Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stats-Vtskotteti MemoriaI, Kio 339. 5 Förslag un Reglemente för Riksgälds-konloret. (Fortsättning.) E) Anslagen till folkundervisningen, riksdagskostnader och aflöningen för Rikets Ständers Justitie-ombudsman m. fl. § 125. Ännu återstående behållningar utaf de, under 1840 och 1841 samt 1844 och 1845 års riksdagar, till folkundervisningens befrämjande, för 1842 och efterföljande år, beviljade anslagssummor skola, för att till härmed afsedda ändamål kunna i nåder disponeras, Kongl. Maj:t af Kiksgälds-kontoret tillhandahållas; dock kommer hvad häraf, vid innevarande års utgång, icke är disponeradt, att ej vid arereserveras för de föremål, för hvilka de blifvit anvisade ; varande dessa behållningar här upptagna med de beldpp, desamma vid nästlidne Juli månads början utgjorde, nemligen: l:o återstoden af 1843 års anslag för de till folkskolelärares bildande inrättade seminarier, Femhundra riksdaler; 2:o återstoden af 1845—1848 års anslag för samma seminarier, Ettusen etthundra riksdaler; 3;o återstoden af 1845 års anslag till stipendier för eleverna vid nämnde seminarier, Etthundrafemtiosex riksdaler 32 sk.; 4:o återstoden af den vid 1840 och 1841 års riksdag beviljade och vid näst påföljde, eller 1844 och 1845 års riksdag reserverade anslagssumman [ox folkskolelärares aflänande, Fvratiofyralusen sexhundranitton riksdaler 16 sk. 10 r:st.; och 6 Stats-Utskottels Memorial, N:o 339.
St:r skulle vilja biträda - Den 21 April f. ni. träda en sådan bana, icke i följd af traktater med främmande magter vore lämpligt, och jag motsätter mig sålunda en återremiss, desto hellre som, om denna punkt återremitteras, måste samma åtgärd mottagas med hela Betänk:t, men hvartill skulle väl sådant leda, om icke till onödig tidsutdrägt. Jag yrkar fortfarande bifall. Hr Bennich: (Yttrandet, som blifvit talaren tillstäildt för justering, har sedermera ej af honom återlemnats.) Hr Ramsay, Anders Henrik: Jag har begärt ordet endast för att uttala ett ogillande af Utsk:ts motivering af sin hemställan i den nu föredragna punkten och instämmer i det afseendet i hvad af Frihme Sprengtporten och Schulzenheim blifvit anfördt. Franska traktaten har visserligen blifvit af R. St:r antagen, men med anledning af de olika omdömen ang. rättmätigheten och nyttan af densamma, som under diskussionen ang. dess antagande uttalades, torde det med skäl kunna ifrågasättas, huruvida icke detta antagande hufvudsakligen föranleddes deraf, att R. St:r icke ville blottställa Konung och regering. Om emellertid menliga följder af den Franska traktatens bestämmelser redan visat sig och säkerligen i ännu högre grad komma att inträffa, torde det väl vara skäl, att R. St:r i tid äro betänkte på åtgärder för att, om möjligt, söka förekomma dessa menliga påföljder; och, såvidt jag kan finna, återstår för detta ändamål icke annat än att återföra differential-tullsatser. Olägenheter af sådana kunna visserligen äfven följa, men det må tillkomma dem, som bättre än jag förstå dessa ämnen, att bedöma, om större olägenheter uppstå genom de principer, som äro fastställda genom deri Franska traktaten, än genom en inskränkning af dessa och en återgång till differentialtullar. Något grundlagsstridigt i denna sednare åtgärd kan så mycket mindre ifrågasättas, som i Franska traktaten finnes differentialtull, nemi. i afseende å bränvin. Jag nämnde, att frågan om återgång till differentialtullar skulle vara beroende derpå, huruvida erfarenheten visat eller gifvit anledning att förmoda, det Franska traktaten skall verka menligt på våra förhållanden.
; r likslraFti ~ii~unLijr ' ci i ' wiisi; yiue:!, liit ' i. n nt. ;) .dda, ställighet. at bada]; iirim,. Dessr. y: xr.son !— n men på ett sadant satt, aik Inan fii~srui. Irrirtu fiiri. iiietl (' loiii varit i i verkligheten. personlig berijri~ig och lai-t kiinna, d c x s ~i: ti.ts~~i.i; &lt;hei: t ?r Sjiilfva den etikla historien ar mai-t hvt: ttud. Et1 helt ung, outvecklad men med Iiaxisla och fantasi rikt ' uegGfvad ilickn. som varmt I en mogri: id, framtror p&amp; de religiösa sanningarna, blif-rrr ~ I I H ~ T I &amp; t stående och berömd man, som frainfiir (::: h i2wr d !t a ~ ~ m iir. t forskare och vetenskapsiuan. Don i ett enkelt hem pA 1aiiiTt: ii ia1: l) fostrado iirlgn Pi.iiri i~itxiidei. i det komfortabla hemtiet i hiilvndst: i: h oeh s: tnititligt i siillskapslifvet inom dess högst stjlende iilte !ligent:: lir: * tsar. ; \ Iau~ien, professorn, upptages helt af sitt arbete och Evii, noiii ?rBnnes sig ensam, bGrjsr på egen hand att stude~a. Ett Ars vlstelse iitomlanids satter lienne i tillfalle att ytterligare utveckla och uthiltla siit intresse fiir historien, siirskildt såsom on vetenskap om in ?nninkun, om storit och iidla personligheter. Efter hemkomsten kiinner hon sig fortfa.i.nritle blott Ilallvisad till sina böclrer, men finner att det3a Rr » i alla fall hra litet. för litet att existera på
Förste Stallmästare bos Hans Kongl. Höghet Hertigen af Södermanland; Friherre akWetterLtecit, Lric, Landshöfding och Herr kaskull, Fullmägtig Friherre KlUencrLntL, goban vvu. Kelm, lvla^or. Herr Laron och Landtmarskalken anmälte, at Herrstad, ^nton, affagt sig at wara Ledamot i Riddarhus-Utskottet, hwarföre Herrar Llectorer af tredje Ll-I88en anmodades at wälja en annan i hans ställe. Upbrötos Liectorernas listor til wal af Ledamöter i Stats-Utskottet, och befunnos bertil wara utsedde »följande Herrar. Af Forsta Llassen. N-o 78 Grefwe illLrä, fullmägtig Friherre Llem< minA, L1LS8, Kfwerste Kammarjunkare, Riddare af Kongl. Nordstjerne-Oräen. ros Herr Grefwe Uuutb, Lric, En af Rikets Herrar m. m. 110, 196 Dcn 19 Maj. Nio i -o Hr Friherre laude, Larl, Kammarherre» 883 Hk Friherre Lilfversckölä, dlil8, Major. af Andra LIas86n: N-.o 408 Hr In1je8trönr, facod, LapiMine. 478 Hr krint^enskölö, ^xe, Major. 1940 Hr lerLnieäsn-, Lregric, Vice kresiäent, Lommenäsur af Kongl. Swärds-Oräen. Nordstierne Oräen. af Tredje Lia880n. N:o 983 Hr Lronacker, Fullm. Hr ^clker8parro, 6eorA, Hfwersle-lleutenant, H)fwer-^äintant, Ridd. af Kongl. Swärds-Oräen.
Man skulle nu få bevittna den angenäma företeelsen att se landtmannapartiet forbytt från ett oppositionsparti par préference till ett regeringsparti; man skulle få se och beskåda — så förestälde man sig åtminstone — en svensk upplaga af den mycket prisade och mycket omordade parlamentarismen, med grefve Posse såsom parlamentarisk debutant och landtmannapartiet såsom hans representativa pidestal. Man skulle få se herrar Key, Carl Ifvarsson oeh Liss Olof Larsson såsom regeringens stöttepinnar, beredda att ställa sig i breschen for regeringens forslag och planer samt att med lif och blod forsvara dem mot första kammarens och » intelligensens » illfundiga planer i oppositionelt syfte. Yi hafva här talat om Aprilministéren, men det var icke hela den personal, hvilken med grefve Posse den li&gt; April 1880 bildade den nya rådskammaren, som nu mötte riksdagen, Ganska vigtiga ändringar hade i densamma under loppet af året vidtagits, hvarigenom dess skaplynne i väsentlig mån förändrats. Då den Posseska ministéren bildades, var det isynnerhet två statsråds ingående i densamma,som väckte uppmärksamhet och öfverraskning Det var, att de förre ecklesiastikoch finansministrarne, statsråden Malmström och Forssell kunnat förmås att qvarstanna i en konselj, som stäldes under grefve Posses ledning. Hvad först angår statsrådet Malmström, så var hans helsotillstånd sådant, att man redan på grund deraf hade väntat, att han icke skulle komma att qvarstanna. Dessutom var det ock af andra skäl, som man fann det förvånande att finna statsrådet Malmström i kamratskap med grefve Posse.
N:o 447 blifvit föreslagna, i4:de punkten, BondeSt. hade gifvit följande lydelse åt denna punkt: 5’SkulIe hypoteksförening ej uppfylla de förbindelser, hvilka i dessa fiufvudgrunder desamma åläggas, samt Riksg.- cont:s styrelse för Cont:s säkerhet skulle finna nödvändigt, att någon del af den meddelade garantien återtaga, äger Riksg.- cont. ålägga hypoteksföreningen att större eller mindre del af garanterade lånen betala, och att, för den händelse sådant på annat sätt icke låter sig verkställa, härtill använda af Den 37 April e. m. de, enligt 5:tc punkten, till Cent. inbetalade uiedel; och kommer från samma tid all vidare räntebetalning å de utgifna förbindelserna att upphöra.” Hr Rosenblad: I följd af R, o. Ad:s beslut ang:de reservfonden är det nödvändigt att bifalla den af BondeSt. i denna punkt beslutade ändring, derå jag altså anhåller om propostn. R. o. Ad. antog samma redaetion af i^fde punkten, som BondeSt. antagit. i5:de punkten. Åt denna punkt hade BondeSt. gifvit följande lydelse: "Vill någon delägare uti hypoteksförening skilja sig derifrån, så åligger honom att i den ordning, här förut föreskrifves, betala alla de skulder, hvarför han hos hypoteksföreningen häftar, samt derefter i fem år fortfarande ansyara för alla de förluster, hypoteksföreningen under nämnde tid kan få vidkännas; och skall det altså åligga den afgående att härför ställa nöjaktig säkerhet, innan afgåendet utur hypotheksinrätlningen får bifallas.” Hr von Troil: Jag får tillkännagifva, att jag icke förstår BondeSt:s mening i denna punkt. Enligt Utsk:s för*- slag skulle det ansvaras med reservfondsinteckningarna; men då nu BondeSt. beslutat, att ingen reservfond och ingen solidarisk ansvarighet skall finnas, så vet jag icke, hvad det menat med sitt beslut i denna del. Frih. af Nordin: Om jag icke orätt fattat BondeStts beslut, skall en utgående delägare i hypoteksförening ställa säkerhet för föreningens möjliga förluster under påföljande fem år. Huru denna säkerhet skall ställas, kommer att tillhöra det reglementariska.
OLOF WINGQVIST. A. F. BECKMAN. CARL EDV. ZEDRITZ. W. LILLJEBORG. H. L. RYDIN. allerunderdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, FREDK. SUNDEWALL Kongl. Akad. n. v. Rektor. CHR. JAC. BOSTRÖM. SIGURD RIBBING. K. OLIVECRONA. JOH. SPONGBERG. J. W. GYLLENSWÄRD. C. W. BÖTTIGER. Upsala den 30 December 1857. C. X. Höjei\ — 310 — Upsala erke-stifts Konsistorie underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers anmärkningar vid Konsistoriernas räkenskaper för åren 1854 och 1855. Stormäktigste, Allernådigste Konung! Till underdånig följd af Eders Kongl. Maj:ts nådiga befallning, åligger Konsistorium att, med anledning af hvad uti Rikets Ständers sednast församlade Revisorers afgifna berättelse, under rubriken Konsistorierna, förekommer serskildt angående erke-stiftet, underdånigt utlåtande afgifva; och får Konsistorium härvid, sedan vederbörandes infordrade förklaringar nu inkommit, nåden anföra följande: Rikets Ständers Revisorer hafva anmärkt, dels att, efter hvad af räkenskaperna inhemtas, betydlig behållning uti erke-stiftets Gymnasiioch skolhus-byggnads-kassa vid båda revisions-årens slut funnits hos redogöraren innestående; hemställande Revisorerne, då, enligt deras tanke, allmänna medel till betydligt belopp icke böra hos enskilde förvaras, att hvad af dylika kassors behållningar icke för nödvändiga utgifter erfordras måtte förräntas eller i Läns-ränterierna deponeras; — dels att den af Konsistorium afgifna redogörelse öfver Enköpings skolkassa finnes under båda revisions-åren verificerad endast med obestyrkta afskrifter af originalverifikationerna.
Vid 1818 och 1823 års riksdagar representerades både grefiiga och friherrliga ätterna Sandels, Adlersparre och Skjöl de - Den aa Maj. debrand , — de grefliga af de då lefvande Grafvarne af samina namn och de friherrliga af Frih. A. Lovisin, Hr C. XV. Uggla och Hr G. M. Sparre, flera andra exempel att förtiga. Jag vet väl, alf de rättigheter, som sålanda af dessa ätter utöfvats, anses eller hetas hafva blifvit deni fråntagna genom den förändrade redaction af 87 §:n Reg.- F:n, der orden "efter honom” blifvit utbytta emot orden "efter hans död;" men att denna förändrade ordalydelse kan relroactivt tillämpas, anser jag omöjligt, åtminstone emot all rättsgrund och rättskänsla. Jag tror ej heller, att förhållandet så är, och att den nya ordalydelsen blifvit definitivt tillämpad på de ifrågavar. ätter, som före redactionsförandringen här hade säte och stämma; — åtminstone kan jag ej finna , alt något beslut, och aldraminst något beslut, som vunnit laga kraft, blifvit i detta afseende fattadt. Vid sisth riksdag uppläste frami. H. Ex. Hr Gr. Skjöldebrand, uti plenum den 28 Febr. 1834, ett mern. uti ifrågavar. ämne, men detta finnes icke uti protocollerna intaget, endast omnämndt, med tillägg, att H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklarade delta mern., på grund af 81 och 83 §§:na Feg.Ftn, icke kunna hos Ståndet upptagas. Bland frami. Ex. Hr Gr. Skjöldebrands efterlemnade papper har delta mern. ej kunnat återfinnas; jag är således okunnig om dess innehåll, annorlunda än genom sägen. Men jag tror ej, att Hr Gr. o. Landtmrs förklarande, vid sisth riksdag, kunde innebära någon dom — och som jag redan sagt, aldraminst någon dom, som vunnit laga kraft — att friherrliga ätten N:o 345.
För min del skulle jag gerna sett, om styrkan kunde ökas och om organisationen kunde beräknas för 100,000 man, men jag tror att komitén under närvrde förhållanden bort inskränka sig till den föreslagna styrkan. I de af talaren omnämnda grunder, hvarpå en armé-förökning skulle kunna byggas, kan jag icke till alla delar instämma. Det är visserligen sannt, att belälet utgör kärnan och, om jag så får uttrycka mig, den ledande tanken hos armén, men å andra sidan är truppen en lika väsendtlig faktor i en duglig armé. För alt åstadkomma ett godt arbete, måste äfven verktyget vara godt; det är ej nog att hafva ett lämpligt material dertill. Hvad vi i synnerhet behöfva, är en arméstyrka, som i hvilken stund som helst är färdig till försvar. Vårt lands geografiska läge är nemligen sådant att våra stränder inom kort kunna blifva hotade af en fiende; det är då af aldra största vigt, att utan någon lång beredelsetid kunna bjuda honom spetsen. Ju större den styrka är, som man straxt kan ställa mot fienden, desto bättre; men en mindre, fast god trupp gör i sådant fall vida mera gagn, än en större med otillräcklig öfning och osäker sammanhållning. Finnes tid tili förberedelser, till att något utbilda den mindre öfvade delen af beväringen, kan och bör man redan från början uppträda med en större styrka. Enligt komiténs förslag skulle 50 bataljoner af tillsammans 40.000 man infanteri när som helst kunna uppställas. Denna siffra, som i och för sig kan synas obetydlig, är det dock icke i jemförelse med hvad vi nu ega. I närvide stund kunna vi nemligen icke hastigt mot fienden uppställa mer än 20,000 man, ty vår beväring är icke tillräckligt krigsbildad för att utan vidare öfning med framgång deltaga i fäderneslandets försvar. Samma talare har yttrat, att det vore förmånligt, om de föreslagna 50 bataljonerna finge befäl för 100. En sådan tanke har icke varit främmande för komitén; men komitén har icke 172 Den 27 November. ansett sig böra nu föreslå en så stor tillökning i,befäls-personalen som för ändamålet skulle erfordras.
Besvärsoch Ekonomi-Utskotten: Herr Montgommery’s, Gustaf, Memorial, innefattande svar å Herr von Hohenhausens , Michael, anmärkningar vid Utskottets den a5 dennes e. m., återremitterade Betänkande, i anledning af väckt Motion, om upphörande af Krigs-Akademien m. m., jemte Herr Hammarskölds , Lorents, rörande samma ämne, denna dag afgifne yttrande. S. D. Remitterades till Allmänna Besvärso eli Ekonom i-U tskotten: HerrThams, Wolrath, den i4 dennes e. m. > på bordet lagde Memorial, angående ut - 1358 Riks-Ståndens ■vidgade Handels-förhållanden emellan Sverige och Norrige, jemte åtskilliga Ledamöters, i anledning deraf, denna dag afgifne yttranden. S. D. Remitterades till Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten: Grefve Spens, Carl Gustaf, Memorial, innefattande anmärkningar vid Utskottens den 25 dennes e. m., återremitterade Betänkande, i anledning af väckt Motion, om upphörande af Krigs-Akademien, m. m. Frän Vällojl. Borgare-Ståndet. S. D. Remitterades till Ba 11 co-U t skottet:' Herr M. Bagges anförande, angående anmodan till samma Utskott, att pröfva Herr Bagges Motion, om nedsättning af räntan för Uddevalla Stads Lån. Från Jlögl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Remitterades till La g-Uts'k o t te tl Herr Gyllenheims, Eric Gustaf, Memorial, innefattande anmärkningar vid Lag-Utskottets - Prolocolls-Utdrag. 135 Q slottets, den a5 Aug. f. m., återremitterade Betänkande, i anledning af väckte frågor, om förändring uti Brottmåls-Lagstiftningen. Den l Sept. 1825. Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Remitterades till Lag-Utskottet: Herr von Hartmansdorffs, August, den' 12 sistl.
¯Ottilia¯.» Leonna var ock den som förstod att värdera vänskapens förtroende och att besvara detsamma. Härtills hade Ottilia endast anat hennes böjelse för Feodor, nu fick hon erfara allt, äfven hans uppförande nemligen så, som det uppfattades af den älskande flickan, jemte hennes oro öfver hans tystnad, den hon likväl tillskref omständigheterna, ej någon glömska. Onkel Ludvig hade rest bort. Fru Palman var installerad i sin befattning. Leonna upphörde ej derföre med all verksamhet i hushållet, men hon ägde mera ledighet och lugn. Modrens lynne var sig likt, men hon blygdes att låta en fremmande höra detta jemna gnatande, och Leonna kunde nu undvika att träffa henne allena. Vintern var förbi; vårsolen smälte drifvan; jorden grönskade, allt knoppades för att fira uppståndelsens högtid, och Leonnas hjerta började äfven njuta af förnyad lefnadslust. Man räknade de sista dagarna af Maj, när Petter Nordenskans en dag kom till Grönskog för att be sin syster tillbringa någon tid hos Maria, som hvarje dag väntade sin nedkomst. Sjelf måste han göra en resa, såväl i tjenståliggande som andra affärer «på obestämd tid,» sade han; en annan skulle under tiden sköta sysslan. Hans far var icke af det sentimentala folket, likväl förtröt honom den likgiltighet, sonen visade att fara bort hemifrån sin hustru vid ett sådant tillfälle. Leonna följde honom, men undrade inom sig, hvarföre ej Hedda kunde vara hos sin syster. Hon erfor sedan af sin svägerska, att Hedda hade rest hemifrån utan att någon kände hvar hon nu vistades. Ett besynnerligt öde syntes sväfva öfver alla Leonnas utflygter hemifrån, ty knappt hade hon varit en vecka der, förrän hon åter efterskickades. Den biljet, budet medförde, upplyste henne hvarföre det skedde. Fadrens ord lydde så: «Blif icke ängslig barn, men skynda dig hem. Mamma fick slag i natt och har ej, efter som vi tro, många timmar qvar. Hon kan ej mera tala, men hennes ögon irra omkring efter dig. Gumman Palman bevisar genom hundrade exempel, att hon ej har ro förr än du kommer! Din hulda far Ad. Fred. v. Nordenskans.»
Plötsligt fick han en ny idé, som var ännu bättre än den första. »Är ni inte hungrig?» frågade han. »Det är jag!» Hon var icke hungrig, men han lyckades likväl öfvertala henne att gå med in på Bellmansro och dricka kaffe med bakelser. De kommo öfverens om att icke sitta ute, ty man kunde bli sedd, och de togo plats i ett litet grönt möbleradt sidorum, med en dålig soffa, ett bord och ett par stolar. Det var en kvaf luft därinne. Han hjälpte henne af med hatt och kappa, sedan uppasserskan serverat dem och gått. Kaffet var drucket. En geting surrade på rutan. Tomas iakttog, att hon ännu hade en fin rödaktig strimma på halsen efter kattens rispa. Men han kunde icke taga ögonen från hennes armar. Dessa armar, nakna, hvita ... »Hur mycket är klockan?» frågade Ellen. Han hörde henne icke. Han smög sig tätt intill henne och hviskade bönfallande i hennes öra: »Era armar – jag vill se era armar ...» Tomas trodde icke sina ögon. Hon satt några sekunder som förstenad, men tog slutligen med sömngångaraktigt lugn af klädningslifvet och lade det på en stol. Därefter betäckte hon ansiktet med sina händer, mörkröd af skam. Han drog henne till sig och kysste henne öfverallt, på halsen, bröstet, korsetten. Hon satt som förlamad. All motståndskraft hade domnat i hennes unga, hvita lemmar, och de skygga röda ekorrögonen flackade förvildadt hit och dit, i rädsla, i skräck. Plötsligt förlorade hon all besinning och slog armarne om hans hals med ett litet skrik. Konsul Arvidson gaf middag i sin villa vid Humlegården, trots den framskridna säsongen. Hans fru fyllde femtio år. Fru Arvidson hade varit vacker som ung; nu på äldre år hade hon fått en påfallande likhet med Karl X Gustaf. Den rymliga, långsträckta matsalen hade endast två fönster på en kortvägg; man hade därför gjort dag till natt, slutit till persiennerna och tändt alla ljusen i kronorna. Konsuln hade nyss hälsat sina gäster välkomna.
Dessutom var hon nu fattig, ingen medtäflare till hands, och Rosas hjerta, hennes varmaste känslor, hade de ej länge tillhört honom? Alla dessa sköna erinringar upplyste, likt blixtar, klara och strålande, den mörka midnatt, som kastat sin slöja öfver Mannerstedts hjerta. Hans hufvud förvirrades; det susade förbi hans öron; allt gick upp och ned; rummet, bordet, buteljer och glas, allt var ett oredigt virrvarr; han visste knappt sjelf hvar han var. ”Herr Mannerstedt,” sade professorn, sedan han en stund betraktat sin gäst, ”hur f-n är det fatt? Är herrn på sin himmelsfärd eller på väg att ramla under bordet? Hm! Jag kan min själ icke riktigt urskilja hvilket som blir fallet; men herrn ser mig just ut att snart göra något språng, antingen uppåt eller nedåt.” Mannerstedt fattade sig genom en af dessa starka ansträngningar, hvaraf hans själ var mäktig, då nödvändigheten böd honom att lägga band på sina känslor. ”Förlåt mig,” bad han sakta, nästan blygt, ”jag blef så förvånad. Jag har icke varit ute på flera dagar; jag hade ingenting hört.” ”Nej, det syns nog,” menade professorn med ett betydelsefullt småleende. ”Herr Mannerstedt har således ännu icke gjort sitt afskedsbesök i Widenska huset?” ”Ack nej! Jag hade sparat detta till sist; men nu lärer jag väl icke kunna hoppas att träffa någon af familjen, hvilket sannerligen blir ganska bittert för mig, som i detta hus rönt så många prof af välvilja och godhet.” ”Fruntimren, åtminstone Rosa, träffas nog,” yttrade professorn likgiltigt. ”Jag skulle hafva bedragit mig på henne, om hon dukade under, eller ens svigtade, vid ett sådant slag som det ifrågavarande. Nej, jag tror, att hon är temligen lugn; ty hon har ett mildt och jemnt lynne, just ett sådant, som jag innerligt önskar till Gud, att alla qvinnor måtte hafva. Då skulle de icke plåga sina männer, under motgångens dagar, med pip och jemmer, öfver hvad som ändå icke kan hjelpas.