Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Vi få åska, sade konsuln, då de hunnit fram till " Norreport. — Tror du, sade konsulinnan och betraktade de blåsvarta molnmassor, som hängde öfver hufvudet på dem. Låt oss vända. De gjorde helt om. Regnet började falla i stora droppar. — Ah, min kappa blir förstörd, jemrade sig konsulinnan. Vi ha inga paraplyer med oss och hinna inte hem. — Låt oss gå in på kaféet så länge. — Ja, låt oss.De skyndadé fram, tills de nådde ett ljusgrönt trevåningshus, från hvilket sköt ut en förgyld stång, bärande en skylt med inskriften: Ljungstedts caffé och condittori. Konsulinnan tog i två skutt de höga trappstegen på gatan, rusade in i förstugan, slog upp dörren till höger och trädde leende in i kaféet. Konsuln kom vaggande strax efter, andfådd och förpustad. — Hvad önskar herrskapet? sporde fru Ljungstedt och lade bort Fäderneslandet. — Tag — för — en — krona bakelser, stönade konsuln — och en flaska champagne af Pommery &amp; Greno ’ s torra Carte Blanche. Konsulinnan knep konsuln i armen och hviskade: — Inte champagne — öfverflöd! — Det är ju vår bröllopsdag, sade konsuln och såg på henne med ett ömt leende. — Ar det inre rummet ledigt? sporde konsulinnan. — Ja — var så god och stig in, sade fru Ljungstedt Konsuln förde undan den purpurröda, utfälda gardin, som skilde butiken från det inre rummet. * &lt; Det var halfskumt der inne i det lilla smala kabinettet. Eftér ett långt dröjsmål kom fru Ljungstedt med ett fat bakelser, två spetsglas och en flaska Carte Blanche, sec. Champagnen serverades. När gardinen väl fallit igen efter fru Ljungstedt, höjde de glasen, i hvilka skummet böljade sjunka, och skålade. — Det var då väl, att vi kommo hit in, utbrast. konsulinnan, ty se hur det ösregnar!
De några dagar hon ämnat tillbringa på Abbey-Hall voro tillräckliga att närma henne och Lucy till hvarandra och den sednare ville ej höra talas om, att hon skulle fullfölja sin plan att så snart lemna slottet. Sålunda förflöto några veckor och den gamla tanten och den unga baroneten talade ännu icke om någon afresa. Lord Suffridge hade äfven småningom vant sig vid sina nya gäster, och då han såg huru lycklig Lucy var att få behålla fru Rush, förenade han sina böner med hennes. Dessa några veckor hade, utan att några vigtiga händelser inträffat, likväl medfört förändring i många förhållanden. Den unge Edvard tycktes ha blifvit så intagen uti Lucy, att han vid hvarje lägligt tillfälle sökte öfvertala fru Rush att förlänga vistelsen på slottet. Det har redan blifvit sagdt att han hade ett intagande utseende och att man lätt kunde misstaga sig på hans inre värde, och ändock kände Lucy en instinktlik motvilja för honom. Hon arbetade visserligen emot dessa känslor, som hon ansåg vara högst oriktiga att hysa mot en person om hvilken hon ej visste något ondt, men hon kunde dock ej öfvervinna dem. Hennes fader, som de första dagarne synts dystrare och svårmodigare än förut och alltjemnt följt Edvard med sina förfärade blickar, hade småningom vänjt sig vid hans åsyn och visade sig nu vänligare emot honom än man kunnat vänta. Lucy, som på allt vis inom dessa gamla murar sökte sprida trefnad för sina gäster, hade nu en jemn sysselsättning, hvilken långt ifrån att vara den hon önskade, likväl utgjorde en näring för hennes tankar. Hon hade ofta långa samtal med sin tante, hvilken förstod hennes längtan och sträfvanden, och gerna ville utfinna en plan för att rycka henne bort ifrån detta ensliga dystra lif. Edvard Glithinghams känslor voro ej en hemlighet för den goda frun, som redan drömde om att på detta sätt få se sin önskan uppfylld. Det händer ofta att gamla fruar, som blott minnas de stunder af glädje de upplefvat då de älskade och drömde om lycka, icke anse sig bättre kunna bevisa sin kärlek till en ung flicka, än genom att söka förena henne med en ung man, som de tycka borde passa för henne.
Dessa tabeller utvisa klarligen, att antalet af lärjungar vid seminarierne ouphörligt aftagit, isynnerhet vid vissa af dem; och jag frågar då, om det väl kan vara skäl, att fortfarande underhålla en så splittrad verksamhet? Kan det vara skäl, att pä så många skiljda ställen vidmakthålla anstalter, som med så litet intresse omfattas? Vore det icke bättre att på färre punkter koncentrera lärare-serainariernes verksamhet; alt bättre aflöna de vid dem anställde lärare, hvarigenom ökade fordringar kunde å dem billigtvis göras, och likaledes kunskaper hos almogen kunde beredas, icke mera vidsträckta, än nu, men mera grundliga; äfvensom att genom beredande af bostäder för lärjungarne åstadkomma en bättre upsigt öfver deras lefnadssätt, än nu kan vara förhållandet, då lokaler till bostäder icke äro vid seminarierne afsedde? Jag kan således icke annat än instämma med Gr Liljencrants uti det af honom framställda yrkande om ålerremiss af ifrågavar:de del utaf Betänk., och jag lägger dertill jemväl för min del den uttryckliga anhållan, att Ekon.-Utsk. ville i pröfning laga det onekligen förtjenst fullt affattade Betänk., som i ämnet afgafs utaf sistl. Riksdags Ekon.Utsk. Jag finnér för öfrigt visserligen att motionärens framställning uti flera andra hänseenden har sina olägenheter och jag kan således icke obetingadt yrka på dess antagande; men det har alltid varit vederbörande Utsk. medgifvel, att då motioner i allahanda syftningar afgifvas, derutaf utvälja hvad Utsk. anser vara det bästa och derom till R. Sl:r göra hemställan. Jag anser således icke någon svårighet i formelt afseende för Ekon.Utsk förefinnas, att, i likhet med sista Riksdagens Ekon.Utsk., taga frågan i sin helhet uti betraktande, och jag tror att förhållandena nu tala vida högre, än då, för aflåtandet af ett sådant förslag, som nyss är åberopadt.
Den io Juni e. m. efter iocala förhållanden må i samråd med Konungens Bcf.- h:de uppgöras; att med hållskjutsens indragning äfven försvinner resandes rättighet att på nugot ställe erhålla hästar på annat sätt, än som nu tillgår vid de stationer, der endast reserv finnes; att, till förekommrnande af den olägenhet, som på vissa orter nu skall inträffa, att då den resande vid en station icke genast erhåller skjuts, hvilken som helst äger att honom fortskaffa, hvarigenom den i tur varande reserv-skyldige ofta en längre tid, än som vederbör, hålles i ovisshet om bildning, och således är hindrad att sig ifrån hemmet med hästarna aflägsna, författningen, som sådan skjutsning tillåter, måtte förändras, så att hvar och en i sin tur kommer att skjutsa; att till vinnande af nödig controll derå, att den vid gästgifvaregården etablerade skjutsningsturen iakttages, och de missbruk, som i delta afseende ofta öfverklagas, må kunna motverkas, Konungens Bef:h:de anbefalla, att vid gästgifvaregårdarne skall för hvarje månad föras en budningslista, hvarmed länsmännen vid deras visitationer skola jemföra den ordning, som emellan de skjutsande är uppgjord ; och slutligen att, till afskaffande af de med skäl öfverklagade osedligheterna vid gästgifvaregårdarnn, den i 1766 års K. författning gästgifvarne lemnade befrielse ifrån att vara försedde med brännvin måtte förbytas till ett förbud af dess tillhandahållande, samt att skjulväsendet för öfrigt, så till lega som annat, tills vidare blifver oförändradt. Må man af hvad jag haft äran anföra icke draga den slutsats, som skulle jag med min röst vilja sätta mig emot all hufvudsaklig förändring i vårt skjutsväsende; då ett förslag framlägges, hvarigenom allmän nytta och gagn vinnes, skall jag så väl af pligt som böjelse rösta för dess antagande. Gr. Lewenhaupt, Patrik, uppläste följande anförande: Ehuru jag hufvudsakligen biträder Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk:s betänk.
En gul eller grön gummislang, som föreställer stjälken och kan fås hos modisten, fästes vid bladet; däri instickes en stark ståltråd, som håller bladet uppe. Man aftager stjälken till önskad längd och böjer den samt fäster vid dess ända en klämmare, så- dan som användes till moderna släpupphållare. Denna kniper till, om ljuset och håller skärmen uppe. Noga ses till att stjälken ej är för kort, s å att fara blir för eld. Ett par neckrosknoppar fästas vid bladet. Man kan i stället för blad använda rosor af rödgult siden eller getingar med gul o c h svart sammetskropp och vingar af gul gas med glitter o. s. v. i oändlighet.^ Dicken. Pappas ordensväska. Herrar, som tillhöra något ordenssamfund, bruka tycka om att ha en vacker väska att däri förvara sina dekorationer. Af violett sammet gör man en väska, 22 cm. lång, 17 cm. bred, med öfverviken klaff på hvilken man broderar monogram och något ordensemblem, exempelvis frimurarnes r ö d a " malteserkors, o m väskans mottagare är » murare ». Väskan fodras med hvitt siden. Dicken. Morfars pepparnötter. Man tager en tom cacaoburk af största dimension, målar den helt med aspinalfärg, klipper sedan ut svarta figurer (lustiga silhuetter kan man finna i gamla tidskrifter), som med gummi påklistras, hvarefter det hela öfverstrykes med kopalfernissa. Sedan bakar man riktigt rara o c h möra pepparnötter, hvarmed burken fylles. Obs. Det är nödvändigt, att pepparnötterna äro så möra, att de smälta i munnen, hvarför följande säkra beskrifning meddelas: 211 gr. brunt farinsocker smältes väl öfver elden med ' / 3 liter god brun sirup (den får ej vara besk), några droppar cedro-essens samt 1 matsked finstötta kardemummor iröras. 6 strukna teskedar hjorthornssalt, upplöst i en matsked vatten, tillsattes. Därefter iblandas 5 äggulor, en o m sender, 5 matskedar tjock grädde samt 10 matskedar smält buljongsflott af bästa beskaffenhet.
Adis ovilkorliga pligt, att deröfver besluta, men då tulllaxe-förslaget icke är föredraget, utan endast föredragning skett af 3:ne riksdagsmäns motioner derom, ätt gamla tulltaxan skulle oförändrad bibehållas, och denna fråga således utgör ett helt för sig utan, egentligt sammanhang med Bevilln.Utskis tulltaxe-förslag, sä lärer också denna fråga kunna komma under pröfning och ingenting hindrar R. o. Ad. att, om Utskis utlåt, röride dessa motioner vare sig med eller utan votering besluta. Jag anhåller säle - Den i Juni f. m. •, 471 des, ali Hr Frih. o. Landtm, täcktes till Siandet göra propos. på del förslag, som Frih. Palmstjerna framställt, emedan jag anser det vara grundlagsenlig! så att icke, hvad Hr Frih:n o. Landtm, yttrat, ang:de innehållet af 54 § Riksd.Ordn. på detsamma eger någon slags tillämpning; ty der handlas om en enda fråga, hvilken icke är skiljd i några delar och således lärer den åberopade §:u på sätt jag nyss haft äran nämna, icke här vara tillämplig. Hr Gripenstedt, Joli. Aug.: Det är olvifvelaktigt ganska rigtigl, ali man eger rättighet att yrka delning i ett ämne, så att del blifver punktvis föredraget. Om således någon här hade yrkat, alt hela taxan skulle i sin helhet föredragas, sä tror jag att ett sådant yrkande icke kunnat bifallas derest någon annan yrkade föredragning punktvis. Då emedlertid den första punkten i betänk, innefattar ett beslut om saken i sin helhet, så tror jag icke att den omständigheten, alt möjligen eli sådant beslut prejudicerar de följande punkter, hindrar att man kan fatta ett beslut i anledn. af den framställning, som Utsk. gjort uti den 1 punkten, ty del tror jag lemligen ofta förekommer att ett beslut i en punkt utfaller så, att åtskilliga andra punkter förfalla. Min lanke är således den, att det icke strider emot formen alt denna punkten framslälles och att R. o. Ad. deröfver fatlar det beslut, som deni för godt synes. Detta i afseende på formen.
St:r, att på samma gång förbudet mot enskilda theateranläggningar uphäldes, ett slags band borde läggas på dem medelst censur. Detta förslag uptogs af Hr von Hartmansdorff, som ledde beslutet på detta rum derhän, att förslaget om förbudet blef 500 I)eii 30 November f. m. afslaget, men det om censuren af It. o. Ad. oell sedan af de andra Stånden bifallet. Det var på detta sätt, som censuren upkom, och det är nu den, som Hr Dalman vill hafva uphäfven. Jag tror att frågan, sådan den nu är, snarare är en lagstiftningsfråga, än en ekonomisk, ehuru jag visst icke vill påstå, att icke K. M. hiden som ensam bör kunna afgöra densamma, emedan K. M. ensam genom ett cirkulär påbjudit censuren. Men det oaktadt tror jag dock, att frågan nu är af annorlunda beskaffenhet än år 1834, och detta af det skäl, att det vore mera lämpligt, om LagUtskit i främsta rummet finge behandla den, men att detta Utsk. sammanträder med Ekon.Utskit, i fall sådant anses erforderligt, för att få reda på de förhållanden, jag nu ur minnet uprepat. Jag anhåller således att motionen måtte remitteras till LagUtskit, Sedan öfverlaggningen härmed ansetts afslutad, framställde H. Exc. propos. å remiss af Hr Dalmans förevide motion till LagUtskit, och då denna propos. besvarades med blandade ja och nej, förklarade H. Exc. sig hafva funnit ja öfvervägande. Föredrogs Gr. Anckarsvärds, Garl Henrik, d. 26 dennes på bordet, lagde motion, angide offentliga föreläsningars hållande i hufvudstaden öfver vetenskapliga ämnen, samt om beviljandet af statsanslag dertill. Hr Cederschiöld, Gustafi Den af Gr. Anckarsvärd väckta, nu föredragna motion är af vida större betydelse, än hvad vid första ögonkastet framstår. Förslaget innebär uti sig fröet till en utbildning och utveckling af samhällets ädlare krafter.
Med anledning af de förfalskningar och efterapningar af landets gångbara pappersmynt, som så ofta egt rum, samt den stora våda för det allmänna, en så - Banko-Utskottets Utlåtande, IS;o is. 7 »Ian osäkerhet medför, har hr von Knorring E. O., uti en hos högloft. Ilidderskapct och Adeln väckt, samt till Utskottets behandling hänvisad motion, föreslagit, alt Rikets Ständer måtte utsätta en belöning af SCOt) R:dr banko för den, som inom deri 1 Juni 1852 till Rikets Ständers bank inlemnar prof på ett mot efterapning mera betryggande sedelmynt, än det nu gångbara, under följande vilkor, nemligen: alt hvarje läflaude skall utföra 2:ne fullständiga prof, det ena för tryckning i kopparpress och det andra för tryckning i boktryckarepress, med iakttagande, att stämplarne blifva så utförda, att tryckningen kan verkställas enligt den förstnämnde methoden, utan större kostnad, än sorn vid tryckningen af sedelmynt i England eller Amerika eger rum, och enligt den sednare för lika billigt pris, sorn del, hvartill de i Bankens tryckeri utförda nya privalbanks-sedlarne lemnäs; att till utrönande af hvilket prof vore mot efterapning mest betryggande, det skall stå hvar och en af de täflande fritt att, inom den 1 Januari 1853, eftergöra hvarandras prof i sin helhet, då det prof, som beftnnes svåirast att eftergöra, belönas med det utfästa priset, 8000 R:dr; att Banko-fullmäktige, för bedömande af de sålunda eftergjorda profven, ega att utse en kommitté af sakkunnige mån, hvilkas utlåtande skall vara fäldt inom den 1 April 1853J, samt att, så snart pris-summan blifvit utbetald, den belönade skall vara ovägerligen förbunden att till Banken, utan vidare ersättning, aflemna fullständig skriftlig förklaring öfver sin method, att, vid tillverkningen af sedelmynt gå tillväga.
Medelst skrifvelse den 15:de sistlidne Juni har Direktionen öfver Serafirner-OrdensLasaretlet hos Eders Kongl. Maj.-t i underdånighet anhållit, att, då för den allmänna sjukvårdens vidmakthållande, fortfarande åtnjutande af det genom Nådiga Brefvet den 3 December 1828 nämnde Lasarett tillförsäkrade anslag, stort 10,000 R:dr, är oundgängligen nödigt, samt anordningar för en af behofvet påkallad utvidgning af sjukvården vid Lasarettet icke kunna eller böra vidtagas, utan att säkerhet finnes för Inrättningens framtida underhåll, Eders Kongl. Majit* må täckas, med afseende å det stora gagn så väl landet i allmänhet, som Stockholms stad isynnerhet njuter af Serafimer-Lasarettet, både såsom sjukvårdsinrättning och undervisningsanstalt för yngre läkare, bos Rikets snart sammanträdande Ständer i Nåder göra framställning derom, att det anslag af 4,300 Ridr årligen, som, i stället för förloradt bidrag af Finska Tolagsmedlen, blifvit, genom Rikets Ständers underdåniga skrivelser den 20 Oktober 1848 och den 22 September 1831, Lasarettet beviljadt för tiden af då uppgjorda Statsregleringar, måtfe fortfarande tili detsamma få utgå och såsom ordinarie anslag blifva för Lasarettets underhåll å stat uppfördt, utöfver de från äldre tider, till ersättning för Lasarettets andel af tullen å tobak och lotterimedlen, å Åttonde Hufvudtitein anvisade 5,500 Ridr. Med stöd af de skäl, Direktionen för sin underdåniga framställning åberopat och då de förhållanden, hvilka vid näst föregående Riksdagar föranledt det ifrågavarande anslagets beviljande, ännu fortfara, anser jag mig böra underdånigst hemställa om Nådigt bifall till Direktionens anhållan i så måtto, att Eders Kongl. Majit behagade hos Rikets Ständer föreslå, det berörde anslag må till samma ändamål under nästa Statsreglerings-period utgå. med enahanda belopp, 4,500 Ridr om året. 24 Kungl. MajUs Nåd.
Fullmäktige erhålla rättighet att höja räntan till 3 procent för medel, som insättas på viss tid elier att lyftas viss tid efter uppsägning,” dels ock ”att då räntan af Fullmäktige nedsattes, sådant må kunna ske särskildt i Stockholm eller något eller några af Låne-kontoren,” samt åt Banko-Utskottet uppdrogs att föreslå den förändrade redaktion af punkterna littera d och f, som lill följe af dessa tillägg erfordrades. 7:o. 55:te punkten bifölls, med den förändring, att slutmeningen: ”med åliggande” etc. i mom. littera b och ordet jemväl i mom. litlera c uteslötos, och deremot infördes ett nytt 260 Prot.-Utdrag den 17, 19 och 21 Juni 1854. moment littera e af följande lydelse: ”att vederbörande Direktioner åligger, att till kassakreditiv derutöfver anvisa den del af fonden, som icke erfordras till diskontering och utlåning, dock under förbehåll att sådan anvisning återtages, derest ansökningar om diskontering dertill föranleda.’’ 8:o. ' 59:de punkten bifölls, med den förändring af 3 morn., att slutmeningen: ”med åliggande” etc., i l:sta punkten och ordet jemväl i 2:dra punkten uteslötos och deremot infördes en 4:de punkt, innehållande: ”Vederbörande Direktioner åligger, att till kassakreditiv derutöfver anvisa den del af fonden, som icke erfordras till diskontering och utlåning, dock under förbehåll att sådan anvisning återtages, derest ansökningar om diskontering dertill föranleda.” 9:o. 71:sta punkten bifölls, med undantag deraf att, i fråga om 2 morn., de i l:sta punkten upptagne summorna af 2,100,C00 och 4,600,000 R:dr förändrades, den förra till 1.100.000, och den sednare till 3,600,000
Skulle dä R. o. Ad. söka alt påtruga BorgareSl. en inrättning, för hvilken öfvertygelsen ännu icke hunnit stadga sig inom sjelfva detta Ständ; en förändring, som af BorgareSl. möjligen anses såsom kränkande dess välfängna privilegier, hvilka äro af 1 14 § Reg.F. försäkrade? Iden saken, huruvida denna fråga verkligen är privilegii-fräga eller icke, den hunnar jag derhän; nog af, en stor del af BorgareSl. anser den såsom sådan och slående under del skydd, som 114 § lemnar. Jag frågar med hvad skäl R. o. Ad., isynnerhet efter hvad för icke länge sedan förefallit i en dess egen angelägenhet, skulle tillåta sig att besluta annorlunda, än BorgareSt. beslutat? Jag för min del kan icke förena ett annat beslut med milt samvete, min öfvertygelse. L)ä äterremiss af belänk. N:o 1 17 var i fråga, hade jag äfven äran att för il. Slåndet yttra några ord, och jag sade dä, att K. M:s höga afsigt tvifvelsutan vore den, alt pä öfvertygelsens väg vinna BorgareSbs eget bifall lill den föreslagna förändrade inrättningen af tolagen. I hopp, att genom en äterremiss möjligen kunna medverka till eli sådant resultat, biträdde jag äfven denna äterremiss; helt annat är, när R. o. Ad. skall fatta sitt beslut. Afven med den mest afgjorda öfvertygelse om riktigheten af den k., propos. och om lämpligheten af bifall till densamma, nödgas jag nu likväl, med afseende pä BorgareSbs välfängna rätt, rösta deremot och för bifall till Utsk:s betänk. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag anhåller att fä instämma med Frih. Palmstjerna, Nils. Jag anser R. o. Ad. böra under sakens nuvar. skick vara högst nogräknad!, alt icke fatta något beslut, hvarigenom BorgareSt. skulle kunna anse detta Ständ hafva (rädt BorgareSbs förmenta privilegier för nära.
Och det kommer nu derpå an, huruvida icke, i det skick saken sålunda kommit, samt då här skulle blifva fråga om, att antingen väl icke i sale, men blott i anseende till tiden för verkställigheten, lemna ouppf ylldt ett formelt, tillförne aldrig tillämpadt, stadgande i Riksdagsbeslutet, eller ock alt veterligen afvika lian den förut följda rätta tillämpningen al' Riksdagsordningens föreskrift om ny distrikt-fördelnings uppgörande endast till grund för blifvande riksdagsmannaval, det ju ej tilläfventyrs skulle hafva ansetts mera klandervärdt, än det nu inträffade förhållandet, derest Kongl. Kollegium, oaktadt de den 31 sisllidne Augusti till viss dag i September utsatte riksdagsmannavalen ändock kunde ske tidigare, än sorn vid någon förutgående riksdag ägt rum, i stället skulle hafva, vid ena eller andra valförrätningen, förbisett någon af de i Riksdagsordningen stadgade grunder för utöfningen af vederbörandes valmannarätt endast och allena för att kunna efterkomma det här 4 Bil. till R. St. Justitic-ombudsrnans Embetsberättelse den 15 Nov. 1847. förut omnämnda formella stadgandet uti 1845 års riksdagsbeslut; hvilket sistnämnde dock ingalunda, såsom Riksdagsordningen, är af grundlag s-natur. Skulle det åter invändas, att det på Kongl. Kollegium hade berott, att söka undvika den nu ifrågakomne konflikten emellan gamla och nya val-distrikternes tillämpning vid de särskilda valförrättningarne derigenom, att revisorsvalet inom 4:de bruks-distriktet blifvit utsatt t. ex. en månad tidigare, än som skedde; så måste med afseende härå först anmärkas, att dels den sedermera i sjelfvaverket uppkomne kollisionen emellan båda valen, sorn borde ske efter olika distrikt-indelning, icke gerna kunde af Kongl. Kollegium 5 eller 6 månader före riksdagen beräknas, dels äfven, alt Kongl. Kollegium icke ens rätteligen var .befogadt att ingå i författning om utsättande af val till statsrevisionen förr, än Kongl.
Af hvad sålunda blifvit upplyst, synes det, rörande Lunds stift samt Halland, vara tillförlitligen utredt; att föreskrifteme angående klockares tillsättande inom der belägna församlingar från äldre tider innehållit åtskilliga inskränkningar i dessas valfrihet dels i afseende på de socknar, som varit belägna nära städerna, dels i afseende på sådane som varit under Konungens eller enskild persons jus patronatus; att denna valfrihet år 1681 blifvit ännu ytterligare inskränkt; att genom 1734 års Kongl, resolution en större valfrihet blifvit församlingarne tillerkänd, men att ordalagens obestämdhet i denna resolution föranledt många olika tankar och tvister angående deras rätta tillämpning; att genom Kongl, brefven af 1820 och 1835 obestämdheten blifvit 1»älven och stadganderne angående klockares tillsättande inom dessa provinser bringade till närmare likhet med dem, som gälla för .det öfriga Sverige, dock med bibehållande för provinserne af deras förmånligare röstberäknings-sätt; att genom 1820 års Kongl, bref ingen större rättighet än förut blifvit lemnad prestmän att komma i fråga till erhållande af klockarelägenheter, men att genom detsamma församlingarne blifvit tillförsäkrade att alltid kunna välja till klockare en person, som ej är prest; att då prestman, som innehar klockarelägenhet, tillika begagnas såsom adjunkt åt kyrkoherden, denne för sådan tjenstgöring lemnar honom särskild aflöning enligt författningarne; att sådan prestman ensam skall aflöna det substitut, som fullgör vissa al' klockarens åligganden, och att, om sådant på något ställe icke sker, detta är ett missbruk, som, då det anmäles, icke lärer undgå rättelse; och slutligen att någon allmän missbelåtenhet med nuvarande stadganden rörande kloc kares tillsättande inom dessa provinser och deras tillämpning icke kan anse* ega rum. Under Allm.