Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Eld, hagel, snö och dimba, stormväder, de hans ord uträtta; Berg, och alle högar; fruktsam trä, och alle cedrer; Djur och all fänad; krypande djur, och foglar. I Konungar på jordene, och all folk; Förstar, och alle domare på jordene; Ynglingar och jungfrur; de gamle med de unga; Skolen lofva Herrans Namn; ty hans Namn allena är högt; hans lof går så vidt som himmel och jord är. Och han upphöjer sins folks horn; alle hans helige skola lofva, Israels barn, det folk, som honom tjenar. Halleluja. Halleluja. Sjunger Herranom en ny viso; de heligas församling skall lofva honom. Israel glädje sig af den honom gjort hafver; Zions barn vare glade öfver sin Konung. De skola lofva hans Namn i dans; med trummor och harpor skola de spela honom. Ty Herren hafver ett behag till sitt folk; han hjelper den elända härliga. De helige skola glade vara, och prisa, och lofva i deras säng; Deras mun skall upphöja Gud; och skola hafva skarp svärd i sina händer; Att de skola hämnas ibland Hedningarna, och straffa ibland folken; Till att binda deras Konungar med kedjor, och deras ädlingar med jernfjettrar; Att de skola göra dem den rätt, derom skrifvet står: Denna ärona skola alle hans heliga hafva. Halleluja. Halleluja. Lofver Gud i hans helgedom; lofver honom uti hans magts fäste. Lofver honom i hans dråpeliga gerningar; lofver honom i hans stora härlighet. Lofver honom med basuner; lofver honom med psaltare och harpor. Lofver honom med trummor och danser; lofver honom med stränger och pipor. Lofver honom med klara cymbaler; lofver honom med välklingande cymbaler. Allt det anda hafver lofve Herran. Halleluja. Detta är Salomos Ordspråk, Davids sons, Israels Konungs;
Skulle hon lyckas att ur fängelset rädda sin far, så hade hon för honom till en början ett säkert gömställe i Nådendals kloster, till dess utväg blefve, att fly längre bort från det farliga grannskapet af Åbo. Sigrid öfverlade noga allt. Den fara hon sjelf utsatte sig för, ifall hon blefve upptäckt, den aktade hon icke. Hon tänkte blott på möjligheten af, att kunna rädda sin far. En ytterst liten båt med tvenne åror, anskaffades af mor Anna, och gömdes under ett skjul vid åstranden. Så snart det blef mörkt, var Sigrid i ordning till sin äfventyrliga färd. Hennes mod var nära att svika, då hon skulle bege sig ut, men innan hon lemnade sitt rum, knäföll hon och bad länge och varmt om hjelp och stöd, att hon, den svaga flickan, måtte kunna lyckas i sitt svåra företag. Något lugnad begaf hon sig nu på väg. Det var endast den noga kännedom Sigrid hade om lokalen, som kunde göra möjligt för henne ett försök att befria sin far, innan hertigens ankomst skulle göra det för sent. Med tysta årtag nalkades hon slottet. Det hade emellertid blifvit alldeles mörkt. Den vanliga farleden gick omkring slottsudden. Att en båt färdades der, väckte ingen uppmärksamhet, om än någon skulle varsnat den. Ytterst på udden låg slottsträdgården, omgifven af en hög och fast halfcirkelformig mur. Att denna mur var slät, i godt skick och omöjlig att öfverstiga, visste Sigrid, den var för icke längesedan ånyo uppförd. Hvarje försök att bestiga den, om än med en repstege, skulle lätt hafva väckt uppmärksamhet. Men den lilla luckan i muren! Hon visste hvar den fanns, ehuru den låg alldeles nere vid marken och var gömd af nässlor och ris på yttre sidan. Hon kände dess hemliga mekanik och kunde öppna den. Sigrid steg försigtigt ur sin lilla båt, som hon laggt just under muren, der vattnet gick nästan ända intill. Äfven detta ställe kände hon förut, och visste huru hon här lätt kunde fästa sin lilla julle.
Elgström till 223 R:dr, för IIof-Notarien, Protokolls-Sekreteraren C. P. A. Hallbäck till 50 R:dr, för Hof-Notarien, Kammarjunkaren C. L. von Mentzer till 200 R:dr och för Vaktmästaren TV. Högfeldt till 50 R:dr, eller tillhopa årlången 523 R:dr Banko, hvilket belopp blifvit för åren 1845, 1846 och 1847 anvisadt på besparingarna å Riks-Statens 2:a Hufvudtitel; hemställande Hans Excellens Herr Justitie-Stats-Ministern, om icke Kongl. Majit skulle täckas till Rikets Ständer göra nådig framställning derom, att berörde ersättnings-belopp, såsom upphörande i den mån nämnde personer afgå, må uppföras på Allmänna Indragnings-staten under Nionde Hufvudtiteln. Denna af Stats-Rådets öfriga Ledamöter biträdda hemställan behagade Kongl. Majit Nådigst bifalla. Fångars värd och underhåll. A) 'Att, enär det vid sednaste Riksmöte för fångars vård och underhåll uppförda förslags-anslag 450,000 R:dr befunnits så otillräckligt, att, enligt 1845 års räkenskaper, dylika kostnader uppgått till icke mindre än 737,979 R:dr 13 sk. 4 rist, så hade Stats-Contoret, i dess underdåniga berättelse angående Stats-Verkets tillstånd och behof, tillstyrkt, att Rikets Ständers uppmärksamhet måtte fästas å angelägenheten deraf, att i Riksstaten för sådant ändamål upptages en tillgång, som någorlunda motsvarade vei’kliga utgiften.
Proposition JW 32. uppfostrande i statskyrkans tro befrämja religiös enhet bland Svenske medborgare salunda blifvit öfvergifven, kan jag icke finna tillräcklig grund för ett stadgande, enligt hvilket ett barn, hvars fader är jude, ovilkorligen skulle uppfostras i Svenska kyrkans lära, lika litet som jag kunnat finna något ur synpunkten af det allmännas intresse giltigt skäl hvarföre ett barn ovilkorligen skulle uppfostras i den främmande kristna tro, som den ena af föräldrarne tilläfventyrs bekänner och hvilken af vära lagar stämplas såsom villfarande, utan har jag trott rättsförhållandet emellan föräldrar och barn, i afseende å de sednares uppfostran, icke böra för det fall, att den ena af föräldrarne är mosaisk trosbekännare, regleras annorlunda än om fadren eller modren i stället vore medlem af ett annat främmande, men i riket tillätet religionssamfund. Denna min åsigt öfverensstämmer ock med lagstiftningarne i våra grannländer Norrige och Danmark. I Norrige har nemligen genom den lag af den 24 September 1851. som upphäfde förbudet för judar att infinna sig i riket, tillika blifvit iöreskrifvet att Dissenterlagen af den 16 Juli 1845 skulle gälla jemväl lör mosaiska trosbekännare; och sistnämnde lag stadgar icke ens i något fall såsom ovilkorligt att barn skall uppfostras i statskyrkans lära, utan inedgifver föräldrarne, äfven om den ena är medlem af statskyrkan, att afgifva en förklaring derom, att barnet icke skall tillhöra samma kyrka, likasom denna lag icke heller innnehäller någon föreskrift att barnet skall uppfostras i annan kristen troslära. I Danmark åter fastställer en lag af den 13 April 1851 såsom allmän regel att äktenskap emellan personer, som icke höra till samma trossamfund, ej må ega rum förr än de algifvit en förklaring om den tro, hvari barn af deras äktenskap skall uppfostras, hvilken tro kan vara antingen den, som en af föräldrarne bekänner, eller ock folkkyrkans lära. Och någon inskränkning i denna frihet, för den händelse att den ena af föräldrarne är jude, finnes icke, så vidt jag kunnat erfara, annorstädes i den Danska lagstiftningen gjord.
Sedan Rikets Ständer vid sistförflutna riksdag, i sammanhang med beviljandet af 28,000 R:dr R:int till understöd för reparation af domkyrkan i Westerås, att återgäldas i den mån domkyrkans inkomster dertill framdeles lemna tillgång, ansett lämpligare, att de ränteoch arrendemedel samt kronotionde m. m., som åt domkyrkan blifvit anvisade, äfven vore oafkortadt för kyrkans förvaltningsoch framtida underhållskostnader att tillgå, än att, enligt hvad hos Rikets Ständer blifvit upplyst, en ganska betydlig del deraf utginge till underhåll af domkyrkan tillhöriga, men utan ersättning begagnade lektorsgårdar, äfvensom till boställshyror och aflöning för lärare vid elementar-läroverket i Westerås, och Rikets Ständer derjemte i underdånighet anhållit, att erforderliga åtgärder måtte vidtagas i ändamål att, på sätt af Kongl. Majit kunde pröfvas lämpligt, Westerås domkyrka mätte befrias frän de utgifter, som för närvarande af dess kassa bestridas, men icke äro till kyrkans underhållsoch förvaltningskostnader att hänföra; samt Kongl. Majit, med anledning häraf, genom nådigt Bref den 20 Juli 1860, anbefalit Dess Befallningshafvande i Westmanlands län och Westerås stifts konsistorium att, efter vederbörandes hörande, meddela fullständig upplysning om beskaffenheten och beloppet af domkyrkans inkomster samt om de särskilda ändamål, för hvilka de användas; har Dorakyrko-kommissioncn 8 Kongl. Maj:ls Nåd.
Ständers underdåniga framställning om indragning af ifrågavarande tjenster, under den '11 Mars sistnämnde år förklarat sig icke kunna till en sådan indragning lemna nådigt bifall, hufvudsakligen derför, att ombud med större insigter, än som i allmänhet hos Kronobetjeningen vore att påräkna, erfordrades till utförande af Kronans talan i mera invecklade brott och tvistemål och att skicklige personer till åtals anställande emot Kronobetjente sjelfve dessutom understundom kunde behöfvas, hade likväl vid nästan alla de derpå följande riksdagarne och sednast vid den år 1853 och 1854 hällne, motioner blifvit väckte om indragning af landsfiskals-tjensterne, men blifvit af Rikets Ständer lemnade utan afseende. Af det Betänkande, som Allmänna Besvärs och Ekonomi-Utskottet vid sistberörde riksdag i frågan afgifvit, inhämtas att Justitie-kanslers-embetet gjort hos Kongl. Majit ny framställning i ämnet, i sammanhang med förslag om reorganisation af hela åklagare-magten och hela den dertill hörande personalens förseende med löner, grundade till en del på tillgångar, som skulle beredas derigenom att åklagares med fleres andelar i böter och förbrutet gods skulle ingå till Kronan; att Justitie-kanslers-embetet derefter undfått nådig befallning att anskaffa de upplysningar, som funnes behöflige för utredning af nämnde organisations-ärende; att af nämnde embets-myndighet upplysningar och uppgifter, som ansetts behöfliga, blifvit infordrade samt till största delen äfven afgifna, dels af samtliga underdomstolarne, dels från Kongl. Majits samtliga Befallningshafvande, i hvad rörde dem underlydande Kronofogdars och Länsmäns bötes-andelar, dels från Konsistorierne, angående kyrkooch flere kassors andelar i böter, samt dels från landsoch stadsfiskaler, och slutligen att frågan i öfrigt berodde på upprättande af tabeller och uträkningar samt ärendets vidare utarbetande, hvilket allt kräfde en längre tid, äfven efter det alla erforderliga uppgifter hunnit samlas.
Hvarje Ledamot af Nämnden uppteckne å en sluten vallista de Män, dem han anser förtroendet värdige, och så många, att de med en person öfverstiga det af Ständerna utsatta antal. Af dem, som dervid kommit i åtanka, ställes, på sätt i 53 § stadgas, först den, som flesta rösterna erhållit, under ny omröstning, då Nämndens pluralitet gifve utslaget. På samma sätt fortläres med den, som näst honom af de flesta blifvit kallad, och så vidare, till dess det föreskrifna antalet af Förmyndare varder uppfylldt; kunnande Nämnden ej åtskiljas förr, än valet gjordt och fulländadt är; och gälle detta val såsom Riksens Ständers beslut. Nu händer, att Riks-stånden ej inom Tre dagar, sedan de å Rikssalen afhört den i 26 § omförmälda berättelse, åsämjas om Förmyn - Förslag till ändringar i Grundlagarne. 19 rer, till ett Utskott, Sexton af hvarje Stånd, att medelst votering per Capita, jemlikt 53 §, denna fråga, med samma kraft och verkan som Riksens Ständers beslut, inom Två dagar afgöra, skolande sedermera den utsedde Nämnden likaledes inom Två dagar hafva Valet förrättat, så att i alla händelser Förmyndaren eller Förmyndarne ma, inom sju dagars förlopp från Riksdagens öppnande å Rikssalen, kunna tillsättas. darnes antal, förordne då genast, genom sina Elektorer, till ett Utskott, Sexton af hvarje Stånd, att medelst votering per Capita, jemlikt 53 §, denna fråga, med samma kraft och verkan, som Riksens Ständers beslut, inom Två dagar afgöra; skolande sedermera den utsedde Nämnden likaledes inom Två dagar hafva valet förrättat. Aro Riksens Ständer och Norrigcs Storthing ense, vare då Förmyndare den eller de, sorn utsedde blifvit, och tillträde Styrelsen så fort ske kan. Skulle åter valet i hvartdera Riket hafva utfallit olika, förhälles på sätt i Riks-Akten stadgas. Hänvisning: Kongl. Maj:ts nådiga Proposition N:o 94. Bihang till R. St:s Prot. 3 Sami. Konst.
General-post-styrelsen, som, den 22 innevarande månad, emottagit ett transsumt af Rikets Ständers sednast församlade Revisorers berättelse, i hvad den rörer Postverkets räkenskaper och förvaltning under åren 1846 och 1847, med derå tecknad nådig föreskrift, att skyndsamligen sig utlåta öfver hvad om postmedlen i berörde berättelse förekommer, — får, vid återställandet af den remitterade handlingen, nu denna nådiga befallning efterkomma. Med uppgift af de hufvudsakligaste åtgärder, som, för underlättandet och befrämjandet af postkommunikationerna så väl inom Riket som med utrikes orter, blifvit vidtagna och uti Post-styrelsens underdåniga berättelse om Postverkets räkenskaper och förvaltning under ifrågavarande tvänne år finnas omförmälda, hafva Rikets Ständers Revisorer fästat näst sammanträdande Stats-revisorers uppmärksamhet å det inflytande, som de uppräknade förändringarne i post-kommunikationerna samt isynnerhet den nedsatta taxan för utrikes brefvexlingen komme alt utöfva på Postverkets inkomster.
St. skulle besluta ronde beskaffenheten af krigsmaterielens olika beståndsdelar, och kan det vara ett, för Styrelsen upmuntrande eller för det allmänna gagnelig!, begagnande af officiell meddelade uplysningar i ämnen, som ensamt bero på Konungens förfoganden, att af, såsom det nästan vill synas, frivilligt misstag, anse dessa såsom hemställanden öfver hvilka Ständerna böra besluta, på ett sätt som innebär en inkräktning på Konungamaktens område? Jag tror det icke — och anhåller på denna grund, i öfverensstämmelse med hvad af åtskilliga reservanter blifvit anfördt, alt H. Ståndet ville, med ändring af Ulsk:s utlåt, i denna punkt, fatta ett beslut, som i afseende å formen närmare öfverensslämmer med grundlagens föreskrifter och Statsmakternas billiga fordringar på desammas efterlefnad, äfvensom jag slutligen får anhålla, alt mitt anförande måtte varda med de öfrige RiksSt:n kommunicerad!, på det att den derigenom gjorda hemställan må tagas i öfvervägande vid behandlingen af extra Stats-regleringen. Ilr Puke, Folke Magnus: Ehuruväl Femte hufvudtitelns extra Stals-reglering väl icke ännu kan utgöra föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, så får jag dock på grund af det af Gr. von Platen nu uplästa anförandet, såsom medlem af StatsUtsk., der jag har deltagit i behandlingen af den af Gr. von Platen åsyftade fråga, förklara, att jag icke lika med Gr:n kan finna att StatsUtsk. begått något inkonstilulionelt, när det yttrat sig öfver en af K. M. framlagd propos., som tydligen innefattar frågan om den s. k. nedhuggningen af Linie-skeppen hvilken StatsUtsk. häfver afstyrkt. Jag vill nu blott hafva reserverat mig emot att hafva deltagit i något beslut, som varit inkonstitutionel!. Gr. von Platen: Jag är öfvertygad om, att så väl den siste värde talaren, som hvar och en annan hvilken deltagit i beslutet, menat lika uprigtigt för Statens bästa, som jag.
Hof-Rätten, genom slutlig Dom af den 3o Junii 1816, sig utlåtit: Att som Vinhandlanden Segelitij medelst af Notaiius-Puhlicus i Helsingör Laur ist Christian Estr up den 12 December 1812, utgifvet bevis, styrkt, att Sege/in i Helsingör varit bosatt och uppehållit sig sedan år 1784» samt att han inför bemälde NotariusPublieus med Ed fästat, så väl nyssnämnde omständighet, som ock, att han omkring Sexton år innehaft och egt i fråga varande Skuldebref, hvilket allt (Riksgälds - Contoirets Ombudsman) Åssessoren Schierbeck icke sökt vederlägga; Alltså, och då Kgl. Transport 3,320,34 r :3>i .4* 434 Riksens Ständers Transport 3,3a6,341:3i*4* Förordningen den 13 Junii 1800 om förkortande af den i 9 Gap. 12 §. Handels-Balken utsatte tid, inom hvilken fordringar kunde blifva gällande, stadgade, att Utländsk Man eller Utrikes vistande Svensk Undersåte, i anseende till de fordringar, som äro äldre än den tid, då nämnde Förordning blef kungjord, borde ställa sig tili efterrättelse den Lag, som var gällande, då utlåningen skedde, samt Sege/in, inom den i förrberörde Lagrum utsatte tid af Tjugo år, utsökt omslämde fordran, funne Kgl. Hof-Rätten Riksgälds - Contoiret icke kunna undgå, att, emot återfående af Originalerne till Riksens Ständers förra DiscontVerks oftanämnde Förskrifningar, till Sege/iiij genast utbetala 1000 Rd. Riksgälds-Sedlar eller motsvarande Banco 666 Rd. 32 sk., med 3 proCents ränta ifrån den 24 November 1795 tills betalning skedde. Och har Kongl. Maj:t, genom Dom af den 17 Januarii 1817, i Nåder pröfvat rättvist förklara Riksgälds-Contoiret skyldigt att för inlösen af i frågavarande
Vid bordet kunna flera små vedermälen af höflighet och förekommande uppmärksamhet anbringas, dem man ej får försumma. Dit hörer, att man skyndsamt anskaffar vatten, vin, bröd &c. åt damerna, eller att man förekommer den, som gerna skulle vilja hafva något mer af en rätt, som står framför oss, men är för blyg att yttra denna sin åstundan, samt bjuder honom deraf. Man vare högst uppmärksam på allt, som man med anständighet och godt skick kan göra och förbättra. Man bjuder åt en dame, som senare än vi skulle få en tallrick, sin egen. Dock bör man deremot ej vara besvärlig med dylika uppmärksamheter. Har t. ex. damen en eller två gånger tackat för en sådan artighet, så måste man icke ånyo göra försöket dermed. Det är oartigt, att under ätandet gifva sig något att syssla med håret och klädseln, att nysa eller hosta så, att det märkes, luta hufvudet öfver en annans tallrick, smula något i soppan, aftorka tallricken, liksom spadet stänkt, sticka bakelser i fickan, språka förtroligt med okända grannar, o. d. m. Det är ett stort oskick att nyttja gaffeln som tandpetare. Äfven att nyttja desse sistnämnda, ser icke väl ut. Vore det rentaf nödigt, så måste man skynda sig dermed och skickligt dölja det. En hyfsad person tillsluter vid tuggningen munnen, sörplar ej soppan hörbart, samt talar och dricker ej så länge han ännu har mat i munnen. Kärnor af plommon och körsbär samt små ben o. a. d. läggas på brädden af tallricken, icke på duken. Man säger icke sin mening om matens beskaffenhet, så framt icke värdfolket har den svagheten att höra rätterna eller vinet gerna berömmas. Formligt tillspord derom, håller man sig till sanningen, på den sidan der den helst höres. En glad och vänlig min måste åtfölja oss till bordet. Man vare språksam, utan talträngdhet, och söke att gifva åt det man säger ett allmänt intresse. Man fälle vid bordet aldrig yttranden, som, om äfven blott aflägset, kunna häntydas på någon. Man kan härutinnan icke vara nog försigtig, helst ens utlåtelser vanligen höras af alla gästerna.
Utskottet har sett och framställt dem från den ena, Friherre Klingspor och Herr von Weigel från en annan, sorn måhända af många blir ansedd vara den rättaste. Jag tror således icke, att här behöfves eller kan komma i fråga någon vederläggning af hvad desse Herrar anfört, utan endast den fråga: om dessa facta böra hafva till påföljd en sådan skrifvelse Utskottet föreslagit, eller icke? Saken inskränker sig alltså till bifall eller afslag å Utskottets Utlåtande, och det är derpå jag skulle anhålla om proposition, särdeles som jag trott mig höra, alt den proposition till återremiss, hvilken af Herr Grefven och LandtMarskalken framställdes, blef med Nej besvarad. Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt: Jag borde visserligen ej upptaga 112 Den i September e. m. tiden, då votering blifvit begärd, men jag får, i anledning af Herr Hjertås på mitt yttrande stödda skiljaktiga mening, blott förklara, att jag vid detta yttrandes afgifvande, icke hade någon så klyftig afsigt, som den lian sedermera så skickligt utvecklat. Jag bade verkeligen ingen annan afsigt än den i sanning högst materiella, att spara tiden, och då jag i detta bemödande ej lyckats, bör jag åtminstone icke derföre tilläggas en högre ära, än den jag förtjena r. Tians Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att han väl af Ridderskapets och Adelns svar å den af Hans Excellence sist gjorde proposition tyckt sig finna, att StatsUtskottets Utlåtande blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallit, men då en Ledamot begärt votering, trodde Hans Excellence densamma icke kunna undvikas. Herr Crusenstolpe: Då den värde Ledamoten, som yrkat votering, gjorde det, innan Herr Grefven och LandtMarskalken förklarat, huru Eders Excellence uppfattat Ridderskapets och Adelns svar på den gjorde propositionen, får jag hemställa, om ej Herr Grefven och LandtMarskalken först skulle täckas fråga, huruvida icke den värda Ledamoten afstår från votering.
Behandlar Barnsjukföreträdesvis domar. [34] års årgång af Doktor C D. Annonspris: 25 Öre pr petitrad ( Ingen annons införes under 1 kr. Allm. telef. Fruntimmerssjukdomar, Förlossningar. En Lärarinneplats [120] D e s t r o y e r, vid Karlshamns sjuklassiga elementarläroverk för flickor blir ledig att tillträda nästa höst. Undervisningsämnena äro modersmålet i en af de lägre klasserna (I — I I I) samt i fjerde och femte, i hvilken senare klass uppsatsskrifning förekommer, tyska i en af de lägre klasserna (I — I I I), franska och historia eller engelska i någon af de mellersta eller öfre klasserna. Lönen är 1,000 kronor. Ansökningar, åtföljda af betyg, böra vara insända före den 15 april 1889 till Läroverkets Styrelse, adress: Karlshamn. medel mot alla frostPris pr flaska 75 öre. hålles mot efterkraf Å m å l s Erendast från T e k n i s k a I D fr. o. m. n:r 11 t. o. m. n:r 52 eller mer än tre qvartal (Obs! I n:r 11 börjar den längre följetongen, hvadan intet af den samma går bort.) säljes oinb. för I kr. 50 öre, med lösa permar för 2 kr. 50 öre samt kan användas som en synnerligen lämplig present vänner och väninnor emellan. Efter till Kedaktionen af Idun ingången reqvisition sändes årgången mot efterkraf med tillagdt porto. F a b r i k. I Bikupan (Klara Bergsgatan 23) nu inkommit fullständig utstyrsel jemte nyare modeller för efterbeställning. [123] Chokolad, sockrad och osockrad, hvaribland Hushalls-Chokolad o. Consum-Chokolad m. Idun Stockholm, Iduns Tryckeri Aktiebolag. N:r 9 (438) Prenumerationspris pr Idun ensam Iduns Modet., fjortondagsuppl. Iduns Modet., månadsuppl BarngarderobenFredagen den 28 februari 1896. Byrå: år: kr.
Hvad annat än den högsta grad af skapande förmåga tillkännagifva äfven följande ord af Wäinämöinen sjelf under täflingen med Joukahainen: Omat on meret kyntämäni m. m. och Olin ma miessä kolmantena, Ilman pieltä pistämässä, Taivon kaarta kantamassa, Taivoa tähyttämässä.114 Det tredje beviset för de tvenne omnämndas gudom är, att de begge stigit upp till himmelen. I 47 run. af nya Kalev. upplagan berättas, huru itse ilman suuri luoja, Ukko, blef missmodig, sedan Louhi instängt sol och måne. Han vandrade derföre omkring längs molnets rand och lät en blixt glänsa genom rymden, för att luftens jungfru skulle vagga den, tills deraf blefve en ny sol. Men samma skildring hänföres i den äldre edition till Wäinämöinen och Ilmarinen. Det heter nemligen att de begge stego upp på det sjette glänsande hvalfvet, på den nionde himmelen. Der läto de begge blixten ljunga, eller såsom det heter: Iski tulta Ilmarinen, Välähytti Wäinämöinen, Miekalla tuliterällä. Och då en qvinna frågade dem hvarifrån de voro, svarade Wäinämöinen: Keskiilmalta olemma, Keskitaivahan navalta.115 Dessa ord, hvilka gifva tillkänna ett ursprung liknande Ukkos ty han benämnes ofta taivahan napanen, häntyda en högre ställning än menniskornas. Det tillkommer icke heller någon annan än dem, som hamrat himmelens hvalf, uppställt luftens pelare, med ett ord dem, som ordnat och verkställt skapelsen, att äfven hålla den vid makt. Detta ställe bekräftar derföre fullkomligt ett föregående, der Wäinämöinen och Ilmarinen sägas hafva varit med om skapelsen. Luftens jungfru vaggar äfven den gnista deras blixt har tändt; alltså ett dem underordnadt väsende.