Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta fält består af 60 tunnland af Djurgårdens mark, hvarför betalas arrende i hö, men å hvilket arrende något öfverskott icke upstår, sedan aflöningar och andra utgifter blifvit godtgjorda. Det är naturligt, att då ett experimentalfält finnes i närheten af hufvudstaden och under ledning af LandtbruksAkademien, måste hufvudsaken vara, att för kunskapssökande jordbrukare göra det så tillgängligt som möjligt, så att man, i likhet med hvad som eger rum t. ex. i Sachsen, der jordbruket befinner sig på en mycket hög ståndpunkt, der kunde anställa försök för att föra vetenskapen framåt. Till en del har Utsk. bifallit det förslag jag framställt. Det har beviljat anslag till aflönande af en Inspektor m. m. Jag är tacksam derför; men om man icke är i tillfälle att sätta jorden i full bördighet, hvartill skall det då tjena att hafva experimentalfält? Antingen måste det upfylla sin bestämmelse, eller också bör LandtbruksAkademien skiljas derifrån. Jag har vidare, vid det upgifna förhållandet att ett hus finnes, som bebos af en fårherde, en inspektor och en statdräng, föreslagit ett belopp af 9.000 Rdr, för att sätta så väl detta hus i fullt stånd, så att en inspektor der kunde blifva ständigt boende, som att upföra en ny byggnad för statfolket. Den sednare delen har Utsk. bifallit, men deremot afslagit den förra, eller inspektorshusets iståndsättande. Jag ber att i afseende på detta hus få uplysa, att det är en gammal förfallen byggnad, som förut slått på annat ställe och som är inredd som en bättre bondstuga. Om man vill, såsom jag antydt, hafva en inspektor, hvilken besitter 378 Den 24 Sept ernber. någon bildning, bör tnan äfven bereda honom en bättre bostad, hvilket så mycket mera är af nöden, som hans verksamhet afser ett experimentalfält, dit landets jordbrukare tidt och ofta infinna sig. För allt detta har LandtbruksAkademien icke några tillgångar.
Väl kunde mången gång behöfvas ett medel mot hjerteve; men om dertill just guld är lämpligt, vet jag ej. Kära mina unga flickor alla, väl kommer för er, hvar och en, den tid, då J önskaden äga en guldtinktur emot sorgen." De unga hade blifvit allvarsamma, tillochmed Heblas lilla finurliga fysionomi hade lagt sig till ett helt högtidligt uttryck. Nu återkom herr Klas och medförde, äfven nu, en gäst. Denne var yngre än mäster Sigfrid, hans drägt var ytterst fin och gjord efter nyaste mode. "Se", sade herr Klas, "hvad jag mötte derute i slottsporten! Jag bad honom komma opp. Men ni kan inte se honom riktigt", och dermed tog herr Klas den lille mannen och lyfte honom, med ett tag, på det massifva bordet, mellan ljusstakarne. "Nej se på Daniel bara! Sammetsärmar! kan ni räkna silfverknapparne i tröjan, än alla snörena sen! Sickna vida, pösiga, välska hosor och brändt hår och långa lockar, som falla på Hollandskragen och grannt passement kring tröjan! Nej ser man bara!" Daniel Hjort, studenten, stod röd af vrede och raseri på bordet, der Fleming obarmhertigt fasthöll honom. Heblas lilla ansigte krusades i alla fasoner af svårigheten att emotstå skrattlusten. Peder, som stod vid spiseln, väntande på Hebla, skrattade helt obesväradt. Äfven på Karins läppar sväfvade lätt ett undertryckt leende, men fru Ebba lade vänligt sin hand på Flemings arm och sade: "herr Klas, du retas ju med Daniel, som om han vore ett litet barn, han blir ju helt ledsen." Fleming upphörde att qvarhålla Daniel och räckte honom handen, men denne hoppade lätt från bordet och sade halfhögt mellan sina sammanbitna tänder: "jag torde få gå nu, och icke längre behöfvas till ett åtlöje för herrskapet." "Rätt så, Daniel", svarade Fleming, "du är ju verkligen ond, märker jag. Kanske skola vi företaga oss att slåss ett litet envig! Men det vore skada på, om dina granna kläder skulle rifvas.
Helsinge regemente måtte i berörde afseende försättas i samma ställning, som alla öfriga rothålls-regemenlen samt anslaget således äfven utsträckas till detta regementes 1,200 rotar; och ehuru å det på 4:de Hufvud-titeln uppförda anslag, 71,000 R:dr b:ko, till lifmunderingen för indelta infanteriet, årligen uppkomme besparingar, hvilka till större eller mindre del skulle kunna betacka ifrågavarande utgift för Helsinge regemente, likväl Siats-Utskottets Utlåtande JM 50. 7 och då dessa besparingar, med Rikets Ständers medgifvande, användas dels till beklädnads-slitnings-ersättning för de kommenderingar ur indelta arméen, hvilkas underhåll af 4:de Hufvud-titeln bekostas, dels för tillfällig anskaffning af beklädnadsförnödenheter för indelta arméen, då medel dertill ej finnas anvisade å Krigs-kollegii intendents-afdelnings stat, har Kongl. Maj:t begärt att, i sammanhang med nu ifrågaställa förändring med beklädnads-afgiften, anslag för berörde ändamål äfven för Helsinge regemente mätte af Rikets Ständer beviljas. På sätt förut redan blifvit omförmäldt, hade rotehållarnes beklädnads-bidrag under de sednast förflutna 10 åren i medeltal utgjort 3 R:dr 18 sk. 6 r:st. b:ko årligen för hvarje nummer, hvadan den nya statsutgiften för ofvannämnda 18,038 rotar samt vid Helsinge regemente 1,200 » eller tillhopa 19,238 rotar å3 R:dr 18 sk. 6 r:st skulle uppgå till 63,196 R:dr 17 sk. b:ko eller 97,794 R:dr 33 öre R:ml; och då nuvarande anslag till lifmunderingen utgjorde 71,000 R:dr b:ko eller 106,300 R:dr Runt, blefve alltså det sammanlagda anslaget, som erfordrades för underhållet af så väl lifsom släpmunderingen, 136,196
Att tillåta insättning för g procent ®ch tillika tillåta reverser derå utelöpa, var två fel bidragande tillsammans till vår nu iråkade belägenhet; men att nu, sedan denna belägenhet inträffat, borttaga den ena utvägen, och låta den andra stå qvar, är att föröka olägenheterna. Att Discont-vinstens årliga belopp skulle blifva mindre, är sant; men icke må man ansa det för något ondt. Disconterna äro till för att lätta penningerörelsen, men icke för att beskatta densamma; och då man torde kunna antaga, att Disconterna, ehuru nu mera nödvändiga , likväl gifvit upphofvet till penningeoch speculationsvingleriet; sä kan man väl icke bestrida nyttan af det enda förslag, som utan fara för allmänna rörelsen kan verkställas. för att förmindska och småningom 366 Den 7 Juli. f. m till deras primitiva ändamål åter föra Dis* conterna; det nämligen, att efter hand skilja alla enskildta Capitaler ifrån Disconterna. och således gifva dem rigtningen till stående lån hos Jordbrukaren och Na» xings-idkaren: ett förslag, som likväl, efter hvad jag här förut anmärkt, utgör all» deles motsatsen af det Credit-system Statsutskottet föreslagit, 5. Anmärkningen. StatsUtskottet har framställt den me* ning, att nar, genom Credit-Systemet, ett behöfligt understöd för Näringarne vore vunnet, kunde, som orden lyda: ''Bankens tillitande i samina mån umbäras." Och i ett af Major Påhlman till Utskottet ingifvet, samt nu bilagdt, yttrande, finnes den mening om Annuitets lånen, för hvilka Stats-Obligationerna utgäfvos, att, som orden lyda: ”Staten hade i dessa Capitaler, vid påträngande behof, en Tillgångs-Sum. ma, hvars återbetalning man icke behofde fondera i samma stund den begagnades, och hvarigenom man undginge tillgripa den vanliga utvägen att fabricera mera Sedlar, emedan ett vid sådant tillfälle successivt infordrande af de utgijna Lånen, som i alla fall ej kunde ske utan genom Riksens Ständer, vore den enda operation, som då Liefve nödig, och Penningarnas
Hertigen af Berry bjöd Constance sin arm och återförde henne till salongen. Under tiden sade han till henne, att han hoppades det hon godhetsfullt följande dag ville visa honom den återstående delen af de intressanta samlingarna. Hertigen hade sett en kopia af Venus de Medecis därnere, hvilken ännu mer styrkt honom i hans första intryck vid åsynen af den gudomliga damen vid hans sida, nämligen att hon till anletsdrag och skapnad mest af allt påminte om detta konstens mästerverk. Bredvid denna Venus ville han snarast möjligt skåda la charmante baronne. Constance var flatterad af den artiga liknelsen, men undrade inom sig, att den franske prinsen hade så litet jugement, att han icke såg det hennes, Constances, charme var af en totalt annan genre än den klassiskt formade Venus de Medecis! De församlade gästerna reste sig djupt bugande och nigande, när samtidigt med hertigens och Constances inträde i salongen deuxbattangerna uppslogos, och Ludvig XVIII gjorde sin entrée. Han hälsade vid sitt inträde i gula salongen på det nådigaste åt alla sidor och gaf sedan från sin upphöjda plats i rummets fond cour för de närvarande, hvarvid Constance presenterade damerna och commendanten Ehrenström herrarne. Till damerna yttrade »grefven af Lille» en mängd artigheter på engelska och franska. Knappt var couren slutad, förr än kungens blickar föllo på kung Davidsharpan, som denna afton ej stod i sitt vanliga hörn, utan var placerad på en ganska skönjbar plats i salongen. Genast anhöll Hans Majestät, att Constance skulle låta höra sig på detta vackra instrument, som han förklarade sig föredraga framför hvarje annat. Helt säkert besatt den charmanta baronne de Hall jämte andra talanger också sångens gåfva. Ville hon ännu mer glädja sina gästers hjärtan genom att sjunga för dem? Denna anhållan hade Constance väntat och förberedt sig på. Men hon lät sig intet märka utan sade med låg röst och liksom i förtroende till de trenne herrarne, att hennes röst var obetydlig och ingalunda värd att höras af dessa höga konnässörer. Dessutom var hon lindrigt hes och visste ej, om »grefven af Lille» föredrog sombra eller tendra airer.
Iaa des till handlingame Lag.Utskottets Memorial, IN:o 166, i anledning af Hedervärda Bönder Ståndets remiss å Stats-Utskottets Utlåtande , Nio 3721 öfver Herr Gustaf Hjertås motion om stadgande, att frågor omjåterbetalningsoch, ersättnings-skyldighet emellan Kongl. Majit och Kronan, å ena, samt enskilda personer, å andra sidan, ej få hänskjutas till gode mans afgörande, utan ovilkorligen böra vid laga Domstol upptagas och afdömas. S. D, Efter å nya skedd föredragning blef Kongl, Majjts Kådiga Skrifvelse af den 23 sistlidne Januarii till Rikets Ständer, i anledr Prot.-TJtdrag den 23 Februarii 1830. 235 ning af deras underdåniga anmälan, angående granskningen af ManufactucDiscont - fonden, jemte det vid omförmälde Kongl. Skrifvelse fogade Utdrag af StatsRådets Protocoll för den 16 i berörde månad, till handlingarne lagd; hvarom underrättelse skulle meddelas till Statsoch Banco-Utskotten. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls BanCo-Utskottets Memorial, N:ct 11g, med förslag till föreskrifter att inflyta i det blifvande Ban« co.Regleroentet, angående Bankens förhållanden till Staten och vissa allmänna Inrättningar under tidrymden emellan denna och nästkoinman.» de Riksdag. V S. D. Föredrogos å nyo följande Statsi Utskottets Memorial och Utlåtandens, N:o 400, i anledning af erhållen återre remiss på några af Utskottet afgifna Betany kanden, Jades till handlingarne;, Nio. 401, i frågan om grunders uppgörande lör regleringen af Hof-Stats-pensioner^ bifölls;. 836 Pro ZJtdråg den 23 Februarii 1830, Nja 402, i anledning af skiljaktiga beslut inom RiksStånden, i fråga om fördelningen af det mindre Creditivet till de dermed åsyftade ändamål,” Den uti detta Memorial föreslagna
Sönér och tappra försvarare, och härigenom ej mindre grundlagt Svenska namnets upprätthållande, an jemväl återskänkt det samma en länge saknad glans och ära, samt derjemte lagt säker grundval för Skandinaviska Halföns frarri' gena sjelfständighet och sällhet; hvarom de öfriga respectiva Stånden skulle lemnäs vördsam och vänlig underrättelse. Ut Supra. Ex Protocollo Olof Werlin. Ut - • Den 7 Mars. Utdrag af Hedervärda Bonde-Ståndets Protocoll vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 7 Mars 1815- S D 9 ‘ 'om Allmänna Tidningarne omtala den högst förunderliga händelse, att f. d.
Härförukan sär jag ock fluteligen icke oanmärkt lämna, burn som tillåtelsen för Torpare, Soldater och flere pä ett Hemman inhyrde Personer, att idka Bränwins bränning, kan giswa en gärdsägare tillfälle, att under flika personers namn, icke allenast drifwa flere bränneriet, ulan ock sä medelst undandraga sig den högre bewillnings afgift, som honom äläge, om alla desi brännerier blefwo drifne i en mans namn; Timed 50 kannors pannor pä 10 ställen, kommer brän, ningen da att werkställas, med tillhopa Zoo kannors rymd, samt med afgift af blott 2 R:dr. z si. för hwarje panna, som för alla ro gör 20 R:dr. zo si. I det stället för en 500 kannors panna, ester progresii» vns Tabellen mäste bekalas öfwer i,ZOQ R:dr. Nu och wid nogaste öswerwägande, af alla of» wan anförde Ml och betänkligheter, kan jag, såsom förbemäldt är, icke för min del bifalla Högloft.
Detta svar slutas med försäkran, att det sålunda förelupna misstag visserligen icke skett i afsigt att chicanera mig, hvilket summans obetydlighet skulle bevisa; men jag tycker tvärtom, att just summans obetydelighet bevisar motsatsen, då deraf kunde hämtas den för mig menliga tanka, att jag skulle vara en usling, som icke kunnat eller velat betala lumpna 3o Sch.; hvilka jag säkert betalt, om jag vetat mig vara skyldig dem; men jag anade ingen skuld hvarken lill Kronan eller någon annan. — Då man således oriktigt påfört mig balance i stället för den fordran jag ägde, har jag rättighet tro det flere delat samma öde; och derföre försvinner det skäl man velat hämta af föregifne balancer, hvilka, såsom Herr af Billbergh i sin reservation ganska riktigt anmärkt, aldrig kunna uppkomma, om de redofordrande noga uppfylla deras Embetes pligter. — I alla fall tycker jag det vara olämpeligt och Lagstiftningen ovärdigt, att påtruga det, enligt Grundlagen, oberoende DomareEmbetet en befattning, som måste sätta det i beroende, och förvandlar - Den i April f. m. 65 vandlar Domaren till Krämare, hvilken skall utminutera Statens papperslappar, hvilka till försäljning kunna och böra anförtros åt andra, som deraf icke menligen hindras i deras öfrige förrättningar och som godvilligt för den medgifne försäljningsprocenten åtaga sig det; hvarigenom Domaren undgår ett för hans yrke alldeles främmande krämeri, hvilket Lagstiftningen, såsom mig synes, bör finna bans vigtiga kall ovärdigt, då Lagstiftaren kommer i håg hvad som står i den gamla Boken, der Syrak säger, att en köpman kan med plats taga sig vara för orätt och en krämare för synd. Jag förmodar att de emot Utskottets Betänkande gjorde anmärkningar föranleda till återremiss, och anhåller derföre, att detta anförande må få remissen åtfölja. Herr Ribbing, Arvid: I den fråga, som här blifvit vackt om möjligheten, att på ett bättre sätt kunna controllera, att stämpladt papper lägges å de Handlingar, hvilka dermed böra förses, anhåller jag att få yttra några ord.
Skillnaden emellan dessa utgöres af kostnaden för Lånens erhållande, och som dessa kostnader jemförelsevis äro större 1 den mou lånen äro mindre, så lärer kunna inträffa, att då Låntagare af mindre summor, i synnerhet Låntagare af den hedervärda Allmogen, betala 5^ procents Ränta för det primitiva Capitalet, betala de i sjelfva verket fulla 6 procent för det Capi - Bil. t, Banco-TJtsk:s Betänkande, N:o g-2. 5g tal, de erhållit samt, om härtill läggas postporto och commissionsarfvoden, måhända äfven mer än 7 procent. De prisade fördelarne torde derföre minst Lomma den fattiga Landtmannen tili godo. Det är ej elielpå denna väg han kan hjelpas, utan genom sådana anstalter, som bereda honom en skälig betalningsför sin möda och sina varor. I anledning af hvad som blifvit anfördt emot pluralilelens ofvanberörde beslut, hafva jemväl följande Herrar Ledamöter sig deremot reserverat, nemligen: Herr Hof-Marskalken Friherre Reutersköld j Herrar Cancetlie-Råden Lagerheim och Hegardt_, Herr Domprosten Lidman, Herr Grosshandlaren Valeijj, Herr Rådmannen Löfvenius_, Herr Lagmannen Montan och Riksdays-Fullmägtigen från Örebro Län Anders Ericsson. STOCKHOLM, hos Carl A b. Pihl, »83q, Banco-Utskoliets Memorial N.o Qi t Ankom till Ex.-Utsk. den vo dan. i83o ' Memorial, om iakttagande af en erforderlig rättelse vid slutlig föredragning hos Riks-Stånden af Banco - Utskottets afgifna Betänkande, JV:o 92.
Upläsles lill justering och godkändes cn sä lydande voteringspropos. Den, sorn afslår 37:de punkten af StalsUlsk:s Utlät. N:o 158, röstar J a t den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, beslutar R. o. Ad. att R. St:r, med anledn. af den i K. AI:s Nåd. Skrifvelse gjorda framställning om statsbidrag för anläggningen af en till Carlstad ledande hamn, bevilja nämnde stad ett anslag af 100.000 Rdr Rmt, emot skyldighet, att utföra detta förslag pä sätt K. M. pröfvar för allmänna rörelsen fördelaktigast, och framgent underhålla sagda hamnbyggnad; börande staden derefter ega att upbära de harnnafgifter, som enl. gällande af K. M. fastställd taxa, skola erläggas. I händelse det nu föreslagna anslaget varder beviljadt, böra i afs:de på medlens utbekommande, samma stadganden tillämpas, som för andra till likartade företag erhållna understöd vid denna Riksdag varda meddelade. Vid voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit som följer: Ja — 51. Nej — 10. 38:de punkten, ang;dc ytterligare statsbidrag för slussoch kanalanläggningar förbi Ktarelfvens vattenfall vid Forshaga och Dejefors; 39:de punkten, angnis slaslanslag för beredandet af en båtled mellan Nora-sjön och Färsjön inom Örebrolän; samt 40:de punkten, ang:dc statsanslag för upmuddring af Umeå eif. Dessa punkter biföllos. 41:sta punkten, ang:de statsbidrag för befrämjande af uldikningar och aftappningar af sanlta trakter och sjöar till beredande af odlingsförelag. I sammanhang med denna punkt föredrogs ett från IJederv. BondeSt. ankommet Prot.Utdr.
Inte var det, förstås, hela Paris — ehuru delvis äfven i den bemärkelsen —, som försatts i en så febril uppståndelse; det var kvinnornas värld. T y personen i fråga var ej hr Bourget hvilken som helst, det var författaren till Cruelle énigme, Mensonges och Un caeur de femme, den fine porträttisten, skriftställaren på modet, den oöfverträffade tolkaren af kärlekens subtilaste fenomen, kvinnohjärtats aristokratiske analytiker, det var kvinnans korade gunstling, det var kvinnans afgudade Paul Bourget. I världsstaden svärmar man för en skriftställare ungefär som man i Stockholm svärmar för en kunglig tenor med strupkatarr, och det är lätt att förstå, med hvilka känslor man i allmänhet mottog underrättelsen o m Hymens senaste eröfring. På ett håll v a r man dock belåten. på sätt och vis. Och det var bland de vackra judinnorna i kvarteren kring Parc Monceau och Place de 1 ' Etoile: den lyckliga, fröken Minnie David, var en (mycket rik) judinna, och de små israelitiska damerna upptogo föreningen helt enkelt som en komplimang åt dem alla. Och så skulle ju den charmante unge diktaren egna m e r tid åt det mondaina lif, hvarifrån enstöringslifvet i Faubourg Saint Germain dittills h a d e dragit h o n o m! Men det var ej därom jag ville tala. Samtidigt utsände Bourget en deliciös liten samling nya variationer på hans gamla tema. Denna bok, som jag först i dagarne fått läsa, heter Den moderna kärlekens fysiologi. Ämnet intresserar er, jag är öfvertygad därom. Det finns väl ingen människa, om än till ytan aldrig så kall och skeptisk, som ej torde ha älskat åtminstone en gång i sitt lif; h v a d det nu blifvit af kärleken — om den är ett hopp eller ett minne (någotdera är det alltid), ett par, tre tusen i årsränta eller några bleknade rosenblad i en chiffonierlåda — hör ej till saken. Och edert kön har nu en alldeles särskildt renommée i detta fall.
Ingen af de värda talare, som uppträdt emot mig, har kunnat förneka oformligheten af den nuvar. länsindelningen, äfvensom jag ej hört någon bestrida vigten af en ändamålsenligare och efter förhållandet i särskilda orter afpassad reglering. Jag får derföre förnya min anhållan om propos. på bifall till Utsk:s betänkande. Frih. Ehrenborgh: Jag har begärt ordet hufvudsakligen för att yttra något i anledning af hvad en värd talare här midt öfver egentligen riktat emot mig. Jag har verkligen sagt det, han upptagit såsom af mig yttradt; jag vidhåller det, och jag är i visst afseende glad att hafva sagt det, då jag finner, alt denne talare till en del gjort mig rättvisa i fråga om de till K. M. ingående önskningsmålen. Jag vill dock blott hålla mig vid den sak, som nu är ifråga, nemi. territorialindelningen. Jag vill ej lägga Oecon.- Utsk. till last, att det ej utredt detta mål närmare, än som skett. Jag vet, att Oecon.Utsk. är så öfverhopadt af den mängd motioner, som vanligen dit inkommer, att dess tid är fullkomligen upptagen genom den handläggning, alla dessa motioner måste erhålla, och att Utsk:s tid altså icke räcker till att undersöka målen med all den grundlighet, som för åtskilliga bland dem vore önskvärd, Men jag är öfvertygad, att om de handlingar blifvit begärda, som äro att tillgå i detta vigtiga ämne, skulle talaren sjelf äfvensom hela Utsk. hafva vunnit den öfvertygelse , att Regeringen i detta ämne gjort så mycket, att säkert någon underlåtenhet i detta fall ej kan läggas Regeringen till last. I öfrigt får jag förklara, att om jag äfven för min del stundom icke gillat Regeringens förfarande, och i åtskilliga fall tillskrifvit benne underlåtenhet, kan jag likväl ej hysa den tanka, alt Regeringen alltid förbiser det nyttiga, som kunde göras; och jag tror äfven, att någon gång kunde, oaktadt vårt oformliga representationsskiek, R. St:s önskningar ställas i den form, att deras förslag kunde practiskt begagnas, hvilket nu sällan är fallet. Jag yrkar afslag å Utskrs betänkande.
Ordalydelsen af g 15 lägger obestridligt intet hinder i vagen att i särskild fattigvårdsstyrelse invälja hvilken fullmyndig och väl fräjdad medlem i samhället som helst, och vagas nttrycken noga, synas de äfven direkt hänvisa på lagrummets tolkning i shdan riktning. SAlunda säges att i afseende % ledainots u tjänstgöringstid och afgång samt rättighet att uppdraget sig afsagan iakttages hvad om komrnunalnamnds ledamöter och stadsfullmäktige galler. Nen hvarför icke jämväl i fråga om scillkoren för valbarhet~? (Jämför 42 i förordningen orn kommunalstyrelse p % landet). Det kan ej vara af förbiseende, som vid denna hänvisning just frågan om valbarlietsvillkoreli uteslutits, men det ar ju möjligt, att man därvid endast haft i tankarne att ej låta den för ledamot i kommunalnämnd och stadsfullmäktige stadgade fordran p % tjugufem %ss ålder vinna tillämpning afven p&amp; fattigvårdsstyrelse. Vidare står, att till rotes styrelse skall utses visst antal personer af %rotens medlemmars. Xen i kommunallagarne begagnas uttrycket smedlein i kommunens icke såsoni liktydigt med röstberättigad 8 i förordninmedlem utan såsoni afseende alla niedlemmar (jiimf. gen om ' kommunalstyrelse på landet och 10 d: o uti stad). Till slutsatsen om att rösträtt utgör kompetensvillkor kan man sållinda endast komma genoiii antagande att detta skulle ligga i sakens natur eller, som det ocksk uttryckes, öfverensstamina med lageiis grunder. 1838 Ars komité synes dock ej delat en sadaii uppfattning. Och det ligger val uppenbarligen för mycket godtycke i ett antagande att, ehuru föreskrifter därom saknas, raljarne dock skulle r a r a förbjudna att till ledamot i fattigv5xdsstyrelse utse en myndig person utom sin egen krets, när de finna detta lämpligt och ÖnskvHrdt. Afgörandet är ju dock alltid i de röstberattigades hand. Icke heller kan man analogivis sluta härtill däïaf, att för raharhet till en del andra koinmuiiala styrelser fordras rösträtt.