Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förslaget till författning, pag. 8 oell 9, afslogs, i hvad det angår vägpenningar uppbärande, men återremitterades i öfrigt, på det att Herrar von Seths och Thomées motioner om väg-underhåll genom entreprenad må komma under förnyad pröfning; och af de feni yttranden, sorn följa näst efter författnings-förslaget, godkändes det första, andra och femte, hvaremot det tredje och fjerde återremitterades. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkanden: N:o 6, i anledning af väckt motion, att fader, sorn icke kan bidraga till sitt oäkta barns uppfostran, bör till allmänt arbete hållas; N:o 7, i anledning af väckt fråga om ändring af 1 § 2 kapitlet Byggninga-Balken; och N:o 8, i anledning af väckt motion om förbud för kringresande komedianter att vid marknader samt å sönoch helgedagar anställa förevisningar. S. D. Föredrogs ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 81, i anledning af väckt motion om befrielse för svenska ångfartyg, sorn göra reguliera resor, från skyldigheten att taga lots, då de komma från sjön. Med afslag å Betänkandet, beslöt Borgare-ståndet, för sin del, att Bikels Ständer må i underdånig skrifvelse hös Kongl. Maj:t anhålla, att svenska ångfartyg, sonij enligt på förhand upprättade reseturer, göra reguliera resor, måtte befrias från skyldigheten att, kommande från sjön, taga lots. Frän Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. I enlighet med Ståndets förut fattade beslut företogs val till de Elektorer, jemte deras Suppleanter, hvilka, på sätt G5 § Riksdags-Ordningen föreskrifver, skulle utse Ledamöter i Kommittéen för tryckfrihetens vård; och befunnos, vid voterings-sedlarnes öppnande, följande Ståndets ledamöter utsedde: Till Elektorer: Pehr Östman från Vester-Norrlands län, Häkan Pettersson från Blekinge län, Joh. Bergström från Stora Kopparbergs län, Fröt.-Utdrag den 2
På sådant sätt blifva många skogar sköflade, och ehuru de kunnigare iandthushållarne inom Länet inse vigten af en ändamålsenlig skogsskötsel och börja aLt egna omsorg åt införandet deraf, kommer det sannolikt att länge dröja, innan jemväl allmogen uppfattar behofvet och gagnet deraf, samt kan förmås att i sådant afseende något åtgöra. Derjemte kommer ock alltid svårighet att möta deruti, att hvar och en af allmogen vanligen äger så ringa skogslott, att en rationell hushållning icke kan med lika lätthet och förmån till vägabringas, som då fråga är om större områden, hvarförutan allmogen, dels af vana och dels i anseende till den förmögenhets - 9 genhets-ställning, hvaruti de fleste befinna sig, icke har böjelse att egna omtanka och arbete åt sådana företag, hvaraf fördelarne först i en mera aflägsen framtid kunna vinnas. För ungdomens undervisning finnes elementar-läroverk, bestående af förra gymnasium och högre lärdomsskola!! jemte en apologistskola i Skara, elementarskolor i Mariestad och Lidköping, pedagogier i Sköfde, Hjo och Fahlköping samt folkskolor efter Lankaster-metoden i Skara, Mariestad och Lidköping. Af dessa erhålla de två sistnämnde af Eders Kongl. Maj:t årligen 100 R:dr Banko hvardera, till lä raines aflöning. CJti Mariestad är nytt skolhus under byggnad och uti Lidköping skall sådant nästa år uppföras; kommande för åtgerderne i afseende härå, såsom vidtagne efter 1850 års utgång, att i näst afgifvande berättelse närmare redovisas. Uti alla Länets landtförsamlingar funnos år 1850, dels fasta och dels ambulatoriska skolor ordnade, i enlighet med Kongl. Maj:ts nådiga stadga om folkundervisningen i riket af den 18 Juni 1842. Antalet af dessa skolor utgjorde då 142 fasta och 30 ambulatoriska. De uti dem inskrifne barn voro samma år 13,757, af hvilka i medeltal 9,129, eller |:delar, dagligen bevistat skolorna.
Preste-ståndet den 22 Borgare-ståndet den 22 Bonde-ståndet den 28 Rikets Ständers underdåniga skr ij v else, i fråga om privatbankernes framtida upphörande. (Lagsamt Allm. Besv-. och Ekon.-utsk. Bet., N:o 18.) S. A. K. Med anledning af de förhållanden, hvilka förete sig såsom följder afprivatbankernes penningerörelse, har hos Rikets Ständer fråga förekommit derom, huruvida icke någon för det allmänna menlig inverkan skulle föranledas deraf att nya eller förlängda octrojer blefve dylika banker beviljade. Vid öfvervägande häraf och ehuru ifrågavarande enskilde banker, synnerligen vid de tider desamma först uppkoinmo, medfört fördelaktiga verkningar - Expeditions-TJ tskollets Förslag lill und. Skrifvelse, A?;o lii.
Vid förnyad föredragning af Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens den i5 och 19 dennes på bordet lagde förslag N:o 78, till sammanjemkning af Riks-Ståndens skiljagtiga beslut, i anled - Prot. Utdr. den 22 Maj 1841 * ning af Utskottens Betänkanden N:ris 4 och 39, stannade Ridderskapet och AdeJn, rörande nedannämnde punkter, i följande beslut: Rubriken. Utlåtandet godkändes. 1 §. Ridderskapet och Adeln antog icke inbjudningen att förena sig med Presteoch Borgare-Stånden, men förenade sig med Bonde-Ståndet och godkände den föreslagna voterings-propositionen. 2 §. Den föreslagna redactionen gillades. 3 §. 1 morn. Utskottens yttrande om Ridderskapets och Adelns beslut, alt Contracts-Prosten bör räknas till dem, på hvilkas anfordran socknestämma icke må vägras, och om Preste-Ståndets beslut att utesluta sockne-nämnden från dem, som samma rättighet tillkommer, gillades; i öfrigt vidblef Ridderskapet och Adeln oförändradt sitt, rörande 3 §. 1 mom. fattade, beslut. 3 §. 2 mom. ansågs icke erfordra annan åtgärd, än att läggas till handlingarne. 4 §• Den af Utskotten såsom tvistig ansedda mening, fann Ridderskapet och Adeln böra anses förfallen. 5 och 6 Utlåtandet återremitterades.' 7 §. Utlåtandet gillades. 8 §. Ansågs icke erfordra annan åtgärd, än att läggas till handlingarne. 9 §. Utlåtandet gillades. 10 §. Förra delen af Utskottens Utlåtande godkändes, med 2:ne smärre redactions-förändringar, att nemligen i 8:0 det bör heta: ”hushållningen med och vården af kj^rko-egendomar,’* och att i den punkt, som kommer näst efter 2irsta, orden hvar en böra utbytas emot hvar och en; senare delen, eller från och med orden: Si vida 5 och 6 §§. antagas etc.” återremitterades. 11 §. Förslaget godkändes med den förändring, att första meningen skulle erhålla följande lydelse:
Hr Warberg seknnderades godt af de manliga artisterne, sörskildt hr Klinger, en ung lofvande talang, som vi i provinsen med nöje sett i flera operetter såsom uti Nitouche och Villars ’ dragoner, hr Lundahl trots mindre filskarmessig tournure, hvaremot den ange konservatorieleven i samma parti var paralyserad af skräck, bade en och en half gest, men god stämma i olycksalig svensk metod. Om herrarne i detta sällskap öfverglänsa förra årets Vasariddare, så är det tvärtom med damerna. Hvarken fröken Johnson eller frk. Ekström kunde i denna Dellingers operett utplåna de angenäma minnen, som å denna scen efterlemnats af Selma Grunder, Anna Pettersson, Maria Cederberg, Mathilda Bergström. Efter » Kapten Fracassa » vände hr Warberg på sin gamla Hammerska fjerding och fram hoppade » Sjökadetten ». Hvilka minnen för operetthabituerna! Elisabeth Hjortberg — den piggaste sjökadett, Anna de Wahl — den behagligaste, Gerda Grönberg — den vackraste, mest karla-äkta med den präktigaste rösten, Fritz Arlberg — en Januario utan make om ock ej till sist utan maka, Viktor Holmqvist — en närsynt hofnarr som få o. s. v. Vasateaterns publik, af hvilken en stor del ej generades af dessa minnen, nöjde sig med hvad som nu gafs, trots det fröken Pettersson ej upptiädde i den för henne perfekt liggande titelrolen. Det var två andra fröknar, af hvilka fröken Ekström lyckades sätta vår bekante operettvän (i N. A. ) uti den största hinryckning, så att t. o. m. en tidning förklarade att endast åsynen deraf vore värd ett besök i denna teaters salong. Hr Warberg, som med mycken förtjenst utfört Januarios rol de senare åren i Sjökadetten, presenterade sedan för Stock-holmspubliken en landsorts-sångerska, som kommit stor ’ ting åstad, fylt teatern i Westervik, der slikt ej på mansåldrar skett, upptagits i Smålandspostens veckorevy under namnet HON, HON kommer m. m.
Bomull är en utländsk artikel och borde således ej belagts med så hög Tull sorn ylle-fabrikater. Man åberopar en och annan högt uppdrifven Fabrik inom Bandet, sorn bör skyddas för den myckenhet af varor der tillverkas och dessas godhet och billiga pris; men efter mitt begrepp ar det just de Fabriker, sorn tillverka goda varor för godt pris, sorn minst behöfva tryckande skydds afgifter, — 15 procent har här varit lämpligt i jemförelse till 30 procent för ylle-varor, ehuru väl »ienna procent är öfver behofvet af ett billigt beskydd. Orimligast faller likväl Tull-bestämningen för Siden-fabrikater i ögat. Efter uppgjorde Tabeller öfver denna sort tillverkning, för åren 1819, 1820 och 1821, har år 1819 varit en tillgång af 89,827 alnar här tillverkat Siden för 54,166 personer,. i68 llévillnings-Utskottas Betän^ andem som derföre skattat, således alnar för livar, dera, och för 559,866 personer, sorn angifvit sig för mindre siden-persedlars bruk har varit en tillgång af 93>323 dukar, således gtdelsduk på hvardera och dessutom till delnings la'9 Mö-tstyg, 371 Västtyg 1034 Flordukar, )S6 ainar Darniiiast. — Arén 1820 och 18a 1 hafva efter en lika calcul lemnat ungefär samma resultat. För att skydda dessa Fabriker i afseende på de varor de kunna åstadkomma, har man ansett Tjugo procent böra betalas i Tull. Delta förhållande är efter mitt begrepp stridande bade emot medborgares naturliga rätt att få sine behofver för bästa pris och mot» verkar derjemte den lättnad i handels-företag, sorn -åstadkommes igenom varu byten , hvarigemeni äfven afsättning på våra exporter lättas och göres förmånlige, eller är det val billigt, att jag skall betala en siden.klädning 30 procent dyrare än jag kan hafva den för lujs utländningen , derföre att Sverige kan pro ducera samma vara, ehuru ej mer än till en sjettedel af behofvet.
Att dessa nyare åsigter kunnat lämpas på Carlsborg, när de ej kostat mer än några förändringar på papperet, anser jag för en lycka; likväl har anmärkaren visserligen rätt att de kostar nedrifningen af redan verksläldt arbete, men med afseende å den coupure Hr Horn dervid nämner, bör jag upplysa, att denna ingalunda fullt uppförda byggnad endast utgjordes af en mur, 4 h 5 fot hög, med 3 ä 4 creneauer försedd; att den huggna stenen ännu finnes qvar att använda, och att de dagsverken denna murmassa af 2 ä 3 cub. f:r kostat, ej utgör mer än 100 å 150. Lyckligt det land, hvars fästningar ej vid pågående byggnader fordra större förändringar, för att göras fullt svarande mot sitt ändamål! Arliga arbetsplanerna för de större fästningsbyggnaderne i Riket uppgöras af vederli. forlifikations-befälhafvare, inlemnas till och granskas af Chefen för Ingeniör-corpsen och framläggas derefter inför K. M. att i nåder gillas. Det i Hr Horns anförande uttryckta klander rörer sålunda de af K. M. sjelf i nåder gillade planer, och anser jag mig följaktligen obehörig att inlåta mig i svaromål härom, men får på grund af tillförlitliga upplysningar äran nämna, alt i dessa stadfästade planer aldrig några väsendtliförändringar ägt rum.
Skulle det nu hända att en Dansk vore stadd i resesällskap med en Preusare och anlände till Svenska området, så finge Preusaren komma in, men resekamraten nödgas stanna vid gränsen. Man kan lätteligen finna, huru sådant skulle anses. Vid det tillfälle då denna fråga första gången förevar, omtalade jag en Holländsk Köpman, som ämnade sig från Norrige in i Sverige och som, ehuru han var försedd med RiksStåthål larens pass, likväl blef af Svenska Gränsposteringen tillbakavisad. Till prof på huru sådane händelser upptagas, kan anlöras, att denne utländning förklarade , sig vilja hot sin Regering anmäla klagomål öfver det behandlingssätt han fått röna Friherr» Cederström har sagt, det OeconomicUtskottet icke ansett rigtigt vara, ett i detta fall anmäla någon underdånig önskan hos Kongl. Majit, emedan Pass-författningar om utländningar voro grundadepå politiskt förhållanden, sorn ensamt för Kongl. Maj:t voro bekanta. Jag erkänner vigten af detta skäl, men jag förmodar också, att det endast är, derigenom att olägenbeterne af vid - 8 Den 3 Junti e. m. tagne författningar göras genom folkets röst för Styrelsen bekanta, som hon säkrast underrättas om behofvet att jemka eller upphäfva dem. Hvartill skulle väl en NationalRepresentation tjena, om den icke hade för ändamål, att till Konungen framföra Nationens tänkesätt och önskningar, så väl som hennes beslut? Jag inser icke eller att något anstötligt kan ligga deruti, att hos Kongl. Majit framställa en underdånig anhållan i berörde fall. Det beror ju alltid på Konungen att pröfva hvad afseende den må förtjenaSkall författningen i all dess stränghet bibehållas, så synes billigheten åtminstone kräfva , att denna stränghet utöfvas lika mot alla främlingar: icke såsom nu, endast mot några vissa, emedan ett sådant förhållande måste leda till obehagliga jemförelser , ofördelsgtiga omdömen och afvoga tänkesätt hos utländningar. Jag förenar mig derföre med de värde Ledamöter, sorn begärt atarremiss af OeconomieUtskoUets Betänkande.
171 icke blifvit bland de ädlare Verken räknadt j Kongl. Maj:t likväl i Nåder täcktes inställa Delägarne uti deras förra rättigheter, så mycket mer för demv angelägna, som Stenkol Verket, utan utrymme af jord, hvarest Arbetatne kunna bo och vistas samt nödiga Dragare till Uppfordringar och Transporter födas och hållas, icke skulle kunna drifvas, mindre i framtiden äga bestånd; och emed.n Kongl. Majit härvid förekommit, att ett sådant af Delägarne uppgifvet förhållande skäligen icke bör skiljas ifrån ett med Kongl. Brefvet den 16 Augusti I731 instämmande afseende, och hvar* igenom det understöd, som nu blifvit hegardt, icke inskränkes till de egentligen så kallade Ädlare Verk, utan kan äfven tillgodokomma JernGrufvor och Hyttoi jemte SrångjermSmiden eller flere sådana Inrättningar, sorn till Rikets vinst och allman båtnad kunna lända, hvaribland Stenkolsbrytningen med skäl bör räknasom derigenom vinnes det ändamål sorn åsyftas, Och hvartill flere goda anh dnmgar sig förete} ty pröfvar Kongl. Maj.t i Nåder skäligt förklara Delägarne uti Gustaf Adolphs Stenkolsverk beiä'tigade, att, utan hinder af 1766 års Författning, till Skatte köpa de Kronobl emman, sorn berörde Verk äro nära belägne Och dertill, sedan Vederbörande hörde blifvit, kunna användas ; dock att härvid iakttages hvad Kongl, Biefvet den 23 September 17473 vid slika händelser, föreskrifver. 5:0 Är af Delägarne i underdånighet hegardt , att vid Höganäs få uppbygga och till 172 Den 5 Januarii.
Skulle nu så inträffa, att StatsUtsk. medhann afgifva sitt betänk, öfver beskattningsväsendet samt uppbördsoch redogörelseverket inom riket, innan riksdagen slutades, samt Utsk. gillade comiteens förslag, hvilket sedan af Ständerne blefve antaget; så måste en ganska betydlig tid åtgå derefter, till beredande af ärendets, vigt, innan detsamma kan sättas i verkställighet; Ja minst 2 å 3 år, och innan dess hafva vi lagtima riksdag. Under liden måste således den gamla bevilln:s-förordn:n vara gällande. Frågas då: hvad vinnes genom uppskofvet eller sammanträdet för Bevilln.Utsk. med StatsUtsk.? Intet! Föröfrigt innehåller den nu upplästa reservationen, ”att, i händelse hinder, som icke berott på R. St. eller Utsk:n att förekomma, skulle möta för en sådan behandling, vid nuvar. sladganden må komma att förblifva” — hvartill tjenar då alt onödigtvis upptaga Ulsk:ns tid med ett arbete, som möjligen ej kan leda till något resultat? Af de yttranden, som uti återremissen gjort sig gällande, har jag ej funnit någon hufvudsakligen verkande orsak, att förändra min förut i detta ämne fattade öfvertygelse; troende att den ordning och granskningsrätt, som snart |:dels sekel varit gällande, är för det närvar, den bästa såsom af allmänheten känd och tillämpad, intill dess man på öfvertygelsens och erfarenhetens väg kan komma till en bättre, måhända till den, af comite'en för beskattningsväsendet samt uppbördsoch redogörelseverket föreslagne ordning; och intilldess sådant sker, tillstyrker jag bifall till Utsk:s afgifne betänk, i denna punkt. Hr Rosenblad, Bernh.: Jag vill icke för R. o. Ad. återupprepa de mångfaldiga bevis, jag framställt, då frågan förra gången förevar, äfvensom hvad jag då yttrade, ang:de den stora orättvisa, som insmugit sig i tillämpningen af vår på ganska billiga grunder eljest hvilande, 1812 års ännu gällande bevilln:s-förordn.
Så länge omständigheterne icke medgåfvo upphörande al all skatteberäkning i persedlarvore derföre i Departements-cliefens tanka, bland alla ifrågaställda förändringar i nuvarande beskattningssystem den, som åsyftade undanrödjande af förenämnda olägenhet, medelst fastställande af medelpris till grund för räntepersedlarnes och tiondens lösande, företrädesvis förtjent af uppmärksamhet; och Departements-chefen, som derjemte delade de af kommitterade yttrade åsigter, så väl i fråga om lämpligaste sättet för bestämmandet af ett dylikt medelpris, som angående nödvändigheten deraf, att de skattskyldige, för tillgodonjutande af de härmed förknippade fördelar, frånträdde rättigheten att utgöra persedelskatter ne in natura, hvilket dessutom utgjorde ett oeftergifligt vilkor för ej mindre den föreslagna ränteförenklingens tillvägabringande, än indelningarnes öfvertagande af statsverket, ansåg sig, på grund häraf, desto heldre bera tillstyrka Kongl. Maj:t att, utan omgången al de skattskyldiges hörande, för Dess del antaga och till Rikets Ständers bifall öfverlemna kommitterades i nu omförmäldta hänseende afgifna förslag, eller: att sä väl tionden, sorn de i hemmansräntorne ingående persedlar böra lösas med penningar\ efter, för 5 ur i sender bestämdt , fia nästföregående 10 års markegång grundadt medelpris, som de förändringar i afseende på sättet och tiden för markegångsprisens framtida bestämmande, dem Departements-chefen ämnade att, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med kommitterades härutinnan serskildt afgifne yttran - 32 Kongl. Maj:ts Nåd.
Hos min företrädare i embetet hade blifvit angifvet, att sedan Komministern i Almunge församling af Närdinghundra härad Isak Lundberg, såsom tillförordnad pastor i nämnde församling, den 9 December 1842 för en Torpare, boende på angifvarens ägor, utgifvit ett fräjdbetyg, hvilket enligt dess innehåll skulle hafva varit infordradt af Stadsliskalskontoret i Upsala”, och deruti förmältes, att torparen ägde försvarlig christendomskunskap, men vöre, på grund af så väl den i angränsande socken, hvarifrån han inflyttat näst förutgående vår, gängse allmänna rösten, som äfven af det under sitt vistande i Almunge redan hos en och hvarje ådragne omdöme, till sitt lefverne och vandel mindre fördelaktigt känd, ehuru hos utgifvaren af betyget »ingalunda bevisligt blifvit anmält»; så hade ej mindre torparen sjelf än hans husbonde hos Komministern Lundberg begärt att få låna, afskrifva eller blott se det prestbevis, torparen år 1842 medfört från Faringe socken, men denna begäran blifvit af Komministern afslagen; hvarförutan Komministern skulle hafva vägrat låta angifvaren se de i en enkom dertill egnad inbunden bok befintliga protokoller vid de år 1843 i församlingen hållna socknestäminor; och hade å de sålunda angifna embetsfel lagligt åtal blifvit begärdt. Efter häröfver inhämtad förklaring af Komministern Lundberg, har jag så väl i afseende på dennes skyldighet att till den i fråga varande torparen eller, efter hans uppdrag, till hans husbonde utlemna det vid inflyttning från Faringe socken medförda prestbetyg, som ock beträffande den anmärkta vägran att för Husbonden (angifvaren) visa socknestämmoprotokollsboken, funnit de af bemälte Komminister till sitt urskuldande anförda skäl icke vara antagliga; och sedan, i följd häraf, åtal inför
Högvälborne och Välborne Hrr Grefvar, Friherrar, Riddersoch Adelsmän! Då jag nu för andra gången erhållit min Konungs kallelse att under ett riksmöte vid R. o. Ad:s öfverläggningar föra ordet, har jag känt stor tvekan, huruvida jag sk lille våga åtaga mig detta dyrbara, men ansvarsfulla förtroende. Om jag egt att afse det ringa måttet af mina krafter och det behof af lugn, som gör sig 4 Den 20 Oktober. efter år af möda och arbete gällande, hade jag visserligen önskat att befrias från ett kall, som jag ej känner mig kunna fylla så som jag det borde, och hvilket måste nu blifva svårare vid minnet af det utmärkta sätt, hvarpå R. o. Ad:s öfverläggningar under sednaste Itiksdagar varit ledda. — Med mina pligter emot Konung och Fädernesland har jag dock icke ansett förenligt att draga mig tillbaka der min ringa förmåga af dem tages i anspråk; jag har derföre vågat emottaga det maktpåliggande updraget och jag har gjort det med tacksam hågkomst af det utaf inig alltid högt värderade förtroende och den utmärkta välvilja jag förut af R. o. Ad. fått röna. Mitt allvarliga upsåt iir och skall blifva att utöfva detta kall med sann oväld så sorn dess beskaffenhet krafvel-, att, så vidt i min förmåga står, riktigt och noggrannt tillämpa Grundlagarne och Kiddarh.Ordn., samt att söka upprätthålla och försvara Konungamakten och R. St:rs rättigheter, efter hvad jag mig vid afläggande af min ed förpligtat. Dessa mina sträfvanden skola ock, jag är derom fullt förvissad, stödjas af R. o. Ad:s djupa fosterlandskärlek och varma nit för allt. som kan lända till landets gemensamma bästa. Det är på de medborgerliga dygdernas väg som R. o. Ad. skall häfda sin rätt att vara Rikets första Stånd, det är genom deras utöfvande R. o. Ad. skall bibehålla sin väl förvärfvade ära samt i fosterlandets och frihetens tjenst skörda nya lagrar, lemna nya minnen åt häfderna.
Afven de, som förordat remiss till BankoUtsk., hafva erkänt, att åtskilligt i motionen tillhör Bevilln.Utskits behandling, och de hafva derföre ansett att dessa Utsk. borde sammanträda; men Bevilln.- Utskit kan ju lika lätt sammanträda med BankoUtskit., då någon fråga i motionen förekommer, som rörer detta Utsk., som BankoUtskit kan sammanträda med Bevilln.Utskit. Då emellertid, såsom jag i början nämnde, motionen hufvudsakligen rörer export-förbud, anser jag henne böra remitteras till Bevilln.Utskit. Härmed ansågs öfverläggningen vara fulländad, hvaruppå H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att Hr Ehrenhoff, som uti den ifrågide motionen föreslagit, »att R. St. måtte besluta export-förbud å silfver, så väl i myntad som omyntad form», samt begärt motionens remitterande till vederbörligt Utsk., under den nu slutade öfverläggningen anhållit om motionens öfverlemnande till BankoUtskit; att åtskilliga ledamöter i denna anhållan instämt, hvaremot flere andra ledamöter yrkat remiss till Bevilln.Utskit, och en ledamot till sammansatt Bevilln.- o. Ekon.Utsk.; samt att slutligen Hr Lefrén yrkat, det R. o. Ad. skulle vägra remiss å motionen; i afseende å hvilket sistnämnde yrkande H. Exc. nu finge, till svar å af Hr Lefrén gjord förfrågan, tillkännagifva, det H. Exc., på grund af ordalydelsen i 49 g 1 mom. R.O., icke ansåg sig kunna vägra att framställa propos. i enlighet med Hr Lefréns yrkande. Härefter anmälde sig och yttrade Hr Lefrén: Då H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, nu förklarat att jag icke yrkat någon olaglighet, är jag nöjd och afstår från mitt förslag. H. Exc. förklarade, att sedan Hr Lefrén nu afstått från sitt förut gjorda yrkande, det endast återstode för R. o. Ad. att afgöra, till hvilket Utsk.