Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På grund af hvad jag nu ytterligare anfört, fortfar jag i min anhållan om Utlåt:s återremitterande. Hr von Troil, Sam. Gust.: Jag har inom StatsUtsk. med min röst bidragit lill det Utlåt., som nu är föremål för R. o. Ad:s pröfning och jag får derföre anhålla om bifall till detsamma. Det är, enl. mitt förmenande, en ganska bedröflig företeelse, Den 4 Mars. 85 att de, sorn kontrahera med Staten och dervid ingå på vissa vilkor, ofta efter blott några års förlopp söka att erhålla förändring i de en gång upgjorda bestämmelserna. Jag för min del har alltid, såvidt på mig ankommit, motarbetat dylika försök. Hvad nu förevande sak beträffar, så är det ett factum, att Hjelmare kanal bolag fått sig efterskänkt en Statens fordran å 730,000 R:dr, emot villkor att bilda en viss fond för kanalens underhåll och att årligen å de medel, denna fond afkastade, anskaffa 5 proc:s ränta, genom hvars ständiga läggande till kapitalet tillgångar skulle åstadkommas för bestridande af de reparationer, som kanalen i framtiden kunde tarfva. Man har, för beredande af motionernas framgång, fästat sig vid det i läne-reglementet begagnade uttrycket, att räntefoten tills vidare skulle vara 5 proc. Stadgandet lyder visserligen sålunda, men månne icke detta ordalag likaväl kan betyda räntans förhöjning som dess nedsättande? Att Statens säkerhet ovillkorligen skulle förminskas, derest Ständerna nu medgåfve en rubbning af de en gäng fastställda villkoren, derom tror jag icke något tvifvelsmål böra kunna upstå, ty man torde till en höl jan erinra sig, alt Hjelmare kanal redan en gång blifvit ombygd och att man således har att i framtiden förutse behofvet af ytterligare betydliga reparationer af nämnde kanal-verk, helst vid det kända förhållande, att andra kanalbyggnaders underhållande kostat Statsverket betydliga summor, såsom Strömsholms kanal och Trollhättan, af hvilka den förre medtagit nära 1 mill. och den sednare emellan 700,000 och 800,000 R:dr, allt b:ko.
Lego-sladgan den 23 November 1833 åt husbonde tillerkända rättighet att tilldela tjenstehjon husaga icke vore att anse såsom olämplig, då den med måtta och Urskiljning ulöfvades, likväl, med afseende dels å den omenskliga behandling, hvartill denna till omfånget nog obestämda rättighet i en hård och sträng husbondes hand kunde gifva anledning, samt dels derå, att ofta husbonden underordnade personer, såsom inspektörer, bokhållare, gårdsrättare, ladufogdar, m. fl., med eller ulan husbondens begifvande, uppträda med husbondes myndighet och, ledda af afund, småsinne o. d. egenskaper, tilldela sira medtjenare aga, stundom med den påföljd, att läkarebiträde sedermera måste anlitas, fästat Rikets Ständers uppmärksamhet på nödvändigheten af husagans afskaffande, eller ock af den bestämmelse, att husaga ej må utdelas af annan än husbonde och i husbondes ställe satt person, dock af den sednare endast sedan husbonde dertill gifvit sitt samtycke. Lag-Utskottet har för pröfning af berörda motion sammanträdt med Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet. I alseende på förevarande ämne få Utskotten erinra, att frågan om husagans afskaffande vid flera föregående riksmöten utgjort föremål för Rikets Sländeis öfverläggningar ; all jemväl vid sist hållna riksdag niotio - 6 Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 7. ner derom blifvit af dåvarande Las;- och Ekonomi-Utskott handlamde; men att Rikets Ständer, uppå hemställan af bemälde Utskott, anselt desse motioner ej till någon åtgärd föranleda.
' S. D. Dä Borgare - Ständer till granstning företog Riksens Högloft» Ständers Allmänna Beflöärs - öch Leconoinie-Utstotts Betänkande, i Protocolls - Utdrag af den innewarande maNad, angående Dykeri - inrättningen f Riketförekom hos Ständer den allmänna anmärkning, att uti delägarnes af Dykeri - och BergNingswerkct härunder beroende fördel, icke kunde finnas nägot laga hinder för sädane i Kongl. Maj-ks för denne inrättning utfärdade - 728 Den r7 Aprik. tade Nädiga Reglemente, säsom en Allman Deconomisk Författning, tillgörande ändringar och förbättringar, hwis, ka genom undanrödjande af de för Handel och Sjöfart kan-, bara olagenheter, som ätlölja denna inrättnings rärwarande stick, kunna leda till ett för Riket i allmänhet och desi trafiqueraade inncwan-re i snnnerhet gagnande än» damäl, samt att säledes ros Kongl. Mast bor e i underdånighet anmälas den önskan, att berörde Reglemente matte behörigen warda öfwersedt och rättadt, derwid till nädlgt öfwerwägande stulle hemställas, huruivida nieranämnde inrättning nia med Sjö-Asiecurance Wcrtet, i ans seende till dermed förenate interesse, ktmna sammanbindas. -> Sa wäl i grund häraf, som de flere anmärkningar, hwilke i Herr Capitcnen Otteroch Herr Bruks »Patron Lzubrs hos Ständet ingifne och detta ProiocvllsUtdrag följaktige Memorialer innefattas, fann Ståndet sig böra ärendet till Allmänna Besvärs - och Occonomie-Utffottets förnyade handläggning och utlätande häntvisa; Hwarom de Respective Med-Ständen wördsamt och wänligen stulle Underrättas. Od Lugrs, kx krntocollo bl. keterson.
Jag anser icke, ali något så bestämdt åliggande för korrespondenten bör vara, ali han skall begagna frimärken, utan alt del må vara honom förunnat ali begagna frimärken, hvilka äfven böra hållas honom tillhanda, men att eli åliggande för honom att begagna dem icke vore lämpligt; ty den sora kommer med penningar i hand och vill betala kontant, bör väl icke vara förhindrad alt sä göra. Jag anser derföre, att ordet ”skall”, som Gr:n begagnat i sin redaktiou, bör förändras lill ”kan”, eller snarare till öfverensstämmelse med K. M:s Nåd. Propos. Uti den tredje punkten af Gr. Björnstjernas reservation är sagdt, ”ali bref, som inläggas i de breflådor, hvilka efter GeneralPost-Styrelsens föranstaltande anbringas vid postanstalter, äfvensom ä andra ställen, der posterna färdas förbi, samt å diligenser och ångbåtar, böra vara försedde med frimärken, i värden motsvarande portot efter brefvens vigt, vid äfventyr att i annat fall brefemotlagaren ålägges all detsamma ersätta”. Orden ”andra ställen” äro alldeles för vidsträckta. Det skulle blifva alltför många ställen måhända, som skulle inbegripas under dessa uttryck, och del skulle blifva nästan omöjligt i verkställigheten. Dessutom anser jag, att i de breflådor, som på de ställen, der posterna gå förbi, äro utsatta, böra icke få inläggas några bref, som icke äro försedda med frimärken. I annat fall skulle der kunna hopäs en massa af bref. Det vore väl icke heller omöjligt, att en tiggare och strykare, som icke hade frimärken, kunde roa sig med att kasta in bref i dessa breflådor, sorn hängde på många ställen, såväl vid postkontoren i städerna, som vid landsvägarne bär och der, och det skulle endast förorsaka myckel besvär för post-tjenslernännen, många olägenheter för dem som skulle mottaga dessa bref, och ingen nytta. Den som vill inlägga bref på Rådane ställen, bör således i min tanka förse dem med frimärken.
Dä det Munda mäste 398 Dcn 7 December. baswa warit och bliswa sä mycket osäkrare, hnniwida ifräqawarande afgift fulleligen risk Riksgälds Contoirek influtit, som ester hwad också kändt öli? wik de till Kongl. Kammar,Rätten inkomne räkenskaper, för fl're är ännu skola wara oreviderade, samt de för Krutbruken sedan iZOZ aldeles icke inkommit. Och dä en dylik behandling med detta wigliga ärende otwifwelagligt mäste hafwa warit wäiiande, icke allenast dertill, att Upbördömännen här i Sraden för nagra är tillbaka uran Riksgälds Contoirers kännedom kunnat ädraga sig en balance as omkring 12 Tunnor Guld Banco, hwaraf troligen hälften om icke mera warit öewillnings medel; Utan ock dertill, att Riksgälds Centoirec desto mindre lgrsr funnit anledning tvid detta balance måls handterande, lära bewaka Csnioircts rätt, som likmätigt ordalydelsen uti "6 och 4 §:ne i iZoo ärs Be"wiilnings Förordning, del äligger Kongl. Kammar» "Csllegium, hwilkec efter instrnction och författningar "tillkommer inseendet öfwer Upbörds-werket i hela sin ''widd att enär af de ärliga berättelserne intages, dek ''restantier stigit till omanlig myckenhet, utan att nä» "gon giltig orsak af wederbörande blifwit tillkännagif"wen, genast genom Konungens Vefallningshafwande ''läka anställa restransakning;" — hwadan ock simell» gen händt, att sedan de högst obetydeliga tillgängar, som hos de brottsiiga Upbördsmänncn funnits gätt i mät, sä wäl de höare, som lägre EmbetSmän, hwilka närmaste inseendet öfwer Upbördsmännen tillhört, sä» som ock Uvbördsmännens Löftesmän, frän all ersätt» vings skyldighet blifwit af f. 0.
Då denna stambana, som står i omedelbar förbindelse med den Norska jernbanan emellan Christiania och riksgränsen öfver Kongsvinger, blifvit fullbordad, kommer således sistnämnda jernbana, med derintill stötande kommunikationsleder inom Norrige, genom Seffle kanal, i förbindelse med sjön Wenern och alla intill detta vattendrag stötande kommunikationsleder. Det, synes häraf, hvilken stor lättnad förbindelsen emellan Sverige och Norriges tillskyndas genom denna stambanas fullbordan, och då, under nästa år nordvestra stambanan emellan Laxå och Christinehamn, blifver för allmänna trafiken upplåten skulle således, efter Arvika-banans fullbordan, endast mil återstå som på landsväg behöfde tillryggaläggas emellan Stockholm och Christiania och hela denna väg kunna tillryggaläggas på 30 timmars tid. Beträffande trafikerandet af denna, från de öfriga stambanorna afskiljda, men med de Norska jernbanorna förenade bandel, så kan detta ändamålsenligast ske, med rörelsemateriel från den Norska jernbanan, till dess den återstående delen emellan Christinehamn och Arvika hinner fullbordas. Denna ifrågavarande handels snara fullbordan skulle äfven underlätta arbetena emellan Arvika och Christinehamn, genom den utväg att äfven öfver Christiania erhålla räls och andra för jernvägsarbetet erforderliga effekter. / 4 Motioner hos Riddersleapet och Adeln 1865. Med stöd af ofvan anförda behjertansvärda förhållanden, och då, äfven under antagande att Rikets Ständer, uppå skeende framställning, finna erforderligt belopp böra anslås till fullföljande i vidsträcktare mån af det å nordvestra stambanan återstående arbete, jag anser den af mig nu omnämnda, redan påbörjade och fortskridna bandel vara mest angelägen att ofördröjligen fullbordas, får jag alltså vördsamt föreslå, att det för besagda ändamål erforderliga belopp, 2,893,998 Riksdaler Riksmynt, måtte företrädesvis och så snart sig göra låter varda anvisade för fulländandet af stambanan emellan Arvika och Norska riksgränsen.
Nej, så vanvettig kan inte min dotterdotter vara. Det får du mig inte att tro. KERTTU. Mormor, kort och godt: Botar du hans ögon eller ej? HELKA. Nej. Om han också för evigt skulle komma att vandra i mörker, nej. Inte då heller, nej. ILONA lindar sin arm kring Kerttus hals. Kerttu, tala inte mer nu med mormor om den saken. Vänta tills hennes sinne veknat. HELKA. Hvad är det du hviskar, Ilona? Gå in i ladan där med dina barn och lägg er allesammans att sofva i höet. Du också, Kerttu. Eller afkyl först ditt sinne härute, om du så vill. Men tala inte mer ett ord till mig om den där karlen. Kom ihåg det. Går in i ladan efter de andra. KERTTU. Farväl, mormor. Farväl allesammans. Mig ser ni inte mera. Bättre att vara på sjöbotten till rof för fiskarna än tillsammans med sådana hårdhjertade slägtingar. Ämnar gå. RISTO. från höger. Nå, hej. Där fick jag verkligen fatt i dig. Jag gissade just att det inte var värdt att söka dig nå'n ann'stans än vid Niittyläs hölada. KERTTU. Hur är det med dina ögon, Risto? Blir du verkligen blind? RISTO. Jag fruktar det värsta. Jag kan inte se synnerligen mycket, isynnerhet inte med det här ena ögat. KERTTU. Men droppar och salvor? Kan inte de hjelpa? RISTO. Fan heller. Det började bara att svida dubbelt värre. KERTTU lutar hufvudet mot Ristos axel. Hvarför hämnas du inte på mig, Risto? Du skulle ta din knif och stöta den i mitt bröst. RISTO. Hvad skulle det tjena till. Skulle ögonen bli bättre af det? KERTTU. Om jag åtminstone på något sätt kunde göra det godt igen Risto? RISTO. Skulle du verkligen allvarsamt vilja det, Kerttu? Sant att säga, så var det i det hoppet jag kom efter dig hit. KERTTU. Om jag skulle vilja? Och det frågar du? Jag skulle vilja ge mitt lif, om jag kunde skaffa dig din syn igen. RISTO.
Orlogsmarinens uppgift blifver då inskränkt att å rörliga batterier försvara inloppen till skärgårdarne och att bemanna ett mindre antal sjögående fartyg, då i intet fall det kan förefinnas behof af någon talrikare besättning af öfvadt sjöfolk, Det är mera än sannolikt, att hela behofvet af sådant manskap kommer att inskränka sig till några hundra man utöfver det antal, hvaraf den nuvarande Matrosoch Jurigmanscorpsen efter Komiténs förslag skall komma att bestå, och den enklaste, likasom l 59 troligen den minst kostsamma utväg att fylla ett sådant inskränktare behof torde vara att något öka nyssnämnde corps, hvarför några särskilda åtgärder knappast äro behöfliga, då de af staten nu underhållna, skolor redan lenina det nödiga manskapet icke allenast till Jungmanscorpsen, utan ock till de olika handtverksstaterna, hvilka i framtiden icke blifva i behof af en sådan rekrytering, åtminstone icke i samma mån som hittills. Likasom antalet af sagde corps sålunda med lätthet bestämmes och vid behof ökas, så blir det ock möjligt att, utan något statsyerkets ytterligare betungande, bibringa detta manskap en sjömannabildning, som grundas på en pröfvad fallenhet och en jemn öfning från yngre åren. I dessa förhållanden finner jag en ökad anledning att alldeles afstyrka förslaget att utbilda Båtsmännen till sjömän, samt tror ock, att för närvarande man endast behöfver tillse, att den personal, sorn tillhör nuvarande Matrosoch Jungmanssamt Kanoniercorpserne erhåller nödig öfning; hvarföre besättningarne å de fartyg, som utrustas för öfning, hufvudsakligen böra tagas från nämnde corpser. Åtgärderna för öfningen kunna då inskränkas, så att anslagen derför icke behöfva någon synnerlig tillökning. De öfriga förändringar, som kunna böra vidtagas i anordnandet af manskapet, tilltror jag mig icke att förutse, än mindre att föreslå, helst jag föreställer mig, att Båtsmanshållet, med det undantag Komitén föreslagit, bör bibehållas åt flottan för bemanning hufvudsakligen af skärgårdsfartygen, intilldess dessa blifva ersatta af andra, som kräfva en jemförelsevis ringa besättning.
Carl den XII:te, som efter sin återkomst från Turkiet tycktes endast vara lifvad af begäret alt godtgöra Fäderneslandet sina lidna förluster, inrättade särskildta Upphandlingscommissioner, såsom i då varande omständigheter enda medlet, att uppehålla Producterna vid deras skäliga värde, och den Skattskyldige vid förmågan att till Statens under - 548 Den i5 April. häll bidraga. Det tillhörde en sednare tid, sora trifdes mellan ruinerne af en krossad storhet, att med titlar af Patriot och andra utmärkningar, vid godt lynne underhålla de dårar, hvilka utan gagn för sig eller för Staten, och till vinst blott för Enskildta, ville förspilla sina krafter. Att så många industriela företag slagit illa ut förden Järsta arbetaren, ligger således icke i sakens natur, och ej eller kunna de alltid föras under benämning af missräkningar. Det är ej svårt alt beräkna en gifven krafts efFect, men det blir svårt att räkna rätt, när de mötande hinder, som utgöra frictionen och måste afräknas, beständigt variera. Det största fel en Styrelse kan begå, är att mana till en Production, som icke lönar sig, eller att underlåta de åtgärder, hvilka påkallade af förhållanderne till andra Stater, eller af locala och tids-omständigheter, måste vidtagas, om Producenten skall få sitt arbete betalt, hvad det verkeligen är värdt. Det kan derföre icke nog beklagas att man, tryckt af dagens behof, och genom naturen af den begagnade Crediten, fann sig tvungen att efter 1809 låta våra ExportProducter komma i Utlänningens hand för mindre än hälften af deras verkliga Silfvervärde, och att genom Import och andra medel, för att någorlunda motarbeta nödpenningens vanvärde, man nekade den för inhemsk consumtion arbetande Producenten, att för sin Product erhålla ett Silfvervär-, Den i5 April. 549 de, sVarahde emot hvad dylika Producter, hos andra, med lika afdrag besvärade Nationer, gälde. Måtte man vid grundläggningen af ett nytt Systeme, veta bevara Svenska idogheten för dylika oersättliga förluster. Men förgäfves vore detta hopp om ej Banque och Stat blifva åtskiljde.
Man hvar ett fä men det hvar han nog van hvid förr han brydde sig inte omet men det som hvar alldravärst hvar att den gemena Hofmarsjalken som varit den första som sprang från bordet och hadde så brottomm då at hann nästan trampade sönnder min fot när han sprang förbi och hvar då alldeles gulblek i ansigtet sa nu deruppe att det var underlit af din goda Pappa att inte unna sällskapet i go ro sitta ännu till bords och deriställe vräkit ut Grefven på dörrn som han dessutom ville svära på hvar inte annat än en Komediant eller tascspelare sådanna han sett många utomlanss. Den elaka Gubben som kunde tala på det viset och täncka på att äta och dricka effter alt vi sett och hört kommer jag alldri att tåla under hela min lifvstid men kann du begripa att om qvällen sen ville alla danssa. I början gick nog ann förr jag hadde gömt mig i sängkammarn och tänckte på dig och Grefven och gret för alt jag hört, för inte hvar han!! o min Gud! varken en komediantt eller från förståndet!!! Du kann alldri tro alt vad man sa och jag sat och gret och tänkte på alt det menn när jag fick höra din goda Pappa tala sprang jag framm förr jag inbilla mig du kannsje hvar me fastänn jag hvar säker du inte ville danssa, menn dinn Pappa hvar bara en liten minut och ja hörde hann sa till Majorskan du inte komm als och då ville jag om igenn göma mig men Mamma ropade på mig och som den dumma Axel T. då komm framm och bjöd up mig och Mamma sa jag skule danssa tordes jag inte på främmande ställe säga henne emot utan dansade men hadde lust å gråta i ställe, och du kan täncka vi for inte hemm förän hon hvar sjiu på morrånen. I vagnen sof de alla utomm jag men jag sat och tänckte på Grefven som ingen tänckt på at fråga efter men som jag hvar säker att du och din Pappa tänckte på och så såg jag hur solen gick up. Det jorde mig ont at Grefven sa honn inte hvar fri förr hon lyste så vackert och jorde alt lite muntrare omkring mig.
Riksmöten i underdånighet begärt Kongl. Majus nådiga bemedling, äfvensom angående meranämnde Conventions-Stadgas kraft och verkan, uppstått tvist, hvilken jemte serskildt förslag till en lämpelig och billig utväg, att Presterskapet på Gottland måtte hädanefter äga tillräcklig utkomst utan Tiondegifvarens allt för mycket betungande emot deras Likar ä 652 Besv. 0di Ekon. XJtsk, Betänkande». Svenska sidan, blifvit i underdånighet öfverlemnad till Konungens Nådiga skärskådande och afgörande efter förut hällne socknestämmor. Herr von Hausvolff trodde således, att, om Utskottets Betänkande blefve utan undantag för Gottland bifallet, så skulle genom advocatorisk tolkning den slutsats kunna framdeles uppgöras, att ofta omförmälde Conventionsstadga jemväl derigenom vunnit den Sanction, att alla öfverläggningar om Tiondesättningen på Gottland tillika med Konungens nådiga pröfning af de till Kongl. Maj:ts afgörande i underdånighet hemställda frågor i ämnet, borde förfalla. Hos Högvördiga PrestStåndet hafva Herr Biskopen Doctor Fa xe, Herr DomProsten Doctor Hahlin, Herr Doctor Renström med flere, Pierr Prosten Billdahl ochHerr Prosten Ohrvall bestridt allt bifall till Utskottets Betänkande, hufvusakligast af de skäl, att de äldre för 50 eller xoo år och kanske för ännu längre tid tillbaka ingångna och då stadfästade Föreningar om Presterskapets Löningsrättigheter blifvit, uti de Landsorter, der de finnas, med mycket skäl klandrade stundom af Lärarne och stundom af åhörarne, och skola, såsom sträckande sig till obetydliga ämnen, innefatta flere anledningar att underhålla det missnöje, sorn man ville förekomma, och att Kongl.
Ank. lill Exp.-Ulsk. den 9 Aug. 1851, kl. 12 m. Utlåtande, / anledning af väckt fråga, om skolungdomens undervisande i de allmännaste reglorne för kroppens och helsans vårdande, m. m. Uti en af Herr A. N. Lundh inom Vallöf]. Borgare-Ståndet väckt, till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterad, motion har blifvit anfördt, att ehuru gällande skol-ordning ålade lärare i allmänhet vård om lärjungarnes helsa och fysiska bildning, samt föreskrefve hvad de i detta afseende hade att iakttaga; så vore dock ytterligare förordnanden derom af behofvet påkallade och serskild undervisning om helsans vårdande nödig för ungdomen, helst slägtets bibehållande vid manlighet och kraft berodde deruppå, att det förvarades emot utsväfningar af hvad slag som helst, hvilka voro desto mera förödande, i samma mån som de tidigare finge hos ungdomen insteg; hvadan motionären hemställt, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att uti den nya skol-ordning, som vore att snart förvänta, det måtte åläggas lärarne uti natur-vetenskaperna vid Elementar-läroverken, att, i sammanhang med öfriga läro-ämnen, meddela ungdomen de allmännaste och mest maktpåliggande reglorna för kroppens och helsans vårdande; hvarjemte motionären, under förmälan, att vid ett och annat mera fullständigt läro verk, undervisning i nämnde hänseende sedan äldre tider egt rum genom en uti medicin examinerad lärare, men att det för lärarne i naturvetenskaperna anslagna ringa belopp icke gåfve stor förhoppning att synnerligen utmärkte män vore att för ifrågavarande ändamål påräkna, ansett åtminstone något kunna vinnas, genom utgifvandet af en tjenlig läro bok, innehållande föreskrifter om kroppens och helsans vård, samt derföre föreslagit, att en Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Utlåtande, N:o 47.
Sedan äfven vid sistförflutna Riksdag i denna fråga två Stånd stadnat mot två, enär Adeln och BondeSt:t återremitterade BankoUtsk:ts Uti. N:o 81, som afstyrkte förslaget om uphörande af 1-rdrs-sedlarnes utgifning, men Presteoch BorgareStånden biföllo samma Utl„ så ansågs frågan således äfven då förfallen. De egentliga skäl, som både förr och nu anförts emot dessa små sedlars indragning, torde kunna sammanfattas i följ. punkter, nemligen: l:o den beqvämlighet, som desamma vid smärre liqvider anses lemna och särdeles vid penningars afsändning med posten. Men häremot kan invändas, att de många tal, som förekomma vid liqvider. varande dels under 1 rdr, dels deremellan och 2 rdr, mäste ju ändock på annat sätt än medelst sedel betalas, hvadan således denna remiss-lättnad genom 1-rdrs-sedeln är af alltför underordnad vigt för att böra tagas i betraktande vid en i öfrigt medgifven nyttig förändring, helst ett mer allmänt bruk af mindre postremiss-vexlar, Postkontoren emellan, å högst 5 rdr, på ett fullkomligare sätt ersätter det inskränktare behofvet af 1-rdrs-sedlar vid penningéafsändningar; 2:o att silfver är alltför obeqvämt emot sed lar att vid dagliga smärre liqvider medföras. Denna invändning gjordes äfven vid skillings-sedlarnes ifrågasatta indragning, med tillägg dervid, att silfver ej kunde i den vanliga plånboken förvaras, utan inåste i särskild börs medtagas. Om nu denna särskilda börs måst för silfvermynt under 1 rdrs värde tillitas. så iir ju i den mindre dagliga rörelsen långt beqvämare att derjemte äfven inlägga 1-rdrs-stycken, hvarigenom man kan lättare helt och hållet undvika att medtaga sedelboken.