Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Restauratören på stället betalar också ett årligt arrende till staden af icke mindre än 8,000 finska mark, 5,400 rdr, mycket nog i Helsingfors, då, om vi icke missminna oss, för Strömparterren i Stockholm årligen erlägges endast 6,050 rdr! Af allt detta kan nu väl äfven främlingen se att stadens fysionomi i allmänhet är glad. Föga prakt möter ögat, men en viss estetisk smak nästan öfverallt. Hvad som dock i väsentlig mån ger Helsingfors prägeln af endast hufvudstaden i ett litet och till på köpet fattigt land, det är butikernas, handelsbodarnes enkla utstyrsel emot hvad t.ex. Stockholm har att uppvisa i denna väg. Väl räknar Helsingfors icke mindre än ungefär 200 handlande och måhända öfver 100 butiker, och detta tyckes nog bevisa en stor omsättning, men man är nöjd med mindre ståt, då man icke kan hafva det bättre. Totalintrycket af det hela är imellertid behagligt, och man glömmer kanske för lätt att man befinner sig i det "fattiga Finland", men man glömmer också vid anblicken af den lifliga rörelsen omkring sig och detta hedrar såväl stad som land att man promenerar norr om sextionde graden nordlig bredd, i ett land så föga kändt, och tyvärr ännu mindre erkändt af utländingar, och dock väl förtjent såväl af att kännas som ock erkännas t.ex. framför några små tyska furstendömen, hvilkas namn, representerande arealen af en finsk socken, dock ofta göra så mycket buller i verlden, men ett buller som egentligast kan jemföras med de tomma tunnornas. Den nämnda ringa kunskapen om Finland skall dock med tiden något ge sig och håller redan på att undergå en förändring. I annat fall hade t.ex. finska statsverkets utländska lån stött på ganska naiva, men oöfverstigliga hinder i baron v. Rothschilds okunnighet om att ett storfurstendöme Finland, med egen finansförvaltning, fanns till.
Han hade lagt märke till, att de obildade, de som talade värst emot all akademisk bildning, imponerades icke af hans bildning — som de icke hade förutsättningar att förstå — utan af dess akademiska hallstämpel; och han såg, hur flertalet af ultrademokraterna behandlade honom med större aktning just derför, att han bar en adelsmans namn och var ett statsråds son. Han märkte i det hela taget, att de demokratiska teorierna icke höllo målet; och han stötte i det nya frihetslägret på samma dogmatism, som han just bekrigat i det läger, hvarifrån han utgått. Det fans mången ung rabulistisk svärmare af de verkligt ärlige entusiasterna, som talade hänförda ord emot allt kryperi och sjelf ödmjukt spände sig som häst för ett erkändt snilles triumfvagn. För en syssla eller en hofftitel skulle han aldrig kunna göra det — det skulle ha varit både lönlöst och föraktligt — men för en uppburen skådespelerska kunde han böja sin nacke hur djupt som helst. Han gick förbi kungen utan att blotta sitt hufvud, men han slog hatten ända ner mot marken för en af partiets mäktige styrpinnar. Max kände den lille bleke skalden, som deklamerade; han var i grund och botten så beskedlig, men han visste, att det tog sig ut i dessa kretsar att tala stora ord. Han umgicks i familjer, der aldrig ett stort ord kom honom öfver läpparne; der alla hans vändningar voro spirituellt slipade. Men för demokraterna eldade han upp sig; berusande sig af de stormfulla tonfallen i sin egen stämma, talade han om arbetarens nöd och menniskans heligaste rättigheter. Dock — det var icke blott de andre Max kriticerade. Ofta kom han på sig sjelf med en känsla af obehag, när han vidrörde en grofbarkad och smutsig arbetarenäfve, hur vänligt den än tryckte hans; och att insupa den unkna, med utdunstningar mättade, lukten från deras kläder, gjorde honom ibland fysiskt illamående. Då föddes den tanken inom honom, midt under arbetarförgudningens kulmination: Om du skulle stiga ner till dem? — Och han kände på sig, att han med sina kulturförfinade lefnadsvanor icke skulle kunna det.
Män, uti underdånig Skrifvelse den 9 sistledne Maij, förmält, huruledes angelägit vore, att, till bevarande, ej mindre af omyndige personers säkerhet hos deras Förmyndare, än ock. enskilte Fordrings-egares ratt hos till Förmyndare föroidnade personer, en mera säker allmän kännedom, så vidt sig göra later, må kunna vinnas, huru många mer eller mindre vidsträckta förmynderskap hvar och en person innehafver, eller om han derifrån är fri, och, såsom för detta ändamål lämpeligt, i underdånighet föreslagit: att Domstol, som till Förmyndare förordnar någon, utom Domsagan boende, person, derom genast underrättar den Domstol, hvarunder han lyder: att Förordnandet antecknas i deri sednare Domstolens Förmynderskaps Protokoll: att Förmyndaren icke får tillträda formynderskapet förr, än berörde anteckning skett, och han derefter emottagit Förordnandet: samt att omsorgen för antek - Konungens Nädiga Tal. 371 ningen och Förordnandets öfverlemnande bestrides af en utaf den förstnämnde Domstolen emedlertid serskildt utsedd, inom Domsagan boende, God Man, hvilken bör icke allenast, vid samma Domstol, skyndsammast styrka sig hafva fullgjort det erhallne uppdraget, utan ock, under Förmyndare-ansvar, värda den omyndiges egendom, intill dess uppdraget blifvit fullgjordt; och håfven J , oagtadt J ansett ifrågavarande Stadganden äfvon komma i åtanka vid omarbetningen af Givil-Ijagen i allmänhet, med afseende på deras ostridiga nytta både för omyndiges säkerhet och för det allmänna förtroendet, trott Eder böra föreslå, att desamma må nu genast antagas, och till efterrättelse kungöras. H äröfver har Jag hört Alin Högste Domstol och Mitt Stats-Råd; och, då ett, i det närmaste, dylikt förslag till förbättring, som det af.
Under nuvar:de brist på Ingeniörer skulle jag verkligen vara frestad att proponera, det Hr v. Troil, ehuru icke ingeniör, åtager sig dylika bestyr, såvida han icke nu begått väsendtliga misstag och dessutom vöre Landshöfd., hvilken befattning han. som vi alla veta, upfyller på bästa sätt. Såsom Hr Nordenfelt yttrat, är Orebro station nu provisorisk, emedan rätta stationen kommer att förläggas på annat ställe. Sådan den är, upfyller den i alla fall ändamålet. Hvad angår frågan om rails och dess form m. m., så, då så utmärkte Ingeniörer som Hrr Brunell och Stewensen i detta afseende ännu icke äro öfverens, tror jag, att Hr v. Troil och jag göra klokast att lemna det ämnet. Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm., att Gr. Ankarsvärd väl ifrågastält att förevar:de Nåd. skrifvelse skulle läggas till handlingarne, men att då flere ledamöter begärt att deras yttranden jemte den Nåd. skrifvelsen måtte remitteras till StatsUtsk., Hr Gr. o. Landtm, finge hem - 68 Dan 21 Januari. ställa om K. o. Ad. behagade remittera K. M:s förevar:de Nåd. skrifvelse jemte de i anledn. deraf nu afgifna yttranden till StatsUtsk.; hvilket bifölls. Sedan härefter Gr. Ankarsvärd, i följd af sin förenämnde begäran att få afgifva yttrande i anledn. af K. M:s Nåd. Propos. om Statsverkets tillstånd och behof, blifvit upropad, men förklarat, att han i anseende till den långt framskridna tiden och längden af sitt tillämnade anför:de ansåg sig icke böra vid detta tillfälle uppehålla R. o. Ad., utan anhöll att få upskjuta med sitt yttrande till nästa plenum, anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomne Utlåt, och Betänk:n, nemi. från Banko-Utskottet:
Då det emellertid visat sig att redan den första afbetalningen icke kunnat behörigen fullgöras, helst de hagelskadade, till större delen mindre hemmansegare, redan före olyckshändelsen befunno sig i torftiga omständigheter, och dessutom den rådande penningebristen gjorde det äfven för dem, som icke voro i saknad af alla tillgångar, omöjligt att för närvarande anskaffa kontanta penningar, har motionären, med hvilken vid ärendets föredragning inom Bonde-Ståndet Riksdagsfullmiigtige Anders August Andersson och Carl Anders Larsson från samma län sig förenat, framställt anhållan att Rikets Ständer måtte af det erhållna lånebeloppet efterskänka så stor del, som svarade mot första afbetalningen, eller att åtminstone anstånd med denna afbetalning, måtte beviljas till uppbördsstämman för år 1862; och har motionären, fastän ense med alla som anse sparsamhet vid användande af Statens medel i allmänhet, och särdeles under närvarande brydsamma tid nödig, likväl, då fråga nu vore att genom en jemförelsevis ringa uppoffring lindra verklig och trängande nöd, hoppats att hans framställning skulle hos Rikets Ständer finna ett gynnsamt upptagande. Stats-Utskottet har till behandling förehaft detta ärende; och då vid motionen icke varit fogad någon handling, af hvilken nödig upplysning om uppgifna förhållanden kunnat hemtas, samt för öfrigt de jordegare som förmälts hafva erhållit ifrågavarande undsättningslån icke synas hafva begagnat den utväg de egt att hos Kongl. Maj:t, till hvars disposition de för sådant ändamål afsedde medel blifvit öfverlemnade, söka utverka den eftergift eller betalnings-anstånd förevarande motion åsyftat, finner Utskottet sig icke kunna, i anledning af motionen meddela annat yttrande, än att densamma må af Rikets Ständer lemnäs utan afseende. Stockholm den 2 Januari 1860. Reservation: Af Jonas Andersson frän Östergötlands län, som ansåg den i motionen gjorda framställningen hafva bort af Utskottet understödjas. Stockholm, tryckt hos S a m. Rimstedt, i 860. Ank. till Exp,'Utsk. d. 9 Jan. 1860, kl. 3 e, *■» Memorial.
Den, pag. 20, föreslagna förändrade redaktion af 8 39, hvars andra moment deremot ansågs böra erhålla följande lydelse: mantalsoch skattskrifning förrättas inom hvarje stad eller socken; dock må flere socknar kunna förena sig om gemensam mantalsoch skattskrifning ;" 4:o Den, pag. 22, föreslagna ändring i 8 71, hvilken 8 ansågs böra bibehålla sin nuvarande lydelse; 5:o Den, pag. 32, föreslagna ändring af 145 8^s 2:dra moment, hvilket moment ansågs böra bibehålla dess nuvarande lydelse; och 6:o Artikeln lil, angående afgift för karakters-fullmakter, hvilken artikel ansågs böra utur Bevillnings-stadgan helt och hållet uteslutas; infördes, vid slutet af 8 72 följande tillägg: ”egande kommittéerne, att, sä länge denna stadga, enligt Rikets Ständers beslut och Regerings-formen, länder till efterrättelse, årligen, medelst höjning eller nedsättning, jemka egendoms-värdet till närmaste möjliga inbördes likhet, dock alltid med noga iakttagande deraf, att den för hvarje län i tabellen fastställda minimi-summan icke understiges; och böra skälen till alla förändringar alltid i protokollet omständligt anföras;” förhöjdes den. pag. 29, för Skepps-ombudsmannen i Stockholm och Sjömanshusens föreståndare i de öfrige städerne föreslagna ersättning för fullgjord debitering och uppbörd, från ”tre” till "sex" procent utaf det af dem redovisade beloppet; och blef förevarande Betänkande jemte dervid fogade förslag till Bevillnings-stadga och Tarif, i de delar, som icke utgjort föremål för ofvanberörda särskilda beslut, af Ridderskapet och Adeln bifallet Från Högv. Preste-Ståndet. S. D. Vid förnyad föredragning af Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 4-, angående grunderna för den blifvande allmänna bevillningen samt föreskrif^ terna för deras tillämpning, fattade Ståndet beslut som följer. 230 Prat.-Utdrag den 24, 26 och 27 Maj 18ö4.
Härvid förekomma i främsta rummet de under loppet at tvenne år och sist den 27 Sept. 18‘7 vidtagna anstalter för Malmö-Discont-Verks understödjande och räddning, — anstalter, på hvilkas tillstyrkande Herr Carl Her tzenhjelni grundat en från Höglofl. Ridderskapet och Adeln till Utskottet remitterad anmärkning mot Stats-Rådet samt Föredraganden af Handels och Finance-ärendena. Rådslagen om dessa mått och steg har Utskottet funnit styrda och utmärkta af en tidig och fortfarande omsorg att afböja de oredor och åtminstone mildra de eliser, som väckt Nationens lifliga bekymmer och påskyndat dess Representanters sammankomst. Mot betänkligheten och vådan af ett enskilt décrediteradt Penningverks bispringande med lån ur Stats Cassan, af Discont-Directörernes bibehållande vid förvaltningen, och äfven af ioS C otts!:. Ut sk. Be bänkanden. de sista fruktlösa försöken att aflägsna Verkets fall, framställa sig, å andra sidan, den trängande nödvändigheten att, om än med _ O t någon uppoffring, förebygga större olägenheter och förluster, — den omisskänneliga afsigten att i det längsta bevara en med Disconternas credit nära förknippad, säkerhet och ordning i Rikets penninge-väsende, — det lemnade efterdömet af de privata DiscontInrättningarnas undsättning genom Riksens Ständers omedelbara beslut, — den uti 63 Regerings-Formen Konungen medgifna rättighet att lör angelägna ändamål begagna det mindre creditivet,— den synbara varsamheten vid Låne-biträdenas meddelande, i följd hvaraf dessa ock till Staten återguldits, — samt ändtligen det stränga lagliga förfarandet mot Discont-Verkets Directörer, från samma stund då deras öfverträdelser af Lag och Reglemente bevisligen upptäcktes och till fullo bekräftades.
En annan omständighet, som menligt inverkade på det sedliga och religiösa tillståndet, vore förhållandet i afseende på den uppväxande ungdomens undervisning. Vid 12:te eller 13:de året utginge barnet ur folkskolan, försedt med ofta goda kunskaper, men hvilka kunskaper snart förföilo vid den ringa omsorg föräldrar och husbönder vanligen egnade åt de ungas andliga förkofran, sedan de lemnat skolan. På detta sätt vore, vid 16:de året, den bättre delen af skolbyggnaden en ruin, af hvilken prestön måste på 25 eller 30 lektioner försöka uppföra en vacker och fullständig byggnad. Det vore icke att förmoda, att en varaktig grund för ett sanct kristligt lif sålunda kunde läggas, och detta visade sig äfven deri, att arbetsklassen inom hufvudstaden föga besökte kyrkorna, ett förhållande som, enligt talarens åsigt, till en slör del uppkomme af bristande religiös underbyggnad. Husförhören besöktes sällan af andra än några skolbarn; inga flytlningsförhör hölles med den stora del af befolkningen, som kunde sägas föra ett nomadiskt lefnadssätt; kommunionsförhör räknades till undantagen. Följden af allt detta vore att, efter försummelse i 8 å 10 år af den heliga Nattvardens bruk, personer omkring 30:de lefnadsåret funnes, som icke kunde läsa Tron, Tio Guds Bud, eller ens sitt Fader Vår. I sådane förhållanden, jemte flere med dem samverkande orsaker borde man söka källorna till brottens, i förhållande till folkmängden, betänkligt stora antal och till det ständigt ökade behofvet af nya fängelser. Hvad som härvid, och icke minst i afseende på en fördelning af de större församlingarne Allm. Besvärsoch Ekon.-Utskottets Utlåtande, N:o 70. 3 i liera själa vårds-dislrikler, vore att utreda oell föreslå, borde blifva föremål för undersök-, idog i en för detta ändamål tillsatt komité. Denna motion och det yttiande, sorn tillika med den blifvit remitteradt, har Utskottet tagit i det noggranna öfvervägande, som sakens stora och ingripande vigt fordrar.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adelö den 17 Julii 1834- ' Preste-Ståndet den 17 Borgare-Slåndet den 17 Bonde-Ståndet den 22 —- — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående af Rikets Ständers till Stuts-, Bancooch Riks g älds-Fe rhen s öfverseende och granskning år 1832 församlade Revisorer gjord anmärkning, i afseende på beviljadt anstånd med Capitalafbetalningarne A de sä kallade Förlagslånen från Mannfactur-Disconten. (Stats-Utsk. N:o 168.) S. A. K. Rikets Sländers till Stuts-, Bancooch Riksgälds-Verkens öfverseende och granskning år i832 församlade Revisorer hafva, uti den Berättelse de afgifvit, angående de under E, K. M:s och Rikets CommerceCollegium ställde fonder och medel, fästat Rikets Ständers uppmärksamhet derpå, alt då, enligt E. K. M:s Nådiga Bref den g December 18x8, af Manufaclur-Discdnteus tillgångar får användas ett belopp af 200,000 R:dr till förlagseller så kallade stående lån, hvilka vanligtvis meddelas på 6 års lid emot \ procents ränta samt förbindelse, att under de 3 sista åren på Capitalet årligen afbetala en tredjedel, och en årlig lånetillgång af omkring 33,000 R:dr å förenämnde förlagsfond således borde vara att påräkna, denna tillgång dock nedsältes, derigenom att anstånd med Capitai-afbelalningar icke sällan medgåfvos låntagare, hvaraf den följd uppstått, alt utsigten för n}Ta låntagare att komma i åtnjutande af de dem beviljade förlagslån allt mera inskränktes.
Dansk eller Tysk botten, emedan jag för samma pris kan fä in säd från dessa hamnar, tullen inberäknad, som säd från Westergöthland canalvägen till Stockholm, med hänseende till transporlkostnaderne. Jag tror derföre, att den föreslagna förändringen iir väl beräknad och alt jcmförelsen endast bör tagas med angränsande län. Hvad den 4:de punkten beträffar, eller förslaget att det markegångspris, som fastställes, skall gälla för alla, både räntetagare och räntegifvare inom samma markegångsdislrict, sä kan jag, som motionär, i detta afseende icke annat än vara Utsk. tacksam, som tillstyrkt mitt förslag. Frih. Palmstjerna har anmärkt, alt det endast borde gälla i afseende på de räntor, som äro Kronan behållna, hvaremot den enskilde icke skulle komma i åtnjutande af samma fördel, och bar som skäl för en sådan åsigt tagit exempel af en augmentsgifvare, som lemnar spanmäl till rusthållaren, hvarmed denne sednare, i läll det af Kammarcoll. åsätta pris varit högre än som gällde i orten, vore illa betjent, då lian ej fick åtnöjas med det lägre priset. Jag frågar, om ej enskilde personer kunna med hvarandra öfverenskomma om mycket lägre priser, än både Kammarcoll. och till och med Deputerade bestämt. Man måste väl supponera, alt det pris, som af den högsta aucloriteten sättes, är del rälta, och skall det gälla för den ene, så bör det väl ock gälla för den andra, ty eljest åstadkommes och väckes billig förargelse, dä somlige få betala lågt och andra högt, såvida icke alla anföra besvär öfver ma/kegängen. Men hvarföre framkalla behofvct hos alla alt klaga? Det ökar ju endast mängden af göromål, hvaröfver embetsvcrken hafva nog skäl förut alt beklaga sig. Jag tror det vara allt skäl att söka förminska antalet af rättssökande, så vidt möjligt är, och sådant kan ske epkell och väl Den i Januari f. m. 15 på det sätt, att blott en klagar, kunna alla andra, som med den klagande befinna sig i samma predicament, vinna den rättelse, som åsyftas.
Öfverallt ljus, en ren luft, den största snygghet och ordning, de ypperligaste anstalter af alla slag. Sjukrummen ligga bredvid hvarandra utefter stora, ljusa, ja glada gångar. – På deras sjukhus lärde jag att respectera Hamburgarna. – Sjukhuset är tillika Dårhus, och här lärde jag känna stora Mogol. Det var en mager, snyggt klädd man, emellan femtio och sextio år, med hvita hår och klara blå ögon. Han hälsade på militäriskt sätt med en viss värdighet, och begynte, då han förnam att jag var främling, tala rätt väl Engelska. Engelsmännens intriger hade försatt honom i hans närvarande tillstånd: uti Indien vore blott en hop städer i deras våld: landtfolket vore ounderkufvadt och sin rättmätiga regent tillgifvet. Han hoppades allt jemt sin befrielse genom Englarna; hittills hade likväl detta ej skett, hvarföre han bad mig, som utan tvifvel vore en betydande man, att dertill medverka. Hamburgs stora Mogol har sutit inne i aderton år. Säkert är han lyckligare än Indiens, som verkligen är Engelsmännens fånge. – Om aftonen voro vi på spektaklet. Stycket het Dienstpflicht af Iffland. Der förekommo två ädla Krigsråder, en ädel Jude, en ädel Prins, en ädel Kammarherre, som försmår att låta muta sig genom en gulddosa, en ädel dotter, en förlorad son och en skälm till KrigsCommissarius. Stycket öfverflödar af moral och olycka. Det moraliserande, predikande maneret i framställningen af de högre stånden, som man så ofta träffar i Tyska theaterstycken, är ett ibland bevisen, att Tyska theatern utom de förnämas krets har uppstått. Med den Franska är det tvertom. Derföre målar denna med takt och sanning sällskapslifvet, verldsmenniskan. Den 23 besåg jag Michaëliskyrkan i Hamburg. Den är bygd i senare tider och Hamburgarne äro stolte öfver den. Mig syntes architekturen hvarken smakfull eller högtidlig. Från det höga tornet njuter man den vidsträcktaste utsigt.
Det är uppå alla dessa skäl Utskotten vördsamt afstyrka Rikets Högloflige Ständers bifall till det af Konungens Rådgifvare väckta och afen del Representanter understödda förslag, att kostnaderna för indelta Armeen» årliga vapenöfningar uppå Allmänna Bevillningen öfverflytta. 44 Statssamt Allm.Besv.o. Oec. Utsi.Utl.N.o 72. Beträffande härnäst det i Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition föreslagna sätt för Möteskost nadernas bestridande, hädanefter såsom hittills, genom Rustoch Rotehållares försorg, anse Utskotten, af hvad i det föregåendå redan är anfördt, åliggandet för Rustoch Rotehållare att en sådan förbindelse vidkännas vara så fullständigt utredt och bevisadt, att ett ytterligare upprepande deraf blott skulle leda till en tröttande vidlyftighet. Det torde likväl af Utskotten böra tilläggas , att sedan Rotehållare, vid Contractens ingående om deri nu tilländalupne Passevolancen, ir 1813, nästan enhälligt afsagt sig deras,uppå Kneckte-Contiacten grundade, rättighet att af Soldatens lön eller öfrige förmoner inne-, hålla hvad de till Möteskosten förskjutit, recruteringen sedan den tiden sannolikt utfallit med minskad kostnad och lindrade vilkor för Rotehållaren; hvadan ock det skulle innebära en hög grad af obillighet mot den sålunda anvärfda soldaten att emot honom, i denna omständighet, nu vilja tillämpa det på 1600-talet fastställ/la Allmänna Kneckte-Contract, och med stöd deraf förklara honom, men icke Rotehållare!!, skyldig att kostnaden för underhållet vid Möten vidkännas. För att med tillförlitlighet kunna bedöma behofvet af den föreslagna afgiflen , Sju Riksdaler per Numer, för karlens underhåll, Statssamt Allm. Besa. o.Ötc. Utsk. Uti.
Hemligheten i hans » trollkonster » består dels i hans nyss-namda personliga egenskaper, dels i den följdriktiga planmes-sighet och flit i arbetet, som han genast vid sitt tillträde till chefskapet lät införa och deu han sedermera stadigt har vidmakthållit. Änskönt personalen vid operan ingalunda är synnerligen stor, är det nu där så inrättadt, att man samtidigt inöfvar två operor med olika krafter utan att derfor råka i kollision med sjelfva foreställningarne. En stor hjelp har Nordqvist härvidlag haft i sin andre kapellmästare, den jämförelsevis unge Richard Henmbcrg, som med stor skicklighet forenar flere af sin lärares och mästares egenskaper. Hur mycket det arbetas vid denna opera det visar sig bäst af spellistan från fjolårets säsong. Där gåfvos icke mindre * Uttrycket är litet oegentligt; detta borde snarare hetat publikens intresse, ty barmhertighet brukar icke föranleda till publikens teaterbesök; ‘ de bestämmas uteslutande af hur pass lockande teaterprogrammen äro. Not af Dag. Kr.an 236 föreställningar omfattande operor, så många och så olikartade som: » Oberon », » Mefistofeles », » Tannhäuser » och » Mig-non », » Don Juan », » Faiist », » Carmen », » Konung for en dag », » Kronjuvelerna », » Romeo och Julia », » Kungen har sagt det », » Lohengrin », » Den stumma », » Fidelio », » Aida », » Den berg-tagna », » Hvita frun », » Joseph i Egypten », » Djamileh », » Alphyddan », » Regementets dotter », » Trollflöjten », » Hugenottema », » Harald Viking » (af svensken Andreas Hallén), » Wilhelm Teil », » Hoffmanns sagor » * och » I Firenze » af Helene Munktell, dessutom ett par folklustspel, ett tillfallighetsstycke (» Diamant-bröllopet » *) och flera symfonikonserter. Det är i sanning en stolt profkarta på hvad blott cu säsong formår åstadkomma.