Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då Utskottet erkänt sjelfva principen af anmärkningen, bör Utskottet rätta Redactionen derefter. Jag skall dock vara nöjd med den försäkran, att Utskottet inkommer med redactionsförslag, som afhjelper dessa motsägelser, och, i händelse Herr Cederschjöld derom kan försäkra mig, skall jag icke vidare yrka någon ålerremiss. Herr Crusenstolpe > Magnus Jacob: Besynnerligt nog, men lyckligt för den åsigt jag hyllar, leda bägge de åtgärder, bär äro i fråga, till samma mål, ty godkännes voterings-propositionerne, sådane de äro, och contradictionerne bibehållas, så lärer förslaget icke kunna vid nästa Riksdag antagas. Återremitterar man åter saken nu, hinner förslaget ej inkomma innan Riksdagens afslutande, och saken är då, som om den aldrig vore gjord. Båda fallen äro sålunda tillfredsställande för mig. Jag vill derföre nu endast yttra mig om hvad jag anser vara det lämpligaste. Jag tror det vara, att Den i 3 Mars e. m. 37 Ridderskapet och Adeln godkänner voteringspi’opositionerna. Grefve Gyldenstolpe har orätt, då han tror, att ConstitutionsUtskottet godkänt alla Ridderskapets och Adelns anmärkningar. Förhållandet är icke så, ty det finnes äfven sådane anmärkningar, hvartill Utskottet icke begifvit sig. Jag tillstyrker derföre Ridderskapet och Adeln att qvarblifva vid sina framställde anmärkningar. Herr Cederschjöld: I anledning af Grefve Gyldenstolpes hemställan till mig, huruvida jag kunde lemna någon försäkran, att Utskottet skulle inkomma med ett sådant redactionsförslag, sorn afhjelpte de förmente motsägelserna, får jag förklara, att jag naturligtvis icke är i stånd dertill. Men på det sätt frågan nu är från Utskottet framställd, undrar jag, om det kan vara något hinder för Utskottet att i redactions-förslaget iakttaga de nödiga öfverensstämmelserna.
vegaeller supéschal, å hvilken jag fått en 4 tums rispa midt pä ryggen. Svar emotses m e d stor tacksamhet af en mycket bekymrad. Anna. Huru skall m a n sköta » Azaleor », så att deras gamla blad ej gå bort under vintern? Esmeralda. Skulle någon af Iduns ärade läsarinnor godhetsfullt vilja gifva beskrifning på någon vacker stjärna till virkade hvita säogtäcken? A. G. H. N:r 396- Huru använder man » koncentrerad såplut », kaustikt natron (sä står det på etiketterna till de små vä! hoplödda burkarne), vid såpkokning? Jag har såväl i Stockholm som i landsorten efterfrågat kaustik soda, som en finska ofta omnämner vid såpkokning; men förgäfves, d e t finnes e j, m a n har i stället xändt m i g ofvannämda l u t; upplysande svar mottages tacksammast af A. G. U. H v a r finnes en liten handväfstol (or flossaväfnader att k ö p a? Skyndsamt svar emotses tacksamt af A. I annat fall, huru heredes d e n, frågar Svan / tild. I somras roade jag m i g att samla växter till ett herbarium. M e n i stället for att lägga dem emellan pappersark, klistrade jag upp hvarje slag för sig på ett styft kort, bemödande mig o m att arrangera dem så s m a k - fullt som möjligt. Sist präntade jag på hvarje kort en vers, som någon känd skald skrifvit om den blomman. M e n som det är ytterst svårt att ensam samla passande verser därtill, frågar jag, o m någon al ' Iduns många läsarinnor ville hafva godheten gifva mig a n - visning på några sådana? Armina. Hvilken skola skall en b o n d - ilicka genomgå för att blifva tandläkare? H u r mycket kan det hela gå till? Anhålles om svar så fort som möjligt. Prenumerant.
Majit, som i anledning sä väl af hvad tili Särna Sockneboers underdåniga ansökning , som isynnerhet af det, som i Uandshöfdingens dermed följande utlåtande är i underdånighet anfördt, icke funnit skäl att låta indrifva en hittills för denna ort okänd Bevillnings-afgift, uti en tid, då behofven genom elen är 1812 felsagna årsväxten voro mångdubblade, och då verkan af en sådan anstalt kunde gifva anledning till obehagliga intryck uti Nabo-Riket, har derföre tillåtit Landshöfdingen, alt med uppbärandet af denna afgift låta anstå, till' dess Rikets Ständer hunnit förhållandet närmare pröfva; och vill härmedelst detta arén - J)<?n 17 April. ärende till Rikets Ständers Stats-Ufskott i Nader öfverlemna, för att detsamma till Rikets Ständers pröfning och behjertande anmäla. Kongl. Maj:t tror, att uti Särna Sockneboérs medellösa och torftiga belägenhet skall finnas så mycket mera skäl till befrielse från utgörandet af en afgift, hvilken för Stats-Cassan är föga betydlig, men hvilken för dem är icke mindre kännbar, som dess utkräfvande skulle i någon mån kunna minska det begrepp om Svenska Folkets grannlagenhet och aktning för bibehållandet af gifna löften, hvilket det är lika öfverensstämmande med Svenska Folkets värdighet, som med dess interesse att söka noggrann* bibehålla. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständers Statsutskott med Kongl. Nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut Supra. Af handlingarna, hvilka härhos i afskrifter äro bifogade, inhämtas, att Särna Sockneboer allt hittills njutit befrielse och lindring från allmänna Revillnings-afgifter. Huruvida en sådan befrielse och lindring varit en följd af äldre Privilegier, har väl ej med tillförlitlighet kunnat utrönas, ehuru Kongl. Resolutionen af den 15 A. G. Mörner, Octo. Den 17 April.
Det kan visserligen vara möjligt, att någon af dem kan vara öfverflödig, men besynnerligt nog är det, att man må komma i Banken under hvilken dag på året sorn helst, så befmnes ingen af dessa kassörer sitta med armarne i kors, utan personer finnas framför hvarje kassörs disk, hvilka vänta på sina expeditioner. Nu hafva Fullm:ge föreslagit indragning af en utaf dessa 4 kassörer, och skulle en af dessa förflyttas till Banko-diskonten, blir det följaktligen endast 2 expeditions-kassörer, hvilka på nedra botten skola expediera alla inoch utbetalningar för deposilions-afdeln:ns räkning. Det är visserligen sagdt, att diskont-affärerne äro till den grad vidlyftige, att, om de öfverflyttas till en serskild kassör, de öfrige kassörerne komma att åtnjuta stor lindring i deras göromål, så att antalet af dessa kassörer kan inskränkas till 2:ne. Jag betviflar likväl förhållandet härutinnan, ty om än Utsk. räknat summorna, som utgå från Banko-diskonten, och en jemförelse mellan dessa summor och dem, som från landsorten och lmfvudstaden insättas för depositions-afdelnms räkning, visat, att Banko-diskontens summor äro större, följer likväl icke deraf, att 256 Den 14 Oktober e. m. befrielsen för expeditions-kassörerne från mottagandet af dessa summor7 medför så stor lindring i göromålen, att dessa kassörers antal kan inskränkas derhän Ulsk. föreslagit, emedan det är lika mycket besvär alt mottaga och expediera en assignation på 10 R:dr som en på 10,000 R:dr.
Då, enligt 107 §. af nu gällande Bevillnings-Förordning, Skattskrifva rejn erhåller för hvar och en debetsedel, som ej öfverstiger 5 R:dr, en skilling; derutöfver lill och med 5o R:dr, två skillingar, och för debetsedlar af ännu högre summa åtta skillingar; samt enär den sålunda bestämda afgiften endast afser en skälig ersättning af kostnaden för debetsedlarne, anser Utskottet, helst den föreslagne förändringen, oaktadt Molionairen synes bysa motsatt åsigt, i sjelfva verket skulle komma att utgöra ea ökad beskattning för de skattskyldige, sig icke kunna tillstyrka bifall ä Lars Larssons motion, att Häradsskrifvarne måtte få åtnjuta förhöjd lösen för debetsedlar. Vid nedanstående §. får Utskottet föreslå ett så lydande tillägg; 110 §. i83o års Förordning. Utskottets Förslag. Dessa Taxeringar förrättas — Dessa Taxeringar iörrättas —- vara Comité- —■ — vara Comite •rnes Ordförande. ernes Ordförande. Ej md Öfver ståthållare eller Konungens Befallningshafvande till Taxeringsman väljasj ej heller ege den., som till Ordförande serskildt kan utses j att såsom tillika vald Taxeringsman uti förrättningen deltaga.
Om man löljt de orientaliska angelägenheterna med uppmärksamhet, så kan man finna, att vida vigtigare frågor der förekomma; och jag tror verkligen alt de framställda farhågorna, skräckbilderna och fantomerna endast kunna anses såsom blåa dunster, framhållna af den, som icke kan andraga verkliga skäl. Jag tillägger vidare, att jag såsom Svensk finner mig sårad af sådana framställningar, som (vänne värde talare här yttrat, alt Sverige icke skulle våga bevilja en provins en förmån af fruktan alt derigenom väcka en eller annan makts begär all tillegna sig provinsen. Jag tror icke att Sverige är så uselt, ty då vore det i 'sanning ute med vår frihet och sjelfständighet; jag hyser tvertom den, af häfdernas D c u g September f. m. ojäfaktiga vittnesbörd besannade, öfvertygelse, att sä länge klippan hyser jern och torfvan männer när, skall Svenska folket fritt sitt eget land försvara. Jag vidblifver således mitt yrkande af bifall till betänkandet. Frih. Boye: I sin egenskap af min motståndare liar Hr von Hartmansdorff, jag medger det, en stor ratt till min tacksamhet för sjelfva den svaghet lian satt i sitt motstånd. Han börjar med en framställning om olämpligheten af Sländernes önskningar i delta ärende, Jag vet icke någon betänklighet, hvarför Ständerne skulle mera skjuta ifrån sig detta, än alla andra mål, sorn angå und. önskningar. Han skulle då af samma skäl anse alla önskningsmål vara af beskaffenhet att ej böra af R. St. handläggas, och Ekon.Utsk. vore i sådant fall en alldeles öfverflödig anstalt. Hr von Hartmansdorffs hufvudsakliga skäl har grundat sig på den ringa nytta han funnit att af saken skulle uppslå för Gottland. Jag tror deremot, att om man jemför med hvarandra de skäl till bestridande af nyttan, som han andragit, och de skäl till bevisande af nyttan, som blifvit framställda af de auctorileter, hvilka i detta ärende sig yttrat, så falla Hr von Hartmansdorffs betänkligheter snart och ganska starkt.
Härvid bör man dock ihågkomma, att vi hafva haft lag, som förbjudit ekars nedhuggande, hvilket förbud väl måste anses äfven vara ett ingrepp i eganderätten. Det är visserligen sant, att nämnde trän icke i någon större mängd finnas i landet och att deras stora användbarhet utgör ett skäl att freda dem mera än andra träd, men detta förhållande är en bisak, då deremot hufvudsaken är, att Staten ansett sig ega rättighet att genom förbud skydda något, hvars bibehållande är för samhället nyttigt. En annan talare, som med mycken skarpsinnighet utvecklat sina åsigter i förev:de ämne, har bland annat yttrat, att det hade varit önskligt, om nu föreslagne stadgande blifvit antaget för 50 år sedan, men alt det nu vore för sent att sådan lag stifta. Härvid torde man likväl höra ihogkomma det gamla ordspråket: ”bättre sent än aldrig”. Frih. Raab har slutligen yttrat, att skog ännu finnes i sådan myckenhet, att det vore alldeles för bittida att vara betänkt på så starka motståndskrafter emot dess fällande, som här blifvit föreslagna. Jag tror att man i första rummet bör fästa afseende på hvad K. M:s Bef:h:de härom hafva yttrat. En af dem har t. o. m. inkommit med det förklarande, att om man fortfar att så misshushålla med skogen, som nu i allmänhet sker, skall man i en icke aflägsen framtid komma att lida brist å nödigt bränsle och byggnadstimmer. Jag anhåller att dessa mina erinringar vid de gjorda anmärknme måtte få åtfölja remissen till vederbörligt Utskott. Hr af Ström: Man har, såsom inkast emot mitt förslag, bland annat framställt de svårigheter, som möta nyplanterad Den 10 December. 183 skogs fredande från kreatur, såvida den ej inhägnas. Det finnes likväl tvenne sätt att förekomma kreaturs ohägn å späd skog, nemi. att antingen släppa boskapen i beteshagarne, der man ej fäster så mycket afseende på skogens bibehållande, eller ock vakta boskapen med vallhjon.
Ropades starka Iä och Nej. (Zreswe von Lclarvsritt, Urestric LoZisIausz trodde, a r meningen ei ku>tde wara del bekantandet stu'e tlll Bewiilnings-Ut,kottet remitteras, utan att de sku le h -nln pä bordet, och frägan om landtttt 'arne borde eller ei borde Återställas, sörblifwe oafgwrd kill desi Be-oillnings Utskottet upgifwit de as Friherre ak lankan son förestagne alternativer. Fr:harre ak blälranson förklarade äfwen det hans örstaa chdeligen innefattat den mening Grefwe Lckrv^rin nu u tryckt. Herr Landt' Marchalkei, gjorde i enlighet med dcsia
Nuj:ls Mcli°u Lrek elen 10 lVlurs sunrl Xunrmuroell llerAS-llolleAiernes K.unAörelse elen 17 ^.juril 1837, ull, i stället lör ele AänAluuru nreclel-lörsuljninASjurisen jiä .-Vinn L 8loclilio1ins oell OöllreluorAS Lörser, inä lill fennel lör luerulininAen ul 33on«leulAillen lör ^lunlillverlininAen elel Iöjuun3e ärel unlu»us elel rnecleljuris, soln viel lörsuljninA sl I^ronuns ^lruäs^lun elel löre^äenels äret erlrällils, cleroin 8luls-6onloirel luör lemnu lll3ers I^ou»I. Nujils veäerluöruncle llelullninASliulvunele nnelerrullelse; sä leur ^1nn-3?ionelen enelusl lulilvit elsluileruel:
Sedan Eders Kongl. Maj:t, under den 17 September 1845, täckts 1 nåder bevilja Prosten öfver Ångermanlands nordöstra Kontrakt rättighet att, från och med Ar i844> för det nybildade Bjurholms pastorat, komma i åtnjutande af en prostetunna, att utgå af kronans behållna tionde i orten, får jag nu i underdånighet hemställa, att, vid blifvande Statsreglering, Eders Kongl. Maj:t behagade till Rikets Ständer göra nådig anmälan om detta anslags uppförande på Stat. Denna hemställan, uti hvilken Statsrådets öfrige ledamöter jemväl instämde, bifölls i nåder. 7:0. Till följd af Kongl. Maj:ts, under den 22 Augusti 1843, meddelade nådiga befallning, hafva Landshöfdinge-embetet i Wermlands Län och Konsistorium i Carlstad, uti underdånig skrifvelse den \ September i844> ;dgifvit förslag till anläggande af 2:ne nya kapell uti Wermlands Finnmarker, det ena i norra delen af Gunnarskogs, och det andra i nordvestra delen af Frycksände församling.
KonglMajit, som enligt Rikets Ständers vid sista Riksdag yttrade underdåniga önskan anbefallt utgifvandet af underrättelser om såkallade Spar-Banker, har sedermera med tillfredsställelse erfarit, att sådane välgörande inrättningar blifvit stiftade, icke blott i Stockholm och Götheborg, utan ock i flere andra orter af Riket; att de med hvar dag vinna stadga och utvidgning samt lofva det nyttigaste inflytande på de fattigare folk-klassernes trefnad och moralitet. Kongl Majit gör Sig försäkrad , att Rikets Ständer, genom deras eniga medverkan till främjande af Fäderneslandets vigtiga angelägenheter, gifva en ny vigt åt det förtroende hvarmed en faderlig och välviljande Regering alltid skall gå Nationens Ombuds rättmätiga önskningar till mötes. Ut supra. CARL JOHAN. G. af Wellerstedt-, fA Betänkande om Fattigvården i Riket. N:o 2, Utdrag af Protocollet öfver Ecclesiastik■& Ärender, hållet inför Hans Majit Konungen i Stats-Rudet på Stockholms Slott den £> fattuarii 1823. ' -U Närvarande: Deras Excellencer: Justitie Stats-N2iir\is^er Herr Grefve Gyllenborg. ?tat8»Räuen Herr Grefve Rosenbladl Herr Grefve Fleming. Hans Excellence Hcf-Canzleren Herr Grels. of Wetterstedt. Stats-Råden, Deras Excellencer:- Herr Grefve Cederström. Herr Grefve Skjöldebrand. Herr Grefve Mörner, Stats-Rådet Grefve Löwenhjelm. Förste ExpeJitio.ns - Secreterare!! von Fritif ftnereutz. Förste Expeditlgns-Secreteraren von Pein* jentreutz anmälte i underdånighets ! 7:0,*
Blifva åter något Stånds (ankar i någon eller några delar skiljaktiga från dr; öfrigas, och samma Stånd sig icke efter de öfriga fogar: varde Konstilutions-Utskotlet, genom val af Riks-Ståndens Plena, lil! slutlig jemkning förstärkt till ett antal af tjugu personer af hvarje stånd, hvilka, genom samfälld omröstning, skiljaktigheterna förena, och det dymedelst fullständigt beredda utlåtandet hvile sedan tdl Riksens Ständers afgörande, som ofvan sagdt är. liga Grundlagar kunna icke ändras eller uppriga Grundlagar kunna icke ändras eller upphafvas, utan genom Konungens och alla häfvas, utan genom Konungens och alla (Kursiva stilen utmärker de delar, smil iiro nfvikande från nu nallanile text i 56 neli 81 §§.) Denna Regerings-Fortn samt Rikets öfDenna Regerings-Form samt Rikets öf - Förs/ai7 lill ändringar i Gr lindi a g arne. 13 Riks-Ståndens sammanstämmande beslut. Ej må frågor derom uli Ståndens Plena väckas, utan anmälas de hos Riksens Ständers vid hvarje Riksdag valda Konstitutions-Utskolt. Detta Utskott, hvars pligt det vara skall alt Grundlagarne granska, eger rätt alt hos Riksens Ständer föreslå de ändringar deruti, som del anser högst nödiga eller nyttiga oell möjliga att verkställa. Riksens Ständer må ielea å den' Riksdag, då Utskottet någon sådan ändring föreslår, utan fiirst å dan nästföljande, derom besluta. Blifva då alla Riks-Slånden om ändringen ense, öfverlemne de Förslaget derom till Konungen, genom deras Talmän, med begäran, alt Konungen ville Sitt bifall dertill gifva. Konungen inheinle hela Stats-Rädels tankar deröfver, tage sedan Sitt beslut och meddele Riksens Ständer å Rikssalen Silt samtycke, eller ock de orsaker, för hvilka Han icke samtycker till deras åstundan. Riks-Slåndens sammanstämmande beslut.
Men då jag, såsom ledamot af SlatsUlsk., haft tillfälle att erfara, hvilken stor och aktningsbjudande del af representationen uttalat sig för den mening, alt vid innevarande riksdag anslag äfven borde beviljas för påbörjandet af en jernväg emellan Malmö och Jönköping, har jag ansett det vara min pligt att i ett ämne, der del absolut rälta icke är i fråga, ulan der man endast har alt afse det nyttigaste och klokaste, låta min enskildta öfvertygelse vika, under bemödande, att i min män medverka till det förslag, sorn har den största utsigten att erhålla framgång, enär det i många hänseenden förenar de olika meningarne i saken. Hr von Hartmansdorff har egentligen endast yttrat sig om den blifvande jernvägen emellan Stockholm'och Götheborg; jag vill derföre äfven inskränka-mig till alt uplaga och besvara hvad han i detta afseende anfört. Den värde ledamoten har förmenat, att till denna jernvägs påbörjande icke borde anslås mera än 3 mill.-r, befarandes tillika, alt om mera penningar beviljades, torde slöseri vid deras användande lätteligen ega rnm. StatsUtsk. har icke byggt sin framställning på en så lös grund, som det antagandet, att man med en millions ökad kostnad ej skulle hinna längre än eljest med 3 millri', tyckes innebära. Ltsk. har nemi. ansett, alt då K. M. i sin Nåd. Propos. yttrat, det en summa af en half milhn R:dr R:gs utgjorde medelpriset på en jernvägsslräckning af en svensk mils längd, skulle man med ett anslag af 4 milhr R:dr B:ko kunna bygga en jernväg af 12 mils längd. Denna summa vore således tillräcklig 'för att föra jernvägen fiån Götheborg genom växlande fruktbara och ofruktbara trakter till nejden af den bördiga Falbygden och derutöfver. Om man deremot endast finge en summa af 3 milhr, skulle jernvägen stanna kanske midt i de s. k.
Majit i underdånighet föreslå, huru återstoden lämpligen måtte kunna godtgöras; men beträffande åter frågan, huruvida det kunde regements-kassan medgifvas, att, såsom ränta för det till meranämnde, staten numera tillhöriga, byggnads uppförande förskjutna kapitalet, fortfarande få åtnjuta rustkammarhyra med det till och med år 1851 uppburna belopp af 600 Ridr årligen intilldess den begärda ersättningen kassan tillfölle, ansåge Kongl. Maj:t någon ytterligare ränta å berörde förskott icke skäligen kunna kassan tillerkännas, än hvad densamma genom de förhöjda hyresmedlen redan fått sig tillgodoberäknadt; hvadan Kongl. Majit icke fann skäl att å Sekund-chefs-embetets i denna del gjorda underdåniga framställning fasta nådigt afseende. Vid betraktande af hvad sålunda i denna fråga förekommit, hafva Revisorerne icke kunnat underlåta att fästa uppmärksamhet å de väsendtliga skiljaktigheter, som, enligt Revisorernes uppfattning, förefinnas emellan de genom Kongl, brefvet den 11 Juni 1842, i afseende å anskaffandet af medel för uppförande af omförmälda rustkammare-byggnad bestämda grunder och det af Kongl. Majit sednast meddelta beslut, hvarigenom Svea Lifgardes regements-kassa tillerkänts ersättning af allmänna medel för hela det af kassan till nämnde ända - 100 — mål utgifna kapital.
Eu dag, när han satt i en bondstuga, hade han fått se sig sjelf i en spegel, som stod på bordet, och han blef nästan rädd för sig sjelf. Så magert var hans ansigte, så oredigt hans hår, och så skarpt blickade ögonen fram under den starka pannan, hvilken var våt af svett. Hela hans ansigte såg ut som en dödskalle med ögon, der köttet försvunnit, så att huden låg tätt utmed benet. Han gick hela dagen ända till middagstid. Sedan sökte han hvila. På samma sätt förflöt nästa dag. En besynnerlig ångest kvalde honom. Han var rädd för dagern och samtidigt med att han märkte, hur hans åsyn skrämde de mötande, kände han sjelf fruktan för dem. Tankarna började återvända till en liten backstuga, som låg vid skogskanten, och där en gammal hopfallen gumma satt och väntade på, att lifvet till sist måtte lemna henne i ro. På samma gång tänkte han på sig själf. Hans hjärta krympte tillsammans af medlidande med den stackars Erik Boman, som fick gå ur gård i gård och tigga sig till litet mat. Han hade börjat se på sig själf som på en annan person, och han talade halfhögt om denne andre som om en fattig stac-kare, hvilken icke hade någon annan i verlden att trygga sig till. — Nu är han så U6el, han kan bli, tänkte han. Bar han eller hans föräldrar syndat, så har han nu (att sin lön, och han skall gå och gå och höra på vällingsklockorna och känna matlukten ända ut på landsvägen, men inte kunna fa något med. Hvarför kunde han ej gå in och be ' om mat i dag lika väl som annars? tänkte han. Det är detsamma i dag, som det alltid varit. Det är inte så roligt att tigga förstås. Men alla ska ' vi väl lefva. Det är en underlig karl, den där Erik Boman, som inte kan ta sig fram i verlden. Den ena arbetar, den andra tigger, den tredje stjäl. Det är också ett sätt. Då slipper man åtminstone att kröka på ryggen och göra sig till hund för ett ben. Han hade kommit ner på alfvaren. Solig och ödslig låg den i middagsdagern.
Dessa lifsmonader kunna tänkas vara till i och för sig själfva och egande en evig tillvaro, dels såsom sofvande embryon (möjligen tänkta såsom varande till med latent lifskraft i den oorganiska tillvaron?), därefter af någon impuls försatta i utvecklingstillstånd fram emot det fulla utöfvandet af sin individuela kraft och fulländningen af sitt väsen — kämpande för tillvaron, täflande om öfverväldet, än dalande, än stigande, men i det hela och hufvudsakliga uppåtsträfvande och uppåtgående väsen, dels möjligen såsom afgjordt i sjunkningstillstånd varande, ännu fastän förgäfves kämpande och täflande väsen, och slutligen äfven möjligtvis såsom i det ursprungliga embryotiska och hvilande tillståndet återsjunkna. Denna embryotiska hvila i det organiska ursprungstillståndet (hvilken hvila möjligen kan tänkas såsom identisk med den oorganiska tillvaron?) kan måhända tänkas såsom möjligtvis evig, men äfven sådan att utvecklings-, kraftutöfningsoch fulländningsdriften förr äller sednare kunde vakna, sedan monadens hvilobehof nått sin gräns äller en tillräcklig ny impuls till uppvaknande blifvit den gifven. Lifsmonaderna kunde möjligen vara hvad man kunde kalla af olika släktslag, så att det ena släktets monader icke kunde utvecklas till och ej häller återgå till att vara monader af ett annat släkte af högre äller lägre slag. Men de kunde ock vara af enahanda slag, så att alla skenbart mer äller mindre väsentligt olika monader endast befinna sig i olika grad af utveckling äller tillbakagång. Jag känner icke naturvetenskapens sista ord beträffande skiljegränsen mällan organiskt och oorganiskt, mällan växtvärld och djurvärld samt mällan de olika släktena inom växtvärld och djurvärld — jag vet därför icke om den senare hypotesen kan ställas i förenlighet med naturvetenskapens resultat. I alla händelser gifver hypotesen om lifsmonadernas evighet äller endast den om deras tillvaro äfven utanför den tillvaro, som sysselsätter naturvetenskapen, tillfälle till flera möjligheter af detta slag än naturvetenskapen i och för sig kan gifva.