Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man har sagt, att i intet land i verlden har publiciteten så mycket tillträde till Regeringens förhandlingar som hos oss. Detta är visserligen så till vida sannt, som det i andra mer utbildade constilutionella länder icke finnes någon enda vigtig Regeringens förhandling, derest den icke rörer den utländska politiken, som icke, samma dag den emanerar kungöres i Regeringens egna blad; och publiciteten behöfver således der icke besvära sig med forskningar efter de förhandlingar, om hvilkas kungörande Regeringen sjelf drager försorg. Det enda, som der endast ryktesvis kan inhemtas, är diplomatiska förhållanden; men då man ej helier framställt någon önskan att få veta något desamma angående, har man ej heller öfverträdt gränsen af det behöriga i denna del, och jag kan icke annat än yttra min högsta förundran deröfver, att en ledamot, tillika ledamot af Constit.Utsk., på samma gång kari högtidligen försäkra 0111 sin kärlek för publiciteten, då han söker hindra meddelandet af så vigtiga acter, som Constit.Utsk:s prot. rörtde Statsrådet. Detta ar icke att föregå Regeringen med särdeles goda exempel, synnerligast då man icke är obekant med hennes egen obenägenhet att lemna del af sina förhandlingar. Jag beklagar visserligen lika med Frih. Ehrenborgh, att publiciteten i vårt land icke står på den högre punkt, dit den hunnit i andra länder; men jag anser icke våra publicister ensamma böra derför uppbära någon förebråelse, enär det är våra inre politiska förhållanden, det ringa interesse för allmänna ärender af allvarlig beskaffenhet, den brist på public spirit, sora här finnes, hvaruti den egentliga grunden dertill skall sökas; ty till publicitetens ändamålsenliga och värdiga utveckling fordras icke blott läsare å ena sidan, utan äfven å den andra; dertill fordras aktning för publiciteten från alla håll, och att den utbildar sig till en opinionsmagt i samhället, som man icke blott med ett förment förakt anser skapad för massan af folket, utan isynnerhet ämnad för den upplysture delen i samhället, der hon icke betraktas såsom ett nödvändigt ondt, såsom samhällenas pestböld, utan såsom de menskliga förmögenheternas kraftigaste häfstång och det enda sanna läkemedlet för tidens sjukdomar eller förvillelser.
Domstolarne skulle således i tryckfrihetsmål endast blifva stående Juryer, tillsatte af Styrande magten. — Olämpligheten att vilja draga tryckfrihetsmålen till Domstolarne tyckes följa af sjelfva Motionairens, pag. ao, gjorda erkännande af, i’det svära , ofta omöjliga i utfinnandet ”af fullt lagliga bevis för hvad dock ej ”sällan torde ligga solklart får den granskande , oväldige Z/äsarens upfattning ty Domstolarne böra väl icke vänjas att döma utan fullt lagliga bevis. — Härmed må äfven den af Motionairen, pag. 46, yttrade mening vara vederlagd, att öfverensstämmelse bör återställas i lagskipningen. Jag hoppas nemligen tillräckligen hafva visat, att tryckfrihetsbrott äro af en alldeles egen art, och derföre fordra ett eget rättegångssätt, nemligen genom Jury. Dessutom skulle det mången gång blifva svårt för en vanlig Domstol att afgöra ett vetenskapligt mål, t. e. om Religionsdogmer : då deremot den för tillfället utsedda Juryn naturligtvis väljes, just med hänsyn till de kunskaper, som för sakens bedömande erfordras. Ännu ett skäl mot tryckfrihetsmålens öfverlemnande åt Domstolarne hemtar jag från tryckfrihetens kanske förnämsta bestäms I Bil, till Constit. TJtsL Memorial N:o 5l. i5 melse, att just vara en controll på sjelfva Domare-magten, Hvad skulle nian väl kunna vänta för rättvisa af menskliga Domare, om de vore alldeles fritagne från allt ansvar för sina Embets-åtgärder ? Men inför Lagen har Domaren nästan intet ansvar, och alldeles intet inför Konungen. Det är sålunda blott allmänna opinionen, inför hvilken Domaremagten kan egentligen ställas till svars för sina gerningar. Men vid denna Domstol lemnar endast Tryckfriheten möjlighet till åtal. Domaremagten bör sålunda i allmänhet icke kunna vara vän af tryckfriheten, och skulle i dylika mål, på visst sätt, döma i egen sak. Det är derföre naturligt, att Folkets garanti emot Domaremagten skulle offentligt förminskas, genom Tryckfrihetsmålens öfverlemnande åt Domstolarnes handläggning. Men, invänder Motionairen , pag. 4g , ”Franska
Skulle anskaffandet eller fiamforslandet deraf åläggas torpare och inhyseshjon, så vore sådant obilligt och orättvist, emedan dessa då måste lega ök och köpa virke. Jag kan således icke inse någfn bättre Den 13 Februari f. m. aa5 grund för kostnadernas utgörande till dessa byggnader än Utsk:ns förslag. I öfrigt instämma mina åsigter ronde sista perioden med hvad Hr von Hohenhausen yttrat i afseende ii Hr von Rosens framställning om ändring derutinnan. Hr Gripenstedt, Joli. Aug.: I afseende pä frågan om repartitionen af kostnaderna för skolors byggande och underhåll, instämmer jag med de trenne sista talarne, men lier alt få göra en anmärkn. vid sjelfva §:n. Utskm hafva i sitt sednasle förslag så till vida frångått sitt yttrande i tiel föregtde, alt de sagt alt uppbyggandet och underhållandet af nödiga skolhus ovillkorligen åligger församlingarna. Uti utlåt. N:o 5 medgafs deremot, att om särskilda omständigheter skulle så föranleda, afl materialierna t. ex. voro mer än vanligt dyra, och församlingen fattig, så skulle något understöd af Staten lemnäs medelst penningelån. I sitt sednare betänk, hafva Utskm lätteligen uppgifvit de många svårigheter, sorn äto förenade med dessa låneunderstöd ifrån Statens sida; men jag håller före att då Staten anser sig skyldig att understödja communerna, då dessas förmåga brister, så bör delta understöd äfven komma communerna till godo här i fråga om första uppsättningen af skolhusen. Man må härvid anmärka, att förr, än Staten lemnar ett sådant understöd, bör den hafva någon garanti alt dessa skolhus också uppbyggas: det må vara, men jag tror, alt som, vid en organisation som denna, det förslå steget blir det mest påkostande, så bör man också vara betänkt på att detsamma underlättas der så påfordras.
Kyrkorådet tillkommer ock att: ombesörja verkställighet af kyrkostämmans beslut i alla de fall, der ej sådan verkställighet åt vissa dertill utsedde personer blifvit updragen; hafva öfverinseendet öfver de för särskildta verkställighetsbestyr af kyrkostämman utsedde personers förvaltning; till kyrkostämman göra de framställningar och förslag, hvilka kyrkorådet inom sin befogenhet finner omständigheterna påkalla ; samt afgifva de förberedande utlåten, sorn af kyrkostämman infordras. Skolrådet tillhörer att utöfva den vård om och befattning med folkskolan, som hitintills, enligt gällande stadga, varit särskilda skolstyrelser updragna.» Gr. Sparre: Bland de ärenden, som i komiterades förslag blifvit uptagna såsom tillhörande kyrkooch skolrådets behandling, men som nu af BorgareSt:t uteslutits, finnas åtskilliga, som i gällande förordningar uptagas såsom tillhörande kyrkorådets behandling. Det torde derföre ej vara lämpligt, att dessa ärenden här uteslutas. Jag anhåller således om bifall till komiterades förslag, dock med uteslutade från 2:dra mom:t af de deri förekommande orden »samt försummelse af — uteblifvande från läsförhör»; enär rättigheten att bestämma vitén ej bör tillkomma kyrkorådet. Uppå härefter framstäld propos., bifölls §;n med uteslutande från 2:dra mom:t af följande ord »samt försummelse af — uteblifvande från läsförhör.» § 25 enligt Utsk:ts förslag. Tillkännagafs, att PresteSt.t, med ogillande af Utsk:ts än - 112 Deli 9 Öktebef. riling, godkännt §:n enligt komiterades förslag med tillägg efter 2:dra momits slut af dessa ord »är kyrkoherden närv:de, intager kapellanen säte och stämma såsom främsta ledamoten»; — samt att BorgareSt:t åt gin gifvit följande lydelse: »Kyrkoherden eller den haus embete förestår, vare i kyrkorådet ordförande. I den annexeller kapellförsamling, vid hvilken särskild ständig prestman finnes anstäld, vare han, i kyrkoherdens frånvaro, ord fide. Ar ordfiden frånvarande, föres ordet af den, som kyrkorådet dertill utser.
Sedan härefter H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagifvit, alt så snart det plenum plenorura å Rikssalen, hvartill R. St., genom i går utfärdadl anslag af K. M. blifvit kallade, hunnit afslutas, plenum å Riddarhuset komrae att fortsättas, afgick H. Ex. jemte R. o. Ad., företrädde af 2:ne Härolder, kl. nära ^11 till Rikssalen, hvarest H. Ex. Hr Justitise-Stats-Ministern Gr. Gustaf Adolf Sparre upläste samt lill Hrr Talmän aflemnade K. M:ts nåd. svar i ani. af de utaf R. St. vid innevartde riksdag antagne grundlagsoch lagförändringar, samt till K. M. afleranades R. 9 H. 25 386 Den 23 Augusti. St:s underd. skrifvelser, ang:de ny Vexellag samt förändring af liden då dammlucka skall vara öpnad. Efter det H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, jemte R. o. Ad. kl. I till 12 återkommit till Riddarhuset föredrogos och lades till handlingarne K. M:s denne dag på Rikssalen meddelade nåd. svar: l:o i ani. af åtskilliga utaf R. St. vid innevar:de riksdag antagne grundlagsförändringar; och 2:o i ani. af de utaf R. St. vid innevar:de riksdag föreslagne lagförändringar. Föredrogs ånyo StatsUtsk:s d. 21 och 22 dennek på bordet lagda mern, N:o 334, med förslag till sammanjemkning af RiksStms skiljaktiga beslut, i ani. af utlåt. N:o 303, ang:de väckte motioner om vidtagande af nödige kontroller å användande afslädernes tolagsmedel till dermed afsedde ändamål. H. Ex. Ilr Frih. o. Landtm:s lill bifall å Ulsk:s tillstyrkande att R. o. Ad. med frånträdande af sitt förut fattade beslut malte biträda det i utlåt.
Ständer vid 1815 års Biksdag, för otvifvelaktig^, att, om Saltpettertillverkningen fortfar att vara i stigande och producrionen deraf årligen öka», skall, i samma 878 Stats-TJtskottets Betänk anden. man, lösningsprisets nedsättande deraf blifva en följd; Men, för att icke alldeles förstöra eller qväfva denna närings-gren uti den fördelaktiga riktning till förkofran den på de fleste orter nu synes hafva tagit, niåste en mera lärnpelig och tjenlig tid , an den närvarande, dertill afpassas.- Att nedsätta Saltpettef-gärden fran iö till 5 M kr för hvarje belt Hemman, kart Stats.Utskottet icke tillstyrka. Beloppet af denna Gärd är grundad på »dikets och försvars»verkets behof af Saltpetier: och, då Saltpettern är ett af för svars-medlens förnämsta ämnen, blifver det ali” tid utom gränsen för Stats - Utskottets både befattning och omdöme, att bestämma den tid, då försvars-verkets behof med en mindre Gärd kan anses uppfylldt; Men Stats-Utskottet hyser den öfvertygelsen, att, om framtida behofvet skulle tillåta någon ändring eljer nedsättning härutinnan, JCongl. Maj:t då icke lärer underlåta, att med Nådigt välbehag omfatta ett så dant tillfälle, för alt dymedelst bereda sine trogne undersåtare all den lindring uti denna Gärds Utgörande, som omständigheterna kunna medgifva. Angående Saltpetter * fondens användande, har Stats-Utskottet i dess förra Betänkande sig omständeligen yttrat, och bar nu icke något, att dervid ytterligare tillägga.
Då de Höglofl. Utskotten ansett sig böra . anhålla om Riksens Ständers öfverseende med ett arbete, till hvars handläggning de ägt nära fyra Månaders tid, torde väl också den enskildta Riksdagsmannen, då han går att för sitt Stånd anmäla sina anmärkningar vid Betänkandet, med anhållan att de måtte till de Högloflige Utskottens närmare pröfning öfverlemnas, få räkna på Utskottens tillgift, om det skulle befinnas att han mindre fullkomligt uppfattat Utskottens ideer, alt värdet och rigtigheten af en eller annan bland Utskottens åsigter undfallit hans blick och skulle lemnäs oerkänd. Endast 8 dagar hafva framgått sedan vi hörde Betänkandet Oss föreläsas, och få lära de vara, hvilka, på förhand bekante med Utskottens åsigter, ägt rådrum att så studera sig in i den förelagde planen, att de genom eget bemödande hunnit befria sig från alla tvifvelsmål om dess vigtighet. Uppå Ridderskapets och Adelns tillgift att jag, oagtadt ett för mig i flere afseenden ogynsamt förhållande, vågar försöket att granska Utskottens Förslag, hoppas jag kunna räkna. Ridderskapet och Adeln torde lätteligen finna att de discussioner eller den opinionsstöd, som nu öppnas, i sig sjelf icke är annat Den i5 April. 533 än cn förnyelse eller en fortsättning af den tvist, som vid i8i5 års Riksdag förevar. Redan då önskade man sig National-Representationens samtycke till de åtgärder, förmedelst hvilka man hoppades att säkrast kunna läka förflutna tiders sår och att inom den nybildade Scandinaviska Staten utveckla de grundämnen, hvarpå dess bestånd, som Stat hufvudsakeligast korame att hvila. Men det visade sig snart, att man ännu stod för nära den tid, hvars mindre rigtiga beräkningar man ville rätta, för att kunna tala och handla med den öppenhet, som dock allena kunde ingifva förtroende åt dem, hvilkas ja man önskade, och hvilket förtroende nu mindre än förr kan umbäras, sedan de täta Riksdagarne hos något hvar utvecklat förmågan att kunna beräkna följderne utaf ett ja.
Den friiinmande representant, som ovilllcorligt ådrog sig största uplx~iiirl~san~het 115, lcongressen var einellertid fröliien Alexant7~a Gripenberg fr&amp;n I1inland. Hennes mAnga ' förbiidelser ined lwinnofr&amp;ga~~s förniimsta f&amp;~: lriimpni: i alla lilncler, synnerligen England och Amerika, hennes verkligen högst öfverliigsna talang som talarinna, för att ej tala om hennes iilskviirda personlighet, lat henne intaga ett franlstaende rum i donna församling, som lyste med goda förmågor i alla rilctningar. Fröken Gripenbergs tal rörande förhfillandena i Fin. land agde just siiv21 till form som innehall denna viil afvagda] ll&amp;tta och begriinsning, som tyviirr så inånga af de för öfrigt mången gång ypperliga föredragen saknade. Den bild hon i f&amp; oi-d visste att framtrolla af » de tusen sjöars land)) och af det lilla, i sb in&amp;ngt och mycket lifslrrnftign finska folket framkallade allilitin sBeg8istirin.g~. Pör Prn~zkrikes lcvinnorörelse redogjorde i korthet den ' i Pa.ris stnclerancle tyska fil. doktorn fröken Tathe Sc7~i~nzaclzer, för öfr: igt en af leongressens mer beniarkta personligheter. Hollands delegerade, en iildre dam, fru Haiyhton, inlade mycken energi i sina anföranden, och den mycket omtalade, med ofantligt intresse omfattade, lilla förtjiisando italienska dotoressan signorina Maria Jessori, uppliiste på sitt klingande modersinål en hiilsning från Roms kvinnor.
II. i56. — om rättighet för en hvar att i Banken tillbyta sig omyntadt guld och silfver, emot Svenskt gångbart guldoch sifver - 29 mynt, Jan. II. i56. Banken, om anhållan hos Kongl. Maj:t om utfärdande af en författning om inskränkning tills vidare uti utväxling af silfver emot Bankens transportsedlar, Febr. 526, 572. Konungens Svar, April II. io4- — om ett närmare bestämmande af rättighet för Bolag och Corporationer att erhålla Lån uti, April I. 140, 194, 3go, 3g3, 424. — om ändring uti Författningarnes stadgande, rörande beloppet af de belöningar, som böra erläggas till dem hvilka upptäcka efterapare eller förfalskare af Bankens eller BiksgäldsKontorets Sedlar, samt utprånglare af så beskaffade Sedlar, Jan. I. i33. Exp. Junii II. 3a6. — om in växling af de BancoSedlar, hvilka äro äldre än 10 år gamla, Junii I. 491» 520. Exp. 226. — angående att den å Bankens Sedlar hittills brukliga Finska påskrift må uteslutas, Junii I. 492» 520. — om anslag från Banken till inköp af silfver, Julii 6, 73. — Kongl. Maj:ts Nådiga skrifvelse om bidrag från Banken till understöd för Allmänna Magazinslnrättningen och Manufactur-DiscontVerket, Julii 317, 3a8; se vidare BancoVerket, Tackjern, Tryckning, Götheborgs Stad, Utväxling, Bergshandteringen. 30 BancoVerket, Berättelse om dess tillstånd, Herrar Revisorers, Nov. 14» 21. Maji I. iox. Maji II. 685. Junii I. 18. — om de nu gällande Befordringsgrunder inom, Mars II. 248, 289. April I. 168. Junii II. 37. Barnamord, om ändring i Kongl.
Sufieringen af bet fjod SCareringdfommittéen förba protofott befiprfed genom beta terfnabt intyg af Äommittéend ovbföranbe od) tmå lebamöter. @å fnart be t ofmanflåenbe § S6 omförmälba protofolldutbrag ävo ittffrifna, bör protofodet aflemitad till ben tjeitjieman, font bet tillgör att antecfningarna i tareriitgdlängben werf Hälla. Sareringdläitgbeit utiberffrifmed af båbe npftbemälbe tjenftenian od) frono @om bet åligger ^ärabdffrifiwareit på lanbet od) meberbörattbe tjenftenian i ftaö att, uteb beit i nppbörbdförfattningarita fiabgabe anfmarigljet, mer f'|t älla bebi Sttont tre mecfor efter bet £areringdfomtnittéend förrättning afflutatd, fiola tareringdprotofoll od) längber, jemte tillfjöranbe tyanbliitgar, till Äonungend 35e Diifdbaler so öre för l)marje bag, tjmarnteb ofman beftämba tib öfmetffribed. § 60. Sunån £areringöfontmittéen itpplöfed od) åtffiljcd, fM ^ommittéen blaitb fina iitebtemmar föreflå fyra perfoner till lebamöter i famina ård ^Srofntngefom Om be perfoner, font fåtitnba blifvit af Sareringéfommittéen föreftagnc att, entigt ftabganbet t nebanjlåenbe § 62, ntfeö titt (ebatnöter i 5|3röfningöfommittéen, [fatt veberböranbe
»För att det var onödigt,» svarade Johan. »Det var det visst inte,» återtog Stina, »om du, när du ändå kan skrifva så väl, hade skrifvit till mig, att du intet alls frågade efter de der slinkorna, så hade jag sofvit godt mången natt. Det var väl godt och väl att du skref att du hade helsan och mådde väl, och bad helsa till Gud och hela verlden, men ser du! om du bara skrifvit ett enda ord om att du allt jemnt höll mig lika kär, så hade du gjort fasligt väl. Gud förlåte mina synder! jag blef aldrig gu’slån glad när du skref att du hade helsan, för det visste jag så kontant förut, efter du aldrig varit sjuk, men se! deremot gjorde jag mig de allra fasligaste föreställningar om hur du båd’ tyckte om och smekte andra töser, och hur de tyckte om dig, och båd’ med godt och ondt lockade dig ifrån mig, stackare!» Och här utbrast Stina i en högljudd gråt och snyftningar. »Du ska’ inte vara barnslig Stina!» sade mannen allvarligt, allt under det han kringklappade Stina. »Hvad ska’ det vara till att gråta för det som förbi är. Nej, ska’ en gråta för något, så vore det visst för det förhexade eviga regnet, som gör att jag intet kan få under tak de der stackars hafre-nekerne, som stå der så sura och eländiga, och som stått så, snart i fjorton hela dagar.» Stina torkade tårarne ur ögonen och från kinden med sin lintygsärm och qvad: »Ja så men! Det är dumt att gråta för det som Gud alla redan styrt till det bästa, men jag kan gråta än, bara jag kommer ihåg hur jag sörjde och våndades den långa eviga tiden. Men Gud vare lof! – tillade hon helt muntert – en sådan kan aldrig komma mer, eller hur Johan? Det är ju slut med det dera Drottningholms-väsendet?» »Ja.» svarade Johan tankfullt, och hade så när laggt till: »Men det finns väl annat d ..skap ändå.»
Den, som gillar Utskottets i § 3 gjorda, af tre Stånd godkända förslag, rörande rFullmagier, Konstitutorialer och Förordnanden» (sid. 2 och 3), » lion - 4 Hevi lin in galil skot tets Memorial A:o 3!{ stitutorial eliev Förordnande på behaglig lid« (slutet af sid. 3) samt r>Förordnande eller Resolution på transport eller byteo (sid. 4), äfvensom hvad Utskottet (sid. 17 i Betänkandet N:o 22) föreslagit i fråga om fullmagter å Pastoratet■, som af Konsistorierna utfärdas, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer, i enlighet med Bonde-Ståndets beslut, stämpel-afgiften för de Fullmagter, Konstitutorialer, Förordnanden och Resolutioner, som i ofvanberörda momenter afses, att utgå efter de uti nu gällande författning bestämda grunder. Omröstningen har utfallit med 79 Ja och 40 Nej; till följd hvaraf Rikets Ständer beslutat i enlighet med Ja-propositionen. Den, som bifaller Utskottets af tre Stånd godkända förslag, att sådana Doktors-bref, som, utan föregånget prof, utfärdas antingen af Kongl. Majit eller af offentlig myndighet, böra förses med stämpel till belopp af 40 Rtdr, röstar Ja; den det ej vill, röstar A ej; Vinner Nej, kommer, i enlighet med Bonde-Ståndets beslut, stämpelbeloppet för dylika Doktors-bref att bestämmas till 80 Rtdr. Enär denna omröstning utfallit med 54 Ja och 65 Nej, hafva Rikets Ständer beslutat i enlighet med Nej-propositionen. Den, sorn gillar Utskottets af tre Stånd bifallna förslag, att Fullrnagt för Kyrkoherde att vara Prost öfver egen församling bör förses med stämpel till belopp af 6 Rtdr, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer, i enlighet med Bonde-Ståndets beslut, stämpel-beloppet för dylik fullmagt att fastställas till 15 Rtdr.
Är blott endera makan medlem af sådant samfund; då skall barnet, om fadren tillhör Svenska kyrkan, uppfostras i den rena evangeliska läran: Är modren af denna lära, och har skriftligt aftal om bar nens uppfostran blifvit emellan makarne träffadt före äktenskapet och inför Konungens Befallningshafvande eller Öfver-Stäthållare-embetet uppvisadt; lände då det till efterrättelse: har ej sådant aftal skett; vare fadren efterlåtet alt uppfostra barnet i den troslära han bekänner. Barn, som underhålles af församling, tillhörande Svenska kyrkan, eller af allmänna medel, skall, änskönt föräldrarne äro medlemmar af tillåtet främmande religionssamfund, uppfostras i den rena evangeliska läran. Samma lag vare i afseende ä barn, hvars fader ej är medlem hvarken af Svenska kyrkan eller af annat tillåtet religionssamfund. § 11. Främmande trosbekännare skall ej anses oberättigad att embets åtgärd af Svenska kyrkans presterskap påkalla; dock alt vid sådan förrättning kyrkans handbok brukas. Med lärotvist, som kan samvetet bekymra, må prest i ty fall ej besvära: ej heller skall han sin embetsåtgärd någon främmande trosbekännare påtvinga. § 12. Den, som ej tiil Svenska kyrkan hörer, vare derföre"ej fritagen från deafgifter, hvilka skulle honom ålegat, derest han varit medlem af samma kyrka. § 13. Är främmande trosbekännare af sådan lära, som ej (dllstädjer honom att aflägga 1 lag föreskrifven ed, då den erfordras; förordne Konungen, sedan Högsta Domstolen blifvit hörd, huru förfaras bör. § 14. Faller någon af från den rena evangeliska läran, och anmäler han för sin själasörjare att han förty vill ur Svenska kyrkan träda; då skall han undervisas och förmanas af själasörjaren, som förelägge honom en månads tid att sig betänka. Framhärdar 36 Lag-Utskottets Betänkande N:o 21. han ändå i sin villfarelse; varde, efter anmälan, ytterligare varnad af Dora kapitlet eller dess förordnade ombud.
lens andel rörer, till pröfning och slutligt afgörande upptaga skeende accords-anbud i afseende på liqvid af förra Riks-Discontens återstående fordringar, förmedelst erläggande af nå* got visst belopp, emot frisägelse från vidare kraf, under förutsättande nemligen, att förre enskilde Actie-egarnes rätts innehafvare äfven, för sin del, deruppå ingår; att den för närvarande till 25 procent, såsom arfvode för besvär och kostnader vid indrifvandet af Bankens två tredjedelar, i ett för allt bestämda ersättning må förhöjas sålunda, alt enskilde Actie-egarnes rätts innehafvare få sig till godo beräkna 33^:dels procent, eller en tredjedel af hvad, medelst executiva åtgärder, eller i accordsVägf? från och med år 182g, å Bankens 12 Banco-Utsholtets Memorial IV-o /4$. andel i fordringarna ytterligare varder godtgjordt. (Enligt förut åberopade, af Rikets Ständer bifallna Banco-Utskottets Betänkande 3M:o 72, pag. 60■). §• 9> Till Baneo-Fullrnägtiges pröfning öfverlemnas att, vid hvarje års slut, tilldela de bägge Banco-Commissarier, sorn deltaga i Banco-Discont-Verkets Direction, i och för deras befattning med utredningen af f. d. Riks-Discont-Verket, någon skälig dis—^ crelion, lämpad efter de genom utredningen inflytande tillgångar och dessa Embetsmäns under året för utredningen hafda göromål. (Motsvarar irsta Mom. af 20 §. i 1823 års Banco-Reglemente, pag. 117). §■ I0-