Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Proposition, Nio 15. § 1- Gifver någon förlag i penningar eller varor att anlägga eller drifva bergsbruk, fabrik, verkstad eller annan inrättning till beredande eller förädling af råa ämnen, ege förlagsmannen låta förlaget intecknas på landet hos Häradsrätt och i stad hos Rådstufvurätt, inom hvars domvärjo bruket, fabriken, verkstaden eller inrättningen anlägges eller finnes; och njute sedan, i den ordning sista punkten af 7 § i 17 kap. handelsbalken bestämmer, förmånsrätt i det, som tillverkadt är, samt i de för tillverkningen nödiga ämnen, i fordringar hos arbetare eller andra, för sådana förskott i penningar eller varor, som till brukets, fabrikens, verkstadens eller inrättningens drift lemnade blifvit, så ock i all den lösegendom, vare sig redskap, dragare eller annat, som till bruket, fabriken, verkstaden eller inrättningen hörer. Då i stad Rådstufvurätt icke finnes, vare Häradsrätt i orten behörig att inteckning meddela. § 2. Hvar, som lemnar hafseller saltsjöfiskare förlag till fiskets idkande, ege ock låta det intecknas vid Häradsrätten eller Rådstufvurätten i orten, der fiskaren har sitt hemvist, och njute sedan förmånsrätt i fiskarens fångst, fartyg och fiskredskap, under iakttagande af den ordning ibland borgenärer, som med det i 4 § åberopade lagrum instämmer. § 3. Är förlagsinteckning gifven för fleres fordringar, och räcker ej godset till för alla, håfve den, som äldre inteckning eger, företräde. Inteckningar, gifna vid samma ting å landet, håfven lika rätt. Om inteckningar å en Rådstufvudag vare lag samma. § 4. Ej må förlagsinteckning gifvas utan för visst öfverenskommet belopp i penningar eller varor eller utan skriftlig, genom vittnen styrkt eller ock inför rätten af låntagaren erkänd, handling, deruti så väl försträckningens egenskap af förlag för viss uppgifven inrättning, och när detta lemnäs till något af de i 1 § nämnda ändamål, stället för inrättningen upptaget, som ock låntagaren medgifvit, att sådan inteckning tagas får.
„ «f Solhatt* lägenheter, font t vEljrtjltanflaD begagna» till utreDtttngS»förraD för armeen, famt Då, genom förflyttningen af gemärS*förråDet från ©ödeborg till Carleborg, Det t ©örneborg maranDe uttebningS.-för» råD munnit betpDligt ftörre utrymme, än förut marit att tillgå, f>ar $ongl. SJiaj-.t förorDnat, att numaranDe utreDningS»förråD t Qjrifftan» fiaD jball upplöfaS ocf) uppföra, få fnart Det DerfläDeS nu befintliga upplag af förnöDenfjeter finnér anmänbas. ©yliba förråD bomma Derefter att finnas cnDaft i ©torholm od) ©ödeborg, från I>milfa jiäDer perfeDelförfänDningar meD lätthet bunna till alla orter af Svibet merbfiällaS. gör fJBefler SborrlanDS läns bemäringSmtanjbap f>ar Äongl. 9)laj:t, uppå länets innebyggares Derom gjorDa anföbning, befiämt ny mötesplats å ©ånganio, i flället för Den gamla å <28ibSmo, l)milben få mäl i affeenDe å läget nära SemtlänDjfa gränfen, font ocb i attDra affeenDen marit för innebyggarne minDre beqmäm. ^ottgl. 9ftaj:t l>ar Defio l>elDre gått Denna ittnebyggartteS önfban till niöteS, font föränbringen bunnar merbfiällaS utan någon ferDeleS betyDlig boji» naD od) Derutom meDförDe för Grottan förbelen af lättaDe transport ter af möteSbef)ofmen. ©et påbörjaDe fammanDraget af författningar vöranDe brigS* totiutär«fo^ ntabten till lanDS l>ar blifmit fortfatt. Sif
Hvad de föreslagna förändringarne häruti angå, och hvilka hufvudsakligen gälia KrigsKolhm, så stå härför de skäl oförminskade qvar, hvilka i förslaget N:o 1 äro anförde. Bibehållandet af indelte trupper göra uti dem icke någon ändring. Utarrenderandet af befälets indragne boställen, äfvensom tillsynen öfver manskapets torp och upfyllandet af dess öfverenskomna löneförmåner äro intetdera af sådan militärisk natur, att det icke snarare bör tillhöra Länsstyrelserne och KammarKolhm än Landtförsv:s-Depart:tet. Samma skäl, som föranledt uphörandet af de speciela dornstolarne (Slotts-Rätten, Öfreoch Nedre-Borgrätten), har äfven synts mig böra föranleda uphörandet af Krigs-Hofrätten. Nämnde Hofrätt har således ur förslaget blifvit utesluten. Genom öfverflyttande på rikets Hofrätter af alla de mål Krigs-Hofrätten nu bör handlägga, tror jag att såväl det allmänna som enskildta komme att vinna. Behofvet af s. k. Pröfnings-Komitéer för hvarje olika vapen är så erkändt, att något tillägg till hvad båda förslagen härom innehålla är obehöfligt. Deras inrättande och antydda verksamhet utgör lämpligaste och säkraste korrektivet mot alla omogna och icke ändamålsenliga, oftast ganska kostbara, experimenter. Kommendants-statens närvande organisation är ibland de mäst felaktiga. N:o 1 har denna angelägenhet blifvit förbisedd, hvarföre ytterligare skäl är för handen att egna densamma nödig upmärksamhet. Oaktadt det maktpåliggande uti befattnin - Den 7 December. 45 gen, att vara Kommendant i en fästning elier garnizonsort, huru förhålles likväl dermed för det närvande?
Att då för slike sedlar lagsökning måste anställas, primitiva långifvare» skall vara skyldig att edeligen bekräfta , det lian icke, sedan han anmodades om länet och innan reversen i vittnens närvaro undertecknades, i förhand ernet* tagit någon discretion för sin beredvillighet att tjena, eller efter det sedeln utgafs och bevittnades, samt innan han transporterades, under någon sorts titel och förevändning i raport p4_ lånet, emottugit någre å skuldsedlen icke afakrifne penningar elier varor i stället för högre ränta, och hvarförinnan skuldebrefvet ej får domfästas, om ock låntagaren, tvungen af hemliga orsaker, skulle dertill vilja sitt samtycke lemna eller slik ed eftergifva. 5) Att om långifvaren åt slik ed bruste, låntagaren skulle vara fri för betalningen, samt sökanden berättigad, att vända sin talan emot första långifvaren, sorn utan all tids utdrägt skulle vara skyldigatt honom godtgöra. 6) Att handfångne penninge-försträckningar utan skuldsedlar, likaledes böra ske i vittnens närvaro, och låntagarens blotta, möjligen honom aftvungna erkännande efteråt af erhållen full penninge-valuta, till förekommande af missbruk Den I Martii, 73 oc h hemligt prejeri, ej göra tillfyllest S laga väg, 7) Att då skuldsedlar gifvas för borgade varor, sådant i sedeln bör utsättas, äfvensom å räkningen antecknas, samt af tvänne vittnen bestyrkas; och om desse ej sett gäldenären emottaga slik full varu-valuta fordringsägaren vara ovilkorligen skyldig, att, vid den Domstol der han bor och sitt hemvist äger, edeligen bekräfta räkningens riktighet, och att den, hvarken till persedlar är diktad, eller till pris högre än det, gom var gångbart då handeln gjordes m. m. Det vöre ock i öfrigt tillqnskandes, att någon sådan ändring i våra Lagar kunde äga rum, som i skuldfordrings-mål alldeles utplånade Bysättning, då NB. gäldenaren ej forhållet sig bedrägligt; ty ätt vara fattig är ej något brott, En skuldsedel innelattar nu liksom ett köp om personen - _ ett salu af dess frihet i brist af betalning.
Svin. 4,956. 1,108. 14,933. 4,446. 15,072. 7,291. 3,175.» »Det vill häraf synas, som vore de tvenne första uppgifterna för hela länet något för låga, likasom det på det hela af jemförelse framgår, huru svårt det är att samla dylika uppgifter, äfven i fråga om sådant, som kan stycketals räknas.» »Vid bestämmandet af höskördens och andra foderväxters tillräcklighet eller otillräcklighet, jemte inflytelsen deraf på kreatursantalets ökning eller minskning, måste tagas i betraktande, dels att några jordbruksalster af nämnde egenskap icke inköpas från andra orter, dels att visserligen på en del orter inom länet icke obetydliga qvantiteter hö försäljas till andra (äfven inom länet). Med visshet kan sägas, att hötillgången öf verhufvud taget och i allt fall icke är tillräcklig. Ty under en rådande, allt för stor sparsamhet på hö till ladugårdarne, enär i allmänhet stallen äga företrädet, användes halm till de förra mer än som med en god ladugårdsskötsel vore förenligt. Utan att derföre säga, att kreatursantalets minskning deraf betingats, helst det tvertom kan antagas, att det fortfarande ökats jemte de nya fodertillgångar, som en vidsträcktare odling deraf framkallar, bör man likväl beklaga, att det ökade antalet icke i jemnt förhållande med sig fört förbättringen af kreaturens utstillning, och att följaktligen den afkastning icke erhållits, som kan påräknas allenast uti öfverskottet utöfver kreaturens behof för organismens uppehälle och utveckling.» »I fråga om ungefärliga beloppet spanmål i medeltal, använd till kreaturs utfodring, ansåg Kongl. Hushållnings-Sällskapet sin till Finans-Komitén på grund af infordrade upplysningar lemnade uppgift af 50,141 tunnor vara för hög, enär sannolikt slösäd dertill räknats, men fann 25,000 tunnor kunna närma sig rätta beloppet. Från denna åsigt förekommer icke anledning att afvika.» 6 Gefleborgs län. Hushållningssällskapets yttrande. Priser. Djurracer.
De omtalta Stånden kunna nu klarare uttrycka sin tanke om census1; de böra göra det, och jag önskar uppriktigt, att härigenom en rättelse må åstadkommas af dylik art, sorn den Hr Lagerhjelm tyckes anse nödig; men alldeles icke finnér jag här någon anledn. att en bloc cassera betänk, såsom grundlagsvidrigt. Hr Lagerhjelm påstod vidare, att Utsk. saknat initiativ till förändring af proportionen emellan kamrarne. Men det Stånds beslut, som tillstyrkt lika antal inom kamrarne, är sjelft ett sådant initiativ. Att man med jemkning skall förstå, alt ett visst Stånds beslut skal! ovillkorligen antagas, det fattar jag för min del icke, och det är, åtminstone såsom mig synes, ett ensidigt sätt att verkställa jemkningen. För öfrigt skall jag, innan jag slutar detta yttrande, framställa min enskilda öfvertygelse, alt R. o Ad. bör vidhålla sitt beslut 0111 lika aula! af ledamöter i begge kamrarne, och att Den 17 April f. tn. 95 således min tanke i detta afseende ej öfverensstämmer med den proportion, som Utsk. framställt. Hr Lagerhjelm anmärker vidare Ulskrs framställning om skilnaden emellan stad och land, såsom grundlagsvidrig. Detta var den sista af de frågor, som lian exempelvis framställde såsom skäl till sitt yrkande 0111 förslagets oantaglighet. Äfven i denna fråga är jag med Hr Lagerhjelm i ett afseende af lika tanke, nemi. i afseende på o 1 ä m p Jag har yttrat detta inom Utsk. äfvensom uti min reservation, men helt annat är g r u n d Påståendet härom har Utsk. sökt vederlägga uti sjelfva betänk. Utsk. har sökt visa, huruledes frågan om vaIdist«-ietena oell örn normen för deras indelning är oafhängig af frågan om allmänna val äfvensom af den om census, och att det således stod öppet att föreslå den förändring, som Utskts ledamöter ansågo såsom ett närmande till hvad BorgnreSt. föreslagit, då det företrädesvis begärt directa val.
Dessa häktens ombyggnad, serdeles i de större städerne, är emedlertid ännu mera af behofvet påkallad, i samma mon, som, enligt hvad erfarenheten visat, brottens tillväxt och fångpersonnlens antal är i städerne större, än på landet; då endast uti Stockholm, enligt Utskottet tillställda officiella handlingar, antalet af fångar, som i stadens häkte under loppet af år 1839 förvarats, sammanräknadt uppgått till 5,676 personer, hvaraf på en gång häktade 307, och de kostnader, staden för fångars vård och un derhåll fått vidkännas, från år 1835, då de utgjort 7,034 R:dr 3 sk. 6 r:st., årligen ökats, så att de år 1839 uppgått till 20,070 R:dr 20 sk. 1 r:st. — Stadens styrelse har äfven anmält sig hafva varit betänkt att uppbygga ett större häkte med celler, hvartill tvänne serskilda kostnads-förslag med tillhörande ritningar blifvit upprättade, det ena för ett fängelse med 125 celler, att uppbyggas å en staden tillhörig invid Rådhuset belägen tomt, hvarföre kostnaden beräknats till 100,000 R:dr, det andra för ett häkte med 200 celler, att uppföras å samma tomt, jemte den Kongl. Maj:t och Kronan tillhörande dertill gränsande såkallade Lilla Mynthus-tomlen, hvarföre kostnaden upptagits till 170,000 R:dr; men att staden, oagtadt den för det större antalet celler beräknade fängelse-byggnaden vore högst behöflig, icke egde tillgångar för att gå i författning om verkställigheten. Frågan om förändring af städernes fängelser är, mindre än hvad Harads-häkten beträffar, beroende af det nya Lagförslagets antagande, i så måtto, som bär åtminstone icke kan uppstå någon tvekan om stället, der fängelse-byggnaden bör uppföras, derföre också Utskotten anse, att denna förändring för städerne mera allmänt och omedelbart bör kunna verkställas.
Remitterades till Stats-Utskottet: i:o Rikets Ständers utsedde Deputerade för deltagande öfverrevision af Krigs-Räkenskaperne afgifne och sista Plenum, på hordet lagde Berättelse af den ao sisth Januarii, rörande så väl 1808 och 1809, sorni 810 och sednare årens Ivrigs-Redogörelse och Revisions-Verk. a:o Johan Longbergs, från Gefleborgs Län, Memorial, angående inrättning och begagnande af Ång-Fartyg till Båtsmans-transporter. 3:o Bemälde Longbergs Memorial, rörande uppdrag till Stats-Utskottet, att undersöka de från Allmänna Besparings-Fonden utgående Löner m. m. 4:o Olof Olsson, från Westerås Län, Memorial, om betalning med penningar, af den Snäfrige Häradsboer åliggande Hö-leverance. 5:o Peter Perssons, från Calmar Län, Memorial, angående all jords lika beskattning, utan afseende på dess Natur. 6:0 Pehr Knutssons, från Skåne, Memorial , angående rättelse i betalningen af de såkallade Degne - Penningarne, anslagne till Akademioch Schole-Statens aflöning. Protocolls-Utdrag. I2o3 n:o Gustaf Larssons, från Stockholms Län, angående Boställs-anskaffande till KronoFogden i Sollentuna och Wallentuna Härader, samt Danderyds Skeppslag. 8:0 Eric Ericssons, från Carlstads, och Olof Anderssons, från Örebro Län, 2:ne Memorialer, om rättighet för Hytteegare, att lösa Tionde-jern efter åsättande värde, utan Auction. 9:0 Anders Sandstens, från Jönköpings Län, Memorial, om utbekommande af Pension för förra Härads-Skrifvaren Santhesson. Statsoch Bevill ni ngs-Uts k otten: Olof Larssons, från Södermanland, Memorial, rörande längre anstånd med Ivronoutskyldernes liqviderande årligen m. m., samt Johan Longbergs, Olof Jonssons, Johannes Myrins och Eric Brobergs i detta ämne afgifne yttranden.
Jordägares benägenhet, att i Enskifte låta dela sina ägor, har Kongl, Maj:t med nöje sett med hvarje år tilltaga. Innom Skåne, Skaraborgs Län och å Oland hafva årligen en mängd hemman undergått Enskifte, osli i de fleste Rikets öfrige Provincer der detta delningssätt varit sällsynt, i samma man , som större hinder derföre mött har Kongl, Majit erfarit, att Jordägare allt mer och mer inse vigten af detta delningssätt och deruti ingått. Den å Öland af Kongl. Majit anbefalde förrättning som haft till föremål att, för beredande af denna Ös framtida välstånd och förkofran i förening med en större inkomst för Staten i använda de derstädes varande, förut blott till betesmark begagnade, ansenlige utmarker, liar nu mera, med en berömlig verksamhet af de dertill utsedde Commiterade, på ett tillfredsställande sätt blifvit fullbordad, och Öns omskapning i ekonomiskt afseende nästan derigenom betedd. Desse utmarker, utgörande en vidd af iU2,ooo tunland, hafva dels blifvit fördelade på 1,402 -/ydels gamla heraman, dels till inrättande af 124 nya hemman och för visse andre bestämda allmänna behof anslagne , hvarigenom Statsverket, jemte räntan af berörde Konungens Nåd. Berättelse. 23 hemman, erhållit en ökad årlig inkomst af 1,018 tunnor spannemål. De å utmarken varande kärr och mässar hafva från delningen blifvit undantagne och till odling, under säker och orubblig besittningsrätt, mot ränta, efter skattläggning vid de bestämde frihetsårens förlopp , åt enskilte upplåtne; med undantag af den så kallade Skedemåsse, hvars odling, såsom öfverstigande den enskildta förmågan, blifvit på allmän bekostnad verkställd, och sedermera, efter åsatte 25 mantal, med vanliga utskylder till Skatte försåld mot en köpeskilling, öfverskjutande den använde odlingskostnaden. För utvecklingen af desse med de flere i sammanhang dermed å
Af dea 1 December 182c), med hemställanden i afseende på infordrade uppgifter rörande Kronans hus och byggnader i llufvudstaden och i landsorten. iS3o den 16 Januarii föredragen genom Kammar-Expeditionen; och frågan, hvad den rörde de militaire byggnaderne, öfverlemnad till KrigsExpedi tionens underdåniga föredragning. i83o den 3o Mars föredrogs genom Krigs-Expeditionen; och skulle, hvad Kongl. Maj:t, uppå Kammar-Expeditionens föredragning, i Nåder förordnat, rörande såväl tiden för redogörelsens afgifvande öfver verkstälde byggnadsoch reparationsarbeten å Kronans hus och byggnader, som ock berättelsers aflemnande om verkställigheten af de anbefallde sådane arbeten, jemväl i afseende på de militaira byggnaderne, tjena till efterrättelse; i följd hvaraf ej mindre underdåniga utlåtanden från Krigs-Collegium och Förvaltningen af Sjö-Ärendena infordrades, i afseende på tiden för ifrågavarande redogörelsers aflemnande för de Kronans publika hus och byggnader, som stå under berörde Embets-Verks inseende, utan ock nämnde Verk, tillika med Directionerne öfver Allmänna Garnizons-Sjukhus-och Andra LifGardets Casernbyggnader förständigades att, vid samma tid, som förslag afgifvas till användande af årsanslagen, då äfven, hvar och en, för de under dess inseende ställde byggnader, aflemna fullständig berättelse, i hvad mon de för det föregående året anbefalldé byggnadsoch reparations-arbeten blifvit verkställde.
N:o 1 om Statsverket 1865- 41 gjort mellan 300 och 400, och 100 lärjungar beräknades kunna vid hvarje Seminarium med framgång undervisas, ansågos fem Seminarier för sådane lärjungar kunna motsvara behofvet, äfven om lärjungarnes antal, i anseende till lärokursens ökade längd, komme att stiga till 500, och då de qvinliga lärjungarnes antal i hela riket ej uppgått till mer än omkring 60, syntes ett Seminarium för dessa för närvarande vara tillfyllest. Bland de föreslagna fem Seminarierna för manliga elever, borde, enligt Rikets Ständers yttrade åsigt, ett förläggas i Norrland och detta lärer väl äfven städse finnas af de lokala förhållandena oundgängligen påkalladt. Men då antalet lärjungar vid det Seminarium, som varit förlagdt derstädes, under åren 1854 till 1863 ej öfverstigit 18 och äfven sedermera ej uppgått till flera än högst 28, måste den andel, detta seminarium skulle kunna öfvertaga af det för hela riket beräknade antalet af 500 Seminarii-lärjungar, blifva jemförelsevis ringa. Eders Kongl. Maj:t har derföre funnit godt i nåder förordna, att fem Seminarier för manliga lärjungar skulle bibehållas och utvidgas, utom Seminariet i Norrland, hvilket af lokala skäl icke kunde indragas. Med fästadt afseende derpå, att alstånden inom riket äro så betydliga och det knappt kan påräknas, att qvinliga Seminarii-elever skola för sin bildning företaga längre resor, har Eders Kongl. Maj;t funnit godt förordna, att 2:ne Seminarier för bildande af Folkskolelärarinnor skola bibehållas.
— Stockholms Magistrats Ordning af den 16 Mai 1785 upplyser derjemte, att, sedan Kongl. M«j:t under den 6 Juni 1780, i Nåder tillåtit, att dessa afgifter till 3 Daler Smt Riksdalern finge uppbäras, så eriades i Mätarepenningar : För en famn Kanteller Löfved 2 rst. Ett mått Bryggved . , t — En läst Brännkol , , 8 -— Ea parm Hö , . t sk, Hvilka till hälften skulle betalas af Kö7 paren och Säljaren, samt fördelas mellan Sta» ggö den och Mälarne. Dessa afgifter, som tid efter annan blifvit ökade, harva äfven oafbrutet, för förenämnde sjöledes inkommande varor, blifvit erlagde ända till år 1812, då de erhöll o en förändrad benämning, under hvilken de sedermera utgått; Men af samma varor, då de ankommit Landvågen, lärer mätningen likasom uppbörden blifyit tidtals försummad eller uraktlåten, titan att Utskottet är i stånd att dertill bestämdt uppgifva orsaken. • •— För Utskottet har blifvit uppgifvet, såsom skäl, det både tillförseln af sådana varor, Landvågen, och afgiften för deras inätande varit så ringa, att Staden vidkänts en årlig förlust genom underhållet af målkäril och Mätarebetjente. Sant är åtminstone, det de Committerade, hvilka Kongl.Maj:t’under den 20 Maj 1811 i Nåder tillåtit att uppgöra förslag till en ny StatsReglering för Stockholms Stad, anfört: att sorn efter ett taget medium af dessa Mätarepenningars belopp, jemte det för Kalk, Stenkol och Krita för' de 7 sista åren, Stadens ärliga andel deraf blott utgjort 500 Rd., sä har ock Staden, dels genom Farmmätares och deras Inspectors aflöning, dels genom anskaffande af nya och underhållande af gamla Farmar, Famnar och Tunnor, årligen tillsatt, utöfver inkomsten, 284 bld. 47 s^' 5 r5t•
Man känner sig lefva vid aftonen af en dag som flytt — men stär ännu icke vid gryningen af en dag som kommer. Entusiasmen Ur derför icke synnerligen stor hos den nuvarande diktaregenerationen och resignationen är ingen känsla, som hör hemma hos dem, hvilka finna futtigheten vara det framför allt karakteristiska för hvad de bekämpa. Å andra sidan är motsatsen mellan författarnes åskådning och den som officielt herrskar med en icke mild spira för djup för att en humoristisk eller muntert satiriserande ton skulle kunna göra sig gällande. Herr Heidenstam blef derför en ropande röst i öknen: han tyckes ännu sakna det andliga samband med sitt land, som kräf-ves för att en författare skall betyda något verkligt för sitt land och sin samtid. Herr H. är dock ännu för ung för att ej saken kunde upphjelpas. Vi hafva annars i Snoilsky ett exempel som Ur varnande. En första rangens begåfning och med en vunnen literär auktoritet, som kunde göra honom till en vigtig insatai vår andliga ooh konstuärliga odling — och i stället har han blifvit en främling, som bor någonatädes i utlandet och till jal plägar skrifva vackra versar i kalendrarne. Snoilsky har en gång uttryckt sin önskan att kunna blifva en folkets skald, att kunna forma dikten så enkel, att den trängde ned till hyddans okonstlade barn. Hvilken kolaretro på enkelheten! Den sökta enkelheten, sådan den t. ex. framträder i en Wirséos tillgiorda religiösa diktning narrar ingen » hyddans son » — på sin höjd herrar kritici. De breda folklagren vinnas endast af den som kan känna med dem, röner sympati för deras sitt att föreställa sig verlden, förstår deras dagliga kamp. Och ir i våra dagar afständet för stort mellan den konstnärliga lite-raturen och den stora massan, mellan denna och Snoilsky är det himmelsvidt. Hans skapelser stå den stora mängden s&amp; fjerran, som om de komme fr&amp;n en annan verld, som om de vore upp-giifda bland ruinerna efter ejt gammalt tempel.
Vinner Nej, anses Ridderskapet och Adeln, till verkställande af ifrågavarande lönereglering, hafva beviljat 66,000 R:dr; hvarefter skulle följa Grefve Brahes fram-, ställning. Hans Eoccellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställde derefter följande Voterings-proposition; Den, som bifaller det af SlatsUtskot - Den 5 Octo ber e. m. 187 tet tillstyrkte anslag af fyratioåtta tusende Riksdaler Banco, till reglering af löuerne för Indeldta Armeens Befäl, med förklarande derjemte, att underdånig anhållan bör göras hos Kongl.