Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ännu hafva dock Riksens Den 19 Julii f. ru. 341 Ständer icke officielt bekräftat minskningsprin* cipen; ty godkännandet af Betänkandet Litt. D., som föreslagit en nedsattsumma att af Staten hädanefter till Banken betalas, innebär ännu möjligheten att till ett annat ändamål använda den besparing i Bevillningen, som deraf uppkommer, Troligt vöre, att det Bevillningsbelopp, som nu är i fråga att försvinna, skulle kunna uppfylla de extra behofven, helst om vissa det ibland vore belåtna med något minskade, men längre fortsätta bidrag. Utskotten säga väl, och på goda grunder, att dä frugterna af flora arbttsföretag egentehgen fiola (kördas i en kommande tidt d-nua äfven jynes böra deltaga i ko fineden. Men hvad som tyckes vara anticipation, kan i vissa omständigheter ligga tungt nog på den närvarande tiden. Om till exempel (detta är en blott bypothes) ett StatsLåa skulle, under en epok af olyckligt misstroende, anfes indirekt bidraga till Sedelmyntvärdets nedsättning, manne ej då samtiden, icke den kommande, mäst vore anlitad, och det med en art af Beskattning , den mest tryckande af alla. den nemligen som folie vissa claier af medborgare till last? Och blefve icke då fram-l tidens påräknade biträde säkrare vunnit, såsom jag nyss nämnde, med minskning af bidragen men med deras fortsättande långt in i den kommande tiden? Jordbrukarens behof af lättade bördor ät kändt och erkäodt; Bevillningen lärer likväl vara den minst besvärande. Omöjligt vore således icke , att mången villigt betalade hvad Ds» 19 Julii f, m. baa hittills i Bevillning erlagt, heldre än att i StataLåneväg öppna en port, sorn hvarken han, eller hans barn eller dessas atkomliogar någonsin skulle se tillsluten. Och huru stor vore icke tillfredsställelsen att till nödens verkelig* timma, till något för Statens bastand eller fall afgörande ögonblick, kunos bespara det stora, och möjligtvis enda hjelpeWiedlet?
I § 100, hvars 1 mom. och tarif blifvit af Ridderskapet och Adelen samt Presteoch Borgare-stånden bifallna, har nemligen Ridderskapet och Adelen beslutat, att den efter tarifen följande underrättelse om brutet kannetals uteslutande ur beräkning af panne-rymd, då det ej uppgår till half kanna, skal! lyda så: ”Brutet tal af kanna i panne-rymd, uppgående till en half karina eller deröfver, räknas för en half,• under en half kanna beräknas ej.” Utskottet hemställer, att Preste-, Borgareoch Bonde-stånden måtte i detta beslut sig förena. Då alldeles enahanda underrättelse äfven förekommer efter tarifen i g 40 (44) och oundgängligt är, att föreskriften på båda ställena bringas till öfverensstämmelse, så får Utskottet föreslå, att alla fyra stånden antaga slut-underrättelsen i § 40 (44) till lika lydelse med den i § 100 (108). Alla de i det med betänkandet N:o 8 afgifna författnings-förslagets stadganden och paragrafer, som här ofvan i detta betänkande icke blifvit särskildt behandlade, äro godkända af tre stånd, nemligen Ridderskapet och Adelen, samt Presteoch Borgare-stånden. Utskottet har imedlertid ansett nödigt att, för beqvämare öfversigt, låta trycka icke blott de omarbetade paragraferna, utan äfven de oförändrade, så att lagförslaget kan i sin helhet och utan afbrott tagas i betraktande. Dervid blef äfven, till jemförelsens lättande, nödvändigt att åt de bibehållna paragraferna gifva dub bel numrering och att med särskild stil utmärka det tillagda i de nya förslagen. Stockholm den 1 Juli 1854. Reservationer: Särskilda Utskottets Memorial, N:o 41. * Reservationer: friherre Raab, Ä, C.:
Denna philantropi är oväntad från dem, som icke finna sig hindrade, att öppna vägen för en störtflod öfver landet af främmande varor, hvarigenom iooo:detals fattige inhemske arbetare slutligen gå miste om dagligt bröd. Jag tror icke, att den fattige skulle lida genom en förhöjning af utförseltullen å ben, och anser en sådan destomera böra äga rum, då intet förbud kan begäras, utan att bryta emot de redan af Ståndet antagne grundsattser. Herr af Ekenstam: Jag erkänner äfven, att förbud icke kan äga rum, utan att Den 3o October f. m. fela emot det redan fattade beslutet, och får derföre allenast föreslå ett alternatif af 8 sk. utförseltull. Herr Hjerta har i ett föregående Plenum visat orimligheten deraf, att stadga en princip, som vid hvarje artikel kan eluderas, derigenom att man för hvarje gång skulle komma i strid om det maximum, utöfver hvilket Konungen icke skulle äga höja tullen. Om 33f procent skulle bestämmas såsom detta maximum, är det klart, att man först måste bestämma hvad som utgör hufvudgrunden för Värdet. Då nu i senare tider benen synas hafva tagit stor faveur, och ett annat ännu högre pris derpå sannolikt snart nog uppkommer, så skulle man i alla fall, med 33 f procents skyddstull, och 8 sk. värde, ändå ej kunna komma till högre tullafgift än 2 sk, 8 rist.» oaktadt pundet af oarbetade ben skulle gälla i handel iG sk., och derutöfver. Jag måste anhålla om tillökning i tullen just derföre, att, såsom Herr af Billbergh visat» varors värden icke nu, såsom i förra Riksdagens Tulltaxa, kunna höja sig med gångbara priset, och sålunda af sig sjelf reglera tullen, utan deremot nu äro fixa, och tullen af det gångbara priset oberoende.
Uti hvad Friherre Cederström anfört om den controll, han funnit nödvändig i anseende tili penningeremissers ordenteliga afsäna dande från Ränterierne å bestämda tider och hvarom Utskottets Betänkande icke innehåller något förslag, instämmer jag fullkomligt; men hemställer tillika om icke tiden borde förlängas och Räntmästarne derigenom lemnäs behöfligt rådrum för att med erforderlig noggrannhet och tillsyn ombesörja nämnde Remissers afsändning. Uppbörden, som vanligen lefvereras i mindre sedlar, hvilka oftast äro utslitne, ja till och med stundom förfalskade, böra sorgfälligt genomräknas och åtskiljas; ty genom bristande uppmärksamhet i detta fall, äfventyra Räntmästarne en ound - Ben i4 Junii «. viklig förlust. Tidens förlängning lämpide efter göromålens mängd och beskaffenhet synes mig ej medföra minsta osäkerhet eller olägenhet. Friherre Cederjh-öm: I anledning af sednare delen af Friherre Hjertås yttrande, eller utsättande af rymligare tid, inom hvilken remisser från LandtRäntmästaren borde, ske, kan jag icke underlåta den anmärkning, att en sådan utsträckning af tiden, vore betänklig, helst remisseme mäste ske i enlighet meds-StatsContoirets och RiksgäldsContoirets, på bestämda terminer, påräknade utbetalningar. Någon förändring härutinnan, kan således icke äga rum, utan i sammanhang med en förändrad tid för dessa Verks utgifter. * Såsom svar åter till Herr von Hartmansdorff, som ansett Betänkandet böra bifallas, får jag förnya min erinran, huru högst maktpåliggande det är, att en viss del utaf den contanta lönen bestämmes såsom afdrag i hän: delse LandtRäntmästaren försummar att afsända Remissen inom den föreskrifna tiden. Förslaget till ett sådant stadgande blir lätt att uppgöra, efter infordrade upplysningar från Statsoch RiksgäldsContoiret. Herr Hjerta, Gttjlafi Herr von Hartmansdorff har redan så tillräckligen utveckladt ämnet, att jag endast anser mig böra tillägga det Utskottet funnit förhållandet så ojemt, att somlige LandtRäntmästare blott haft ^dels procent Dm i!
Hrr Elektorers lista vid val af en suppleant i Riddarh.-Utsk:t efter N:o 2,259 Hr af Wåhlberg, Göran Didrik; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 1,856 B. Hr de Freese, fullm. Frih. Bennet, Gustaf Fredrik. Fortsattes behandlingen af Bevilln.-Utsk:ts Betänk. N:o 8, ang:de tullbevillningen. Underrättelserna vid tulltaxan. §:n 1. Hr Fåhraeus, Johan Fredrik: Enär, genom B. o. Ad:s föreg:de beslut, icke alla utförseltullar blifvit afskafTade, och den af Utsk:t föreslagna tullnedsättning för bomullsgarn ej heller medgifvits, följer deraf att, hvad Utsk:t i afseende på nu förev:de §§ i taxe-underrättelserna föreslagit, icke här kan vinna bifall. Jag föreslår fördenskull, att ärendet i dessa delar måtte till Utskrt återremitteras. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. blefvo dessa §§ till Utsk:t återremitterade. §:n 12. Utsk:ts förslag antogs. §:n 13. Frih. Gripenstedt, Johan August: Jag anser mig böra lemna den upplysning, att K. M. varit betänkt att föreslå II. St:r ett annat användande af denna s. k. »föring», samt att K. M:s Propos. redan är färdig och kan till nästa plenum förväntas. Då emellertid punkten innefattar ett beslut blott t. v., anser jag den kunna bifallas. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. , bifölls Utsk:ts rörande denna § afgifna hemställan. Utsk:ts i slutet af Betänk:t framställda förslag till underd. skrifvelse i fråga om utarbetande af fullständigt förslag till ny tulltaxa. 650 Den 30 Maj. Frih.o Sprengtporten, Jakob Wilhelm: Jag anhåller att Hr Åkermans reservation vid denna punkt måtte blifva uppläst. Sedan den begärda uppläsningen egt rum, yttrade Frih.
Angående Minuthandeln hafva Borgerskapets Äldste anfört: att omfånget deraf under ifrågavarande fem år ökat sig, ehuru idkarne, såsom individer, i följd af det ökade antalet, haft större svårighet, än förut, att bereda sin utkomst; att krediten ej varit vacklande för de minuthandlande, som förstått och velat sköta densamma; att rörelsekapitalet, i följd af 1857 och 1858 årens penningeförhållanden, varit mera inskränkt, än tillförene; att den qvinnor rnedgifna rätt, att idka minuthandel, hittills icke af många begagnats och att månglerirörelsens utvidgade utöfvande, måhända på platser, der sådan ej borde medgifvas, verkat menligt ej blott för minuthandeln, utan äfven för enskilde hushåll. 5. Kaineralförtiållanden. De hithörande uppgifterne innehållas i tab. N:o 10, i sammanhang med hvilken jemväl, enligt hitTab. N:o tills begagnade formulär för femårsberättelserne, under rubriken Statsbidrag, lemnäs de uppgifter, som kunnat erhållas, dervid Öfver-Ståthållare-Embetet ansett sig böra i underdånighet bifoga följande upplysningar. 16 Stockholms stad. Kameralförhållanden. De i tabellen förekommande penningebelopp äro, med undantag för bränvinstillverknings-afgiften, uppförde efter sakförhållandena år 1860. Beloppet af nyssberörda afgift utgör medeltalet af hvad under åren 1856 —1859 influtit. 2. Olikheten emellan antalet af hus och tomter uti denna tabell, hvarest de, i enlighet med uppgift af stadens Ingeniör, äro upptagne till 4,725, och deras antal i den vid senaste femårsberättelse fogade tabell, der de upptagits till 4,576, härleder sig af de tomtstyckningar, som efter år 1855 ägt rum. 3. Hvad under rubrik
Motioner, nya, af Ridderskapets ocb Adelns Herrar Ledamöter, om en allmän Näringsfrihet, 460. — om inlösen af Disconternes Assignationer, 4%)- ‘—' angående hämmande af Luxe och öfverflöd, 4-7r* — att alla de under Riksdagen förfallande DiscontLån måtte, utan afbetalningar samt mot erläggande af sex procents ränta, få på 6 månader omsättas med bibehållande af samma säkerheter, samt att hädanefter 12 procent aldrig måtte få beräknas, 486. — om TalemänsTafflarnes afskaffande vid kommande Riksdagar, 49fh — angående Financerne, 5oi. — om hämmande af yppighet och öfverflöd, 507. — 0111 anmodan till Statsoch BancoUlskolten att, innan den i5 nästkommande Januarii, afgifva utlåtande öfver Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om allmänna Penningerörelsen och Myntvärdets upprätthållande, 5ao. •— angående Lön för en Secreterare vid ÖfverllofjägmästareEmbetet, 568. -— angående en förhöjd Beklädnadshjelp för UnderOfficerarne vid Örlogsoch Armeens flottor, m. m. 570. — angående tillökning i contant inqvartering för floltornes OflicersCorpser jämte de Civile Personer, hvilka inqvarteringsförmån tillkomma, 571. —• angående föreslagne jemkningar uti aflöningsförmånerne för en del af de uti förvaltningen af SjöÄrenderne befintliga Tjen - 139 steman, 572. — angående förklaring af Lagens stadgande om Testamenten, 575. JVIotioner, nya, af Ridderskapets och Adelns Herrar Ledamöter, om ersättning af Coursdifferance å Svenska Ministern Lagersvärds fordran hos Statsverket, 597. — angående penni ngeförlägenhetens af hjelpande, 601.
Det beror af Hr Frih. o. Landtm, sjelf alt förklara sin uppfattning, huruvida jag kommit med min framställning för sent. I sådant fall, — hvilket likväl icke öfverensstämmer med hvarken min eller Hr Lefréns uppfattning, — då är det naturligtvis ingen fråga om hvad contra-propos. beträffar, och den är dessutom mig likgilltig; men om jag icke för sent begärde att få en framställning till Ståndet, huruvida det önskade att Hr Frih. o. Landtm, skulle gifva oss den vägrade propos:n, så tror jag att 55 §:n Liksd.Ordn. är klar och tydlig, att Hr Frih, o. Landtm, icke bort vägra denna propos., såvida den icke bestämdt stred emot grundlagens ordalydelse, samt då skälen dertill anföra, och, om Ståndet icke instämde i begreppet derom, förklara öfverläggningen hvilande och hänvisa målet till Const.Utsk. Sådant är mitt försök alt reda frågan, öfverlemnande till Hr Frih. o. Landtm, samt Ståndet att finna huru härmed förhåller sig under det jag förklarar, alt jag ej begärt votering i afseende å den af Hr Frih. o. Landtm, framställda propositionen. Frih. Cederström: Den siste talarens framställning uppkom icke förr, än sedan han begärt votering; då först kom lian fram med sitt yrkande och måste således 324 Den ii November f. m. ställa sig derefter. Han har nu förklarat, att han ej begär votering, som motsats lill den af Hr Frih. o. Landtm framställda propos., och jag anhåller derföre, att Hr Frih. o. Landtm, ville fråga, om ingen annan begär votering. I händelse ingen väcker fråga derom, så är det klart, att, sedan propos. blifvit framställd och med ja besvarad, men ingen hegart votering, saken också är afgjord. Är deremot votering begärd, så skall den ock ske och får ej uppskjutas genom en ny öfverläggning. Sedan Gr.
Den uti 5y §:n stadgade plikten af 3 r:dr 16 sk. för den, som afsäger sig erhållet förtroende att vara ledamot i Taxei ings-comite, eller utan anmält förfall från comite'en uteblifver, bör, 0111 ej försvinna, åtminstone nedsättas, samt skyldigheten för den invalde eller ulan anmäldt förfall uleblifne ali ersätta i hans ställe tillkallad persons reseoch tractamentskostnad, helt och hållet borttagas, såsom i högsta grad obillig. Jag fruktar alt Utsk. varit alltför frikostigt lili bestämmandet af plikt, Iv den förekommer snart sagdl i hvarje §. 1 den uteblifnes ställe tillkallas vanligen någon närboende, särdeles som comite'en icke lärer hafva tid alt efterskicka någon aflägse boende, och något dogtrnctamenle eller rese-ersättning kan säl ej komma i fråga för den, sorn bor i granskapet. Enligt 68 §:n skulle åbyggnadernas beskaffenhet lagas i betraktande vid beskattningen. Detta anser jag icke lämpligt, med mindre desamma äro uthyrda, emedan man i annat fall skulle förqväfva lusten att uppföra prydliga och beqväma hus och boningar. I stället för all således beskatta denna håg, borde man snarare uppmuntra densamma genom nedsatt bevillning för den, sorn ville förbinda sig att bygga och bättra åbyggnader i någon viss föreskrifven ordning. I öfverensstämmelse härmed yrkar jag rättelse uti denna §, hvilken rättelse jemväl bör iakttagas uti 71 §:n. Vid slutet af 131 §:n anser jag följande tillägg böra äga rum, nemi.: — ''från hvilken han ej får afvika, enär husbonde äger lätt alt på ett ställe skattskrifva allt sitt tjenstefolk, vare sig gifta eller ogifta, som han begagnar vid ''sitt samfäldta åkerbruk, om också flera samgrarisande hem"maii derunder finnas sammanslagna och bebyggda.” Härigenom tror jag till en del skall förekommas att tillskapa inkomster för Kronan, som icke äro enliga med andan af författningen.
Nu lärer tourén vara hos BevillningsUtskottet. Friherre Anckarswärds långa och väl skrifna afhandling, om Bränvinsbränningen i Stats-ekonomiskt afseende* har jag ej kunnat så fullständigt fatta, att jag kan derå gifva något svar. Endast å några frågor skall jag svara, men ber att först få afgifva några anmärkningar emot hvad^ Friherre Wrangel anfört. Deri 14 September f. m. 229 Friherre Wrangel har förebrått Utskottet okunnighet i hvad Bran vinsbränningen angår. Jag kan ej medgifva det, helst Utskottet, under det Författningen hufvudsakligen utarbetades, hade den äran hafva Herr Friherren till Ledamot. Hvad intraderne beträffar, hvilka Friherre Wrangel tror ej skola komma alt utgå, så ehuru okunnigt Utskottet kan vara, lär det vara dess åliggande att beräkna beskattningen så, att intraderne någorlunda bära sig. Fri herren har vidare yttrat, att hvad angår ny' redskaps beskattning, så skulle, derigenom att Konungens Befallningshafvande borde bestämma afgiften, den blifva olika bestämd i 24 olika trakter, och således lika pannor blifva olika taxerade. Detta är ett misstag. I Utskottens förslag står: I afseende åter på nya , hittills i Landet okända apparater, hvaraf någon kunde hädanefter vilja sig begagna, få Utskotten tillstyrka, alt Kongl. Maj:ts Befallningshafvande böra hos Kongl. Maj.-t i underdånighet föreslå den storlek hvarmed, och den afgift hvaremot, dylika apparater, i öfverensstämmelse med de i Författningen i allmänhet gällande grunder, må kunna beviljas. Således skola Konungens Befallningshafvande blott föreslå, ej bestämma afgifterna.
Siii.- skildt hafva de ryska kvinliga lakarna gifvit ett vackert exeiiipel på ett ' sjalfuppoffrande arbete. Oaktadt de många svårigheter de liafva a t t strida emot först under sin stndietid och sedan efter aflagda examina, då de ej af lagen erkäniks såsoiii laknw, (det liar t. o. m. flere ganger liändt a t t de p&amp; landsbygen förbjudits att praktisera, eliiirii de af byrådet blifvit kallade till kommunen, eller att apotekarna Pitt tillsägelse a t t icke tillreda iiiedicin efter en Bviiilig läkares recept!, gr deras antal i Ryssland i ständigt stigaiide. C början af 1880-talet fiiniios dar 250 kvinliga lakare, ocli år 1888 hade 695 1; viiiiior geiiorngiitt läkarekiirser antingen hemina eller i utlandet. Antalet liikare i Hyssland isynnerhet p % landsorten ar ytterst begränsadt. : \ Iiingeii g %iig får en ung kvinlig lakare (feltscheritsa), d i ayidemier rasat, Aka hundratals verst på el$ildiga åkdon mellan de aflagset beliigna byarne. Hon får knappast äta eller hvila, ocli maste däruiider kampa mot de värsta sanitara inissförliållanden, alstrade af osnygghet, oknniiigliet och fattigdom, iitan a t t Iia desinfektionsmedel till sitt förfogande och ofta med 80 A 150 verst till närmaste apotek. M.ed obetviiiglig encrgi arbeta sig dessa sfeltscheritsor: &gt; genoni alla sv2riglieter ocli det finns blott en mening om deras exempellösa hängifvenhet för sitt kall. Till slut vilja vi ined några ord beröra förf: s fraiiistiillning: tf saiiiskoleförhkllandena i Nederländerna, då erfarenheten f r i n iiiimnda land ofta förbises af de svenska anliaiigarna till samundervisningeii. Efter en allmän skildring af de holländska flickskolorna yttrar förf.
L:g:sLoutoiret skulle ags rätt, att, utöfver anslsgen kran Lanken oeb ökverskotten a 8tatsVerkets Inkomster upptaga län mot 3 proett i obligationer L 5oo, 280 oeb 125 Ltclr, /o>/a///rcr E Letcr/nr/rg vrcl bvarköre L:g:sLontoiret körsägs wecl n^tt Lreclitiv pä Lanken. 8erskilclt anvistes K. N:t ett Lreclitiv ak l million L:clr till anskakkancie ak 8äcl kör uällliclanäes bebok, i bänclelse ak missväxt. 8äclane voro cle anorclningar Likets, vill 1823 ars Liksclag körsamlaöe, 8t.r gjörcke i akseencle pä Lanken, uncler clet att cle bet^clligen neclsatte Levillningen. Loui sen som uncler är 182H uppgått till 12g sk., neclgiek kLIjanöe äret till 122 oeb kacls troligen ytterligare kallit, om icke LaneoLt^i elsen begagnat clen lyckliga conjuneturen till bet^cllige silkverpösters inkörsel clels genom köp, clels genom clireeta åtgärder till vexlingeos bskorclrancle. Dea vill slutet ak ramma ar i Lurops inträtkacie banclelscrisis vei karle okörllelaktigt pä vära exportvarors pris oeb afsättning. Laursen steg i början ak sr 1826 oeb seila» samma är en svärare missväxt inträlkacle, som köranleclcle en större spannmälsimport, samt till I^ktancie akclet kör lietta olyckliga kall tilt L. N:ts clisposition ställcla creciitiv, steg lien ytterligare uncler loppet ak ar >827 till sitt 4?
En lungsiktig och lomhörd präst stod och hostade upp orden ur ritualen och ett par gånger tyckte David han spottade ner upphostningarna i graven. Han såg ut som om han avundats liket i kistan. Far stod på gravkanten i sin slitna rock med händerna knäppta, hans grova stövlar sjönk ned i den uppkastade leran, som blötts upp av regnet. Hans ansikte var på en gång sorg och frid. Det var förunderligt, David var den ende som ej hittade vägen till fred ur de onda dagarna. Far hade samma sorg men en större styrka att bära. Han hade hittat sin Gud och David hade aldrig hittat sin. Han slog upp ögonen. Som eviga pulsslag från ett väldigt larmande hjärta dunkade buffertarna. En magerlagd newyorksaffärsman satt bredvid honom och knackade takten med en förnicklad reservoarpenna mot ryggstödets mässingsbeslag. Ibland bet han i ett äpple med vita tänder, lagade med rent guld som glimmade rovlystet mot den köttiga frukten. De hade suttit bredvid varandra i fem timmar men knappast märkt varandra förrän nu, affärsmannens kalla blick överfor den något trådslitne reskamraten som om han varit en panelbräda i väggen. David började avundas honom, han ville veta vad den andre tänkte om Gud. Han kunde väl vara trettio år. Var han affärsman? Han kunde väl vara präst också, men i så fall skötte han nog yrket bra kallblodigt. Nej, han måste vara köpman, ingenjör möjligen, en man vars väsen var sammansatt av järn, köld, isklart förstånd av guld. Han var rik, han hade Rembrandt i salongerna eller fattig med bara Whistler på väggarna eller ännu fattigare stor tvålagent med aktier i firman? Varför rördes aldrig detta magra marmoransikte det fattades bara rörelse, så hade mannen kunnat vara konstnär. För all del, han kunde ändå vara det. Han tänkte börja tala till mannen, men viljan svek honom, han var nyfiken men saknade kraft att ta steget. Som förlamad lutade han sig bakåt och drömde igen. Han hade aldrig saknat livslust utom i vissa ögonblick. Tvärtom hade hans företagsamhet ibland ej vetat av några gränser. Som tioåring hade han en stark passion för russin, han sålde sina skolböcker för att köpa russin. Plötsligt kunde detta begär slockna och avlösas av ångest. Ångest över jorden och människorna och livet och hemmet och ibland över ingenting.
41 tigad till pension af ifrågavarande lili en förbättrad pensionering af Arméens befäl ocb tjenstemän anvisade statsanslag; så bar Kongl. Majit, med afseende å de för Lindström förekommande bevekande omständigheter ocb enär lian på grund af hvad Direktionen öfver Arméens pensionskassa sålunda anfört, icke kunde förvänta pension hvarken från Arméens pensionskassa eller från det till fyllnads-pensioner anvisade statsanslag, föreslagit, alt Lindström, då han i följd af försvagade krafter nödgas afgå från magasinsförvaltareoch sjukhusinspektors-tjensten vid Gotlands nationalbeväring, må förklaras berättigad att från och med månaden näst efter den, i hvilken han erhåller afsked, under sin återstående lifstid på allmänna indragningsslaten åtnjuta en årlig pension af Fyra Hundra Riksdaler, motsvarande den pension han skulle hafva erhållit, derest han uti Arméens pensionskassa varit delegare. Enär det berott på Lindström sjelf alt genom förvärfvande af delegare-rätt uti Arméens pensionskassa, försäkra sig om pension derifrån till det belopp, som nu föreslagits till uppförande för honom å allmänna indragnings-staten, samt till följd häraf den brydsamma ställning, hvaruti Lindström på ålderdomen befinner sig med sin familj, i viss mån kan anses sjelfförvållad; har Utskottet med afseende härå och då Utskottet tillika erfarit att Lindström såsom f. d. Kronofogde redan är i åtnjutande af pension, funnit sig sakna anledning den nådiga framställningen understödja; hemställande alltså att densamma icke må vinna Rikets Ständers bifall. 28:o.