Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nio 423, hvarigenom de öfriga Riks-Stånden blifvit inbjudna, alt förena sig i Bonde-Ståndets, vid föredragningen af Allmänna Besvärsoeh Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 121, i anledning af väckta motioner rörande Seglations-ordningen den 15 Maj 1843, fattade beslut alt, med afslag å hvad Utskottet i nämnde Betänkande hemställt och tillstyrkt, uti underdånig skrifvelse till Kongl. Majit anhålla, det Kongl. Majit behagade i Nåder tillse, om icke utoch in - Prot.-Utdrag den 28 Oktober 1857. 611 klarering kunde få ega rum vid de hamnar, der tillräckligt antal tuil-tjenstemän finnes stationerad!, inliemlades, alt berörde Betänkande redan blifvit af 3 Stånd bifallet; hvadan Ridderskapet och Adeln fann förevarande inbjudning ej föranleda annan åtgärd, än alt läggas till handlingarnc. S. D. Vid föredragning af ett från Högvördiga 1'reste-Ståndet ankommet, den 24 dennes bordlagdt, Protokolls-utdrag N:o 376, innehållande inbjudning till de öfriga Stånden att förena sig uti det af Preste-Ståndet, vid pröfning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 116, i anledning af väckte motioner, angående omarbetning eller ändring af Kongl. Stadgan för rikets Allmänna Elementar-läroverk den 14 Augusti 1856 m. m., fattade beslut, hvarigenom Preste-Ståndet, med ogillande af Utskottets i Usta punkten sid. 22 af nyssnämnda Betänkande, med afseende på ifrågasatt ändring eller omarbetning af den uti ifrågavarande Kortgl.
Det är öfverlemnadt åt Bancofnllm:s godtfinnande att indraga silfver eller icke, och detta är i sin ordning; men jag förslår icke Utsk:s föregående motivering i detta afseende. För alt komma till denna conclusion, resonerar Utsk. så här: ”Utan afseende derå om Bankens säkerhet det fordrar eller mynlningen sådant krafvel-, lärer det silfver, hv.ilket för Bankens räkning blifvit å utrikes ort deponeradt, böra till Banken indragas”. Detta är i min tanke en besynnerlig sats. K.an det vara .all4 H. 26 202 Den 13 November f. m. deles likgiltigt, i fråga om silfrets indragning, om något behof deraf för Banken förefinnes eller ieke? Det ligger ju dessutom en uppenbar motsägelse i detta resonuemeut om silfrets ovillkorliga indragande, och hela vexelåtgärden, sorn just går ut derpå, att det icke alltid behöfver hitföras, utan att man i stället kunde med denna fond operera i vexelväg. Någon af BancoUtsk:s Hrr ledamöter torde kanske upplysa, hind meningen härmed kan vara. Strophen har visserligen icke influtit i sjelfva lagen, men det är dock af vigt, att den motivering, hvarpå denna sig grundar, göres så tydlig, att man icke deraf ledes lill förvillelser vid lagens tillämpning. I samma § står, att det är Bancofnllm., som bestämma cursen och beloppet af de vexlar, som skola inköpas. Jemför man nu detta stadgande med 5 §, sorn säger: att ”för utöfningeu af de med vexelköp och försäljning förenade göromål och bestyr, utse Bancofullm. tre personer, såsom deputerade;” så stannar man uppenbarligen i villrådighet om rätta meningen. Klart tyckes det vara, att bestämmandet af vexlarnes belopp och den curs, efter hvilken de få inlösas, äro_ göromål och bestyr, som tillhöra ulöfningen af vexelköpet. Ar det då meningen att
537 tiondesättningen intet korn levereras, sora icke kunde användas till malt, och icke en tunna råg, som icke dugde till utsäde och bröd. När man sålunda afvittrar jordbrukaren på Kronans jord frän skyldigheten att utgöra bestämde räntor ne, d. ä. arrendet, så kommer man till den cathegori, som Frih. Ridderstolpe rätteligen anmärkt emellan enskilde arrendatorer och egendomsägare. Med samma rätt kan nemi. arrendatorn säga: jag vill betala dålig säd i st. f. god efter säden blifvit skämd. Men kommer den saken till domaren, så ålägger han arrendatorn att betala god säd, om också regn och frost hafva skadat årsväxten, så framt icke arrendeconlractet något derom stadgar. Jag nödgas vidare yttra några ord i anledn. af hvad Hr von Hartmansdorff framställt ronde penningar. Han sade, att man icke vågade använda peningen lill hemmansskalten i Sverige, derföre att Ständerna äro allrådande i Bancostyrelsen, och sålunda kunna försämra myntets värde. Den rätta orsaken är likväl, att Sveriges drätsel och hemmansräntorna ordnades i en tid, då myntet var så sällsynt inom landet, att det icke hade varit möjligt att utgöra några räntor i penningar. Efter hvad här rätteligen blifvit anmärkt, äro räntorne ungefär 50 proc. lägre än hvad de voro på 1680-talet, och likväl vill man nu ytterligare nesätta dem. Jag skulle säga ja till denna nedsättning, om den icke drabbade samhället i sin helhet. Nu yrkar jag, att vi måtte afstå denna punkt, och all hvad den sednare beträffar, som angår vigten, att It o. Ad. icke måtte bestämma, såsom Utsk. föreslår, en medelvigt för hvarje år vid markegångssättningen, utan en gång för alla en vigt af 13 La 10 Sf för råg och 11 \M 10 U för korn. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Protocoll; hållna hos Hö gl of 1 ige Ridderskapet och Adeln, : ; •; : i ' > vid Lagtima Riksdagen i Stockholm) År 1823. * -C:
Till Lands-Statens i Jemtlands och Her. jeädalens Län hafwa Riksens Ständer anslagit cn Summa af 3,355 R d. ärligen, samt likale. des pä förslag, för Norrbottens Län samma summa intill desi detta Läns Stat blifwer af Eders Mast i Näder faststäld, hwilka anslag pä 2:dra Hufwud-titteln bland Ciwile och LandtStaterne fär uppföras. Rik - LZ6 Den 15 October. Riksens Ständer baswa änven bifallit och faststäldt de Pensioner Eder Majit, enligt i Desi Nädiga Proposition meddelad specification, tilldelat Hans Kongl. Höghet Kron - Prinsen Cart Augusts fordna Betjening, till en sammanräknad Summa af 2/483 R d. ,6 sk., och sädant pä det sätt att desie medel pä Allmänna Jndragnings-Staten mäga upptagas. Beträffande widare de medel som ät Institutet af blinde och döfstumme blifwit anstagne, fä Riksens Ständer hos Eder Majit i underdänighet anhälla att Stats Contoiret samt General Tull-Arrende Socictetens Fullmägtige mätte undkä Nädig befallning, att om »verkställigheten af Riksens Ständers ivid sista Riksdag i afseende härä fattade beslut draga försorg; Kommandes denna utgift af den anledning icke pä Stat uppföras, akt Institutets fortfarande, som beror af en enskild person, är underkasiadt altför mycken förändring, för att kunna anses lika med andra pä Stat upptagna inrättningar. Rörande fluteligen de medel Eber Mast önskat mätte kunna bewiljas ät Commerce-Collegio till ätskilliga utgifter, hwilka af ken till Manufncturernes befrämjande anstagne Summa förut blifwit bestridde, hafina Riksens Ständer icke ägt tillfälle att nu göra sig underrättade om beskaffenheten af de af Kongl. Commerce. Collegio uppgifne särskillte behof, till bedömmande af huruwida tillgäng dertill pä annat sätt skulle kunna ernäs.
Stockholms avenuer lill lands och sjöss hafva alltid varit betraktade i förening, och äfven i detta ögonblick är andaget så till vida gemensamt, att det aldrig användes, titan att ihan (äster afseende på så väl säkerheten till lands som säkerheten till -sjöss, emedan man mäste arbeta i ett systeme, som, ehuru det beklagligen icke kan fulländas så fort som önskligt vore, så måste de efterföljande, sorn komma att derpå arbeta, se att deras företrädare tänkt sig saken i dess helhet, så att del, som är gjordt, passar tillsammans med hvad som framdeles kommer att efter hand tilläggas. Således innebär K. M:s nåd. propos. vid sisth riksdag, om anslag till Stockholms avenuer till lands och sjöss, äf - Den 20 Mars f. m. afven Waxholms befästning, oell detta så mycket mera, som af det ordin, anslaget, jost onder samma riksdag, då det extra anslaget begärdes, donjonerne Niis 3 och 4 blefvo påbörjade och till hälften uppförde, ehuru della beklagligen sedan under många år stod, såsom ett spektakel, för främmande anlöpande fartyg, då man frågade: bygger Sverige sina fästningar så långsamt, att den der arma donjonen ej kan blifva färdig på 8 å ro år. R. St:s und. svar, af den ii Jan. 1835, på K. M;s nåd. propos. vid sisth riksdag innehöll, att R. St. ej funnit skäl att för Stockholms avenuer lill lands och sjöss bevilja de 3oo,ooo ridr, som blifvit begärda. Sålunda är denna anmärkn , såsom jag tror, vederbörligen och diplomatiskt besvarad. Gr. Anckarsvärd yttrade vidare, alt han ej ansåg fråga vara om att göra Waxholm lill en sjöfästning af den omfattning, alt den skulle vara beräknad på att uthålla årslånga belägringar, att tvänne våningar casematter ej vore lämpliga, och slutligen alt fästningen, om den starkt befästades, skulle vara svår återtaga, i händelse den föll i fiendens händer.
Denna uppfiyllning inom ett verk med så fåtalig personal, sorn en Skola, mäste likväl blifva alltför mycket beroende af tillfälligheter; men de deraf härledda missförhållanden skulle försvinna oell en större trygghet för framliden beredas läraren, om i allmänhet Ijenslgöringsliden, då den är för nit och skicklighet vitsordad, lades till grund för uppflytluingen, utan afseende på äldre lärares afgång. Den olikhet, som inom den fåtaliga lärare-personalen vid en enda Skola är så stor, jemnar sig inom den talrika mängden af rikets alla lärare, och Staten uppträder här hufvudsakligen såsom medlare mellan de alltför stora ytterligheterna af en oväntad hastig fortkomst och ett stillastående, hvars gräns man icke känner. Läraren kunde på detta sätt med visshet veta, när han hade att påräkna en större löneinkomst; han kunde nied större trygghet ordna sina ekonomiska förhållanden och ega i den säkra utkomsten någon ersättning för löneförmånernas ringa belopp. Hvad beträffar förhållandet til! andra kretsar af emhetsmanna-verksamhet befinner sig läraren, i afseende på del olikartade i ijenstgöringen på olika platser i en alldeles egen ställning, hvilken gör det här omförmälda systemet inom läroverket användbart på ett sätt, som icke inom någon annan förvaltningsgren eger rum. Inom öfriga grenar af förvaltningen äro embetena inom olika grader lill sin ari olika och fordra olika egenskaper, hvilka alltid skola göra bibehållandet af bestämda platser och särskild befordran til! hvar och en af dem erforderlig. Men undervisningens uppgift förblifver, inom samma afdelning af det offentliga uppfostringsverket, sig hufvudsakligen lik; hvarföre lärarnes fortskridande lill högre lön redan nu sker efter ålder, och endast den förändring skulle genom den efter viss Ijenslgöringslid inträdande löneförbättringen inträffa, att fortskridandet finge beräknas efter en gemensam regel för hela riket, i stället, alt det för närvarande eger rum inom hvart läroverk för sig. För öfrigt uppkommer genom en sådan anordning den väsendtlig» fördel, att en lärare kan öfvergå från ett läroverk till ett an - Expeditions-Utskottets Furslag till anderd. Skrifvelse, N:o 222.
Härads Allmänningar af omkring 2i,5oo Tunlands rymd Grufve-Skogar af omkring 5,700 Tunlands rymd Socken Allmänning om 200 Tunlands rymd Hälsobrunnar ... Diverse Personer, som ej höra till viss näring Hemmantal. Styck. U nderhållne Kreatur. St. - B Ständiga Räntor. Afrad. Lagmansoch Häradshöfdinge-Riinta. Efter Nådigste förordnande N. Snoilsky. A. Wridén. A. Nyberg. Stats B i d Kreatur, llän t B e v i Stan d iga G lere c i e Statens Underhall Efter Bevillnings-Förordningen, Tionde och Räntor af Bruk, Bergs-Verk och andra Verk och Inrättningar. Kostnad för Rustning och Rotering. Jordeboks och Hemmantals Ränta. Arrende Medel. Bränvins Brännings Afgift. 2:dra Artikeln, Lagmansoch Häradshöfdinge-Ränta. Germ' ngS' Ören. Summa, Krono-Tionde. Efter NAdigste förordnande N. Snoilsky. A. Widén. A. Nyberg, BEFALLNINGSH AF VANDES UTI Vestmanlands Län TILL I UNDER FÅNIGHET AFGIFNE FEMÅRSBERÄTTELSE, för Åren 1828, 1829, 1830, 1831 och 1832. £ C <$ € B ?i» <D Ti i-H, ecksteihska boktryckeriet. 1834. ■ - ■ §. r. Landets allmänna .(beskaffenhet. )' •Derom Ilar jag uti niia år 1828 afgifne underdåniga Berättelse anfört en beskrifning sora ännu gäller och hvilken det derföre torde tillåtas mig, att ^underdånighet åberopa, utan att här upprepa. Dock är nödigt, att härvid tillägga följande:
Be 3 vl/nin gs-Ut slottets 2 5 R:d. u(gifvas, har Riksdags-Fullmägtigeii Johan Michaelsson likaledes yrkat, att Tariff Lill Chartering af Skuldsedlar under a5 R:d. må uppgöras. XJLskottet, hvars afsigt varit, alL härigenom mildra den minst bemedlade folk-classen, oell för öfrigt tror, att en på rättvisa grundad föreskrift, ej bör upphäfvas af den orsak, alt densamma kan vara underkastad missbruk, saknas således anledning att hemställa den sålunda yrkade ändringen. 8 §. Bevillnings-Utskottets Förslag, i afseende på grunden för Lysnings-Sedlars Charterinsr, har likaledes varit ett föremål för vidlöftiga öfverläggningar inom Ilögv. PresteSlandet, hvarunder rättvisan , nyttan och verkställbarheten deraf blifvit satt i fråga, af Herr Doctor Thyselius, Herr Dom-Prosten Wijkman och Herr Doctor Hedren, af de skäl: dels att Utskottet, då det vill återföra beräknings-grunden från det som är till det som varit,-ej valt en mera redig utväg, än den förra, hvarpå, såsom exempel anföres, Charteri ngs-sättet å Lysnings-Sedlar för den, som under året ärfl en betydlig Egendom, eiler från en ringa Tjenst blifvit befordrad till en förmånlig, eller tvertom, afträclt sin Egendom lill sina Borgenärer, eller tagit afsked från sin Tjenst, äfvensom för intresset i IJandels-Bolag, hvilket naturligtvis gemensamt debiteras, men som derjemte sjelf innehafver Betcirikanden.
M:t i Dess .Nåd. Proposition för delta Regemente föreslagne förhöjning i Stalén med 12,701 R:dr 40 sk.; hvaremot Hederv. BondcStåndet beslutat, att vid 1828 års Statsreglering i denna del må förblifva, endast med den förändring, i afseende på anslaget till hästarnes skoning som vid i8:de Puncten blifvit bestämd. (Sistnämnde Punct, som angår Remontering> Skoning och Medicamenter m. m. för värfvade Cavalleriets och Artilleriets hästar, och i afseende på hvilken Punct BondeStåndet beviljat en tillökning af 622 R:dr 24 sk. för LiJGardet till Häst, är genom 3 Stånds sammanstämmande beslut bifallen). Och som 2 Stånd således äro ense om den af Utskottet tillstyrkte ofvanberörde tillökningssumma; så får Utskottet inbjuda Ridd. och Adeln, alt med desse RiksStånd, nemi. H. PresteStiindet och V. BorgareStåndet, sig förena. Bifaller ej Ridd. och Adeln det, då anser Utskottet omröstning af Förstärkta StatsUtskottet böra ske efter följande gtde Proposition: Den som bifaller, att tillökningen i Slatssmnrnan för LifGardel till Hast förblifver den af Utskottet föreslagne 5,835 R:dr 35 sk. voterar Ja. Den det ej vill, voterar Nej. Betänkanden, N:o 3o4- 511 Vinner Nej; tillökes LifGardets till Häst Statssumma med 12,701 R:dr 4° sk Den A i4:de Puneten af Utskottet föreslagne tillökning af 5,3qo R:dr i Statssumman för K. Svea LifGardet, bifallen af Högv. PresteStändet samt Vällofl. BorgareStåndet men afslagen af Hederv. BondeStandct, som vid blifvit 1823 års Statsreglering, är af Ridd. och Adeln äfven förhöjd till det af K.
Skulle likväl, vid nämnde tids förlopp, ärendena ej vara afgjorda, anmäle Riksens Ständer det hos Konungen, och aske, att Riksdagen måtte fortfara någon viss tid af högst en månad derefter; börande minst Trenne Riks-Stånd hafva sig om denna önskan förenat. Händer sig, att vid den sålunda förlängda tidens utgång, målen ändå icke blifvit afslutade, gånge som i Regerings-Formens 109 § stadgadt är, angående Riksens Ständers åtskiljande och hui-u med Eevillningen skall förhållas. Riksdag mä äfven slutas innan tre månader till auda gått, enär samtliga Stånden sådant begära. Har Konungen låtit Riksdag fortfara utöfver den tid af tillsammans Fyra månader, som sålunda är Riksens Ständer för Konstilutions-Utskotlets Memorial N-.o 16. 11 'ärendenas afgörande förbehållen, må Konungen kunna, om Riksens Ständer det begära eller dertill samtycka, för bestämd tid af högst Sex månader uppskjuta Riksdagens fortsättning; efter hvilken tids förlopp Riksens Ständer sjelfmant skola åter ä Riksdagsorten tillstädesvara. Pä Riksens Ständer ankomme att, med Konungens samtycke, förordna, om Utskott, Ett eller högst Tvänne, skola under uppskofsliden vissa jemväl särskildt bestämda Riksdags-iirenden bereda och utarbeta. Ledamöter i sådant Utskott åge, att för den tid Utskottets göromål fortfara, medan Riksdagen är uppskjuten, njuta underhåll af statsmedlen. Konungen må, när han det nödigt pröfvar, kalla Riksens Ständer alt tidigare, än utsatt varit, den uppskjutne Riksdagen fortsätta. Inträffar, medan Riksdag är uppskjuten, något af de fall, då, enligt bestämd föreskrift i denna Riksdags-ordning, Urtima Riksdag borde hållas, och infaller ej den utsatta dagen för Riksdagens fortsättning före utgången af den tid, som för Urtima Riksdagens öppnande skulle iakttagas, varde Riksens Ständer kallade att viss dag inom nämnde lid åter sammankomma.
Allt della bäfver ingen af Utsk;sledamöterna tagil uti betraktande, ulan blott lösligen föregifvit, att nu gällande författning derigenom mäste omarbetas, och utrymme felas in. in. sorn ej är förhållandet; dä vid de störte sammansatte folkskolorna, 2 ne särskilda rum äro etablerade, få hvardera af de högre och lägre bildningsklasserna, l)å den af RiksStånden 1844 beviljade skyddsoch skoleafgilten, fnrmodeligen icke bör eller får användas lill lättande eller minskande af coinmuiiens lönebidrag lill skolläraren, sä med en tilltagande skal (skrifven folkmängd, och den betydeliga stimma som härigenom kommer folkskolorna lill godo, måne, om ej skolelärarens hustru vill eller kan åtaga sig undervisningshefatlningen för flickebarn, annan person upplåtas, som för en måttlig afgift per är, sig samma åtager. Man räknar ej på de mänga millioner, Staten redan ulgifvit, och kanske än flera decennier får utgifva, för att blifva fredade ifrån än mera ökade samhällsslörare. Men med mycken noggrannhet på en deremot svarande obetydlighet, som ovilkorligt med Gods hjelp, tili en snar framtid, om så väl presterskapet enligt deras beedigade kyrkolag, som skoldirektionerne noga och samvetsgrant fullgöra sine åligganden, så försättes samhället uti ett annorlunda förbättrat skick, än nu förefinnes. Med a nied n. af hvad således är anfördt, så får jag anhålla om å terrén) iss af betänk. N:o 91, med förslag, att dä förmodligen en omarbetning eller förändring af här ofvan antecknade K. nåd. förordning, ej nu kan vinnas, Utsk:n dock med inbjudning till öfrige RiksShn måtte föreslå att hos K. M. i tind. anhålla, om en tillökande redaktions utfärdande, sorn medgåfve och anbefallte skoldirektionerne, att i första rummet af den inflytande skoleskyddsafgiflen, låta inrätta särskild läse-och läroanstalt af qvinna för flickebarn.
Men om det gällde mitt lif, kan jag ej resa mig upp för att gå fram till henne och smeka dem bort. Och när hon gått har jag glömt hennes ord och hennes tårar. Jag har glömt att hon finns till, glömt allt, utom att jag är ensam. Och med feberaktig ifver sätter jag mig ned vid skrifbordet. Jag är trött af att gå fram och åter på golfvet och tala vid mig själf, trött vid att mumla ord, hvilka jag själf besvarar, och som fylla min ensamhet som med legioner af osaliga andar. Det är en hvila att allt mänskligt lif somnat omkring mig, det är en hvila att skrifva ord, som icke skola nås af ett mänskligt öga, endast vara till för att lugna blodets ström i mina ådror och stilla den kramp, som sammandrager mitt hjärta. Från sängkammaren hör jag bladen vändas i den bok, som min hustru läser. Det dröjer länge, innan detta prasslande ljud upphör. Jag förstår, att när hon läser länge, är det icke därför, att boken intresserar henne. Som en strykande hand känner jag hennes tanke glida öfver min nacke och rygg, och jag vet, att i hennes själ kämpar begäret att bryta min tystnad med fruktan att genom frågor skrämma mig bort. Och när rasslandet omsider tystnar, hör jag hennes röst, som ropar mig godnatt. Den är lika mild som vanligt, har icke så mycket som en bismak af gråt eller snyftning, men i dess ton finns en besviken saknad, som sluter sig inom sig själf i tyst grämelse, en saknad, som hon ville ha delat med mig. Jag ville, jag kunde tala, men jag kan ej. Och för att blifva min egen plågsamma själfförebråelse kvitt går jag in och kysser henne på pannan. Sedan sitter jag åter vid mitt skrifbord. Natt efter natt sitter jag där. Det blir stillare och stillare ute på gatan. Oljan sjunker i lampan, till dess att veken ligger i ett tomt rum, och den gamla klockan i salen slår timme efter timme. Jag skrifver och skrifver. Papper efter papper lägger jag oläst ned i den enda låda som eljes alltid är stängd. Och allt hvad jag skrifver handlar bara om detta: I begynnelsen var ingenting öde och tomt. Men nu är det annorlunda.
Maj:ts nådiga bref den 18 Uktober 1844 är stadgadt och många gånger har inträffat, äfven före riks-hufvudbokens afslutande afräkningsvis erhålla större eller mindre del af berörda öfverskotts-medel, allt efter som Kongl. Ränte-kammarens kassa det medgifver. Inskränkt inom omfånget af en reservation, bör jag icke vidlyftigare än nu skett afhandla detta ämne, hemställande allenast, om Herrar Revisorers ifrågavarande förslag må under nuvarande omständigheter till någon åtgärd föranleda, då allt synes häntyda. på ett återvändande till det före år 1858 befintliga geda förhållandet i afseende å Statskontorets inkomster och utgifter.» Och skulle protokolls-utdrag med detta yttrande åtfölja det underdåniga utlåtandet. Ut supra. In fidem. Per Samzelius. Kongl. Skogs-,styrelsens underd.åniga utlåtande öfver Rikets Ständers Revisorers anmärkningar vid ekplanterings-räkenskaperna för år 1858. Stormäktigste, Allernådigste Konung! Uti afgifven berättelse af den 15 sistlidne Oktober, om verkställd granskning af stats-verkets och andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1858, hafva Rikets Ständers Revisorer, hvad ekplanterings-räkenskaperna beträffar, anmärkt, att, oaktadt från 1857 års räkenskaper i 1858 års räkning för Wisingsborgs kungsgård inbalanserats förre Förvaltaren A. G. Wärres skuld till kassan, 807 R:dr 76 öre Runt, samt samma skuld till 1859 utbalanserats, ali balansrelation likväl saknas bland verifikationerna; hvarjemte Revisorerne fästat uppmärksamhet dervid, att, då kassan hos Wärre ägt en sådan fordran, likväl kunnat under årets lopp till honom utbetalas hans enskilda fordringar hos kassan, dels för lön 225 R:dr, dels för andra påföringar 286 R:dr 6 öre, eller sammanlagdt 511 R:dr 6 öre; äfvensom att verifikation öfver befintligheten af den utbalanserade behållningen, 440 R:dr 26 öre, saknades.
Under denna bestämmelse måste jemväl komma tvister om förlag vid andra fabriker, och derför har jag gifvit åt samma § en redaktion som dermed öfverensstämmer, jemte det jag bibehållit hvad som säges om lagfart å bruk och hamrar, derom icke annorstädes finnes något stadgadt, samt upptagit föreskriften beträffande tvister om uppdämmning med den närmare bestämmelse om Stadsrättens behörighet i detta fall, hvilken vid en omarbetning af lagstadgandet icke bör förbises. Hvad 17 § i öfrigt innehåller, kan utan skada försvinna, då 26 § hänvisar sådant till den behandling som vederbör. Efter att sålunda hafva bestämt det forum, der tvister om förlag böra handläggas, har jag funnit mig jemväl böra tillse, i hvad mån de räkenskapsförhållanden, som mellan förlagsgifvare och förlagstagare uppkomma, må kunna genom handelsbok bestyrkas. Sedan jag från förlagstagare uteslutit de flosta af dem, sorn icke kunna hänföras till industri-idkare, skulle det väl kunna stadgas, att. de, på hvilkas rörelse förlagsförfattningen kan ega tillämpning, böra anses skyldige att föra bok och räkning och alltså jemväl upptagas bland dem, som omförmälas i 2 § af Kongl. Förordningen den 4 Maj 1855. Men det torde vara nog att föreskrifva det de hvilka gifva förlag böra underkastas en sådan förbindelse, äfven om de icke i öfrigt drifva rörelse, i hvilket fall deras bok naturligtvis inskränker sig till redovisning för den förlagsaffär, dermed de sig befatta. 1 följd häraf uppkommer för de flesta fall mellan förlagsgifvare och förlagstagare det förhållande, som emellan köpmän eger rum, då de med hvarandra hafva löpande affärer, och, efter min tarine, kunna således i allmänhet de för berörda fall i författningen gifti a föreskrifter utsträckas till förlagsgifvare och förlagstagare.