Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om nästkommande Ständer, utöfvande öfver de nuvarandes åtgärder en Domsrätt , den jag Visserligen icke tillväller mig , skulle finna mindre cottsequence i bibehållande af Nummer-Lotteriet j som ger 60,000 R:dr , och afskaffande af Lux-afgiften, som ger 130,000, ocli som, rätt anlagd och utkräfd , kunde ge mångdubbelt så mycket *— om , säger jag, — nästkommande Ständer skulle tvärtom afskaffa Lotteriet, och åter uppsätta Lux-afgiften; så vore då att antaga, det vi nu begått ett misstag , men följderne deraf voro blott att anse som ett lucrum Den 3 November f m. cessans, och skadan upphörde med ett motsatt beslut af annan Riksdag. Deremot, om Höganäs Stenkols-ver k. nu öfvergifves, kan skadan om några år icke med millioner afhjelpas. Ett misstag i detta hänseende vore ett obotligt misstag; och just derföre anser jag ärendet fordra en alldeles odeiad och särskild’ uppmärksamhet. Nalkas man målet, sönderdelar sig ämnet af sig sjelf i tvänne omständigheter. Den första frågan blifver då; innefattar Höganäs en sä rik källa af naturalster, att dess upprätthållande förtjena! Statens mellankomst? Den andra: k unna dessa rikedomar bringas i dagen med påräknelig vinst ? Jag bekänner gerna, att min affirmativa öfvertygelse hufvudsakligen grundar sig på de uppgifter, som blifvit oss lemnade af vettenskapsmän, hvilka förena sakoch local-kännedom. Men att min tanka behöft ett främmande stöd, är ej ett skäl, att afhålla mig från dess yttrande. Ricardo, Say , m. fl., hafva icke alltid varit utan andel i de upplysningar vi här erhållit i Finance-läran; och vi skulle i allmänhet ej komma långt i någon väg utan begagnande af andras forskningar. Att Skånska Stenkols-grufvan är så rik, att hon förtjenar Statens mellankomst, anser jag vara fullkomligen ådagalagdt af den värde Talare, som först yttrade sig i ämnet. Den andra frågan, om grufvan kan med fördel brukas, är redan vetenskapligen af flera Talare bejakad.
I 12 Ståts-Utskottets Memorial, N:o 303. N:o 303. duk. till Exp. Etsk. d. 2 Maj kl, 7. e. m. Memorial, rörande skedd omröstning i frågan om anslag till nykterhetsskrifters utgifvande. Jemlikt nedannämnde, i Stats Utskottets Memorial N:o 277 föreslagna och af samtlige Riks-Stånden godkände voterings-proposition, har Förstärkta Stats-Uskottet denna dag anställt omröstning. Den, som anser något anslag till nykterhets-skrifters utgifvande icke böra beviljas, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, kommer ett anslag af 3,000 R:dr att ställas till Kongl. Maj:ts Nådiga disposition, för att, på sätt pröfvas lämpligt, användas till tjenliga nykterhets-skrifters utspridande bland folket. Voteringen har utfallit med 79 Ja och 39 Nej, samt en casserad sedel, i följd hvaraf, och då Ja vunnit, Rikets Ständer ej funnit skäl bevilja det ifrågasatta anslaget ; hvilket Förstärkta Stats-Utskottet skolat anmäla. Stokholm den 2 Maj 1845. STOCKHOLM, hos Carl Deleen, & W. E. Kallström. 1845. Stats-Utskottets Memorial, N.o Boj. N:o 304 Ank. till Exp.-Utsk. d. 3 Maj, kl. 11 f. m. Memorial, med uppgift d Stats fyllnadssumma/! samt det för Riksgälds Contorets årliga utgifter erforderliga belopp. (Hiksg.-A/dj Efter erhållen kännedom om Rikets Sländers, genom bifallandet af Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 37, nyligen fattade beslut, angående beräkningen af Stats-Verkets extraordinarie inkomster, bestående af sjötulls-, saluaccis-, postoch charta-sigillata-medlen samt bränvinsbrännings-afgiften, är Stats-Utskoltet nu mera i tillfälle uppgifva den så kallade Slatsfyllnadssumman, eller det belopp, som, enligt de af Rikets
Hr von Hartmansdorff har yttrat, att en beräkning af den förlust, Statsverket skulle komma att vidkännas genom bifall till detta Utlåt., vore en enkel sak och borde kunna åstadkommas, ifall jag hörde rätt, af hvar och en, som egde menniskoförnuft; men jag får till den värde ledamoten hemställa, huruvida en sådan beräkning på siffertalet kan med tillförlitlighet upgöras, då densammas riktighet är beroende af de förhållanden, som först i en framtid kunna upkomma. Beloppet af Statsverkets förlust beror nemi. först och främst af den qvantitet koppar, sorn i framtiden kommer att vid Stora Kopparberget tillverkas och dess försäljningspris; men någon säker beräkning härå torde icke, äfven af det skarpaste menniskoförnuft, kunna åstadkommas, enär grufvornas afkastning, på sätt man af bilagorna till Utlåt, kan inhemta, varit ganska olika på olika tider, och kopparens pris å verldsmarknaden jemväl, såsom vi känna, varit i betydlig mån fluktuerande. Man kan visserligen genom att antaga medeltalet af de föreg:de årens kappartillverk - Den 22 Mars f. m. 367 ning och priserne å denna metall komma till ett vist skenbart resultat, men detta resultat erhåller aldrig någon fullkomlig tillförlitlighet. En dylik beräkning kan hvar och en af R. o. Ad:s ledamöter sjelf göra, och jag anser att StatsUtsk. gjort rätt, då Utsk. dermed icke sig befattat. Jag för min del har upgjort en sådan kalkyl och kommit till det resultat, alt den förlust i kopparränta, som Staten komme att vidkännas, skulle upgå till 40,000 ä 50,000 R:dr b:ko eller understundom något derutöfver. Den ersättning, som Staten skulle erhålla, är icke så obetydlig. Den torde motsvara |:del af förlusten i kopparräntan, men sådant beror likväl å ko,l-prisernas stegring eller fall. Skulle kolräntan i Dalarne förvandlas till spanmål, ifall den ifrågavande öfverenskommelsen med Bergslaget kommer till stånd och R. St:r bifalla K. M:s Propos ang:de skatteförenklingen, så förfalla alla kalkylerna å den vinst, som kronan skulle erhålla genom öfvertagande af kolräntorna.
Sparre fått vidkännas för anskaffande af de för nämnde ändamål, till en del utaf honom upfunna och till särdeles fulländning bragta machiner, hvilka blifvit postverket till inlösen erbjudna», K. M. måtte bifalla att 10,000 rdr bko finge emot vissa vilkor till Gr. Sparre utbetalas. De anförda skälen voro ju redan hos Gen.PostStyrelsen pröfvade och afsedda. Något nytt skäl anföres ej för den ytterligare utgiften af ej mindre än 4000 rdr bko. Huruvida Gr. Sparre sjelf varit benägen, eller ens varit tillspord om benägenhet, att emot en mindre summa än fulla 10,000 rdr bko till det allmänna afstå sin machin, derom uplyser Dep:tsChefen ingenting. Hr Gripenstedt har ansett, att här icke fanns mer ån 3 utvägar, nemi. att bifalla, afslå eller pruta. Men Hr Gripenstedt har icke fästat sig dervid, att, om afslag egt rum, man kunnat vånda sig till någon annan. Dessutom vill jag visserligen gerna tro, att föredraganden i StatsRådet anfört flera och möjligen tillfyllestgörande skål för sin mening, men jag måste likafullt erinra derom, att prot. icke uptager några sådana och således, enär dess lydelse utgör grunden för granskningen, gifvit anledning att, i afseende å bristande motivering af denna utgiftspost, framställa den gjorda anmälningspunkten, hvilken jag för öfrigt, i likhet med förhållandet med de föreg, punkterna, anser icke hafva varit af så obetydlig beskaffenhet att den, för sitt ringa värdes skull, icke bordt för R. St:r framläggas. Att jag i sak skiljt mig från Utsk:ts omdöme i första punkten, hindrar mig ej från att inse jemväl det målets betydenhet i sig sjelf, i principielt hänseende. Återstår frågan huruvida Kons t. Ut sk. varit pligtigt att. för R. St:r föreslå ett totalomdöme öfver Konungens rådgifvare. Denna fråga har vid mångå föreg. Riksdagar varit utförligt behandlad. Man har från ena sidan velat uttala ett tadlande omdöme, från den andra ett lofordande.
Men när slutligen icke heller den styrkedrycken längre ville läska, hämtades vin och därmed fyllde han samma glas, som nyss gått från mun till mun bland manskapet, och tömde det själf som en gelike. – Det är bättre, – sade han efter ännu en stunds rasande strid, – att vi som tappert folk försvara oss till sista andedräkten och så bli odödliga genom vårt mod och vår tapperhet, än att gifva oss åt fienden för att få litet längre lifstid. Vid gevärseldens ojämna smattrande regnade styckekulor och bomber öfver det ensamma huset, och pilar med långa svansar af brinnande blår beto sig fast i takets spånor. Under tiden spreds ett ögonblick genom röken en oväntad doft af hö och friskt trä som hade det fredliga herderiket skickat en hälsning från sina fält och skogslunder. Snart framtågade dock genom trängseln en janitsjarhöfding med sina knektar likt en skarprättare med sina rödklädda drängar. På ryggen buro de höbuntar och ved, men själf höll han en beckfackla. När allt detta bränsle blifvit upplagdt på vindsidan om huset, kastade han däri blosset, och snart slog lågan öfver takstolarna, och alla dyrbarheterna på vinden omhöljdes i brand och rök. Ensam och kvarglömd bland de döende låg Klysendorff på golfvet i en brinnande kammare, men för hvar gång han hörde ett nytt sorl af häpnad, klarnade hans bleka drag. Ännu kunde han från gården urskilja aflägsna svenska tillrop. Där stodo på ismarken utplundrade generaler och öfverstar i blotta skjortan och med bakbundna händer. Tartarer, med galonerade drabanthattar på nacken och gula och svarta peruker fästa kring gördeln, hopkopplade vid långa kedjor sönerna af Sveriges äldsta släkter och gjorde dem till sina slafvar. De bundo dem vid sina vagnar eller drefvo dem framåt med piskslag, och Gierta och Konrad Sparre bortleddes för att fjättras vid en brunn och vattna boskap.
Jag får ock förklara, det jag beredt mig på ätt få höra sådana meningar framställas, som dem Ilr Idofcancelleren antagit, samt att jag derföre sökt bereda mig på att vederlägga dem; men då jag uti Utskts betänk, icke funnit några motiver anförda för det beslut, Utsk. fattat, samt jag altså icke derifrån kunnat upphemla några skal, hvaromkring min vederläggning borde hälla sig, har jag sökt sådana från a^dra håll och verkligen lyckats att träffa dem i ett sednare nummer af tidningen Svenska Minerva, som nästan ordagrannt upptager desamma, som den siste talaren nu anfört. Dessa skäl hafva dock icke öfvertygat mig. De hafva utmärkt ett bemödande att per analogiam bevisa, att grundlagens mening ej skulle vara, att Svenska folket äger rätt alt sig sjelf beskatta lill större del, än hvad den s. k. bevillningen angår. Men då grundlagen bör tolkas ordagrannt, och jag äfven hört sådant yrkas af den sidans talare, mot hvilkas åsigt min mening i detta ämne har att strida, kan jag icke frångå den tro, att Svenska folkets rätt att sig allena beskatta har en vidsträcktare betydelse, än den mina motståndare velat åt densamma förunna. Då emedlertid den siste talaren förklarat, det han ej ämnar motsätta sig återremissen, torde det vara öfverflödigt att nu ingå i någon utförligare utveckling af ämnet, sådant jag ser det, emedan jag i alla fall förutser, att en stark debatt i frågan, och troligen äfven votering, kommer att uppstå, då ett slutligt afgörande framdeles skall äga rum. Jag vill nu isynnerhet upptaga de skill, den värde talaren i sitt muntliga yttrande framställt, och hvilka han velat hemta från praxis, men skall äfven i korthet göra några anmärkningar emot den slags positiva bevisning, talaren i sitt skriftliga yttrande vejat åstadkomma, och som jag finnér sakna allt skäl. Talaren har för det första velat göra den tro gällande, att nied ordet beskatta endast uttryckes en åtgärd, hvarigenom man okar, och icke en sådan, hvarigenom man minskar skatterna. Jag vill visserligen icke bestrida, att afsigten med Ständernas sammankallande från ett visst håll varit och är 36»
Det är visserligen icke min mening att yrka, det en för vanärande brott sakfälld person skall genast efter utslåndet straff återfå alla sina förverkade rättigheter inom samhället, eller att han vid ett snart derefter förnyadt begående af samma eller lika beskaffad förbrytelse ej borde hårdare straffas än första gången, men jag tror, att då han under en längre tid — och jag är villig att-utsträcka denna tid ända till ett tiotal af år — gifvit otvetydiga bevis på ett förändradt och förbättradt lefverne, så är det ett Kristligt samhälles oeftergifliga pligt, att ej blott till namnet åter uptaga ho - Den 26 November f. m. 420 nom ibland sig, utan låta hans ådagalagda förbättrade lefverne utgöra en fullständig försoning för hans, mången gång under i hög grad förmildrande omständigheter, begångna förbrytelse. Jag vågar derföre vördsamt föreslå en sådan förändring i nu gällande föreskrift rörande presterskapets åliggande vid utfärdande af frejdebetyg för sådana personer, som varit för brott tilltalade och sakfällde, att för den, som under tio års tid, efter det brottet blifvit begånget, ådagalagt ett ärligt och oförvitligt förhållande, något omnämnande i betyget icke må göras ang:de det brott, för hvilket han förut varit sakfälld, äfvensom jag lika vördsamt får anhålla, att denna min motion må blifva till vederbörl, Utsk. remitterad. Hr Printzensköld, Carl: Jag erkänner gerna den väl mening, som röjer sig i denna motion, men jag kan icke neka, att jag anser, att ett bifall till densamma skulle medföra vådliga följder. Jag inser icke huru det skulle blifva möjligt för presterskapet att kontrollera den tid af 10 år, efter hvilken de ifrågavarande anteckningarne skulle uteslutas. Om, såsom motionären antager och jag gerna vill tro med honom, en brottsling åter ingår på den goda vägen, så har han i det betyg, som han erhåller från den ena husbonden till den andra och som skall innefatta fullständiga upgifter om hans förhållande, en ganska säker motvigt mot den skada, frejdebetyget kan förorsaka honom.
3:dje punkten af Fru Brita Maria von Uauswolffs testamente af den 31 Maj innehåller: »Under Riddarhus-Directionens vård anhåller jag få lemna en »summa af 12,000 R:dr B:co att uti fast egendom eller fullgod sä»kerhet emot laglig ränta utlånas, hvars ränta till fem pensioner af »100 R:dr B:co årligen utdelas. — —• Fröken Chrislina Charlolla Gyllenbåt gifver uti testamente af den 6 Juni 1846 2000 R:dr till Riddarhus-Directionens emottagande och vård för att deraf utdela pensioner enligt testamentets vidare föreskrifter. Qveckfeldt-Bosencrantsslca testamentet af den 16 November 1834 anslår 25,000 R:dr Banko till Riddarhus-Directionens disposition under anhållan att denna summa blifver i friilseräntor förvandlad och inkomsterna deraf årligen utdelade i enlighet med derom vidare lemnade föreskrifter. Vidare disponeras 4000 E:dr B:co hvilka skola mot Lsta inteckningar insättas i fast egendom och, såsom orden lyda, »aldrig få till»gripas, utan skola förblifva stående såsom räntefond, deraf årliga rän»torna skola såsom handpenningar användas till följande - —» Uti testamente af den 7 Maj 1851 har Grosshandlaren Magnus Diedr. Silfverberg ställt under Riddarhus-Directionens vård och ansvarighet 15,000 R:dr B:co, hvaraf årliga intresset skall utdelas uti pensioner till 15 behöfvande Enkor och döttrar efter introducerade Adelsmän. Riddarhus-Utskottets Utlåtande N:o 14. 9 Uti Friherre Salomon Löfwenskölds och Julie Coyel* testamente af den 10 Maj 1848 läses: 10 g. »Vi testamentere och skänke: 27:o »Såsom fond till ett utrikes rese-stipendium 33,333 R:dr »16 sk. B:co, hvilket kapital Högloft.
Emedlertid var Bevillningen, vid 1R17 och 1818 årens Riksdag, fasställd till ett visst minimibelopp för hvarje Län, lämpadt efter de föregående årens taxeringsvärden, på detta sätt bereddes väl en utsigt till Bevillningens förhöjande utöfver berörde summor i de orter der, genom näringarnes förkofran och •tigande värde å producterne, äfven fastighe - i6g Den 6 F-elrmril. ternes värde i samma mån kunde höjas; men icke någon utväg? att i de Län, der, genom ett motsatt förhållande, fastigheterne fallit i värde, förunna deras ägare en derefter lämpad nedsättning. Följden häraf har ock blifvit, att den af spannemåls-producenten utgjord? skatt, lämpad icke efter dess nuvarande, utan efter dess under föregående tiden ägde inkomst, blifvit, ehuru till numeraira beloppet densamma som förut, likväl icke sällan dubbelt så svår att utgöra. Detta har för slättbygden mast vara ganska tryckande och skulle i förening medden föregående tidens, från och med 1812 års dryga och ännu kännbart eftcrhängande. skuldsättning, varit det än mera, om icke Kongl. Majit, genom Nådig tillåtelse att in natura afbörda den från Magazinen borgade spannemålen jemte uppgälden derå, mellankomma med all den undsättning, sorn det berott af Regeringen att gifva. Finnes derfö.re ej någon utväg att upprätthålla ett minimipris å span nema len till lika belopp med medelpriset derå under de år, efter hvilka Bevillningens nwnimisutnmor ärp beräknade: eller vill man ej medgifva, att desse summor förvandlas till spannemål efter den tidens pris, och denna spannemål åter till penningar efter spannemålspriset under den tid, för hvilken Bevillningen skall utgöras sä mäste, ehvad Bevillningsgrunderne i öfrigt bibehållas eller icke, föreskriften om ett visst totalvärde å fastigheterne, i hvarje Län med derefter lämpad Bevillning förefalla, och jern - Den 6 FebruariU val allmänna nedsättningar å hemmansvärdea tillåtas, då desse vården i allmänhet fallit.
Hvaruppå Hans Excellence, jemte Skrifvelse till Bankens Fiscals-Embete af den i3 Junii 1826, behagade insända ett från Envoyén Hr Friherre Stjerneld med - Banco-Utskottets Memorial N.o 4°' *9 deldt bref af Vice-Consuln i Leith, Robert Wight, till Consulu C. Tottie i London med åtföljande copia af en skrifvelse, deruti Directeuren Steffens hos förstbemälte Vice-Consul erbödsigatt, såsom betalning för sitt af Svenska Banken erhållna Odlings-lån, erlägga i ett för allt Tjugu Pund Sterling, emot vilkor, att både han och hans löftesmän blefve helt och hållet fria från Bankens vidare kraf för denna skuld. Banco-Fullmägtige yttrade, i anledning häraf, uti Protocolls-Utdrag till Bankens Fiscals-Embete af d. i5 Junii 1826, att, enär Skuldens belopp så betydligt öfverstege den föreslagna betalnings-summan, och följaktligen antagandet af Steffens anbud i hela dess vidd, skulle innefatta en afskrifnings-åtgärd; funne Fullmägtige sig tillsvidare blott kunna sträcka deras medgifvande derhän, att, sedan de erbudna 20 Pund Sterling blefve Banken godtgjorde , alla Lagsöknings-åtgärder, så väl mot Steffens som dess Cautionister, finge inställas och upphöra, intilldess Fullmägtige komme i tillfälle att till Banco-Utskottets pröfning öfverlemna frågan, då Fullmägtige ville densamma med deras förord understödja.
Hr Nordenanckar: Frågan om prisbestämmelsen, eller discontens afdragande, som BorgareSt. föreslagit, är efter min tan - Den 7 Februari. 151 ka icke särdeles vigtig. Denna fråga består egentligen deruti, huruvida Banken för vinsten af 1 eller 1,] sk. i ränta skall låta cursen nedgå, innan den uppköper vexlar. Samma skäl, som jag nyss anförde för vexelhandeln, verkar äfven hos mig den öfvertygelse, att Banken bör köpa vexlar, så snart det utan förlust för Banken kan ske. Att se på den enda skillingens uppoffring, synes mig icke vara skäl, då Banken derpå ingenting förlora. I denna del tillstyrker jag derföre Utsk:s betänk. Hvad den andra frågan, som Frih. Cederström framställt, angår, att man borde köpa vexlar, dragna äfven på andra orter än Hamburg och Allona, så måste jag motsätta mig denna mening. Det finnes alltid en cursskillnad de utländska handelsplatserna emellan, som säkrare bestämmes der ute, än Bancofullm. äro i tillfälle att göra. Om derföre handlande finge sälja vexlar åt Banken, på hvilken ort som helst, så skulle de alltid begagna detta lill Bankens förlust. Hamburg är en så stor handelsplats, att den utgör, om jag så får säga, medlaren emellan de andra. Den ligger dessutom oss närmast, och när hvarje köpman deruti har en fast punkt för sina beräkningar, så tror jag alt det är säkrast och enklast. Hr Stråle: För min del anhåller jag att få instämma med de ledamöter, som yrkat, alt dä Banken koper vexlar, disconten bör afdragas, i samma förhållande, som sker emellan enskilda personer, då ännu icke förfallna vexlar inlösas. Om icke detta sker, så skulle mången, som köpt en vexel för 128 sk., erbjuda den åt Banken, och om man beräknar skillnaden till 10 proc., så skulle lian derföre erhålla 130 sk. 4 rist., men efter 6 proc. skulle han i alla fall få 129 sk. 5 rist. för sin vexel.
Beträffande först formuläret till ny rikshufvudbok, sa hafva Revisorerne tagit kännedom om de af Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse den 8 September 1848, Nio 192, för upprättandet af planen till denna hufvudbok fastställda grunder, hvilka, efter hvad Revisorerne dervid inhemta!, hufvudsakligen afse, dels en sadan förändring i nu gällande system för konto-uppställningen i rikshufvudboken, att, särskilda konti bildades för de der förekommande fonder och icke, såsom nu skedde, efter vissa med allmänna krono-uppbörden sammanhang ägande kathegorier, såsom uppbörd, afkortning m. m., hvilka sednare i stället borde åskådliggöras i rikshufvudboken åtföljande sammandrag eller tabeller, dels, angående sättet för berörde fonders inbördes begränsning, att statsmedels-uppbörden med det debiterade, icke endast med den till riksstatens utgifter behållna delen deraf, äfvensom beloppen af föregående årens restantier, anmärkta poster och proprie balanser samt de s. k. återdebiteraile lån och — 3 — förskotter, borde ordinarie statsregleringsfonden tillföras, dels ock att, vid verkställande af statsmedlens fördelning på särskilda fonder och framställning i rikshufvudboken, denna hufvudboks kapitalräkning skulle åt grundfonden inrymmas. Den föreslagna rikshufvudboken, fördelad i 2 torner, innehåller: i den lista, generell redovisning för hvarje allmän fond, jemte räkningar med Rikets Ständers verk, Banken och Riksgähls-kontoret, äfvensom konti för de förvaltande verken och myndigheterna, samt i den 2:dra, speciell redogörelse för alla de tillgångar och anslag, af hvilka statsregleringen består, hvarförutan denna tom är ämnad att upptaga specifikationer af hvarje annan fond, som i framtiden kan finnas böra fördelas på enahanda sätt, som med statsreglerings-fonderna är fallet. Uti lista törnen äga stats-verkets grundfond, statsreglerings-fonderna, så väl den ordinarie som den extra, samt hvarje annan af allmänna medel bestående fond sitt särskilda konto.
Att åter, som Utskotten i slutet af Pag. 29, vilja ursäkta den indragning inom 5 Den i5 April. 605 år, man föreslår, dermed att man nu för tillfället, genom utbytet af Discont-Sedlarne mot garanterade Papper, flyttar liela Discont-Sedelmassan, äfven sjelfva afskrifnings-bevisen, inuti rörelsen; det är, utan att Utskotten sjelfve insett det, att ursäkta ett föreslagit steg till Nationens olycka, med ett annat förslag, att göra den ännu kännbarare; ty skakningens våldsamhet, som skall blifva, förhåller sig direct, som skillnaden emellan Landets Rörelse-Capital, för och efter indragningen. Jag yrkar således att hädanefter, allt framgentj Bancooch Riksmålclsedelstocken, sädan som den var d. 31 Dec. 1817, med inråkning af FilialDisconternes utgifne Creditiver, och tillägg af fyra Millioner, skall bibehållas. Lika med Utskotten delar jag den tankan, att Bancooch Piiksgälds-Sedlarne lika mycket gravera Bancjuens Credit, och tror att hela Creditivet, som Biksgälds-Contoiret nu på Banquen äger, är blott ett lekverk. Jag föreslår derföre, antingen att detta Creditiv må blifva obegränsadt, eller hellst, att Riksgälds-Contoirets CreditSedlar härefter må, såsom Banco, i alla insättningar i Banquen emottagas, all Sedelvexling i Biksgälds-Contoiret hädanefter upphöra, dess utgifne Sedlar småningom emot Banco utbytas, samt till ersättande af den plats en och två Riksdalers-Sedlar innehaft, Banquen hädanefter utgifva Sedlar på f, samt -f R:dr B:co valeur. Jag följer i detta förslag min orubbliga öfvertygelse om nyttan af enkelhet i alla Stats-förhållanden. Riksgälds-Contoirets perso - 606 Ben i5 April. nal skulle härigenom ganska betydligen minskas.