Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Föröfrigt borde, enligt min öfvertygelse, ingen socknebeskattning, utöfver gammal vana eller frivilligt åtag, någonsin tillåtas på dessa classer, dels emedan de, med något undantag af ägare tili verk och inrättningar, vanligen äro de mest oförmögne, och dels emedan de i de flesta landsorter ännu — och himlen vare derföre lofvad — utgöra en minoritet, hvars nekande röster således skulle ingenting betyda mot hemmansägarries begär att från sig hvälfva utgifter och arbetsskyldigheter. Det vore ej eller skäligt alt, såsom förslaget § 8, 3) innehåller, neka ombudskap få uppdragas åt annan, än socknebo eljer förvaltare; emedan de förra kunna händelsevis, och ej sällan, vara af motsatt tanka med frånv. medlem, och inspectoren, om än god ekonom, dock möjligen olämplig för dylikt fall. Ännu orättvisare vore, om, såsom litt. J. § 23 föreslår, vid fråga rörande kyrkors sammanbyggnad, de flesta rösterna, sammanräknade från båda eller alla församlingarne, skulle vara afgörande; emedan deraf följde att, då inom hvarje socken intresse och mening för elier mot dylik sak vanligen är odelad, men endera hela församlingen lika vanligt äger stridig åsigt mot den andra, skulle således den större kunna tvinga den mindre till sambyggnad, mot hennes enhälliga nekande och mot hennes sjelferkända förmåga att kunna egen kyrka underhålla. Den enda verkliga förbättring, jag tror mig finna, ligger i föreskriften litt. F. § 16, 3) huru ordför. skall förklara sitt missnöje mot beslut; hvilket sätt likväl, om ej särskildt uttryckt i nu gällande förordning, dock ur densamma lätteligen kan härledas. Jag får derföre förklara min önskan och mitt förslag vara, att K. förorda, af d. 26 Febr. 1817, med sednare erhållna tillägg, må oförändrad blifva bibehållen, såsom pröfvad och tillfyllestgöraude samt rättvisare än nya förslaget. Enahanda mening hyser jag om stadgan rör:de kyrkoråd, hvilken, i det till pröfning varande betänk., innebär 2:ne betydande misstag. Det ena att kyrkorådet skulle, genom böternas borttagning, beröfvas sista skenet af inflytande och af möjlighet att göra sig åtlydt.
Sedan besigtning af veterinärläkare föregått samt författningsenliga åtgärder blifvit vidtagne till förekommande af smittans vidare spridande, så har, på framställning af Eders Kongl. Majrts Sundhets-Kollegium, Eders Kongl. Maj:t aktat skäligt i nåder föreskrifva, att nedslagtning skulle ske af icke allenast de kreatur, hvilka synbarligen voro af deli elakartade lungsjukan angripne, utan ock af all den hornboskap, som med de sjuke varit i samma ladugård inställd, eller med dem varit å gemensamt bete. I anledning af denna åtgärd upphörde snart sjukdomen inom länet, och några yttringar af densamma hafva sedermera icke försports. Några andra farsoter bland husdjuren hafva icke förekommit, örn man icke dertill vill räkna tungröta och benskörhet, hvaraf kreaturen år 1860 på flere ställen angrepos, till följd af det torra och sträfva fodret från föregående år. Genom tillkallade veterinärläkares försorg utröntes emellertid snart sjukdomens egentliga beskaffenhet, och med en ändamålsenlig utfodring, hvarom föreskrifter lemnades af läkaren, upphörde snart sjukdomen af sig sjelf. I en del orter hade dock genom obekantskap med sjukdomsorsaken, innan botemedlet blef kändt, kreaturen blifvit så hårdt angripna, att åtskilliga måste nedslagtas. Några andra skyddsmedel emot farsoter bland husdjuren, än det som innefattas i tillgången på en så vidt möjligt är snabb läkarevård, förefinnes icke, men i detta afseende är länet framför andra väl lottadt, genom den i Skara förlagda veterinärskolan, hvarifrån vid förefallande behof hjelp hastigt kan erhållas, jemte det att åtskillige derifrån utgångne elever såsom praktiserande djurläkare bosatt sig i särskilda delar af länet. Här torde vara stället att omförmäla, att länets innevånare, hvilka i anledning af Eders Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse den 18 November 1856 varit inför Eders Kongl. Majrts Befallningshafvande den 16
Preste-St. har redan fattat ett sådant beslut och jag hemställer att R. o. Åd. måtte deri instämma. Hr Tornerhjelm, Johan Carl Abraham: Ehuru jag har föga hopp om framgång, anhåller jag dock vördsamt att hos R. o. Ad:n få förorda inbjudningen. Medan jag har ordet, begagnar jag tillfället att betyga såväl motionären, Hr Anckarsvärd, som reservanten, Domprosten Sondén, min innerliga tacksamhet för den välvilja, de visat anstalten. Gr. Posse: Stats-Utsk:t har afstyrkt bifall till Hr Anckarsvärds motion af tvenne, så vidt jag kan finna, välgrundade skäl. Det ena, att hela Diakoniss-anstalten är af enskild natur, tillkommen genom och till sin existens beroende på den enskilda välgörenheten, hvadan den skulle förlora hela sitt skaplynne, om Staten trädde emellan; det andra, att Staten icke bör gifva några anslag till ett ändamål, der Staten icke har rätt att kontrollera huruvida medlen användas, väl eller illa. Det första vilkoret för lemnande af statsbidrag bör nemi. väl vara vissheten att det användes på ett för Staten nyttigt sätt. Inom Utsk:t voro i öfrigt meningarne ganska delade, om huru pass nyttig denna inrättning verkligen är eller huru den uppfyller sitt ändamål. Detta är emeltid en fråga, som icke behöfver tagas i betraktande, ty redan på de af Utsk:t anförda skäl anser jag motionen böra afslås. Hr Rosensvärd, Johan Henrik: Jag är till större delen förekommen af den siste värde talaren. Det torde blifva en ganska vådlig sats, om Staten, för hvarje gång en på enskild välgörenhet grundad inrättning råkade öfverskrida sina tillgångar, vore skyldig träda emellan, och Utsk:t har derföre med fullt skäl afstyrkt Hr Anckarsvärds motion. Vi hafva en annan enskild inrättning, 32 Den 1 Maj. nemi. Föreningen för frivillig vård af sårade och sjuka i fält, hvars ändamål är att i detta afseende supplera Staten. Om nu denna förening, som redan har anställt sjuksköterskor och dylikt, komme på obestånd, borde ju Staten med ännu större skäl bispringa denna, än Diakonissanstalten.
Många af Iduns läsarinnor hafva emellertid begärt förslag till en ännu billigare utstyrsel, och har den aktade firman, såsom synes, på annat ställe i detta nummer nu tillmötesgått dessa önskningar. Detta nya kostnadsförslag slutar på en summa af endast 635 kr. 70 öre, hvilket måste betraktas som synnerligen billigt. Hvarjehanda. Gamla utslitna filthattar äro utmärkta att klippa till skosulor. Läkareråd. Astrid. 1) Det är möjligt, att något underlifslidande kan vara orsaken (kan afgöras blott genom undersökning). Emellertid förekomma dylika plågor ej så sällan äfven hos personer utan något dylikt lidande. 2) Se svar till Ella i n:r 3. Tacksam. Ni gör klokt i att låta läkare undersöka er urin, ty svaret beror naturligtvis på dylik undersökning. Då Ni emellertid känner Er fullt frisk, är det väl troligt, att det observerade ej har någon vidare betydelse. Ny prenumerant. 1) Måste i sådant fall opereras. 2) Troligen beroende på olämpliga skodon. Skaffa Er större dylika med en filtsula i botten. Möjligt är ock, att Ni har s. k. plattfot. Låt en specialist i öronens och nä- sans sjukdomar göra en fullständig undersökning. Annat råd kunna vi ej gifva Eder. Maria. Drick tre gånger dagligen till måltiderna ett hälft; dricksglas vanligt vatten med tillsats af en matsked Ronccgnovoitcn. Fortsätt därmed 5 ä 6 veckor. Tag riklig motion. 2) Se svar till Ella i n:r 3. Ny läsarinna af Jdun. 1) Se svar till Eva i n:r 3. 2) Gör hvarje kväll en insprutning i näsan af en ljum koksaltlösning (1 %). Brita. Utan undersökning våga vi ej gifva Er råd, så mycket mer som ju frågan n:r 2 är af mycket viktig natur. Vårt rad är därför, att Ni radfrågar läkare. Adress: Nvbrogatan 15 A. V$S — 4. Numea eller Nunna.- (?). Mycket svåruotligt. Försök den behandling, som finnes föreskrifven för Eva i n:r 8. I&gt;en nämnda halsamen känna vi ej till. Wera.
Skulle nu Hr von Hartmansdorff vilja, att ordet ”så vidt” införes, så borde man först och främst göra den rättelse, att om någon del af vinstmedlen ntlemnades, sä skulle icke liela beloppet 3,000 R:dr utbetalas; men när man vet, huru JernKont. begagnar sin behållning, sä tror jag icke det är någon fara att antaga Ulsk:s förslag, hvilket, enl. min tanka, har all möjlig rättvisa för sig. Dessutom får jag fästa upmärksamheten derpå, att, om man antager Hr von Hartmansdorffs förslag, så skulle tvister kunna upstå, huruvida Kont. skulle vara fritt från bevilln. eller icke. Om t. ex. den tiden inträffade, att Kont:s kapital blefve så stort, att delegarne icke behöfde göra några tillskott, så skulle den bestämda årliga vinsten komma att föröka dess reservfond. När nu här är fråga om behållning, så skulle hela vinsten — som naturligtvis utgör en behållning — antingen den utdelades eller användes till reservfondens förökande, med bevilln. beläggas. JernKont. lemnar icke någon utdelning till sina delegare, men skulle den tidpunkt inträffa, att en utdelning af Kont:s vinstmedel verkligen skulle utgå till delegarne, sä torde R. St:r dä tillse, huru med bevilln. å en sådan behållning skall förfaras. Att emellertid nu lagstifta med ett perspektiv, hvilket säkerligen ingen af oss kommer att uplefva, anser jag otjenligt; synnerligast om man skulle införa Hr von Hartmansdorffs förslag, hvilket skulle, såsom jag förut visat, leda derhän, att om reservfonden förökades med vinstmedlen, så skulle dessa påläggas bevilln., oaktadt Kont. icke lemnat någon utdelning till sina aktie-egare, ulan i stället med 20,000 R:dr bispringer sådane inrättningar, ät hvilka Staten eljest vore tvungen att anslå medel. Hr Prytz:
Ex. Ilr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. instämde i BorgareSbs ang:de förtullningen af ifrågavar. rubrik fattade beslut samt i följd deraf ansåge 101 voler.proposm förfalla, men godkände voter.propos:n N:o 102. Ropades starka nej, blandade med många ja, hvarjemte Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr., anmälde sig och yttrade: Som icke någon inbjudning finnes till R. o. Ad. att instämma med BorgareSt., anser jag det kunna leda lill mycken förvillelse, om R. o. Ad., oaktadt ingen inbjudning finnes, ändock förenade sig i de tvenne Ståndens beslut. Om nu BorgareSt. gjorde på samma sätt, så vanns ingenting med ett sådant frångående. Jag tror det rätta vara att aldrig frångå ett förut fattadt beslut, såvida ej vederbörligt Utsk. dertill gifvit anledn., hvilket här ej skett. Hr von Hartmansdorff: Ehuru jag visserligen anser Frih. Palmsljernas framställning vara riktig; så och enär andre ledamö - 36 Den 2 A pr ii e. m. ter bestridt densamma samt ansett Ståndet böra vidblifva sitt en gång fattade beslut, önskar jag att Slåndet mätte så göra. I öfverensstämmelse med härefter af H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställd propos., vidblef R. o. Ad. sitt i ämnet fattade beslut samt godkände voter.propos:rne Nilis 101 och 102. 7S:de punkten, ang:de artiklarne ”Plommon, catharinoch Sviskon” samt ”Pomerans-knoppar och skal”. Hr von Hartmansdorff: Jag hemställer, att Ståndet i delta fall måtte antaga Utskis inbjudning, hvarigenom en förhöjning af 6 rist. på få sviskon, pomerans-knopp och skal komme att äga rum. Gr. Cronhjelm: Det är icke en så obetydlig mängd af dessa varor, som årligen införtullas: år 1842 inkommö 368,000 få.
Lån till städer och korporationer . „ 2,329: os. Lån på äldre Låne banko-obligation, er „ 22.743: oo. sr 71 oRt . »6,719. 04. 49,686,719: 64. så visar sig att Reserv-fonden vid berörde tidpunkt utgjorde R:dr 7,179,017:67. Af dessa voro disponibla medel, motsvarande hvad som förut förståtts med Bankens Reserv-fond 3,270,008: 71. och icke disponibla, bestående af: 1) Försträckningar till Handelsoch Närings-Diskonterna . 990,000: — 2) Räntebärande obligationer utöfver de R:dr 7,500,000, som Banken, jemlikt BankoReglementets 175 §, skall innehafva 1,957,864: oo. 3) Obetalda räntor 746,664: ao. 4) Kopparskiljemynt . 150,250: as. 5) Bokförda värden, förskott och depositioner: a) Behållning i magasinet för stamphult papper b) Fordran hos Kongl. Transport 3,882,869: 04. 3,270,008: 71. 73 Transport 3,882,869: 94. 3,270,008: 71. f) Förskjutna brandförsäkrings-afgifter. g) D:o lånepåkostnader h) Förskott för omkostnader i vexelärenden i) Förskjuten ränta vid uppköp af obligationer k) Obetalda folii-afgif ter I) Foi*dran hos aflidne Gravören J. E. Åkerbergs konkursmassa , • I •! / / . U/# hvarifrån Fullmäktige likväl, jemlikt 172 § 2 och 3 mom. i BankoReglementet, egde att till Filial-Banker anordna ytterligare 1,120,000 Riksdaler.
Men Debora sade till Barak: Upp, detta är den dagen, i hvilkom Herren hafver gifvit Sisera i dina hand; ty Herren skall draga ut för dig. Så drog Barak neder af berget Thabor, och de tiotusend män med honom. Och Herren förskräckte Sisera med alla hans vagnar, och all hans här, för Baraks svärdsegg, så att Sisera sprang ifrå sin vagn, och flydde till fot. Men Barak jagade efter vagnarna och hären, allt intill Haroseth Hedningarnas, och all Sisera här föll för svärdsegg, så att icke en blef öfver. Men Sisera flydde till fot in uti Jaels tjäll, Hebers den Kenitens hustrus; förty Konung Jabin i Hazor, och Hebers den Kenitens hus stodo i frid med hvarannan. Och Jael gick ut emot Sisera, och sade till honom: Kom, min herre, kom in till mig, och frukta dig intet; och han gaf sig in till henne uti hennes tjäll, och hon höljde öfver honom en mantel. Och han sade till henne: Kära, gif mig litet vatten till att dricka, ty mig törster. Då tog hon en bytto mjölk, och gaf honom dricka, och höljde på honom. Och han sade till henne: Gack fram i dörrena på tjället, och om någor kommer och frågar, om någor är här, så säg: Ingen. Så tog Jael, Hebers hustru, en nagla af tjället, och en hammar i sina hand, och gick sakta in till honom, och slog honom naglan genom tinningen, så att han sank neder till jordena; ty han var sömnig och vanmägtig, och blef död. Då Barak jagade efter Sisera, gick Jael ut emot honom, och sade till honom: Kom hit, jag vill visa dig den man, som du söker efter. Och då han kom in till henne, låg Sisera död, och naglen fast i hans tinning. Alltså nederlade Gud, på den tiden, Jabin, de Cananeers Konung för Israels barn. Och Israels barnas hand fullföljde, och vardt stark emot Jabin, de Cananeers Konung, tilldess de utrotade honom.
Hvad sålunda blifvit anfördt synes mig visserligen hafva ådagalagt behofvet af ifrågavarande läroverks utvidgande, men med afseende å den hastiga utveckling detta läroverk företer, i det lärjungarnas antal derstädes, hvilket under höstterminen 1858 utgjorde endast 74, sistlidne vårtermin stigit till 112, af hvilka inom de trenne öfre klasserna, der valfrihet eger rum, 32 läste klassiska språk och 31 tillhörde reallinien, synes det vida ändamålsenligare, att läroverket omedelbart utvidgas till fullständigt på både klassiska och reala linien. Kostnaden härför, oberäknadt tillökningen för öfningslärarne, skulle, enligt ofvan angifna grunder, med icke mera än 4,500 Rdr öfverstiga hvad som erfordras för skolans utvidgning blott på reallinien, och en sådan utvidgning skulle dessutom endast komma det mindre antalet af läroverkets lärjungar till godo, helst af de lärjungar, som icke läsa klassiska språk, vanligen ganska få fortsätta sina studier utöfver 5:te klassen.
Det ligger ju så aflöst hvar andra i Hallerums prestgård, är det nära till hands, och kanske är den lösningen ngen enda, som har valt sig en uppgift i lifden allra enklaste och naturligaste. hon har ju dig, och då behöfver hon visst iogen annan, det har jag tyckt mig märka af hennes bref. » » Åh, jag kan så litet vara för henne. Vi träffas så sällan och känna hvavandra egentligen bra litet. » » Säg mig, hurudan är egentligen tant Henrika, och hurudant tror du mitt lif hos henne kommer att bli? » Medan Erik så godt han kunde och, som det tycktes, utan något egentligen varmare intresse, redogjorde för sin uppfattning af tant Henrika, satt Ingrid och uppfångade vatten i sin hand, som hon formade till en skål, och lät det derefter rinna ut droppe efter droppe. Då hon ledsnade på detta nöje, tog hon ett och annat tag med en åra och och lät dess blad snudda vid spegeln, så att det såg ut, som om en handfull glasperlor slungats fram öfver den blåa ytan. Men hon hörde uppmärksamt på allt hvad Erik hade att förtälja. » Allt det der ger mig ändå ingen tydlig bild af tant, » sade hon. » Du säger, att hon är läserska, men ändå kan tala med intresse om verldsliga nöjen, att hon anses vara kall och skarp, men är god mot fattiga och moderligt öm mot dig — hur stämmer det ihop? Och tänk, hvad hon har varit god mot mig, som hon ju inte kan ha något särskildt intresse för? — Nå, jag får väl döma sjelf. » Hon började ro, men tycktes helt och hållet försjunka i tankar på framtiden. Erik tog icke sina ögon ifrån henne, och slutligen öfverraskade han sig med att ha suttit tyst en lång stund, huru länge visste han icke, och endast sysselsatt sig med att se på, huru solreflexerna glittrade till eller dcgo bort i hennes ostyriga hår, allteftersom hattens skugga flyttade sig, då hon under rodden rörde öfverkroppen fram och till baka. Plötsligt vaknade hon upp och såg på klockan. » Nej, nu måste vi ro tillbaka och det med raska tag, » sade han. » Annars hinna vi kanske inte till tåget. » Han steg upp och bytte plats med henne.
Vetenskapslärans uppgift är att förklara det teoretiska medvetandet såsom ett system af handlingar hos denna fömåga, ett system af handlingar, genom hvilka jaget sätter för sig, hvad det i sig är, d. v. s. sätter sig såsom teoretisk förmåga, hvilket innebär, att jaget sätter sig såsom förmåga att själfständigt bestämma sig och icke-jaget såsom en betingning för eller anstöt till detta själf bestämmande — teoretiskt förnuft. Men inbillningskraften är ej ur alla synpunkter en relationslederna fullständigt bestämmande relationsgrund; i sådant fall skulle den upplösa sig själf, i det den i sig upphäfde motsatsen mellan relationens leder, men å andra sidan förutsatte den. Den nämda förmågan är i själfva verket ur en viss synpunkt af relationen själf bestämd44. Därför måste den första grundsatsens fordran i afseende på det delbara jaget äfven genomföras på ett annat sätt, nämligen på det sättet, att jaget upphäfver icke-jaget eller sätter sig såsom bestämmande det samma. Detta sker i jagets sträfvande att öfvervinna motstånd såsom praktisk förmåga. Det är vetenskapslärans uppgift att förklara det praktiska medvetandet (viljan) såsom ett system af denna förmågas handlingar, genom hvilka jaget sätter för sig, hvad det i sig är, nämligen ett sig-sättande såsom bestämmande icke-jaget. Detta senare innebär, att jaget sätter det rena jaget såsom absolut ideal i afseende på sitt förhållande till icke-jagetpraktiskt förnuft. Den praktiska förmågan har primat i förhållande till den teoretiska, emedan denna såsom inom sig motsatt — sväfvande mellan att vara fullständig relationsgrund och af relationen bestämd — upplöste sig själf, om den icke erhölle realitet genom den praktiska förmågan, i hvilken det ena ledet — icke-jaget — i relationen sättes genom jagets egen verksamhet i sträfvandet.
Preste-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet hafva, onder den 20 och 3o nästlidne Juni!, återremitterat, det förstnämnda, Cönstilutious-Utskottets Memorial N;o 10, angående Herr W. F. Dalmans anmärk 11 ings-anled ni ng med afseende å förslaget till Lag för Banken, del senare, så* väl' detta Memorial, som äfven Memorialet N:o r r, angående fullbordad granskning af de i Stats-Rådet förda Protocoll, och sådant på grund af följande anmärkningar t Constilulions-TJtskollels Memorial N.o a 'i Inom, bägge Respectlve Stunden, att Utskottet, hvars rättighet alt granska Konungens Rådgifvares och Föredragandes åtgärder är begränsad inom tidskiftet från ena till andra Riksdagens höljan, icke dessmindre öfverskridit denna gräns för sin befattning', medelst granskningen af ett ärende, som behandlats i Siats-Rådet, efter det nu påstående Riksdag redan var öppnad, samt att, sedan anmärkningsanlednirrgen vid detta ärende eller Bank-Lagsforslaget upptagits, densamma blifvit inskränkt till Stals-Secreteraren ensam, oaktadt den, mot honom fastsläild, bort utsträckas till Staf Rådets samtlige i rådslagen öfver ämnet deltagande Ledamöter? i 'qom Preste-Ständet serskildt, att Utskottet blott dunkelt antydt, men i«ke närmare ulredt sammanhanget emellan Stsls-Råds-Pi otocollet för den 3 Mars innevarande år, och en annan föregående öfverläggning i Konungens Stats-Råd; samt Inom Bonde-Ståndetj att Utskottet icke meddelat Riks-Stånden de, vid fattandet af sådana beslut, hvilkas tillstyrkande föranled t anmärkning, i Stats-Rådct hällne Protocoll. Enär, jemlikt Constifutions-Utskoltet tillsända Protocolls-Utdrng, Hög-"' lo Q. Ridderskapet och Adelli, under den r dennes och Vallöf!. BorgareStåndef, under den 20 i förra månaden, ansett Utskottets Memorial
Majit täcktes i nåder bevilja skolan ett till 3000 ridr förökadt årligt anslag; och har Kongl. Majits befallningshafvande för egen del, med vitsordande af behofvet utaf det i underdånighet sökta anslaget, till nådigt bifall hemställt ifrågavarande underdåniga ansökning. e) Kongl. Majits befaliningshafvandes i Jönköpings län underdåniga skrifvelse af den 4 November 1845, deruti, såsom underdånig berättelse för nästföregåénde år angående den vid egendomen Bjädessjöholm i nämnde län inrättade landtbruksskola, öfverlemnats det, vid sammanträde å berörde egendom den 11 Oktober 1845 emellan skolans Direktion och aktieägarne i skolan hällne protokoll, innehållande, bland annat, anteckning derom, hurusom sig visat, att den vid skolan bestämda lärotid af endast ett år icke lemnade eleverne tillfälle att inhemta alla de för dem behöilige kunskaper, äfvensom att den för elev fastställda årsafgift af 66 ridr 52 sk. banko vore för hög, men att, till afhjelpande af dessa olägenheter, oundgängeligen erfordrades en tillökning i det för skolan beviljade anslag; och har Kongl Majits befallningshafvande, med vitsordande af berörde förhållanden, underdånigst anhållit, det Kongl. Majit täcktes till Rikets nästsammanträdande
Med afseende å saknaden af en sådan tydligen bestämd föreskrift, och då rättigheten att på Riddarhuset intaga Säte och Stämma såsom Representant i Rikets första Stånd, endast kan skänkas af Konungen, men Kongl. g04 Den 37 Maji. Majit vid innehafvaren af Westanå FideiCommiss meddeldt Nådig tillåtelse, att bruka Gyllensvanska namnet, icke derjemte tillagdt samma FideiCommiss-innehafvare någon serskilt representation för sagde Ätt, har RiddarhusUtskottet vid 1815 års Riksdag, i anledning af inom Utskottet väckt fråga om nu varande FideiCommissInnehafvarens Major Hindric Adolph Rosenqvists rättighet, att för Gyllensvanska Alten, hvars namn han är förpligtad bära, å Riddarhuset intaga Säte och Stämma, genom beslut, som af Högloft. Ridderskapet och Adeln blifvit gilladt, ansett Ådeliga Ätten N:o 1969 Gyllensvan, med ofta omförmälte Öfverste Gyllensvan, sorn sjelf i Adeligt Stånd upphöjd, ogift aflidit, utslocknad , och förklarat Majoren Rosenqvist, hvars rättighet till representation, för Adeliga Ätten Rosenqvist icke kunde sättas i fråga, ingalunda berättigad, att ehuru genom misstag vid Riksdagen 1809 och 1810, då varande Innehafvaren af Westanå FideiGommiss, fått för Gyllensvanska Familjen intaga rum å Riddarhuset, sistnämnde utgångne Ätt representera, och har till följe af detta Ridderskapets och Adelns beslut Ätten Gyllensvan blifvit, såväl uti den, genom RiddarhusDirectionens försorg utgifne Handmatrickel anteknad såsom utdöd, som ock af Directionen upptagen bland de Ätter, hvilkas utgång sedan sista Riksdag anmälts uti den vid denna till Ridderskapet och Adelil afgifne Riksdagsberättelser, samt utur uppropslistorne utesluten. Då Den 27 Maji. 305