Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En dagbl^ds-uigisware skulle således till följe häraf bli den enda medborgare i Staten, som genom lag lunde fräntagas rättigheten ellet möjligheten, akt sörbaura sig. Titt hrvad för ett olyckligt resultat för en Stak skola ej sadana stadgande» leda? — Enior detta nu granskade nya momenr har jag slutligen den anmärkningen att göra, akt dä hwar och en enskildt medborgare äger rättigheten art sjelf eller genom egen anmälan medelst publik actor äklaga de förolämpningar, som i tryckta skrificr honom tillfogas, bör HofiEanljtern utan den förolämpades begäran dermed alldrig befatta sig Den 26 Juni». 8oz sig, hälst det kunde hända, att den förre emot den sednareS ivilja, och redan dä förlikning kunde wara kräffad, ätalade brottet. Emot en jurys inrättande får jag endast äberopa mina i mitt memorial af d^ 1 Junii yttrade tankar, och för öfrigt förena mig med det hufwudsakliga af hwad i Constitutions-UtskottetS memorial deremot blifwit anfördt. Jag skulle hjertligen önska, ätt jag sä uttryckt Mig, att Högloft. Ridderskapel och Adeln rätt för» stätt mig. — Skulle det wara sista gängen jag i detta ämne talat frän delta rum, sä stall det al» tid tillfredsställa mig, att ha gjort det i goda af« sigter och för an skydda en frihet, Under hwarS klokt lagbundna Utöfning allt kan winnås, men under hwars arbitrara eller ock strängt inskränkta utöfning allt kan förloras.
Ständers beslut, pä den Ommittäex pröfning och beslut, hwilken af Kongl. Maj:t kommer at i et sädant ändamäl rilförordnas. 8:0. Har Herr b O. von Lcbsntr: ansett den föresiagne Löne-förbattringen wara oiilräckelig och Den rz Mars. e. m. 1055 och ej swara til mer an i-6:del emot hwad Tienstemännen efter Stat och Stats-.pris korde hafwa, samt förhalla sig ungefärligen som 66 lil 422: anmärker widare, at en del af klilicgil-en njuter inqwariering med arföljande förmaner, hwaremot LivHe Embetsman icke hafwa nägot swarande: yrkar sivar pa sitt förra lVl; monM, at Hof-Rätterne matte fullt uc äterfa hwad dem stall blifwic frantagit; och hemställer flureligen, at Riksens Högloft. Sränder matie hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhalla om Nådig befallning til Kammar-(^o!I iftum, at til nästa Riksdag afgifwa utlärande och förslag til indelte Löner för Ems bersmän, dertil han tror, at utwägar möjeligen kunna finnas, åtminstone för de fläste Embetsman Stats-Ukstottet tror wal lika med Herr von at den tilstyrkte Löne-förbättringen, åtminstone hwad de mindre Tjenstemän och Betjente angar, torde i närwarande tids dyrhet icke blifwa för deras nödiga utkomst i alia delar rilräckelig; men i Stats-Werkets närwarande belägenhet och högst knappa tilgangar har dock Utstottet icke kunnat sträcka sitt tilstyrkande utöfwer den tilökning som blifwit föresiagen, och hwilken säkerligen af hela Embetsmanna-^oipscn stall med tacksamhet och erkänsla emottagas, såsom et dyrbart wedermäle af Riksens Högloft.
Prop N:o 27. ■a derefter ingå bland Statsverkets bobelina inkomster; i hvilket afseende Kongl Majit härmed vill lemna den upplysning, att uti sednaste Riksstaten de till nämnde fond då indragna indelningar upptagas att utgöra: hemmansräntor med 2,419 r:dr 9 sk. G rst. kronovärdi och 14,9SG r:dr 14 sk. G rst. markegångsvärde, samt 4 tunnor 12 kappar spanmål, beräknade till 46 r:dr 12 sk. l>å uti räkenskaperne såväl indclningarnc, som arrendemedlen, i de flesta fall äro sammanförde, kan icke utan speciel utredning åtskiljas hvad inkomsterne under ena och andra titeln verkligen utgjort, men i afseende å den beräkning af förhöjningen uti Statsverkets inkomster, sorn genom nämnde förändring skulle ega rum, och under antagande, att hemmansräntorna uppgått till något högre ibelopp, än hvartill de uti Riksstaten kalkylerats, synes det ofvanuppgifne inkomstbeloppet, som torde böra beräknas till 25,200 r:dr, kunna fördelas sålunda, att å ordinarie räntan upptagas 10,200 r:dr och ä arrendemedlen 9,000 r:dr. 8:o. Skogsplante ring s-kassans medel. Ilvad beträffar de lill denna kassa nu anvisade inkomster af indragna indelningar och boställen, så finnér Kongl. Maj:t lämpligast vara, alt, på sätt hemstäldt blifvit, desamma återgå till Statsverkets disposition, och att deremot svarande kontant anslag "varder för Skogsplanterings-kassans utgifter anvisatU, likväl under dervid fästadt vilkor, alt Kongl. Maj:t, derest så nödigt finnes, eger för Jägeri-staten åter disponera indragna boställen, emot det alt beloppet af derför bestämda arrenden, beräknadt, såvidt persedlar deruti ingå, efter dessas medelvärde för nästförutgångne tio år, varder ifrån samma anslag afräknadt och således kommer Statsverket till godo.
- andra streck som icke blefvo upptäckta, och Ni var ett barn som för öfrigt hade nog samvete att straffa sig sjelf, så den saken behöfver icke bekymra Er heller! Var det ärendet kanske? DEN OKÄNDE. Ja! LÄKAREN. Är Ni då nöjd om jag beviljar Er fritt aftåg? DEN OKÄNDE (ser frågande ut). LÄKAREN. Er med instrumenten der? Döda Er, kanske! Man skulle ju döda sådana der stackare! Eller trodde Ni kanske att jag ämnade inspärra Er; eller såga TILL DAMASKUS DEN OKÄNDE (ser på klockan). LÄKAREN. Ni hinner med båten. DEN OKÄNDE. Vill Ni räcka mig Er hand? LÄKAREN. öfrigt om jag förlåter Er, när Ni inte har kraft att tillge Er sjelf. Nej det kan jag inte! Det får jag inte! Hvad hjelper det för - Det fins ju saker som endast kunna hjelpas genom att göras ogjorda: detta är ohjelpligt! AUGUST STRINDBERG DEN OKÄNDE. »Den Goda Hjelpen». LÄKAREN ten; ingen skam i en god kamp. Jag gjorde så med, men som Ni och jag leker inte med ljungelden mer. Den var inte så dålig! Ni utmanade Ödet och Ni blef bru ser har jag prutat på min vedtrafve; jag vill inte ha åskan inom hus DEN OKÄNDE. En station till och jag är framme. LÄKAREN Aldrig framme, Herre! Farväl! DEN OKÄNDE. Farväl. TILL DAMASKUS GATHÖRNET. Som i första akten. DEN OKÄNDE (sitter på bänken under trädet och ritar i sanden). DAMEN (in). Hvad gör du? DEN OKÄNDE. Jag skrifver i sanden; fortfarande. DAMEN. Hör du inga sånger komma? DEN OKÄNDE (pekar åt kyrkan). veta det! Jo, men derinnifrån! Det är någon jag gjort orätt utan att - DAMEN. hit tillbaka... Jag trodde att vandringen var nära sitt slut, då vi råkade komma AUGUST STRINDBERG DEN OKÄNDE. postkontoret. Postkontoret! P, o, s, t...
J a g skulle velat slå mig En sägen berättas om någon sjö — jag själf, så upprörd kände jag mig, men ändå minns ej hvilken — att den hvart tionde år hellre hade jag velat gå tillbaka till den kräfver ett offer, som, hur mycket man än lig talang att liksom instinktlikt leta sig fram äfven på de krångligaste ställen, men som jag helt och hållet saknar denna talang, gick jag så orätt man möjligen kan gå och började under tiden känna mig icke så litet otålig öfver att på detta sätt nödgas öda bort tid och krafter. Slutligen hann jag dock mitt mål; efter att ha krånglat mig uppför två mörka trappor, där faran att ramla och bryta armar och ben icke var obetydlig, kom jag till en dörr, på hvilken jag, så vidt skymningen tillät, tyckte mig läsa min bleckslagares namn. draggar och dyker i dess djup, den dock aldrig lemnar ifrån sig. Endast någon gång under ensamma, tysta nätter, då fullmånen lyser öfver böljorna, kommer den döde ibland upp till ytan, men strax efter midnatt dra djupets osynliga makter honom ned igen, där han skall ligga, till dess domedagen kallar. Vårt hjärta är en sådan sagornas sjö, där finnas minnen, som det aldrig lemnar ifrån sig. De ligga och slumra på dess djup, bortglömda under det yttre lifvets jäktande oro. Men i stunder af stillhet stiga de uppåt, och vi känna igen deras bleka drag, och vi lefva om det förflutna med dem, ända tills de på nytt sjunka ned i sitt hemlighetsfulla djup, där de skola ligga — tills n ä r? Guvernanten. För Idun af Cecilia Milow. n ung dam, af god familj, kunnig i eni gelska, tyska, franska, musik och teckning, med god allmänbildning kan få plats i godt hem på landet att undervisa fyra flickor emellan 12 — 17 år. Den sökande bör vara anspråkslös och förnöjsam, ega ett jämnt och gladt lynne samt vana att handleda barn. Lön 300 kr. Ansökningar torde insändas till etc ». Och annonsören fick mottaga 107 ansökningar.
Såsom ett bevis emot anlagligheten af Utsk:s betänk, åberopas, att hittills ingen uppträdt till försvar för detsamma i sin helhet. Jag tror icke att någon af Utsk:s ledamöter hyst hopp om att kunna framlägga ett betänk., som vore alldeles ofelbart, hvilket varit att sträcka sina förhoppningar alldeles för långt, då till och med grundlagen medgifver, att Const.Utsk:s betäukm kunna få hafva den felaktigheten, att olika gemensamma tankar deröfver kunna få yttras, för att af Utsk. sammanjemkas. — Utsk. har således icke hyst ett sådant hopp om försvar af ledamöterne inom Ståndet; och hvad Utsk:s egna medlemmar angår, så synes af reservationerne, att ingen af dem ibland B. o. Ad. godkänt förslaget i sin helhet. Att under sådana förhållanden ingen velat uppträda för försvar af förslaget i sin helhet, bevisar således endast, att ingen af Utsk:s ledamöter ens haft den förmätenheten att inför R. o. Ad. framställa Utsk:s, på ledamöternas samfällda åsigter uppgjorda förslag, såsom den enda saliggörande tron. I öfverensstämmelse med hvad Hr Lefrén yttrat, tillstyrker jag R. o. Ad., icke att antaga betänk, i sin helhet, men väl att antaga dess grunder, och således återremittera detsamma. Gr. Frölich: Hr Lagerhjclms förslag lill gemensam tanka är nu föremål för R. o. Ad:s pröfning; men det har redan praktiskt visat sig genom Hrr Lefréns och Stjerngranats yttranden, att man kan utsträcka discussionen till helt andra ämnen, eller lill Const.Utsk:s förslag, således till ett helt annat än det af Hr Lagerhjelm framställda. Herrarne torde påminna sig, att nämnde ledamot utförligt utvecklade sin önskan, att R. o. Ad. icke ville spara sina opinioner i fråga om nationalrepresentationens ombildning i allmänhet, emedan han ansåg sådant nyttigt för utbildande af en allmän opinion i ämnet.
Jag skulle derföre önska, att Utsk. ville taga i nogsamt öfvervägande de anmärkn.-r jag nu afgifvit, såsom en anledn. för Utsk. att söka utvägar för kommunalväsendets utveckling enl. nu väckta förslag så väl utaf Gr. af Ugglas, som ock af en annan värd ledamot, Hr Tersmeden. Frih. Raab, Adam Christian: Dä jag vid 2:ne föreg:de Riksdagar, åren J844 och 1847, väckt motion i enahanda syftning som den utaf Gr. af Ugglas i sednaste plenum afgifna, anser jag mig icke böra med likgiltig tystnad låta motionen afgå till Utsk., utan anhåller derföre att få beledsaga den med några ord. Det var icke utan en serdeles tillfredsställelse jag vid förra Riksdagen hörde denna fråga uptagas af samme värde ledamot, som nu ånyo bragt frågan å bane och jag får nu uttrycka min förhoppning, att hans förslag denna gång mätte komma att röna mera framgång än förut. Man har emot förslaget hufvudsakligen invändt, att kommunalandan ej skulle här i Sverige vara tillräckligt utbildad, för att de ifrågasatta inrättningarne skulle kunna komma till stånd. Jag erkänner vigten af denna anmärkn. Jag medgifver, att det åberopade förhållandet är fullt sanningsenligt, då man betraktar sakernas nuvarande skick, men jag anser, att man härvid bör söka för sig redogöra, hvarifrån denna likgiltighet för deltagande i allmänna medborgerliga värf härleder sig. Man skall då utan tvifvel finna orsaken härtill ligga deruti, att folket vant sig att nästan h. o. h. öfverlåta vården af en mängd angelägenheter åt Styrelsen, vant sig att, så till sägandes, få födan stoppad i munnen. Detta är en af den dagliga erfarenheten bekräftad sanning, ty vi erfara ju oupphörligt, att menigheterne, så väl de större som mindre, vid hvarje påkommande behof anropa Styrelsen om hjelp, om anskaffande af spannmål eller andra lifsförnödenheter, m. m.
På den närmare utredningen af dessa omständigheter beror dock, såsom Rikets Ständer redan förklarat, huruvida ytterligare anslag bör lemnäs eller ej; och i saknad af sådan utredning vore det enligt Utskottets - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 84. 49 skottets tanke, en obehörig eftergift af konstitutionela anspråk och jemväl stridande mot en omtänksam statshushållnings fordringar, om Rikets Ständer anvisade medel till ett företag, hvars omfattning och följder för närvarande ieke kunna förutses. Svårighet torde dessutom möta att bereda medel till de behof, om hvilkas nytta full utredning förefinnes, och under sådana förhållanden torde äfven en mindre betydlig utgift än den ifrågavarande icke böra ske för ett företag, om hvars lämplighet åsigterna äro lika skiljaktiga, som de i fråga om sättet för dess utförande äro från hvarandra afvikande. Det kan nemligen icke förnekas, att, genom Rikets sednast församlade Ständers i ämnet fattade beslut, har under den sedermera förflutna tiden framkallats en fiffigare allmän diskussion angående denna fråga, hvilken väl å ena sidan bidragit till dess utredning, men ock å den andra, otvetydigt visat, att meningarne härutinnan äro väsendtligen skiljaktiga, och sådant måhända i högre grad än Rikets Ständer vid förra riksdagen hade anledning att förmoda. Sålunda är för Utskottet icke obekant, att under denna offentliga diskussion blifvit framställda helt olika åsigter än dem ofvannämnde Komiterade, inskränkte genom omfånget af sitt uppdrag, omfattat, beträffande den utsträckning fästningsverken omkring Stockholm borde erhålla, för att blifva fullt ändamålsenliga; men hvilka förslag skulle medföra större kostnader, än Utskottet under några förhållanden anser landets tillgångar medgifva; hvarförutom andra på det allvarligaste bestridt lämpligheten af hvarje plan att befästa Stockholm, helst på ett sådant sätt, hvarigenom staden icke skulle blifva skyddad för det äfventyr, sorn ett bombardement medförer.
Öfver denna ansökning hade Boställs-Direktionen vid Skånska Hussar-regementet lemnats tillfälle att sig yttra, hvarvid Boställs-Direktionen hufvudsakligen tillstyrkt bifall till det ifrågakomna bytet, såsom för regementet fördelaktigt, men likväl ansett sig böra yrka de erbjudna bytesvilkorens tillökande ined vissa förbindelser i afseende på Klappe-hemmanens bebyggande och stängsel m. m.. hvilka förbindelser stenkolsverkets Styrelse jemväl sedermera förklarat sig villig fullgöra; hvaremot uti inlordradt underdånigt yttrande, aflidne åbon å JVZ 1 Westra Klappe Anders Larssons arfvingar bestridf det sökta utbytet, på den grund, att ehuru stenkolsverkets Styrelse, genom skatteköp fått eganderätten till nämnda hemman, sådant likväl icke skett på andra vilkor, än skattebrefvet tydligen stadgade, eller att skatterätten icke finge från grufvan och dess drift skiljas. — Sedan Kongl. Maj:ts och Rikets Krigsoch Kammar-koilegipr, efter infordrande af ytterligare upplysningar och handlingar i detta mål, med underdånigst utlåtande inkommit, fann Kongl. Majrt godt alt, genom Nådigt Bref dqp 13 Oktober 1853, i öfverensstämmelse med hvad bemälda Kollegier underdånigt hemställt, förordna om anställande af laga skattevärdering å de till utbyte mot hvarandra ifrågasatta egendomarne till utrönande af deras rätta och verkliga beskaffenhet och-förmåner; och hade Kollegierne, efter det eri sådan skattevärdering försiggått och ytterligare inkomna handlingar till utredande af denna bytesfråga blifvit af Kollegierna granskade, samt deraf, bland annat, befunnits, alf delegarne i rötarne N:ris 83 och 84 vid Luggude kompani af ?Corra Skånska Infanteri-regementet be^tridt det sökta bytet, af det skäl, attettökadt besvär skulle elem tillskyndas deraf, qtt Steglinge och Plöninge äro 1 mi! längre bort belägna än Klappe-hemmanen, under den 7
Landtm, afgjorl (och i hvilket afgörande jag måste finna mig); så torde likväl i hela Huset det icke gifvas någon, som vill påstå den'fråga vara tvetydig, huruvida 3 Stånds beslut i en lagfråga skall vara lag eller icke. I frågor om ändringar i privilegier och grundlagar har hvarje Ständ sitt veto, och i vissa anslagsfrågor kan ett Stånds beslut leda lill votering i förstärkt StatsUtsk.; men i lagfrågor, sädaue som denna, är 3 Stånds beslut ovillkorligen lag. Då Adel, Prester och Borgare fattat alldeles enahanda beslut, så måste BondeSt:s särskilda mening anses vara förfallen, vare sig alt densamma, enligt Utsk:ns förmening, utgör grundvalen för sistnämnde Stånds bela förslag lill lag, eller om dermed, på sätt jag tror vara härstädes bevisadt, förhåller sig så, ali § icke är i denna grad hufvudsaklig. Lika godt! i alla möjliga händelser finnes 3 Stånds beslut, och jag yrkar, att detsamma skall gälla som lag, så snart frågan ej i sin helhet förfallit. Hr von Hohenhausen: I den fråga, som åtskillige ta lare yrkat skulle förfalla, är det visserligen så, att det är den 5 §, som 3 Stånd tagit på det viset som den är, och att elt annat Stånd tagit den på elt annat vis. Då icke något Stånds enskilda mening får förtryckas, och hela BondcSt:s system för privatbankslag just hvilar på morn. litt. a) af denna 5 §, sä 500 D en 14 Maj e. m. hafva icke de sammansatta Utsk:n hvarken skäligen eller laxligen kunnat det bortrycka. Man kan ej taga bort bufvudet af en kropp och sedan säga, att den skall vara vid lif, emedan lifvets bufvudsakliga beståndsdelar matte vara i hnfvudet.
I afseende på Herr von Hartmansdorffs anmärkning, får jag upplysa, att 35 §. i Utskottets förslag bestämmer valen af Fullmägtige uti Banken och RiksgäldsContoiret; och jag kan åtminstone icke förmoda någon förblandning af dessa val. Jag tror således icke, att §. behofver någon ändring, och anser det ej gå an att borttaga någon del deraf, hvarföre? jag också önskar bifall till hela §. Herr von Qvanten: Jag erkänner, att min anmärkning hade bort framställas viel den nu mera redan afgjorde j g §. i nya RiddarhusOrdningen; men jag kan derföre aldeles icke medgifva Friherre Cederströms sätt att tolka Grundlagen , alt nemligen Ledamöterne afBevillningsUtskottet skola inom alla 4 Stånden tillsammans så utväljas, att Ledamöter från Rikets alla Provinser dit inkomma. Detta är ju rakt af omöjligt, då alla fyra Stånden välja hvar för sig, ulan att känna hvarandras val. Grundlagen tillstädjer aldeles icke, att fyra Stockholmsboar från ett Stånd der få inväljas; ty om så vore, skulle alla de andra Stånden kunna göra på samma sätt, och ensidighet skulle deraf blifva en följd. Stockholmsboar, utan fastigheter, hafva vanligtvis alltid olika åsigler, i afseende å Rikets ekonomiska ställning, mot jordbrukaren, Jag finnér således, att min anmärkning rätteligen bort höra till 19 §, men kan derfö.re aldeles, Den 10 Augusti f. m. 55 icke gilla Friherre Cederströms framställning; utan anser jag, att Electorerna böra en annan gång bättre underrätta sig om Grundlagens bokstaf, för att kunna densamma nogare iakttaga. Herr von Hartmansdorff': Jag får vördsammast föreslå, att hänvisning gifves till 35 §, så att näst efter orden: ”Vid de tillfällen, då ett visst antal Suppleanter skola ”väljas, för att inträda i mån af inträffad ”ledighet, skall valet,” må tilläggas: med undantag af de fall, hvarom 35 $. stadgar. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition lill bifall å den af RiddarhusUtskottet föreslagne nja redaction af ifrågavarande §.
I ett af tornrummen satt nu unge herr Johan Fleming och framför honom stod ödmjukt fogden Jost och åhörde hvad Johan sade, stundom med en bugning eller ett kort ord, bejakande hans befallningar. Johan kastade då och då ögonen på några papper, som lågo framför honom på bordet, eller bläddrade i dem. "Af gamla Göbla på Muddais mellangård", fortfor Johan i sitt tal, "får ingen skatt fordras för detta år. Hennes man stupade vid försvaret af Åbohus och hennes son säges hafva fallit vid Kastelholm. Jag vill icke att sten lägges på bördan. Växa de mindre barnen opp och bli arbetsföra, kan det bli tid att de erlägga sin skatt." "Fattiga gummorna Greta, Elsa och Brita", fortfor Johan, blickande i papperen, "få en half tunna råg hvardera. Lisa på Gäddnäs begär bete för en ko, det skall hon få. I öfrigt veten J, hvad jag eder tillsagt. Framför allt, försumma icke att aflemna den utlofvade gåfvan till kyrkan, äfvensom till de nämnde gubbarne på knektetorpet. Bemöt folket vänligt och lätta deras börda der du det kan, så lyda de villigt och arbeta med nöje, men drif dem icke, som boskapen, under oket. I morgon, innan jag reser, vill jag säga farväl åt dem af godsets folk, som vilja samlas här för att helsa mig." Jost bugade sig djupt och lemnade sin unga herre, under det han brummade för sig sjelf: "Äpplet faller ej långt från trädet, det är som om jag skulle höra fru Ebba sjelf. Nymodiga tider, då bonden skall skonas; det lär väl då bli herrarne sjelfve, som få arbeta. Hvad under, att högfärd och uppstudsighet grasserar bland bönderne. Förr visste bonden hut, nu vet han knappt lyfta på mössan." "Nå, Johan", sade Fleming till sin tjenare, som var sysselsatt med att skura blankt ett stycke af hans vapen. "I morgon resa vi. Hvad menar du om att åter lemna Finland?" "Jag önskade blott att eders herredöme redan vore hos hans kunglig majestät och andra, som längta efter eder.
Långt inpå natten hördes hennes nåd och Hedda prata och skratta tillsammans, desto mera senfärdiga voro de morgonen derpå. Närmare middagen reste de likväl af till våra vänners obeskrifliga glädje. När Ludvig kom hem veckan derpå, omtaltes genast detta besök. «Fruntimren kände förmodligen att Leonna var här, och kommo af nyfikenhet för att se hvad ni hade för er» sade han, «men jag har visst aldrig gifvit dessa herrar någon anledning att komma hit, utan skrifver det helt och hållet på damernas räkning. Kapten Markoff lemnar jag i sitt okända värde, emedan jag ej förstår hans språk; men herr Mollberg, fruktar jag, liknar allt för mycket sin namne i Fredmans epistlar, för att vara ett passande sällskap för unga fruntimmer.» «I mitt tycke är han vedervärdig,» försäkrade Leonna. «Min goda aldrabästa onkel!» bad Ottilia, «gör vid tillfälle Hedda Smitt några allvarliga föreställningar, huru litet passande det är för henne att fara så der allena, med en sådan person som denne Mollberg.» «Det gör jag icke, Ottilia lilla!» svarade han leende. «Det enda jag vunne på den saken, vore att hon inbillade sig, det jag vore kär i henne, och derföre svartsjuk på Mollberg.» «Gud bevare!» utbrast Leonna ifrigt. «Huru kan onkel hysa en så dålig tanke om henne, eller någon af vårt kön? Hvilken ung och oerfaren flicka skulle ej med tacksamhet taga emot en varning gifven af välmening, utan att lemna ett sådant bevis på dumhet och inbilskhet.» «Var öfvertygad, goda Leonna,» svarade Ludvig, och såg med en vacker blick på den af ifver rodnande flickan, «att ingen kan hysa bättre tankar om edert kön i allmänhet, än jag, och i synnerhet när jag har framför mig ett par så hjertans goda, oskyldiga och förnuftiga flickor som j båda ären. Men sannerligen det fordras stor menniskokännedom för att inse att Hedda Smitt är lika tanklös, som lättsinnig och inbilsk. Fortfar hon så, gör hon sig ej allenast till ett åtlöje för andra, utan äfven olycklig.» «Ack det är derföre hon bör varnas!»