Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Från V ä 11 0 fl. Borgare-Ståndet. S. D. Efter det att Bonde-Ståndets Ledamöter i Banco-Lt kottet nu upplyst, att utsatta sammanträden i detta Utskott nyligen måst uppskjutas två gånger, för brist på fulltaligt antal Ledamöter, nemligen: första gången ifrån Högvördige Preste-Ståndet, och andra gången ifrån Högloflige Ridderskapet och Adelil, då äfven Ordföranden blifvit borta ; så beslöt Bonde-Ståndet, som trott sig finna, att göromålen hos Bnncc-Utskottet på de senare månaderne icke gått med möjlig drift och skyndsamhet, hvartill dock orsaken måhända stundom varit utebiifvande af anslag till sammanträden, alt vördsamt vända sig till respective Med-Stånden, med. anhållan, att dessa Stånd, till befordrande af Riksdagens slut, behagade hvar för sig anmoda deras Ledamöter i Banco-Utskottet, att, vid utlysanBih, till R. St. Ut dr . d. 17 Maji i835. <fe sammanträden, till erforderligt antal sig infinna, det och Bonde-Ståndets Ledamöter ville sorgfälligt iakttaga; ocii gjorde Bonde-Ståndet sig i; öfrigt den förhoppning, att Uögloflige Ridderskapet och Ädela täcktes uppmana Ordföranden i Bänco-Utskottet,. att, i hvad på honom serskildt kan ankomma, söka att befordra skyndsamt afslutande af Utskottets annu återstående göromål.. S. D. Föredrogs ånyo Banco Utskottets Memorial, N:o i^5, med öfverlemnande af reglementariska stndganden, angående tiden för tillämpningen af de, utaf Rikets Ständer beslutade, förändrade föreskrifter, angående Bankens låne-röi else: Med förutsättning, att Utskottets tillstyrkande afser endast förändrade reglementariska föreskrifter, fann Bönde-Ståndet föi godt, att till hvad.i Memorialet blifvit föreslaget lemna bifall. S. I
De af Ridderjkapet och Adeln samr Magistratsoch Ståndspersoner som uti någon Stad hafwa sadan handtering och rörelse att de i anseende dertill kunna räknas ibland Groheller andra Handlande eller Borgerlig Närings Idkare, ehuru de Burskap icke antagit, böra ehwad de aro Löntagare eller ej serskilt uppföras till afgift under Borgerskapets Classification i förhållande till deras rörelse lika med Borgerskapet. Af de öfrige till Städerne hörande personer uppföras: Ad, Den zo Juli i. 2izZ Advocater och alla de som biträda Parter i Rättegångar. s 52: — I Fyra Clasier<! II !. ro: — Acteurer och Actriser, Musicanter, Sångare, Sangeriker, Dansmästare, Danseuser med flera som höra antingen till Kongl. Spectaclernes Stat utan att hafwa sasisiälldt Lön hwaraf afgift enligt denna Artikels första §. utgår eller ock till Spectacle-Truppar i Stockholm eller Landsorterne, eller med serskilt tillstånd försörja sig i sadan egenskap: i52: — i 25: — I Fem Clasier^ 15: — Arbetsfolk i Städerne, som icke äro lagstadde och ej eller nima ständig årslön utan arbeta för dagspenning eller ester serskildt öfwerenskommelsee och beting. Mankön Stockholm och Götheborg. Ogifte och Enklingar utan Barn — i; 24 Gifte samt Enklingar med minderårige barn — 24. I de öfrige StäderneDe förra — _ — z De sednare 16 Qwinnkön. Ogifte eller Enkor utan Barn 24 I de öfrige Städerne Arti - 2!Z4 Den Z2 Julik. Artister, utan Lön och som ej arv Borgare, Auctions-Berjenre, se Stadernes Betjenter. Betjencer eller Lakejer i Lagstadd tjenst 2 R:dv Hyr-Lakejer 4: — Bokhandlare anses lika med Handlande. Boktryckare lika med Manulacturister. V lc>: —' Byggmästare lika med Handtwerkare.
Grefve Spens, Carl Gustaf: I afseende på Herr Grelvens och LandtMarskalkens sista proposition, får jag hemställa, om det icke vore mera enligt med ordalydelsen uti Grundlagen, att någon viss kort tid förelädes, inom hvilken Utskottet borde med svar inkomma. Herr Grefven och La n dtMarsk a Ilen förklarade , att, då Ridderskapet och Adeln redan fattat sitt beslut, ansåg Herr Grefven och LandtMarskalken det böra dervid förblifva, helst Ridderskapet och Adeln agde , att, i händelse det nu tagne beslutet icke skulle medföra åsyftad verkan, framdeles, på sätt Herr Grefve Spens föreslagit, förelägga Utskottet en viss bestämd tid. Sluteligen och då det af Grefve von Schwerin ifrågaställde ProtocollsUtdrag„ hvarigenom de andre MedStånden skulle anmodas att icke fatta beslut i frågan om Bankens offentlighet förr, an Utskottet besvarat de hos Ridderskapet och Adeln vid Utskottets Betäckande gjorda anmärkningar, kunde, efter Herr LandtMarskalkens omdöme, hos de andra Stånden möjligen anses såsom beredande ett intrång i bemälte Stånds uti Grundlagen förvarade rätt, att, efter eget godtfinnande , enär lämpligt syntes, företaga frågan till afgörande; hemställde Herr Grefven och Landt Marskalken om icke, till vinnande Den 4 April /. m, 95 af det med ofvanberörde ProtocollsUtdrag åsyftade ändamål, Ridderskapet och Adeln behagade inbjuda de öfrige RiksStånden, att uti det af Ridderskapet och Adelig i frågan nyss fattade beslut med Ridderskapet och Adelli sig förena. Bifölls. Grefve De la Gardie, Jacob: Jag får endast tillägga den önskan, att det ProtocollsUtdrag, som kommer alt innefatta Ridderskapets och Adelns beslut, må nu genast af RiddarhusSecreteraren uppsättas och derefter afgå. Det år möjligt att de andra Stånden ännu icke afgjort frågan, och då torde kanske vårt beslut i mer eller mindre mon verka på deras.
I de bestämmelser, hvilka uti nu gällande Reglemente finnas intagna angående Bankens sedlar och dermed gemenskap egande föreskrifter samt angående inoch utvexling af kopparmynt, har Utskottet icke funnit anledning att föreslå någon ändring. Stockholm den 19 Februari 1866. IMso 16 Ank. till Exp.-Utsk. den 20 Febr. 1866, kl. 6 e. m. Memorial, angående åtgärder för skiljande från Riksbankens tillgångar af inlöst kopparmynt af äldre präglar. Uti till Banko-Utskottet ingifvet Memorial hafva Banko-fullmägtige gjort framställning om åtgärder för skiljande från Bankens tillgångar af det kopparmynt af äldre präglar, som Banken tid efter annan inlöst och hvilket nu i Banken qvarligger: Banko-fullmägtige hafva i detta afseende anfört följande: „Kongi. Mynt-ordningen den 9 Maj 1835 föreskref, att kopparmynt skulle utmyntas å 2, 1, |, \ och ^ sk. Banko och att sålunda ett skeppund stapelstadsvigt koppar skulle utmyntas till: 300 R:dr B:ko i 2 sk. Banko stycken, 250 „ „ i 1 , , „ 250 „ „ i 3 „ , 200 „ „ i 3 „ „ „ 200 „ „ i g„ „ „ »Genom Kongl. Förordningen den 8 December 1848 stadgades, att kopparmynt - Banko-Utskottets Memorial N:o 16. iT mynt jemväl skulle utmyntas till valör af 4 sk.
Beträffande dernäst Utskottets första,; till Be''illnkngs förordning, förenade sig Ständet om nedannämnde anbringar och tillägg: 1 ArLikekn §. i. Uti i:sta Momentet a«säg Stäiidct, för mera tvdliq'et böra tilläggas framflr ordet byggnader de söv Äboens betlof nodiae, samt efter orden: förbättringS-h st, naderr eller andra t^rbygcsnadev än ofwannämnt äff. Äfsnn som Lrandet fann art i nästföljande Punct orden: - 752 Den 17 April. den; af HuZ i städsrne, borde andras till Af hus Z StäSerne, som pä Laodet, emedan flere tillfallen förekomma dä byggnader eller boningsrum ä Landet särskildt uthyras, utan att nägon disposition af sjelfma Landtbruket ar därmed förenad» Widare skulle orden: Gratialev sch pensioner m. m. ifrän detta Moment utgä sä wita detta ämne lämpeligare bör nedanföre uti z. K. förekomma. I föl/d af Ständets ofwan omförmaldte beflut, angäende ti ägg af 21 Mellan-Claster uti Tariffen N:o 1 hwarS 2:ne lägsta Clatzer deremot förswinna, ffulle r Lidra Momentet af denna § och pä alla öfriga ställen i Förordningen orden gg Clasicn ändras till 58 Lintzen, samt 16 z R:d. till 52 R:d. §. Till Meningens förtydligande ffulle i början af denna § orden: denna afgift träffar hwarje Person, fast egendom etc. lälunda andras: Denna afgift träffar broarne person för dest fasta egendom etc.; äfwen som, i första Momentet af de derefter följande anmärkningarne, hwarest förekommer denna mening: Dä nägot Hemman äter kan befinnas af ett ännu högre warde etc. wid ordet Hemman, borde tillsättas: eller Hemmansdel.
Maj i835 och dels genom ofvanstående i:sta momentet, böra, medelst köparens försorg, förnyas inom hvart tredje år, så framt köpeafhandlingen skall ega fortfarande verkan emot tredje man. 3:o Då vid utmätning tvist uppstår om det, som undantagas bör, och saken förty varder, enligt 7 Cap. 3 §. Utsöknings-Balken, förvisad till Domaren, skall det åligga utmätnings-sökanden att inom tre månader efter utmätningen taga stämning å den, som vill godset sig tillegna, till Domstolen i den ort, der utmätningen skett, vid påföljd att eljest hafva sin talan förlorat. Vill andra parten heldre sjelt stämma ; stånde det honom fritt. I sådan tvist v >re den, som gör anspråk på eganderält till godset, utan afseende på den bevisning som i öfrigt kan förebringas, alltid skyldig att, der vederparten sådant äskar och Domaren ej finner iaga hinder möta, med ed intyga, att han redeligen samt på god tro och ej till veterligt förfång lör vederparten, sin rätt åtkommit. Gitter han ej gå denna ed, vare hans anspråk på egendomen förfallet, och godtgöre all för vederparten deraf uppkommen skada. 4’o Allt hvad ej mindre genom Förordningen den 9 Maj 1835, än genom denna författning blifvit stadgadt, rörande gods, som vid utmätning undantagas bör, gälle äfven om gods, som vid inträffad konkurs i det afträdda boet finnes, men uppgifves tillhöra annan, än gäldenären. 5:o Hvad här föreskrifvet är, skall tjena till efterrättelse genast efter författningens utfärdande, i fråga om alla de köpeafhandlingar om lösören, som derefter upprättas, men först sex månader efter utfar - Lag-Utskottets Betänkande, N.o 69.
Nio 103 anfört, icke kan af Utskottet godkännas, har Utskottet likväl med hänseende till förevarande framställning funnit anledning erinra, att då, enligt hvad af ett behörigen styrkt utdrag af domkyrkans i Linköping räkenskaper för år 1858 inhemtas, kyrkans inkomster under nämnde år, efter afdrag af såväl ränta och kapitalafbetalning å det vid 1847—1848 årens riksdag för kyrkans iståndsättande beviljade lån, sorn öfrige utgifter, lemnat ett öfverskott af 978 Ridr 75 öre Rimt, och kyrkans behållna inkomst i mån af skeende inbetalningar å omförmälde lån måste årligen ökas, synes någon del af det statsbidrag, som för fortsättning af den ännu icke fullbordade reparationen å domkyrkan erfordras, lämpligen kunna anvisas i egenskap af lån, utan att derigenom äfventyras, att det för kyrkans vidmagthållande vigtiga reparationsarbetet behöfver afstadna. Med afseende härå och hvad i öfrigt förekommit, anser sig Utskottet böra på det sätt tillstyrka beviljande af det understöd, som Kongl. Majit för ifrågavarande ändamål äskat, att Utskottet hemställen det Rikets Ständer, till fortsättning af den pågående reparationen å Lin köpings domkyrka och verkställande af de reparationsarbeten, hvilka Kongl. Majit, efter Ofver-lntendents-embetets hörande, finner vara för kyrkans framtida bestånd nödigast, måtte anvisa en summa af 30,000 Ridr, att under nästkommande statsreglerings-period utgå årligen med 10,000 Ridr, deraf hälften såsom anslag samt återstående hälften i egenskap af lån.
När sedan konung Helge fällt friaren, fått Sigrun till maka och sist själf fallit för hennes egen broders hand, Helges forne fosterbroder, då är det hon utslungar denna dämoniskt sköna förbannelse, som indirekt yppar styrkan af den kärlek, hvarmed hon är fäst vid sin Helge: Dig skola alla eder drabba, som du min Helge svurit en gång både vid blixtens blänkande strimma och vid stenen i strömmande bölja. Stilla det skepp må stånds, du styr, om ock all medvind hvinei därpå! Den häst ej må springa, som har dig i sadeln, när fiendehop du i hälarne har! Ej bite det svärd, som i hand du svänger, om icke det sjunger dig själf en dödssång! * Då vore Helge rätt hämnad vorden, om en varg du blefve i villande skog utan allt gods och utan all gamman, fastande — när du i lik ej slet! Och därpå försjunker hon i det lyckliga minnet af » den härlige » och uttalar sin djupa längtan efter honom: Aldrig jag sitter vid Säfvafjällen kväll eller morgon munter i håg — om icke fursten åter för folket strålar som fordom på guldbetslad fåle! &lt;S&lt;£ hade Helge med fruktan slagit fiender sina och deras fränder, som när villade getter för vargarne rädas och ängsliga fly utför fjällets stalp. Så var min Helge förmer än hvar höfding, som asken, den ädla, är öfver allt törne, som dristiga hjorten med daggstänkta hornen höjer sitt hufvud öfver all djur, så hornen glänsa mot himlen själf! — Till sist må vi betrakta det fagraste smycket i hela sägenkransen om denne Helge, IDUN 110 framställningen af, hur Sigruns kärlek och sorg äro så starka, att de till och med tränga igenom döden och grafven, i det Helge för hennes tårar ej finner någon ro, utan dragés af dem ifrån sin himmel, ifrån Valhall, för att åter på jorden möta den sörjande Sigrun.
Åt den administrativa maktens tjenara har man förlänat den nödiga myndigheten med deraf följande förpligtelsen i sådant afseende. De böra beifra tryckfrihetens missbruk. Han skall med all makt skydda och värna tryckfriheten. Redan denna omständighet anse vi för vår del vara afgö-rande. Äfven om justitieombudsmannen hade sig bekant den tiUåmnade utgifningen af en skrift, hvars innehåll han kände ochansåg afgjordt brottsligt, anse vi att han för ingen del vore rätta mannen att ingripa varnande och söka förekomma utgifningen. H varför? Helt enkelt derför att haos uppgift är en helt annan. Han, som skall förevara tryckfriheten, som skall tillse ej blott att den oskyldige förblifver ostraffad utan också att den brottslige ej blifver mera straffad än han förtjenar samt flr sin sak pröfvad och dömd under iakttagande af alla laga former, bör icke genom ett ingripande på förhand — låt vara att det inskränkte sig till ett blott varnande — utsätta sig för faran att fatta parti, för faran att betrakta saken ur någon förut fattad menings synpunkt, ja icke ens för faran att blifVa misstydd. Detta sista är icke mindre vigtigt Om lagen har velat göra honom till blott och uteslutande försvarare, om den har velat befria honom från hvaije annan uppgift än att skydda, bör han med tacksam omsorg bevara denna ställning. Ty lagstiftaren har med klokt förutseende funnit att man måste taga hänsyn icke blott till de riktiga allmänna opinionerna utan också till de möjligen oriktiga, öfverdrifna, misstydande. Näst det att domarne döma väl, är det vigtigaste — heter det hos någon författare — att de anses döma väl. Det är icke blott nyttigt, att j. o. försvarar tryckfriheten utan också att han icke ens synes — låt vara att skenet är origtigt — angripa densamma. Derför har han befriats ifrån hvaije skymt af dubbel ställning i detta hänseende, öfvervakarens, censorns roll är icke honom gifven. Icke till det minsta spår. Men deremot försvararens, beskyddarens. Det är emellertid långt ifrån, att vi * nse herr Th: s hand * lingssätt vara att döma så mild t som det vi i nyss förda reson-nemang förutsatt.
Uti detta Betänkande, hvilket af Bonde-Ståndet blifvit bifallet, men af de trenne öfrige Riks-Stånden till Stats-Utskottet återremitteradt, hade Sluls-Ut.ikotlels Utlåtande j ]Y.-o 205, 7 Utskottet hemställt, att nuvarande Kongl. Nummer-Lotteriet malle med 184-0 års utgång upphöra, äfvensom Utskottet funnit sig icke kunna understödja ett alternativt framstäldl förslag om inrättande för Statens räkning af ett Cl a ss-Lotter i; hvarjemte slutligen, beträdande väckte frågor om förbud emot försäljning af Lotter för utländska saint enskilda Svenska Lotteriers räkning, Utskottet, under tillstyrkan, alt, såsom följd af Kongl. Svenska Nummer-Lotteriets afskaffa tide, ali lottförsäljning inom Riket för utländska Lotteri-inrättningar måtte varda förbjuden, hemställt, att frågan derom mätte lill vederbörande Utskotts behandling hänskjutas. I afseende på hufvud förenta le t för omförmälde Betänkande eller frågan om Kongl. Nummer-Lotteriets indragning, hafva de fleste Ledamöter af Ridderskapet och Adelil samt Presteoch Borgare Stånden, hvilka i ämnet sig yttrat, med instämmande i den af Utskottet framställda åsigt, tillstyrkt berörde Lotteri-inrättnings upphörande, hvarvid likväl flere såsom uttryckligt villkor för denna åtgärds lämplighet förutsatt, alt Lotterispel af alla slag, så viii offentligt som enskildt, utländskt elier inländskt, mätte genom lag förbjudas.
Ränte kammaren och de betydligaste af de förvaltande Verkens Cassör y»yyy»yyyyyyyyyy* Svar på aterremiss > * , , > Invisningar3 om större frihet att utgifva sådaae , J. Jemtland 3 angående roteringsoch rustningsskyldigheten ders! ädes , yyyyyyyjyyyyyyyy Svar på aterremiss , , , , , > , » » > » Jemtlands Reserv-medels-Cassas tillkomst och tör valtning tfyyyyyyyyyy>yyyf*y>* >> Jernbeläning ; se Lånerörelse, Vag-attester och Eörnyelse-bevis. Jern-Contoir et ; se Credit i v. Jernhandeln 3 dess befordrande på Amerika , , , > Jernhandteringen i Riket ,,>>>>>>> > > y > Svar på aterremiss Samman jemknings-förslag ,>>>>»» Jernvägar3 anslag till anläggning deraf; se Anslag för en gång, g) Jonsson3 Agronom, om årligt arfvode för honom; se Hufvud-Titel 9:de , sid. 13, 14. Jorda-Balken, om ändring i 7 Cap. 1 § , , , , , , , om ändring i 16 Majlis Nådiga Svar , „ om förklaring öfver 4 Cap. 1 och 2 §§. samt 5 Cap 1 §•»>>>>>* y Jordbruket j Undervisnings-anstalter derför; se liufvud-Titel 9:de, sid. 6. Jordförluster, genom canal-anläggningnr; se Hufvud-Titel öide, sid. 10 Judar, förbud för dem att hafva christna tjensthjon >> >>'»>>)»>>*>>>>* * * »*>>> > Jude-Reglementet 3 frågor om ändring deruti , , , Juridiskt Institut3 om inrättande af ett sådant , , Justitias-Ombudsmannenj om utsträckning och for - rs rf N:o 42 52 a 3 Ridd. o. Adeln. PresteStåndet. BorgareStåndet Boudet.
Detta minne på en gång lockade och skrämde. Det fanns däri ett något, hvilket kunde komma tillbaka, som hotade hela vårt lif. Och jag minns, att jag en gång som uttryck för våra känslor citerade Baudelaires ord: La prostitution s’allume dans les rues. Det gick en rysning igenom oss båda, och som gripna af samma tanke, vände vi oss om. Framför oss låg då det gamla, vänliga gula huset, omgifvet af sina höga träd, bakom hvilket skymtade gråa klippor. Det såg ned på oss med sina lysande fönster, och när vi gingo in och stängde dörren efter oss, föll känslan af trygghet öfver våra sinnen, och utan att vi visste det knappast, växte för hvar dag, som gick, inom oss den kraft, hvarur spirar glädjen i lifvet. Vid denna tid hade allt, hvad som fanns inom oss båda af lyckobegär, lagt sig till ro, icke därför att det hade tystnat, utan därför att utanför den värld, hvilken vi skapat oss själfva, kände vi, att för oss fanns icke mer att begära. Efteråt har jag tänkt, att det kanske finns någon sanning däri, att när två människor funnit lyckan, följas de understundom i sin lycka af afundsamma väsen, hvilka i hemlighet arbeta på, att deras sällhet icke må få fortfara. Kanske har sagan rätt, som ger dessa väsen, hvilka utan vår vetskap syssla med vår tillvaro, makt att, utan att vi ana det, utan att vi ett ögonblick känna deras närvaro, smyga i våra sinnen det hemliga gift, som förvänder vår syn och ger våra bästa tankar en ny och förut icke anad riktning. Hur ofta har icke detta kommit för mig! Hur ofta har det icke synts mig vara endast en klumpig omskrifning för att beteckna det outransakliga öde, som behärskar hela vårt lif. Detta öde, på hvilket vi stirra med förfäran och nyfikenhet i förening, och som vi dock aldrig lyckas att utforska. Och dock är denna sagans förklaring, om man rätt tänker på saken, lika god som någon annan. I grund och botten förklarar den lika mycket och lika litet som någon af de lärda utläggningar, hvilka fylla folianterna af modern psykologi.
Det skulle alltför mycket contrastera mot den frikostighet, man visat och förmodeligen än kommer att visa mot Götha Canal, om man nu skulle låta ifrågavarande Canal-Arbete, hvars nytta redan långliga tider visat sig, förfalla. Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, om icke Ridderskapet och Adeln ansåg de vid Banco Utskottets Betänkande gjorde anmärkningar hindra det sammas antagande, samt på sådan grund behagade Betänkandet, jemte Anmärkningarne, till Utskottet återremittera, med Den 17 Februarii. 41? med anmodan tillika, att i händelse en gemensam öfverläggning derom med Stats-Utskottet skulle pröfvas nödig, med nämnde Utskott sammanträda. Eifölls. Föredrogs å nyo Banco-Utskottets den 31 sistledne Januarii afgifne samt den 13 dennes på bordet lagde Betänkande, i anledning af väckte Motioner, om förlängning uti Prsescriptions-tiden för Läns omsättning i Banco-DiscontVerket. Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard, upp-i läste följande; . Jag bestrider Betänkandet och yrkar Åter-: remiss af följande skäl; 1:0 Emedan då Rörelse-Capitalet för en stor del, och i vissa Provincer nästan helt och hållit är satt utur omlopp, kunna Låntagare i en sådan Conjuncture ej skäligen vid ansvar åläggas att omsätta, ännu mindre fullt inbetala Discont-Lån i Banco-Sedlar, förr än PenningeVerket blifvit vid denna Riksdag regleradt, och antingen Discont-Sedlame ånyo eller ock Banco Sedlar i deras ställe blifvit satta i rörelse. 2:0 Emedan det enda skäl, som af U& Ridd. och Ad. Prot. lil JB. 53» 54* Den 17 Februarii. skottet åberopas för sitt stränga Utlåtande, är, att, genom uppskjuten omsättning och i synnerhet, full inbetalning minskas tillgångarne för Lån till nya Lånsökande.
Oaktadt han medförde betyg om sin talang från ett par af de största musici i Paris, så hyste man dock misstroende dertill, och det var blott den lyckliga händelsen att konsertgifvaren sjelf en gång i ett privatsällskap i Paris hade hört Alexis, dock i en mer obetydlig nummer, som gjorde att han erhöll tillstånd att öfvertaga Mendelsohns parti. Nu hoppades han emedlertid hafva dokumenterat sig så, att han kunde räkna på att få ge en fördelaktig konsert och sedermera fortfara att få bygga på den grundsten, som redan var lagd till hans rykte. Celestine frågade naturligtvis efter Albert. Alexis hade ej haft bref från honom sedan han lemnade Paris. Då var Albert i Rom, och skref att om han lyckades att till det pris han önskade få sälja en tafla, som han hade under händer, så ämnade han att påföljande vår som hastigast göra ett besök i fäderneslandet, der ändå som han hoppades den rikaste belöning för hans konstnärsarbeten väntade honom. «Ack den som ändå hade honom här i qväll!» suckade Celestine, och den som påstår att ingen lycka är fullkomlig här på jorden, den vill jag ge svart på hvitt på att han misstar sig, ty se bara åt dörren som öppnas derborta; hvem är det som kommer om inte Albert? Högt skrek Celestine till af glädje och låg i Alberts armar, och i glädjen omfamnade äfven Alexis och Nanna hvarandra utan att tänka derpå. «Hur i Herrans namn har du kommit hit?» var det första Alexis frågade, sedan han kunde förmoda att Albert åter kommit till så pass sans, att han kunde ge ett förnuftigt svar. «Alldeles som du,» svarade Albert. «Jag har hela långa vägen sett ditt namn för mig på poststationerna, och då jag nu kom hit och tog in på detta hotel och såg efter på taflan hvilka resande som här logerade, så – du får ursäkta mig det min bror – men sannerligen glömde jag ej i hastigheten dig för de kära namn jag der läste.