Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Någre Bruksegare hafval sig af denna upplåtelse begagnat. De på Recognitions-Skogar emot vanlig afgift funderade Bruk, för hvilka inom förelaggd tid vederbörlig ansökning till Skatteköp skett, synas ännu böra åtnjuta den vid 1810 års Riksmöte dem tillerkände lösningsrätt, ehuru, utan Bruksegares förvållande, icke på behörig ort för dem hunnit Resolution utfärdas. Mycken Krono-Skog åter - 5 52 Statsoch Banko-XJtslotteris Betcinltanden står ändock till försäljning. En upplyst Leda* mot af Eidderskapet och Adeln, Kongl. Stallmästaren Herr Al. von Törne har ock i ett tilL Höglofl. Stats-Utskottet remittecadt Memorial tillstyrkt, att Recognitions-Skogar, Krono-Allmänningar, Skogsoch Jagt-parker skulle i Tracter af 15 till 25 Tunneland i sänder, åt den mästbjudande säljas till Skatte. Skogen blefve sedan af sjelfegare med mera omtanka vårdad, och den Odlingsbara maiken efter hand förvandlades till Skattla.ggde Ny-Hemmän. Då förutan allt handelstvång med främmande skepp alla slags Trädvaror emot lika utgående Tull-afgift, som för inhemska Fartyg, få utföras, så skola för den ex-' porten stora Summor inflyta. Samma Herr von Törne tillstyrker ock Boställens försäljning till Skatte. Jag gjorde uti 1810 års Stats-Utskott en dylik motion för alla Offiffers-Boställen; men, ehuru kanske det allervigtigpste Hushållnings-Förslag, uppskjöts dermed intill dess Rikets Ständer underställt målet om Kongsgårdarnas försäljning, Kongl. Maj:ts Höga godtfinnande. Jag vågar nu underställa Herr Barons och Ordförandens samt Höglofl. StatsUtskotts Afdelningens upplysta skärskådande af ett mål, som rörer en förmonligare skötsel af en Bandets högst betydliga jordlott.
Men då sålunda äfven boställsbehållningen vore jemte nettobehållningen af den öfriga lönen i hvarje tjenstemans hela Stats-bevillning inberäknad, så bör nu deraf äfven följa, hvad jag äfvenledes dristar föreslå, att 3:o), med ändring eller upphäfvande af hvad i thy fall, rörande löntagare, som hafva boställen, finnes föreskrifvet i 58 § af gällande nådiga Förordning om kommunal-styrelse på landet, i allmänhet stadgas Motioner i Preste-Ståndet 1862. N:o 72. 141 måtte, att alla embetsocb tjenstemän, utan särskild fyrksättning för deras boställens hemmantal, endast böra få sig fyrk talen tillräknade efter hvars och ens Stats-bevillning, alldenstund boställsbehållningen är deri inberäknad. Om remiss till Bevillnings-Utskottet anhålles. Stockholm den 26 November 1862. ,/. Bern. Runsten. Xio Af Doktor IV. Nordlander: Om årlig pension åt framlidne Landshöfdingen G. Montgomerys enka och ojörsörjda barn. Hos Rikets Höglofl. Ständer bar det städse varit en lika vacker, som värdig och uppmuntrande plägsed ej allenast att belöna synnerligen förtjente män under deras lifstid, utan äfven sträcka sin skyddande omvårdnad till deras efterlefvande enkor och barn. Hvarje riksmöte lemnar flere bevis på detta ädla och betryggande hägn. Sedan Ständernas sednaste sammanvaro har, jemte många, en i flere afseendeu förtjent och utmärkt man, f. d. Landshöfdingen öfver Westerbottens län, Kommendören af Kongl. Nordstjerne-Orden m. m. Gustaf Montgomery lemnat detta jordiska. Hvad han under sin lefnad varit och verkat, torde för de fleste vara väl bekant och står dessutom för alla, som derom vilja hafva en närmare kännedom, att läsa i Biografiskt lexikon öfver namnkunniga Svenske män.
Anders Jonsson, från Wermlands län. Motioner i Bonde-Ståndet 1662. N:o 18. 27 Uti ofvanstående motion förena sig: Olof Olsson, P. Eriksson, 0. Olsson, frän Olebyn. från Wermlands Ian. från Slängserud. L. G. Andersson, A. Eriksson, från Elfsborgs län. P. Persson, Georg Nyqvist, Nils Andersson, Jonas Christoffersson. från Wermlands län. Af E. J. Hudberg från Öland, angående anslag för anläggande derstädes af en lägre landtbruksskola. Till de inrättningar, som aldra kraftigast bidraga till jordbrukets förkofran och således äfven till bela rikets nylla och styrka, kunna otvilvelaktigt de anstalter hänföras, hvilka bibringa allmogens barn de för jordens ändamålsenligaste bruk och nyttjande, ladugårdens inrättande och skötsel samt skogens vårdande och begagnande, nödiga insigter och kunskaper. Genom de frikostiga anslag, hvarmed Rikets Ständer i sednare tider omfattat landels modernäring, har svenska åkerbruket erhållit en lyftning, hvarom man förut icke kunnat göra sig den mest aflägsna föreställning, så att landet numera kan exportera lika så många hundratusentals tunnor spanmål, som det för icke så längesedan var tvunget att importera. Delta glädjande resultat, som, näst en för skördens bergande gynnsam väderlek, måste tillskrifvas landtmannens förökade insigter vid jordens skötsel, bevisar tydligen alt intet kapital kan användas med större produktivitet än det, som sätter jordbrukaren i tillfälle alt af jorden draga alla de fördelar, hon är mäktig alt gifva. Vid sådant förhållande är det klart att, i materiell hänseende, ett mera fördelaktigt och välsignelserikt användande af kapital än det nu omförmälda svårligen kan finnas, enär hvarje bidrag af det allmänna, som för detta ändamål uppoffras, i tidernas längd återbetalar sig tusenfaldigt medelst jordens förhöjda afkastning och landtmannens ökade välmåga, således medelst hela rikets förkofran. 28 Motioner i B onde-Ståndet 1862. Såsom bekant är hafva, snart sagdt, rikets samtlige provinser fått sig statsanslag tilldelade för inrättande af landtbruksskolor.
Berättelse om hwad sig i Rikets Styrelse tilldragit sedan sista Riksdag. Gifwen (örebro ä Rikssalen d. 20 April 1802. ^ä Kongl. Masit nu gar att för Riksens Ständer framlägga ett korrt sammandrag af hwad sig i Rikets Styrelse tilldragit sedan sista Riksdag, är det för Kongl. Maj-.t i dubbelt afseende tillfredsställande, att wid uppfyllande af denna Desi Konungsliga pligt, i synnerhet kunna åberopa den berättelse Hans Kongl. Höghet Kron,Prinsen ben 7 Januari! inne - r6 Den so April. innewarande ar afglfwit, öfwer den tid denne Furste, under Kongl. Maj:ts sjuklighet, wardal Fäderneslandets allmänna angelägenheter. Swensta Folket har, af denna berättelse, kunnat inhämta det oftaida nit Hans Kongl. Höghet anwändt för Dcfl och Rikets wäl; den framgång som krönt Dest adla bemödanden och ben ökade lätthet, som derigenom för Kongl. Magt blifwit beredd, att upprätthålla och fullända de anstalter, som af Hans KmalHöghet Kron-Prinsen sa lyckligt blifwit grundlagde. De författningar som tid efter annan aro utfärdade, hafwa dels bringat de af Riksens Stander widtagne beslut i wcrkställighet, delö at flere af Riksens Ständers, i economista ämnen, gjorde underdåniga önskningar gifwit den handläggning, hwartill bade nödige förberedande upplysningar och Rikets interefle kunnat föranleda. Kongl. Magt har i synnerhet latkt stg angelägit wara, att bibehålla och uppmuntra den aktning för Religionen, utom hwilken ett Folk snart stall sakna bade ett stöd för sine förhoppningar och den säkraste borgen för sin narwarande sällhet. Den nya Kyrkohandboken har, sedan första Advents-Söndagen förledet ar, blifwit till allmänt nyttjande antagen. Fattigförsörgnirigsanstalterne hafwa undergått flere förbättringar, som, i mon af tillgangarne, stola winna en ytterligare utweckling.
Hafva mina annaärkn:r, under den tid de jemte förslagen varit lill allmänhetens granskning öfverlemnade, icke lyckats tillvinna sig några så beskaffade sympatier, att de föranledt upptagande till framställning deraf jemväl af andra riksdagsmän vid erinringar i anledn. af lagförslagen, och finnas de ej heller af LagUtsk:s medlemmar värda något afseende, skall jag vara den förste som erkänner dem vara af jemförelsevis ringare vigt. Kunde de åter å andra sidan på något sätt föranleda till hinder för förslagens antagande uti deras derigenom i det hela oförändrade syftning, som jag förut tillstyrkt, och nu ytterligare obetingadt tillstyrker; skulle jag icke kunna underlåta att lifligt förebrå mig att hafva sålunda bidragit till ett Den 23 December f. m. 427 efter min tanka så olyckligt resultat; och jag anhåller för sådan händelse alt få dem uttryckligen återkalla, och begära, att allt hvad jag anfört måtte varda lemnadt utan afseende. Hvad jag åter, i grund af min närvar, egenskap af ståndsledamot, och sålunda enligt 1 § Riksd.Ordnrn en af Svenska folkets representanter, trott mig böra, äfvenledes under förbehåll att det icke på något sätt måtte orsaka hinder för lagförslagens antagande i helheten af deras syftning, har alt anmärka med afseende å de af K. M. beslutade och uti den nåd. proposm framställde förändringar uti lagberedningens afgifne förslag, beträffar först uteslutandet af 28:de § uti litte cap. af strafflag-förslaget, lydande som följer: ”Bryter man emot påbud, som i mål rör:de landets allmänna hushållning och styrelse är gifvet, vare sig af Konungen eller offentlig myndighet, som är berättigad att slikt påbud utfärda, straffas med böter eller fängelse i 7:de grad, der ej för visst fall svårare straff i denna lag utsatt finnes. Ar i sådant påbud fängelsetid eller bötesbelopp utsatt under hvad i 2 cap. 5 och 8 §§ stadgas, eller förlust af visst gods såsom särskild påföljd bestämd; lände det till efterrättelse.”
Den 20 Augusti 1841 frågan om kojer och täcken i underdånighet föredragen, och föreskrifter i ämnet vederbörande lemnade, samt särskildt förordnande meddeladt rörande Rusthållarnes i Blekinge skyldighet att förse sine Båtsmän med klädessäckar. Den 28 Maj 1842 frågan om beklädnadens öfver tagande af Kronan i underdånighet föredragen, och Rotehållarne berättigade att vid Generalmönstringarne gifva sina tankar i ämnet tillkänna, hvilket skett vid 2:dra och 3:dje distrikten. D. 28 Mars 1844 Landshöfdingarne anbefallde att vid utlysande möten inom Irsta och 5:te distrikten låta dervarande Rotehållare sig yttra. Maj 1844 enahanda åtgärd vidtagen vid 4:de distriktet. 14S:o den 13 Februari 1841, om utsockne frälsehemmanens i Halland ordinarie rotering (206.) Den 23 Februari 1844 i underdånighet föredragen, och målet afgjordt så, att utsockne frälsehemmanens skyldighet att draga ständig rotering blifvit ytterligare fastställd; men skall nådig proposition aflåtas om lindring i Båtsmanshållet; kommande emedlertid vakansafgiften icke att uttagas. 30 Bil. till It. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse den 11 Juli 1841. 149o den 20 Mars 1841, om användande af besparingar å Extra och expektant staten (269). Den 30 November 1841 i underdånighet föredragen, och nådiga stadganden mfna. o 150o den 21 April 1841, om sättet för lotspenningar erläggande (310). Den 20 Augusti 1841 i underdånighet föredragen, då Kongl. Majit i nåder beslöt, att Ständernas begäran skulle iakttagas vid den omarbetning af LotsReglementet, som är under händer. *51:o den 7 Juni 1841, om extra statsanslag för försvarsverket till sjös (373).
Det är. anmärkningsvärdt, att detta klandra», emedan det är en känd sanning, att gamla orkeslösa personer förskjutas af sina slägtingar och lemnäs &t fattigvården; men det oakttadt, taga de det arf de kunna äga. Om deremot arfsrätten till; korarae församlingen, så skulle samma slägtinge vara mindre kalla att försörja dem, ty de Jfett 5 Augusti *. m. voro ioferssstrade uti att sjelfve bssörja dera* underhåll, på det de icke skulle blifva srfsrätten förlustige. Derigenom skulle åtskilige föremål för fattigvården undvikas. Det har blifvit klandrade af Herr Tham, att öfverstyrelsen blifvit lemnad åt Pastor. Han är väl ordförande i Sockenstämman, men ej derföre allrådande och kan har blott öfverstyret, såsom den der förer räksnskaperne och redogör för Församlingen. Det har ock blifvit yttradt, att sådant skulle medföra kostnader, men dertill kan ej förefalla anledning, ty ledamöterne i committéen hafva ej något arfvode. Det har sluteligen blifvit anmärkt, att ehuru Utskotten afstyrkt någon bevillning till fattigvården, hafva Utskotten ändå tillstyrkt, att afgifterneskola utgå efter samma principe som Bevillningen. Om man hade gjordt sig reda för hvad Bevillning är, i jemförelse till denna afgift, hade man ej yttrat sådant, ty detta är ej bevillning, utan det är en till allmänna Statsbehofven lemnad gärd, blott en bestämd betalningsskyldighet för dem, som ej kunna förmås att, enligt Författningarne, ingå uti öfverensbommelser om erläggande af hvad sorn fordrss för Socknens fattigas underhåll. Det mätte ej vara med Ordning förenligt, att Församlingar eller Städer, låta sina fattiga kringstryka, då det kan undvikas, och att KronoBetjeningeu skall föra in dem, för att dermed peuplera Correctionshusen.
Hvad Stoclrlioims stad ang %r afgaf 1838 års komitds afdelning för hufvudstaden under den 5 juni 1839 betänkande angiende fattigrarden därstädes, hvarefter stadga därom utfardades den 1 april 1843. I linfvndsaklig öfverensstainmelse med komitdns förslag föreskrefs i denna stadga, att fattigvirden skulle onibesörjas dels af en för hela staden gemensam fattigvårdsstyrelse, kallad stadsnämnd dels af %tta särskilda styrelser kallade församlingsnämnder, en för hvardeia af stadens territorialföïsamlingar. Hvarje församlingsnämnd skulle fördelas i tv % afdelningar, en för ordningsmål, hvars ledamöter utsagos p % allmiimin sockenstamnia och en för fattigvård, som skulle motsvara den inom hrarje församling d % inrättade fattighusdirektion:) och organisems på s6 siitt antiqzgen öJ1igt ar eller stadgaat varderu. Stadsnamnden skulle till ledamöter liaf va bland andra, tvh ledamöter från hvardera f örsamlingsnihnnd, hvilka skulle utses så att hvardera afdelningen af församlingsnamiiden iaom sig valde en ledamot. Församlingsnämnderna synes ej hafvzl sorterat under stadsnämnden, utan begge dessa styrelser haft sina skilda verksamhetsområden. Om Stockholms fiirsainlingars nurarande fattigv8rdsst~relser, som motsva~a de forna forsa~nlingsnä~tz i ~ d e r ~ z fdtigt ' dr~7su; fdel a~ izingar, galler i tiliainpliga delar, hvad som ofvan yttrats om fattigvårdsstyrelserna i riket i öfrigt. Dock finnes har annu mindre grund för antagande att endast röstberättigade personer skidle knnna utses till ledamot i församlings fattigvkrdsstyrelse, db denna ej viilies omedelbart af de röstberättigade eller deras fullmäktige utan utgör en nnderordnad myndighet, som tillsättes af stadens fattigdrdsnanind och &amp; ger att handla efter dess föreskrifter. h ' amnden har gifvetris vid detta val fria händer.
Hagarne böra rättat efter skiljaktiga förhållanden under tidernas fortgång och ined hänseende till folklynne;, Bil. lill Lagutskottets Bitankande N:o n. i25 sedeme_'och tidell varfvets upplysning, är frän denne grundsats omedelbart härflytande en annan lika angelägen , obestridlig och förnuftsenlig, att ett, med kraften af lydnadens och agtningens häfd, frän urminnes tid gällande lagbud, lampadt till ordningens befordran inom samhällets serskilda kretsar samt verkande på sedligheten och folkets moraliska tänkesätt, icke bör förändras, utan dertill befunne högst vigtiga anledningar. I förevarande fräga trodde Herr UnderStålhållaren, att dessa fast mindre kunde åberopas, som tvärtom tidsandans strid emellan den grannlaga sedekänslan och den obetänksamma lättsinnigheten, synes påkalla Lagens fortfarande allvar och skydd för bibehållande af skyldskapens ursprungliga samband , i förer ning med dess helgd. Herr ContractsProsten Nordin förenade sig med Herr DomProsten Holmström. Herr Professoren Bexell yttrade sig vara af lika mening med den sistnämnde samt Herr UnderStåthållaren v .Lindecreutz och yttrade derjemte: ”Innan jag ännu aflemnade min röst emot ifrågavarande Lagförändring hade jag gjort mig förtroligt bekant med alla de skäl som kuade motivera den. De hafva icke förmått öfvertyga mig och jag anser mig s6 Bil. till LagUtskottets Betänkande N:o 11. derföre förbunden att framställa min enskilda åsigt af saken. Fornverldens Lagstiftare förbisågo icke den ömsesidiga och nära beröring hvaruti slägtskapsförhållandet ställde syskonbarn — och giftermåls-förbudet framstod derföre såsom ett stabell element i den äldre lagstiftnings-caracteren. Det innehar ännu ett utmärkt rum bland de lagbud, hvilka, egande en viss hyllning af sjelfva mennisko-naturen, trotsat alla tidsförhållanden, länge brottats med tidens, flod och der upprätthållit sig under det hela systemer af lagstiftning räddningslöst nedsjunkit och lemnat rum för nya.
Banquens ändamål, såsom läne-Vanque betragtad, ar att läna ut pengar pä saker pant, och emot sä läg ranta, akl allenast först Banquens omkostnadcr derwid ersättas och för det andra småningom en de! af pantens warde indrages, i fall att pennen möjeligen lill flutet för Banquens rakning skulle komma att försaljas, och belaningssumman ej derföre erhölles. Jag frägar: kunna nägonsin enskildas reverser, hwilka endast behöfwas till erhällande af diseonttan, anses såsom fullgod pant för ett publikt werk? stall allmänna opinionen om Banquens säkerhet lika orubbad som hittills fortfara, om den en gäng kommer cm ukgifwa sedlar, mot säkerhet i bara papper? Dä jag således önstar att Banquen ej mätte fortfara med Disconten, bör jag ej underläta att medgiswa, att en hastig indragning af det stora capital, som redan i Disconk-rörelsen utelöper skulle wara skadlig för det allmänna. Banco-Utstoitets protocollee för i8o^ ärs Riksdag kunna bcwiklna, att jag da tillstyrkte en långsam indragning af delta capital, pä det at wid occroijens flut, flutliquiden ej stulle blifwa för känbar. Samma utwäg star ännu öppen. Man kan bestämma denna indragning pä 5 eller pä lo är eller flera: blott den ster, blott Banquen ej sär en inrättning emot sin princip. Jag medger än ytterligare atc denna indragning - 86 Den 6 Julli. ning och den föreskrifne amortistemenken gansta be» tydeligen förminstar landeks rörelsecapital. Men detta kommer ju mast af landets hämmade handelsrörelse, och fanste till en del af Statens stora behof. En möjlighet sinnes ju dä art Statens tillständ förbättras, akt handeln en gäng inbringar förtjenst, att näringarne äler af egna krafter kunna Uppehälla sig: ty wi hafwe ju a" hoppas en öftvergäng af den erise svin trycker Eurona, och en god inre förwalming.
Utsk. säger, att Utsk. "får, beträffande så väl första mom. af Ilr Cederschjölds molien, som Lars Rasmussons yrkande, vördsamt tillkännagifva, att då böter för lyten, sår och blånader äga rum, och det tillika inträffar, att knif eller svärd m. m. blifvit, på sätt ofvan är nämndt, draget, den brottslige jemväl skall, enligt K. brefvet den 20 Sept. 1786, fällas till de i 24 cap. 8 (Jin Missg.-b:n utsatta 20 dalers böter, samt att criminal-lagförslaget stadgar 25 r:drs böter för den, som i vredesmod mot annan drager knif eller svärd, spänner bössa eller annat lifsfarligt vapen; och ehuru det måste medgifvas att sådant begagnande af vapen, utan afseende derpå om skada jemväl tillfogas eller endast hotelse dermed sker, fordrar särskild och allvarlig näpst, i anseende till dc vådliga följder, som deraf kunna uppstå, anser likväl Utsk., dels alt de af motionärerne föreslagna straff äro alltför stränga i förhållande till brottets art, helst i betraktande bör tagas, att, när personlig misshandel tillkommer, särskildt ansvar för densamma ålägges, dels ock att dessa straffs användande för ofvanbeskrifiia fall skulle strida mot de grunder, sorn i nu gällande 44 Beil 3 Jun i c. m. straff-sy sterne blifvit följda vid ansvars bestämmande för andra brott, de der med det ifrågavar. äro jemförliga. Utsk. kan alltså icke i vidsträcktare mån biträda motionärernes förslag i denna del, än att Utsk. finnér en förhöjning af de i nyss åberopade lagrum stadgade böter böra äga ruin.”
MORMOR (ger Hilma en liten knuff Det säger hon för att hon vill bli af med mig, i sidan och säger lågt). förstår du. Åja, man får nog lära sig att tåla en har kanske rätt. Jag går, jag går strax. (Samlar salen.) del. (Högt, med darrande stämma.) Ja, Sally lilla, du ihop sin schal, sin pirat och sina glasögon och går ut genom LOLO (stänger dörren efter henne sig om halsen på Hilma). och springer därefter och kastar Gud ske lof, Gud ske lof, att vi blef ensamma! Men jag är rädd mormor blef sårad. HILMA. SALLY. språka lite med henne då. Tror du det. Nå, så får jag väl gå in och (Sally går.) blick. Hör, söta Hilma, du måste hjälpa mig. Å, jag har suttit som på nålar här tills pappa gick. ut i kväll. Å, så bra att jag fick ha dig ensam ett ögon LOLO. Vet du att det är jag som ställt om att han måste HILMA. LOLO. Du! Hur i all världen! tant Mari. Men jag skrämde upp tant lite grand, Det var inte så farligt det som värden sa till förstår du för då visste jag, att hon strax skulle skicka bud på pappa. Och ser du, jag måste nödvändigt ut en sväng i kväll? Ut i kväll? HILMA. LOLO (viktigt). HILMA. LOLO. Ja jag har ett möte. Ett möte! Ja, ett sånt där rendez-vous, förstår du. Hvad är det för dumheter? Det är inga dumheter, det är något mycket LOLO. HILMA. allvarligt. För jag ska säga dig, att att jag är kär. år har du fyllt medan jag var borta. du var bara femton LOLO. Kär. (Skrattar.) Nej, men Lolo. Hur många Jag trodde HILMA. både du och Sally jag har åtminstone upplefvat mycket mer än ni. Såå? HILMA. LOLO. Hvad hör det hit. Jag är kanske äldre än half 7 ska jag träffa honom utanför teatern ingång är. Och just i afton ska mitt öde afgöras. Kl. det vill säga i den lilla gränden, där artisternas HILMA. LOLO.
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, yttrade Hr Gr. o. Land tm., att enär denna punkt innehölle dels af styrkande af bifall lill Hr doktor Sandbergs och riksdagsmannen Sven Heurlins motioner, dels ett af Utsk. afgifvet förslag, rör:de den bevillning, som af privatbankerne bör erläggas, särskilde propos:r i afseende på dessa delar, enligt derom gjord begäran, skulle komma alt framställas; och hemställde Hr Landtm, fördenskull först, om R. o. Ad. bifölle hvad Utsk. rör:de Hr doktor Sandbergs och Sven Heurlins ifrågavar. motioner yttrat. Ropades ja. Efter sedermera gjord framställning, hurusom, i afseende på Uisk:s förslag till stadgande om bevillningens utgörande af privatbankerne, 2me ledamöter yrkat bifall och samtlige öfrige talare yrkat dels afslag och dels att den nuvar. bevillningen måtte oförändrad bibehållas, samt Frih. Palmstjerna väl dervid särskildt yrkat, att Utsk:s förslag om 5 procents erläggande för den vinst, sorn ej öfverstiger 6 procent, måtte bifallas, men att för den öfverskjutande vinsten måtte erläggas samma bevillning, sora gäller för andra aktiebolag, men detta yrkande syntes instämma med öfrige talares mening, så alt emellan dera, som icke velat bifalla Utsk:s förslag, någon skiljaktighet icke ägde rom, hemställde Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. bifölle hvad Utsk. i afseende pä bevillnm af privatbanker tillstyrkt. Denna propos. besvarades med starka nej, blandade med ja, hvarefter Hr Landtm, förklarade, det han trott sig tinna att nej öfverröslat ja. Härvid hördes flere ledamöter ropa på votering, hvadan, oaktadt sedermera Frih. Falkenberg, Carl Axel, tillkännagaf, att han väl begärt votering, men ville derifrån afstå, votering företogs öfver följande nu till justering upplästa och godkända voterings-propos.: Den som bifaller Bevilln.Utsk:s, i dess utlåt.