Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De emot Utskottens Betänkande af Herr Noréus och mig gjorde, och detsamma åtföljande, reservationer skilja sig endast i tvänne afseenden. Först deruti, att jag tillstyrkt, att ehvad Den 3 November f m. 11 Bolaget antager, eller icke , de vilkor, på hvilka Staten bör komma Stenkols - verket till undsättning , de hitintills beviljade premierna sko la upphöra med utgången af innevarande år, Den andra skillnaden är den, att jag anser,'att, i händelse Bolaget antager anbudet, och en ny Actie-teckning således vidtager, Bolaget bör få beräkna sig till godo räntan å framlidne Hans Excellence Herr Grefve Ruutbs skuld , från den dag Riksens Ständer i ämnet fattat beslut. Oin Herr Noréi förslag gillas, tillfaller ej räntan Bolaget förr, än betalningen af capitalet är verkställd. Derigenom skulle en förlust kunna till» skyndas Bolaget, hvilken synes mig vara obillig. Skulle åter Riksens Ständer ej godkänna det vilkor af praemiernes upphörande med slutet af innevarande år, kunde det gamla Bolaget möjligen fortsätta brytningen och behålla praemierne, hvarigenom Riksens Ständer med användande af Statens medel bidrogo till verkets förstöring. Herr af Uhr har sjelf i sin afhandling erkänt, att alla premier för öfre kolflötsens bearbetande äro bortkastade penningar. Jag skulle derföre tro dst rättaste vara, att Ridderskapet och Adeln , med förkastande af Be' tänkandet och gillande i allmänhet af Herr af Uhrs förslag , täcktes bifalla de punkter, Herr Noréi reservation innehåller, med tillägg af de tvänne omständigheter, jag föreslagit; emedan, i annat fall, man antingen begår en orättvisa mot Bolaget, eller äfventyrar grufvans förstöring. Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Innan jag inlåter mig i hufvudsaken , skall jag utbe - aa Den 3 November f m. dja mig att få upptaga och besvara åtskilligt af hvad under denna discussion blifvit yttradt. Det har blifvit sagdt, att de Skånska Stenkolen äro af vetenskapsman undersökte, och befunnits vara bättre än de Engelska.
Ser man efter smörets närvar:de pris, så visar den tabell, som komiterade uppgjort öfver markegångsprisen under 20 är 1824—1843, att i Upsala län t. ex. smöret varit uppe 1838 ända till ett värde af 9 r:dr 24 sk., och att medelpriset under de 20 åren varit 8 r:dr 19 sk. 6 r:st. riksgts. Smörprisel är sålunda öfver hufvud taget, nära 4 gånger högre nu än under Gustaf Wasas lid. Det vill med andra ord säga: att, om han, uu der sin regering antagit penuingeränta i sl. f. smörränta, så hade kronan nu blott haft 2 r:dr 8 sk. i st. f. 8 r:dr 19 sk. 6 r:st., eller föga mera än J i behåll af hvarje pund smörränta i Upland. Detta hade skett på 300 år. Förhållandet med spannmålen är alldeles enahanda. På 150 år eller halfva tiden, har säden stigit hälften så mycket eller 2 gånger. Under Carl XI:s tid, på 1680-talet, således för 160 år sedan, uppgjorde han, med åtskilliga landsorter öfverenskommelse om kronotiondens lösen i ond och god tid, råg och korn öfverhufvud till 1 r:dr 16 sk. silfver för tunnan, d. v. s. 5 r:dr 16 sk. riksg:s-mynt. Fördubblar jag detta värde, så får jag ungefär ligen det nuvar:de priset på en tunna hälften råg och hälften korn eller 10 r:dr 32 sk. riksg:s. Medelmarkegångsprisel i Upland under de förutnämnde af komiterade uppgifna 20 åren har varit 10 r:dr 39 sk. riksg:s. Således något mera än dubbelt mot priset i Carl XI:s tid. Också har något mera än 150 år sedermera förflutit. Hade han ej öfverenskomma om penningar, så hade kronan nu, för hvarje bortslutad tunna, haft 10 r:dr 29 sk. 39 Den 31 luli. i st. f. 5 r:dr 16 sk., hvarmed hon nu får åtnöjas.
Maj:l* Varliga Proposition, i\':o S2. sträcktaste inflytelse, enär ett sådant hämmande af den allmänna rörelsen menligt inverkade ej allenast pä staden och kringliggandeort, utan äfven pä närgränsande län, för hvilka Orebro alltid varit en vigtig alfärsplats; a.t.t af de 1,200' brandskadade vore 300 att räkna tili förut fattige eller mindre bergade, hvaremot återstående 900, före branden välmående, kunde till stor del anses vara genom olyckan bringade, om icke pä obestånd, åtminstone för en längre tid ur författning att af blott egna tillgångar anskaffa nya bättre hem åt sig och de sina; att emellertid stadens innevånare, under förhoppning orri understöd af allmänna medel, antagit en ny, efter tidens fordringar på icke blott säkerhet mot större eldsvådor, utan ock sundhet, trefnad och prydlighet, upprättad plan för stadens bebyggande nu och i framtiden; att enligt denna plan, om hvars fastställande särskild underdånig ansökning blifvit gjord, skulle, på sätt bilagde uträkningar visade, till utläggning af gator pelt öppna platser inom den af brända delen af staden, hvilka förut tillsammans utgjort endast 4 tunnland 21 kappland, men hädanefter komme att upptaga en rymd af 12 tunnland 23 kappland, följaktligen erfordras en tillökning af 8 tunnland 2 kappland, som till största delen mäste tagas af dyrbarare tomtplatser, å hvilka kostsamma källare äro uppförda, hvadan denna tomtreglering, efter noggrann uppskattning af värdet, medförde en kostnad af 80,000 Rrdr B:ko, till hvars bestridande stadens innevånare, sorn dessutom måste återuppbygga det nedbrända komminister-huset och för den staden nyligen öfvergångna kolerafarsoten fått vidkännas stora omkostnader, vore alldeles oförmögne.
1 denna mening, sa vidt den ålser uteslutande af stadgandet, att förening endast skulle gälla för tio år, instämde Justitie-rådet Alexanderson, som, till stöd härföre, jemväl åberopade den i Kongl. Kungörelsen den 23 Oktober 1850 följda grundsats; men hvad angår frågan om intecknings-förnyelse yttrade bemäide Justitie—råd, det han trodde sådan förnyelse ingalunda böra göras till vilkor för föreningens bestånd. Föreskrift - Kongl. Maj.ts Nådiga Proposition N:o 123. 17 skrift om föreningens skriftliga upprättande med vittnen och om dess intagande uti något af domstolens protokoll, kunde vara vigtig, såsom medförande en god utväg, att för framtiden bereda upplysning om altalets verklighet och beskaffenhet; men längre syntes de formela fordringarne ej böra gå. Den, som köper landt-egendom, kan på förhand underrätta sig om dess yttre hägnader äro borttagna, och må, när förhållandet befunnits sådant, ej skäligen efteråt framkomma med den klagan, att han saknat anledning föreställa sig en afslutad förening i ämnet. Med förslagets syftemål all bevara skog, syntes det ej eller stå väl tillsammans, att något så skogs-ödande, som alla borttagna hägnaders uppförande ånyo om tio år, skulle kunna framtvingas på grund af glömska att förnya inteckning. Justitie-rådet hemställde derföre, om icke inprotokollerandet kunde ske uti domboken eller lagfarts-protokollet, samt trodde att, derest intecknings-protokollet föreskrifves, ett bestämdt tillägg borde göras derom, att förnyelse ej skall erfordras. Vid 22 §.
Sedan gick Jesus ifrå Jordan igen, full med den Helga Anda, och vardt hafder af Andanom uti öknena; Och frestades i fyratio dagar af djefvulen, och åt intet i de dagar; utan då de ändade voro, sedan hungrade honom. Då sade djefvulen till honom: Äst du Guds Son, så säg till denna stenen, att han varder bröd. Då svarade Jesus, och sade till honom: Det är skrifvet: Menniskan lefver icke allenast af bröd, utan af hvart och ett Guds ord. Och djefvulen hade honom på ett högt berg, och viste honom all rike i verldene, uti ett ögnablick. Och djefvulen sade till honom: Dig vill jag gifva all denna magten, och deras härlighet; ty de äro mig i händer gifven, och hvem jag vill, gifver jag dem. Vill du nu falla ned, och tillbedja mig, så skola de all höra dig till. Jesus svarade, och sade till honom: Gack bort ifrå mig, Satan; ty det är skrifvet: Din Herra Gud skall du tillbedja, och honom allena skall du dyrka. Och hade han honom till Jerusalem, och satte honom uppå tinnarna af templet, och sade till honom: Äst du Guds Son, så gif dig här nedföre. Ty det är skrifvet: Han skall befalla sina Änglar om dig; att de skola förvara dig; Och bära dig på sina händer, att du icke stöter din fot emot stenen. Då svarade Jesus, och sade till honom: Det är sagdt: Du skall icke fresta Herran din Gud. Och sedan djefvulen hade fullkomnat all frestelsen, for han ifrå honom till en tid. Och Jesus kom, genom Andans kraft, in i Galileen igen; och ryktet gick ut om honom i all den ängden deromkring. Och han lärde i deras Synagogor, och vardt prisad af allom. Och han kom till Nazareth, der han uppfödder var; och gick om Sabbathsdagen in i Synagogon, som hans sedvänja var, och stod upp, och ville läsa. Då vardt honom fången Esaie Prophetens bok; och då han lät upp bokena, fann han det rummet, der skrifvet står:
som ej genom fortsatt sjötransport eller direkt omlastning dit afgå, dels ock att det vore hvilket land som helst medgifvet ej allenast att direkte föra varor genom Götha kanal, än äfven att utan tull-afgift upplägga dem vid Götheborg och Mern. Hvad sålunda blifvit anfördt och föreslaget hafva Rikets Ständer tagit i öfvervägande; och som, uppå Rikets Ständers redan vid 1844 och 1845 årens Riksdag hos E. K. M:t i underdånighet gjorda anhållan, det E. K. M:t täcktes utse och förordna en komité af Svenska och Norska män, för att undersöka hvilka ändringar i gällande föreskrifter rörande handelsoch sjöfarts-förhållanderne mellan Sverige och Norrige kunde vara för trafikens äudamålsenliga underlättande rikena emellan af behofvet påkallade, samt derefter uppgöra förslag till Författning i ämnet, en sådan komité blifvit förordnad och jemväl under den 14 December 1846 afgifvet förslag till förnyad Förordning angående Sveriges och Norriges ömsesidiga handelsoch sjöfarts-förhållanden, samt Rikets Ständer, som af detta förslag förskaffat sig kännedom, fullkomligt dela de deri af komiterade framställda åsigter, det tillåtelse bör ega rum att landvägen, lika väl som sjövägen, utföra utländska oförtullade varor från ena riket till det andra, ulan afseende derå om varuförseln rikena emellan för öfrigt i något slags riktning blefve gynnad, enär, i motsatt fall, varuförseln mellan de förenade rikena vore mera inskränkt än mellan länder, som för hvarandra äro alldeles främmande, mellan hvilka eli transito-system nästan öfverallt är gällande; så få Rikets Ständer, i öfverensstämmelse dermed och i enlighet med ofvan fram Expeditions-Utskcltets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 82. 137, framställda förslag, härigenom i underdänighet anhålla, det E. K.
å Bankens fördel ock med ledning sorter emot det vid hvarje tillfälle af af priset å silfver och guld pä utFullmägtige fastställande utvexlingspris, rikes orter, bestämma. ) utan äfven silfveroch guldplantsar, de förra emot 37 fl:dr Runt, motsvarande, efter en kurs af 4 R:dr Runt, 27 mark 12 sk. Hamb. B:ko för hvarje mark finsilfver, kölnisk vigt, som det omyntade silfret, enligt Hamburgerprof, innehåller, eller mot lägre pris, dock icke understigande det i myntbestämningslagen för hvarje Riksdaler i silfver stadgade af 128 sk. Banko eller 4 R:dr R:mt, med tillägg af slagskatten f procent, samt de sednare, eller guldplantsar, efter det vid utvexlingen gällande pris å dukater, likaledes med tillägg af slagskatten tk procent“. I de angående utmyntningen nu gällande bestämmelser, meddelade i §§ 120 med 125, har Utskottet ansett annan hufvudsaklig ändring ej böra vidtagas, än att, då Kongl. Förordningen af den 3 Februari 1855, angående utmyntningen finnes i sin helhet införd framför Banko-reglementet, någon del af samma Förordnings innehåll ej må upprepas i sjelfva reglementet och att då ordnandet af de förhållanden, hvilka omnämnas i 123 §, kan åt Fullmägtiges omtanka öfverlemnas, särskildt reglementerande härom icke synes vara af nöden.
Bx Drotoeollo /l/-r/-c>s /V-rc/rA-r /'cv^-or/c/o/^ /Vid 27. 29 N:o 2^. ä.nli. till Hxsr.-IItslj. 6. 20 ^UA. 1844, lil. l k-. n>. XonA/. d/cc^c/s /Vccc//Z'cr /^/v^lo.5///on //// A/^e/>5 Ä-cnc/en, crnA-ccenc/e ^///cc^A' / F (.V//). 9 L'. //crnc/e/§-Fcr//ren vcrcn/ ^on^/un/n^ o/ve/- Fs / ^//c/e/e?'v^ec^e/v oe/r ^/c/e/n§ /^/'/u//e»/en c/en /6 Oe/oöen //2^ / a/veenc/e ^-c c/en v/crc/Z-crc/e cc/Zc//e/' v/c/ cc///^//^cnA //// n/nc^ev on// 6//ven ^>/oe/c/co/nr^ ^/ott c/en / ^NAnv/c L^on^l^ Naj:t be8lcit i ljäder den 9 December 1818, att den akAikt, benämnd du8 detr3etu8, bviliien, enlind i5 Oa^. Dk8biebninAar vid krämmande Hot.
Posse har dessutom med någon bestämdhet lofvat mig, att jag kommer att stadna i den största minoritet, d. v. s. att jag endast får en rösts majoritet emot mig, och således kan utslaget ej blifva så tvifvelaktigt, som vid voteringen i förmiddags, hvarvid jag hade tvenne rösters pluralitet emot mig. I afseende på Hr Cederschjölds motion tror jag, att den ej är grundlagsvidrig, om den framställes rätt. Den saken har förut varit ventilerad vid flera riksdagar, och i denna sak har Frih. Cederström visat sig conseqvent. Hr Frih. har alltid bestridt R. St:s rättighet att besluta i denna fråga. Vid 1815 års riksdag förklarade Landtm., att lian ej kunde medgifva Ståndet någon beslutande-rätt om inbekommande från Constit.Utsk. af handlingar i anmärkntsfrågor; men uppå anhållan af afl. Gr. v. Schwerin, att Landtm, måtte till R. o. Ad. framställa propos., huruvida Ståndet ville gifva Constit.Utsk. tillkänna sin önskan att erhålla de och de handlingarna, trodde Landtm, sig kunna göra denna propos. och den biträdde äfven Ståndet. Genom ett beslut, att sådana handlingar skola Ståndet meddelas, skulle Tryckfrtslagen trädas för nära, och derå tror jag ej, att någon Talman kan meddela propos. Men på det sätt motionen af Hr D c ii 3o J u n i e. m. Cederschjöld blifvit framställd, är den grundlagsenlig; och jag anhåller, att den, äfvensom discussionen derom, må få hvila på bordet, på det vi ej mätte få ännu en tredje formfråga under denna discussion. Hr Cederschjöld: Oaktadt min motion blifvit begärd på bordet, anser jag mig likväl böra nämna några ord till dess försvar, då tvenne värda ledamöter bestridt densamma.
Det är ju naturligt, alt den äldre, som slutar i skolan, börjar i gymnasium. Månne lättheten för öfrigt är så stor, som Ulsk. föreställt sig, att centralisera de gamla skolorna? 1 vidsträckta stift, t. ex. der det nu finnes flere skolor och der allmänheten icke vill hafva allt för lång väg till undervisningsanslalterne, utan derföre söker de närmaste, huru vill man väl der förlägga undervisningen till ett enda ställe? För att ytterligare lala om de 2me slagen af uppfostringsanstalter, är jag lifligt öfvertygad derom, att den nya Elementarskolan är en lycklig tanka och väl utförd. Jag har icke alltid varit af detta tänkesätt —tvertom; men det är nu mer än ett år sedan jag sjelf sökte för mina söner vinna inträde i denna skola, och delta är ju det största loford jag kan gifva en läroanstalt, som jag dock anser ännu icke hunnit ådagalägga fullständiga prof på ett afgjordt företräde framför den gamla skolan. Men om äfven erfarenheten vore gifven till fördel för den nya Elementarskolan, är det derföre sagdt, alt inympningen af denna skolas arbetssätt skulle vara lämplig på den gamla skolan? Anlagom äfven att så vore, så har åtminstone Ulsk. icke uppgifvit sältet huru öfvergången skall ske frän den gamla till den nya skolan; och innan en plan härtill är gifven, kan jag för min del icke tillstyrka antagandet af det förslag, som Ulsk. här framställt, som innebär en proscription af den method, sora. i århundraden varit följd vid Sveriges elemenlar-undervisningsverk. A andra sidan, hvad angår de gamla undervisningsverken, sä synes Utsk. hafva antagit, att den princip, som i deni finnes, är oförenlig med lidens kraf. Detta anser jag likväl ingalunda vara gifvet; tv sjelfva ideell kan vara riktig och tillämpningen tarfva förändring. Principen är någonting helt annat än utförandet.
Om de för Blekinge Län i afsende på svedjande gifne föreskrifter således, å ena sidan, innebära en inskränkning i de för Riket i allmänhet derom gällande stadganden; så innefatta de, å andra sidan, jemväl en utvidgning af svedje-rätten, enär svedjande inom Blekinge är tillåtet å alla egor och således filven å sandmo samt bergaktig och stenbunden mark, endast bok icke finnes der växande; och då det för Rikets öfrige Provincer stadgade förbud emot svedjande grundar sig på markens beskaffenhet och dess otjenlighet till svedjande; så finnes bokskogens skyddande utgöra grunden för de inskränkningar, som svedje-rättens utöfning inom Blekinge är underkastad. Då likväl nu egare af frälsejord, genom i8o5 års Kongl. Förordning om skogarne i Riket, blifvit bibehållne vid deras rättighet att efter eget godtfinnande använda deras enskilda skog och Krono-Skatte-hemmansegare, enligt 3a § i samma Kongl. Förordning, blifvit tillagde en fri egande och dispositionsrätt öfver så väl bok, som andre bärande träd, med undantag endast af ek, samt egare af krono-skatte-hemman, berustade säterier och stadsjord af kronoskatte natur, genom Kongl. Brefvet den 9 Juni i83i, jemväl erhållit tillstånd att till sig lösa å deras egor växande ekeskog; alltså och enär grunden för den inom Blekinge Län i förevarande hänseende gällande special-lag således upphört, efter det vården om bokskogen, som dermed afsetts, blifvit till hemmansegarne sjelfve öfverlemnad, samt markens beskaffenhet och icke det derpå växande trädslag synes så väl inom Blekinge Län, som Rikets öfriga Provincer, böra utgöra den enda naturliga grunden för förbud emot svedjande; anse Utskotten sig desto heldre böra understödja motionärens förslag, som derigenom skulle vinnas enhet uti lagstiftningen, och Blekinge således, i afseende på svedjerätten, ställas under samma lag, som gäller för Rikets öfrige Provincer; hvadan Utskotten alltså vördsamt hemställa: 12 Lagsamt Allm.
Men om det ock vore en obestridlig sanning, att den öfverdrifna bränvinsproduktionen hufvudsakligen medverkat till berörde sedeförderf hos nationen och deraf följande brott, och att landets ekonomiska välstånd på sednare tider icke gått framåt, utan tillbaka, så vore den erfarenhet icke mindre grundad, att icke husbehofsbränningen, utan de stora bränvinsfabi ikerna med deras konstapparater frarnbragt det öfverflöd af bränvin, som nu öfversvämmade landet. Om man nemligea tänkte sig tillbaka före den tid» eller 1823 års riksdag, då rättighet gafs att genom konstens uppfinning förstora bi än vinstillverkningen i möjligen högsta grad, så erinrade man sig» att bränvinet då hade mera värde och nyttjades mera sparsamt och med större måtta bland den arbetande klassen, än nu, då det nästan gällde intet och vore lättare åtkomligt, äfven för den mest obemedlade. Bondeståndet ansåg det icke heller kunna med skäl bestridas, att den före nyssnämnde tid, i ordets rätta bemärkelse, bedrifna husbehofsbränning ▼arit gagnelig ej mindre för den större än för den mindre jordbrukaren, eller åtminstone att denna näring intill den tiden stod väl tillsammans Kongl. Mnj:ts NArl. Proposition, N.o 26. 3 mod m klokt inrättad ladugårdsskötsel, hvarigenom landels uppodling i lietydlig män befrämjades. Då nu förhållandet beklagligen vore annorlunda, sv nies det vara hög tid att rätta de misstag, som blifvit begångna. Sättet härför ansåg Bondeståndet endast vara alt afskaffa all fabriksbränning med större pannor och apparater, hvilken fabriksbränning numera ul g jorde en kräfta icke allenast för fabrikanterne sjelfve, utan för hela landet, då deremot, 0111 den ifrågavarande näringen endast med enkla redskap, under stränga kontroller, med inskränkt till verkningstid och en måttlig beskattning finge utöfvas, de mest välgörande verkningar deraf snart skulle visa sig.
Dessutom fick man höra vacker mässning o c h en väl genomförd extern porerad predikan. Det hela gaf i alla afseenden det bästa intryck. Således att använda sina feriedagar till en tripp till Älfkarleby, det är en liten angenäm resa, s o m jag tror ingen skall ångra att hafva företagit. Till traktens behag kan också nämnas, att vägarne äro förträffliga för velocipedåkare, släta o c h jämna s o m golf, samt att man har nära till Skutskärs stora sågverk o c h staden Gäfle. Jag vill n u blott s o m en bekräftelse på hvad j a g sagt till slut låna några ord ur den beskrifning på fallen, s o m står att läsa i Turistföreningens årsskrift för 1896. » det v o r e fåfängt att m e d ord beskrifva detta väldiga natursceneri. På aftonen hade vi tillfälle att se månen öfver mellanfallet. Den brusande forsen blef en glittrande silfverflod o c h skummet o c h stänket liknade gnistrande pärlor o c h juveler. Det var ett trolskt ögonblick, som aldrig kan förgätas. » premierlöjtnant. blef fordrad Sitt K KVINNOBILFÖR IDUN AF BIRGER förflutna, sedan ett af vårt århundrades stoltaste skådespel g i c k öfver världshistoriens hetsstriden t i l j o r: den ungerska 1848 — 49, denna ärorika fristrid, s o m slöt så olyckligt, m e n ur hvars b l o d s å d d d o c k sedermera uppspirat t i s k a frihet den Habsburgska I än Ungerns nuvarande polioch betydande maktställning i n o m monarkien. en af Ungerns Iduns läsarinnor dotter, sedan n u tillbaka ett en ädel n å g r a o c h t r e t t i o år Sveriges adoptivbarn, änkefru Lindström, f. Kronecz, till d e m ä r k l i g a hemlands vet — hvilken varit politiska tilldragelserna hufvudstad. Matta.
Utskottet tror sig derföre bäst motsvara sin uppgift genom att till grund för sitt förmedlingsförslag lägga länsskatternas fördelning efter 2:dra Artikelns bevillning och dervid tillika tillse, huru denna grund må kunna jemkas, så att afseende, såvidt möjligt, fästos äfven å den åsigt, sorn genom Borgare-Ståndets beslut synes hafva blifvit uttalad, nemligen att en fördelning ensamt efter den nämnda grunden skulle för städerna blifva allt för betungande. För att sätta Rikets Ständer i tillfälle bedöma, i hvad grad denna åsigt kan ega giltighet eller ej, anser sig Utskottet böra nämna, att, om 2: dra Artikelns Bevillning, enligt nu gällande stadga, uteslutande följes vid läns-skatternas fördelning, så komma städerne i ungefär en tredjedel af Rikets samtliga län, att ensamma betala omkring hälften af hola det för länet erforderliga belopp och i ett 6 Allmänna lksväsoch Ekonomi-Utskottets Memorial N:o 201. län, nemligen Göteborgs, icke så obetydligt derutöfver. Utskottet anser för sin del ett sådant förhållande väl kunna gilva giltig anledning till den nämnda farhågan å städernas sida, helst det icke saknas skäl till det antagande, att Landstingens verksamhet hufvudsakligen kommer att omfatta företag, som endast eller åtminstone i första hand afse landsbygdens och landtmannanäringens intressen. I fråga nu om jemkning af den ofvan uppställde grundsatsen om Länsskatternas fördelning efter Bevillningen, så att skäligt afseende fästes äfven å Städernas billiga anspråk, finner Utskottet sig under närvarande förhållanden icke kunna söka denna jemkning på annan väg än genom medgifvande af åtminstone möjlighet till undantag från regeln för sådana företag, som i ett eller annat afseende kunna anses vara för städerna främmande. I detta hänseende finner Utskottet först och främst uppmärksamhet böra fästas vid det af Preste-Ståndet godkända stadgande, att i fråga om företag eller åtgärder, för hvilka afgifter eller arbetsbidrag böra, enligt