Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att hon skulle komma till sjukhuset, bara de orden förskräckte henne, som i hela sitt lif knappt varit sjuk en dag. Hon mindes helt plötsligt alla de sorgliga saker hon hört beskrifvas af kamrater, som legat där — och nu var det hennes tur. Lemmarna kändes styfva af ångest, då hon skulle stiga upp för att med husans hjälp kläda sig, och det var med en svidande känsla i hjärtat, långt mera smärtsam än den i foten, hon linkade in för att taga afsked af herrskapet, som voro församlade i hennes nåds kabinett. Det var så besynnerligt, när barnen omringade henne och den yngste, lille Nils, treåringen, klängde sig fast vid hennes kjol med sitt bestämda: » Jag vill följa med, » och när kammarherrn klappade henne på axeln med sitt vänliga leende och ett: » Välkommen snart igen, Malin, » fick hon knappt fram ett tack, rösten stockade sig i halsen på henne. Att hon skulle, måste gå ifrån dem allesammans, lämna allt det, som skänkt hennes lif något värde, arbete och människor, för hvilka hon med glädje uppoffrat sig, bara för att de från början visat henne vänlighet och förtroende! Hon lät tyst leda sig utför trapporna, och det sista hon hörde var HULTMANS CACAO R e d a n i S 8 8 i n t y g a d e prof. J o h. IDUN 316 lille Nils, som grät, för att han icke fick följa med. I tio års tid hade hon tjänat hos kammarherrns, och under denna tid hade hennes hjärta vuxit fast vid familjen, så att all deras glädje alla deras sorger blifvit ett med hennes egna. Hela sitt intresse, all sin arbetskraft hade hon förbrukat i detta hem, där hon kände, att man höll af henne, och fordrade att hon skulle hinna med allt och med alla. Det hade kommit henne att glömma, att hon själf var en fattig tjänarinna utan hem, utan släkt eller vänner — och hon hade aldrig tänkt sig att behöfva lämna dem. Hon hade kommit strax efter det herrskapet blifvit gifta och till en början häpnat öfver den unga fruns godtrogenhet och oförmåga att taga vara på sitt. Hon var bara söt och glad och intresserad af sina nöjen, under det hennes hem sköflades af samvetslösa tjänare.
Då nu H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s, beträffande storleken af tryckpappersark gjorda förslag, ”att med ett halft ark må förstås ett papper, hvars yta innehållér qvadrat-decimalfot, eller 150 qvadratdecimaitum1’, med den förändring, alt ordet ”decimal11 borde uteslutas, der det blifvit infördt framför ordet ”fot”, blef denna propos. med ja besvarad. Härefter förekom Utsk:s förslag till bestämmande af stämpelafgiften, och uppropades härvid, enligt derom förut gjord begäran, Hr Printzenskjöld, som yttrade: Den discussion, som inom Ulsk. ägde rum, i anledn. af Hr Roos1 motion, och hvilken föranledde det förslag, som nu är under öfverläggning, var inom Utsk. lika allvarlig som långvarig. Då jag å ena sidan ansåg den tariff, som Hr Roos föreslagit, vara nog hög, ansåg jag deremot, å andra sidan, den, som Utsk:s majoritet uppställde, vara alltför låg. Jag trodde, Den 8 Januari f. m. 93 alf rättvisan vore säkrast förvarad deruti, alt behålla den gamla tali (fen oförändrad, och jag yrkade således, alt 1 morn. i 9 § af ehart.sigill.förordn. skulle qvarstå, med det förklarande, som innefattade bestämmelserne om hvad med ^ ark skall förstås. Man ansåg deremot den progressiva tillökning, som detta mom. innefattar, vara för tidningspressen alltför dryg; man hade undseende med densamma, och man trodde, att man skulle så litet som möjligt beskatta en redaction, derföre att den hade en större tidning än som vanligen vore fallet, då genom en sådan tidning angenäma och nyttiga underrättelser spriddes i landet. För min del ville jag icke inlåta mig i någon undersökning om den större eller mindre nytta, som tidningarne i det ena eller andra hänseendet medförde; jag ansåg icke annat böra komma i beräkning, än den större eller mindre tunga, som lidniogarues transporterande kring landet tillskyndade den skjutsskyldige medborgaren.
Betänkande, i anledning af väckt motion om förändrade bestämmelser rörande successionsrätten till under bruk skdtteköpta hemman. Uti ett lill Hedervärda Bonde-Ståndet inlemnadt memorial har Nils Jansson Iran Östergötlands län anfört, att ehuru Kongl. Kammar-kollegii den 29 Februari 1808 utfärdade kungörelse, angående vissa omständigheter rörande besittningsrätt till kronohemman, innehåller åtskilliga bestämmelser till förekommande af osäkerhet i besittningsrätten för den kronoåbo, åt hvilken, fastän fjermare beslägtad eller oskyld, åboskapet å kronohemman kan blifva upplåtet; har likväl deri en ganska vigtig fråga blifvit förbisedd, nemligen huru den, som erhållit Öfverlåtelse af besittningsrätt till ett kronohemman, skulle hafva säkerhet att, om besittningsrätten honom frånvinnes, återfå den löseskilling, sorn han tilläfventyrs erlagt. Det tycktes nemligen som den, hvilken klandrade en dylik öfverlåtelse, icke enligt lag vore pligtig att vidkännas annan utgift, än lifstidsförsörjning eller undantagsformåner åt forre åboen, i händelse denne derom gjort förbehåll vid hemmanets transporterande på en annan. Då likväl besittningsrätten till ett kronohemman — efter motionärens förmenande, i viss måtto jemförlig med den till ett skattefrälsehemman — ofta vore af ett betydligt värde, och det följaktligen kunde antagas, att densamma icke utan emot en större eller mindre löseskilling, som med skäl kunde benämnas köpeskilling, blefve öfversten på en annan; samt denna transport, enär densamma vore tillåten, utgjorde ett laga fång, syntes det motionären billigt, att den, som på grund af arfsrätt eller slägtskap klandrade Öfverlåtelsen, skulle vara förbunden, derest klandret bifölls, att på enahanda sätt, som rörande lösen af borttransporteradt rusthåll vore stadgadt, uppfylla olla de vilkor, som öfverlåtelsehandlingen kunde innehålla; helst i annat fall öfverlåtaren äfventyrade att gå miste om både besittningsrätten och hvad han för densamma sig betingat, med Undantag möjligen af lifstidsförsörjning.
Utdrag af Protocsllet, hallit hos Bonde Ständet wid Urtima Riksdagen i Arebro den 7 September iZio. S. D. ^ likhet med Högloft. Ridderstapets och Adelns den Z i denna mänad fattade och genom Deputation samt aflemnadt ProtocollsUtdrag med inbjudning, kungjorda Beslut, beslöts ock af Bonde-Ständet: att Onsdagen i nästa mecka den 12 September företaga wal af de Electorer, hwilka samma dag skulle mälla Riksens Ständers Justitiä. Ombudsman och HanS 350 Den 7 September. Hans Suppleant, hwarefter pä de nästföljande dagarne den Nämnd, som bör granska Högsta Domstolens förhällande, äfwensom Electorerne! till Tryckfrihets Committöens utnämnande, skulle i UtsesOt sup». lTx ?rotocollo 6Lbriet Öllmsan. Utdrag af Bonde StändetS Protokoll tvid Urtima Riksdagen i Arebro den 7 September r8io. S. D. Upplästes Kongl Majlls Nädiga Pro. position af den 30 nästlidne Augusti, angäende Hamburgffe Banquierernes Averhoffs Arf. wingars, E. A. von Halle L Sons samt Luis L Iencquels fordringar; och remittera, des till Stats utskottet. Ur sup». Lx ?rotocr>IIo 6gbriel Öämsnn. Utdrag af Protokollet, hället hos Bow de-Gtändet tvid Urtima Riksdagen i Orebro den 7 September 1810. S. D. ^rän Stats Utskottet hade inkommit ett Memorial af den 5 i denna mänad, innehällandes Utskottets, pä derom hos Högloft Ridderskapet och Adeln wäckt, samt derifrä» remit Den 7 September. 351 remitterad fräga, efter öfwerläggning m-d Herr Landt. Marskalken och öfrige Talmännen, till Riksens Högloft.
Maj 1830 skulle inom en månad derefter från predikstolen uppläsas, med anmaning till socknemännen, att vara betänkte på förenings afslutande under ledigheten, för hvilket ändamål församlingens innevånare skulle kallas att å socknestämma yttra sig, huruvida de ville vidblifva gamla aflönings-sättet eller öfverlägga om förändring deraf, i hvilket sednare fall pluralitelens önskan skulle anmälas hos Konungens Befallningshafvande och Konsistorium, för ärendets handläggning och publika ombuds förordnande; men sedan Preste-ståndet vid 1835 års riksdag i underdånighet beklagat sig öfver sistberörde Cirkulär-bref, förklarade Kongl. Majit, genom Nådigt Bref Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 93. 25 Bref den 25 November 1836, att Kammar-kollegii berörde Cirkulär komme att till all kraft och verkan förfalla. Emot den af Rikets Ständer vid 1847 och 1848 årens riksdag, på sätt förut nänmdt är, gjorda framställning att, i stället för uppmaningar till löne-konventioners ingående för presterskapet, sätta bestämda föreskrifter om deras uppgörande hade likväl Bonde-ståndet vid nämnde riksdag protesterat och anhållit, att i denna fråga matte få förblifva vid hvad hittills varit gällande, hvarvid Bonde-ståndet tillika uttryckt den åsigt, att föreskrifterne i Kongl. Kungörelsen den 3 April 1816, om konventioners reglerande af Kongl. Maj:t i brist af godvillig öfverenskommelse, icke vore lämplige. 1 sitt Utlåtande har Kongl. Kammar-kollegium erinrat, bland annat: att, vid betraktande af hvad uti denna fråga tillförene blifvit stadgadt och ännu vore gällande, Miga och kraftiga uppmaningar till ingående af öfverenskommelser om prest-rättigheter ingalunda saknas; samt att, hvad åter beträffade den af Rikets
"Ve uti Garnizon liggande Soldater, "som hafwa lärt Handtwerk, mäge hädanefter som till"fbrene hafwa frihet att wid sine ledige stunder och "fridagar nära sig med sitt Handtwerk, dock utan att "sättja sig tillsammans att idka Hanbtwerket, eller inrätta nägoa Werkstad, hwilket jämväl är enligt med "Resolutionen pä Borgerskapets Allmänna Beswär." Denna rättighet, som genom äberopade Kongl. Resolutioner blifwit Soldater förunnad, fbrändrabrS till betydlig del genom Kongl. Resolutionen af den 28 April 1789, hwarutk stadga-: "I tjenst warande "och permitterad! Soldater, tä the Handtverk kunna "och idka wilja, arbeta pä Mästares Werkstäder, dä "lägenheter thertill är, eller fbr Mästareräkning hem"ma i Soldatens qvarter." Häraf synehuruledes Soldaten blifwit förbunden att söka sig arbete hos Mästare, pä hwart gvdt-cko bet ankommit, att honom med arbete eller otillräcklig arbetslön förse, dä i vidrigt fall Soldaten är ur ständ satt att med sitt Handtwerk kunna sig nägot förtjena. I anledning af det anförda, fär jag avhäkta , bet mätte sä wäl de i tjenst warande, som äfwenwäl afskedade Soldater, äterfä ben rättighet de tillförene - Den 22 September. 76A rene ägt säsom högst nbdwänbigk till förbättrande as deras närwarande beklaganSwärda ställning. Detta Memoria! anhäller jag mä till Ekonomie. och Beswärs - Utskottet remiiteraS. Stockholm d» 2v September 1809. LronsteZt. Remitterades till Allmänna BeswärSoch Ekonomie - Utskottet. Upplästes följande: Riksens Högloft.
Utskottet funnit ega rum emellan sådane förluster, hvilka förordsakats genom andre Magters undcrsåtares för enskild vinning foretagne kaperier, och deni som uppkommit i följd af Regeringarnes åtgärder medelst anbefald Embargo för Statens räkning, har af samme StatsUtskottets Betänkan dm. 3 3c) varde Ledamot jemnvål blifvit bestridd, under anförande, att kaperier ändock måste undergå laglig profning af sitt Lands Domstolar innan de godkännas och således kaparens åtgärd gillas af Högste Magten. Då detta medgifves, år, efter Utskottets tanka, skillnaden i och med detsamma erkand, ty den består just deri, att de forre eller kaperier skola såsom vanlige tvister bedömas efter gällande Lagar, hvaremot för de sednare icke finnes någon annan Lag, ån magten och våldet. Beträffande i öfrigt sjelfva saken eller Utskottets förnekande af Statens skyldighet att ersätta sådane genom Uppbringningar vållade enskilde förluster, har denne grundsatts, efter hvad
M 20, hemställt, att det väckta förslaget om ändring i 14:de §:n 2:dra mom:tet af Kongl. Fattigvårdsförordn:n ej må till någon åtgärd föranleda, och denna hemställan blifvit af 2 Stånd bifallen, samt all, då således frågan om förändringen, till följd af 2 Stånds beslut, förfallit, utan att konna vid denna Riksdag ånyo uplagas, R. o. Ad. torde finna förenande inbjudning icke föranleda till någon annan åtgärd än att läggas till handlingarne; Anmälde sig och yttrade Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller alt Riddarh.-Sekre ter:n måtte upläsa de från de öfriga Stånden ankomne prot.-utdr., ty jag tror icke att 3 Stånd beslutit, alt lägga Betänk, till haudlingarne. I anledn. häraf yttrade Hr Gr. o. Landtm., alt, såsom han förut sagt, Dtskms hemställan blifvit af 2:ne Stånd bifallen, nemi. af R. o. Ad. samt BorgareSt., hvarigenom frågan om förändringen förfallit. lindert. Riddarh.-Sekret. upläste sedermera de, rör:de detta ämne, ankomne prot.-utdragen, innehållande, såvidt det ifrågavar:de niomdet beträffade, alt, vid föredragningen af Lagsamt Allm. Besv. o. Ekon.Utsk:ns Betäuk. M 20, PresteSt. ogillat Ulskms hemställan och ansett slutorden i merberörde mörn. ”men, om detta ej kan utrönas, der personen sjelf blifvit född” böra utgå, BorgareSt. bifallit Betänk, i denna del, samt BondeSt. antagit, i enlighet med förre Talmannen Nils Perssons i denna del emot Utskms Ullåtide afgifna reservation, hvad R.
Det är hufvudsakligen för att, i den händelse den ifrågasatta lagen skulle komma till stånd, åt detta slags konstnärer vindicera rättigheten alt i sådant fall utan omgång eller besvär kunna afhända sig egande rätten till efterbildningarne, som jag får anhålla om återreiniss. Hr Nordenfelt, Enar Wilh.: Vid förra riksdagen hade en motion i förev:de syfte jemväl blifvit väckt och öfverlemnad till Ekon.-Utsk:ts behandling. Denna motion innehöll icke något bestämdt lagförslag och i öfrigt ganska liten utredning rörande de förhållanden, som borde vara föremål för en sådan lag. Den innehöll endast en önskan, att R. St:r måtte hos K. M. anhålla att K. M. ville genom en komité låta utarbeta en sådan lag, samt framlägga deri inför R. St:r. Utsk:t afstyrkte emellertid bifall till motionen, just emedan den befann sig i outredt skick, och R. St:r godkände Utsk:ts hemställan. Nu åter har motionären ställt sig den lemnade hänvisningen till efterrättelse, samt inkommit med en motion, åtföljd af ett utförligt lagförslag. Han har således gjort just hvad R. St:r ansågo saknas vid sistlidne riksdag; men nu föreslår sammansatta Utsk:t R. St:r att icke antaga det framställda lagförslaget, utan i stället hos K. M. anhålla, det K. M. ville låta utarbeta en dylik lag. Detta synas mig vara en så stor inkonseqvens, att jag föranlåtes anhålla, det Retänk:t måtte till Utsk:t återsändas. Iler är icke anfördt något skäl, hvarföre Utsk:t icke tillstyrkt förslagets antagande, eller icke föreslagit någon ändring eller anmärkt något fel deri, på grund hvaraf det icke kunnat antagas. Saken, som otvifvelaktigt är af ganska stor vigt, blir således ännu i 3 år uppskjuten. Hade R. St:r förra riksdagen begärt en lag i omförmälda hänseende, så hade den nu kunnat antagas. Jag yrkar återreiniss. Gr. Sparre, Erik:
Regemente på kanonskotts afstånd från Revolax skall hafva afhört striden i afbidan på ordres, såsom Herr Holm anför, ökar ännu hans syndaregister med en osanning. Under det jag såsom blesserad låg uti Uleåborg hade jag äran göra General Bulatoffs bekantskap. Han sjelf uppgaf sin styrka i Revolax, efter Gearnaults aftåg, hafva varit 1,500 man. Om således Herr Holm aldrig så många gångor förnyar sitt påstående och sina uppgifter, att Ryssarne voro 3,000, måste jag anse sådant för blott förnyade osanningar. "Hade stormningen skett en timma sednare, skulle den sannolikt hafva misslyckats," säger Herr Holm. Deremot tillåter jag mig anmärka: att om den skett en timma förr, som den kunnat och bordt, så hade den säkerligen gått bättre än nu, och då hade troligen hela Ryska fördelningen blifvit tagen. Det anstår verkligen f. d. tjenstförrättande Regements-Presten Holm, att med alla sina om, men, och i händelse etc. bedöma Adlercreutz såsom en oklok anförare och att anropa både samtid och efterverld att bedöma honom som sådan. Är det sålunda som en ärlig mans bemödande att tjena fäderneslandet efter sin bästa förmåga skall belönas? Försynen hade kanske icke begåfvat honom med så stora egenskaper som Herr Holm, men han älskade äran, fäderneslandet och sanningen öfver allting annat, och hvarje ögonblick var han, färdig att uppoffra lifvet för dem, derpå gaf han sina medborgare flera bevis. Att han icke var någon stor Statsman blott en djerf Soldat, det har den store Capten Lindeberg skrifvit och hvem kan vidare derpå tvifla? Men det felades ännu att Finnen, tjenstförrättande Regements-Presten Holm, skulle lägga lök på laxen. Om Adlercreutz haft några Batailloner med sig, så hade han kunnat uthärda striden till dess Savolax-Brigaden (den 4:de menar Herr Holm, ehuru han icke har någon reda på sig) hunnit anlända, och då skulle ovilkorligt hela den vid Revolax befintliga Ryska fördelningen blifvit tagen, säger Författaren.
Jag kan derför icke föreställa mig annat, än att den ändring är väsendtligen nödvändig, att sådane delägare uti solidarisk bank kunna frikallas derifrån utan årsproclama. Härtill fordras dock ytterligare en lagföi ändring som är nödvändig, om sådana banker med fördel skola kunna röra sig, och derföre har jag äfven föreslagit densamma, ehuru Ulsktn icke velat antaga mitt förslag; hvaremot Utskrn tillstyrkt andra ändringar, som jag icke kan godkänna, emedan de medföra för mycken osäkerhet. Man har nemi. antagit, att en delägare skulle kunna gå ifrån en bank genast efter del anmälan derom skett, och sedermera vara fri från de förbindelser banken sig åtagit. Detta anser jag vara ganska äfventyrlig!; ty om man föreställer sig, alt i framtiden en bank kunde bilda sig med afsigt att bedraga sina fordringsägare, så behöfde blott de första delägarne afgå och återtaga sina till grundfond nedsatta hypothek, som då kunde utbytas mot andra papper af föga eller intet värde. En viss praescriptionstid, inom hvilken delägares ansvarighet icke upphör, är således nödvändig. Gr. Frölich nämnde, att Utskrns mening är den, alt 1824 års författning skall anses upphäfven i och med detsamma den ifrågavar. lagen antoges. Om så är, bör detsamma uttryckligen stadgas; ty jag vet ej huru i annat fall sådant skall kunna fattas af den som kan komma att tillämpa författningen. 1824 års författning lemnar vidsträcktare rättighet, än den nu föreslagna, till ingående af bank-bolag. Nämnda författning innehåller nemi. ingenting hvarken om delägarnes antal eller om grundfonden. På sådan grund stiftades Ystads privat-bank med blott 3:ne delägare. Så länge 1824 års förordning icke är uttryckligen upphäfven, qvarstår enahanda rättighet för hvem som helst. Att privatbanker skulle kunna stiftas utan Konungens bifall, kan jag icke biträda. Jag grundar min öfvertygelse på tvänne skäl.
»Hvad nytt hörs det från din stad?» sade kejsarinnan. – »Ingenting nytt,» sade hamnfogden, »annat än att Cornelis Aertsen fick sin båt kullvräkt i går natt af en kastvind och blef funnen i morse utanför vår kust, ridande på båtkölen.» – »Det var ju godt, han frälsade lifvet,» sade kejsarinnan. – »Det kan ingen veta,» sade hamnfogden, »ty han var vansinnig, då man förde honom i land.» – »Var det af rädsla?» sade kejsarinnan. – »Ja,» sade hamnfogden, »det var därför att vi i Nieuport ej hafva något att lita till i nödens stund. Cornelis visste, att hans hustru och de små barnen skulle få svälta ihjäl, om han förgicks, och den tanken skrämde väl vettet från honom.» – »Det är således det ni behöfver här ute på dynerna,» sade kejsarinnan, »något att lita på.» – »Det är det,» sade hamnfogden, »hafvet är osäkert, marken är osäker, fiske och förtjänst äro osäkra. Något att lita på, det är hvad vi behöfva.» Kejsarinnan gick vidare, till dess hon kom till prästen i Heyst. »Hvad nytt från Heyst?» sade hon till honom. – »Ingenting nytt,» svarade han, »annat än att Jacob van Ravesteyn upphört med att dika ut marschlandet och gräfva ut hamnen och resa fyren och med allt annat nyttigt arbete han hade för händer. – Hur kan det komma sig?» sade kejsarinnan. – »Han har fått ett arf», sade prästen, »och nu synes det honom mindre än han väntat.» – »Men då har han dock något säkert,» sade kejsarinnan. – »Ja visst,» sade prästen, »men då han har penningarna i sin hand, törs han ej våga några storverk af fruktan, att de ej skola förslå.» – »Alltså vore det något gränslöst stort, som behöfdes för att hjälpa er i Heyst,» sade kejsarinnan. – »Så är det,» sade prästen, »där är oändligt mycket att göra och ingenting kan bli gjordt, förrän man vet, att man har oändligt mycket att ta af.»
Ilar är fråga om att med en obetydligt högre tull belägga exporten af en vara, som icke finnes till salu inom vårt eget land, som inom en möjligen icke så aflägsen framtid kan taga slut, och som vi inom landet för flere vigtiga ändamål behöfva, och äfven inom landet borde förädla, om också det till en början skulle ske genom utländske manufacturisters inflyttning. Herr Rosenblad, Bernhard: Jag har med mycken ledsnad hört Herr Tham berätta, att man nyligen uppfunnit ett sätt, att tillverka jern, som är lika godt med Dannemora-jernet. Jag har hört det med ledsnad, säger jag, icke derföre att upptäckten skett inom Sverige, utan derföre, att, om förhållandet verkligen vore, såsom Herr Tham uppgifvit, utlänningen snart skulle lära sig samma förädlings-process, och sedermera icke behöfva vårt jern. Men jag tviflar på, att denna uppfinning är möjlig, då jag känner, att man utomlands genom chemiska analyser och de mest kostsamma försök har velat eftergöra det Svenska jernet, men alldeles misslyckats; emedan det lärer vara omöjligt, alt åstadkomma eller efterhärma naturens stora smällliings-proccss, Hans Excellence Jlerr Gref ven och Landt Marskalken yttrade, det han ansåg sig böra framställa särskild proposition å Den 3o October f. m. 443 hvardera af de tvenne Momenter, som innafattades i Utskottets förevarande förslag; och hemställde Hans Excellence först, om Ridderskapet och Adeln biföll i.'sta Momentet, angående införseltullen å stångjern. Ropades Ja. Hvarefter Hans Excellence gjorde proposition till bifall å senare Momentet, angående utförseltullen å stångjern. Ropades äfven Ja. Jernj Tack-. Grefve von Fersen, Hans: Då jag ej kan instämma uti Utskottets förslag angående den på tackjern föreslagne tullafgift, och icke kan finna, att den billiga jemvigt är bibehållen, hvarom Utskottet i dess Utlåtande talar, måste jag yrka förhöjning af utförseltullen å denna artikel.
Med tillkännagifvande att Frih. von Kraemer, Rob. Fredr., pä grund af med läkarebetyg styrkt sjukdom, begärt och erhållit 3:ne veckors ledighet frän sin befattning såsom le - 70 Den 4 Januari c. m. damot i det för behandling af frågor ronde bränvinstillverkning och försiiljning tillsatta serskildta Utskott, samt alt jemvfd liiBogeman, Carl Adolf, såsom ledamot af BankoUtsk. erhållit 3:ne veckors ledighet från d. 9 dennes, anmodade Hr Gr. o. Landtm. Hrr Elektorer, att sammanträda till val af ledamöter i nämnde Utsk. under de permitterades frånvaro. Föredrogs och remitterades lili LagUtsk. Hr Ramsays, Anders Henrik nedannämnde d. 31 sistl. f. m. pä bordel lagda motioner: 1'0 Ang:de ändring af 1, 3 och 5 §§ i 16 kap. M.B:n: 2:o Ang:de enskild, i st. f. uppenbar, kyrkoplikts undergående för förbrytelsen att oskriftad begå Herrans heliga Nattvard; och 3:o Att då serskildta af Underrätt meddelte utslag, hvarigenom en person blifvit dömd lill böter eller kroppsplikt på en gång hos Executor till verkställighet förekomma, beslut om bestraffningarnes förvandlande må meddelas af Underrätt i närmaste stad. Föredrogos och remitterades lill StatsUtsk. Frih. Raabs, Adam Christian, nedannämnde d. 31 sisth Dec. f. m. på bordet lagda motioner: l:o Att af det belopp, hvarmed bränvinsbrännings-medlen komma att öfverskjuta de 800,000 R:dr, som redan för Statsregleringen äro påräknade, en tredjedel mätte ställas till K. M:s disposition för alt emellan länen fördelas lill bidrag för fattigvården; och 2:o Att R. St:r mätte afsätta ett kreditiv å 500,000 Rulr b:ko för associationer, som pä större handelsplatser kunna bilda sig upköp eller belåning af Svensk spanmål. Föredrogs Frih.