Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Finansministern tillät sig slutligen beklaga, att ⅓:del eller 100,000 riksdaler specie af Riksens Ständers åt kronprinsen erbudna faddergåfva blifvit efterskänkta, emedan här eljest en tillgång funnits, som kunnat förskottsvis och mot framdeles ersättning användas; men Gustaf föll härvid lifligt i talet, att han aldrig ångrade en eftergift, som kommit hans minst bemedlade undersåter till godo, och att i alla fall majestätets värdighet nödvändigt skulle nedsättas i folkets begrepp, om konungahusets underhåll slukade alltför betydligt af statsinkomsterna. Föga belåten med upplösningen af denna rådplägning, affärdade konungen sin finansminister. Känslan af betrycket och den mulna sinnesstämningen stegrades i förhållande till svårigheterna att afhjelpa det förra. Ännu var likväl icke bekymrens mått rågadt. Svensken Sergels i Rom vunna stora konstnärsrykte hade nått konungens öron, och Gustaf var för mycket Svensk, för mycket hängifven konsten, för mycket känslig för äran i alla riktningar af dess uppenbarelser, att kunna smälta, det utländningen förblef i besittning af denna klenod. Men för att locka en namnkunnig skicklighet från konstens och njutningarnas hemland till en fjellbygd, dittills fattig på begge, och ännu mer: för att värdigt – en Gustaf värdigt – fästa honom här, behöfdes större tillgångar, än konungen då ägde i sitt våld. På köpet anmälte nu morianen (som blifvit ledamot af både Frimurarnes, Timmermännens och hertigens enskilta Helenæ ordens brödraskap), att prins Carls hemliga sammankomster togo en mer och mer politisk och mot konungen personligen fiendtlig riktning. Badin upplyste tillika, att mamsell Slottsberg begärt en hop nipper, till hvilkas anskaffande hertigen för närvarande saknade både medel och kredit; men att han skämdes besöka henne, innan han uppfyllt denna hennes önskan. Under andra omständigheter hade detta sednare meddelande varit konungen rätt kärkommet: nu ökade det endast hans ledsnad öfver sin egen penningeförlägenhet. Baron Munck frågade en dag sin höge beskyddare hvad som förorsakade hans bekymmer. Konungen ansåg ej mödan värdt, att längre dölja det för gunstlingen.
När tåget kom inemot byn, der vägen tog utaf åt Viken, frågade Lotta ödmjukt om hon fick gå hem nu, efter hon ingen mera nytta kunde göra. (Lotta ville gerna slippa ett förnyadt möte med nämndemansmor.) Alla skrattade och hånade Lotta, när hon talade om att «göra nytta». – Du! göra någon nytta! – sade byamannen, som gifvit örfilen. – Nej, det kunde väl aldrig någon tro på, och fasligt enfaldiga va’ vi, som nånsin gaf oss åstad på dina ord. Men si, kunde man få vittnen på Olle, så vore andå allti’ nå’t vunnet, och rättvisa’ fick ha’ sin gång, som ho’ bör. Lotta ansåg detta som en tillåtelse och gick utan allt afsked sina färde, och var snart i Viken, flat och nedslagen. Elin kom genast emot henne och sade ett uttrycksfullt och spörjande: «Nå! Lotta? – Ja, de va’ intet värdt me’et – svarade Lotta och såg förlägen ned. – Fanns der alls ingenting? – ropade Elin ängslig, ty hon hade ändå haft hopp qvar i sista stund, att Bankesan ej skulle vågat hemta det stulna, när man så haft ögonen på henne. Och Elins oskyldiga tårar runno stridt utför kinderne, men Lotta stod nu med torra ögon. Hon kände sig så lycklig att åter vara i Viken, bland de första menniskor, som någonsin varit goda och vänliga mot henne och ansett henne som en menniska, och hon var så vand att blott lefva för stunden, vara glad, ledsen, rädd, allt efter den, och hon anade nu ej hvilken pers hon skulle stå inför Lena, när denna fick veta utgången af hennes «dumma rännande i otid», såsom Lena kallade det. Då grät Lotta åter en vers, helst när Lena sade: «Gör Lotta den allra ringaste odygd eller väcker minsta misstroende, minsta missnöje, så köres hon genast bort från Viken, utan all möjlig barmhertighet»; ty Lotta visste nogsamt, att Lena var den, som kunde hålla ord med en hotelse, om ej med annat.
Hvarföre gå då icke dessa ledamöter sjelfva in till Constit.Utsk. ined förslag till grundlagsförändring i den syftning, som öfverensstämmer med deras önskan? Men det förhåller sig, som Frih. Boye redan upplyst, att Regeringen redan cn gång sökt göra slut på dessa lormstrider genom en K. propos., sorn af alla 4 Stånden alslogs. En talare har sagt, att det tillhör Hr Gr. o. Landtm, ensamt att decidera denna fråga. Men 55 § Riksd.Ordn. är härutinnan tydlig, att Landtm, ej kan vägra propos., utom då den står i strid med grundlagens ordalydelse, hvarjemte den § bör uppgifvas, på hvilken Landtnäs vägrande stödjer sig; och jag är förvissad, att Hr Gr. o. Landtm, ej lärer kunna uppgifva någon §, på hvars ordalydelse en vägrad propos. i detta fall skulle kunna stödjas. För öfrigt är det anmärkningsvärd!, att så snart någon otydlighet i grundlagen förekommer, är det alltid Svenska folkets rättigheter, som få sitta emellan. Billigheten fordrar likväl, att äfven om någon otydlighet, såsom man föregifver, bär skulle finnas, den icke tydes emot R. St.; ty med denna tydning fordras det blott, att Konungens rådgifvare få tillfälle att genomdrifva Talmännens utnämnande i sitt interesse och en knapp majoritet i Constit.Utsk. för att all granskningsrätt af rådgifvarnes åtgärder skulle blilva R. St. be - Den 3o Juni f. m. lagen. Frih. Cederström har sagt, att i anmarkn:sfrågor enskilda mål icke ens få nämnas, och det är sannt, att grundlagen bestämmer i hvilka ordalag en anmärkn:sanledning får framställas; men sedan denna blifvit remitterad till Constit.Utsk, för att utarbetas, och åter inkommer i utredt skick, lärer det ej kunna anses orätt, att R. St. till öfverläggning företaga det speciella mål, hvarom remissen handlar.
Eller ensamheten.” Men parallellt med det intensiva menniskostudiet växer antalet notiser kring det egna jaget, för att så småningom, under de sista åren, helt dominera. Realisten vänder dissekerkniven mot sina egna inälvor. Att taga del av Victoria Benedictssons självbekännelser är en starkt gripande upplevelse. Och Stora boken blir ett surrogat för den vän och förtrogne som Victoria Benedictsson ända sedan sin ungdom sökt och som hon bara tidvis fann i t. ex. Axel Lundegård, Ellen Key och Georg Brandes. Gamla bok, jag håller ändå bra mycket af dig! För mig – som icke kan tala – är det en lättnad att få skrifva. Och till ingen annan än dig kan jag skrifva om sådant som jag blygs öfver; sådant som jag ville rifva ut ur mitt eget sinne, om jag kunde. Men jag kan icke. – På sin höjd skjuta det åt sidan. Enda medlet är att analysera. Dagboken blir säkerhetsventilen som lättar det alltför höga inre trycket. Under en av sina Köpenhamnsvistelser skriver hon: Jag vet icke hvad jag gjorde; jag gick på golfvet som ett sjukt djur... Det enda som brukar lindra är att genast få nedskrifva intrycket. Jag gick till kofferten och tog fram dessa blad för att försöka. Och det är liksom drägligare nu. En annan gång står det: ”Du är ju mitt andra jag, nästan en menniska. God natt. tack.” Stora boken blir en kravlös vän, som tigande tar emot de mest skiftande förtroenden. Den glider samman med vad Victoria Benedictsson kallar sitt alter ego och i konsekvens med detta får den ibland ett annat namn, pseudonymen Ernst Ahlgren. ”Ernst, min gubbe, du och jag måste lefva några år ännu. Det finns så mycket arbete för oss,” skriver hon hösten 1886. Och på samma sida: ”Ack om du hade en hand – gamla bok! – en sval hand att lägga öfver mina ögon, som icke får gråta.” Denna materialsamling, studiebok och bekännelseskrift, vad är det då som ger den dess enastående värde och som gör att den ännu nästan hundra år efter sin tillkomst erbjuder en så fängslande läsning?
Man vet, att denna olikhet i ursprung föranledt förkastande af biller af stor vigt, som genomgått representanternes hus och varit understödde af ganska stor popularite' för dagen. Hvad de mindre bristerne beträffar, såsom voteringssättet, 104 Den 38 Augusti. Utsk-.s sammansättningar och många andra dylika, vid hvilka man fästat sig, skulle jag tro, att de flesta af de anmärkmr, som blifvit gjorde, skulle kunna utredas. Jag vill likväl icke trötta Ståndet för mycket, emedan, om förslaget skulle bli antaget, hvilket jag likväl vet att det icke blir, så kunde dessa detaljer efteråt lätt nog afhjelpas. De tillhöra icke hvad man i andra länder räknar till grundlagar, utan hvad som tillhörer de särskilda reglementena, vanligtvis särskilda för hvardera huset, och i denna omständighet igenfinnes den besynnerlighet, sorn en värd ledamot trott sig finna vid genomräknandet af bladen i den Fransyska chartan. Om han ej blott räknat, utan äfven genomläst dem, skulle han hafva funnit, att denna charta saknar en mängd föreskrifter, som hos oss tillhöra grundlagen; men dessa föreskrifter äro i Frankrike derföre icke bortglömde, de finnas på ett annat ställe. Om jag förutsätter att förslaget antogs, sä tviflar jag icke, alt livad som räknas till reglemenlariska stadganden skulle sedermera, lika lätt som förut, kunna rättas, och tror det så mycket hellre, som jag sett, alt många sådana frågor under våra nuvar. tunga former blifvit sedan iS09 förändrade. Innan jag slutar Härvid uppkom buller, som antydde otålighet, och sedan H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, med klubban äskat tystnad fortsatte talaren: Jag ber om nrsägt, men Hrr:ne hafva afhört så många, som yttrat sig emot förslaget, att man äfven torde böra hafva tålamod med mig, som talar för detsamma, och tror jag mig icke hafva öfverskridit granlagenhelcns gränsor, genom den frihet jag tagit mig att äfven framställa min mening. Jag sammanfattar i korthet hvad jag haft äran yttra.
Alla de mångfalldiga combinationer af ideer och förslag, sorn kunna framställas, om minskning eller förökning af sedeltnassan, om modilicationer af papperseller speciemynt,under flere benämningar; om papperets förvandling i silfver eller vexlar och tvertom; om allmänna eller enskilta kreditens användande, om utlåningar af eller till Staten; om Riksgäldseller Stals-obligationers utgifvande, deras vilkor och olika be, skaffenhet m. m., kunna väl befordra en större ordning i penningeverkets allmänna förvaltning, öka rörelsens hastighet, minska misstroendet genom förbättring i formerna och lifva hoppet om ett lyckligare tillstånd i framtiden, men lära dock ej kunna direkt frambringa en ny redbar förmögenhet och säkert fortfarande kredit. Dessa förmoner 616 Besv. och Ekon. Ut sk. Betänk anderia lunna, efter alla tiders och Nationers erfarenhet, efter alla upplysta Statshushållares öfvertygelse, endast vinnas genom bibehållande och årligt ökande af reela produkter, och dessa produkters befordrade omlopp och afsättning genom en fri handel, — Då det nu är ostridigt, att sådana frågor, som den närvarande och andra dylika, hvilka egentligen tillhöra Ekonomiutskottets pröfning, omfatta möjligheten att för Riket bereda, öka samt på det förmonligaste sätt använda en årlig produktion af flera millioners värde, vågar jag påstå, att på detta Utskotts , öfverläggningar och visa beslut, lika mycket sorn på de egentligen så kallade financiella Utskottens, beror i denna stund framtida ödet af Sveriges allmänna hushållning, äfvensom af Rikets deraf beroende pennin gestälimng och myntförhållande. Jag vågar dernäst inför detta Utskott förklara att, till följe af dessa ostridiga sanningar, iag anser mig, ej mindre än hvarje Utskottets ledamot, ställd till ansvar för Nationen och efterverlden,. om jag lättsinnigt behandlar ett mål af denna vigt, örn jag försummar något enda skäl, något enda tillfälle till försvar för bibehållandet eller förökandet af de produkter, fäderneslandets jord och dess invånares arbetsflit kunna frambringa, än mer, om jag fattar beslut stridande deremot.
» skrattade doktorn o c h h o p p a d e själf sist ned i båten, » jag tänker, att du vid det här laget har upptäckt, att vi trifvas så innerligen godt tillsammans, att det käns s o m ett h ä m m a n d e band, när någon utomstående k o m m e r in i vår lilla sfär. Det är g o d t att vara i ett h o m o g e n t sällskap, d u — Jag för m i n del träffar alla d e andra beskedliga, snälla människorna för hvarenda dag, så j a g längtar inte så ohyggligt efter d e m. M e n ser ni, fröken Aina, ni får n o g litet ledsamt m e d oss, gamla människor, » här n ö p han sin hustru i hakan — » det är inte s o m i fjol, det, när vi hade löjtnant Sköldberg till ständig skugga, eller hur, — har ni g l ö m t hans suckande hjärta? » o » Usoh, d o k t o r, hur kan hi tro, att j a g längtar efter h o n o m? Han, s o m tröttade ut mig så grundligt m e d sina fadda artigheter o c h sina vridna mustascher — » &gt;Du hör, Stange, det är inte värdt, att du vrider dina mustascher, det slår inte an på fröken Bei jer, &gt; retades doktorn, s o m nu var i sitt mest uppsluppna lynne. » För öfrigt skall jag tala o m Nils Stange såg road ut o c h betraktade m e d ett nytt intresse det fina, nedböjda hufvudet. Jaså — var h o n så svår att tillfredsställa —? H a n log skälmskt. Så mycket trodde han sig d o c k känna henne, att ej var det på d e yttre skönhetslmierna hon fäste mesta vikten. N e j, då var det allt något annat h o n fordrade. — Det lade sig ett varmt uttryck öfver ansiktet, i det han fattade det glas, doktorinnan b j ö d h o n o m, o c b sade trohjärtadt, enkelt som han själf: » Skål, fröken Aina, det gläder mig, att ni har stora fordringar på skönhet, — det är den vi alla söka efter.
Till en förklarad höjd, dit inga skuggor sträckas, Mitt öga lyfter sig från hennes låga klot; Och från den ödslighet, som öfverallt förfärar, Ur en oändlig rymd, bebodd af Stjernors härar, Tar nya ljus emot. Nu vidtager en beskrifning på Stjernorna, deras Constellationer, Vintergatan och Norrskenet; öfverallt lika värdig sina höga och lysande föremål. Det långa och lärda uppräknandet af stjernbilderna hade måhända kunnat vara borta; men äfven denna presentation är målande, och lifvas genom den sinnrikhet, hvarmed de tecknas och framställas i en rörligt sammanflätad förbindelse af handlingar. Religiösa betraktelser, till hvilka den poetiska höjer sig, förklara, med en sublim ode-lyftning af renaste andakt, den inre betydelsen af detta stjernmåleri. Det öfvergår derefter till ett Månskens-styeke, som har till innehåll de vid nattetid motsvarigt ur Naturens och Menniskans bröst framgående ljufheter och fasor, hvilka samfäldt belysas af månens ögonkast. Norrskenet fladdrar bort; Snart för ett stilla ljus dess lätta sken försvinner; Liksom ur skogens vård, i höjden Månen hinner, Bland genomlysta moln, som öppnas kring hans klot. I rymden, der hans makt en härmad dagning målar, Ett fält af mörk sapphir, betäckt af nya strålar, Hans intåg tar emot. Än med det lånta ljus hans rundnings fyllnad tänder, Han under trädens skjul en mattad klarhet sänder, Som villas i sitt lopp och mellan löfvet dör; Än skenen mera fritt, der skuggor dem ej bryta, Som en försilfrad duk på vattnens speglar flyta, Dem ingen ilning rör. Men fåfängt vid hans bloss min åsyn kusten följer: Dess längd mig undanflyr och sig i skymning döljer Mot moln, som hvila sig på strandens hvita berg. I utsigt, längd och rum, der allt om visshet felar, Det hela röjes blott, men blandar sina delar I svag och lika färg. Kring sjöar, haf och berg, och fält och hedars öcken, Bland ljus och skuggors strid, och bleka dimmors töcken, Allt höjes rysligt stort, med obekanta drag;
I afseende å det förslag lill ändring i representation, som nu åter, med förändringar, till oss inkommit, har man medgifvit, alt här omröstades om sådana andra förslag i samma ämne, hvilka lill den grad oell så diametralt voro motsatta emot Utsk:s, alt de enligt grundlagens föreskrifter omöjligt hade kunnat någonsin inom RiksSt:n väckas, eller någonsin bort blifva föremål för RiksStms öfverläggningar. Då nu likväl denna väg en gång blifvit inslagen, så tillstår jag, att jag cj eller skulle veta att föreslå r nä gon bättre utväg för dagen, än att återremittera förslaget. Åtminstone vill jag icke emotsätla mig denna återremiss. Ett lagligt behandlingssätt är numera i min tanka knappast möjligt. Vi hafva här till omröstning upptagit ett förslag, förordadl af en ibland Ståndets nu frånvarande medlemmar och innehållet uti en ifrån landsorten ankommen opinions-yttring. Delta förslag var en fullkomlig motsats emot Const.Utsk:s, och har af detsamma knappast någonsin blifvit pröfvadt, mindre godkändt. Det kunde pä intet sätt inom RiksSt:n väckas, men hlef likväl föremål för vår öfverläggning och omröstning. När man en gång så förfarit, känner icke jag något egenteligen lagligt sätt för ärendets vidare behandling; men, som sagdt, en återremiss vill jag för min del icke motsätta mig. 10 II. 5G 442 Den 2 Maj. Or Mannerskantz, Carl Axel: Sedan nu så väl Frill. Palmstjerna som Hr von Hartmansdorff förklarat, att de icke vilja motsätta sig en återremiss af ifrågavar. betänk., så tyckes det visserligen föga behöfva» all vidare om saken orda, utan mau skulle genast kunna skrida till beslut om en sådan återremiss; men då åtskilliga satser bär blifvit yttrade, som jag för min del anser vara högst orikliga, sä torde det tillåtas mig att med några få ord fä söka bemöta desamma. Dervid inträffar likväl den svårighet, alt det endast är cathegoriska förklaranden oell icke utvecklade skäl, sorn man bar all behandla; ty så väl Frih.
Carl Johans församling inom Gölheborgs och Bohus x.än; om afskrifning af ett församlingen beviijadt lån af Cholera-Creditiv-mcdlen ,,,, Carlsborg, om dervarande pionnierers forsling; se Hufvud-Titel 9:de. >• fästningsbyggnad, extra anslag dertill; _ se Anslag för en gång, e) » fästningsbyggnad, om medel till dess fort sättande 1840 , , c I n . >*>>■»»»»>»»> I « „ förskott pa anslaget dertill ,,,, Svar på äterremiss ,,,,, Carlshamn, om inrättande af ett Curtius derstädes , , , , , , , , ovar pa äterremiss ,,,, , Carlskrona, angående dess kyrkoväsendese Hafvud-Titel 10:de, sid. 1. ’ 2.7 V 41 b. V 41 b. V 40 a, a. j 40 PresteBorgareStåndet. Ståndet. b. V 41 b. V 41 b. i 41 a, V 41 a. V 41 b. i 41 å. V 41 b. V 4l å.
Jag instämmer äfven med Hr von Röök, och anser det vara aktningsvärdt af denne domare, alt sjelf väcka en sådan fråga, då det vanliga förhållandet är, att innehafvare af domsagor bibehålla sina inkomster till döden och låta sina tjenster förrättas af extraordinarier. Klagomål deröfver, särdeles hos allmogen, har jag i landsorten ofta hört. Det är icke nog, att vid tjensten ovane, unge män komma i utöfning af domare-embetet, de äro äfven ovane vid folket och sederna i orten. Den ene reser, den andre kommer. A hörande till häradsrätt, och allmogen får hvarken sina saker afgjorda eller sina handlingar åter och i rättan tid expedierade. Således tillstyrker äfven jag, alt Utsk. måtte taga denna sak i närmare öfvervägande. Hr von Rosen, Erik Gabriel, hade inlemnat ettså lydande anförande: Hindrad att bevista det plenum, uti hvilket H. StalsUtsk:s utlåt., i anledn. af K. M:s nåd. propos. om tillökning af ledamöter i Hofrätterna, och förbättring af samtlige ledamöternes lönevillkor förevar, utbeder jag mig att i korthet få anföra: Uti K, M:s nåd. propos. om anslag till nya löner för Den 5 Maj f. m. 3:ne hofrälts-assessorer, innefattas Legardt anslagför en till tjenstgöring i Svea Hofrätt. Allt sedan år i8 5o liar Hofrätten, såsom fördelad på 4 divisioner, varit i saknad afen assessor, livars plats måst fyllas med en adjungerad ledamot, som derföre fått uppbära ett ringa arfvode. H. StalsUtsk. har afslagit propos., af skäl, bland annat, att ett nytt lagverk vore att förvänta. Om man förutsätter, alt nya lagförslaget kommer att antagas, så rätt douiföra antalet ej får vara öfver 7 oell icke mindre un fem på en gång närvarande. Den ledamot, för hvilken nytt anslag nu är hegardt, komme sålunda icke att blifva öfverflödig, huru än Hofrätten efter lagförslagets antagande kunde komma att fördelas.
S. D. Föredrogos å nyo och gillades följande Stats - Utskottets dan 23 sistl. Januari afgifne samt den 27 i samma månad eftermiddagen på bordet lagda Utlåtanden, nemligen: 1:0. I anledning af Riksdags-Fullmägtiges för Götheborgs Stad, Herrar Sam. Arfvidssons, Zach. Widebergs och E. M. Uefilers Memorial om Police-inrättningens derstädes underhållande af Statens medel, m. m. 2:0. I anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss, angående Häradsskrifvaren Ryd ströms Pension. 3:0. I anledning af f. d. Vice Taleman-' nen Jon Jonssons motion oin Tullgarns Kungsgårds öfverlemnande till Hans Kongl. HöghetKron-Prinsen Oscar. 4:0. I anledning af Herr Biskopens rn. m.' Doctor Almqvists Memorial om understöd af Allmänna medel för Kyrkooch Prestegårds-* byggnader i Neder-Torneå Församling. 5:0. 1 anledning af Riksdags 7 Fullmägti« 96 P rot. Utdrag d. 9 Febr. 1818. gen J. J. Rutbergs motion, om utbetalning a£ inneståendc pension för Kronofogden Westberg. 6:0. I anledning af Riksdagsoch BancoFullmägtigen Anders Danielssons frän Elfsborgs Län Memorial, om förbättring i aflöningsvillkoren för Krigs - Revisions - Betjeningen i Kongl. Kammar-Rätten. 7:0. I anledning af Riksdags - Fullmägtlges från Blekinge Memorial, om tillökte Compagnie Mötesplatser för Länets Båtsmans - indelning. 8:0. Angående Herr Borgmästaren Cederborgs hemställan om tryckning af åtskillige handlingar, angående frågan om hämmande af luxe och öfverflöd, m. m. 9:0. Angående Riksdags-Fullmägtigen Olof Månssons från Blekinge Län Memorial om rättighet till Skattelösen af Lotshemman. 10:0. Angående Herr Capitainen, Friherre C. L. Stael von Holsteins motion om Jord-ransakningars verkställande, m. m. 11:0.
Denna grundsats har, med undanlag af skedda upphandlingar utaf Arméens accords-amorteringsfonds obligationer, äfven vid sedermera verkställda obligations-nppköp blifvit af Fullmägtige iagllagen. I allmänhet hafva Fullmägtige således ej bifallit ifrågakomne uppköp af sådane obligationer, som först efter en längre tids förlopp skola varda inlriade, med mindre obligalions-utgifvarne genom serskilda förbindelser åtagit sig att, inom viss kort tid efter föregången uppsägning, infria de till Riksgälds-Contoret försålda obligationerna. Hvad åter beträffar det, efter hvad nyss anfördes, härvid medgifna undantag, så äskade väl Fullmägtige, till en början, äfven af accords-amorteringsfondens Styrelse en särlan serskild förbindelse; men sedan Styrelsen förklarat sig icke kunna densamma afgifva, emedan Amorteringsfondens utfärdade obligationer endast i den derför stadgade ordning fingo infrias; så och enär Rikets Ständer föreski ifvit, alt jemväl sistnämnde obligationer skulle användas till förräntande af Riksgälds-Conlorets contanta behållning, trodde Fullmägtige sig, oansedt den längre föi falloliden, destoheldre böra begagna erbjudna tillfällen till uppköpandet af dylika obligationer, som dessa inom hufvudsladen äro mera kända och gångbara samt följaktligen äfven lättare afsätlliga, än de öfriga i Reglementet uppräknade InrältningarUes. — Alla Arméeus accords-amoi teringsfonds, under åren 1841 och 1842, af Riksgälds-Conloret upphandlade obligationer med 4 i procents ränta äro också redan af fonden uppsagda och inlösta; hvarefter kontoret förskaffat sig samma fonds 4 procents obligationer till det belopp, 1843 års RevisionsBerättelse, sid. 40, upptager. I afseende å det sätt, hvarpå upphandlingarne af samtlige, nu ifrågavarande, räntebärande papper för öfrigt blifvit veikställda, få Fullmäglige likaledes hänvisa till åberopade 2:ne Revisions-Berättelser.