Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
När således Hr Gr. o. Landtm, icke finner sig förhindrad att meddela proposition på remiss af delta förslag, skulle jag tro, att ingen annan utväg finnes, för att få afskiljdt livad som är stridande emot grundlagen, än att remittera frågan till den andra auetoriteten, som äger att bedöma en sådan fråga, nemligen Constit.Utsk.; men sorn jag icke så noga granskat förslaget, att jag vet, om alla dess stadganden, eller endast första afdelningen deraf, äro grundlagsstridiga, tror jag, att man kan begagna samma method, som förut varit använd, nemligen att remittera till alla de Utsk., hvilkas befattning målet kan tillhöra. Jag påminner 111ig, att vid sista Riksdagen Konungens Proposition om prestval, ehuru icke bestämdt åsyftande förändring af grundlagen, blef remitterad till Constit.-och LagUtsk:n. När således remiss kunnat ske till Constit.- o. LagfJtskm, vet jag icke, hvarföre den icke nu kan ske till Constit.-, Lagoch 15ancoUtsk:n. Jag kan följaktligen icke frångå den hemställan, jag gjort, under den reservation, att jag likväl helst önskade, att detta förslag, såsom formstridig!;, sedan det nu är kändt, att den föreslagna förändringen i 72 §. Reg.F. förfallit, lades till handlingarna; men som jag icke har något hopp, att denna önskan skall realiseras, vill jag, som sagdt är, att remissen skall blifva lagenlig. Gr. von Fersen: I händelse R. o. Ad. hade afslagit 72 §:s nya redaction, skulle jag måhända varit villig att, på grund af de af Hr Cederschjöld anförda verba formalia i K. J\I:s Skrifvelse, billiga hans förslag; men sedan R. o. Ad. bifallit nya redactionen af 72 §., kan jag för ingen del instämma deruti, att förslaget lägges till handlingarna.
Emedlertid, och enär det ännu är fullkomligen outredt, huruvida desse skäl redan må hafva försvunnit, eller ännu fortfara att vara gällande, men deremot förekommer, att, efter den upplysning, som under öfverläggningen inom Utskottet blifvit meddelad, af sterbhus uti Stockholm erlägges serskild afgift till allmänna Barnhuset utöfver den vanliga fattigprocenten, hvarigenom den förmenta olikheten, i förhållande till sterbhus i andra städer, synes vara undanröjd, anser jag det vara betänkligt, att, i frågans närvarande, icke tillfyllest utredda skick, föreslå en sådan förändring, som den Utskottet tillstyrkt. Jag reserverar mig alltså emot det nu fattade beslutet, och erkänner i sammanhang dermed, att en serskild betänklighet hos mig uppstått vid jemförelse af 114 § Regerings-Formen, så vida nemligen den ifrågavarande åt städerne Stockholm och Götheborg förunnade fördelen möjligen skulle vilja hänföras under de för desse städer år 1809 ännu gällande privilegier. Uti denna reservation instämde Herr Brukspatronen Petre. af Herr Ekerman, C. J. ”Emot Höglofl. Stats-Utskottets beslut, att Stockholms och Götheborgs Städers invånare af ofrälse ståndet skola, i likhet med de öfrige städerne, betala | procent af hvarje sterbhus-behållning, reserverar jag mig på följande grunder: 1:0 att, ehuru Rikets Ständer i deras underdåniga skrifvelse anhållit, att, till nödige upptysningars vinnande om orsaken, hvarföre Stockholm och Götheborg blifvit ifrån sterbhus-afgiften befriade, undersökning måtte i detta afseende verkställas, samt, efter det desse städer blifvit hörde, de lem - 22 Stats-Utskottets Utlåtande N.-o 54- nade upplysningarne måtte Rikets Ständer vid deras nästa sammankomst meddelas, har dock Stockholms Borgerskap åtminstone häröfver icke blifvit hördt; 2:0 derföre att Höglofl.
Societeten vålje, i början af hvarje år, med tdutna sedlar, en af sine Ledamöter, att vid årets sammankomster föra ordet, äfvensom en vipe Ordförande. Ej måga de — sålunda valde, undandraga sig detta fortroende. Åro de begge hindrade, att någon sammankomst bevista, vålje då Societeten särskild Ordförande för den -sammankomsten. §• 5< I de ändamål, IL, lil. och IV. Art. omförd måla, bör Societeten sammanträda, minst en gång i hvarje månad, varandes Societeten dessutom ej allenast berättigad, att dessemellan hålla sam* LngVtskottets Betänf<nnden6g Jnankomster till öfverläggning om ärender, hvilka antingen till dess utlåtande blifvit af vederbörande Ämbetsverk remitterade, eller eljest kunna till nytta för handtverkande Borgerskapet, eller till förekommande af dess förfång, genom Societetens försorg beredas; utan ock pligtig, att sådane sammanträden , då de af Magistraten i desse eller andre afseenden åskas, skyndésamt företaga; och må Societeten vara omtänkt, så vål, huruvida genom exposition vid någon viss tid af året, och ådertill utsedt tjenligt rum, af de yppersta bland Stadens Handtverksarbeten, derest lågenhet dertill erbjuder sig, och enskild åtgärd icke i lika afseende vidtages, Stadens Borgerskaps konstflit må kunna göras känd och värderad, samt afsåttningen i mån deraf, befordras, som att, der omständigheterne så medgifva, med nämnde inrättning förena anstalt till försäljning af arbeten och tillverkningar, de der antingen blifvit, såsom Måstareprof förfärdigade, eller eljest i nämnde ändamål kunna till Societeten inlemnas. §. 6. Societetens Ordförande, anmåle hvarje sam-» mankomst, hos Stadens Borgmästare, hvilken ege fritt tillträde till Societetens öfverlåggningar, och förordne den, af Stadens Tjenstemän, ål hvilken Societeten leninar sitt lörtroende, Pro - 70 Lagutskottet! BttHnkanderi'. tocoll öfver allt hvad dervid förekommer?
Häraf skulle visserligen inträffa, att imporleuren ginge i mistning af de fördelar, som en låg curs bereder honom, samt att importvarorne komma att hållas dyrare än händelsen vore i motsatt fall, en mening som äfven inom Utsk. blifvit uttalad; men utom det all lockelsen till en öfverdrifven import härigenom minskas, vinnes äfven den fördel, att exporleuren undgår den förlust, som alltid åtföljer cursens fall. Må delta likväl icke sä förslås, som afsigten vore att Banken skulle styra cursen, ulan endast att den skall sättas i tillfälle att när cursen nedgår under vexlingsgrunden, genast kunna begagna sig häraf, för att förstärka sin silfvervaiula, och icke som hittills varit fallet, när Banken endast haft rätt att köpa silfver, genom de tidsödande omvägar med contraclers uppgörande m. m. se det ena tillfället efter det andra gå sig ur häuderne. Alla andra länders väl organiserade banker såsom de Danska, Norrska, Fransyska m. II. Den 13 No veml) er f. m. hafva ock, såsom ett oeftergiflig! villkor, räll lill cn dylik vexelhandel. Hr Lefre'n, Johan Pehr: Jag log mig den friheten begära ordet, då en värd talare koni lill en punkt i sin deduction, som jag för min del anser särdeles väsendtlig. Ilan nämnde nemi., att denna försäl jning af vexlar oell uppköp vid andra tillfällen vore en ganska riktig åtgärd, fullkomligen öfverensstämmande med Bankens förhållande i allmänhet och med realisationens upprätthållande isynnerhet. Jag delar denna åsigt alldeles så sorn han uttryckte densamma, men likväl med ett villkor, och detsamma villkoret nämnde 11r von Troil i förbigående. Det var nemi. alt denna operation är riktig, såvida icke Banken på samma gäng vidtager sådana åtgärder, som förstöra hela dess nytta; nemi. släpper ut nya sedlar här hemma, medan den säljer vexlar i Hamburg, dragne pä det creditiv Banken der förskaffat sig, sedan dess deponerade behållningar derstädes tilläfventyrs tagit slut.
Fullmäktig C. F. Palmstjerna. 82 SRi!6ba{;S*S3cfIitt 1863 N:o 94. A. H. v. Schwerin. L. S. N:o 105. Ludvig af Ugglas. G. F. Liljencrants. L. S. N:o 133. G. Snoilshy. N:o 140. C. M. Björnstjerna. Grefve Stackelberg. Fullmäktig J. L. Bogeman. L. s. N:o 119. C. G. Ridderstolpe. N:o 12 G. B. von Platen. Aug. Fr. Skiöldebrand. L S. N:o 62. Friherre Mörner. Fullmäktig Carl G. Mörner. L. S. N:o 97. Ph. Fägerskiöld. L. s. N:o 110. C. E. Bernh. Taube. L. S. N:o 140. G. W. Leuhusen. l. s. N:o 145. J. W. Stjernstedt. l. s. N:o 161. v. L:n v. Höpken. Gust. Sam. Åkerhjelm. L. s. N:o 213. Magnus Armfelt. Carl Gustaf Duvall, i. s. N:o 105. Carl Adam Strömfelt. L. s. N:o 119. Friherre Lybecker. Fullmäktig Adam Lewenhaupt. Friherre Cedercreutz. Fullmäktig C. H. J. von Vegesach. N:o 155. O. W. Stael v. Holstein. L. s. N:o 167. Friherre v. Köhler. Fullmäktig R. Th. Cederschiöld. Claes Henr. Cederström. L. s. N:o 215. Friherre Lilliecreutz. Fullmäktig R. J. von Essen. Friherre Gyllengranath. Fullmäktig C. E. Cederström. l. s. N:o 243. Friherre von Roxendorff. Fullmäktig Edv. L. Taube. L. s.
Enligt Kellgrens omdöme, och sedermera jemväl Leopolds, fanns i Thorilds skaldförmåga en blott sporadisk närvaro af verklig snillekänsla och snilletanka, eller af en sannt poetisk sinnesstämning och syftning, men en ständig böjelse att derifrån förirra sig till dimmiga skysväfningar, vid hvilka uttrycket ömsom förtunnades till yttersta abstracthet, ömsom upjagades till öfverspändaste svulst, ömsom (i följd deraf) äfven brådföll till den lägsta platthet. Detta omdöme förenade ytlighet med öfverdrift och orättvisa: men utan all sanning var det icke. Hade de mäktat eller velat förstå, att han var en stor poetisk natur, så hade de ock kunnat både rigtigare och billigare inse, hvari orsaken låg, att han icke blef fullt ut en lika stor poet. (Vi säga ”fullt ut”: ty att han ”icke var af Naturen kallad till Skald”, är en af de Hammarskölds domar, hvilka vi för ingen del kunna bekräfta). De omständigheter, som derifrån hindrade honom, voro tre: nämligen, i samverkan med den (theoretiskt och praktiskt) ofulländade uppfattningen af Poesiens formala konstfordringar, ett ifrån begynnelsen afgjordt öfvermått af didaktisk eller philosopherande syftning, och dervid en lika afgjord benägenhet, att sätta hennes egentliga väsende nästan blott i ”Sublimitet” och ”Pathos”. Det har utan tvifvel sin rigtighet, att Poesien bör framförallt vara – den högsta liflighet af Sanning; äfvenså, att ”sjelfva Naturen är lysten efter Sublimt”; likaledes, att ”det högst Själsbevekande är det högst Poetiska”. Men hans sätt att fatta och yrka dessa satser led af en oklarhet eller ensidighet, som blottar sig mindre i hans ungdoms ästhetiska utlåtanden, än i hans sednaste behandlingar af hithöriga ämnen; tydligtvis af den orsak, att dessförinnan var, i hans innersta natur, skalden ännu för mäktig.
Att, på sätt Kongl. Majit nu i Nåder föreslagit, för sådant ändamål medgifva, det lån i ulldisconten jemväl må beviljas handlande, sorn, i förening med sorterings-anslalt, uppköpa och försälja bevisligen inom Piiket producerad ull, finnér Utskottet också deslomindre betänkligt, som en dylik rättighet, utan någon känd olägenhet, redan är, genom 1 och 6 §§. i reglementet för nämnde discont af den 19 December 1835, tillerkänd dem, ”sorn köpt inhemsk ull i afsigt att dermed drifva handel.” Då, oansedt en försvårad afsättning, serdeles af den finare Svenska ullen, det sedan år 1830 till fårskötselns och ull-produetionens befrämjande anvisade credit!v å 200,000 R:dr, dock, enligt hvad Riksgälds-Contorets räkenskaper utvisa, icke varit under senaste åren till större, utan tvertom till mindre belopp än förut, anlitadt, synes sådant, på sätt Kongl. Majit i Nåder yttrat, ådagalägga, att räntan för de af berörde creditiv meddelade lån samt öfriga med dessa låns erhållande förenade omkostnader öfverstiga de utgifter, som för närvarande fordras för låne-biträdens åtnjutande af enskilda eller andra allmänna medel. Med afseende härå, och enär vid detta creditivs beviljande stadgades, att räntan för detsamma borde motsvara den ränte-utgift, Riksgälds-Contoret måste för dertill erforderliga medels upplånande vidkännas, hvadan denna ränta blifvit af Fullmägtige bestämd lill 5 procent för de å creditivet lyftade summor, tror Utskottet, på det att ändamålet härmed icke må förfelas, räntan derför böra nedsättas, helst Riksgälds-Contoret för närvarande är i tillfälle att, utan Iåns upptagande, tillhandahålla de å merberörde creditiv äskade summor och, äfven i motsatt fall, sannolikt skulle i låneväg kunna anskaffa tillgång till hela creditiv-summans utbetalning emot ett ränte-belopp, understigande hvad Contoret i detta afseende nu godtgöres, eller 5 procent.
Verkan af denna nådiga författning kan väl för öfrigt icke ännu bedömas, men flere tillstånds-resolutioner på fabriksanläggningar å landet äro redan uttagne. 11 Binäringar. Dels naturlig fallenhet hos folket, dels länets egendomliga lokalförhållanden, som inbjuda till binäringar af mänga slag, hafva, enligt hvad i äldre femårsberättelser blifvit omständligare anfördt, framkallat en mångfald af binäringar och en mycket utvecklad husslöjd, hvilkas framsteg jag i det föregående redan antydt. Ett exempel må anföras: inom vissa socknar af Össbo härads norra del, tillverkas bland annat sommaroch vinteråkdon, hvilka afyttras till Skåne och Skaraborgs län m. fl. orter; och denna binäring antages nu inbringa årligen 15 å 16,000 R:dr R:gs. Om nu ock jorden, genom uppodling och ett förbättradt brukningssätt, skänker rikligare bidrag, än förr, till invånarnes lifsuppehälle, så må likväl icke deraf slutas, att dessa binäringar derföre äro af mindre vigt, eller förlorat något af sin välgörande återverkan på hufvudnäringen; ty utan denna mångslöjd skulle den större personal, som det med flere svårigheter kämpande åkerbruket, under den jemförelsevis korta tid man dermed kan sysselsätta sig, erfordrar, icke kunna, den öfriga delen af året, fördelaktigt användas. Blott i ett fall kunde häraf uppstå en ofördelaktig verkan, om nämligen de i viss grad nödvändige utvandringarne till försäljning af ortens tillverkningar skulle vända hågen från de egentliga landtmannasysslorne till gårdfarihandlandens mera omvexlande och rörliga, men också med flere frestelser förenade lif. Exemplen äro också nu mera icke så sällsynta, att personer, som för länge sysselsatt sig med handelsresor, återvändt stämplade med brott och vanära. Med afseende härå räknar man för en fördel att den uti Westbo härad och en del andra orter mycket idkade ståltrådsdragningen, samt denna tillverknings' afyttrande genom utskickade personer, är i aftagande. Handeln.
De deltagande orden från dessa vänliga, gamla läppar, dem hon så ofta kysst, som vore de en moders, komma nu endast smärtan att än häftigare bryta ut. » O — hur kunde — hur kunde han vara så g r y m. » Tant Martha sitter emellertid redan bredvid henne i soffan och har fått det motspänstiga lilla hufvudet i sitt knä, der hon mildt och långsamt stryker det mjuka, fuktiga håret ur den feberröda pannan. De häftiga snyftningarna lugnas så småningom, oeh ett och annat hälft svar på den gamlas försigtigt deltagande frågor ställer snart situationen klar, den hon för öfrigt med qvinlig instinkt för länge sedan gissat sig. Men ännu strömma tårarne, jemna och heta, fram under Lillys skälfvande ögonlock och droppa från hennes kind öfver tant Marthas svarta sidenförkläde. Så till slut vågar denna komma, hälft på försök, med den första skymten förståndig invändning och säger: » Men, min älskling, du skall se saken lugnt och rättvist. Pappa menar det bästa med både Karl och dig, det vet du nog. Och om du nu också tycker, att han är sträng och grym, skall du besinna. » Men Lilly ville icke besinna, och trotset spränger sig med ens fram öfver hennes läppar, den unga kärlekens blinda trots, och hon spritter upp och ropar med ögonen i eld och låga: » Det kan du säga, tant Martha, du, som aldrig har älskat! Älskat så, menar jag, älskat en man. » Och nu har ordens flöde brutit löst och hon ser icke, har icke tid att se den skugga, som — för ett ögonblick allenast, det är sant — for öfver detta lugna, gamla ansigte. Brådskande, med feberaktig häftighet dukar hon upp hela sitt unga hjertas bekymmerhistoria. » Vänta, säger pappa, vänta, säger han! Tror du man kan vänta, när man älskar som vi — ja, det tror du, men det kan man inte! Och om det behöfdes! Jag vill inte, ni skall börja med tomt bo, säger han; då komma liara sorg oeh bekymmer efter. Och har han inte gjort det sjelf — det har han många gånger med stolthet berättat! Voro de inte lyckliga, mamma och han, när hon lefde, lyckligare än alla andra? Säg, tant Martha?
Len rm gällande Kongl. Förordningen, På vägar å landet och på gator i städerna; Uti hus och boningsrum på hviloställen, der varu-transporter befinnas, eller varor till vidare forsling upplägga»; Uti sådane hus och boningsrum i skärgård och å landet, ända till en Svensk mil ifrån saltsjön, der varor äro upplagda eller varu-upplag förut funnits under den tid, samma person af stället varit egare eller innehafvare; Uti Magazin, upplags-bodar och uthus; samt Uti saluhodar och bodkammare eller andra runi, der varor bevisligen till salu hållas eller der varuförsäljning förut under samma innehafvare» tid bevisligen skett. Allt, vid undersökning i salubodar och bodkammare eller andra försäljnings-rum, snträffadt olofligen infördt gods, vare förbrutet, då det i värde öfversliger Femtio Riksdaler, och innehafvaren ansrare derför efter denna Förordning; men om vid undersökning å öfriga i denna §. uppräknade ställen, eller i boningsrum, på sätt i 34 §. säges, det anhållna godset, ehuru nytt och obrukad!, utgör endast, hvad till egarens beklädnad eller eget nyttjande hänföras kan, och öfverstiger det ej så hans behof och vilkor, att oloflig afsigt med dess innehafvande uppenbarligen röjes, må Utskottens Förslag till ändringar och tillägg. dersökningsman verkställas, under det ansvar, 3g §. bestämmer. Hos den, som för oloflig införsel eller utförsel af varor tillförne straffad blifvit, må undersökning, äfven i boningsrum, kunna ske, utan annan ansvar spåföljd, än den, 38 föreskri/ver. B ev. Lagsamt Allm. Besv. och Ekon. Utskottens Betänkande, N\o ii. i3 Den nu gällande Kongl. Förordningen. lian godset, behålla och vare från åtal fri. Olofligen infördt gods utöfver sådan qvantitet, sorn nyss säges, ehvar eller huru som helst det upptäckt blifvit, vare förverkadt, utom i de fall, som uti ii & 12 §§. undantagna äro. §> 34.
Likaledes synes den föreslagne Lönen för 2:ne Stalldrängar med 15o R:dr till hvardera böra bestås med Uti Kongl. Majrts Nådiga Proposition finnas upptagne 16 Elever, hvilka, efter io R:dr B:co i Månaden för hvardera, skulle på Statens bekostnad vid Veterinair-Inrättningen underhållas, för att efter fulländad Curs, anställas på särskilde orter, der sådane kunde erfordras; men Utskottet anser på ofvan anförde 3oo: 3oo: Stats-Utskottets Betänkandeti. skäl sig destoheldre böra föreslå inskränkning i detta antal till 8, som det är att förmoda, att enskildte, som åstunda inhemta kännedom af Veterinair-kunskapen ofta skola finnas villige att en sådan afgift erlägga , hvadan för 8 Elever utföres ett årligt anslag af t 960: Till hyra för en Hage, som skall användas dels till bete för sjuke Hästar, dels till plantering af tjenlige Medicinska växter uppföres i enlighet med förslaget 2Öo: Till Extra Utgifter, bestående af Böckers och Instrumenters anskaffande, underhållande af Inventarier, , Vagnar, Selar, Tömmar m. m., inköp af Ved, Ljus, Skrifmaterialier, Hästar för undervisningen, Medicamenter till försöks anställande, Foder för Hästar, Arbetshästars anskaffande, till bestridande af de Inrättningen årligsn åliggande onera samt aflöning för Protocollers och Räkenskapers förande m. m. bar ansetts erfordras i,5oo R:dr; men Utskottet tror att behofvet bör kunna afhjelpas med 1,000: och hemställer, att denna jemnte nästförestående Summa må beviljas endast till nästa Riksdag 1348 Stats-Utskottets Betänkunden. emedan TJlskotlet förmodar, att då Inrättningen vunnit stadga, dess inkomster skola blifva tillräcklige att dermed bestrida dylika Utgifter.
Härutaf inses lätteligen, att frågan om bränvinets beskattning altid kommer att förblifva en bevillningsfråga, vare sig att densamma behandlas af Bevilln.Utsk. eller något annat Utsk. Slutligen har Frih. Sprengtporten ansett det vara behöfligt, att förslaget erhölle ett tillägg ronde det särskildta Utsk:s bemyndigande att jemväl uptaga frågan ang:de bränvinsförsäljning. Ehuru jag icke anser ett sådant tillägg vara behöfligt, då det, enl. 34 § 2:dra mom. Riksd.Ordn. i allt fall står Ständerna öppet att remittera upkommande frågor ronde bränvinsförsäljningen till samma särskilda Utsk., vill jag likväl icke motsätta mig ett så beskaffadt tillägg, då en af Ståndets ledamöter för fullständighetens skull sådant fordrat; hvarföre jag anhåller att få i mitt förslag efter orden ”bränvinstitlverkning” tillägga ”och försäljning". Hr von Hartmansdorff; I anseende till mitt nuvarande 24 Den 22 November sjuklighetstillstånd, förmår jag ej uptaga mera än 2:ne af Gr. Lagerbjelkes anmärkmr. Hr Gr:n påstår, hvad jag icke heller bestridt, att ordalagen i 31 § Riksd.Ordn. synas egentligen häntyda på den allmänna bevillningen. Men han har underlåtit att besvara de slutsatser jag af öfriga grundlagssladgänden dragit, att andra bevillningar äfvenledes mäste under samma § hänföras. Vid öfveriäggningens början tycktes hr Gr:n dela min mening, enär han då, såsom skäl emot allt upskof med frågans afgörande anförde, att hon, såsom varande .af bevillningsnatur skulle, enl. 31 § Riksd.Ordn., kunna oberoende deraf om någon Kongl, propos. eller enskild motion i ämnet afgåfves, af Bevilln.Utsk. opåmint till R.St:s pröfning öfverlemnas. I sitt sista yttrande yrkade åter hr Gr:n, att nyssnämnde § endast anginge den allmänna bevillningen och ej vore på frågan om bränvinets beskattning tillämplig. Hvilkendera af dessa sins emellan stridiga meningar vidhåller Hr Gr:n?
:Dt. 11 :o Sitt, miD mcDDelanDe af ^afiigljetSlån, fåfom pant antagas jetmoäl SBergSfrälfehemman od) lagenheter. i2:o Sitt roiD De tillfallen, Då h°3 Q3anfen föfeS att få ett lån omfatt ge* nom förDelning, — hwatmeD förflås, att, när en pant, hmarå lån ifrån föatv fen är roorDet meDDelaDt, genom förfäljning eller på annat fätt öfinoetgått ttH fdrffilDa ägare, Defje f)oP fSanfen begära, att, f>n>ar för ftg, få Den på h^arS och en# bemman3lott belöpanDe anDel af lånet fötDelaD och på eget namn otn* fatt, — iafttageS, att Den Del af panten, forn, genom fötDelningen, frånjfiljeS, ingått i urfprungliga lånfumman för minil få mpefet, forn Det minimibelopp, hmilfet får fåfom lån emot pant af faflighet från fÖanfen utgå; ffolanDe fö* fanDen ttuD behöriga h^ttöltnsar ftprfa, att 33anfen uti Den eller De frånDelabt och f>mar för ftg intecfnaDe faflighctsiotterna äger lifa och icfe fämre förmåns* rätt, är* 53anfen fönit i Den oDelaDe panten innehaft. l3:o Sitt utaf
Det framför Skanstull vid Johanneshof ligger 4,000, de framför Hornsoch Danviks tullar samt vid Lilla Sickla ligga 5,000 alnar från södra bangården. Skulle också stadens mera bebyggda del anses sluta vid Adolf Fredriks kyrka i norr och vid slussen i söder, hvarigenom hela Södermalm skulle prisgifvas för en bombardering, så skulle ändå detta endast med 800 alnar öka fästenas aflägsenhet från kastelds-gränsen. Att de ofvannämnde afstånden, 3,000—5,000 alnar, alldeles icke kunna hindra bombardering, icke tvinga fienden att bilda stor omslutningsbåge och derigenom skydda hufvudstadens förbindelser med eget land, är påtagligt. Redan vid den tid, komitén afgaf sitt betänkande, voro verkens afstånd för korta; efter det nya artilleriets användande äro de alldeles för små. Kommitterade äro derföre af den tanke, att ett nytt befästningsförslag borde uppgöras, närmare öfverensstämmande med här framställda åsigter, hvilka icke synas .hufvudsakligen skilja sig från de af 1856 års komité angifna grunder, utan blott i dessas tillämpning. Då uppgörandet af ett sådant förslag icke ligger hvarken inom närvarande kommitterades befogenhet, icke heller inom området af deras tekniska kunskap, hade de beslutit underdånigst föreslå, att en komité, sammansatt af ingeniör-, artillerioch andre officerare från armén och flottan, måtte af Eders Kongl. Maj:t för ordnas för denna frågas fullständiga besvarande, alltför vigtig, att icke af fleres kunniga omdöme pröfvas; men då Eders Kongl. Maj:t, sedan detta 81 beslut af kommitterade fattades, redan förordnat en komité till detta ändamål, ehuru på annat sätt sammansatt, hafva kommitterade numera ingenting att härom anföra. Då kommitterade sålunda icke äro i tillfälle att kunna uppgifva kostnaden för Stockholms blifvande befästning, förmoda de likväl, att då den från chefen för Kongl, ingeniörcorpsen senast uppgifne kostnad å de af 1856 års komité föreslagna verk, med några vid dem af bemälde chef vidtagna förändringar, uppgingo till följande: