Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
15 äfvensom tabeller öfver belöpande gamla och nya räntor för hvarje, enligt Jordeboken förekommande mantalsbråk inom Westerbottens och Norrbottens län samt uträkning på blifvande ny ränta af ett mantal inom Helsingland; att Jordebokskontoret, fördeladt i tre afdelningar efter samma grund som, Kammar-kollegii Provinskontor, för öfrigt varit sysselsatt med speciel granskning af inkomna ränteförvandlings-uLräkningar för Stockholms, Blekinge, Malmöhus och Norrbottens län, vid hvilken granskning felräkningar samt skiljaktigheter emellan Jordeböcker, Indelningsverk, Kronotiondelängder, Jordransakningsprotokoll och skattläggningshandlingar förefunnits till ett antal af 5,637 samt föranledt 1,228 utskrifna anmärkningar; samt ibland dessa 789 blifvit slutligen pröfvade af den, jemlikt Kongl, brefvet den 22 Januari 1858, i Kammar-kollegium bildade särskilda Division för Jordeboksärenden, som den 1 December samma år första gången sammanträdt, och lill biträde hvarvid Jordebokskontorets personal blifvit, enligt Kongl. Maj:ts den 22 Oktober 1858 meddelade nådiga föreskrift, ökad med en Notarie. Då af det arbete, som sålunda under året blifvit i Jordebokskontoret verkställdt, visar sig, att samma kontors åliggande icke kan medhinnas under nuvarande statsregleringsperiod eller till slutet af nästkommande år 1860, för hvilken tid aflöningsmedel åt tjenslemännen derstädes äro anvisade, utan att., för de bestämda göromålens fullbordande, vida längre tid erfordras; har Kongl. Majit, enligt Kammar-kollegu underdåniga hemställan, velat härigenom fästa Rikets Ständers uppmärksamhet å behofvet af ytterligare anslag för Jordebokskontoret under den tid nästa statsreglering kommer att omfatta; och enär, efter Kammar-kollegii åsigt, arbetet i nämnda kontor skulle uti icke ringa mån kunna fortskyndas, om. utom arfvodena till de bestämda tjenstemännen derstädes, medel förefunnes till ersättning åt extra biträden, hvarigenom ock enstam kunde bildas för erhållande af skicklige, vid göromålen i kontoret vande tjenstemän; föreslår Kongl. Majt härmed, att Rikets
St. fått emottaga. l:o Erkännande att den föreslagna nya Enheten för myntet, som lill vigt och finhet fullkomligen öfverensslämmer med nuvarande 1 R:dr R:gldssedlar (| R:dr s:mt), är högst lämplig, emedan största delen af Sveriges innebyggare äro vane att värdera varor efter R:dr Rtgldssedlar, äfvensom att namnet Riksdaler Riksgäldsséd/ar icke Den 28 December f. m. 151 är lämpligt att bibehålla, dels emedan vi numera icke äga några R.gldssedlar, dels emedan 3:ne olika mynt finnas i landet, som bära namnet Riksdaler, nemi. Riksdaler silfvermynt-, Riksdaler Bankomynt och Riksdaler Riksgälds sedlar; vågar jag likväl anse det i K. propos:n föreslagna namnet: Riksdaler Riksmynt vara mindre lämpligt, emedan det är långt och bibehåller ordet Riksdaler, som bör undvikas, samt föreslå antagandet af namnet Riksmark. På den lid Riksmyntets Enhet utgjordes af 1 Daler Silfvermynt kallades dennes ^:del 1 mark. Som nu den nya myntenheten likaledes utgör jemt Jule! af vår nuvarande 1 Riksdaler Silfvermynt, så synes mig ganska passande och följdriktigt, alt den nya myntenheten kallas 1 Riksmark. (Förr 4 mark på Dalem, nu 4 Riksmark på /?/Å.sdalern). 2:o Det i R. proposm föreslagna nya silfvermyntslycket, i värde ,l0-del af myntenheten (10 öre), är både nyttigt och nöd vändigt, emedan del utgör sjelfva ledaren till, elier undervisaren om nya indelningsgrunden. Men jag tager mig friheten anmärka, alt detta myntstycke just af denna anledning, bör få ett eget namn. Namnet Penning (eller Tiling, som en annan ledamot af ståndet föreslagit) synes mig vara passande emedan Penning från äldsta tider varit begagnad att beteckna en af Riksmyntets underafdelningar och derjemte är enkelt och välljudande. Enl. dessa åsigter skulle nya myntsystemet erhålla följande enkla form.
Konungen lät derefter utrusta en snäcka på det aldrapräktigaste med manskap och dyrbart gods, samt skickade svennen med mycken ståt, att hemta sin fagra syster till konunga-hofvet. Ungersvennen färdades nu vida öfver hafvet, och kom ändteligen hem till sitt land. Här uträttade han sin herres ärende, såsom honom var befaldt, och lagade sig derefter att segla tillbaka. Då bådo hans styfmoder och styfsyster, att äfven de skulle få följa med på skeppet. Svennen var illa tillfreds härmed, och nekade till deras begäran; men Svanhvita bad för dem, och så fingo de sin vilja fram. När de nu hade lagt till sjös, och kommo ut på villande haf, växte der upp en häftig storm, så att sjöfolket trodde att fartyg och allt skulle gå till grund. Men ungersvennen var vid godt mod, och gick högt upp på rån, för att se om han icke kunde skönja land på någon sida. När han så hade spejat ifrån masten, ropade han till Svanhvita, som stod på skepps-bord: »kära syster! nu ser jag land»; men det blåste så hårdt, att jungfrun icke kunde höra hans ord. Då sporde hon sin styfmoder åt, hvad hennes broder hade sagt. Den falska qvinnan genmälte: »jo, han säger att vi aldrig komma på Guds gröna jord, om du icke kastar ditt guld-skrin i sjön.» När Svanhvita hörde detta, gjorde hon såsom henne var sagdt, och kastade sitt guld-skrin i hafvets djup. Efter någon stund ropade svennen åter igen till sin syster, der hon stod på skeppsbord: »Svanhvita! det är tid att du smyckar dig till brud, ty vi komma snart fram»; men jungfrun kunde icke höra hans ord för den häftiga stormen. Då sporde hon sin styfmoder åt, hvad hennes bror hade sagt. Den falska qvinnan mälte: »jo, han säger att vi aldrig komma på Guds gröna jord, om du icke kastar dig sjelf i hafvet.» Detta föll Svanhvita sällsamt före; men den elaka styfmodern sprang till, och skuffade henne hastigt öfver bord.
Det är intet koketteri med sin lätta versifikationsförmåga, utan en bokstaflig sanning, då han öfverskrifver sina poem »i högsta hast». Atterbom har rätt, då han förändrar detta till »med hafs». Skalden tyckes aldrig ens haft tid till att se igenom de hopkomna raderna och granska dem. Han beter sig derunder så, som om han skrefve endast för den förbi ilande hopen på gatan, eller som om ingen kritik och framför allt efterverld funnes till. Det är en sångmö, som aldrig bryr sig om, hur hennes garderob är försedd, eller toalett tager sig ut, ehuru hon eger diamanter och juveler. I afseende på innehållet yttrar sig vårdslösheten i en ojemnhet och blandning af höga och platta idéer, som visserligen höra tiden gemensamt till, men här dessutom synas nästan med flit tillkomna. Och dessa idéer äro i sanning ej nogräknade med på hvad sätt de uttryckas. Om de ord, han använder, verkligen äro högsvenska eller han hört dem från någon provinsdialekt, bekymrar honom alls icke, när han behöfver dem. Den yttre formen är lika flyktigt behandlad. Den förvånande ledigheten att rimma tyckes fritaga skalden från hvarje fordran på korrekt och stilbunden diktion. Alexandrinerna halka lätt undan, men om den ena ej räcker till att i hast uttrycka tanken, kastas det enda återstående ordet utan vidare besvär ned i den andra och efterföljes af punkt, eller i motsatt fall, om alexandrinen är för lång för tanken, insättas onödiga eller rent af olämpliga ord i versraden, ett förfarande, som skulle bragt Malherbe och Boileau till ursinne. Lucidor har ej heller sträfvat efter att rikta vårt tungomål med nya versformer från mer utbildade språk; han är ovanligt nykter i den vägen. Blott få gånger experimenterar han med sydländska versformer, hvarom mera sedan. Han har märkvärdigt nog icke skrifvit en enda svensk hexameter (han förfärdigade dock goda sådana på latin), ej heller en enda klangdikt eller sonett, trots mästaren Stjernhjelms föredöme. Med all sin förmåga i versifikation har han aldrig försökt att ikläda svenskan en antik rytm, ja, ej ens användt några konstmessigare versformer på de bildbarare utländska språken.
Propos. uti en så vigtig fråga, hvilken af dem sjelfva vid sista Riksdag inleddes genom anslag, hvilka K. M. då ens icke begärt. Jag tror att inkotiseqvensen, om någon sådan verkligen är för handen, ännu åtminstone icke kan påbördas några andra än StatsUtsktt; och torde äfven detta, i fall något försvar i den vägen erfordrades, rättvisligen kunna undskyllas med den omständigheten, att de, som förra gången temligen lösligt bi föl lo, icke voro alldeles samma personer, som nu, efter nogare begrundande, tillstyrkt afslag. Så beskaffade tilldragelser äro tvifvelsutan också en oafvislig följd af vår representativa sammansättning. Hvad mig enskildt vidkommer, så träffas jag icke i detina fråga af förebråelsen att hafva varit inkonseqvent, ty, då frågan vid förra Riksdagen af enskild motionär väcktes, tog jag mig friheten uttala mina betänkligheter deremot då, liksom jag ämnar våga ett försök att göra det äfven nu. En annan talare har här hållit ett ganska vidlyftigt föredrag, särdeles om befästningskonsten, hvilket jag, till min stora ledsnad, måste öppet bekänna mig föga hafva upfattat, dels till följe af dess stora omfång, och dels af det intryck, det på mig gjorde, att vara föga hörande till den nu under öfverläggning varande frågan. Jag hade nemi. föreställt mig att hufvudfrågan här icke vore, huru Stockholm skall befästas, hvarest dessa fästen skola anläggas, huru Den 13 April. 1S7 de skola försvaras. Jag anser med ett ord första frågan vara, och denna vigtigast att afgöra: om Stockholm bör befästas eller icke. En annan värd talare har ifrågasatt, huruvida StatsUtsk:t var berättigadt att vid denna Riksdag frångå, hvad det vid den föreg:de tillstyrkt och huruvida R. St:r ens ega rättighet att vid en följande Riksdag ändra ett beslut i en anslagsfråga, som af föreg:de Ständer varit fattadt.
Borgareståndet icke till någon åtgärd af Utskotten föranleda; hvilket Utskotten härmed skolat hos sistnämnde Riks-stånd vördsamt tillkännagifva. Stockholm den 20 Augusti 1851. 6 Lagsamt Allm. Hessiirsoch Ekon.-Ilsk. Betänkande, N:o 36. 't.':O 36. Arilt, till Exp.-Utsk. d. 20 Augusti 1851, kl. 7 e. m. Betänkande, i anledning af väckta frågor om förändrade föreskrifter, angående Skogshushållningen i riket och om inskränkning i dispositionsrätten af enskild skog, m. rn. Uti dessa arnu t n hafva nedannämnde motioner blifvit väckta, sam! till behandling af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterade, nemligen: hos Högvördig a Presleståndet: al Herr Kontraktsprosten Söderberg, som uti en utförlig framställning fästat uppmärksamhet på angelägenheten deraf, att förändrådi hushållningssält vidtages i afseende å skogarnei riket, då, enligt hvad allmänt kändt vöre, och uti Landshöfdingarnes fen årsberättelser jemväl vitsordades, under sednare tider skogarne blifvit, genom uthuggning och misshushållning, så förminskade, alt i flere orter, der tillförene god skogsb!
Det är väl sannt, att skyldigheten till hjel - Den 6 Februarii e. m. pedagsverkens utgörande icke omnämnes i hemmanens skattebref, men den kan icke anses olaglig, enär den grundar sig på Kongl. Resolutioner och Bref, utfärdade fö-? re och efter det hemmanen blifvit köpte till Skatte, och således icke blott på gammal häfd. Vid alla frågor, som i anledning nf 1812 års Kongl. Bref inkommit om dylika dagsverkens upphörande vid Militiae» boställen, har Kongl. Majit medgifvit det efter dåvarande boställsinnehafvarens afgång. Enligt hvad jag vill påminna mig, är detta äfven redan beviljadt i afseende på de i Brismans motion omnämnde boställen Kungslena och Ettack; åtminstone vet jag med säkerhet, att förhållandet är sådant med Kungslena. Hvad Gudhem beträffar, har en tid af endast två år blifvit bestämd för upphörandet af de dit anslagne dagsverken, emedan nuvarande Indelningshafvare!! till» trädt. bostället efter den 3 December 1812, och Kongl. Majit förklarat, att Embetsoch Tjenstemäns derefter skeende befordran till sådane Boställen, hvartill hjelpedagsverken ditintills utgått, icke komme att lägga något hinder i vägen för pröfningen, huruvida sådane dagsverken höra upphöra. Friherre Anckar swärd: Jag fortfar ännu i min anhållan om återremiss på de grunder jag förut anfört. Jag vill blott tillägga, att jag alldeles icke förutsatt, alt någon boställsinnehafvare skall gå miste om Den 6 Febr ua t ii e» m. 7.53 sin lagliga lätt. Men då Kongl. Majit erkänt, att dagsverks-skyldigheten ej liar någon grund i lag, ar min tro, att olagliglieten i samma stund bör upphöra, och utvägar utses, hvarigenom innehafvaren må blifva godtgjord för ett sådant lidande.
Hrr Lagerstråle, Gyllenhammar, Frih. d’Albedyhl samt Hr Gr. och ordför. hafva mot detta Utskts beslut anmält sin reservation, hvilken finnes detta betänk, bifogad. Slutligen har Hr Gr. Cronhjelm, såsom en olullständighet i Ridd.Ordn. anmärkt, att, ehuru 1 Art. 4 §• af Ridd.- directls instruction stadgar, att om ordinarie ledamot utur Direct. afgår, en utaf de af R. o. Ad. valda suppleanterna skulle inträda, Ridd.Ordn. likväl icke i detta afseende omförmäler något suppleantval. Ett stadgande härom liar Hr Gr. ansett nödigt, äfvensom han förmodat det då vara lämpligare att föreslå val af särskild suppleant för ordföranden och särskilda suppleanter för de öfriga Ridd.directörerna. Och som Utsk. jemväl för sin del anser ett allmänt stadgande om val af suppleanter för Ridd.direct:s ledamöter lämpligen böra finnas, samt, lika med motionären, förmodar, att andra qvalificationer sökas hos en ordförande i den Direction, som emellan riksdagarna närmast vårdar H. R. o. Ad:s angelägenheter, än hos Direct:s öfriga Hrr ledamöter, hvilkas befattningar tillika icke, såsom ordförandens, äro helt och hållet hononära; altså har Utsk. trott sig äga anledning Den ä Juni e. ra. vördsamt på det sätt tillstyrka bifall å Hr Gr. Cronhjelms framställning, att i 87 §. ltidd.Ordn. det tillägg må införas, att särskildt val, på sätt 33 §. Ridd.Ordn. stadgar, skall in pleno vid hvarje riksdag anställas till ordförande i Ridd.- directionen och hans suppleant, samt särskildt val till de öfriga sex ledamöterna i Direct. jemte suppleanter, hvilkas antal Utsk. lämpligen anser kunna bestämma* till tre.
fåfängt eftertraktar, områden der hon kan inskrifva sitt namn för samtid och efterverld att i tacksamma hjertan bevaras, ja der hon kan di&amp;tn, blott icke tomma bilder och fantasier utan lefvande mentziskoödc~t, der hon kan &amp; cklaggöra och bereda utväg för nndra att v i m a de7t zctueckhzilg som hon s / eIf aldr&amp; .adde. Lotten v. Rrzerner har en g8ng visat, att det omr %det icke är henne främmande. Der skulle hon också allt framgent skara sina rikaste lagrar samt vinna den inre jemnvigt, soni verksamheten för andra skänker. Afven med pennan ar Lotten r. Krzemer lyckligast d&amp; hon glömmer sig sjelf. Det ar icke den szrbjcktiva lyriken, den hon blott allt för ofta missbrukar, utan den objektiza, som nigon sällsynt g %ng gör henne till verklig skald. Härom vittna de intagande stycken riktiga perlor af skar känsla och fin form - som vi har nedan bifoga. l Sof. of ljuft, du min älskade lilla Som fogel i bo! Som vinden bland blommorna stilla, Sof sött, sof i ro! Ack, barndomens lyckliga dagar Som guldmoln de fly! Snart, snart kanske ängsligt du klagar Vid mörknande sky: moder, niig slut till ditt hjerta! Min fröjd blef ej lang. NU vagga, o vagga min smärta Till ro med din sång! 3 0 Som förr i de vårliga tider Till värmande bröst Din älskling nu slut, ty det lider, Det lider mot höst! Sedan detta skrefs, har L. v. R. af Robinson erhallit vznligt erkiinnande och godt rid. - 4ftonbladet n: o 20 för i 3r. Uin fogel, din ensliga lilla, Ej mera förmår; De toner han lärde att drilla; Ack, ingen förstår. 0, moder, o, låt mig få ila Till skyddande bo, Som förr vid ditt hjerta få hvila, Få hvila i ro !&gt; Den vilseförda. on koni med hjertat så gladt, så lätt. Ti-ll hufvudstaden hon tagit biljett.
Under åberopande af upprättadt förslag lill förändrad organisation af Flottans Under-O/ficers-Corps, enligt hvilket Under-Officerarnes antal skulle ökas med 40, men deremot antalet af lista klassens eller Flagg-Under-Officerarnes löner minskas från 22 till 12 och i stället en tillökning ega rum i 2:dra klassens löner från 93 till 106 samt i 5:dje klassens löner från 163 till 202, desse sistnämnde fördelade i 2:ne klasser, så att löneklasserna blefvo 4, bar Kongl. Majit, enär kostnaden för berörde organisation, jemte den af Kongl. Majit föreslagna förbättring i de redan befintliga lönerna, uppginge till 179,100 Ridr, men till betäckande häraf endast 87,609 Ridr vore att tillgå, begärt, att den för ändamålet erforderliga tillökning, 91,491 Ridr, måtte beviljas och utgå, på sätt tabellen Litt. E. vid Departementschefens betänkande utvisar; varande derjemte af Kongl. Majit föreslaget, alt flottans Under-Officerare, hvilka icke i likhet mod deras vederlikar vid Arméen ega förmå - 8 Stats-Utskotlcls Utlåtande M 72. nen af beklädnadsbjelp, måtte fortfarande få tillgodonjuta hvardera 3 tunnor spanmål in natura, hvartill, äfven hvad de nu ifrågastäilde nya Under-OfFicerstjensterna anginge, tillgång på spanmåls-anslaget för flottans aflönings-slater förefunnes, hvaremot den nu från Matros-Corpsens stat utgående särskilda löneförbättring åt ÖfverKonstaplar och Ofver-Skeppare skulle upphöra. Utskottet anser någon tillökning i det antal Under-OfFicerare, staten upplager, för närvarande ej vara af behofvet oundgängligen påkallad, och finnér sig derföre nu, då Statens tillgångar i så betydlig mån för oafvisliga ändamål tagas i anspråk, icke böra tillstyrka löner för ökadt antal underbefäl, vid hvilket förhållande
3 Efter hvad Utskotten inhemtat, har en dylik indelning af fattigvårds-samhälle på flere ställen, der den blifvit verkställd, visat sig till sina följder särdeles ändamålsenlig; och otvifvelaktig! bör en sådan indelning, i synnerhet inom vidsträcktare församlingar, medföra lättnad vid fattigvårdsbestyrens handhafvande, enär det i allmänhet är att antaga, att, inom en mindre krets, fattigdomen säkrare är känd, bättre kan motarbetas och de behöfvande lämpligare, villigare samt med mindre kostnad, än eljest försörjas och med arbete förses. Vid berörda förhållande och da erfarenheten gifvit vid handen, att förslag högst sällan blifva antagne, då enhällighet dertill erfordras, emedan, såsom Peter Gabrielsson anmärkt, nästan alltid någon af de röstegande af ,enskild fördel, ensidiga afsigter eller bristande begrepp om förslagets nytta, motsätter sig detsamma, anse Utskotten, att den uti ifrågavarande 8. åt fattigvårds-samhälle i omförmälda hänseende lemnade tillåtelse bör i så måtto utsträckas, att fråga om samhällets fördelande i kretsar eller mindre rotar, med ålio-o-ande för hvar och en af dessa att försörja dithörande fattighjon, ma fa afgörasTden för fattande af beslut angående fattigvårds-samhällets öfriga angelägenheter stadgade ordning. Men att, såsom Herr I rosten Runsten föieslagit, göra en dylik fördelning till en ovilkorlig skyldighet för församlingen, voie, efter {utskottens omdöme, ingalunda välbetänkt; likasom Utskotten icke kunna dela Herr Prostens åsigt, om lämpligheten af att låta ett sådant beslut vara under en obegränsad framtid gällande. Deraf skulle nemligen sannolikt blifva en följd, att hvar Seli en af de kretsar, hvaraf fattigvårds-samhället utgjordes, komme att anse sig såsom ett särskildt sådant samhälle och att af denna orsak tvister, angående den ena eller andra kretsens deltagande i de gemensamma skyldigheterna, lätteligen uppstodo.
Mången torde väl äfven vilja grunda kroppsagans bibehållande i skolorna på något till läraren delegeradt fadersvälde samt det beqväma argumentet i öfrigt att icke annorlunda ”går an”; men rnägta också föräldrar, jemte en sådan rättighet, öfverlåta pä hvarje straffande lärare denna sin egen djupa och naturliga kärlek till barnet, hvilken är säkraste värnet mot alla missbruk deraf och hvarförutan ali dylik bestraffning oftast blifver, såsom hvarje öfveriiningens verk, ändamålslös och öfverdrifven? Och eger man icke alltför mänga exempel på dylika missbruk för att låta en sådan bestraffningsrätt qvarstå i lag? Det torde verkligen vara lika mycket just den i skolstadgan gifna, ehuru varsamt begränsade, tillåtelsen alt utdela kroppsaga, som endast dålig slentrian och dåligt lynne inom månget läroverk, hvilka förnämligast föranledt de lyckligtvis enstaka, men högst upprörande och vådliga missbruk af denna bestraffningsrätt, med thy åtföljande blånader och blodvite!), dem man till offentlig nesa sett bevittnade bland annat af allmänt tillgängliga rättegångshandlingar, med hvilkas närmare refererande jag dock här hvarken vill eller behöfver störa ett utbildadt rättsinne och en förädlad mensklighcfskänsla. Uti angifna humaniscringsoch scdeförädlings-arbete af lagstiftaremagtcn synes sålunda förelinnas en lucka i detta hänseende, och jag kan icke fatta, hvarföre stegen hejdas pä en bana, som uppenbarligen leder till rätta målet och der man eger sä lohärda föredömen att följa. Eller skall endast landets yngsta, svagaste och värnlösaste medborgareklass, som eger framtidens civilisation och öde i sin hand, förbises i denna råd af sedeförmildringsåtgärdcr både till personens och husdjurets skyddande för kroppsliga vexationer? Behöfver man kantänka spara pä humanitetens medel, pä förädlingens säde, dä jordmånen för dess emottagande obestridligen är fullbcrcdd och mägtig af skörd?
Lucka till proviantrum. 20. Luckor till kettingslårarne. 30. Lucka till rum. afsedt för vetenskapliga behof. 31. Kojplatser för besättningen, dubbla rader. 33. Kettingslårar o. förrådsrum. 34. Lucka till kommissförrådet. 35. Lucka till dagl. utgiftsboden. 36. Lucka till tågrummet. 37. Förrådsrum för vatten och kol. 39. Källare. Plan af öfre däck. a. Termometerbur. b. Rodret. c. Nakterhus med kompass. d. ⎱ Skylight till gunrummet. e. ⎰ f. Mesanmast. g. Nedgång till gunrummet h. » maskin g, uti gemens. kapp. i. Kommandobrygga. k. Skorsten. l. Båtar liggande på galgar. m. Stormast. n. Kobrygga (for reservstänger m. fl. rundhult). o. Storlucka. p. Ångslup. q. Förlucka r. Hönshock. s. Watercloset. t. Fockmast. u. Rökhatt. v. Nedgång till trossbottnen (kapp). x. Brottspel. y. Gångspel på backen. z. Kranbalkar. LENA. Genomskärning långskepps. Plan af inredning under däck. Plan af öfre däck. A. Maskinrum. B. B. Lastrum. Kettingslår. D. Vattenballastdurk. E. Skans F. Kolboxar. G. Eldarens hytt. H. Maskinisthytt. K. Proviantrum. L. Kaptens hytt. Styrmans hytt. N. Kök. O. Penteri. P. Salong. Q.Q. Skåp. R. Maskinkapp. S. Kommandobrygga. T. Lucka till lastrummen, U. Nedgång till proviantrummet. V. Winch. X. Nedgång till maskinrummet. Y. » » skans och maskinisthytt. Z. » » kaptens hytt, salong m. m. der is kan anses komma åt fartyget. Ishuden sträcker sig från närheten af undra röstbultarna till 1,2 à 1,5 meter från kölen. Dimensionerna äro:
funnits, sedan de förhållanden, som legat till grund för detta undantags stadgande, nemligen villkoren i 1815 års Convention med Preussen, icke vidare ega rum, böra upphöra och föreskriften, hvad angår Pomern, alltså ur denna § utgå; att i början af 25 §;s 2:dra mom. det stadgande ansetts böra inflyta, att, då strand ningen skett inom stads område, bör laga besigtning å godset anställas af Magistratsperson; samt att, i afseende å den uti 30 §:n medgifna lindring i tullsamt handelsoch sjöfarts-afgifter, Rikets Ständer i underdånighet öfverlemna åt E. K. M:t att, efter godtfinnande, 484 Expeditions-ZJtskottcts Förslag till und. Skrifvelse, N.-o igu partielt minska eller helt och hållet indraga denna tull-lindring, om den Svenska handelns och sjöfartens intressen sådant skulle påkalla. I öfrigt få Rikets Ständer anmäla sin underdåniga önskan om förstärkande i allmänhet af tull-controllerne och bevakningen, derest E. K. M;t, efter vederbörandes hörande, finner sådant vara af behofvet påkalladt, äfvensom Rikets Ständer underdånigst hemställa, att, på det E. K. M;t må kunna, i afseende på utländska magter, bereda en för Svenska handeln fördelaktig reciprocitet, E. K. M:t täcktes vidtaga alla de mått och steg, som för vinnande af ett sådant ändamål med landets bästa äro förenliga, samt, till befrämjande deraf, nedsätta den i Tull-Taxan utsatta tull. Då, på sätt ofvan blifvit i underdånighet antydt, de af Rikets Ständer beslutade förändringar afse den ojemnförligen minsta delen af de i nu gällande Tulltaxa förekommande bestämmelse, hafva Rikets Ständer icke ansett erforderligt att, i öfverensstämmelse dermed, uppgöra fullständigt förslag till ny Författning i ämnet, utan få, med öfverlemnande af upprättad