Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Upplåningen af Tvä Millioner Riksdaler i silfver efter i6Gf års myntfot. Genom skrifvelse af den 20 Maji i83o, beha, Upplåningen af Två lingade Kongl. Maj:t i Nåder tillkännagifva Fullmägti‘°nei LvS aIer 1 ge, det Kongl. Maj:t ansåge sakernes allmänna ställning medgifva, att öppna åtgärder, för att, i öfverensstämmelse med de af Rikets Ständer meddelade föreskrifter, gå i författning om anskaffande af ett lån i Silfver, motsvarande Två Millioner Riksdaler efter gamla myntfoten, för att till utlåning emot inleckningssäkerhet uti jordegendom användas. Tilt underdånigste följd häraf, lälo Fullmäglige, om ett sådant låns upptagande, under den i:a näslderpåföljande Junii, Kungörelse utfärda, hvilken infördes, så väl uti Svenska Officiela Tidningsbladet, som uti Hamburger Tidningsblad, med utsättande af den 3 Augusti, såsom den dag, inom hvilken anbuden boFde vara inlemnade. Sistberörde dag, den 3 Augusti iS3o, inkommo val alne anbud, hvardera på Två Millioner Riksdaler i Silfver, men hvilka ej befunnos antaglig*?. Uti ytterligare skrifvelse af den 14 Maji i83A, behagade Kongl, Muj:t Stats-Utskottels Utlåtande Jf.o tt8. Fullmäktige i Nåder tillkännagifva, det Kongl. Maj:t ansåge sakernas allmänna ställning medgifva att öppna åtgärder för upptagande af ifrågavarande lån, antingen på en gång lill hela det af Rikets Ständer autoriserade belopp af Två millioner Riksdaler i Specie, eller successive i mindra sa min or. Med anledning af detta Nådiga tillkännagifvande, utfärdades kungörelse under den 8 Junii, om förseglade anbuds emottagande till och med den H nästpåföljande Augusti å Två millioner Riksdaler i Silfver, hvaraf den ena millionen skulle kunna få »(lemnäs i Hamburg, men den andra millionen skulle åter ovilkorligen aflevereras här i Slockholm.
Hon gaf förstulet akt på honom. Han var klädd i en kort, mörkblå kavaj, som fladdrade åt sidorna, så att det mångfärgade fodret och den hvita västen syntes. Kragen var uppviken, skjortlinningen djupt urskuren, den seniga halsen framtill bar. Kinderna hade stark färg och öfverläppen ljusa, yfviga mustascher. Månne han ville henne något? Från värdshuset, som endast otydligt kunde urskiljas, lyste ljus. Att inte konsuln återvände snart! Nu satt han kanske och drack där borta — hvad tänkte han på klockan visade redan sju. Margit kände sig modstulen, gick skyndsamt ombord igen och ned i salongen. Intet pakett. Otåligt vände hon sig om för att söka någon af betjäningen. Då mötte hon i trappan den blåklädde främlingen, som varligt spärrade vägen. Han höll sina händer på ledstängerna — såg henne icke i ansiktet, tykte hon, utan mot halsen och bröstet. »Det är ett sådant buller och bråk där ute, fröken — vi ska inte gå dit.» »Men jag måste träffa konsul Gardberg»... förvånad märkte hon själf någonting urskuldande i sin röst, äfvensom den litet spefulla tonen i svaret: »Herr Gardberg har för tillfället inte tid att tänka på er; jag har dessutom hans tillåtelse att underhålla fröken så länge.» »Den tillåtelsen ger endast jag själf.» Han förde artigt handen till sin mörkblå mössa och bugade sig. »Jag tackar. Låt oss således stiga ner.» Margit kunde icke annat än småle. Detta var någonting nytt — denna säkerhet, som oemotståndligt öfvertog ledningen. Hela hans uppträdande tilltalade henne genom sin oförvägna kraft och naturlighet, tykte hon ... till och med den gest, hvarmed han under tystnad, halft vårdslöst, anvisade plats vid bordet. Hennes glada lynne kom åter med ens, men hon förstod icke själf sin eftergifvenhet, när hon tveksamt följde hans inbjudning — tveksamt, och dock så undrande gärna. »Jag tackar er än en gång, fröken Schrowe, för att ni lyder mig ... det är nämligen jag, som befaller ombord.» »Jaså — kaptenen.» Han böjde på hufvudet, i det han lugnt och pröfvande fäste sin blick i hennes.
Därpå kom den mognare åldern med sitt lugn, men också med sina sorger, med sitt mod och sin uthålliga kraft samt ofta växlande öden till dess hela lifvet upplöstes i jubel öfver att den jordiska tillvaron vore lyckligt slutad.» »Så är icke min uppfattning,» hördes en invändning. »Något dylikt har jag icke förnummit. Det var tydligen en skildring af kärlekens fröjder och sorger samt slutliga hänryckning, när det älskade föremålet ändtligen var vunnet.» »Prat!» utropade en af de närvarande. »Den konstnär, som i afton framkallat alla dessa omedelbara förnimmelser i våra hjärnor, är en praktisk karl hvilken känner sin allmänhet. Jag är viss på, att de fläste med mig här på en kort stund genomlefvat alla de känslor som en köpman erfar under början, utvecklingen och afslutandet af en handelsaffär.» »Jag tror,» hördes från annat håll, »att konstverket har afseende på det stundande riksdagsvalet. Det var en mästerlig skildring af valförberedelser, valstrider, glada och ledsamma tilldragelser på valmötena, ihärdighet i bemödanden och slutligen jubel öfver den lyckliga utgången.» Ännu andra utläggningar hördes, hvar och en efter utläggarens önskningar och sinnesart. Man skrattade åt hvar andras misslyckade förklaringar och ansåg sin för den enda riktiga. Därför var man också mycket nöjd med sin afton och prisade hjärnorgeln såsom konstens högsta medel. Hufvudsaken var, att man erfarit starka känslostämningar och därför ansåg sig hafva haft en »högst intressant konstnjutning.» Därmed var också hjärnorgelns lycka gjord. »Det är omöjligt, att luktklaveret hädanefter kan hafva någon dragningskraft,» sade fröken Rosendoft. Bollspelet på Rydbergs torg. Det var på en lekplats midt i Göteborg, ungefär där »exercisheden» i forntiden haft sitt läge. Göteborg hade många sådana platser, på hvilka ungdomen samlade sig till bollkastning, kapplöpning, brottning och andra »manliga idrotter», såsom det fordom hette, då blott den manliga delen af ungdomen företog sådana öfningar. Nu mera deltogo i dem så väl flickor som gossar, unga kvinnor och ynglingar, till och med äldre personer af bägge könen.
Kunde det uppväga allt det andra? Om ni inte vill ha mer af det här, så flyttar jag ut det. Låt brickan stå; den är för tung för er. Hvarför vill ni gå? Jag skall bara säga åt Nilla, att hon ställer i ordning téet inne i matrummet. Ni får inte gå annat än med ett vilkor. Hvad då? Siri. Birger. Siri. Birger. S i r i (tvärt). Birger. S i r i (sakta). Birger. Siri. Det var ett diplomatiskt svar! Nå, men tror ni att Ida håller af mig? Det gör hon nog. Siri. Allt jemt undvikande! Säg nu: tror ni det fins någon som hon tycker bättre om än mig? Nej eller ja! Siri. Nej. Birger. Kan ni se mig i ögonen och säga det en gång till? Birger. Ni ser ut att vara en sådan hederlig liten själ. Jag har lust att berätta er något. Lofvar ni att tiga? Siri. Ja. Birger. Tag mig i hand på det. S i r i (ser på honom). Birger. S i r i (räcker honom handen). B i r g e r (qvarhållande hennes hand). Kan ni taga mig i hand på det andra också? det om Ida. Birger. S i r i (rycker handen till sig). Ja, se der! Siri. Hur kan jag veta sådant! Se så, jag vill inte plåga er längre. Kom nu och sätt er, så skall jag berätta. Nej, inte der! Här skall ni sitta. Se så. Vänd er hitåt. Så der ja. Hör nu på: Jag var inte mer än tjugu år, när jag träffade Ida, och jag hade inte varit bekant med många flickor. Jag blef betagen i henne med ens. Jag viste hvarken om hon var elak eller god, jag viste bara att hon var den vackraste flicka jag sett. Vi blefvo bekanta först efter förlofningen, och ju närmare vi lärde känna hvar andra, dess mindre blef det qvar af hvad jag trott vara tillgifvenhet. Hon är så kall, så förfärligt kall, och hon kylde också mig. Men jag behöfver någon att hålla af mig, antingen jag är fattig eller rik, antingen jag kan ge presenter eller ej.
Förändringen af ämbetsverken är nu andra Riksdagen ett ämne för Rikets Ständers särskildta Utskott, och enär Kongl. Maj:t aktat nödigt, att öfver denna af Comitéen lango ventilerade fråga, inhemta Rikets Ständers Utlåtande, var den tanka icke ur vägen, men framställer sig sjelf, att ett förslag om villkoren för inträde i ämbetsverken, heldst då det skulle besvara frågan om olika examina för dem särskildt, eller en och samma för dem alla, kunde, om icke begäras, dock väntas lemnadt till Ständernas pröfning. Likväl, eme*dan sdetta ämne är af administrativ art, och Kongl. Maj:t säkrast finner, om efter dess beredning, allmänna omdömet behÖfver utrönas, föranlades Utskottet af uppmärksamhet på da gjorde anmärkningarne, att tillstyrka, det meningen om Rikets Ständers börande må ur dea föreslagne underd. Skrifvelsen utelemnas. Men så väl att denna Skrifvelse afgår, som att ärendet, på af Utskottet föreslagne sätt i öfrigt behandlas, fortfar Utskottet, att anse af behofvet påkalladt, och för ändamålet tjenligt. Det förra Betänkandet, och hvad Utskottet vid återremissen af dess Utlåtande N:o 100, rörande Schalordningen, nyligen om Uppfostringscomitéen yttrat, beropas således härmed. Besv, och Ekon. ZJtsk. Betinkandcn. 1301 Någre värde Ledamöter af Hö g v. PrssteStåndet hafva väl påstått, att något de akademiska Lärarnas åläggande, att öfver Grundlagen föreläsa och examinera, vore öfverflödigt eller rent af onyttigt; men då ic. ke kunnat motsägas, att hvarken Kongl.
Collegium framställde sina underdåniga förslag. Hvad först angiuge Kronotiondens användande; så ansåge Collegiörn den kunna indragas, när de orsaker upphöra, som till för fällingen deraf föranledt, emedan ferläningsbrefvet bör, enligt 3 §. i Presterskapets privilegier, efter dess lydelse tillämpas. Hvad dernäst vidkomme Kronotiondens belopp; så funne Collegium detsamma Lora upplagas, jemlikt Lands-Ccnlorets på iy4'7 ‘irs skattläggningsverk grundade uträkning, till 3 2^3 tunnor i medeltal, eller med inbegrepp af Fåhrö socken till 3,^k)6 tunnor 24 kappar. Presterskapets 1 ^3 af.tionden ansåge Collegium deremot icke böra beräknas efter ett lika lågt förhållande, emedan den skulle utgå efter åkerjordens nuvarande beskaffenhet och äfven af de sedan skaltläggningstiden verkställda odlingar, hvaraf Kronan icke hurde tionde fordra. Collegium trodde derföre, att Preslerskapets tionde borde, efter Landshöfdingen* förslag 1814 och Consistorii yttrande den 23 Mars 1820, beräknas till ij5 af 7 tunnar på hvarje mantal eller 2 tunnor i medeltal, belöpande till 2,42*7 tunnor Q kappar, af r,o4o 3fö mantal, utom Kungsgård a rive Roma och Visborg, samt med tillägg af lerdalen fi ån dem, 36 tunnor, tillsammans för hela Gotlland, till 2,463 tunnor 6 kappar. Men då delta belopp, fördeladt på nuvarande få Pastorat, lernnade åt Ivvartdera blott en' tillgång af 57 1J/\ tunnor; så, och fastän öfriga Inningsartiklar, upptagna till 12 Rdis värde på helt hemman, jemte presfgårdarnes afkastning, tillädes, ansåge Collegium Kyrkoherdarne i allmänhet Kongl. Muj:ts Nådiga Skrifvelse N:o 5g, »5 icke blifva dermed belåtne, utan tills vidare behöfva att med Kronanstionde understödjas.
Grefwe körner, Larl Gabriel, understödde denna Grefwe äs la Garäies motion. Ridderskapet och Adeln hkrbcs härwid yttra sin Henägenhet att bifalla denna motion; men Grefwe 380 Den September. förner, H.6o's)'n 6<stan, under förklarande dek han gerna till hufwudsakcn kemnade sitt bifall, erindrade att formaliteten fordrade att Riddarehus - Utskottet öfwer frägan först hördes, hälst det anginge dispositionen af penningar. Efter nägon stunds öfwerläggning, beslöts pä derom af Herr Landt - Marskalken gjord proposition, att denna fräga skulle remitteras till Riddarehus - Utskottet, hwilkct borde anmodas att till nästa plenum med sitt utlätande dcröfwer inkomma. Herr Lock, Lorfits ImstviZ, upläste följande Dictamen till Protokollet: Att bidraga till det allmännas wäl, lärer ostridigt wara en medborgares yppersta pligt: uppä hwarjehanda sätt kan denna ock fullgöras. Att angifwa ett Economiskt förflag, gagnar ofta Rikit lika sä mycket som att uppgöra ett Militairiskt, häldst dä det icke grundar sig pä möjliga tillgängar, hwarigenom det ofta icke kan werkställas. Alla wetenskaper äro att högakta, ett upplyst Samhälle kan ock icke utan deras kraft äga beständ, men jag tror att hushällningen äfwen förtjenar sorgfällig uppmärksamhet och är likasä nödwändig, hälst dä din werkställcS utan medborgares förtryck. Inför Högloflige Ridberstapet och Adeln hade jag äran uti sista plenum uppgifwa ett wälmenande förflag att efter crhällcn fred indraga Swensta indelta krigsmagtcn till hälften, hwarigenom Riket tillskyndas en ärlig säker inkomst af Z8f,438 R:d Banco Specie. Troende att detta förflag skulle befrämja allmänt wäl och minsta medborgares dryga utlagor.
Jag känner måhända bättre än de flesta, Herr Professor Schwartz’s stora kunskaper, hvilka jag varit i tillfälle att enskildt begagna; och jag hoppas att då nu ifrågavarande sak öfver* lemnäs till Regeringens försorg, den åsyftade inrättningen skall blifva sä tillfredsställande, att resultatet deraf ingalunda kommer att likna det af Landtbruks-Academiens så kallade experimentalfält, ty då vore äfven det aldraminsta anslag visserjigen i min tanka illa använda Jag tror således, att Riksens Ständers Ven i Autint ii f. m ben ställan, i detta afseende, icke behöfver eller bör vara innan, än dea, som 2:dn alternativet i Utskottets Betänkande innebär. Herr Ehrenborg'. Ehuru, såsom Friherre Anckarsvärd anfört, Utskottets Betänkande ggr ut på en anhållan till Kongl. Maj:t om techcologiska föreläsningars hållande, lärer det dock stå fast, att ämnet äger ett Bära samband med Friherre Sparres iörslsg, angående inrättandet af en technologisk Skola. Med min anmälan, har jag likväl ej velat bestrida någon förmon för Herr Professoren Schwartz, utan blott åsyftat, att frågan derom skulle behandlas gemensamt med en annan som synes dermed ganska likartad. Friherre Wrargeh jag förenar mig deruti med Herr Ehrenborg, att Betänkandet bör hvila, ty det är nära förknippadt med frigan om dsn technologiska skoleinrättoingen % ochjag är förvissad, med den erfarenhet och kännedom jag äger om Professoren Schw*rtz’s kunskaper och skicklighet, att, om han sattes i tillfälle, att visa dem, de icke skulle framställa samma^resultat, som Landtbruks-Academiens experimentalfält. Det är icke med tecbnologiska föreläsningar, utan medelst theoriena tillämpning, kunskapers användande, practiska rådslag, handledning vid nya näringsföretag som industrien förkofrar sig. Professor Schwartz har redin visat hvad framsteg industrien och näringsfliten under honom kunna gora.
Majit måtte täckas, efter vederbörandes hörande, till Civil-statens Pensions-inrättnings delegare göra Nådig framställning om delaktighet i berörde inrättning jemväl för Commissionslandlmätarne, samt vid en blifvande Riksdag meddela Rikets Ständer underrättelse om de villkor, under hvilka slik delaktighet kunde bemälde tjenstemän beviljas; och hade nu, lill åtlydnad af Kongl. Maj:ts häraf föranledda beslut, så väl den ena, som den andra af ofvanberörde frågor utgjort föremål för pröfning af Civil-Stalens sednast eller år 1842 församla-' de Fullmägtige, hvarefter underdånigt utlåtande i ämnet jemväl blifvit af Birectionen för Civil-Statens Pensions-inrällning afeifvet. A idkommande lörsta frågan eller den om Borgmästares delaktighet i Pensions-inrättningen, hade Fullmägtige, stödjande sig på de år 1S37 i detta afseende uppgjorde beräkningar, uppgifvit, att, för uppfyllande af de förbindelser, en slik delaktighet skulle medföra, Pensions-cassan blefve i behof af en ifrån första intagandet alltjernnt fortfarande serskild årlig inkomst af 4000 R:dr, utom hvad sorn kunde inflyta genom de nya delegarnes afgifter, dock alt om, såsom Rikets år 1834 församlade Ständer föreslagit, vid hvarje delegande Borgmästares afsked, en löne-besparing, svarande emot två tredjedelar af blifvande pensionen och vid hvarje
Ixidr sk. rist Koppar: smidd, valsad eller gjuten: * plåtar och andra ämnen för ytIl:dr sk. r:st 166 32 _ terligare bearbetning / t skeppa! ^ l stäp. v. ,£ ( 1 skeppal 1 t stäp. v. 5 33 16 ■— 166 32 * bleck och spik till fartygs förhydning 8 16 — i tråd: oförsilfrad .. 1 skålp. 8 — 3 — försilfra d .. 1 skålp. 36 — 12 24 — * andra helfärdiga arbeten 1 lisp. 3 6 — 2 24 — Kopparnickel * Kopparskrot j eller gammal och bru1 skålp. —.— 20 — 100 — kad koppar, samt kopparaska . 1 skeppal 16 32 — 1 * Korkarj skurne Kortj spel-; med vilkor, att de vid införseln, lika med inhemska, undergå beviilningsstämpling, mot erläg1 skalp. 6 50 '' ■— gande af stämpelafgift Kreatur: 1 gross 12 24 100 hästar (utom hingstar 1 stycke 10 50 oxar 1 stycke 8 — •— 30 kor och ungboskap 1 stycke 4 —- 15 kalfvar 1 stycke 2 12 — 15 - svin, utom fargaltar 1 stycke 2 6 32 andra fyrfotade . För kreatur, som med Kommerskollegii serskilta tillstånd införas till racers förbättrande, erlägges fjerdedelen af den i taxan utsatta tull. 1 stycke 1 24 Kopparrök; se Vitriol'. Kopparstickssvärta; se Boksvärta. Koppartråd; se Koppar. Korf; se Metwurst. Korgar, af sammansatta eller såsom arbetade ej specificerade ämnen; se Slöjdevaror, ej specificerade. Kcwginakarearbeten, ej specificerade; se Slöjdevaror, ej specificerade. Kransögon, hänföras under Apoteksvaror. 19 Tullvärde. Qvantitet för tullInförselstull. Banko beräkningen. P»:dr sk. rist Krita: hvit:
Derigenom skulle, utom det att tid på mångå ställen besparades, den stora fördelen allmänt vinnas, att Förfaltningarne blefve upplästa af en person, som icke genom förutgånget, långvarigt talande och ansträngning, med tröttade lungor för tillfället, oaktadt bästa vilja, saknade förmåga att uppläsa en mängd handlingar så tydligt, att alla närvarande dermed kunna vara belåtna eller derom vinna tillräcklig kännedom. Om remiss till Ekonomi-Utskottet anhålles. Stockholm den 12 November 1862. J. G. Odelberg. Af Jöns Andersson från Malmöhus län, om tillägg i Kongl. Förordningen den 24 September 1861, angående tillsyn å förmyndares förvaltning af omyndigs egendom. Genom Kongl. Majits nådiga Förordning af den 24 September 1861, angående tillsyn å förmyndares förvaltning af omyndigas egendom, stadgas uti 2 §, ”att Rätten i stad och Domare å landet skall hålla öfver förmynderskap särskild förteckning, utvisande de omyndigas födelseår samt förmyndares namn och hemvist;” uti 1 momentet af 4 §, ”alt ett summariskt utdrag, utvisande den omyndiges behållning så i fast som lös egendom skall årligen till domaren aflemnas,” och uti 2 momentet, att om hvad sålunda förekommit anmärkning skall göras i ofvannämnde förteckning. Den nådiga Förordningen synes alltså icke afse annan afgift, än hvad granskningsmånnen såsom arfvode för sin befattning skola erhålla, men vid tillämpningen bar det visat sig, att protokollsutdrag öfver hvarje till Rätten inlemnadt summariskt Motioner i Bonde-Ståndet 1862. 71 utdrag måst lösas med två Riksdaler Riksmynt. Upplysningsvis må nämnas att jag sjelf för egen och andras räkning måst vid ett enda ting lösa närmare 20 dylika protokollsutdrag, hvarom jag förbehåller mig, att så fort ske kan till Höglofliga Utskottet aflemna bevis. — Skall ett sådant förhållande fortfarande ega rum, så komma de fattige myndlingarnes små arfsmedel för mången ganska snart att alldeles bortsmälta och de skulle vid myndig ålder endast hafva qvar ett smärtande minne att på ett sådant sätt hafva förlorat sina små arf efter bortgångne fränder.
Då frågan om qvinnans myndigblifvande förevar, så förklarade jag, att jag ansåg i detta afseende, det qvinnor af de mindre förmögna klasserna i allmänhet skulle anse det fördelaktigt att utan de omvägar, som den då gällande lagstiftningen medförde, få tillåtelse att sjelfve förvalta sitt gods. Deremot trodde jag, att de flesta qvinnor af de förmögnare klasserna hyste den önskan att icke ega denna så kallade förmån. Den fråga, som nu är under öfverläggning, tror jag icke innebära någon fördel hvarken för de förmögnare eller de mindre bemedlade klasserna. Orri man också komme öfverens derom att qvinnan må vara myndig och att det icke kan vara vådligare att låta en qvinna sjelf sköta sitt gods, när hon blir 25 år, än att låta en man vid 21 år göra det; så tror jag likväl, alt det är obestridligt, det, i fråga om qvinnans hjerta, hon mera än mannen behöfver råd och varningar af dem, hvilka måste antagas för henne hysa ett varmt och lifligt intresse. Utan att vilja inlåta mig på sentimentalitetens område, tror jag, att en hvar bör medgifva, att qvinnans veka lynne, hennes mera vistande inom hus och mindre umgänge med den yttre verlden 352 Den 13 Maj e. ro. göra henne mera tillgänglig för intryck och lättare bedragen af dem, som, under en mask al bättre serier och karaktär än som tillkommer bedragaren, vill förleda henne och hos henne uppväcka en böjelse, som kunde, om den leder till giftermål, bereda hennes lifs olycka. Förgäfves anför Utsk:t, att lika väl som ynglingen kan sjelf få välja sin maka, så bör qvinnan få göra det. Till följe deraf alt det yttre Jifvet för mannen är af så ojemförligt mycket större vigt och mera absorberar honom än qvinnan, så är valet af make för qvinnans hela framtid af ett ejemförligt mycket större inflytande än för mannens. Jag kan således icke föreställa mig att R. o. Ad. skall finna något skäl att beröfva föräldrar och närmaste anhöriga den rättighet, som lagen medgifver dem, att hafva ett ord med i laget vid en dotters eller en systers ingående af äktenskap.
Denna utmätningsauktion förrättades den 2 Oktober 1849, då hemmanet försåldes och af klaganden Jon Nilsson inropades; och sedan klagan hos Konungens Befallningshafvande blifvit förd af Olof Heljesson samt hans 2:ne förmyndare, Jöns Persson i Hvattjom och Erik Jonsson i Borgen, öfver såväl utmätningssom auktionsförrättningarne, med anmärkning bland annat, att efter det Olof Heljesson till Olof Olofsson föryttrat hemmanet, detsamma icke lagligen bort för Olof Heljessons räkning försäljas, så har öfver denna klagan Olof Olofsson blifvit hos Konungens Befallningshafvande hörd, dervid han fortfarit i sitt vid utmätningen gifna yttrande samt ansett sig böra till den i fråga varande skuldens gäldande frånträda alla anspråk på hemmanet, hvilket han förmente hafva blifvit både utmätt för Olof Heljessons räkning och såldt såsom hans tillgång, äfvensom inroparen, klaganden Jon Nilsson, likaledes hörd, bestridt Olof Heljessons påstående om köpets återgång samt påyrkat sin rätt att varda vid samma köp bibehållen.
I hufvudsaklig öfverensstämmelse med Herr Henschens sist omförmälda motion och Lag-Utskottets tillstyrkande vid sisthållna riksdag, får derföre Utskottet slutligen hemställa, att Rikets Ständer måtte för sin del besluta en författning, hvari genom förordnas, att den, sorn i brottmål blifvit af Underrätt tilldömd ersättning för skada eller kostnad, skall, ändå att klagan i Hofrätt föres, njuta utmätning derför emot borgen, efter hvad i 3 Kap. 5 § Utsöknings-Balken sägs. Stockholm den 15 Februari 1866. Reservationer: af Herr Olivecrona, K.: »Då jag icke kunnat biträda den mening, som inom Lagutskottet gjort sig gällande, att nemligen föreslå borttagandet af den i 30 Kap. 1 § Rättegångs-Balken stadgade s. k. revisionsskilling al 200 daler silfvermynt, hvilken skall erläggas af den, som är missnöjd med Hofrätts dom och vill draga densamma under Kongl. Maj:ts pröfning, får jag emot beslutet i denna del nedlägga min reservation. Jag anser icke lämpligt att den hållhake på processlystnaden helt och hållet utplånas ur lagen, hvilken sedan gammalt förefunnits och nu förhindrar att en mängd lapprisaker hänskjutas till Högsta Domstolen. Borttager man föreskriften om revisionsskillings nedsättande och lemnar alldeles fritt för enhvar, äfven om han har tvänne domstolars sammanstämmande domar emot sig, att söka ändring i Hofrätts beslut, är fara för handen att en massa mål, angående obetydligheter, kastas på Högsta Domstolen och skall komma att upptaga denna domstols tid så, att andra, mera magtpåliggande, ärenders behandling deraf kan lida. Deremot anser jag att föreskrifterna i 30 Kap. 6 § Rättegångs-Balken, angående iakttagelserna för den, som är så fattig att han ej eger ograverad egendom till 500 dalers värde, men vill söka att Konungen må öfverse Hofrätts dom, gerna kunna upphäfvas.