Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Visserligen förkastade han, såsom lutheran, katholikernas öronbikt, men om en menniska, i vissa fall, som trycka själen vänder sig till en Herrans tjenare, för att af honom begära upplysning, råd eller tröst, så ansåg han det icke illa vara. Katholikerne fordra det såsom en religiös nödvändighet, han förutsatte den renaste fria vilja. Då hustrun nämnde, hvarifrån hon var, var det icke utan att en darrning öfverföll Erik i sin ordning; ty han kunde gissa, att det var samma torp, dit Harald infört den halfdöda Stella och han började ana, att det var någonting som rörde Stella, hvilket fört denna fremmande qvinna till honom. Han bad henne bortlägga all fruktan och utan omsvep sätta sig på en stol och säga sitt ärende. Gumman drog djupt efter andan och började slutligen att tala. Hennes ord voro såsom följer. – Jag vet inte hvar jag skall börja eller sluta, då jag är inför en rättskaffens Guds tjenare på jorden – här betänkte hon sig något, innan hon fortfor – jag var i dag i kyrkan, uti detta kapells kyrka, dit jag väl inte hör, men ändå någon gång varit uti, dels för att det är nästan närmare väg för oss hit, dels för att pastorns predikosätt gått mera till hjertat än moderkyrko-presternes. Och när pastorn i dag afhandlade den räkenskap vi ha att bestå inför vår himmelske konung, så tyckte jag mig vara en förtappad synderska. Men slutet af predikan ingaf mig dock någon tröst och gjorde inom mig det beslut, att inför den menniska, som så kunnat röra mig, uppenbara hvad som sedan flera år legat mig tungt på hjertat. Jag har ändå hittills varit i tvifvel huruvida det var någonting syndigt, det som vi läto förmå oss att göra ... men i dag har jag blifvit förvissad, att så var ... mitt samvete säger mig det nu klarare ... Härvid torkade gumman bort några tårar och fortfor med mera beslutsamhet och styrka än förut: – Det är nu nästa Cæciliadag femton år sedan, då min goda gubbe och jag sutto i vårt torp, helt och hållet i tårar och bedröfvelse. Vår lilla dotter, Johanna, som gick på sitt andra år, hade för några dagar sedan aflidit.
» Det tror jag du blir, o c h äfven att du blir lycklig, ty föräldrars välsignelse bygger barnens bo, » sade doktorinnan. De afbrötos nu i sitt samtal genom att tvänne af prostgårdens tjänare, d e m de väntat på, afhämtade kofferten. Många hälsningar medförde de från Annas hem. Och prosten skulle, såsom det varit bestämdt, själf följande dag återföra A n n a till det ej långt bort belägna h e m m e t på landet. » Om vi nu kunde ha något roligt för oss i afton, » sade den vänliga tanten, då de åter voro ensamma. » Jag undrar just, o m någon opera gifves på den kungliga teatern. » A n n a blef glad åt detta förslag. Man såg efter i dagens tidning, men nej — intet » spektakel » där den aftonen. Doktorinnan fortfor att läsa. » K a n s k e vi skulle tänka på att i stället se » Dera ondes besegrare », s o m gifves på Mindre teatern hos Stjernströms. Jag har så litet följt med min tid i vinter, » sade A n n a småleende. » Det värsta är, att jag skickat Marie till Hö- torget, o c h gamla Lena är så trög o c h ovan numera. » &gt;Jag går så gärna, o m tant bara säger, hvar vi skola sitta, » sade Anna. » » Ja, lilla tant, skulle jag inte hitta? » Därpå tvinade visst icke den goda doktorinnan, men — var det riktigt passande? H o n hade sina små skrupler. A n n a hade hastigt ifört sig sin ljusa sommarkappa o c h den skära, rynkade sidenhatten, tog parasollet o c h penningarna af tanten o c h ilade med lätta steg utför trapporna. A n n a såg henne icke först. » Go ' a, rara fröken, k ö p af en fattig stackare! » A n n a stannade, tog den friska, doftande buketten, s o m framräcktes m o t henne o c h gaf dubbelt mera än som begärdes. » Jag spår hon får se sin käraste redan i dag, » sade hon. Anna log, h o n visste det bättre. Hon fortsatte sin gång m e d snabba steg o c h hade snart hunnit målet för sin vandring.
Hvad slutligen prejudikatet beträffar, tror jag för min del att icke deruti kan ligga någon fara; ty om det äfven för framtiden kan emotses, att anspråk för särskilda hofhållningar kunna väckas, så bör det å andra sidan också betänkas, att dylika anspråk icke framställas annat än då omständigheterna verkligen rättfärdiga dem. Ty obehaget af ett afslag i detta afseende från representationens sida är väl uppenbarligen så stort, att ett sådant afslag icke kommer att ega rum, derest man icke finner skäl och talande omständigheter saknas för den framställda begäran. Då dessutom framtida Ständer bäst kunna bedöma de särskilda förhållanden, som motivera ett bifall eller afslag. synes mig, att man med trygghet kan öfverlemna den frågan åt kommande tider. De olika förslag, som nu omtvistas äro således så beskaffade, att man verkligen, beträffande skälen för det ena eller andra likasom olägenheterna å båda sidorna, tvingas att mot hvarandra väga fördelarne och olägenheterna, samt följa det alternativ, för hvilket öfvervigt af fördelar eger rum, och, enl. min öfvertygelse, ligga alla fördelarne på den ena sidan, då deremot alla olägenheter tillhöra den andra Under sådana omständigheter synes mig valet icke vara svårt, utan får jag tillstyrka, att It. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s förslag i denna. del. Köpen på propos. förnyades. Gr. Pr olie h, David: Jag hade verkligen icke ämnat deltaga i denna discussion; men då jag funnit en stor mängd talare på den s. k. venstra sidan eller den sida, derifrån man kunde vänta att en opposition mot detta Betänk, skulle yppa sig, hafva i detta syftemål upträdt, har jag ansett det vara skäl att åtminstone gifva något svar åt dem, hvilka tro sig ifra för principer och derföre envist fasthållit dem, ehuru de, efter allt hvad jag kunnat finna, icke fattat den enda riktiga principen, utan till följd deraf blifvit inledda i ett haf af satser, hvilka af andra talare, den siste inberäknad, blifvit vederlagde.
Styrkan och snabbheten af denna inre åskådning, lika kännetecknande för det kvinnliga lynnet som för skaldens, ger hennes dikt samma egenskap som Brownings, den egenskap, engelsmännen skatta så högt hos sina skalder, nämligen »suggestiveness», det vill säga att den för tanken och känslan öppnar nya vägar dem läsaren, sedan han ett ögonblick sett dem belysta, sedan på egen hand och med sitt eget ljus får beträda. Den diktning, som äger en dylik idérikedom, blir städse danande för folkanden, äfven om den ej genom formelt mästerskap blir nydanande för den poetiska konsten. Denna egenskap står i närmaste samband med hvad ofvan nämndes, som hufvuddraget i Elisabeth Barrett Brownings stil, det nämligen att hon tänker i bild eller snarare i bildserier. Bilderna äro aldrig för starka, ty känslan är alltid starkare, och äfven när de äro ganska aflägsna från ämnet har fantasien med ett språng närmat bild och tanke. Än mindre äro bilderna mödosamt hopletade eller till sista droppen utpressade. Elisabeth Barrett Brownings som Robert Brownings bildspråk har något af österlandets skaplynne, hvilket särskildt i den hebräiska poesien gör intryck af hafvet, som rytmiskt sänder samma bölja med slag på slag mot samma strand. Denna fantasiens österländska ihärdighet följes äfven af en österländsk innehållsrikedom, hvilken gör att en bild, som omedelbart verkar med naturintryckets omedelbarhet, sedan också kan genomtänkas, hvarvid man finner dess innerliga samband med idéen. För en sådan glödande intensitet blir en önskan en skakande förbannelse eller en flödande välsignelse; en klagan söndersliter alla känslans strängar och längtans eller lyckans uttryck blifva storm, blifva hymn! En sådan fantasi ler icke. En af de finaste tolkar af humorns väsen, Börne, kallar känslighet och hån humorns tilldragande och frånstötande pol, mellan hvilka nollpunkten – kärleken – befinner sig, den där båda blifva till humor. Hos makarna Browning finnas polerna, men icke nollpunkten. Deras världsåskådning kännetecknas af kärleken som grundidé.
Efter desta föregångne åtgärder och sedan samkelige wederbörande inkommit ined Le infordrade utlaranden, har Kongl Mant under den z Occobec förledit ar i Noder bebagat tillförordna den af Rik. fenö Ständer ästade Committöe och till densamma vfwerlemna ej mindre Riksens Ständers underdåniga Skrifwelse, än Collegiemes mgifne Belankanden, hwilka nreddela en allmän öfwersigr af de mål och ärender, som, enligt Regerings-Formen, Jnstructio, ner och andra Författningar, hwatt och^ ett af bein * * kill - 1268 Den 9 Inlii. tillhöra, det sätt och i den ordning desse ärenden derstädes behandlas, -emie uppgifter af hwilka Embetsvch Tjenstemän göromalen bestridas, och de Loner samt öfrige förmaner dem a Stat bestas, m. m.; Hwarförutan Collegierne, sa wäl i afseende pa arbetsmethoden i hwarfe Werk, som antalet och beskaffenheten af bemaldke Embetsoch Tjensteman, jemte deras Lönings-willor, anmärkt och till Kongl. Maj:ts Nadigste pröfning i underdånighet hemställt ätstiliige omständigheter, deruti ändring synes kunna och böra äga rum samt medföra en förmånlig werkan^ Canzlie - Styrelsen har jemte insändande af de utaf Cheferne för Stats-Expcdilionerne samt åtskilligt under bemglte Styrelse lydande Werk och Inrättningar afgifne utlatanden, förmatt sig med dem öfwerensstämma, att Canzli-Styrelsen^ ej känner något annat satt mera bidragande till Ärender, nes skyndsamma gang, än det nu antagna och igenom erfarenheten pröfwadc, ehuru omwäg och tids utdrägt derigenom stall uppkomma, att Canzli-Styrelsen uti atstillige förekommande frågor äaer att sig utlaka gemensamt med Kammaroch CvmmcrceCollegierne samt Stats - Contoiret, och att de mål, som Post-Werket och Convvy-Commissariatet tillhöra/ stola undergå Canzli - Styrelsens pröfning, innan de hoS Kongl. Majit i underdånighet anmälas. — Nagra indragningar af Embeten och Tjen, ster inom Canzliet och derunder hörande Werk anser Canzli-Styrelsen icke wara möjeliga utan stada för göromalens bestridande, utom wid Post, Kammar, Contoiret, der, sedan Finland dlifwit asträdt, arbetet är minstadt genom redogörelsen för PostContoirs, sa att en Kammar,Skrifware, wid framdeles ffeende afgäng, derstädes stall kunna indragas.
Widare talade Herr mundteligen att han ej cmsäge inrättningen af FideiEomrrister wara strida,de mot bcsttlnings-räucls af fast egendom Lika med Herr Xo.bii.b begärde han stuten ligen det Herr Greiwen och Landtmorssaikett töctttö göra proposition till csstag af LagUlskotrrtö Betänkande. Friherre 8,sö! von kkoMoin : uppläste till Prorocoilct följande: Bland de större olyckor, som kunna drabba ett Land, räknas med srål täta förändring >r l Lagariie, ägande rällen fa wä! fom perfvniiga säkerheten, de twcnne förnämsta pelarne ! ert fritt samhälle, rubbas dertgenom, hell och häUrt. Lika fä säkert Let är, att öswcnvgelsen, det l)wad man Lagligen fölwä'ftv.?r star till egen fr» disposition, Utan att nägon magt kari upphäfrra sig kill förmyndare derönrer, eiler efter behag söreffriswa, huru man skall ana-ända det man med egen stik och möda förwärswat, länder till befordran af moustne, och följaktligen ni! sä wä! enskilt som allmänt walz lika sä säkert qwäjwer motsasten gil äyäga ril! Landets förbättring, ty man ftuklar 6'k e-t enda peiinedrag kan förändra afsigten med olli beg öc-ande. En sädan ssadeiig werkau kan upp» hästvadet as FldciComm'sters inrätta,de hasma; te ffä! tom anföras kil! beims om skadelighcten of denna inrättning äro bygde dels pä origtiga supposikioner de'S pä moraliska och politiska detrokie!» ser, som ^3 oförmärkt leda derhän, att man stute» Iigkl, kommer till ett Spartanijkt systemr der ingen ägande räli ggfs utan allt w),r jämmerlamr. Bland
Genom vissa i Nåder utsedda Comiterade, hade Kongl. Majit låtit utarbeta ett Förslag till en ny och förbättrad Evangeliibok, hvilket, genom trycket allmänheten meddeladt, vid sistlidne Riksdag blifvit granskadt; men, med afseende å dervid yppade skiljaktiga meningar, samt för att låta allmänna tänkesättet i ett ämne af sådan Kongl. Maj.ts Nådiga Berätt. N.-o 1. i3 vigt närmare stadga sig, liar Kongl. Majit funnit för gödt besluta, att den gamla Evangelii-boken må tills vidare fortfara att i Församlingarne nyttjas. Den nya öfvei\sättningen af den Heliga Skrift fortsattes af den Comité, som dertill erhållit Nådigt uppdrag; Bibeloch Evangeliska Sällskaperne fortfara att, under Kongl. Maj:ts beskydd, med utmärkt nit och framgång sprida Biblar och nyttiga Skrifter i Christendom och sedelära. Medelst Nådigt Circulaire-bref af den 4 Februarii 1824, har Kongl. Majit, bland annat, i Nåder förordnat, att vederbörande Consistoriel’, med skyldighet att iakttaga alla tillfällen till Christendoms-kunskapens och sedlighetens befrämjande, ega noga tillse, det samtlige Presterskapet ordentligen uppfyller sina skyldigheter, samt inom hvarje Stift förhållandet i denna del, jerhte öfriga lill Läro-embetet hörande föremål, hos Kongl. Majit i underdånighet anmäla; och har Kongl. Majit äfven, i följd häraf, tid efter annan från Piikets Consistorier inherntat utlåtanden, sorn ådagalägga Religionsoch Pastoral-vårdens goda tillstånd och förkofran, samt Presterskapets i allmänhet upplysta och värdiga förhållande. Flera hos Kongl. Majit i underdånighet anmäldta Förslag till Pastoraters klyfning ,4 Kongl. Majds Nådiga Bendt.
Mörner åberopade skäl, så väl yrka afslag, som att återremittera Bet:det. Gr. Mörner: Den siste värde talarens yttrande har verkligen förvånat mig, och får jag förklara den värde Frih:n, att han i hög grad missförstått mitt yttrande, om han tror sig behöfva taga Svenska domarekåren i försvar mot mig, lika litet som jag tror sådant behöfvas emot dem, som yttrat sig i samma syftning med mig. Det är för mig alldeles obegripligt, att man kan heldre önska införandet af en sådan inrättning, som kan lemna rum för misstankar om embetsmäns oegennytta och redlighet, än bibehållandet af en sådan ordning, hvarigenom det är förebygdt, att en sådan misstanka någonsin kan komma att uppstå. Jag har visserligen ej beskyllt domrarne för underslef, utan endast sagt, att ”tillfälle’-’ dertill skulle kunna yppas, om den föreslagna förändringen vunne framgång. Det är således på grund deraf, att icke ens någon möjlighet till försnillning må kunna uppstå, som jag röstar mot Utsk:ts förslag. Hvad beträffar Hr von Köchs anmärkning, att åtskilliga af de för den enskilte mest vigtiga dokumenter nu skrifvas på papper, som ej är stämpladt, ber jag få fästa uppmärksamheten på att dessa handlingar utfärdas från sådane embetsverk, der papperet bekostas på statens räkning och man således har anledning antaga, att endast sådant, som är af fullgod beskaffenhet, anskaffas; men för att visa, att, äfven till dessa vigtiga expeditioner, papper af ganska dålig beskaffenhet understundom kommit att användas, vill jag stå Hr von Koch tillhanda med förevisandet af en handling, just från justitie-revisionen, hvilken, ehuru ingalunda gammal, dock redan är så trasig, att jag, 1) e 11 '25 M aj. 459 för att säkrare bevara innehållet af densamma, funnit mig föranlåten att deraf taga afskrift. Af en annan talares yttrande har jag inhemtat att meningen med den åsyftade förändringen lärer vara att bereda tillfälle att i framtiden kunna utsträcka stämpelpapperets användande till åtskilliga handlingar, som nu äro derifrån fria, och således göra denna beskattningskälla mera gifvande.
Men ehuruväl Utskottet, vid sådant förhållande, instämmer i det af Kongl. Maj:t i nåder framställde förslag angående detta årliga bidrags ingående tilL en från civilstatens pensioneiing af borgmästareoch kommissionslandtmätare samt deras enkor och barn, anser Utskottet emedlertid meranämnde statsbidrag icke skäligen bora utgå förr än från den lid, då, efter det erforderligt antal af nämnde tjenstemän sig till deltagande i den serskilda pensions-i mätt ningen anmält, samt delegarnes årliga afgifter» pensions-beloppen och öfriga reglementariska föreskrifter för samma inrättning blifvit af Kongl. Maj:L i nåder fastställde, säkerhet eller åtminstone sannolikhet är för handen, att ifrågavarande pension s-anstalt må kunna, utan behof af vidare understöd utaf allmänna medel, framgent ega bestånd. I öfverensstämmelse härmed får Utskottet alltså hemställ la, att, såsom bidrag till en serskild fond för pensioneiing af borgmästare i rikets städer, utom Stockholm, samt kommissions-landlmälare, jemte deras enkor och barn, Rikets Ständer måtte å riksgälds-kontoret anvisa ett belopp af 8,800 rrdr, alt till direktionen öfver civil-statens pensionsinrättning årligen utbetalas, emot skyldighet för direktionen att af de å nämnda anslag, hvilka. genom dess försorg böra förräntas, inflytande räntemedel, jemte de från delegarne i denna serskilda fond ingående afgifter, ombesörja ifrågavarande pensionering, på sätt och efter de grunder, sorn i sådant afseende varda af Kongl. Majrt' i nåder bestämda; dock att utbetalningen a£ ofvan berörda årliga anslag icke beräknas och vidtager förr än från och med det år, hvarunder meranämnda serskilda pensions-im ältning af Kongl. Majrt förklaras vara. i det skick, att densamma anses kunna, utan behof af vidare statsanslag, än det nu föreslagna, uppfylla de med inrättningen afsedda ändamål.. Stockholm den 28 April 1848- « Slals-Utakotteli Utlåtande, N:o 154. Ank. till Exp.-Utsk. d. 29 April, kl. 2 e. m.
Juli! eller dagen dä Eders Kongl. Majus nödiga proposition om Stats-Wcrket ankom och upplästes, och denna uti Regerings - Formens 109 § för Riksdagens fortfarande föreskrift!» tid icke möjligen medgifwit utredandet och pröfningen af Statsoch Riksgälds. Wcrkens tillständ, fbrwaltning och behof, e) eller afgbrandct af de öfriga angelägna och mäng. faldiga ämnen, som ännu fordra Riksens Ständers o« afbrutna öfwerläggningar, fä hos Eder Kongl, M'j:k Den io Vctober, Riksens Ständer i underdSnighet anhålla, akt pä bet sätt olivan berdrde § tilläten, Eder Kongl, Maj:t täck« teS förlänga Riksdagen med cn Mänad utbswer den ir instundande Oct, eller till den ri derpä följande Rov, Riksens Ständer framhärda ett, I anledning af den sist upplästa unherdänkgs skrifwelscn tillkännagaf Herr Grefiven och Landt,Mar« fkalken, att han jemte Takciiiännen hos Kongl. Majtt redan muntckigcn andragit Riksens Ständers undcrdäniga önskan oni Riksdagens prolongation till ben 11 näftk. Nov., och att Kongl. Majit honom autoriserak att nämna, att ehuru Riksens Ständers Expedition derom icke ännu hunnit bfiverlcmnaS, »ville Hans Maj:t till denna Riksens Ständers önskan lemna sitt nödiga bifall, Uppläster följande ConsiitutionS - Utskottets uts kätande öfwer de» wid Riksdags - Ordningen, ifrär» Glandel, remitterade anmärkningar, Wördsamt Memorial. Till Riksens Högloflig!
Jag hyser sålunda intet tvifvel derom, att, derest Rikets Ständer täcktes anvisa Adelar af den för delta arbete erforderliga summa alt utgå såsom anslag ulan återbetalningsskyldighet, den återstående tredjedelen, ehuru uppgående till det betydliga beloppet af omkring 440,000 R:dr, skulle kunna genom aktieteckning erhållas. Jag torde icke helier sakna skäl till dea förhoppning, att Rikets Ständer skola beviljade erforderliga medlen, då jag vet, att Stats-Utskoltet vid 1856— 1858 års riksdag, i anledning af då väckt (råga om anslag för båtledens utsträckning frän sjön Asunden genom sjöarne Erlangen, Juttern och Krön till Wimmerby-trakten, gifvit förslaget sitt varma förord och hos kommande Ständer rekommenderat detsamma till erhållande af nödigt understöd vid utförandet. I Stats-Utskottets den 10 November 1857 afgifna betänkande N:o 158, pag. 46, förekommer nemligen följande yttrande: ”Med begagnande af de flera nära hvarandra liggande och nästan sammanhängande samt hufvudsakligen i samma rigtning sig sträckande sjöar, hvilka söder om ”den midt i Östergötland belägna sjön Roxen genomskära denna provins och en del ”af norra Småland, synes visserligen en både naturlig och ändamålsenlig kommunikationsled genom och mellan nyssnämnda landsorter böra åstadkommas, och Stats”Utskottet tror sig kunna antaga, alt denna kommunikationsled inom en föga aflägsen framtid skal! vara både öppnad och allmänt begagnad för transporterandet af ”samma orters naturprodukter. Utskottet tager alltså för gifvet, att Rikets Ständer, ”sorn under sednasté riksdag beviljade ett ingalunda obetydligt bidrag af allmänna ”medel för att, jemte den sedermera påbörjade sänkningen af några bland ofvan ”uppräknade sjöar, bereda en båtled mellan dem, framdeles icke skola vägra att ”med ytterligare statsbidrag understödja samma kommunikations utsträckning till ”dess nu uppgifna ändpunkter.”
Majit gjorda om utvidgande af skolorna i Landskrona och Christinehamn från 3- till 5-klassiga, af läroverken i Norrtelje och från 2- till 3-klassiga samt Beträffande de 2:ne förstnämnda läroverken förekommer, att de i afseende Anslag till å lärjungarnas antal, som under innevarande läsetermin utgör vid Landskrona af läroverken skola 97 och vid Christinehamns 76, äro betydligt öfverlägsna öfriga läroverk i Landskrona med samma antal lärare, med undantag endast af skolan i Lidköping, hvilken nehamn. stad likväl icke är belägen på mera än 2 mils afstånd från Skara, der fullständigt elementar-läroverk finnes. Undervisningen vid Landskrona och Christinehamns skolor har äfven i sjelfva verket redan för mer än ett år tillbaka erhållit samma omfång som för de 5-klassiga läroverken är föreskrifvet, i det Landskrona stad aflönat 2:ne och Christinehamns 1 extra lärare, hvarförutom, i anseende till lärjungarnas betydliga antal vid Landskrona läroverk, arfvode af statsmedel åt en extra lärare derstädes varit under flera terminer efter hvarandra i nåder beviljadt. Då emellertid städernas åtagande i nämnde hänseende endast omfattat ett år i sender, så är skolornas bestånd i deras nuvarande utvidgade form alldeles obetryggadt, hvilket på deras verksamhet måste utöfva ett i flera hänseenden menligt inflytande. Med anledning häraf och då behofvet af den ifrågaställa utvidgningen synes vara fullt ådagalagdt, samt omförmälda städer ej skäligen torde böra mera än andra betungas med kostnaden för aflönande af o ° extra" lärare,] hvilket ändock icke för läroverket medför samma fördel, som om undervisningen'! bestrides af ordinarie lärare, hemställer jag att Eders Kongl. Majit, med bifall till de gjorda ansökningarna, måtte hos Kikets Ständer föreslå en tillökning iijfanslagen för meranämnde läroverk med 3,500 Kdr för hvartdera, nemligen till förhöjning i rektorslönen 500 Kdr samt till lön åt tre kolleger 3,000 Kdr. Under sistlidet år anmäldes hos Eders Kongl. Majit, genom
Maji II. m. 115. — för KrigsRevisionens Tjenstemän, Jan. I. 4a5, 656. Jan. II. 1 g, 435. Mars I. Febr. 285, 4otExp. Mars I. g, i34, 142, 147- Konungens Svar, April II. io5. —- för LärareStaten vid Kongl. KrigsAcademien på Carlberg, Jan. II. 176. Exp. Maji II. 14, 115. Konungens Svai% Junii II. 566. — för åtskillige ScholeLärare i Riket, Febr. 437. Junii I. 661. 9 130 Löneförbättring, för Riddarhusets Embets» och Tjenstemän, Mars II. 45i• April I. 187. Maji I. 162, 248. — för Wärmlands FältJägareRegemente, Maji I. 160,232,277. Konungens Svar, Junii II. 567. — för Gottlands NationalBeväring, Maji I. Konungens Svar, Junii II. 568. — för tjenstgörande Embetsoch Tjenstemän samt Vaktbetjente vid RiksgäldsKontoret, Junii I. 3, 116; se vidare Embetsoch Tjenstemän, Lösen, om bestämmande deraf för Skattehemman emellan arfvingar, dertill; se Hemmansklyfning. Lösören, huru förfaras skall vid försäljning af i mät lagné, Jan. II. i42> 42^» 4^4* se vidare Utmätning. Löwen, Friherre Axel, yttrande, Dec. 76. Löwenhjelm, Grefve Gustaf, yttranden, Dec. 93, 108, 109. Löfvenskjöld, Friherre Salomon, yttranden, Dec. 76. Jan. I. 35y. Maji I. 44- Junii I. 336. ConstitutionsUtskottets Memorial, angående, Jan. II. 44-8.