Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Grin har äfven förklarat, att då en icke militär yrkat ett förhöjdt militäranslag, vore detta ett skäl för Hr Grin att afslå detta, helst Grin i alla fall i farans stund icke ville ställa sig under motionärens befäl. För min del får jag förklara, att om än de ifrågavarande 50,000 rdr, enligt Hr Grins förslag, öfverflyttas till beväringen, skulle jag dock ogerna ställa mig under Hr Grins militärkommando, men deremot gerna understödja de förslag, Hr Grin, ehuru icke militär, behagar väcka till arméns fromma. Slutligen har Hr Gin ansett, att våra skarpskyttar uppstått under olika förhållanden med de Engelska. Jag bestrider detta. Skarpskytteidéen här uppträdde just vid en tidpunkt, då Norden befann sig i större fara än på lång tid förut, då Danmark hotades med den sönderslitning, som sedermera olyckligtvis kommit till stånd, då Polen stridde sin sista kamp, och då Sverige stundeligen kunde inblandas i kamp med öfvermäktiga grannar. Det synes mig dessutom lika aktningsvärd!, om landets ungdom utan yttre påtryckning ordnar sig till fosterjordens försvar, som om den gjort det först när faran står för dörren. Jag yrkar fortfarande bifall till Utskits hemställan. Sedan öfverläggnirigen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder hade yrkats dels bifall till Utskits ifrågavide hemställan, dels afslag derå samt antagande af K. Mits Nåd. framställning i frågan, och dels slutligen, att Utskits hemställan måtte alldeles afslås; framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utskits hemställan, hvartill svarades många ja, blandade med nej, sedermera propos. på afslag derå och bifall till K.
Gabriel, angående en utvidgad Lane - rättighet i banquen å Fast Egendom , samt till Odlingars företagande. Ut supra. Herr Grefven och LandtMarskalken tillkännagaf, det något Mål för närvarande ej vore på Ridderskapets och Adelns handläggning beroende, samt förklarade således, att om någon bland Ridderskapets och Adelns Herrar Ledamöter hade någon Motion att framställa , tillfälle dertill na vöre för handen. Friherre Falkenberg , Carl Gabriel, uppläste följande; Några värda Ledamöter hafva uti Ridderskapers och Adelns plena yttradt sina tankar, om Öfverflöd och Skrå* ordningar, med anledning af desse Yttranden, utbeder jag mig vördmast, få nämna några ord. Att närvarande, synnerligast Financiel!» Ställning varit utmärkt skadelig, allt sedan år J8IO1 lärer icke kunna nekas: Önskebgt vore nuom Statens välfärd, genom våra åtgärder kunde tryggas; några Medel och Utvägar synas mig äga företräde, nemligen, göromålens förenklande i de flesta Tjenste vägar, såsom ett villkor för indragning, af vissa Staten betungande Embeten. — En kraftig och snart utkorpmande Öfverflöds-Förordning, egenteligen i afseende på förbrukning af Utländske Artick” Den 18 December. 407 lar, hvilken Förordning bör göras möjelig till efterlefnad, genom Exempel: En sådan, lämpelig till våra Seder och Bruk, medförer säkert åsyftad Verkan. — Sparsamh-ten skulle blifva en följd, och gagnelig bitr den äfven lika säkert, till Folkmängdens förökande, i en ordning, som icke strider mot Moralitetens bud — och änteligen upphäfvande af alla både små och stora Skrå-ordningar, hvilkas bibehållande, som de nu äro, egennyttan endast synes önska: Af de många förmoner, som ar människan gifne, som medel till dess lycka, är, den henne lemnade Arbetsförmågan den hufvudsakligaste; naturligt mäste vara, att hvarje människa, äger en frivillig vald sysselsättning: Ju mer denna kan utvidgas, desto mägrigare mäste Folket blifva:
För den händelse, då en elier flere af Besättningen, först under den redan böi jade sjöresans fortsättning, erhålla kunskap om skeppets bestämmelse alt föra slafvar, hafva Högsta Domstolens fleste Ledamöter ansett något serskildt stadgande ej vara af nöden, enär ett sådant fall och denne persons förhållande i anledning deraf, eller det mer eller mindre verksamma biträde lian lemnar, böra hänföras till någon al de delaklighets-grader„ som i 3 §. och de der åberopade Lagrum upptagas. Om Lagar i allmänhet, och Brottmåls - Bil. till K. M. Nåd. Propos. N:o 42. 23 Lagar i synnerhet, icke skola förfela den verkan, sorn med dem påräknas, måste ock , såsom ett nödvändigt vilkor, förutsättas lydnad för Lagar och nit i deras handhafvande hos dem, hvilka det tillhör att vaka öfver Lagarnes efterlefnad, hvarföre Högsta Domstolens fleste Ledamöter icke eller dragit i betänkande, att för den Embelsoch Tjensteman, som beträdes med deltagande i förbrytelsen eller dess gynnande, utan att hafva gjort sig till dödsstraff skyldig, föreslå ett, jemte tjenslens förlust, fördubbladt ansvar emot den enskilde förhrytarens, samt för den Embetsoch Tjensteman, som genom åsidosatte skyldigheter våller, att förbrytelsen ej upptäckes och beifras, ansvar, såsom för tjenslfel, att efter omständigheter bestämmas. Ehuru det förekommer föga sannolikt, att någon slaf skulle, såsom sådan, lill Sverige öfverföras och här begagnas, har Högsta Domstolens fleste Ledamöter likväl ansett den föreslagna Lagen böra, för fullständighetens skull, upptaga det allmänna stadgande, alt slaf, som till Svensk hamn eller å Svensk jord ankommer, skall i hillet försättas. Vid bestämmande af Domstol för upplagande af brott emot denna Lag, äi för de 24 Bil. till K. M. Nåd. Propos. N:o 42. händelser, då de samma tilldraga sig i Sverige, den grund följd, som i 10 Gap. 21 §. Bättegångs-Balken sladgas, att de ransakas och dömas vid behörig
Riksgälds-kontoret för utbekomna låne-understöd eller tills vidare förräntade medel influtna räntor utgjort ett sammanlagdt belopp af R:dr 166,980: 67.; varande häruti dock ej den ränte-inkomst inberäknad, hvilken erhållits genom utlåning af influtna medel utaf det i Tyskland upptagna jernvägs-lånet. Utom den för nyssberörda lån utbetalda ränta, hafva Riksgälds-kontorets rönte-utgifter under samma halfår endast utgjort R:dr 39,371: 11. Enligt åberopade berättelse och dertill hörande bilagor, skulle Riksgälds-kontorets tillgångar, utan beräkning af hvad som influtit å jernvägs-lånet och blifvit dels å särskild räkning i Rikets Ständers Bank insatt och dels tills vidare genom utlåning förräntadt, vid slutet af nästlidne Juni månad utgöra R:dr 16,501,669: 48. samt skulderna vid samma tidpunkt uppgå till » 11,209,967: 62. hvadan Riksgälds-kontorets kapital-öfverskott skulle utgöra . Detta kapital-öfverskott kommer dock att uti innevarande års hufvudbok visa sig vida större, enär deruti skall upptagas den behållning utaf öfverskotten å 1857 års stats-inkomster, som enligt Riks-hufvudboken för samma år och den derpå grundade samt af Kongl. Maj:t nyligen godkända och till Riksgälds-kontoret allemna de liqvid tillkomme detta Verk, hvilken behållning uppgår till det ansenliga beloppet af R:dr 4,489,983: 79.
St. i allmänhet icke böra besvära K. 51. med framställningar uti ämnen af mindre vigt; men jag anser det icke vara oriktigt att på grund af en utaf ett stadssamhälle till R. St. ställd formlig begäran om R. St:s förord i detta afseende, bevilja detsamma, så vida skäl dertill förefinnas. Jag inser icke för min del, hvartill det egentligen tjenar att fortfarande bibehålla den gamla skilnaden emellan uppstäder och stapelstäder. Enligt min öfvertygelse borde den stad, som vill drifva handel, fä göra det pä det sätt dess innevånare finna lämpligast och för sig nyttigast, utan att deruti begränsas af större eller mindre privilegier, Och dä nu staden Sölvitsborg har ett fördelaktigt läge för handel samt andra skäl förefinnas som, på sätt Utsk. antydt, tala för den sökta frihetens beviljande, inser jag icke, hvarföre staden icke borde få den, så vida icke några okända hinder deremot möta. Den 9 Februari e. m. 393 Och du nu ett sådant förbehåll finnes inryckt uti Utsk:s tillstyrkande, kan jag icke inse hvarföre R. St. sknlle vägra sitt bifall till förordandet af denna sak, isynnerhet dä den lemnat det i sä många andia långt obetydligare frågor. Jag får derföre anhålla om bifall till Utsk:s utlåt. Hr Gripenstedt, Joli. Au g.: Min tanke i detta fall öfverensstämmer med den som Hr von Hartmansdorff nyss uttalat. Jag anser nemi., att då ärendet icke är i det skick, att R. St. kunna deröfver fälla något bestämdt omdöme, så göra de orätt uti att skicka detsamma på Regeringen, vare sig med ett bestämdt förordande, eller med något annat mera sväfvande yttrande, som likväl alltid kommer att innebära ett understueket förord. Utom det, att enskilde böra afvänjas från att besvära R. St. med dylika rent administrativa ärenden, hvars rätta väg är att gå genom Styrelsen, vore äfven ett afslag ä alla så beskaffade frågor ett helsosamt medel att afvänja motionärer inom RiksStm från den allmänna och tidsödande oseden, alt i lid och otid framkomma med omogna förslag.
Och detta är ju som sig bör, men, då de glada festerna äro ett minne blott, förtona äfven de förträffliga egenskaperna bort i fjer-ran och till slut blir det, tyvärr ofta nog, svårt att hålla dem kvar i minnet; den spirande, om ock aldrig så lofvande brodden af ömsesidiga aktningsoch vänskapskänslor frost-brytes snart af den kalla verkligheten. Underligt vore det ock, om man skulle låta sin aktning eller vänskap för en person bestämmas utaf intrycken från det tillfälliga sammanträffandet under ett par festdagar; en publicist bör väl bedömas efter hans publicistiska verksamhet och det omdöme denna framkallat bör väl stå fast, oberoende af personens egenskaper som sällskapsmenniska. Så att värdet af det personliga sammanträffandet, yrkesmän emellan, som ju icke bör underkännas, får icke heller öfverskattas.En annan sak är att för deltagarne i mötena är huf-vudvinsten ofta9t den personliga kännedom af yrkeskamrater, hvartill mötena lemna så rikt tillfälle. Men skall man taga reda på sjelfva publieistmötenas egna värde och betydelse fa nog, när allt kommer omkring, detta ändock sökas uti mötenas öfverläggningar och beslut. Och det röjer endast okunnighet i svenska pressens historia, att påstå motsatsen. Man behöfver blott kasta en blick på den redogörelse öfver våra två första publicistmöten, som i detta häfte lemnats, for att finna huru publicistmötenas uttalanden i många fall afgörande inverkat på den offentliga meningen och icke sällan ledt till praktiska påföljder, af ingripande och varaktig art. Talet om publicistmötenas ringa betydelse, utom den personliga samvarons, är derför helt enkelt en jargon, tillgripen af dem, som i ett eller annat afseende haft anledning att vara missnöjda med besluten, och eftersagd af de många, hvilka icke göra sig mödan att tänka sig före. Man tänke sig blott, att ett publicistmöte gåfve tapt i fråga om alla fordringar på verklig yttrandefrihet, huru skulle man icke då i regering och riksförsamling komma att köra fram med detta uttalande och hvilken betydelse skulle man icke då tillerkänna publicistmötenas beslut!
De små röda munnarna kysste nu ej mer hvarandra; alla deras mjuka kyssar föllo endast på doggens rynkiga hufvud. Han underkastade sig dem med minen af en lidande martyr. Stackars Tick-Tack! Han vantrifdes. Hans svarta, uppfläkta nos knappt snuddade vid fågelstekens fina kött och de aptitliga, brunstekta kotletterna. Fröknarna Kugge lågo på knä invid hans försilfrade skål, tiggde och lockade. TickTack gäspade, uttråkad och surmulen. Tick-Tack hade ej mer samma muntra, kvicka ögon. Det låg sorg och längtan djupt inne i de svarta hundögonen — längtan efter frihet. Han var knappt årsgammal, valpen var i honom. Vid promenaden leddes han alltid i sin försilfrade kedja. Han släpade tassarne efter sig och hängde med det breda, rynkiga hufvudet. Ville han springa en smula, genast var betjänten till hands och ett böjligt spö kittlade han sidor. Små fina frö- kenhänder tålde ej hårda ryck i kedjan. Mag och Isa turade om att leda honom. Kalle såg dem ibland gå förbi sin mörka portgång, nätta och fina med lätta, trippande steg, de korta klädningarna vippade bredvid hvarandra, den vackra hunden emellan dem och så betjänten på två stegs afstånd, stram, styf och rak. Kalle följde dem girigt med blicken och gick så ända ut på gatan för att se den sista ljusa fliken af de vippande klädningarna försvinna om hörnet, då vände han sig om slog med en spark igen porten och strök mössan af hufvudet på en gapande liten » puttefnask ». Hur månde det kännas att glida med handen öfver det hängande, lena pagehåret, det ljusa och det en smula mörkare, som nyss glänst och gnistrat i solen? På eftermiddagarne brukade de — Isa, Mag och doggen — sitta uppe i fönstret bak spegelrutan bland siden, sammet och spetsväfnader. Nere på gatan höll då Kalle sina präktigaste uppvisningar. Uppe i fönstret lutade de trenne hufvudena invid hvarandra.
Befäl är jerg isynnerhet stylvig anmäla den omtanka och nit Capitain Klingspor ivid Lif-Grenadiererne och Capitain Palmcrantz wrd Skaraborgs Regemente wifat, och sim ofta hafwit den bästa werkan pä Truppen. Wid hela denna Militaire styrkans ledande, har jag rönt det werksammaste biträde af Oswerste.Lieukenanten och Riddaren Friherre Cedcrströms oajbrutna bemödande. Med en sann och vinstränkt tillfredsställelse för det förfiutna, och hopp för det tillkommande, får jag för Eders Kongl. Mant nämna det oafbrulna, orvanligt wcrksamma biträde jag wid utförningen rönt af samtelige Diretteurer, hwilka derigenom kraftigast bewinnat den utmärkta Patriotism, som endast kunde förmå dem älaaa sig ett sa mödosamt och tidspillande kall; äfwensim Werkets ledning af öfrige T.enstemännen blifwit utförtt pa ett sätt, som i anseende till widsträcktheten och nyheten deraf, öswergätt min förmodan; isynnerhet är jag dock stylvig nämna Werkets Förste Mecanicus, Herr Majoren och Riddaren Sam. Bagge, hwars säll, svnta kunskaper, werksamhct och nit, äro för Merkel af den största wigt, och kunna endast göra fortsättningen efter den antagna wida Scalan, möjelig! Säkert stall den lyckas öfwer wäntan, der den får äga rum, under tillsyn af sa utmärkta wiemer, s m de, hwilka Capitain wid Armeens Flotta, Malmborg, Capitain wid Fortifikation Lundström, Capitain wid Jönköpings Regemente Wallgren, och Lieutenamen wid Calmare Regemente Rickter såsom Arbets-Chefer wisat; äfwen som jas åser fullt hopp, att alla de öfrige nuworande Akbets - Den 9 Julik. iz?7 Arbets-Chefer, stola uppfylla fin bestämmelse.
Dessa Capitainer åligger, utom lingen garnisons-tjenstgöring och 4 månaders årlig exercis, äfven det onus att förrätta alla besigtningar och inventeringar vid artilleri-, tygoch beväringsförråden, hvilka förstnämnda förrättningar möjligen kunna, a3a Den 27 Februari i. oaktadt all använd möda och uppmärksamhet, föranleda till anmärkningar och deraf följande ersättningsskyldigheter, jemte det vid de sednare, som, då större förråd aflefvereras och emottagaS, vanligen fortgå i flera månader, men äfven stundom hela år och derutöfver, man nödgas, på helsans bekostnad, ofta uti kall och oblid årstid uppehålla sig längre tid i fuktiga och osunda förrådsrum; hvarförutan, örn dessa förrättningar inträffa under den tid, inventeringsmännen blifvit tillagd semester, densamma då förloras. Då båda subalterngraderna vid hvardera Svea och Götha Artilleri-Regtter utgöra 44 oc'a v‘d Vendes Reg:te 3o individer, hemställer jag vördsammast til! H. R. o. Ad. samt hvarje annan ädel och vältänkande medborgare att bedöma, huru svår och nedslående den tanken måtte vara, att, efter det man, om jag så får säga, tråkat igenom båda subalterngraderna och vid medelåldern (ofta deröfver) inkommer i Capitainesgraden, der man efter detta steg borde vänta sig en något nära tryggad bergning, i stället veta sig ännu i flera år behöfva kämpa med en högst tarflig eller, rättare sagdt, otillräcklig utkomst, innan den högre Capitaineslönen, 1200 R:dr, möjligen kan erhållas, af hvilka högre löner vid hvardera Svea och Götha Reg:te, med en Oliicerspersonal, Reg:ts Officerarna oberäknade, af 64, finnas på stat endast det ringa antalet af 12, samt vid Vendes Reg:te, der samma personal uppgår till 43, endast 8.
Maj:ts nådiga bifall, för denna inrättning inköpt lägenheterne Konradsberg och Hedvigsberg, mot en köpeskilling, stor 36,000 R:dr; och fortgår derstädes, under Öfver-Intendents - Embetets ledning, uppförandet af erforderlige byggnader, efter af Eders Kongl. Maj: t i näder gillad plan och ritning. d) Kongl. Ser afimer-lasar ettel: Utom fastighetsvärdet 140,000 R:dr, utgjorde dess kapital-behållning vid 1855 års slut 597,258 R:dr 2 sk. 5 rst. Inkoinsterne uppgingo till 58,131 R:dr 2 sk. 4 rst. och utgifterne för sjukvård och underhåll till 52,124 R:dr 10 sk. samt af andra slag, såsom för lästighelerne, lifränta m. m., till 10,227 R:dr 7 sk. 10 rst. Nämnde år vårdades å lasarettet 5.251 sjuke personer med ett antal af 100,159 underhållsdagar. Under de sistförflutna lem åren hafva till lasarettet blifvit donerade tillsammans 115,488 R:dr 29 sk. 2 rst., deraf 555,500 R:dr under förbehåll af lifränta samt 36,455 R:dr 13 sk. 2 rst. med vilkor alt räntan skall tills vidare afsättas till bidrag för lasarettets tillbyggnad och utvidgning. e) Provisoriska sjukhuset i Catharina f. d. Bränneri: Detta sjukhus, som förvallas, under Stadsnämndens öfverinseende, af en särskild, utaf Nämnden lör detsamma tillsatt direktion, omfattar fortfarande 2:ne afdelningar, den ena för botande af bensår och den andra för invärtes sjukdomar, eller den så kallade medicinska afdelningen, hvarunder äfven hörer afdelningen för koppsmitlade. Å sjukhuset voro år 1855: 1 BensårsÅ Medicinska afdelningcn. afdelningen. Mun. Qvinnor. Man. Qvinnor.
Dessa rika tillfällen till bildning uli bergshandteringen syntes vara för stora och vigtiga att bortkastas, enär månget framstående anlag skulle utvecklas, mången nyttig och hedrande verksamhet framkallas och för framtiden egnas åt fäderneslandets tjenst, just genom de många tillfällen, som der i så rikt måll och i så olikartade riktningar, så att säga, pä en punkt erbjöde sig åt ynglingarnes uppmärksamhet och forskningsbegär. Ont emellertid skolan med sin nuvarande ringa lärarepersonal icke ansåges kunna uppfylla alla fordringar af en sådan bildningsanstalt, så borde detta ej tillskrifvas skolans nuvarande läge, icke heller föranleda ett fullkomligt åsidosättande af de naturliga fördelar, som detta läge erbjöde för en ändamålsenlig utveckling af lärjungarnes bildning. Denna olägenhet syntes nemligen kunna afhjelpas derigenom alt tillgångar anskaffades för skolans utvidgning såväl medelst en ökad lärarepersonal, som erforderliga byggnader, för hvilkas uppförande tjenliga platser funnes pä de förut inköpta tomterna. Då man vidare såsom ett väsendtligt skäl för skolans förening med Teknologiska Institutet anfört svårigheten för blifvande elever att förvärfva sig nödiga förkunskaper, så borde härvid erinras, att denna olägenhet lika väl kunde afhjelpas derigenom alt eleverne ålades att före inträdet i Bergsskolan genomgå ett års förberedande kurs vid Institutet, hvilket syntes desto mera lämpligt, som den nu föreslagna anordningen just afsåge att första årets undervisning vid Institutet skulle kunna begagnas älven af blifvande bergselever; men att deremot, såsom af fly Ilningen blefve en gifven följd, för den förberedande undervisningens fullkomnande uppoffra alla de fördelar för den egentliga tillämpningsskolan, hvilka dess belägenhet i en bergstad medförde, syntes belt och hållet ändamälsvidrigt.
Jag anser mig skyldig att betyga Gr. Anckarsvärd, ehuru frånvarande numera, min tacksamhet för det lugna och värdiga sätt han användt för att gensvara hvad han i mitt anförande funnit sårande; men Grefven har misstagit sig deruti, att jag i mitt anförande skulle hafva åsyftat endast ledamöter af R. o. Ad., som tillhöra Const.Utsk., och ännu mindre Hr Grefven enskildt. Jag har verkligen menat, hvad som äfven står i mitt anförande, hela majoriteten af Const.Utsk., de andra Ståndens ledamöter deruti inbegripne, n. b. dem som tillhöra majoriteten. Jag har hittills sökt att akta mig för personligheter och skall veta att göra det icke mindre hädanefter, så framt jag icke sjelf blir anfallen; men jag skall hädanefter som hittills öppet och ärligt angripa hvad jag nödgas kalla ett parti, äfven om jag till min smärta skulle i första ledet finna personer, dem jag ifrån barndomen älskat och högaktat. Frih. Sparre, Sixten, hade inlemnat ett så lydande anförande: Då fråga uppstår om representationsförändring, uti hvilken idee äfven jag instämmer, särdeles om den åsyftar snarare och egentligen förbättring än förändring; så vill jag dock till en början förklara, det jag under närvara nde tid icke lemnar min röst till de förslag, som innefatta en efterhärmning af främmande länders representationssätt, på en eller två kamrar. Den representationsförbättring, som i Sverige nu vore af nöden, är: 1:0 att alla medborgareclasser må blifva representerade, och 2:0 att hvarje representant måtte, i anseende till sin person och ställning i samhället, kunna äga anspråk på allmänt förtroende, såsom medlem af den lagstiftande och controllerande makten. Hvad den första punkten angår, så har början blifvit gjord, genom vettenskapsmäns och bruksägares intagande i representationen; nu återstår att deruti lemna inträde åt sådana egendomsherrar
Jag var kort efter nämnde tidpunkt i Österrike, oell jag kom verkeligen till den erfarenheten att det alldeles icke var brist på småsedlar, utan tvertora det var total brist på metallisk valuta. Det lanns nemligen småsedlar i öfverflöd, och till så ringa valör, sorn 1 kreutzer. Hvad beträffar den af flere talare förespeglade vådan att. allmänheten skulle strömma till bankluekan för att. lä sina sedlar inlösta med silfver, och att detta kunde i nuvarande ögonblick hafva ett mehnligt inflytande på Bankens metalliska kassa, så frågar jag Eder, Mine Hrr, hvilken tidpunkt val kan anses vara lämpligare för ifrågavnde realisation, än just den niirv:de, dä vi äro betänkta att i utlandet uptaga ett utländskt lån på 20 å 30 mill. rdr, hvarå åtminstone 5 å L5 mill. komme såsom silfver att indragas för att öka Bankens metalliska kassa.. På grund häraf, med åberopande 240 Den 28 Jami «ri. af raina i reservationen anförda skiil, fortfar jag i mitt förslag, att R. St:r ville besluta, att de i omlopp varande 1-rdrs-sedlarne måtte indragas, samt att silfver i stället till motsvarande belopp måtte i rörelsen utsläppas. Gr. Liljencrants: Jag ber att endast för några ögonblick få taga R. o. Ad:s tid i anspråk till följd af några gjorda framställningar, Ii vilka, enligt milt förmenande, innebära oriktigheter och misstag, och som möjligen skulle kunna framkalla tvekan om lämpligheten af den af mig och flere andre talare påyrkade, nu föreslagna åtgärden. En talare har framställt en be dröflig tafla öfver den ställning, sora skulle kunna upstå i landet, ifall ifrågavarande åtgärd sattes i verkställighet. Ilan har som bevis härior anfört de olyckliga omständigheter, som inträffat i Österrike och Ryssland.