Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksens Stander åge, att förordna en elier flere Förmyndare, som, intill dess Konungen myndig blifwer, Reaeringen i dess namn ester denna Grundlag mä utäswa. Lag samma ware, i händelse Konungs minderårighet fortfar, dä den nasta Riksdag infaller, efter den förra Konungens död, och Prins af det Regerande Konungahuset icke finnes, ät hwilken Rikets Styrelse under Konungens minderårighet uppdragen blifwit, pä sätt 41 §> innehåller. §. .104. Ej mä Riksens Ständer ingä i rägon serskild pröfning af Högsta Domstolens bestut. § 12;. Efter ordende prococoll, som, införes: inför Konungen blifwit förde rc. §. ic>6. Finner Utskottet af dessa Protocoll, att nägon as Stats, Rådets Ledamöter uppenbarligen handlat emot denna Regeringsforms tydliga föreskrift, eller tillstyrkt nägon öfwerträdelse deraf, och af andra Rikets gällande Lagar, eller undcrlätit, att göra föreställningar emot sädane öfwerlradelser, eller dem wällat och befrämjat genom uvpsätligk fördöljande af nägon upplysning, dä äge ConstilutionS, Utskottet att iställa en sadan under.tilltal af Justitie Ombudsmannen - Den 8 Augusts. 2419 mannen inför Riks - Rätten, hwaruti, t stallet för Stats»Räd, fyra de älste Justitie-Räd, twenne af Frälse, och twenne af Ofrälse Ständ, i dessa fall komma att säre taga, och gange härmed som i ivl och !02 §.§. om tilltal emot Högsta Domstolen förejkrifweS. Dä Stats - Rådets Ledamöter finnas hafwa, pä satt ofwanberördt är, gjordt sig till answar skyldige, dömme dem Riks,Rätten efter Allmän Lag och den särskildta Författning, somJill bestämmande af sädant answar af Konungen och Riksens Stander faststäldt warder. §. 107.
Diskont ver k, derstädes, emot 3 procent, förräntas"; samt medgifveratt den å förberörde medel f rån RiksgäldsKontoret och Kanal-Diskonten fallande ränta må emellan Embetsoch Tjenstemännen vid ufvev-StåthållareEmbetets Kansli,. efter hittills följda grunder, fördelas Af Räkenskaperna för de arne år, sorn äro under närvarande Revisorers granskning, kan väl icke egentliga eller beslamda beloppet af de från förra åren, till och med år i8a3, qvarstående deposit ioosmedlén utrönas; men samma Räkenskaper utvisa, att summan af dylika medel, qvarstående från löna åren, lill och med r8i:5, så väl år 1838 som 183q, utgjorde 20.285 Rdr foj sk. 2 rst ; och del torde derföre kunna antagas, att densamma, vid slutet af år 1 8r3 icke öfver stigit 2o,ooo-Rdr Broo, hvilken summa, sedan räkningen med Gotha Kanal Diskontvei k redan år 1818, intill hvilken tid Öfver-Stålhållare-Embetet ägde rätt att på samma räkning insätta yngre depositionsmedek, upphörde, oehs hvarefter de, sedan år 181 5, deponerade medlen bort i Bänken på ©fverStåtbållare-Embete s Deposilions-Conto insättas, synes hafva varit den enda, hvarå den fallande räntan kunnat, med stöd af ofvan åberopade Kongl, Bref af den 10 Juli rSiG, användas till löneförbättring för Öfver-Ståthållaie-Embetets Kanslis Tjenstemän.
Ir~tet kan vara for den sjuke skadligare, och intet kan mera strida mot hela sjukvirdens hwnana id&amp; iin att begagna sig af den sjukes hjidplosa tillst %nd och nedsatta kroppsoch sjalskrafter for att viicka till lif hos honom en mlhSinda ofverdrifven kiinsla af syndaskuld, Atfoljd, som den gemenligen 5ir, af fruktan och bafvan for kommande evighetsstraff. HSir om nigonsin kriifves det af sjukskoterskan takt och forsthd, s % att hon icke i ovist religionsnit den sjuke bedrofvar och s&amp;rar. En viinlig pdminnelse hkom hade sakel % ej kunnat skada. Vi vilja emellertid hoppas att den behandlande lakaren icke forsummar att fasta sin nppmarksamhet vid denna fiil. patientens psykiska tillstind s i viktiga punkt. Rorande skoterskans plikter mot sig sjelf (sid. 5) borde skarpt framhillas det skoterskan aldrig bor i sjukrumrnet fortiira n&amp;got, vare sig mat eller dryck. Atminstone vid de erkandt smittosamma sjukdoluarne iir hiirigenom faran for ssmittans ofverforande allt for stor. Ofriga anmtkkningar, som luojligen kunde gbras, iiro af j8mforelsevis ringa vigt och kan ~handbokens darfor vid fiirefallande behof gora god tjenst som en b&amp;de pfilitlig och latt tillganglig rHdgifvare. Bgll. M eddelanden f i i n Fred~bka-BrernerStipendiefonderna. Fredrika-Bremer-Forbundets yrkesoch studiestipendierfor iir 1897 hafva utdelats till foljande personer: 500 ki. till medicine kandidaten froken Hanna Christer Nilsson; 400 kr. till medicine kandidaten froken Signe af Klintberg; 300 kr. t 1 kandidaten froken Anna AhLstrom; 300 kr. till froken Edith Akerberg for genomgiende af hogre liirarinneseminarium; 360 la-.
Med en fullkomlig öfvertygelse om ämnets wigt, om desi afgjorda inflytelse pa allmän ordning och enskilt säkerhet, med en pä erfarenheten grundad kännedom om de brister som ännu äkfölja Inrätt, ningen, hafwa Utskotten icke kunnat undgå att finna be - ch 9 66 Den 21 Zebruaril. behofwet af sädane stadgande!», som till afhjelpande af desie brister och minnande af Inrättningens allmänt gagnande ändamål äro bäst ledande. Utskotten hafwa först till granskning företagit den genom Hederwärda Bonde-Ständeks och Högwördige Präste-Ständets serskilta Protocolls - Utdrag lill allmänna Beswärsoch Oeconomie-Utskoltets ärgärd öfwerlemnade fräga om icke nägon annan anstalt till Postföringens besörjande än den som för narwarande bcsinnes, antingen genom entrepenad eller annorledes bvrve widtagas, hwarigenoin denna In» rättning, förutan Starens eller enskildas betungande kunde bära sig sjelf och de hemman, hwilka härtill nu äro anstagne, lill det allmännas betydliga winst, i ställer blifwa älagde de skyldigheter som Hemman i allmänhet åtfölja. Med anledning af detta förslag, hwars »verkställighet Utskotten skulle önsta, samt hwad i Herr Bruks'Patron Lbeistoin8 Memorial, hwilket Utskotten härwid fä åberopa, finnes projecreradt, anse sig Utskotten böra tillstyrka att hos Kongl. Maj:t i underdänighet mätte hemställas, om icke, i likhet med hwad Herr lUoerstein anfört och pä de stäk han derföre upgifwit, försök kunde pä nägra Italien göras akt »verkställa postföringen med sä kallade postwagnar, hwarä 2 a g Resande jemwäl fortstaffades; och om denna Inrättning för ändamälet finnes lämpelig, kunde densamma sedermera i allmänhet blifwa pä samma sätt besörjd.
Den 13 sept. nåddes Schigansk, hvarest man intog prof på de der befintliga kolen, men dessa befunnos odugliga218, och den 21 sept. anlände man till Jakutsk. Det första fartyg, som från verldshafven kommit hit till hjertat af Sibirien, mottogs med stor välvilja och gästfrihet, så väl af myndigheter som af befolkning. Men då Johannesen ej här påträffade Sibiriakoffs ombud Kolesoff, fortsatte han färden uppför floden, tills han den 8 okt. kom till byn Njaskaja, 220 verst från Witim, ungefär vid 60° n. br. Härifrån vände han åter till Jakutsk och upplade båten i vinterqvarter något söder om denna stad. Jakutsk i våra dagar. Efter nyare rysk teckning. Så väl Fraser och Express som Lena hade sålunda till fullo löst de uppgifter, som blifvit dem före expeditionens afgång förelagda, och deras färder skola alltid bilda en vigtig länk i raden af de undersökningar, genom hvilka sjöfarten på det Sibiriska Ishafvet blifvit öppnad. För att gifva ett begrepp om det inflytande, denna sjöförbindelse kan hafva på verldshandeln, och de nya källor till lycka och välstånd, som derigenom kan beredas för millioner, skall jag med några ord redogöra för beskaffenheten af de landsdelar, som genom denna sjöfart skulle komma i beröring med Europas gamla kulturländer. Om man tager Sibirien i dess vidsträcktaste betydelse, d.v.s. under detta namn innefattar ej allenast det egentliga Sibirien utan äfven de delar af Högasien, som ligga omkring de stora sibiriska flodernas källområden, så kan detta land till utsträckning, klimat, bördighet och möjlighet att hysa en talrik befolkning ganska väl jemföras med Amerika norr om 40° n. br. Liksom Amerika upptages Sibirien i norr af skoglösa slätter. Söder om detta område, der endast jägaren, fiskaren och ren-nomaden kunna finna en tarflig bergning, vidtager ett vidsträckt skogsområde, svårodladt och till naturförhållanden kanske snarlikt Sverige och Finland norr om 60° eller 61° n. br.
Derefter hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, om R. o. Ad., med bifall till de af Utsk. föreslagne tullvärden å kamullsgarn, ansåge införselstullen böra bestämmas å ofärgadt, otvinnadt och odubbleradl till 18 sk., å färgadt, otvinnadt och odubbleradt lill 20 sk., samt å färgadt, tvinnadt och dubbleradt, eller s. k. brodérgarn till 16 sk. per ff. Ropades ja och nej, hvarpå H. Ex., uppå en ledamots förfrågan, förklarade sig icke hafva kunnat uppfatta, huruvida ja eller nej härvid varit öfvervägande, samt af sådan anleda, förnyade samma propos., hvilken ånyo Lief med blandade ja och nej besvarad. Härvid begärde en ledamot, att derest denna propos. icke af 11. Ex. Hr Gr. o. Landtm, ansågs besvarad med öfvervägande ja, votering måtte anställas. I anledn. häraf uppstod fråga om contrapropos. hvarvid de ledamöter, som yrkat de lägsta tullbestämmelserne, förklarade sig vilja instämma i förslaget om införselslullens utsättande till 14 sk. för ofärgadt och IS sk. för färgadt otvinnadt garn, samt H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., uppå en ledamots anhållan om propos. å sistnämnde förslag, på det att svaret derå måtte kunna föranleda lill återkallande af den begäran om votering, som en annan ledamot hade framställt, lemnade det svar, alt sedan vo - 312 Den 18 Januari e. m. tering blifvit begärd, densamma genast, då nu contrapropos. var bestämd, borde företagas. Upplästes till justering och godkändes följande voter.propos.: Den som, med bifall till de af Bevilln.Ulsk:s i dess betänk.
Jag nekar icke, att den sats, Hr Printzensköld framställt, äger lill sin princip en visserligen prisvärd förtjenst, men jag lier alt få åberopa en annan princip, nemi. K. M:s rättighet att återställa laga tid, som blifvit försuten, samt derjemte erinra, att det sålunda endast synes vara utaf grannlagenhet, som denna fråga blifvit till R. St. hänskjutcn. Det heter dessutom i 2 § af 15 Kap. Arfda-B:n: ”Bor utländsk arfvinge å den ort, der Svensk man arf njuter, tå njöte ock han samma rätt i Sverige; vill han Ihet arf utur riket föra; gifve tå sjette penningen theraf till Konungen, eller then han sin rätt förlänt häfver, ther ej annorlunda emellan begge riken slutit är. Kommer han ej inom natt och åhr, och med fulla skäl visar, att han är rätter arfvinge; tage tå närmaste inländsk arfvinge samma arf, om then inom tre månader efter natt och åhr sin rätt lagliga bevakar. Gör han thet ej, eller är ej inländsk arfvinge till; lage tå Konungen, eller then han sin rätt förlänt häfver, altsammans.” Således beror del på K. M. att förläna sin rätt till så beskaffade daua-arf som detta, till hvem K. Men som dylika frågor i allmänhet blifvit öfverlemnade till R. Stms bedömande, så synes K. M. icke vid nu förevartde fall hafva velat afvika från denna allmänna praxis, så mycket mindre, som frågan redan vid en föreg:de Riksdag varit föremål för Ständernas behandling. Då man af den Kongl. Propos. inhemtar att Fiskaren Sund och hans syster, hustru Urnberg, genom vederbörligen hos Rädstufvu-R:n i Norrtelje företedde bevis styrkt sig vara i skyldskap med aflidna enkan Sandelin samt alt närmare arfvingar icke sig anmält, så synes det mig, att R. St. böra trygga sig vid hvad K. M. uti ifrågar:de hänseende yttrat. För min del gör jag inga invändningar emot de smärre modifikationer i K.
Emot den af underhandlarne ömsesidigt föreslagna tullnedsättning å Handskar från 3 till 1 Rdr skålpundet, hafva komiterade icke funnit anledning till anmärkning; men då någon meningsskiljaktighet egt rum i fråga derom, huruvida denna tullnedsättning borde ske på en gång eller öfvergångsvis, och komiténs pluralitet stannat vid den förra meningen, torde skälen derför böra underdånigst anmälas. Enligt Frankrikes traktat med Tyska Tullföreningen, är ifrågavarande artikel utan någon öfvergång åsatt en tull, motsvarande allenast 30 öre pr Svenskt skålpund. Då Frankrike för denna artikel, som i dess industri har ganska stor betydelse, men för Sveriges är af underordnad vigt, ändock medgifvit en så betydligt högre tullsats, har både klokhet och grannlagenhet synts fordra, att man icke derutöfver uppställde anspråk på ännu högre öfvergångsafgifter, hvilka icke heller af något verkligt behof påkallas. Då svårligen torde kunna kontrolleras, huruvida förgyllning, försilfring eller plätering af de å Sadelmakarearbeten anbragta beslag är äkta eller icke, böra komiterade förnya förut vid tulltaxefrågans behandling annorstädes gjord underdånig hemställan om uteslutande af ordet ”äkta”, men biträda i öfrigt ej mindre de Svenske fullmäktiges förslag om nedsättning i införselsafgiften å denna rubrik från 75 till 25 öre, än äfven det å Frankrikes sida gjorda yrkande, att den å rubriken ”andra slag” nu stadgade tull 50 öre måtte nedgå till 15 i stället för 25 öre skålpundet, som från Svenska sidan erbjudits, hvilka afgiftsbelopp komiterade anse vara betingade såväl af de tillstyrkta nedsättningarne å beredt läder, som af den icke obetydliga andel i varans vigt, beslaget utgör. Följdriktigheten fordrar emellertid äfven här, att berörda yttersta tullsatser icke omedelbart vinna tillämpning, utan torde nedsättningarne böra inskränkas år 1865 för den förra rubriken till 40 och för den sednare till 30 öre, samt afgifterna först år 1868 nedgå till deras slutsiffror af respektive 25 och 15 öre per skålpund.
Molybden är ett i många hänseenden märkvärdigt grundämne, hvars kemiska förhållanden blifvit utredda hufvudsakligen genom svenska kemister. Under sina omfattande undersökningar öfver molybdensyrans salter upptäckte Svanberg och Struve 1848 att en sur lösning af molybdensyrans amoniaksalt ger med äfven små spår af fosforsyra en vackert gul fällning, genom hvilket förhållande man nu kan med största lätthet upptäcka fosfor och fosforsyra i snart sagdt alla blandningar samt med stor skärpa bestämma halten af fosfor i järn. Ett par år efteråt upptäckte Scheele den dittills obekanta oxiden till det grundämne, som närmast ansluter sig till molybden, nämligen volfram. Vid undersökning af ett hvitt mineral, som förekommer i Bispbergs järngrufva och länge genom sin betydliga tyngd väckt mineralogernas uppmärksamhet, fann han att detta mineral utgjordes af kalksaltet till en ny syra. Han visar såväl likheterna som olikheterna mellan denna syra och molybdensyran. T. Bergman anförde i ett tillägg till Scheeles afhandling många skäl som visade, att såväl molybdensyran som volframsyran voro metalliska kalker, hvilket, såsom ofvan nämdt, besannades, hvad molybdensyran angår, genom Hjelms försök att reducera molybdenmetall. Volframmetallen deremot reducerades 1783 af tvänne spanska kemister, bröderna d'Elhujar, som i Upsala studerat kemi under Bergman och i mineralet volfram funnit Scheeles tungstensyra i förening med järnets och manganens oxider. Volframmetallen kallades först tungstensmetall, men erhöll sedermera i Tyskland och Sverige namnet volfram, i Frankrike benämningen tungsten. I England benämnes detta grundämne dels tungsten, dels scheelium, till minne af upptäckaren. Volfram har ännu icke erhållit någon större teknisk användning. Den ingår i några färger, och volframsyrans natronsalt har visat sig vara ett ypperligt medel att skydda lätt antända tyger att taga eld. Af vigt för medicinen blef Scheeles nya metod att tillverka kalomel på våta vägen, hvarom han höll föredrag den enda gång han var närvarande i Vetenskapsakademien. All i vårt land till medicinskt bruk använd kalomel beredes efter Scheeles metod.
Vill någon klaga öfver Rättens åtgärd vid handläggning af saken eller öfver pröfningen af jäf mot dem, som i nämnden sutit, eller påstår någon eljest att, vid nämndens sättande, ej så tillgått, som nu föreskrifvet är; den klagan må i vanlig rättegångsordning fullföljas genom besvär, för hvilkas ingifvande tiden räknas från den dag Rätten slutligt utslag i saken gifvit. Varder sådan klagan gillad, förfalle all verkan af nämndens beslut och förordne Hofrätten att nämnd ånyo sättas skall. Ej må Hofrätt till pröfning upptaga jäf, som vid Rådstufvurätten ej framstäldt varit, innan nämnden sitt beslut gaf. § 332. Var part, som efter § 320 till val af nämnd kallad blifvit, från Rätten borta, när nämnden valdes, och vill han sedan visa att han då hade förfall, och att han ej kunde gifva Rätten det tillkänna; stånde honom fritt att sin vederpart till samma Rätt instämma inom trettio dagar efter den, till hvilken han för val af nämnd varit kallad. Gitter han, sedan så stämdt är, bevisningen fullgöra ; förfalle all verkan af nämndens beslut och läte Rätten nämnd ånyo sätta. § 333 Har redare afstått sin egendom till borgenärers förnöjande, då skall hvad lag i sådant fall stadgar om upptagande af tvist angående rätt till lös pant gälla i afseende på tvist om förmånsrätt enligt denna lag. § 334. Till de skiljomän, som i §§ 5.1, 25. 81, 89, 95, 228 och 280 omförmälas, skola parterne utse en hvardera, hvarefter de valde gemensamt tillkalla den tredje. Kunna de ej om valet sig förena, eger närmaste domstol att den tredje skiljomannen utse. Hvad de fleste skiljomännen säga skall till efterrättelse lända; ej må i det beslut ändring sökas. § 335. Brottmål, som efter denna lag afdömas, skola upptagas af Rätten i den ort inom riket, der brottet timat, eller, der det skett under resa, vid domstol i den Svenska ort, dit den brottslige först ankommit eller der han eljest träffas kan.
Till Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottet hafva blifvit remitterade: 1:0 Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer den 18 sislL Januarii, (N:o 21) i anledning af Ständernes vid förra Riksdagen till KgL Majit framställde underdåniga anhållan, att den af 1826 års RoteringsCommissionef föreslagne tillökning 1 ordinarie Knektebållet icke måtte till någon verkställighet befordras, innan Sländerne, efter Kongl. Majrts Nådiga Proposition, sig deröfver utlåtit; att, ont sådan verkställighet egt rum, den måtte genom Kongl. Majlis Nådiga försorg återkallas; att jordegare icke måtte, genom underlåtenhet alt anföra besvär öfver Commissionernes åtgärder att ny ordinarie rotering ålägga, anses hafva sådan rotering sig åtagit eller förlorat rättigheten att derifrån befrias, äfvensom att, derest kostnad eller förlust blifvit jordegarne genom berörde roterings åläggande tillskyndad, tillfälle måtte dem beredas att i laga ordning göra deras rätt till ersättning gällände; och 2:0 En inom Vällofl. Borgare-Ståndet af Herr Petre', T., väckt motion, innehållande, att som 47® nya* dels Soldatdels Bålsmansnummer ansägos uppkomma af den utaf 1826 års Roterings - Commissioner föreslagne tillökning i ordinarie kuekte-håilet; och ibland alla jordbrukets skatter icke någon vore så tryckande, sorn roteringen, samt mångå hemmans deraf förorsakade vanmagt, snart sagdt i hvarje landsort, påkallade ny reglering af rotehållnings-skyldigheten, ansåge Motronairen sig böra föreslå, att ifrågavarande rotar, i stället för att med manskap besättas, måtte, efter omständigheternas föranledande, få disponeras lill lindring i den gamla, nu existerande roterings-skyldigheten.
Då den egentliga anmärkningen, som här blifvit framställd, och hvilken ej heller lärer sakna grund, är den, att det Kongl. Brefvet ej skall vara kungjordt, synes mig detta icke kunna verka till återremiss, utan till bifall, och följaktligen till en underdånig skrifvelse, som skulle föranleda till Brefvets offentliggörande. Grefve Cronstedt_, Claes: Såsom Chef för Förvaltningen af Sjöärenderne, anser jag mig böra förklara, att oin Ridderskapet och Adeln ville tillåta frågan blifva livilande på bordet till nästa plenum , skulle jag då vara i tillfälle att fullständigt upplysa förhållandet, och ådagalägga, att något tjenstefel icke blifvit begånget af Förvaltningen af Sjöärenderna. Kongl. Bref - Den 6 F e b r u a r i i e. m. vet af den 16 Maji 1827 hade endast tillkommit i anledning af en Mönsterherres enskildta misstag om tillämpningen af förut gällande Författningar, och det är af sådan orsak, som allmänt kungörande af det Kongl. Brefvet icke ansetts af nöden. Men, som sagdt är, ifall Riddarskapet och Adeln så behagar, skall jag i nästa plenum ytterligare utreda förhållandet. Herr Hjerta: Jag ber om ursägt, att jag är envis i min begäran om återremiss, i stället för bifall lill Utlåtandet; men jag är häruti af samma öfvertygelse som Friherre af Nordin, att jag anser det vara opassande, att Rikets Ständer inkomma till Kongl. Maj:t med begäran om en sak, som redan förut blifvit bifallen. Då dessutom anledning härifrån kunde hämtas till anmärkning på ett möjligen begånget missförstånd af Tjenstemän, hvilket, om det än ägt rum, enligt min tanka bör vinna öfverseende bland oss, der fråga endast bör uppstå om det hela, anser jag på denna grund, och då Utskottet inkommit med ett Utlåtande, som alldeles icke omnämner ett helt Kungabref, hvilket är det sista och gällande i frågan, tillräcklig och billig anledning förefinnas till återremiss.
Mången gång har det blifvit satt i fråga att inrätta en Hypotheksförening äfven på Gottland, men jag har haft en afsky för att se Gottlands jord pantsatt hos utlänningen, och har derföre motsatt mig alla sådane försök, under hopp, att 11. St:r åtminstone någon gång skulle vilja omhulda detta Gottland, och medverka till dess nytta, hvilket denna ö, i anseende till de naturförmåner, hvarmed den så rikt blifvit begåfvad, i hög grad förtjenar. Man har sagt att det väl skulle låta sig göra alt hafva eli lånekontor derstädes om, nota bene, Direktörerne ex nobili officio handhafde del dem åliggande bestyret: jag tror att af sådant vilkor icke göres behof; det är väl sannt, att summan, som föreslagits till förvaltningskostnad är ganska liten, eller endast 3,000 r:dr, men efter tvänne alternativa förslag, som enskildt äro upgjorde, och hvilka komma att öfverlemnas till BankoUtsk. för att der pröfvas, synes att det låter sig verkställa att bestrida kostnaderne med berörde summa, och skälet dertill ibland annat är, att man ej på Gottland blifvit van vid stora löner och arfvoden, samt att skickliga embetsman der finnas, hvilka, jemte bestridande af förut innehafvande tjenster, gerna skulle mottaga en befattning vid lånekont. åtnöjande sig med det ringa arfvode, som derför kunde bestås. Beträffande nyss omförmälda alternativa förslag, så beror anslagets tillräcklighet derpå,huruvida det anses oundgängligt behötligt, alt vid kont. finnes ett från RiksBanken, i Wisby enkom dilsatt ombud, Den 14 April. 413 eller om det ej kunde vara tillfyllestgörande att Banken förskaffade sig på Gottland detta ombud. I förra händelsen skulle säkerligen minst l af anslaget afgå till arfvode åt detta ombud; i senare åter blefve det tillräcklig, och skulle äfven lemna tillfälle till ökade arfvoden för den öfriga personalen vid lånekonloret. Oet har blifvit sagdt, att det vore svårt att välja