Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
|För uppförande af nya häradshagen 98,500 - 1 ® fängelsebyggnader i Städerne utom Stockholm 1 30,000 1 ® hamnanläggningen vid Åhus 10,000 1 ® landsvägarnes förbättring, efter afdrag af det, enligt Stats-Utskottets Memorial I JM 323, deraf icke disponerade belopp, 2,928 >0 6 1 » anläggningen af en väg mellan Ofveroch Neder-Kalix socknar 1.750 1 w vattenaftappningar inom norra och nordvestra delarne af Riket 12,911 il 1 » Em-åns upprensning eller andra vattenaftappningsarbeten inom Rikets medlersta och södra delar — 2,799 6 — I » myrutdikningar på Gottland 7,330 1 * Strömsholms kanals och slussverks ombyggnad, 300,000 Rdr, deraf 30,000 Rdr årligen skulle utbetalas och således under åren 1831, 1832 och 1853 tillsammans 150,000 — J 1 * Skeppsbyggeri-institutet i Carlskrona, återstoden af 1849 och 1850 samt hela 1851 års anslag 6.535 28 — 1 » Garnisonsskolan i Christianstad, 1850 och 1851 års 'anslag, . 480 — Till understöd för rotehållarne vid Westerbottens f. d. Fältjägare-regemente, förI slagsvis beräknadt, 15,000 |För knektekontrakternas tryckning och utdelning, dito 5,000 Riksdag:
Ty sanningen letar sig vanligen icke den enda, som såg hennes värde; t} ' värr Ja, kära barn, nu har du hört hela min hifram till sist, om man också går aldrig så skickhade jag så när sagt. Hon blef förlofvad och storia, åtminstone det hufvudsakliga. Så märkligt tillväga för att leda den på villospår. gift. Naturligtvis med en landtpräst, bon var ju värdig var den ju icke, men kanske har du dock Jag måste alltså besluta mig för att lefva, men som skapad till en liten prästmor. Visst deltog kunnat lära något af den, säg? » » Ja, älskade tant, det har jag! » Den unga flicjag varmt i hennes lycka, men det kändes dock huru? För hvad? På dessa frågor fann jag intet svar. Ett visste bra påkostande för mig att mista henne och på kan slog armarne kring hennes hals och kysste jag bara, att jag måste bort, långt bort. Jag samma gång det hem, som blifvit mig så kärt, ömt den bleknade kinden. » Och jag kommer ville icke utsätta mig för att ännu en gång bemen som utan henne ej längre skulle blifva detatt hålla tusen gånger mer af dig nu, än jag någonsin gjort ». samma. höfva träffa honom och henne. Efter en stund tillade hon litet blygt och med Då bröllopet var öfverstökadt, begaf jag mig Alla möjliga resplaner hvälfde sig i mitt hufvud, men alla föreföll o mig lika intresselösa och därför till London, där jag fått reda på ett bra en lätt rodnad: » Vet du, tant, nu längtar jag likgiltiga. Plötsligt fick jag en idé. Då jag var i » boarding-house » genom familjen på Woodland, riktigt efter att få vara litet vänlig mot Erik. den schweiziska pensionen hade jag blifvit god som äfven rekommenderat mig hos flere familGudskelof, ännu är det nog inte för sent! » vän med en engelsk flicka, som varmt fäste sig jer af sina vänner. Jag hade hittills blott på vid mig, ehuru vi voro sådana fullkomliga motgenomresa sett London och längtade att närsatser. Vi hade alltsedan korresponderat, om mare få studera den intressanta världsstaden. G EORG LEVY ' 5 UNNEjVIAGA^IN.
Herrkaklmun tilläde munteligen, att hans erindran rörande antalet af betjeningen, ehuru obetydljg, härledde sig deraf, att Stats « Utskottet bchöfwer en bestämd uppgift pä Lureauns personal för att till dest underhäll kunna fbrcflä medlen. Herr R, o t kIieb uppläste följande: Dä jag nu wägar upptaga Högloft. Ridderskapet och Adelns dyrbara tid med nägra anmärkningar ivid det af Högloft. Constikutions - Utskottet framlagda prvjcct till Instruktion för Riksens Ständers blifwande Iustiriä - Ombudsman, fär jag ödmjukast utbedja mig samma öfwersernde, samma godhet, som hwar och en lärer anse sig lycklig fä ätnjuta, som icke af en öfrverdrifwen egenkärlek tror allt wara fullkomligt som af hans snille alstras, sorn utan afseende pä andras yttrande tankar ihärdigt förswarar hwad han en gäng framstäldt, utan att rftergifwa förr än han mäste tystna för mängdens sammanstämmande röst. ConstitutionS - Utskottet har ansett bett tid, lfrän hwilkcn Justitiä - Ombudsmannens befattning borde taga sin början, af flera skäl alldeles icke kunna sträckas längre tillbaka än till tiden för antagandet af Regerings - Formen, ber tillwarelsen af hans Embete är stadgad; deremot har jag witzt ingen ting att inivända, utan är fullt bfwertygad akt hans ätgärdcr icke böra gä längre tillbaka, (en wärd Ledamot har i detta afseende nyst anfört be grundeligaste skäl), men jag är ock lika fullkomligt öfwcrtygad att det är just sfrän tiden för denna Regerings - Forms antagande, eller Den Zo October. 4703 eller kanske snarare kungörande, sam denna Embcksinans befattning bör taga sin början.
Ersättning för andel i Wadstena Krigsmanshus-kassas inkomster för året 64,240: 11. 5. Dito dito för föregående året 946: 7. 1. Ersättning för mistad inkomst af besparingar 31,400: Kreditiv för pensioneringens uppehållande .- 57,000: Ränteoch hyres-medel 117,695: 31. 9. Balans till år 1857: Bilaga Litt. L. till 1858 års Revisions-berättelse, angående Statsverket, sid. 112. Debet. Balans från år 1855: Tillgångar Uppbörd: Tjenstemarma-fonden. Allmänna Enkeoch pupill-fonden. Enskilda Enkeoch pupill-fonden. Gåfva af en gammal tjensteman. Götha Hofrätts pensionsfond. tVimmerstedtska testaments-fonden. Summa Credit. Balans från år 1855: Balans från är 1855: Utgifter: Pensioner och begrafningshjelp 321,007: 24. — Aflöning, provisioner och diskretioner 11,246: 21. 11. Balans till år 1857: Fastighets-värde 30,000: Fordringar 129,912: •— 9. Pensionärernes antal vid den under revisions-året, i Mars månad, verkställda pensions-reglering utgjorde: Kammar-rätten granskad utan anmärkning. Inkomster och utgifter redovisas sålunda: Debet. Uppbörd: Utgifter: Balans till år 1857: Summa 32,519: 25. 10. § I - Förestående tabell upptager ett belopp af 44,865 R:dr 33 sk. 1 rst., såsom leverering från Rikets Ständers Riksgälds-kontor till fyllnad af de föregående åren uppkomna brister i pensions-kassans inkomster; i anledning hvaraf Revisorerne ansett sig böra till upplysning om kassans ställning meddela följande, ur tillgängliga handlingar liemtade uppgifter: I anseende till det mer och mer tillvexande antalet af pensionärer hade kassans inkomster under flera föregående år icke varit tillräckliga för utgifternas bestridande, i anledning hvaraf Rikets Ständer, i enlighet med Kongl.
Alltinlill 1770 låg nämnde dyrbara samling i Domkyrkans fugtiga hvalf, der den af mögel och mal var nära att aldeles förstöras; dock, sedan, uppå derom gjord und. framställning, K. M. tillåtit, att samma bibliothek fick med Gymnasii-bibliotheket förenas, biet detsamma till Gymnasiihuset upflyttadt, hvarefter 1773 uprättades och trycktes en knapphändig katalog öfver de böcker, som voro i det skick, att de kunde vidare förvaras. Men förutom att denna katalog är i viss mån felaktig är den derjemte så ofullständig, att den ingalunda upfyller det dermed afsedda ändamål, enär t. ex. ofta innehållas 10 ända till 30 särskilte mindre arbeten eller ströskrifter i samma band, då i katalogen blott den första skriftens titel är anförd, hvilket förhållande är så mycket mer anmärkningsvärdt, som enl. kännares utsago åtskilliga af dessa smärre skrifter skola vara ytterst sällsynta och af stort värde. Doctor Brannius, under hvilkens värd bibliotheket var updraget, var i tiotal af år sysselsatt att uprätta en fullständig katalog öfver ifrågavar. gamla boksamling, men hvilket trägna och mödosamma arbete han icke under sin lifstid hann fullborda i afs. å katalogens kollationering och renskrifning. I Bibliognosliskt hänseende vore det således af vigt att sistnämnde katalog blefve tryckt, enär nu dyrbara skatter förvaras, utan att i brist på kännedom derom, de kunna blifva af en allmännare nytta. Bibliothekaries tid hafva årligen en mängd af band i detta bibliothek blifvit uphjelpte med bibehållande af deras antika utseende i öfrigt. Under de senare åren hafva af Elementar-läroverkets bibliothek årligen omkring 400 volumer varit utlånade dels till lärare och lärjungar, dels till andra personer. Till bibliothekets underhåll är T'ff af de s. k. Fellingsbro-medlen anslagen, hvilken andel går, jemte några andra smärre bidrag, till ett årligt belopp af omkring 140 ä 150 r:dr b:co.
Konsten att förvalta väl, när man får taga ränta i Svenskt mynt, för papperslappar, som icke äro mynt, och som ingenting kosta, den är i sanning icke särdeles stor, och alt man dä ställer så till att ingen förlorar något, det undrar jag icke på; ty det är alldeles icke eller konstigt, om man är aldrig sa litet ärlig, och Den 23 April f. m. 41 oell ordentlig ali aflägga livad man skall betala, när dagen dertill inträffar; men derom är alldeles ingen fråga nu. Den inskränkning i dessa privatbankers valutor, sorn nu blifvit föreslagen, är den lägsta, hvartill man kunnat gå, med hänsigt till landets behof och vården om Bankens säkerhet. Bäst hade det derföre varit, om privatbankerne endast fått röra sig med riksmynt. Med afsseende på hvad Gr. Cronhjelm yttrat, anhåller jag att få yttra några ord. Grefven har sagt, att privatbankernes sedlar trycka lika på Riksbanken som dess egna sedlar. Detta är en förvillelse: Riksbanken är icke i behof alt lösa privatbankernes sedlar, och privatbankerne äro icke i tillfälle alt, sjelfve lösa sina utelöpande sedlar på en gång och taga ut silfver ur Banken, exportera detta och skaffa signy fond ytterligare. Det går ej så fort: dessa sednare sedlar hafva icke samma clfect, som Bankens egna, som gå in i luckan och måste på ögonblicket inlösas. Hr Hjerta har framställt ett förslag till modification af Frih. Raabs modificalion af PresleSt:s beslut. Det är ideliga modificationer på modificalioner, sorn skola leda oss till det herrliga förslaget, att privatbankerne skola åläggas alt inlösa sina assignationer på Banken inom 2:ne månader sedan de dit inkommit. Det der bestriddes af Frih. Raab, som ansåg tiden bra kort; för min del anser jag nämnde tiderymd vara alltför otillbörligen utsträckt utöfver de rättigheter och skyldigheter mellan Banken och enskilde, som i Sverige alltsedan 1688 ägt rum, och som icke kan förryckas med mindre än att Bankens förhållande som depositbank förändras till en amalgamation af länebank i depositforin.
Ar det kärlek till medmenniskor, eller är det splitet, agget, söndrande menniskor ifrån hvarandra, ja splittrande sjelfva familjer? jag känner en familj 138 Den 7 December. uti hvilken en Läsare, med den lismande inställsamheten, som Läsare ofta, (jag säger visst icke alltid) ådagalägga, med den krypande jesuitism, hvilken Hr Tham möjligen hade orätt uti, att såsom en afskild religionsföreteelse anse, inträdde, och uti hvilken han insmög giftet uti tjenstefolkets och barnens hjertan, och synnerligen uti den Sons, hvars ledning var honom anförtrodd. Giftet bar frukt; och då Fadern af omsorger för familjens utkomst uptagen, allt för sent märkte förhållandet, och ifrån sin härd utstötte den ovärdige, var frukten redan så mogen, att då Fadren, varnande och förmanande, talade till Sonen, och förbjöd honom, att bevista de uti granskapet ordnade conventiklarne, denna, ännu icke 14:årige gosse, trotsigt gick dit, och på Fadrens förebråelser svarade: man måste mera lyda Gud än menniskor. Ja de nedlagde lärorna hade så djupt slagit rot, att, sedan Fadern ifrån hemorten aflägsnat Sonen, denna uti bref till en utaf sina systrar yttrade: För min moder och för Eder kan jag bedja, men min Fader är fördömd!! Jag kunde sluta här M. Hrr; ty blotta tanken på ett sådant dåd sammankrymper lijertat och vill derutur nära rycka en förbannelse emot dem, hvilka icke akta för rof, att sålunda spränga de heligaste band, Gud på jorden sammanfogat. Men jag måste fästa upmärksamheten på en upgift af motionären, en upgift hvars vigtighet, de fleste läsare säkerligen skola bestrida, men hvilken dock icke saknar sin märkvärdighet. Motionären har nemi. sagt, att 1789, 1830 och 1848 års rörelser af den tryckta religionsfriheten alstrats. Afven jag underkänner visserligen rigtigheten af detta påstående, men det visar dock, att för åtskilliga Läsares tankar våldet såsom ultima ratio icke är främmande.
Så skrifver han i slutet af 1789 till N. P. Gyldenstolpe, att »deras hat gjort hans krigarplikt lättare, sedan han ej mer från Finland kan längta tillbaka till den krets af charmanta och älskvärda damer, som förut omgifvit honom och af hvilka han genom en lika ljuf som bedräglig illusion trott sig vara älskad.» Och han, som eljes var ridderligheten själf mot damerna, till hvilken de – som man ser af hans korrespondens – kunde vända sig med förtroenden om allt, från färgen på en sidenvåd till en hjärtesak, var nu så uppbragt och ur fattningen, att han lät trakassera en hofdam – grefvinnan v. Lantingshausen – genom polischefen för »lastande propos mot konungen» och själf i ett af sina lustspel karikerade och förlöjligade henne. Först af drag som dessa förstår man, hur djupt adelns fronde förstämde konungen, och hur hans eget väsen bottenfrös och förhårdnade mot denna atmosfär af hat och fiendskap. När den ring af ädlingar och högborna och sköna damer bröts, som varit hans enda egentliga hem, kände han den ålderdomens kyla, som kommer, när lifvet börjar mista sin krydda och sin bouquet. – Men hur starkt och utgrenadt adelns hat var, det synes bäst af 1792 års sammansvärjning, hvars »härfva måste klippas af, emedan den var så lång och trasslig, att man ej visste, hvar ändan kunde finnas». Och ännu i dag, om man på ett adelsgods sätter sig och bläddrar bland gamla papper i arkivbuntar och schatull, hvad hittar man oftare än afskrifter af pamfletter mot Gustaf III och fientligt hållna berättelser från hans hof. Det sista stora intrycket i Gustaf III:s lif var helt säkert den franska revolutionen.
Jag har farit omkring i städerna och på landsbygden, jag har frågat dem: ären I lyckliga? och här äro svaren! Jag har hållit ting! Här äro besluten inskrifna! Tron I att millioner viljor rå på en! Tron I att Gud skänkt detta land med menniskosjälar och egendom åt en enda för att denne dermed skulle handla efter godtycke, eller tron I ej snarare att han skall utföra hvad alla vilja! I svaren ej! Nåväl, I bäfven vid tanken på att det kan bli slut! Hören nu min bikt! I morgon dör förtryckaren och I ären alla fria! OLOF OCH LARS. Hvad säger du? GERDT. I förstoden icke hvad jag talade vid våra sammankomster. OLOF. Du har bedragit oss! GERDT. Ingalunda! I ären fria! Två röster mindre göra intet! Allt är redo! Fyra dagar af Konung Gustaf III FY RA DAGAR AF KONUNG GUSTAF III:s REGERING. Historisk Tidsbild i Fyra Akter. Swenskt Original af Förf. till "LÄ SA REPRESTEN." STOCKHOLM. Alb. Bonni ers förlag. PERSONER: Konung Gustaf III. Grefve Axel Fersen. Riksrådet Kalling. Öfverståthållaren Baron Rudbeck. General Pecklin. General Horn. Mauritz. Erik Jansson , Riksdagsman. Grefvinnan Car l Fersen. Madam Nyman. Gertrud , hennes fosterdotter. Mäster Ander s , Värdsh usvärd. Första Andra Borgaren. Tredje Fjerde En Kammarherr e. En Polistjen steman . En Kammartjenar e. Medlemmar af Mösspar tiet. Off icerare. Män och qvinnor af fo lket. So ldater. _______ Händelsen fö regår i Stockholm och på Drottningholm den 16, 17, 18 och 19 Augusti 1772. FÖRSTA AKTEN. _______ Theatern föreställer ett källarrum på Mäster Anders. Några små bor d och stolar. FÖRSTA SCENEN. ANDERS. NÅGRA BORGARE (sitta omkring borden, på hvilka stå muggar med öl.
Hvad nu angår Riksdagsfullmägtigen Ander-sDanielssons ofvannämnde motion, så medgifver Slats-Ulskotlet, alt, i händelse Riksgälds-Contoret upptager lån med återbelalningskyldighet vid anfordran eller efter kort uppsägning, förhållanden möjligen kunna inträffa, då tillgången för Riksgälds-Contoret af ett serskildt Cassa-Crediliv vore af stor vigt; men i afseende på Banco-Ulskottets, med föranledande af motionen , gifne tillstyrkande, får Stats-Utskottet, efter öfvervägande af hvad i ämnet förekommit, uttala den öfvertygelse, det ett Cassa-Crediliv, beviijadt under villkor af 5 procents ränta och återbetalningsskyldighet inom den 1 September1837, och med Creditiv-utgifvaren dessutom förbehållen rättighet alt när som helst detsamma uppsäga, icke uppfyller det med 6tt dylikt Creditiv åsyftade ändamål eller för Riksgälds-Contoret medför någon verklig nytta. Stats-Utskottets Utlåtande N:a 44^" 3 På grund häraf får Stats-Utskottet, för sin de], afstyrka bifall å Riksdagsfullmägtigen Anders Danielssons ifrågavarande motion. Vidkommande heinälde Riksdagsfullmägtigs framställning om uppskof från den i Julii till den sista Augusti med uppgörandet af räkningen öfver hvad å Riksgälds-Contorets äldre Creditiv, på Bunken årligen disponeras; så, enär detta är ett ämne, hvilket egentligen rörer Bankens rätt, och hvaröfver Banco-Utskottet sig utlåtit, — anser Stats-Utskottet sig icke tillhöra att derom något yttrande afgifva. Stockholm den April 1835.
» Hvar har du varit? » » Hos Lilly. » » Jaså, hos den skvallerbyttan! » » Hon är ingen skvallerbytta. » Sedan föll det många bittra ord, många öfverdrifna cch orättvisa ord, och jag tror nästan, att den dagen gick solen ned öfver deras vrede. Säkert är, att den gjorde det många, många dagar sedermera, och fruns besök hos Lilly blefvo allt tätare. D e hade nu blifvit ett verkligt behof för henne, afledare för hennes bekymmer och dåliga lynne. T y nu hade hon också genom de allt hetsigare tvisterna fått ett sådant — glasbiten hade trängt in äfven i hennes öga. Hon bedömde ofta sin man orättvist, vantrifdes i hemmet och — värst af allt — - prisgaf ställningen åt den opålitliga och lösmynta väninnan. » Det är rätt, håll dig på din kant! Hvad behcfver du alltid ge efter? » voro hennes råd, samtidigt med att hon spred ut historien. Så drogos dessa två makar, som dock innerst älskade hvarandra, åt hvar sitt håll, därför att ingen längre vill gifva vika för den andra eller se, hvad som verkligen var godt hos vederparten. Men felen sågo de så mycket bättre, och det måste medges, att dessa äfven började synas mest, såsom det nu gick; och dessutom rent af letade de fram dem med ett slags onaturlig skadeglädje för att alltid stå slagfärdiga mot hvarandra. Det var ett ofridens hus, där ordet öfverseende aldrig nämndes eller tänktes, där man och hustru antingen grälade eller med doft misstroende undveko hvarandra för att ej komma i gräl. » Hvarför är pappa inte hemma nu om aftnarne? » undrade äldste gossen. » H a n! — Han sitter väl på värdshuset efter vanligheten! » svarade modern illa nog. Det var dock sant. T y pappa hade verkligen börjat dränka förtretligheterna i glaset, liksom mamma gjorde det i kaffekoppen hos sin väninna. Hur skulle nu allt detta sluta? Jo, både illa och väl på sätt och vis. En natt kom han öfverlastad hem, och så illa det kan låta, blef det räddningen. Den natten blef det snygga uppträden, men dagen därpå vändes bladet för båda.
Räkenskaper en af 4o,85g R:dr 18 sk., hvilka utgiftssummor, liksom ofvanomförmäldta 82,663 R:dr 33 sk. 2 r:st. härledt sig ifrån medel, lemnade till dåvarande CabinetlsSecreteraren Friherre Lagerheims disposition, för Cabinett-Cassans behof, men i afseende på hvilka utgiftsposter ibland händlingarne saknats så väl de åberopade Kongl. Brefven som Friherre Lagerheims redovisning för användandet. Revisorerne, som, i anledning häraf, genom deras Ordförande hos Herr HofCancelleren begärt utverkandet af Kongl. Maj:ts Nådiga Befallning tili vederbörande att aflemna nu ifrågavarande 2:ne Kongl. Bref C 134 ) samt redovisning, hafva sedermera väl fatt sig fran Kongl. ConvoyCommissariatet tillställde, i bestyrkte afskrifter, Kongl, fdajits Nådiga Bref, innehållande hufvudsakligast det af den 9 Januarii 1828: Kongl. Maj:ts Nådiga Befallning till Kongl. Convoy-Commissariatet, att ofördröjligen gå i författning om anskaffandet af en Credit af 180,000 R:dr Hamb. B:co på de förmonligaste vilkor som kunde betingas, samt till en början deraf till CabinettsCassan aflemna ett Creditiv på 5o,ooo R:dr Hamb. B:co; och det af den 29 October 1828: att på berörde 180,000 R:dr Hamb. Bico Convoy-Commissariatet borde utbetala ytterligare 10,000 R:dr Hamb. Banco samt vidare successive hvad tillgången på det upptagne
Lydia såg upp med en drömmande blick, men besvarade icke den pratsjuke Johans frågor. "Hvad kunde de vilda karlarne ha velat honom?" frågade hon, vänd till sin tant. Men tant besvarade hennes fråga blott med ett stelt stirrande. Johan deremot inföll i en tvärsäker ton: "Kosackerna sjelfva äro nog farliga ibland, men så äro de också någon gång rätt bra att ha till hands, såsom till exempel mot andra röfvare. Det var säkert en erkeskälm, som de nu fångade, goda fröken." Den unga fröken försjönk i tystnad, den gamla damen fortfor att stirra, men detta sätt att behandla denna intressanta fråga behagade alldeles icke den praktiske Johan. Han tillade derföre i en bedjande ton: "Herrskapet behöfver icke frukta någonting numera, kosackerna släppa icke karlen. Men det vore roligt att veta hvart de föra honom. Jag vill köra litet raskare, så hinna vi kanske fram till Rajajoki gästgifvaregård, innan de få nya hästar spända för den stora slädan, som måtte vara öfverfull af rackare, eftersom åtta kosacker åtfölja densamma." Fruntimren svarade ingenting, och detta tog Johan för ett jakande, hvilket det kanske också var, och så fick hästen en smäll och det bar af. I de patriarkaliska tiderna för fyratio år sedan och i dessa från den stora verlden så långt aflägsna trakter, var förhållandet mellan tjenare och husbondfolk vida förtroligare än hvad nu för tiden och hos oss är fallet. Ett samtal af det slag, som det nyss anförda, emellan en resande dam och hennes körsven, låter derföre förklara sig lätt nog, i synnerhet efter ett sådant äfventyr, som det, för hvilket våra resande råkat ut. Men vi måste lemna våra läsare några korta förklaringar om fröken Lydias och hennes tants personer och ändamålet för deras resa. De voro kommendantens å Kexholms fästning i Finland svägerska och dotter samt hade med egen häst, såsom det var brukligt den tiden, företagit en resa till Petersburg i och för några uppköp till den förestående julen. Lydia var dessutom förlofvad med en ung possessionat i hennes hemtrakt och brudutstyrseln skulle upphandlas i Petersburg, det var nu en gång förnämt.
Ar fråga om jordans eller lågenhetens begagnande endast för utläggning af edel; trisk a ledning s-trådar, utan alt genom anläggningen eller dess framlida skötsel och värd något synnerligt men i nyttjande-rätten lill jorden eller lägenheten egaren tillskyndas, bör hvad för ändamålet liehöfligt är upplåtas, ( utan att jorden eller lägenheten löses. För intrång, som derigenom ma kunna förorsakas, vare dock den, sorn intrånget lider, om han derpå gör anspråk, berättigad, till ersättning lill Julla rar det och hälften derutöfver. Lag-Utskottets Betänkande, N:o 41. Kan ej öfverenskommelse träffas om ersättning, som, efter hvad ofvan sägs, utgå bär, då skall frågan härom pröfvas af särskild nämnd, som vid under-rätt i den ort, der jorden eller lägenheten ligger, tillsättes på sätt här nedan stadgas. §. 2. Göres hos den i §. 1 nämnde under-rätt skriftlig ansökning om särskilda nämndens tillsättande, och visar sökanden, alt Konungen godkänt behofvet af jordens eller lägenhetens afstående eller begagnande, samt att tiden, då den skall afstås eller upplåtas, blifvit genom Konungens förordnande eller parternas öfverenskommelse bestämd, utfärde rätten stämning på egare och andre, som uppgifvas i saken hafva del. Rätten föranstalte jemväl, att, till underrättelse för möjligen varande okände eller icke uppgifne rättsegare, tiden för ärendets företagande varder, så väl från predikstolen i den sockens kyrka, der fastigheten är belägen, som ock genom allmänna tidningarne, kungjord tre gånger, sista gången minst fjorton dagar före den dag, hvilken lill sakens företagande är utsatt. Jordens eller lägenhetens egare, då han höres, vare skyldig alt hos rätten, i ändamål af instämning, uppgifva den, som i anseende till nyttjande-rätt med honom del i saken häfver, vid äfventyr, som i §. 25 stadgas. Hos rätten skall jemväl företes bevis derom, huruvida jorden eller lägenheten är med inteckning besvärad; och egen parterne alt, innan nämnden sättes, i laga ordning sin talan i fråga om ersättningens belopp och sättet för dess utgörande utföra.