Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mo mentet önskade jag följande tillägg wid Orden Lagligen förfwar , ö gsman äge äfrvm rätt, sedan hem sitt Förslag ti! UtststtcL in - Den 29 August?. rZlL Inlämnat och dest yttrande ärnätt/ detsamma hss sitt Ständ föredraga/ som sä wida Det, det ej genast förkastar, ätcrförwisardet samma til Lonstitutions - UtstsLtet och Dest ytterligare LZrklaring deräfwer infordrar. En märkclig omständighet wid det af Consiitutions Utstottet benäget lämnade tilständ för en Riksdagsman at läka trycka ett Förslag de ej antagit, är äfwen at dan i det fallet som Författare ders re stall answara och förlorar härnad helt och hällit den rätt han som Riksdagsman ägt, emot det answar a t som Författare kunna tiltalas, äfwen straffas; en betydelig skilnad i answariqbet är emellan en Riksdagsman, som enligt sin öfwertygelse yttrar sitt mening, Lil ock med om den ej aldeles instämmer med Grund Lagen, och en enskild man sorn läter denne mening trycka. Wid llrde Momentet: synes mig den tillägg, ning högst nödwändig, efter Orden biffwrt hördt; sorn ater bör stya t sam meli gen med sitt yttrande härZfwer i Gta-d n inkomma, ty ingen ling är i denne Z. utsatt, som älägger Utskottet den owilk rliga nligt at göra Ständerna redo för de Mäl dit inkomma. Wid 6lle Momentet fär jag anmärka följande: Den Magt Constitutions-Utskottet här tagit, at med Ständers Rätt, stilja emellan itänds olika meningar, om Utskottets tillsättande, synes mig ej Utkomma det, synnerligen som möjligt wore at den tanke som warit Minoritetens uti Ständcn, gansta lätt kunde blifwa Majoritetens af Utstoitets; Af desie skäl synes mig denna L, Medes kunna utgä.
Att de likväl icke utgöra en del af den s. k. hoflyxen bevisas t. ex. deraf, att Fransyska republiken efter 1848 års revolution fortfarande underhöf Ambassadörer vid flere främmande hof med en aflöning, som jag icke anser alltför hög, emedan den var rättad efter Frankrikes omständigheter. Den 3:dje klassen ar Envoyéer, hvilka äro, lika med Ambassadörerna, ackrediterade hos Regenten personligen, men icke ega till honom samma tillträde som de förre. Likväl kunna de vid vigtiga tillfällen anhålla om ett personligt samtal med Konungen eller regerande personen i det land, der de äro anstälde. Den 4:do klassen är MinisterResidenterne. Desse äro de egentligen s. k. ackrediterade personer. Derefter kommer en särskild klass, Chargés-d’afifaires. Desse äro icke hos regerande personen ackrediterade och erhålla introduktionsbref från Ministern i den Stat, derifrån de äro afsände, till UtrikesMinistern i den Stat, der de fungera. Merändels sändas de till Stater, med hvilka man har mindre vigtiga och mindre täta förbindelser. Vanltgast företräda de under Ambassadörens eller Ministerns frånvaro dennes plats. Hvad MinisterResidenterne beträffar, så liro desse att anse ungefärligen i jemnlikhet med Envoyéerna. Den enda egentliga skilnaden dem emellan är att MinisterResidenterna hafva lägre rang och aflöning. Sverige har äfven sådana anstälde uti Briissel och Frankfurt, samt i Madrid. Frågan, huruvida diplomater af lägre rang med mindre aflöning kunna likaväl som diplomater af högre rang upfyila de dem anförtrodda åligganden, har varit debatterad icke allenast inom denna församling i Sverige, utan älven utgjort föremål för öfverläggning i andra länder. Sorn detta hus har sig väl bekant, förevar denna fråga för 5 eller 6 år sedan uti Engelska parlamentet. Då utkom i ämnet en tjock bok, en s. k. »Blue book». Emedlertid har följden varit att hvarken England eller någon annan Stat funnit skäl eller med sitt intresse öfverensstämmande att anställa diplomater af den lägre rangen.
Hwartil tjenar dä Freds Domaren? Äfwensom pä wiste stallen det skulle blifwa smärt, om icke omöjeligt, at pä nara häll finna någon skicklig Freds Domare. Det är möjligt, at mindre mål, såsom om ringa stuldfordringar, ohägn och dylika, kunde afstadna wid Förliknings - Domstolen, men ja§ bar af egen erfarenhet, som warit Häradshöfding i rä är i Westmanland, at dylika och flere mäl äfwen wid laga tingen hoptals förlikas. En klok och owäldig Domare har ej nägorr uträkning wid at strifwa länga Protokoller, Andra Bnnd. SZ, 66^ uta» 514 Dcn 26 Julli. utan häldre rada till förlikning, dä han slipper beswära sig med sakens utredande och ansmark" ge afdöinande. Til kloke och owäldige Domare i Landet fordras för det första: at mogne män förordnas, som studerat Lagfarenheten och som wid Hof-Ratterne gätt graderne igenom, at säledes ingen oförfaren eller för börd och manskap skull bertil admitteras, eller lil Ordinarie-Tingens förrättande, förr än han fyllt är, enligt förre Kongl. Författningar; och för det andra: at alle Domare med tillräckelig lön förses, pä sätt och milkor, som Herr Häradshöfdingen ^ict^nksetm i sitt Memorial förcstagit; och när detta ffer befordras rättmisan/Rättegängar minffas och Förliknings ^ Domstolar kunna umbäras. Remitterades til Lag-Utskottet. Friherre posse, Larl klenrlc (Major) Til följe af Friherre Uuclbecks patriotiska Motion at förena Krigsmagtens ökande med Landets upodling, anbäller jag fä yttra mina tankar och at de åtfölja RemiHen til behörigt Utskott.
Hvad åter angår Amiralitets-Krigsmans-kassan, sä har visserligen, genom sammandrag, grundade pä vederbörande domhafvandes uppgifter, blifvit ådagalagdt, hurusom den stämplade pappersafgift, som i stället för rusthålls-afgifterna åren 1852 och 1853 utgått, varit högre, än det åt kassan beviljade ersättnings-anslag; men deremot är icke upplyst, huru mycket, efter afdrag för afkortningar, restitutioner, remisslage och uppbörds-provision, skolat kassan tillkomma, i fall de indragna afgifterna fort farande dit influtit. Då alltså beloppet af förhöjningarne i ersättnings-anslagen icke blifvit tillförlitligen utredt, men, å andra sidan, kassorna ega rättvisa, på Rikets Ständers beslut grundade, anspråk att af de belöpande ersattningarne komma i åtnjutande, har Utskottet funnit sig böra tillstyrka Rikets Ständer, att, med hufvudsakligt bifall å Kongl. Maj:ts Nådiga framställning, besluta, att Wadstena Krigsmanshusoch Amiralitets-Krigsmans-kassorna må för innevarande Statsrcglerings-period, eller åren 1852, 1853 och 1854, tillgodonjuta skillnaden emelian de till ersättning för kassornas förra inkomster af rusthållsoch en per mille-afgifter anvisade anslag och de belopp, hvartill samma inkomster, om de fortfarande till kassorna ingått, kunna vederbörligen styrkas hafva varit dem behållna, samt att de medel, hvilka sålunda komma att till kassorna utgå, böra från Riksgälds-kontoret utbetalas. Stockholm den 8 September 1854. Reservationer: af Herrar Gråå, J. F. och IVGern, C. F.; af Herr Berger, A. A.:
(T) Att Lefverantören, om han åstundade, ägde, vid utfärdandet af omförmäldte förbindelser, lyfta Banco-Sedlar till ett belopp af högst 96 skill, för hvarje Riksdaler Svenskt Specie, som blifvit lefvererad, under vilkor att å förbindelserna antecknades beloppet af de lyftade Svenske Banco-Sedlar, med förklaring alt de ovilkorligen skulle Banken Återgäldas då förbindelserne infriades eller Valuta derföre till innehafvar.en allemnades. e) Att liqviderne i Hamburger Banco verkställdes med Växlar, utställde eller endosserade af Banken oell betalbara i Hamburg, sednast å den dag, förbindelserne förföllo; dock med åliggande för inneliafvaren att, inom 67 dagar före förfailodagen, dem i Banken uppvisa, samt med förbehåll att om Silfver-utvexlingen vidtoge innan förbindelserne förföllo, Banco-Fullmägtige, derest de så för godt funne, kunde infria dem efter i33 skilling. Svenska Banco-Sedlar för hvarje R:dr Hamburger Banco. — f') Att Banco-Ftdlmägtige skulle äga rättighet alt uppskjuta den öfverenskomna Silfver-lefvereringen lill År i833, under vilkor att lefverantören i sådan händelse derom sednast den 3o Junii i83a underrättades; och att af Banken erlades till Lefverantören såsom ersättning, iF procent af Lefvererings-summan med io,5oo B:dr, hvaraf liqviden, efter Fullmägtiges options-rätt, finge verkställas med Hamburger Banco, R;dr för Riksdaler. — g~)
Maj:t i underdånighet anmält ej mindre den tillökning i årligt anslag, som Styrelsen ansåg vara af behofvet påkallad, derest institutet skulle, enligt för detsamma utfärdade stadgar, kunna uppfylla sin bestämmelse, än äfven ett anslag för en gång, som till ekonomi-byggnaders uppförande erfordras, har Kongl. Maj:t uti Dess vid innevarande riksdag till Rikets Ständer aflåtna nådiga Proposition, i betraktande deraf att de af Styrelsen ifrågasatte anslag skulle påkalla ett betydligt tillskott ifrån Statsverket, hvilket sä kort efter institutets första ordnande icke bort vara att emotse, och med afseende jemväl å hvad Landtbruks-akademiens Förvaltnings-kommitté i^ämnet anfört, ansett sig endast kunna till en jemförelsevis ringa del af Rikets Ständer äska de af institutets Styrelse i underdånighet begärda anslagen. Då den myndighet som i ämnet blifvit hörd, och hvilken lärer böra anses såsom det Svenska jordbrukets förnämste målsman, haft icke få anmärkningar att göra emot Syreisens förslag, inser jag mer än väl svårigheten om icke omöjligheten för Kongl. Maj:t att i detta hänseende utsträcka fordringarne utöfver hvad Kongl. Landtbruks-akademiens Förvaltnings-utskott tillstyrkt. Jag beklagar blott att tiden icke medgifvit att öfver dessa anmärkningar inhemta Alnarps-styrelsens förklaring, emedan jag tror att frågan då skulle hafva framställt sig i en annan dager. Men då så icke skett torde det tillåtas mig, såsom denna Styrelses ordförande, att med några ord belysa de . anmärkta förhållandena och i hela dess vidd underställa frågan Rikets Ständers pröfning.
Hvad åter angår den fråga: huruvida under de år, som denna Berattelse omfattar, Hufvudstadens Handel och Näringar stigit eller fallit, samt hvilka gynnande eller ofördelaktiga conjuncturer förorsakat någotdera af dessa förhållanden; så har jag, till upplysning och ledning för omdömet härutinnan, infordrat och erhållit uppgifter och utlåtanden från åtskillige Embets-verk jemte Hufvudmännen för hvarje Handels-Societet och Handtverks-Embete i Staden, äfvensom från Fabriksoch Manufacturs-Societeterne, och får det hufvudsakligaste deraf, till en del i enlighet med den sammanfattning Stadens Magistrat i dess afgifne utlåtande uti dessa delar uppgjort, i det följande i underdånighet framställa. Antalet af Grossliandels-Societetens Ledamöter har under sist förflutne sex åren varit i medeltal 196; och burskap på Grosshandel bär År 1827 1828 '— *829 ■— i83o — i83i —* »832 vunnits af 8 och uppsagts af — 11 11 Societetens Handels-Bokhållare och Contorister hafva utgjort ett antal 180 å igo. Af Stadens Öfrige Handels-Classer och Hahdtverks-Embeten, som sorTU !!’lder deIs Handels-Collegium, dels PolitieEmbetsoch Byggningskollegium och här upptagas i den ordning, efter hvilken de i Borgerskapets klassification förkomma, hafva funnits: •— i4 —; Sidenoch Klådes-Kramhandlare :
Onek>8ka Knäl8ane-0nilen, ^///»c-ee/ct ^/o/' //ree, att, un4en innevananile liik8clag, intill cle88 Kongl. Majit annonlnncla könonilnan, utökva <len i Kik8<lag8-0nliningen8 ^2 § omkssimalile lrekattning metl Kik8tlag8^n6n<len. Kongl. Majit konl-lilven liiketr Ktanclen mell all Kongl. Kää ocli ifnn68t välbevägen. Datum ut 8u^,a. (L4.KK O/. /nr. /^a^- cvrcs. /k/Zc/^c-jg cc/ /'-'o/oeo/Ze/ ö/ve-' <7/vr/e-rc/en, /,cc//e/ r-c/ö-' //. /I/. Lonrc/r^en r K/a/s-^«c/e/ a K/oe^/co/m« K/o// cc/en 19 /1/cr/ 1840. lVärvananile: Hang Kxesl!en8 4u8LltiLe-3tat8-Mini8tern, Kerr Onekve ?o^s. ' 8tat8-Käclen: Ilenn Knilierne <7ec/ee^/eoc?r. Henr Krilrenre -Lageeö/e/Zie > Flr/reis»^, a/ Z/^/ngcieiZ^ //ree. -LtL. ki7/A. §k. ?cor. L840i -I §sm/. 1 -M. 21 M/lkc. 1 iVddrFcr 2^X2 6'2. 8lgls-kgdet upplg-sle ell jx", Xon-;I.
Norlins underu. ansökning, att, sedan Kongl. Majit uti Resolution den 12 April i 815 förklarat Dess Nådiga vilja vara att framdeles, deräst omständigheterna medgåivo, tillse huruledes någon lamp-' lig ersättning måtte kunna Lagmannen tilläggas för det honom genom indragning å dess lön öfvergängna lidande, men verkställighet till den-f na ersättning icke under de sedermera förflutna 3:ne åren följt, sannolikt för det tillgång af Statsmedlen dertill icke funnits, Kongl. Majit måtte Underdåniga Skrif velsera täckas' om enahanda förhållande ännu fortfore, häröfver höra Riksens Ständer, som förmodades icke underlåta att vid Sfatä-regleringerl lemnat ämnet sin uppmärksamhet; hvarjetnte vid ansökningen funnits fogade åtskilliga handlingar oell däribland en uträkning öfver Lagmannes lönförlust till belopp af 21,536 Riksdaler. Sedan Stats Utskottet i detta ämne inkommit med utlåtande, få Riksens Ständer nu meddela Eder .Kongl. Måj:t sitt underd. svar. Lagmannen Norlin finnes yära den 9 .Talman 176 3 förordnad till Polismästare i Stockholm mpn den 9 December samma år befordrad till Lagman med rättighet att, jemte den detta Embete åtföljande lön, uppbära 800 lLd årligen af de löneförmåner, han i förra egenskapen innehaft, om hvilka lian ock blifvit ytterligare försäkrad då han den 15 September 1795 till annan Lagsaga transporterades. Den 4 April 1797 har likväl Kongl. Maj:t genom Nådigt liref till Dess och Rikets Svea Hofrätt förklarat berörde
Vid Fullmägtiges nästa sammankomst den 4 nästföljande Mars, blefvo de grunder, hvilka vid beräknandet af kostnaderna för 1860 års jernvägslån borde följas, af Fullmägtige fastställda. Då dessa grunder i vissa delar skiljde sig från dem, sorn af kommitterade blifvit uppställda, skulle en ny beräkning (ifver ifrågavarande kostnader uppgöras. Uti denna nya beräkning, deruti borde tilläggas de kostnader och utgifter, som Riksgälds-kontoret, i egenskap af låntagare, mäste, utöfver den bestämda årliga räntan, bestrida för den af RiketsStänders Bank öfvertagna andelen utaf lånet, borde i öfrigt intagas enahanda faktorer, som ingått i de förut uppgjorda beräkningarne, nemligen: a) den medgifna kapitalrabatten; b) det belopp, hvarmed kostnaderna för tillverkningen och utfärdandet af de i anledning af ifrågavarande lån utgifna dels 4|-procents-och dels premie-obligationer kunde skäligen beräknas öfverstiga tillverknings-kostnaden för inhemska obligationer; c) kursförluster vid indragningen och förvandlingen i Svenskt mynt af de i Thaler Preuss. Kurant skedda inbetalningarne å samma lån ; d) Nordtyska Bankens provision för infriandet af Riksgälds-kontorets till länets indragning å denna bank utställda vexlar; och e) den i lånekontraktet betingade provision för utlottade obligationers och förfalna räntekuponers inlösen inom Tyskland. Beträffande åter de oundvikliga kursförluster, hvilka vore att för Riksgäldskontoret emotse vid anskaffningen och tillhandahållandet å utländsk ort af erforderliga medel i Thaler Preuss. Kurant för de hvarje halft år förfallande amorterings-liqviderna, så ansågos dylika, af tillfälliga förhållanden hufvudsakligen beroende, kursförluster icke böra upptagas i den på bestämdt angifna faktorer gruudade beräkning, om hvars uppgörande nu vöre fråga. Vid Fullmägtiges sammankomst den 11 Mars blef den nya beräkningen företedd och vid påföljande sammanträde den 15 i samma månad af Fulknägtige gillad.
Tillägget kari visserligen synas vara af stor vigt, då det uttryckligen tillkännagifver, att den föreslagna förändringen i Statens represenlationsform kräfver en särskild kyrklig representation, al hvars samtycke riksdagens beslut i ofvan antydda hänseende bör blifva beroende; men hvarken är dermed, enligt Reservanternas öfvertygelse, kyrkans sjelfstän - 140 Den 20 Januari. dighet tillräckligt tryggad, ej heller den rätta ordningen emellan kyrkomötets och riksdagens befogenhet i kyrkliga lagstiftningsfrågor uppställd. Såsom ett oafvisligt vilkor för kyrkans sjelfständighet får väl nemligen det anses, att hon icke blott i negativ, utan äfven i positiv mening eger utöfva den kyrkliga lagstiftningsrätten genom det organ, hon sjelf finnér för godt att för sådant ändamål utse. Denna rätt har kyrkan från uråldriga tider utöfvat, och hon utöfvar den ännu i dag inom vidsträcktare områden af kristenheten. I Sverige har det hittills skett och kunnat ske, så länge statsförfattningen hvilat på en evangeliskt-luthersk grund, genom riksdagen, som tillika varit kyrkomöte. Men kan och bör det äfven hädanefter ske, om nyssnämnda grund upphäfves, och man i detta fall ganska rigtigt. finner det vara nödvändigt att utsöndra kyrkomötet från riksdagen? Hvartill skulle ens denna utsöndring tjena, om den positiva kyrkliga lagstiftningsrätten fortfarande skall tillhöra riksdagen, då utan tvifvel blott den myndighet lärer blifva kyrkans verkliga representant, som har hennes lagstiftning i sin hand? Och kan väl den tillämnade riksdagen billigtvis göra anspråk på en dylik rätt? Nej. En riksförsamling, som sammansättes utan allt afseende på de kyrkliga angelägenheterna, och i hvilken tilläfventyrs ingen enda medlem af kyrkans lärostånd kommer att deltaga, men till hvilken deremot valrätt är medgifven åt mosaiska trosbekännare och valbarhet åt hvarje annan, som bekänner sig till den obestämda och mångtydiga lära, som kallas »kristen-protestantisk», således äfven åt de mest kyrkofiendtliga sekters medlemmar, — en sådan riksförsamling bör hvarken kunna eller vilja hafva till sin uppgift att gifva evangelisktlutherk kyrko-ordning dess positiva innehåll.
Proposition N:o 56. ster. Ett sådant stadgande ansågo Rikets Ständer jemväl medföra den rättvisa fördel för räntegifvaren, att missväxt och olyckor, som nedsätta eller helt borttaga afkastningen af hans jord och frukten af hans arbete, icke hädanefter, som hittills, blefve dubbelt tryckande eller förstörande, derigenom, att hans skattebidrag ökades i samma nion, som olyckan drabbar honom, och leda till bibehållandet af den jemnvigt i spanmålspris, utan hvilken Statens inkomster underginge nästan ständiga förändringar, men genom hvilken jemnvigt det vigtiga ändamål, till både Statens och de skattdragandes fördel, snart kunde vinnas, att utskylderna hufvudsakligen uti penningar skulle kunna utgöras; äfvensom markegångsprisen på sådant sätt skulle lända till en rättelse äfven för de enskilde liqvider och rättsförhållanden, vid hvilka de ofta hitintills måste tjena och hädanefter än oftare torde tjena lill rättesnöre. För alt likväl än vidare fullkomna ordnandet af Statens inkomster och utgifter, hafva Rikets Ständer ansett det vara oundgängligt, alt alla enskilda interessen skiljas från den inflytelse dessa icke sällan utöfvat, och att markegångsprisen såmedelst återföras till deras rätta ändamål eller ett riktigt beräknadt värde i penningar af jordskatterna, med tillagd rättighet för de skattskyldige af en bestämd lösningsrätt; att de till Militaira och Civila Staterne i Landet upplåtne Indelningar till Stateu indragas, samt att löneanslagen till Embetsmanna-Staterne utgå i contant ifrån Statens Gassa; förmenande Rikets Ständer att endast, med införande på samma gång af desse begge hufvudsakliga förändringar, en reduction af runtepersedlarne blefve af mera vidsträckt nyttiga följder.
Alt ålägga åklagarne alt i mindre brottmål bekosta vittnen, då den tilltalade sakfälles, men saknar tillgång, eller ej kan sakfällas, eller fullgör ådömd värjemålsed, skulle alldeles förlama åklagaremagtens bemödande att vidmagthålla ordning, ty de åklagare tillerkända andelar i böter kunna icke på långt när, äfven om dessa bötesandelar alltid utgingo af de sakfällda, ens någorlunda motsvara de för förbrytelsernas upplagande och bevisnings anskaffande nödiga resor och besvär, och åklagaren eger icke att för räliegångsomkostnaderna fordra ersättning af sin hufvudman eller Kronan. Med tillämpning således af den i Kap. i 7, § 5, Rättegångs-balken stadgade grund, vågar jag således föreslå: att, med ändring af anförda Kongl. Förordningarne, må stadgas, att den, som af allmän åklagare, å tjenstens vägnar, åberopad till vittne i brottmål, inställt sig vid domstol, bör, derest lian sådant äskar och domaren prölvar skäligt, tilläggas ersättning af allmänna medel för dess resekostnad och uppehälle med 50 öre R:mt för hvarje dag, som i och för resan och vistandet vid domstol erfordras, samt skjutspenningar för en häst fram oell åter, i de händelser, då den tilltalade icke kan till ansvar dömas, eller ock sakfälles, men saknar tillgång att ersättningen utgifva; dock att om den tilltalade frikännes och åtalet finnes vara utan skäl anstäldt, nämnde ersättningsskyldighet åligger åklagaren. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 29 November 1862. N. M. Pettersson, från Calmar län. 440 Motioner i BondeStåndet 1862. Af Carl Anders Larsson från Östergötlands lån, derom att Rikets Ständer icke mätte bifalla Kongl. Maj.ts nådiga Proposition om stats verkets tillstånd oeh behof i vissa delar m. m.
Nej, Grefve Spens: Sedan Ridderskapet och deln nu beslutat, att genast till pröfning företaga den af Herr Påhlman framställde motion, tager jag mig friheten erinra, att, om jag ej orätt påminner mig, ingressen till den ofta omtalte Instruetionen för Fullmägtige i RiksgäldsContoiret, lyder sålunda: ”Att sedan Riksens Ständer beslutat att under vissa, af Kongl. Maj:t sanctionerade vilkor och förbe-i håll, öfvertaga utredningen af FilialDisconterne, så åligger Fullmägtige,” o. s, v. — Af dessa ordalag förefaller mig åtmindstone, sorn om det temmeligen tydligt följde, att, derest dessa vilkor ej blefve sanctionerade, och således det föregående af meningen ej inträffar, äfven allt det efterföljande af sig sjelf förfaller, utan att något särskilt beslut derom be« höfves, Allt detta skulle blifva fullständigt upplyst, om den af mig nu oinförmälte Ingressen blefve uppläst^ hvarom jag får atis hålla. 326 Den 17 Jutii. Friherre Wirsen, Gustaf Fredric: Jag är alldeles af Kamma tanka, som Herr Påhlman, att sedan Riksens Ständer fattat deras beslut, på hvad vilkor de vilja öfvertaga Disconterneg utredning, men tillika underställt dessa vilkor Kongl, Maj:ts nådiga sanction, det är nödvändigt, att, innan vi åtskiljas, detta mål genom ett bestämdt svar från Kongl. Maj:t blifver till slut bragt; ty om ej detta svar an^ kommer, kunna ej RiksgäldsContoirets Full* mägtige ingå i någon författning om verkställigheten af Riksens Ständers beslut. Men jag hemställer, om icke man bör afbida sista dagen af Riksmötet, och om icke Herr Påhtmans motion kunde få hvila intill Ridderskapets och Adelns sista plenum, emedan, så framt Kongl. Maj:ts svar dessförinnan hinner ankomma, all discussion i ämnet blir öfver., flodig, Herr Påhlman:
Jag tror äfven, att dess begagnande från medicinska grunder ganska väl kunde försvaras, när man vet, huru folket är nödsakadt att lefva. Jag skulle således ej tro, att det vore rätt att genom någon slags bevillning förmå allmänheten att afhålla sig från ett måttligt bruk af en vara, som först genom öfvermåttet af dess begagnande blir skadlig. Jag instämmer med Frih. Ehrenborgh , att den indireeta beskattningen vore den minst känbara, men får för det närvarande göra den anmärkning, att jag ej tror vår handel nu vara i det tillstånd, att den kan bära en hög tull; det kunde allt för mycket skada vår export. Ej heller tror jag, att så länge vårt beskattningssystem är grundadt på grundskatter, det är rätta tidpunkten att införa sådana bevillningar. Det skulle ej med välbehag emottagas, emedan det verkade för litet på allmänheten. Innan vi öfvergå till ett klokare system i det hela, och innan vi afskaffa grundskatterna samt ställa dem i bevilIningsform, tror jag den indireeta beskattningen i sin helhet vara för tidig. Förslaget att genom chartaesigillatae-afgiften inbringa större inkomst samt förekomma underslef dervid gillar jag alldeles. Jag tror, att man borde på charta skrifva alla afharidlingar och på en liten charta. Hvad angår Hr Cederschjölds anmärkning mot TJtsk:s yttrande om hans förslag, gillar jag äfven den till en del. Om man kunde mota fåfängan i landet, skulle man hafva gjort ett stort steg; men jag hemställer, om ej samma sak kunde vinnas genom en förhöjd charta. På dessa grunder anhåller jag om återremiss. Frih. Silfverskjöld, Carl: Jag förenar mig med dem, som yrka återremiss. Jag anhåller att få göra en anmärkning - Den 12 Maj f. m. 33 ning emot Utskts förslag att framfh tta skyddsafgiften från i 7 till 18 år. StatsUtsk. har föreslagit fram flyttning af rnäntalspenningarna från i5 till [7 år. Två skäl hafva dertill verkat, det ena att bereda en lindring i skatten, det andra att komma till reda i räkenskaperna.