det således hvarken kan vara någon ära eller fördel för den, sora befinner sig i så olyckliga omständigheter, att han måste afstå sin egendom till sina borgenärers förnöjande, att sådant skall ske inför Hofrätt, så kan jag icke finna annat, än att det är ett onus, som man bör så fort som möjligt göra sig fri ifrån. Om R. o. Ad. skall med skäl kunna försvara de företrädesrättigheter, som ännu tillhöra Ståndet, bör man väl frigöra sig från sådana, som äro besvärliga och för öfriga medborgare medföra en bestämd olägenhet. Ty, Mine Hrr, jag går tillbaka till min cessionant i Vermland eller Norrland.
Har någon misshandlat annan, såsom i 11 § sågs, utan uppsåt att åstadkomma sådan skada, som i samma § nämnd är; då skall gerningsmannen dömas, om misshandeln skedde med berådt mod, till straffarbete från och med två till och med sex år, och, om den skedde af hastigt mod, till straffarbete från och med två månader till och med två år. § 13- Gör någon uppsåtligen sådan misshandel å annan, att deraf kommer mindre lyte eller kroppsfel eller lindrigare sjukdom, än i 11 § sägs; dömes till straffarbete från och med två månader till och med två år eller böter från och med tio till och med femhundra Riksdaler. § 14- För uppsåtlig misshandel, hvarå ringare eller ingen skada följt, vare straffet böter från och med fem till och med tvåhundra Riksdaler eller fängelse från och med två till och med sex månader. § 15. Hafva flere deltagit i misshandel, hvaraf kommit skada, som i 11 eller 13 § sägs; då skola, vid straffets bestämmande, de grunder, som i 7 § äro stadgade, tillämpas. Kan ej utrönas af hvilken eller af hvilka skadan blifvit gjord; då skall en hvar, som i misshandeln deltagit, dömas, om skadan var af beskaffenhet, som i 11 § sägs, till straffarbete i högst två år eller fängelse i högst sex månader, och, om skadan ringare var, till böter från och med fem till och med ett etthundra Riksdaler. § io. Den som, i uppsåt att göra skada, eller eljest i vredesmod, emot annan drager knif eller svärd, spänner bössa, eller reser annat lifsfarligt vapen, straffes, der ingen skada sker, med böter från och med tio till och med femtio Riksdaler. Kommer skada, må straffarbete från och med två till och med sex månader ådömas, der eljest blott till fängelse eller böter dömas skulle. § 17. Ku kan så hända, att någon, under utöfning af laga rättighet att aga den, sorn under hans lydnad står, tillfogar honom skada, och är den så ringa, som i 14 § sägs, derför må han ej till straff fällas.
Efter långt öfvervägande försökte jag vid sista riksdagen att gå en genväg till mitt mål, medelst förslag tili titlarnas beskattning. Denna beskattning infördes, ehuru måhända icke nog högt tilltagen. Men jag har funnit, att mitt hufvudändaroål icke vanns, ulan erfarit att inenniskorna äro narrakligare än jag hade förmodat att fika efter högre titlar, äfven 0111 de äro förknippade med en för deras omständigheter betungande kostnad. Jag kari derföre icke annat än hålla Const.Utsk. räkning för det försök det gjort att äfven genom grundlagsändring, eller, om jag så får säga, på den stora kungsvägen söka P c n 19 Augusti f. m. 16g söka viunu samma ändamål. Jag förutser visserligea, att, äfven om Ständerne skulle förena sig om denna grundlagsförändring, densamma likväl icke skulle blifva sanctionerad, emedan många kanhända anse dylika nådebevisningar t i 11— böra del K. praerogativet. Detta anser jag vara så mycket oriktigare, sorn dylika nådebevisningar snarare tyckas vara i grundlagen förbjudna, emedan der väl står att Konungen äger utnämna lill embeten och tjenster, men ingenstädes till titlar. Men oaktadt jag sålunda fruktar, att detta grundlagsförslag icke blir antaget, anser jag dock nyttigt, alt Representationen på alla möjliga sätt uttalar deras vedervilja mot sträfvandet efter titlar; oell tillstyrker jag derföre R. o. Ad. att låta förslaget hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. Gr. Horn, Claes Fredr.; Jag erkänner utan ali fråga den goda afsigt, som ligger lill grund för Const.Utskts förslag, nemi. att afböja den förderfliga liteleller rangsjukan i vårt land; men jag tror icke att ändamålet vinnes, så länge 48 §:n Reg.Fin orubbad qvarstår, hvilken lyder sålunda: ”Konungens hof står under dess enskilda styrelse, kunnande flan häruti förordna som Honom godt synes.j Alla beställningar vid sitt hof må Konungen efter behag tillsätta och derifrån afsätta.”
Diskussion, angående Riddarhus-Kansliets befrielse från att utskrifva den diskussion, sorn öfver Stats-Utskoltets Utlåtande N:o 241, i anledning af väckta motioner angående särskilda anslag för ordnande af rikets landtoch sjö-försvar, blifvit hos Ridderskapet och Adeln förd: VII. 385, A. 386. Dispositions-rält, i anledning af väckt motion om anställande af undersökning till utrönande deraf, huruvida dylik rätt till åtskillige jordlotter på Gottland, hvilka förmodas vara kyrkornas tillhörighet, rätteligen tillkommer kyrkoherdarne eller icke: B. II. 374, 444, 448, A. 448. Distrikt-mejerier, angående anslag för anläggning af sådana; motion af Herr Gustaf Beinhold Lagerhjelm: se Motioner. Docenter, angående anvisande af 2,000 Riksdaler Riksmynt till stipendier åt Docenter inom Juridiska Fakulteterna vid Rikets Universiteter; motion af Grefve Gustaf Axel Knut Hamilton: se Motioner. Dorn, i anledning af framställda förslag angående bestämmande af viss tid för doms afkunnande i Rådstufvu-Rätt; B. V. 331, 353, A. 353, E. 581. Domare, angående en underdånig anhållan hos Kongl. Majit om utarbetande af ett fullständigt förslag till deras aflöning m. m.; motion af Herr Nils Samuel von Koch: se Motioner. —, i anledning af väckt motion om ändring i Kongl. Kungörelsen den 18 Mars 1843, i fråga om ersättning åt särskildt tillförordnad sådan för syn å militie-boställen: B. II. 272, 316, 353. A. 353, E. 463. -— och målsegare, angående ersättning till dem i de fall, då flera härader hafva gemensam tingsstad i brottmål: 1. 55, R. 58; B. VI. 58, 135, A. 136, E. 219.
Ju mera truppantalet växer inom hvarje enskild kolonn, desto svårare blir marschen, ty dels måste trupperna uppbryta allt senare, ju längre bort de befinna sig i kolonnen, och desto senare komma de också fram till målet, dels besvära truppafdelningar^ hvarandra genom att fortplanta hvarje töjning eller stockning, som kan inträffa på något ställe, och i synnerhet är detta fallet, om artillerieller fordonsafdelningar äro instuckna i ko-, lönnen, hvilket sällan kan undvikas, om vägen är smal, backig eller förstörd, eller om några oförutsedda hinder möta. Att med segervissa trupper verkställa marschen en sval sommareller höstdag på af lätt regn fuktade vägar, sedan truppen hvilat ut i goda kvarter och blifvit väl förplägad, är något helt annat än att med uttröttade, modlösa trupper släpa sig fram på dammiga vägar öfver öppna slätter, utsatta för en brännande sol, eller på af höstblöta förstörda, smala och backiga vägar, sedan man tillbragt natten i trånga, dåliga kvarter eller på en genomblöt bivuak-plats, efter att hafva erhållit högst knapphändig föda, och i en beklädnad, som med möda hänger tillsamman. Enda möjligheten att kunna fördraga marschernas pröfningar är att söka i truppernas beskaffenhet, i deras marschförmåga. Denna senare beror naturligtvis på den utbildning i marsch, som. kommit dem till del, och genom hvars ändamålsenliga bedrifvande de naturligtvis kunna högst betydligt marschera upp sig. Men denna marschutbildning kräfver tid, ty den måste fortgå med stegring af väglängd och belastning, under olika förhållanden och äfven i stora truppstyrkor, och den måste vara så grundlig, att soldaten har känning däraf ännu, då han efter flerårig borgerlig verksamhet vid krigsutbrott drages in i ledet och utan att synnerligen mycket hunnit upplifva sina gamla minnen sändes ut att med ränseln på ryggen och geväret på axeln marschera mot fienden.
Såsom ledamot af Bevilln.Utsk. har jag känt med mig sjelf, alt tullbestämmelsen fordrar en kännedom, som jag ej äger; men då jag öppet erkänner delta, må det då äfven tillåtas mig förklara, alt jag ej på lösa grunder gifvit min röst till detta betänk., ty vi hafva inom Utsk. 2:ne ledamöter med sakkännedom i detta ämne, 2:ne köpmän, hvilka jag anser mig skyldig det vittnesbörd, att hvarje gången fråga yppats, der deras enskilda interesse råkat i collisiou med det allmännas, de talat varmt för det sednare, och derföre har jag ej tviflat, att de ju icke ägt säkra grunder för sitt omdöme och att äfven beräkningarna skola slå in på det hela. I afseende å brännvinsbeskattningen åter tror jag mig äga mera personlig kännedom, och jag är öfvertygad, att summan skall öfveroch ej understiga Utsk:s beräkn. Det är visserligen sannt, att de första åren många pannor skola nedläggas och inkomsten i början förminskas; men i rak följd af tillverkningens minskning skall varan stiga i pris, hvaraf åter följden skall blifva, att afunden och vinstbegäret skola förmå dem, som nedlagt rörelsen och nu se, att grannen bedrifver den med god förtjenst, att åter beträda banan. Jag åtminstone anser det otvifvelaktig!, att brännvinsbevilln. om 5 år skall blifva högre och ej lägre, än hvartill Utsk. nu beräknat densamma. Slutligen har Hr Hjärpe fästat sig vid den af Utsk. föreslagna underd. skrifvelsen till K. M., och den värde ledamoten har funnit densamma innebära en contradiction mot ett förut fattadt beslut. Jag vågar bestrida detta och påminna Hr Hjärne, att annat är ett nytt fall, som påkallar nytt correctiv, annat är en närmare utveckling af sjelfva saken och annat er. contradiction. Här är blott ett amendement i fråga, hvilket det beror pä Ständerna att antaga. Om vi ej, som jag hoppas, vore i sista veckorna af riksdagen, skulle jag visserligen ej bestrida den begärda återremissen; men nu hemställer jag till It. o. Ad., om det är skäl att återremittera betänk.
Ridr, eller tillhopa 300 R:dr R:ko, 600 R:dr B:ko eller 900 R:dr R:ml; » Vaktmästaren, med arfvode på stat 130 R:dr och särskildt tillskott af 66 R:dr 32 sk., eller tillhopa 216 R:dr 32 sk. B:ko, 230 R:dr B:ko eller 375 R:dr R:mt; Vid Götheborgs förråd: » Intendenten, med arfvode af 650 R:dr, 800 R:dr B:ko eller 1,200 R:dr R:mt: » Förvaltaren, med arfvode på stat 450 R:dr och särskildt tillskott af 200 R:dr eller tillhopa 650 R:dr B:ko, 666 R:dr 32 sk. B:ko eller 1,000 R:dr R:mt; » Vaktmästaren, med arfvode på stat 150 R:dr B:ko, 166 R:dr 32 sk. B:ko eller 250 R:dr R:mt. Hvad af Krigs-Kollegium sålunda hemstäldt blifvit, i fråga om den nya aflöningens bestämmande för Utrednings-förråds-personalen, biträder jag till alla delar med tillägg likväl, att de årliga tillökningsbelopp, sorn redan länge för en del of dessa tjenstemän utgått från särskilda medel, må vid den nya aflöningens tillträdande upphöra. Vid upplösningen af Utrednings-förrådet i Christianstad har Eders Kongl. Majit medgifvit, att der anställde Förvaltaren P. W. Francke och Vaktmästaren J.
Hans framställning afser derföre att, jemte åtgärders vidtagande för vinnande af sistnämnde ändamål, parmela förändringar emellertid måtte beslutas i gällande konkurs-lag, för undanrödjande af de brister deri, hvilka, efter hans uppfattning, under närvarande financiela brytning skulle bidraga till ruinerande af mången redlig gäldenär och till opåräk nade förluster för borgenären. Dessa brister voro nemligen: dels det i 28 § konkurs-lagen stadgade förbud mot försäljning af gäldbundet bos egendom på annat sätt, än genom offentligt utrop, såvida icke samtlige, vid derom utlyst borgenärs sammanträde närvarande fordringsegare dertill samtycka; dels saknaden af föreskrifter om lagligt sätt för upprättande af förlikning eller ackord mellan gäldenär och borgenärer; dels ock den i konkurs-lagen prioriterade fordringsegare medgifna rättighet att deltaga i öfverläggning och beslut om föryttring af egendom, hvars realiserande i de flesta fall ej är för betäckande af desse borgenärers fordringar be höflig, eller derpå utöfvar något inflytande. Beskaffenheten af dessa brister vore lätt insedd. Om t. ex., hvad den först antydda beträffade, den massa af lös och fast egendom, som under sista veckorna blifvit af många större handelshus här i hufvudstaden till borgenärer afträdd, komme att samtidigt å auktion föryttras, skulle säkerligen varulager, skeppsparter, hus samt bruksoch landtegendomar bortslumpas till vanpris, hvaraf följden åter blefve, dels att cessionanter, hvilka genom eD småningom och under hand skeende realisation skulle kunna ej allenast betala fullt, utan äfven erhålla öfverskott, bragtes till fullkomlig undergång, dels ock att oprioriterade borgenärer kunde få vidkännas betydliga förluster; hvartill komme ett för det allmänna välståndet i landet menligt förhållande, det nemligen att ett all mänt och plötsligt fallande i varuvärdena under deras normala och skäliga ståndpunkt svårligen stod att undvika.