Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är möjligt, att jag misstagit mig i min uppfattning; och jag beger mig ifrån denna anmärkning till besvarande af hvad Frih. Cederström yttrat. Han har bestridt förflyttningen af Bankens lånerörelse på Riksg.Cont., emedan sådant för Banken skulle förorsaka förlust af dess vinst. Må det tillåtas mig erinra, att enligt Bankens gamla statuter tillhör dess vinst Staten. Jag frågar, hvarföre den ej kan lefvereras likaväl från Riksg.- Cont. som från Banken? Jag medger, att tillfällen kunna gifvas, då Banken sjelf behöfver sin vinst; men hvad hindrar, att Riksg.Cont, då kan lemna den? Jag tror altså, att det anförda skälet ej torde finnas adeqvat. Frihtn har vidare yrkat, att det stadgande i discontreglementet, att ingen får låna mera på eget namn, än 6000 R:dr, bör upphäfvas, emedan det skall förorsaka en inskränkning för rörelsen, och att fördenskull belåningsrätten bör vara helt och hållet illimiterad. Jag motsätter mig detta förslag. Om de fonder, hvarur lånen skola tagas, äfven illimiteras, då vill jag instämma med Hr Frihtn; men så länge fondernas belopp qvarstå i hela sin trånga inskränkning, måste äfven den gräns för hvar och ens belåningsrätt, som nu finnes bestämd, fortfara. Följderna blefve annars allt för olyckliga för de mindre förmögna, då de deremot blefve favoriserande för de rika. Här i Stockholm finnas visserligen flera personer, som äro vederhäftiga för 100,000 R:dr, och om de kunde erhålla lån till detta belopp, är det klart, att DiscontDirectionen för en enda sådan låntagares skull kunde blifva tvungen att säga till 100 lånsökande jordbrukare: mina vänner, er säkerhet är ganska bra och ert behof inse vi jemväl; men de lika hafva upptagit våra fonder, så att åt er hafva vi ingenting att ge. För att bereda rättvisa åt alla förhållanden, för att ej bjuda ett företräde åt de rika på de fattigas bekostnad, påstår jag, att en gräns i detta afseende bör finnas bestämd.
Resultaterna hafva varit sådana, att Konungen och Kronprinsen äfvensom åtskilliga vetenskap-män högligen gillat, hvad som blifvit gjordt, såsom både ändamålsenligt och med sparsamhet tilivägabragt. För det närvarande lemnäs der undervisning uti mathematik, physik, mechanik, chemi m. m.; men man förutser med skäl, att antingen skall sjelfva fonden tillgripas, eller också måtte denna nyttiga anstalt, hvilken är af den natur, att deri, jemte åkerbruksipstitutet, är kanske en af de gagneligaste inrättningar i vårt land, då den hufvudsakligen undervisar i de practiska yrkena, till ganska betydlig grad inskränkas. K. M. var så nådig och fästade dervid sådan uppmärksamhet, att han lofvade något understödja inrättningen, hvilket han ock gjort med 600 r:dr. Nu är penurie, och man mäste minska antalet af elever, hvilket nu är 63. På denna grund vågar jag göra mig den förhoppning, att R. o. Ad. med välvilja omfattar denna anstalt. Jag får tillägga, att på den korta tid, som inrättningen varit organiserad, hafva åtskilliga ynglingar derifrån utgått, hvilka kunnat åtaga sig att föra ångfartyg. Man äger redan erfarenhet om inrättningens gagn. Den är ej numera ett experiment. Om jag hade varit ledamot af Utsk., hade jag, ehuru öfvertygad jag är om gagneligheten af Hr Nonnens åkerbruksinstitut, icke refuserat att åt en inrättning, sådan som slöjdeskolan i Götheborg, hvars gagnelighet man redan erfarit, tillstyrka anslag, då man lemnat sådant åt jordbruksinslitutet. Jag skulle således önska, att Utsk, ville mera bestämdt bevilja ett anslag af om ej 7000, åtminstone 6000 r:dr. Jag slutar med att säga, att man då blir i tillfälle att inrätta en grofsmedja och kan antaga 200 elever. Jag anhåller, att detta mitt yttrande måtte få åtfölja den återremiss, jag yrkar. Hr Peyron, Gust. Abrah.: Vid StatsUtskrs nu föredragna utlåt.
BEnmg har hos wig anmält den önlran, a:k stturt erhålla någon ersättning för sitt arbete. Det är sragan att sä weka fclrpp k af Vers anwo-en: de sörsta gansVa wäl al! sada„k ej torde kunna fulleligen bestämmas förr än witz Riksdagens slut. De önjka allenast rörffott, sedan de i sa läiia tid arberat uran inkosust. Jag nyttjar det» ta tillfälle att för Nid0erj?apet och Adelli nämna, det Bcwiilnings Ukchottet rönt en bekydclig lä-tnad wid sire arbete i de uplysningar, särdeles i a!r hwad Upböeden tillhör, hwilka Härads-Bokhållaren lämnat; pä en wärd LsdamolS inom Utstolket begäran, komnämnde dlZZt hlc under hela riden har han sig här uppehållit, och da desi lillgängar äro ganlka knappa, äc det i synnerhet i anledning af hwad hono>n angar, jag havé tänkt feresia till Rivderskapet och Ädel», vin Den 14 December. 825 om något förskott kunde bewi'jaS UtffotkcnS Cancelliet, till dest afgjordt hade bli wik hwad arfwode de kunde fä. Friherre Vssnnoriieim, vars August, förenade sig med G efwe vs !r 6a, clis deri, att mall borde wara betänkt att ulsälta arfwode för Ulf^ottenS C ulcellie-Betjeningar, och lrodde olk bästa Utwagen der» lill more, om Ukffokrenö Ordförande sammanträda, för rikt dklllll upgifwa förstag.
Bördemannen, sä wida han tira talan förwara will, ieke allenast lagligen bör instämma Köparen, utan alwen Börde - stillinge» ä första Ritlcgängsdagen i Ratten nedsätta; der twä T ng ärligen förrättas, bör Lagfarten pä lita sätt an es wara flistad ä det Ting, dä tredje Upbudet ster; samt der allenast et Trug hålles och ej mera äu twanne Upbud böra äga rum, ä samma Ting, dä arora UpbuLet är bewilljadt, under lika förbindelse för Bördemannen om Stämningens ultaganoe oä) for-st utande, samt Bördestilllngens nedsättande ä sörsta Rsttegangsdagcn af besia Ting, som ofwaniöre i underdånighet anfördt är; men i händelse sädant af Bördemannen försummas, Köparen wara skyldig, at a den säluuda wid osvan utstakade Trug - flut i hans hand Lagständna egendomen F ura taga, och genom detta stadgande anse Riksens Stander i underdånighet Lagfartstiden pä alla orter blifwa af lika langwarighet, utan at hwarkcn Bördemanneus rättigheter, samt den nödiga tid honom til sin rätts' bevakande skäligen icke betagas bör, blifwit öfwer billigheten förmiud - »471 stide, eller Köparen med onödigt afwaktande af sin fulla säkerhet wid Besittningen uppehällen. Pä lika sitt finna äfiven Riksens Stan er at med pantewis upbuden Frstighet förhc-llas bör; sa at Jordägaren, inom stulet af det Ting, dä Lagfarten til ^oa gär, samt Bördemannen, inom etter wio nasta g derefter, mä aga rättighet Jorden med fulla penningar återlösa; äfivensvm, enär mera än twänr. e wärderingar ä pantsatt Fastighet wid en salunda förändrad Lagfars-tid icke döra aga rum. Rikf-nS
Fördelen af denna rättighet skulle jag föreställa mig hvar och en insel* vara den, att derigenom kunna lättare de duglige och de sanne fosterlandsvännerne blifva valde till representanter. Det måtte väl vara hufvudföremålet att så ställa vallagen för valrätt och valbarhet, att de duglige kunna väljas. Flera val loide hafva bevisat olägenheterna af att inskränka valrätten inom valkretsarna. Den enda fördelen med inskränkningen, eller enda skälet för antagligheten deraf är, att derigenom vore man försäkrad att få localintressena representerade. Vore här fråga om att införa allmänna val, då vore delta skäl fullt gällande till en del, d. v. s. alt hälften borde vara så utsedd, att, sedan landet blifvit indeJadt i vissa valkretsar, man hade säkerhet att någon ifrån hvarje dist rict af landet invaldes till representant. Nu, då vi hafva 4 Stand och, om de hittills onpresenterade erhålla representationsrätt, vi få ett femte, så blir det 5 särskilda gånger, sorn man har chanee för sig att få någon af trakten vald, hvarföre jag anser, att äfven detta skäl förfaller, när nian uttryckligen håller sig till classval. Jag röstar således för Frih. Hamiltons förslag. Slutligen får jag blott, i anledning af en föregående värd talares yttrande öfver den verkan han ansett att Coust.Utsk:s betänk, i denna fi?åga haft på honom, och som han äfven tror på Ståndet, säga, att när Coust.Disk. uppgjort och framlagt detta betänk., så har Coust.Utsk. handlat efter sin öfvertygelse, såsom Utsk. ansett det böra vara, utan alla biafsigter. Att Utskts åsigter kunna skilja sig ifrån bans och möjligen från majoritetens inom Stånden, är möjligt och t. o. m. troligt; men Utsk. trodde sig böra framgå med sitt förslag, sådant Utsk. ansåg det vara bäst för fäderneslandet, utan att hvarken kunna eller vilja taga i beräkning hvad verkan det kunde hafva på den mer eller mindre lättskrämda. HiMunck af Rosenschöld, Nils Rudolph: De skäl
Det är någonting, som sticker i mitt venstra ben, så att jag ibland är färdig att jemra mig som ett barn. – Hvad är det då, som sticker? – Hvad det är, som sticker, det vet jag icke. – Nåväl, bör man icke tvifla på hvad man icke vet, då man, enligt hvad jag nyss bevisade, måste tvifla på hvad man tror sig veta? – Hm, min filosof ... men gikten är qvar i alla fall, om jag tviflar eller ej. – Du sade, att din gikt håller sig i venstra benet. Icke så? – Jo visst. Kan du måhända gifva mig ett läkemedel emot den? – Det bästa af alla läkemedel, min vän, ty jag vill lära dig att betvifla dess tillvaro. Hvaraf vet du, att du har ben, min vän? – Ha, ha ha! Förlåt, min filosof! Men nu måste jag skratta åt dig. Huru skulle jag kunna gå, om icke jag hade ben! – Jag antydde nyss, att all rörelse endast är skenbar. Dina bens tillvaro bevisas således ingalunda deraf att du inbillar dig gå. Men, invänder du, jag ser ju mina ben, och jag känner mina ben. Härtill svarar jag med en förnyad påminnelse derom, att synen och känseln, likasom de öfriga sinnena, gifva opålitliga vittnesbörd. För öfrigt ser du icke, att benen äro dina; du ser endast ett par ben som tyckas vara öfverallt, der du sjelf inbillar dig vara; du känner icke, att benen äro dina, utan känseln låter dig blott erfara att det finnes ett par ben, de må nu vara dina, eller icke dina. Således skall du först bevisa, att det i verkligheten gifves ett visst par ben, som du kallar dina, och för det andra, att dessa ben verkligen äro dina. För den förra frågan eger du inga andra vittnesbörd än de opålitliga sinnenas; men äfven om vi i detta fall godkänna dem, så eger du i den sednare frågan intet annat vittnesbörd än en inrotad och möjligen alldeles falsk inbillnings. Men godkänna vi äfven detta vittnesbörd, så återstår att bevisa tillvaron af ett höger och ett venster – ty det var i venstra benet du sade dig hafva gikten.
Efter sex timmars j ä m n kokning brukar den vara färdig och liknar då till färgen delikatessmesost. Några minuter innan grytan tages af elden, slår m a n de vispade äggulorna tillika m e d 4 deciliter tjock söt grädde i sötosten för att få såsen simtnig. Den hälles upp m e d sin sås i karott och ätes kall. Kokt fårkött med rofvor. Beståndsdelar: 1 fårstek, 2 liter skalade och i klyftor skurna hvita rofvor, 2 hönsägg smör, 1 tesked stött hvitpeppar, \ tesked rifven muskot, 7 deciliter god gräddmjölk, socker, salt. Fårsteken lägges i en gryta m e d kokande vatten tillika m e d rofvorna och saltet. Så snart rofvorna kännas m j u k a, tagas de upp och stötas till m o s, s o m sättes öfver elden i en panna, i hvilken lägges socker och salt efter smak samt musköten och pepparn, hvarefter mjölken under ständig o m r ö - ring hälles på moset, hvilket efter en stunds kokning hälles upp på karott och serveras till fårkött. Till denna rätt har m a n antingen sötsur dillsås eller kaprissås. Stekt ål. Beståndsdelar: färsk ål, äggula, rifvebröd, smör eller flottyr. ' 1 vispad A l e n flås, fläkes, hufvudet och ryggbenet borttagas, hvarefter den skares i tämligen stora bitar, hvilka doppas i äggulan och sedan i rifvebrödet och stekas i smöret. Till ålen bjudas sockerlingon, uppblandade m e d vispad grädde. Sillsås. (Frukosträtt.) Beståndsdelar: 3 urvattn a d e sillar, 4 hårdkokta, hackade ägg, 4 hektogram smör, hackad peisilja. Sillen flås, fläkes, alla ben borttagas noga, hvarefter sillhalfvorna läggas på rent linne för att dra ur vattnet, sedan skäras de i s m å tärningar, hvilka tillika m e d smöret och persiljan läggas i en p a n n a och få koka några minuter och upphällas sedan i en såsskål öfver de hackade äggen.
Man kan häremot invända: att genom den successiva utgifningen af fastgodsrepre sentanter rörelsekapitalet kan blifva alltför stort och derigenom leda till stegrade varupriser, hvaraf följden blir industriens nedtryckning af oförmåga att täfla med utländska fabrikationen. Härtill svaras först, att sådant ej är att befara, enär erfarenheten visat alt rörelsekapitalet, utan olägenhet, kunnat vidkännas högst betydliga tillökningar genom sednare tidens många kredit-anstalters sedelutgifning, utan att nämna de flera millioner i utländska lån, hvarmed rörelsekapitalet ökats, förutsatt att dessa lån verkligen inkommit i landet. Vidare svaras, att folkmängdens ökning, tilltagande odlingar, industriens utveckling och lättade kommunikationer, med deraf följande starkare omsättning, äfvensom de nu en gång stegrade varuprisen dels hafva framkallat behofvet af och dels fortfarande kräfva tillökning i rörelsekapitalet. Skulle dock symptomer visa sig dertill, att rörelsekapitalet blefve för stort i följd af dess successiva ökning genom utgifvande af fastgods-representanter, så borde dessas belopp småningom minskas med hvad som funnes för mycket förmedelst desammas indragning uti inkomsten af jernvägstrafiken. Härvid förutsattes dock att enskilda banker hvarken må utgifva egna tryckta eller graverade skuldsedlar eller grunda sina kredit-anstalter på utländska lån, emedan dessa banker, i motsatt fall, skulle genom rörelsekapitalets ökning, förminska fördelarne Motioner hos Riddevslcapet och Adeln 1865. 267 och jemväl öka de möjliga olägenheterna för Staten af den rörelse-beloppets ökning, som Staten vidtog. Rörelse-beloppets ökning medför alltid fördel för den (enskildt bolag eller Staten) som vidtager densamma; men dermed kunna äfven förenas olägenheter, hvilka, i afseende på omsorgen för myntrealisationens upprätthållande, drabbar Staten allena och icke de enskilda bolagen, hvilka derföre, i förenämnda tvänne hänseenden, icke böra tillmätas en rättighet, hvarmed de, utan att sjelfva äfventyra något, deremot öka Statens från tillfälliga förhållanden möjligen uppkommande förlägenhet uti dess financiela verksamhet.
» Dukraxar jag skulle gå ensam, efter vi båda tyckte, att 50 kronor var för stora pengar att ge fult! » I detsamma kom en ofantligt grann laut till en fest, och Ruffen ju inte behöfde gå, kej med plymager på hufvudet ut på Ridhan! Sedan gnodde jag i väg till Broman, för att beställa mig en kostym. Grufligt hygglig darhustrappan. » Hvem är den där? » frågade svenskkarl — (En karl som ' skräddar ' fruntimmersdräkter! Det skulle inte duga i Jockamerikanaren. mock, minsann! men ofantligt envis. Jag » En sådan där pag » (han sa ' hårdt g!) som de kungliga har hängande efter sig ville ha en sidenklädning med släp, men det sa ' han inte var » lämpligt ». alltjämt. » » När är släp då lämpligt? » sa ' jag, » o m » Hvarför ha de det då? » » Bra att ha ' vid attentat, » sa ' tysken. inte på en världs f est, där man kostar 50 » Förstår ni? Vid sådana attentat som vi kronor paret ». Han skrattade, men något släp fick jag inte ändå, d. v. s. han öfversocialister. » » Hos oss finns inga andra » ister » än blå- tygade mig, och så ' antog ' han att jag bandister », sa ' föraren, » och de gör inga skulle ha hatt. » Hatt på en » hufvudenas ' fest? » sa ' jag. sådana attentat, de. Men titta på den där, som nu kör fram, pojkar! Det är en vik» Å h n e j, fullt så norrländsk är jag inte. » 221 El j När jag skulle gå på festen på kvällen grät jag och tog adjö af den älskade Rufca fen, som det varit ett adjö för lifvet, och det fast tlädningen var utsökt och plymerna, o o ta * jag skulle ha på håret, klädde mig riktigt " 5 ft :0 8 ft » bra. 1 o 30 » Det finns förstås värdar och marskalkar, som tar emot och presangterar folk för ft ta hvarandra », sa ' Ruffen.
Ridderskapet och Adeln torde jag få upplåsa RiddarhusOrdningens 58 §. ”Inkommer, i sadan fråga Grundlagen tillåter, något skrif teligt Memorial-, hvarå remiss till Utskott ej begåres eller pröfvas nödig, bör detsamma ovilkorligen-, utan afseende om någon det åskar eller icke, på bordet läggas, och ej förr företagas, ån efter den ordning föredragningslistan utmärker. Friherre Boije, Ludvig, upplåste följande: (Se Bilagan N:o 2.) Den 2«j Januarii, Hvarefter Friherre Boije muntligen tilläde: Af en dyrköpt erfarenhet vet jag, huru färdig partisinnet står, att åt Riksdagsmannens activa elier passiva förfarande, gifva uttydningen af enskilta afsigter: och jag utber mig derföre, att få tillkännagifva, att, enligt hvad också de når. varande Ledamöter kunna intyga, hvilka med FilialDisconternes utredning hufva att skaffa, jag icke hör till antalet af dem, som skulle draga fördel af motionen. Jag begagnar för öfrigt detta tillfälle att inför Högloflige Ridderskapet och Adtdn framställa den anhållan, och, i anseende till den pUu blik, som skull låsa våra protoi oller, yttra den önskan, att om jag skulle finnas, vid denna Riksdag, icke särdeles befatta sig med frågor af financiel natur, man icke derföre må göra sig den stora orätt att tro. det sådant hårrör från någon förändring i tänkesätt, eller förminskning i nit för allmänt vål. Ännu i denna stund 5r jag, och så långe jag lefver, förblifver jag trogen de tänkesätt jag vid i8i5 och 1&17 å< ren3 Riksdagar ådagaläde; och skall alltid tro, att om de lått gälla för något, så hade tillståndet i landet kan hända varit mindre beklagansvårdt. ån det är. Mina bemödanden voro då fruktlösa; och deras fortsättning skulle gan^ ska säkert nu vara lika. åndamålslösf» Må då andra, med större upplysning, fritt och utan särdeles motsägelse af mig, göra, hvad jag nu mera icke tror mig kunra hindra.
Slutligen stadgades i Lagen af den 24 Sept. 185 1, utom hvad här ofvan blifvit anfördt, som följer: I §. Så vidt omständigheterna tillåta, bör man söka tid efter annan upp - 6 Norrige. rätta fasta stationer, för resandes befordran, på alia skjutslinier, och synnerligast på hufvudvägarne. Sådana stationer kan Arntmannen upprätta, utan att samtycke dertill lemnäs af skjutslagets flertal, så framt något bidrag från Allmogens sida icke erfordras. Tarfvas åter sådant bidrag, och bland skjutslagets allmoge, kallad att i frågan höras, icke kan erhållas pluralitet för bidragets utgörande, men minst -j af de närvarande dertill samtycka; då kan Arntmannen, om han anser stations upprättande nyttigt och det begärda bidraget billigt, hänskjuta saken till Förmännen och Representanterna i det eller de Förmansdistrikter, hvarunder skjutslaget lyder, hvarefter enligt lagstiftningen för Förmanskaperne afgöres, huruvida bidraget skall utgöras och, om så beslutas, huruledes det skall fördelas på skjutslagets Allmoge. Likaledes kunna fasta stationer upprättas öfver allt i ett Amtsdistrikt, och dessa, liksom de förut inrättade stationerne af denna beskaffenhet, underhållas för Amts-Kommunens räkning, när Amtsförmanskapet dertill gifver sitt samtycke. Innan någon fäst station upprättas, bör emellertid Amtmannen, om behofvet så fordrar, närmare reglera vederbörande skjutslag, så att intet hemman (gård) eller hemmansdel med hänsyn till dess belägenhet undantages från skyldigheten att läggas under skjutslaget. 2 §. Arntmannen bestämmer antalet af stationsoch reservhästar vid fasta stationer. Vid stationer på mindre befarne vägar kan antalet stationshästar fastställas till 2 å 3, under förutsättning att Entreprenören skaffar sig säker tillgång på behöfligt antal Reservhästar. Derjemte kan Arntmannen för stationer på sådana vägar bestämma, att den tid af \ timme, hvarutöfver, enligt 1816 års Skjuts-Lag, ingen resande, som befordras med reservskjuts, må uppehållas, får förlängas till f eller I timme. 3 §.
Presle-Ståndet den 21 Borgare-Ståndet den 21 Bonde-Ståndet den 22 Rikets Sländers underdåniga Skrifvelse, angående understöd till Hospital-fonden. (Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 107.) S. A. K. Sedan Serafimer-Ordens-Gillet hos E. K. M:t i underdånighet anmält, att ej mindre genom det vid sednaste Riksdag Hospitals-fonden beviljade bidrag af högst 25,000 R:dr årligen, under den tid, nästderefter vidtagna statsreglering omfattade, Expeditions-Utskottets Förslag lill underd.
Departementet anser emellertid, att den i paragrafen uppställda presumtion kan, såsom erfarenheten också visat, leda till, att i många fall oproportionerligt stora afgifts-sumraor kunna blifva vederbörande affordrade, hvilka summor derjemte, derest produktbeskattningen införes, skulle blifva ännu större, än man hittills haft exempel på. Alt man genom bevis kan fria sig från denna presumtion torde som oftast vara af ringa nytta, till följe af svårigheten att anskaffa tillräckligt af sådana. Departementet anser derföre att afgiften för de ostämplade apparaterna icke bör beräknas för längre tid, än till slutet af det skatteår, räknadt från den 44 Okt. till den 44 April, under hvilket förseelsen är begången. På grund af stadgandet i g 40 i departementets utkast (g 9 af kommissionens), att hvarje under försegling ståendo redskap skall en gång hvarje år efter den sista förseglingen utaf vederbörande einbetseller tjenstemän efterses, bör derjemte en apparat, hvars försegling är bruten, icke anses hafva varit begagnad ifrån den tid, den först blef förseglad, utan från den, då den sista gången eftersägs och sigillet befanns vara obrutet. På grund af ofvanstående, är g 27 i departementets utkast affattadt. Stadgandet i sista mom af g 54 finnes under g 45 i departementets utkast.- g 55. Denna g angår icke bestickning eller försök dertill, hvilken förseelse bestraffas efter allmän kriminallag. Genom ifrågavarande stadgande har man endast velat förebygga, att kontrollörerna genom mottagande af skänker utaf bränvinsbrännare, kommc till dessa i ett sådant förhållande, att de möjligen på grund deraf kunde finnas benägna att se genom fingrarne med en eller annan olaglighet, liksom stadgandet äfven är ändamålsenligt med hänseende till svårigheten ätt få upplyst, att gåfvan är gifven under vilkor af att kontrollören skulle öfverträda sin skyldighet.
Denna Hospitalsinrättning skall i Städerna stå under Magistratens uppsigt, och förvaltas af en särkilt Direction, sorn utgöres af Borgmästaren såsom ordförande, Stadens Pastor, ProvinsLäkaren, om en sådan finnes, samt af tvenne Fabrikanter eller Handtverkare och 2;ne af Magistraten dertill utsedde ar* Den il April e, m% 316 betare; på landsbygden förvaltas denna Inrätti ning af Kyrkorådet. 4. De mera speciella anordningar, som angå denna Inrättning skola genom en särskilt För; ordning bestämmas. Hörsamste Memorial 1 Under den 7 sistlidne Mars har Högloft. Ridderskapet och Adeln behagat till RiddarhusUtskottet remittera en af Friherre Boije, Ludvig, väckt motion, om utarbetande af en ny och förbättrad Riddarhusordning vid innevarande Riksdag, dervid Herr Friherren begärt ändring och rättelse förnämligast i efterföljande 3 Att Bänkmans val måtte aldeles försvinna och Ridderskapet och Adeln förunnas den billiga rätt att ejelfve och omedelbarligen välja sine Electorer. 2:0. Att det missbruk, som i senare tH der inträngt sig vid begagnandet af Adelns re} presentationsrätt, att hufvudmanskapet för flere ätter ansetts kunna af en och samma person innehafvas, måtte alldeles afskafFas och i stället det stadgande meddelas, att om flere hufvudmanskap sammanträffa hos en person, han dock icke må flere än ett sjelf utöfva; 314 Den 11 April e. m. och skulle, derest han ägde omyndige söner, deras representationsrätt ligga nere, intill dess de uppnått den ålder, att de kunna af densamma sjelfve sig begagna. 3:0.