Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Den så mycket klandrade tillåtelsen , hvilken om hösten 1812 blef Götheborg gifven, att förtulla manufacturerade born ulls -varor, var, som vi håfve sett, en följd af Rikets Ständers uttryckligen i detta ämne bestämda önskan, och var^tvifvelaktigt ett försök, att utröna verkan af denna allmännare För-' tullningsfrihet, hvarom hos Riksens Ständer fråga äfvenledes uppstått. Afsigten är tydligt uppgifven, att vidare utsträcka denna tillåtelse, sorn dessulym, i ögnablicket då den gafs, hade särskilta både politiska och commer cielia anledningar, och sorn icke medgaf Förtullninc gen, utan med 20 proceit af varans värde efter factura. TullTaxorna omarbetades och förslag dertill uppgjordes; men osäkerheten både i anseende till den politiska och den commerciella ställningen; dessa årens krigiska företag; de mångfalldiga behof, som derutaf uppkotnmo, och isynnerhet den stora angelägenheten, att icke göra något som 1 dåvarande ögonblick kunde synas mindre vänligt emot en af våra förnämsta allierade, gjorde att dessa Taxor icke blefvo utfärdade. Det hade ock-1 Den 2 8 Juni. så, måhända, varit vida mindre båtande, än man föreställt sig. Det är lätt art göra upp en calcul, då man antar en gifven qvantitet varor och en gifven Taxa; men det är ej lika säkert, att Utslaget i verkligheten svarar emot en sådan uträkning. Det är i sådana fall, som Sunjt längesedan anmärkt, att två gånger två icke alltid göra fyra, och Sveriges, under nämnde period, ganska invecklade ställning, gör mer än troligt, att den till större delen oförändrade TullTariffen varit snarare till förmån än förlust för Stats-intraderna. Dems belopp, sorn aldrig i denna del varit högre, synes ätmindstone bestyrka denna förmodan, och måttligheten utaf afgiften har gjort, att man funnit mera sin räkning vid att angifva och förtulla varan, än att insmyga den.
Antagandet af dessa 2:ne hufvudprinciper vid redigerandet af den blifvande nya SlöjdFörfattningen, skall troligen förena alla intressen Den 2i Mm lii. pcb till största delen undanrödja alla de olägenheter manat en allmän näringsfrihet befarar. Ingen rätt kan tänkas, utan motsvarande skyldighet. Köparens och förbrukarens intressen på ena sidan, och tillverkarens på den andra, böra af Lagstiftaren lika mycket vårdas. Svårigheten af den Slöjdproducternes pröfning, hvilken jag anser böra tillhöra Regeringen, är en särskild sak, som ej angår frågans rättsgrund. Vore en sådan pröfning endast verkställbar genom Ålderman och Bisittare, då skulle d<-n bibehålla de egenskaper, som gyripa misstankan om väld; men tanker man sig den aptörtrodd åt skickliga och rättsinta auctoriteter med controll af offentligheten, så är denna pröfning ej allenast möjlig utan också lätt att verkställa. Det vanliga inkast, att köparens egen granskning måste vara den bästa Controll, är af alla det mäst falska. Först förutsätter detta inkast en mängd undantag, som för a po* tbeksvaior, guld och silfver och i allmänhet sådana ting, som hvar man vet icke kunnå på stående fot till deras godhet bedömas. Vid närmare eftersinnande skall man äfven^finna , att desse undantag äro talrikare än man förmodat; men hvar och en princip, som fordrar sådana, måste till dess natur vara falsk. Kommer-nu härtill, att det endast är ett ganska inskränkt antal köpare, sorn äger någon förmåga att undersöka och bedöma godheten af äfven de vanligast förekommande vahror; så förlorar detta inkast hela sitt värde. Om man ville genomgå hvarje slöjd särskilt och med verklig kännedom granska de grader och modificationer hvar och en produetsvärde kan erhålla, skulle man förvånas deröfver, att män med verklig hpplysning, blott af nit att vara liberala, kunnat uppställa en så löjlig theorb Jag anhåller vördäamt, att detta memorial roå blifva remitteradt till vederbörligt Utskott. N Vördsamt Memorial! Under den 18 sistlidne Februarii har Höglofl.
Majt i Sin nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof föreslagit Rikets Ständer att för sjöarne vestra och östra Siléns förening medelst kanal och slussar bevilja ett statsbidrag af 63,950 R:dr, deraf 12,750 R:dr såsom anslag och 51,200 R:dr såsom lån, hvaraf dock under år 1867 endast skulle utbetalas 35,000 R:dr, men då det, på sätt ock blifvit af föredragande Departementschefen för Civil-Ärenden anfördt och af Kongl. Majit i nåder gilladt, är af väsendtlig vigt att detta kanaliseringsarbete får utföras samtidigt med de öfriga nu pågående arbetena inom Dalsland, hvilka enligt kontraktet med Löjtnant W. Ericson 510 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 342. skola af honom under år 1867 fullbordras; så får jag slutligen äfven vördsamt anhålla: att hela det nämnda statsbidraget 63,950 R:dr måtte at Rikets Ständer anvisas för år 1867. Om remiss till vederbörligt Utskott anhåliesStockholm deu 15 November 1865. A. Joneson, från Wermlands län. Af Pehr Pehrsson från 'Stockholms län, om befrielse för skeppare ä alla på inrikes orter gående fartyg och hadar fran skyldigheten att vid inseglande genom nägotdera af inloppen Furusund, Sandhamn eller Dalarön, der lägga till för undergående af tullvisit olion. Enligt nu gällande stadganden åligger det skeppare å Svenska från inrikes orter kommande fartyg att vid inseglande förbi nägotdera af inloppen Furusund, Sandhamn eller Dalarön anlägga vid der befintlig tullinspektion för undergående af visitation.
Utskottet äfwen ansett nödwändigt att uti Riksdags-Ordningen antingen utförligen upprepa eller till wisa delar intaga flere bland de Articlar, som i Regerings-Formen innefattas. Derjemte, och dä irenne Ständ ej äga nägon särskildt sammanskrifwcn Ständs-Drdning, har Utskottet warit nödsakadt att i detta Project införa flere smärre detailer, flere för hwartdera af dessa Ständ mera enskilda föreskrifter. Utskottet har trott det wara en mindre olägenhet, att NiksdagS-Ordningen mä hända kunde synas nog widlyftig och i wissa omständigheter af en ojemn form, än att näzell deruti skulle saknas, som hufwudsakligcn fordras för en inom Ständcn, fä widt möjligt är, regelbunden författning. Memorial N:o 3. 93 Genom den uti början af förslaget gifna definition pä Riksens Ständer, äslvenfom genom det förenklade och mera Constitntionscnliga Formulairet till Fullmagtcr för Riksdagsmän, har Utskottet önskat kunna bestämma egenskapen af Riksdagsmäns befattning och utmärka deras allmänliga förbindelse att bcwaka det nationella intereset och endast i förening dermed och såsom deraf härflytaude söka och befrämja de för hwarje ort, menighet eller corporatiou mera enskilda fördelar. Grundlagarne utgöra den enda sanna instruetionen för Riksdagsmän; all särskild är otillåtlig och skall ej behöswas. Swea Ständer föreställa Swea folk, äro organer för det allmännas önskningar och wärdare af det allmännas rätt. Jemlikt hwad 14 Z utwisar har Utskottet ansett Niksdagsinaiina-Nätten för Wällofl. BorgareStandet kunna med billighet och ej utan någon nytta inskränkas till endast sadane Personer, som idka borgerlig näring och derföre draga borgerliga beswär; i följd hwaraf Städernes Embetsman, sä wida de äro blott Embctsrnän, skulle frän representationen uteslutas.
Penningarne, söm uti fastighetslån utgå, kunna ej eller anses såsom något verkeligt förlag för jordbruket. Merendels användas de att betala andre skulder till enskilde personer, och gå således genast Utur den egentelige jordbrukarens hand i Capitalistens. Alltsammans innefattar således endast en omsättning af skuld från enskild person till Banquen , och hvad är dermed vunnit för det allmänna? Deremot kan det icke undgå att falla hvar och en i ögonen , att en .Banque sorn utgifver sedlar, ställde att betalas vid anfordran, och utlånar dem på 28 ars Iterbetalningstid, icke i längden kan fullgöra sin betalningsskyldighet. Misstroendet till Banquen skall således ökas: speculationerne att, för den befarade förlusten genom myntförsämringen,söka ersättning i höga räntor, eller att realisera sine penningar genom egendomars inropande å Utmätnings-Auctioner tilltaga: den skuldsatte jordbrukarens betryck ökas, och i stället för 1 million Riksdaler som utlåna"s i fastighetslån återfordras kanske to millioner af fordringsegare, som frugta att förlora sina Capitaler eller villja begag^ na conjuncturen. Huru har man då med all välmening verkeligen hjelpt jordbruket? Jag vet allt för väl att opinionen om fastighets-Lånens Bancc^Utskoltets Betänkanden. 441 oundgängelighet ar så allmän, att mången, som icke kan neka deras skadlighet, likväl anser det icke luna mödan, att strida deremot. Kan hända att äfven förhållandet är sådant; men för min del har jag ansett det vara en helig pligt att förflägta sanningen, utan afseende på hoppet orri mer eliel mindre framgång: viss derom att en tid skall komma då misstagen allmänt erkännas. Hade fråga varit, att nu upphäfva något Rik. Sens Ständers tillförene fattade beslut om fastighetslånens fortfarande, då skulle jag likväl hyst betänklighet ätt råda dertill; men att, i och med det samma åtgärder skola vidtagas till beredande af ordning i pennihgeväsendet tillika, besluta utlåningar på ett sätt, som är oförenligt med Ban* quens Credit, detta katt ej annat än förefalla incoriseqllent.
Den 14 Mars. e. m. 671 och olägenhem »vid tillämpningen af nu gällande Författningar angående slErin^r af Malt, Mäl och Wigter, derigenom sa wal Stockholm och Rikets öfrige Städer, som ock Skårgärds-Otterne mäste »vidkännas betydliga swärigheter. Dl »vinnande af rättelse härutinnan, arv mi berörde Memorial ätskillige förbättringar Uti ^u8terjliA8-Författningarne föresiagne, hwilka hufwudsakeligen äras följande innehäll, nemligen: At i Stockholm och Rikets större Stader »vederbörande wäl mätte aga rättighet, at pä stället ärligen, dock uran särskild betalning, efterse huruwida jr,8teracle och krönte Wigter och Mätt i Handel och Wandel nyttjas, samt undersöka om de aro rigtige, och i »vidrigt fall eller dä de genom bruk och nyttjande blifwit felagtige, befordra dem til handläggning emot lämpelig och bestämd »vedergällning, men at ^ustermZ af Mätt, Mäl och Wigter, som förur ärkrönte eller juswrslle, icke behöfde ske ärligen, utom i sistberörde fall, at )u8terai en ovilkorligen bör »vid Krönings-förrättningen utsätta Artalet dä hanZuLterinZen »verkställt; at han i räkningen öfwer fuStermg8-Arfwodet borde 8peciiicera hwarje susesracl Pjes och Utsätta betalningen dera efter laxs, som alltid ffulle finnas i detz Werkhus anstagen och af honom wid anfordran upwisas, enär han förrättar jutterinA utom sitt »vanliga,ju8terinK8- hus, samt at samma Räkning, hwilken genast ffulle den betalande emot Penningar^ erläggande ^vittsrsä tilstallas, borde Utmärka Ar och
Farhågan synes mig egentligen härleda sig derifrån, att förslaget är uppgjord t af ett Utsk., som varit emot sjelfva grundsatsen , samt att en tidning ropat victoria deråt. Men jag tror icke, att man hör bedöma förslaget efter sådana motiver, utan lugnt pröfva detsamma. Hr Rosenblad: Att pröfningen varit å min sida och misstagen å Hr v. Troils visar sig häst deraf, att han trott, att lånen skulle komma att utlemnas utan förskrifven ränta. Det är gifvet, att så icke kan ske, och då lemna inteckningarna förmånsrätt jemväl för tre års ränta. Jag torde icke behöfva tillägga något vidare. Hr von Troil: Jag vill ytterligare försöka att blifva förstådd af den shte talaren. Jag har redan sagt, att Utsk:s mening är, att särskild inteckning ej må behöfvas för hvarje nytt lån, utan då någon ingår i föreningen, lemnar han inteckning på engång för så stort lånebelopp, han möjligen kan erhålla. Det är gifvet, att då lånet erhållas, skall särskild förskrifning lemnäs jemväl å räntan; men denna kommer icke att intecknas, ty säkerheten är redan förut gifven och bestämd. Frih. af Nordin: Enligt Hr v. Troils förmenande skulle förskrifningar först komma att utgifvas utan ränta på -§• af egendomens värde, och derefter nya sedlar förskrifna med ränta. Jag hemställer, om väl detta är vanligt och om det icke är betungande. Det synes mig vara en klar följd, att, då man aflemnar inteckningar pä de af egendomens värde och har skuld till öfver hälften af samma värde, man icke kan ingå i hypotheksforeningen. Om deremot BondeSt:s beslut antages, inlöser jag med det lån, jag får, all min skuld inom första hälften af egendomens värde. Jag tror, att Ständerna icke böra gå längre än tillse, att Riksg.cont:s säkerhet blir betryggad. Allt det öfriga tillhör den administrativa magten. Hr v. Troil har yttrat sig medgifva, att säkerheten, enligt BondeSt:s beslut, är tillräcklig i afseende på Riksg.cont.; och då hafva vi ju allt, hvad vi behöfva.
Björnstjerna deruti, att jag icke förkastar ett förslag, som står i närmaste förhållande till den mening, sorn en af Konungens rådgifvare framställt, utan jag leder mig i st. till den slutsats, alt förena mig i de åsigter, som Hr Silfverstolpe sjelf erkänt vara nära desamma, sorn dem han framställt. Man har sagt, att det förslag, som Hr Akerman här framlagt för R. o. Ad., skulle vara obestämdt. Jag erkänner visserligen, att det endast kan betraktas såsom en conturteckning, men färgläggningen tillhör Const.Utsk., om det har kraft och vilja dertill, hvarom icke, så tillhör den framliden. Jag fruktar icke alt några andra färger skola derpå läggas, än de, hvilka för oss alla äro kända och för oss alla kära, nemi. de blå och de gula. Ilr von Hartmansdorff: Jag skall inskränka mig till några få anmärkn:r vid det förslag, som utgör föremål för R. o. Ad:s öfverläggning. Det är redan genomgånget i sina detaljer; jag skall yttra några ord om dess allmänna skaplynne. Man vill säga något, man vill göra något, men man vet icke så noga hvad, eller man vill icke säga det rent ut. Tillförene hade Hr Åkerman sagt sin mening bestämdt i gifna §§ och ordalag, men nu har man insvept sig i obestämdheter. Sådant är icke allenast oriktigt, utan mig synes äfven ett Stånd ovärdigt. En annan talare har funnit löjligt, att skicka en sådan gemensam tanka till Const.Utsk. Delta är ett hardt tal, men jag befarar, att det är väl förtjent. Till bevis torde jag få anföra exemplet af ett äreminne öfver en af mina aflidna företrädare, deruti talaren uttryckte sig i så svassande ordalag, att när talet skulle tryckas, befarade utgifvaren att det icke skulle kunna förstås utan noter. Likasom Gr. Cronhjelm nu försett Hr Åkermans förslag med noter, så voro sådana nödvändiga jemväl för nyssnämnde äreminne, på det att läsaren måtte begripa de förblommerade talesätten. Han satte alltså inunder: ”detta betyder Statssecreterare för Ecclesiastikärender”.
Såsom propos:n nu blifvit skriftligen upsatt med anledn. af del mundtliga förklarande, som H. Ex. Ilr Frih. o. Landtm, förut afgifvit, så torde en eller annan ledamot, isynnerhet de, som afliört diskussionen och icke sä noga genomläsa sjelfva ordalydelsen i den upspikade propos:n kanske vara blottställda för misstag, och jag får derföre vördsamt anhålla att proposm måtte ånyo för Ståndet upläsas. Jag får tillägga, att jag var helt nära att göra misstaget och supponerar derföre alt äfven andra kunna göra det. Sedan i anledn. häraf voter:s-propos:n blifvit ånyo upläst, företogs voteringen och befunnos, vid dess slut, rösterne hafva utfallit sålunda Ja — 17. Nej — 71. Då härefter H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, med förklarande att han, i öfverensstämmelse med en ledamots begäran, ansåge framställningen af de för öfrigt yrkade proposme, hvilka nu borde förekomma, böra ske serskildt för hvarje punkt, hemställde om R. o. Ad. bifölle alt första punkten af ifrugar. afdeln. litt. B lades till handlingarne, blef denna propos. besvarad med ja. G II. 25 380 Den 10 Maj f. m. Uppå sedermera framstälde serskilda propos:r lades jemväl 2:dra och 3:dje punkterne af förevarande afdela, lill handlingarne. Gr Lagerbjelke. Då jag ansåg Const.Utsk:s förslag i litt. B. vara liltkoiuna på eli sätt, som icke öfverensstämmer med grundlagens ordalydelse, liar jag nödgals anhålla om deras läggande lill handlingarne, hvilket nu af R. o. Ad. beviljats, men då jag nödgades göra denna begäran var det endast för den formeln betänkligheten, enär jag i öfrigt anser förslagen vara förljenta af npmärksamhet: men på det att R.
Ridderssapet och Adeln, samt andra Stand »vid inköp af StodS-rgendom, att Huss ägare af hwad Ständ som haldst, owilikorligen ssulle wara underkastade, Skjutsnmgö.brswär, Däksmanshäll och alia andra en sädan egendom tillhörande afgffter och skyldigheter al hw'd namn och beskaffenhet de wara mätte, sa k.m PnsteStändet för Ecclefiastiqve-Statens Boställen, somt de Hus och Gärdar, som de i och för sine Embeten ä stället kjelfwe eller deras Enkor och Barn bebo, sä mycket mindre ätaga sig Skjutsning och BätsmansHW, eller andra Onera, an be hittinkill utojordt, som dr Hus, hwilka af Ecclesiastiqve personer tillhandlas, köpas och agas af en oundwlkelig nödwändighet svr deras innehaswarcs wistande, som Embetseller Tienstemän i synnerhet t Le smärre Skader, hwarcst det oftast ar omöjligt ott genom hyra erhålla boningsstallen, och lärer Wäilvfl. BorgareStändek käckas finna sä mycket mer billigt atk PresteSländer i fädant fall ansett betänkligt att asstä i fräga satte friheter, som Ccclesiastiqv-Staten pä intet sätt yrkadt deltagande uti de Borger» skåpet säsom Ständ, sarskildt^tillerkände rättigheter. Men beträffande de Hus och Egsndommar, som Ecclesiastiqve personer tillhöra i Städene, utan att af dem kjelfwe behvs, finner PresteStändet intet skal, ott för dem göra något förbehåll eller undantag i afseende pä de Onera, som kunna hwars och ens innehafwande Jord Lagligen äläggas. Härom skulle de Neipecllve MedStänden wördsamt och ovänligen underrättas, vr iuxxg. S.D. Wid föredragningen iPrest-Ständet af Riksens Hösivfi..
Det gör härvid ingen skillnad, om sångens föremål, om qvädets rigtning, art, innehåll mera har hvad man kallar en objectif, eller mera hvad man kallar en subjectif, beskaffenhet. Hufvudsaken är, att den urkraft, som för allt Lif är på engång fundament och princip, äfven inom Dikten uppenbarar sig såsom bäggedera; ty förr kan ej Skönhetens sol i sin fulla glans framstråla. Denna urkraft är Personligheten. Men blott så långt, som det Personligas företeelser hunnit subjectift – eller inom skalden sjelf – vakna och förnimma sig, kan han till artistisk skildring gripa de objectiva företeelser deraf, som i verldsoch samhälls-hvimlet möta hans åskådning. Folksångens eller Folkvisans dikt har sin skönhet af den friska lifsverkan, hvarmed nyssnämnda urkraft är der tillstädes på grundläggande och inneboende vis. Men en rikare och högre skönhet uppenbaras, när samma kraft visar sig kunna öfverstiga denna grundläggning, eller skapa såsom utvecklad och fullherrskande. Det yppar sig då slutligen, att också den från denna ståndpunkt utgående syftningen leder till enfald: ty enfald är all äkta bildnings mål och fulländning. Men denna enfald har en föregående stor konstrikhet till förutsättning; så att det högsta, hvarmed den äkta bildningen fullbordas, är inom det Skönas område det samma, som inom det Sannas: vishetens oskuld. Vi få således ej beklaga, att i Sverige, liksom annorstäds, den omedvetna eller åtminstone knappt halfmedvetna fägring, som utmärker vår medeltids menlösa Natur-diktning, omsider nödgades lemna plats för en sträfvan, hvars alster länge illa – och i det längsta blott svagt – ersatte, hvad de undanträngt. Vi få ej glömma, att denna sträfvan syftade till Konst-diktning, eller till en svensk Poesi såsom Konst. Genom den förra var det stora steg taget, att i Sverige ett skaldskap uppkom, som sjelfständigt lifvades af en ny personlig verklighet och innerlighet, samt i kraft deraf lösgjorde sig från den höglärda onaturen af de sednare Islands-mästarnes tvångslagar.
Klinckowström, Rudolf: Sedan R. o. Ad. på de af Hrr Huss och Fåhraeus anförda skäl afslagit Utsk:ts i punkten 2, med anledning af enskild motion, gjorda hemställan, anhåller jag att samma beslut måtte fattas i afseende å följande likartade punkter. Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på afslag derå, som med ja besvarades. Utsk:ts hemställan bifölls. 5:te punkten. Hr Huss, Magnus: Under åberopande af de skäl, jag vid behandlingen af en föreg:de punkt anfört, får jag anhålla att R. o. Ad. ville afslå Utsk:ts ifrågav:de hemställan. Frih. Cederström: Rudolf: De skäl, som vid mer än en föregående punkt blifvit anförda för afslag å hemställan om afstående af kronans rätt till danaarf, har jag trott mig böra lemna i sitt värde, och ingår nu icke vidare i pröfning af dem; men beträffande denna punkt, synes mig dock tydligt, att R. o. Ad. borde bifalla hvad fjtsk:t föreslagit. Förhållandet är nemi., enligt hvad vi af Utlåt:t finna, sådant, att den i nu föredragna punkten omförmälda enka, enligt det under edlig förpligtelse afgifna skriftliga intyget af tvenne personer, tillkännagifvit sin yttersta vilja vara, att hennes qvarlåtenskap skulle tillfalla en i Södertelje befintlig flickskola, men hon, som förmodligen icke varit hemmastadd i de af lagen föreskrifna formaliteter, har icke vid testamentets upprättande iakttagit att båda vittnena voro samtidigt tillstädes, utan för hvardera af dem vid särskilda tillfällen tillkännagifvit besagda sin yttersta vilja; hvarefter hon aflidit, elterlemnande en behållning af 447 rdr 62 öre, som nu skulle utgöra danaarf.
Jag vill icke gå så långt, som Hr Gripenstedt gjort, i beräkning af rätta förhållandet mellan tullen å rå-socker och raffinad, emedan jag tror att, om man satte detta förhållande till 9: 10, så skulle intet sockerbruk i Sverige kunna existera, i anseende till de särskilda omständigheterna med längre förlagskapital o. s. v.; men då enl. Utsk:s förslag det belopp, som Hr Gripenstedt kallat ett premium, upgår till 3 öre, är detta lika mycket som i Danmark, och mera än i mångå andra länder; och således torde man kunna antaga, att socker-raffinadörerne skola komma att stå sig ganska godt. — Till representanterne har blifvit utdelad en p. m., hvars syfte är att ådagalägga, att i Belgien och Holland finnes en exportpremie af 4£ öre Rmt för hvarje <t(. som utföres, hvilken således skulle motväga införselstullen här, samt med den af Ulsk. föreslagna låga tull sätta de Svenska fabrikerna i fara. Denna drawback har linder flere år utgjort en omtvistad gåta. För att lösa densamma, hafva de, som skrifvit för ett större skydd, framlagt åtskilliga attesterade upgifter öfver utförseln från såväl Frankrike, som Holland och Belgien. Dervid får jag anmärka, att från det förstnämnda landet går icke något raffinad-socker till det norra Europa, utan mest till Algerien och Italien. I afside å Holland åter, hvars export upgifves till 120,000,000 som skulle sätta den Svenska fabrikationen i fara, så är det kändt, att det mesta socker, som der tillverkas, är afen mycket underordnad, qvalitet och går mest till sockerpannorna i andra länder, der denna vara införes tullfritt. — Dessutom, om Holländska Regeringen skulle gifva ett premium af 4£ öre pr <£l., så blefve detta på 120,000,000 <tl. en summa af 540,000,000 öre eller 5,400,000 Rdr Rmt, som Regeringen gåfve raffinadörerne i Den 24 Oktober. 237 ren present.