Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Våga vi oss att uppträda inför den: så böra vi äfven våga att göra det inför Allmänheten. Ett förhastadt yttrande bör ej af henne misstydas. Att det likväl kan ske, och att missbruk äro möjliga i detta, som andra afseenden, medgifvesj men livar kunna de väl utestängas? Det är sagdt, att om än läktaren upplätes åt Allmänheten, så skulle blott en del få godt deraf, att mänga måste uteslutas, att godtycke och orättvisa följaktligen emot dem utöfvades. Det är en allmän följd af ändligheten, att allt ej kan vara tillgängligt för alla. Men om alla ej kunnat något deltaga, skall derföre ingen fa göra det? Och hvilka utestänga vi? jo vara comittenter; dem, hvilkas sak vi tala, och som hafva billigt anspråk på att åtminstone få höra huru vi utföra vårt uppdrag. Man har påstått att utrymmet på Riddarhuset icke tillåter Allmänhetens inslapp an dej och jag medgifver hvad Den 27 Januariit en värd Ledamot yttrat, att rum icke finnes för |:delar af de Atter, sorn der äro berättigade till säte och stämma. Men då Konungens Rådgifvare det oaktadt, och förmodligen förlitande sig på, att blott en ringa del af de röstägande skulle infinna sig, tillstyrkt Kongl Majit att sedan sista Riksdag öka Riddarhuset med några och 5o nya Atter; så synnes äfven Ridderskapet och Adelil kunna bygga sina beräkningar på en så god grund; och vi hafva exemplet för ögonen, ty af 1296 lefvande slägter sorn RiddarliusDirectionen uppgifvit, äro ej fullt 5oo här tillstädes. — Om läktaren åt Allmänheten arstås: så bör det naturligtvis ske med förbehåll, att de som redan genom Konungens utnämning och Adelns, eller dess befullmägtigade Riddare husDireetions emottagning, fått rättighet att inträda på Riddarhuset såsom röstägande, ej må utträngas af dem som blott skulle blifva åhörare.
Ståndet deremot anse denna formfråga vara en bisak i förhållande till sjelfva hufvudfrågan, och derföre ej fästa sig dervid, så är det Ståndets majoritet, som i delta fall, liksom i så många andra, beslutar utan afseende å det grundlagens klara stadgande, som säger, att grundlagarne skola efter deras ordalydelse tillämpas och ej annorlunda. Jag vill ej längre uppehålla frågan, utan lemnar den nu helt och hållet; och reserverar mig blott emot det sätt, på hvilket den af StalsUtsk. blifvit behandlad och kommit R. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 13 Mars c m. 301 männen, äfvensom de andra embetsmännen, universitets och elementarläroverkens lärare m. fl. äro representanter af denna bildning och alla grenar deraf. Om nu PresteSt. anses endast representera en viss afdelning af bildningen, så mätte de icke förlora derpå afl få denna cykel, af hvilken de utgöra endast en länk, fullbordad, derigenom att de öfriga delarne, sorn fattas, äfven komma att ingå i detta Stånd. Uppgörande af ett detaljeradt förslag, sådant som jag tänkt mig det, är ett sä vidlyftigt ämne, att det icke här kan utföras. Jag torde icke eller behöfva ingå uti den gemensamma tanka, som jag tagit mig friheten framställa. Den innefattade endast, alt man skulle hemställa, huruvida icke de personer, som anses lill representation berättigade, men nu blifvit sammanförda uti det s. k. femte Ståndet, skulle kunna lämpligen fördelas på de nuvarande fyra Stånden. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, alt Gr. Mörner bade ganska rätt deruti, ali om antalet af riksdagsmän utaf 5:le Ståndet nu bestämdes, komrne frågan huruvida ett sådant Stånd skall bildas eller icke, att förfalla; men att då Gr. Mörners förslag innefattade alldeles motsatsen af hvad Hr von Hartmansdorff i afseende på 5:te Ståndet föreslagit, Grefven sjelf torde finna, alt dessa förslag ej kunde i sammanhang behandlas, utan Grefvens förslag borde förekomma särskildt, äfven under förutsättning alt det möjligen framdeles komme att förfalla. Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, hemställde II.
Hänförd af den vackra idéen om ett helt nytt, och systematiskt lagverk, som skulle förekomma alla rältsförvecklingar, trodde man ali jemväl inom andra samhällen, det vore lätt alt komma till stånd med stiftandet af en ny lag, som skulle kunna bildas efter det Fransyska mönstret. Denna ifver för nya lagböcker, blef särdeles liflig inora Tyskland. Då framstod en man, som med snillets skärpa vederläde och på en gång så fullkomligt nedgjorde dessa åsigfer, att de ännu icke efter 40 års förlopp hafva kunnat resa sitt hufvud efter nederlaget, det var Savigny. Uti ett af dessa klassiska arbeten som långt i tiden skola fortlefva, ådagalade han: att rätten har sin grund i något annat än lagboken, att rätten upspirar ur folkets innersta lif och krafter. Ty, Mine Hrr, långt innan rätten i skrift blir upfaltad, långt innan samhällsmakten organiserats, finnas rättsgrundsatser; de upkomma ur folkets vanor och tänkesätt, de inläras genom upfostran, och dessa grundsatser bestämma menniskornas inbördes förhållanden, långt innan någon tänkt uppå att upskrifva dem i bok. Men civilisationen fortgår; samhället utvecklas, och de högre anspråken föranleda dertill alt en egen klass af män måste sysselsätta sig med lagens tillämpning. J kännen denna klass, Mine Hrr, jag tillhör den, och om J till äfventyrs ej alltid sen juristerna med blida ögon. — J kunnen likväl icke undvara dem! Men då juridiken således blir föremål för en viss klass’s bearbetande, upslår tvenne slags rätts-kunskap, den ena den folkliga, den naturliga, som utgår från och forllefver bland folket, den andra, den tekniska, den som blir juristernas egendom. Ju bättre folkets frihet är bevarad, ju större andel folkel har i lagstiftningen och lagskipningen, ju större blir den folkliga rättskunskapens område; ju mer deremot folket undantränges från deltagande i dessa andelar af den offentliga makten, ju större blir den tekniska rätts-kunskapens. Väl oss Svenskar, att det förra området ännu är större! Väl att ännu i dag folket har kunskap om rätten, icke den tekniska utan den lefvande, sådan den finnes upfaltad i vår gällande lag.
Men det kun blifva ett medel, att göra Svenska folket utledset vid det representations-sätt, hvarmed vi nu dragas. I det hänseendet kan förslagets framgång vara önsklig. Jag vill likväl till R. o. Ad. hemställa, om det i andra länder finnas exempel på, att en representation, hvars öfverläggniugar i det hela äro upskjutna, likväl eger komitéer, sorn under tiden fortfarande arbeta. Mig äro sådana händelser obekanta. Angående aflöning åt ledamöter och suppleanter delar jag samma tanke, som Frih. Raab. Med Ulsk:s-ledamöter förhåller det sig så, att om en eller annan är frånvarande: så fortgår Utsk:s verksamhet likväl obehindrad. Om detta kan ske under det Riksdag varar: så måtte det äfven kunna gå för sig mellan Riksdagarne. Om följaktligen någon af Utsk:s ledamöter beböfver resa bort, kommer det väl icke så hastigt på, att man ej vet något derom på förhand, så att man kunnat skrifva till suppleanten oell kalla in honom i tjenstgöring. Skulle deremot en oförmodad händelse förda, att en ledamot oförberedt afreste, höidet icke hindra Utsk. att fortsätta sin verksamhet, intill dess suppleanten ankommer. Derigenom undveke man att aflöna fyllnadsmän, samt alt af suppleanlskapen bilda ett slags sinecurer. Man måste tillse, att platserna i dessa Utsk. blifva begärliga, icke för inkomsternas skull, utan derföre, att man gerna tjenar det allmänna. Således skulle jag önska den jemkning i Frih. Raabs förslag, att suppleanlerne mätte aflönas endast när de äro i Utsk, tillstädes, emedan de då äro att anse såsom Utsk:sledamöter. I afseende på ordalydelsen, tror jag Frih. Raabs förslag vara bättre, än Utsk:s, t. ex. hvad ordet sjelfmant angår. Så vidt jag kan förstå, anser Utsk. detta ords betydelse vara, att R. St:r skulle okallade infinna sig. Men okallad är alldeles icke detsamma som 'sjelfmani. Man är icke okallad derföre, att Konungen underläter kallelsen.
Åtminstone vagar jag tro, att det är mindre riktigt handlat af ett Rikets Ständers Utskott att för Kongl. Maj:t dölja ett slikt förhållande eller att föreställa saken under en annan synpunkt, än den rätta, helst inga anledningar till ett sådant förfarande, mig veterligen, förefinnas; och af sådan orsak får jag vördsammeligen anhålla, att denna min reservation emot pluralitetens i ämnet fattade beslut atte få åtfölja Höglofl. Ut* 6 Bevilln.-,Lags.Allm.Besv.o.Oec.-Uisk RN:oi6. skottens Betänkande till Respective RiksStånden. ” Uti Herr Hiessleiters anförande instämde Eric Persson från Gefleborgs Län, Pehr Ericsson från Kronobergs Län, Tufve Larsson från Christianstads Län , Anders ndersson från Skaraborgs Län, Johannes Svensson från Jönkopings Län, Jacob Peter Andersson från Östergöthlands och Peter Pehrsson från Calmars Län. A ho 16. Ankom till Exp.Utsk d. 25 Aug. 1829. Rikets Högl. ständers Bevillnings, Lagoch Oeconomie-Utskotts ytterligare Utlåtande, angående Bränvinsbränningen och dermed gemenskap egande ämnen. Sedan Utskotten afgifvit Betänkande, under N:o 6, i anldning af de inom samtlige Riks-Stånden väckta Motioner, om ändringar i nu gällande Författningar, angående rättigheten och vilkoret! för bränvinsbränning, saint för försälj - Bevilln. Lag-s. Alhn.Btsv.o.Oec.-Ulsk. Bni. N.016 7 ning och consumtion deraf, så har samina Betänkande, enligt ankomne Protocolls Utdrag af den 4 sistlidne Junii , blifvit af Hedervärda Bonde-Ståndet bifallet, men deremot af de öfrige Riks Stånden återremitteradt, på grund af dervid gjorda anmärkningar af nedan uppräknade Talare, nemligen: inom Häglof.
R:dr 32 sk. banko för de ifrågaställa brobyggnads-arbetena inålte nreranämnde socken beviljas, samt att detta lån mätte få vara ränlefritt under byggnadsåren och sedermera återbetalas genom 2 procent årlig amortering, hvarjemte derefter för detsamma borde erläggas 3 procent ränta. Med afseende å vigten för den lifliga trafiken genom meranämnde socken till och från Fahlun, att de föreslagna broarne öfver Dal-elfven varda ofördröjligen anlagda, och då, vid de upplysta förhållandena, dessa brobyggnader, åtminstone för närvarande, icke torde kunna åstadkommas utan bidrag från det allmännas sida, hafva Rikets Ständer, för anläggning af 2:ne flottbroar i närheten af Thorsångs kyrka, den ena öfver Dal-elfven och den andra öfver Lill-elIven, i stället för de hittills begagnade färjor, beviljat ett låneunderstöd af Tiotusen Riksdaler Riksmynt åt Thorsångs socken, under vilkor, att dessa broar icke komma att hindra flottningen å nämnda vattendrag, samt alt deras anläggning löre 1869 års slut påbörjas; och må det nu beviljade lånet, före hvars utbetalning af E. K. M:t i nåder godkänd säkerhet skall varda ställd för brobyggnadens behöriga fullbordande, få under två års tid utan ränta innehafvas och derefter återbetalas genom erläggande af sex procent årligen utaf det ursprungliga lånebeloppet, hvarvid fyra procent ä det oguldna kapitalet beräknas såsom ränta och återstoden såsom kapilal-afbelalning. C) Hamnbyggnader, l:o Uti E. K. M:ts nådiga proposition, angående Statsverkets tillstånd och behof, har föreslagits, att för understödjande af mindre hamnbyggnader och årensningar mätte serskildt anvisas 15,000 R.dr årligen, eller för åren 1858, 1859 och 1860 tillsammans 45,000 R:dr Runt. Vid föregående riksmöte har någon serskild anslagssumma icke blifvit anvisad till E. K. M:ts nådiga disposition lör sådana arbetens understödjande, ulan har åt E. K.
S. D. Sedan Stat s-Utskott et y på de i dess Memorial N:o 9 anförde skäl, anmält sig till Borgare-Ståndet återställa Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, af den 18 sistlidne Januarii, angående Curhusafgiftens fortfarande, hvilken Kongl. Proposition Ståndet tili nämnde Utskott remitterat, beslöt Ståndet 1111, att densamma till Bevillnings-Utskottet remittera. S, D. Upplästes och lill lrandimgarne lades Stats-Utskottets Memorial N:o 10, med anmälan, att Utskottet ansåg till dess handläggning icke höra fyr» ifrån Hedervärda Bonde-Ståndet dife-remitterade motioner, om jemnare fördelning af roterings-besväret och dervid i fråga kom mande ersättningar. Trot. JJldr. d. 24 Pebfnarii 1834. 45 S. D. Föredrogs Stafs-Utfkottets Memorial N:o 11, i anledning af de utaf Högloft. Ridderskapet och Adeln, BorgareStåndet samt det Hedervärda BondeStåudet beslutade remisser till nämnde Utskott, af Kongl. Maj :ls Nådiga Proposition, af den 18 sistlidne Januarii, angående beskattning af Tullqvarnar samt Walkoch Stampverk för andras betjenande å Städers områden, samt frihet till Tullqvarnars anläggning derstädes, utan hinder af åberopad minskning i redan varande qvarnars inkomst, hvilken iråga Stats-Utskottet} på de i Memorialet upptagne skäl, ansåg icke tillhöra dess handläggning. Omförrpälde Kongl. Proposition remitterades till Bevillnings-Utskottet. Föredrogs meddeladt Utdrag af Hedervärda BondeStåndets Protoo;0il för den 12 dennes, innehållande, att, sedan Anders Danielsson från Elfsborgs Län, uti ingifven motion, under åberopande af 44 §•
För min del tror jag, att det nuv:de stadgandet icke innebär någon inskränkning i löftesmannens arfvingars ansvarsskyldighet, i händelse borgen är ingången såsom för egen skuld, och jag tror mig äfven med visshet veta, att det så blifvit flera gåneer tillämpadt äfven af Högsta Domstolen, dertill jag anhåller att få tillägga, att en sådan tolkning äfven öfverensstämmer med mitt begrepp om det rätta, enär det, då Lagen i andra afseenden ställer den som borgat för annans skuld såsom vore den bans egen alldeles lika med gäldenären, svårligen kan vara skäl att på sätt nu är föreslaget, inskränka sådan borgesmans arfvingars ansvarsskyldighet. Många äro äfven de fall, då löftesmannen verkligen är låntagare, ehuru han på skuldförbindelsen endast står tecknad såsom löftesman. Af denna anledning kan jag ej instämma i förslaget, men tror väl att skäl kan förekomma att inskränka användandet af proprie-bof-gen, att i Lagen införa ett stadgande i den riktning som K. Förordnrn d. 28 Juni 1798 redan beträdt, och att begränsa löftesmäns ansvarighet, äfven i det fall att viss förfallotid ej i förbindelsen är bestämd, till viss kortare tid efter förbindelsens utgifvande. Emellertid, äfven om man gillar förslagets syfte, förekommer dervid åtskilligt att anmärka. Den föreslagna nya lag§:n är lånad från LagBeredningens förslag till HandelsBalk och åtminstone hufvudsakligen lika med den der förekommande motsvarande §:n, men i LagKomitéens och LagBeredningens förslag till HandelsBalk förekommer åtskilliga andra stadganden, som höra till reglemente och som reglera de genom nu föreslagna stadgande upkommande förhållanden, för hvilka dem förutan uttrycklig Lag ej skulle komma att finnas.
Det fordrades ett halft Secel i England innan rolema på det offentliga lifvets stora scen fingo sina bestämdt teknade caractererj i ett annat land, som redan i en längre tid haft en Nationalscen, har den ännu icke 102 Den 3 Februarii. hunnit stort utöfver rangen af en Theatre da varietet. Må det^derföre icke förundra oss att se huru man här ännu den ena dagen silar mygg, och den andra dagen sväljer kameler. Vår lagstiftares åtgärder till förekommande af öfverraskning vid beslutens fattande, äro icke mindre visligen beräknade, än hans åtgärder til afböjande af det Ministeriella inflytandet på valet af de personer, åt hvilka uppdraget lemnäs att reda de frågor öfver hvilka Ständerne skulle besluta. I så måtto hafva desse arne frågor blifvit beslägtade, att i dem båda inkräktning ägt rum, inkräktning af opinionen på lagens gebiet , inkräktning på de garantier, som lagstiftaren förlänt åt folket och ålagt folkets representanter att åtkommande 6lägter förvara Hvad stadga lagarne om frågors bordläggning? RiksdagOrdningens 49 §. säger: ”Hvar och en allmän fråga som första gången i något Stånd förekommer, skall, så vida ej Ståndet enhälligt genast densamma till vederbörligt Utskott förvisar, ligga på bordet till nästa Plenum.” Vidare säger denne §. ”Hvar och en fråga af annan än allmän beskaffenhet, äfvensom praeliminaira hemställanden och förfrågningar ifrån Utskotten, må genast kunna afgöras. En motionerad Tacksägelseadress, vid hvilken hvarje serskildt Stånd kan föreslå mo - Deri 3 Februarii. 103 dificationer och tillägg, som föranleder till flerfalldiga communicationer Stånden emellan, måtte väl vara en fråga af allmän beskaffenhet. RiddarhusOrdningens 35 §., som sammanstämmer i samma afsigt, är med större försigtighet alfattad. Den säger:
Han derför ock har fått sin egen skara; Han skall fullborda hvad jag börjat på. PARMENION. Du ledes blindt utaf din ärelystnad, Och att densamma tillfredsställa har Du offrat tusen menskors lif och ej Engång ditt eget spart om så det gält. Men Gudarne, som leda allt till bästa Och nyttja menskors lumpna lidelser Till sina högre mål, ha ock begagnat Din äregirighet som redskap för Vår hela stora menniskoslägts förkofran. Ty här på denna lilla fläck af jorden Ha under seklers lopp sig samlat skatter Af bildning, vetenskap och konst, och folket, Likt girigbuken, har med omsorg stängt Sitt skrin och afundsamt missunnat andra Att njuta af dess håfvor. Nu är Hellas I sista andedragen och förstår Ej sjelf förnuftigt nyttja sina skatter. Derför då ej med godo det vill göra Sitt testamente, så är den uti Sin rätt, som tvingar det att lemna Ifrån sig rikedomar, hvilka eljest Förutan gagn tillintetgöras skulle. På grund deraf jag drager ut i kriget, Fastän det tyckes mången, att vi strida För orättfärdig sak. PHILIPPOS. Du talat väl. Men se blott hvilken trasig stackare (Diogenes inDer kommer klifvande och lykta har han, Fast månen är uti sin tolfte natt. kommer.) 70 Han ser mig misstänkt ut. Hörpå, kamrat, Hvad söker du så ifrigt der på marken ? DIOGENES. Odödlighet och makt och rikedom Och granna kläder och en hatt med fjädrar Och så en byst att ställa på mitt as. PHILIPPOS. Din hjerna är visst inte riktigt klar? DIOGENES. I forna tider var hon hjelplig nog; Men nu, se'n jag kom på den galna tanken Att bli odödlig, är hon lite krasslig Emellanåt. PHILIPPOS. Är du väl äregirig? DIOGENES. Åh! Alldeles förbannadt! DIOGENES. Nå, man borde skämmas Att skylta med sin uselhet! Aj! Aj! Nu sätter hon mig an igen just här I venstra sidan. Vet du intet medel Att bota denna hiskeliga sjuka?
För Rikets Ständer skulle det vara, att nedstiga ifrån ali värdighet, att åt denna anmärkning' isolerad lemna den påföljd 107 §. föreskrifver, under åsidosättande af de mångfaldigt vigtigare omständigheterne uti denna för vårt land-' betydliga Statsaffair, som böra föranleda Rikets Ständer, att å den väg 107 §. föreskrifver till Konungen framföra anledningarne till klagan öfver bristande förmåga bos de Rådgifvande, att iakttaga Rikets sannskyldiga nytta. Rikets Ständer skulle utan tvifvel blottställa sig för det allmänna klandret om de, underlåtande, att framföra sine klagomål öfver altför synbar brist å skicklighet, i anseende till de å Skeppshandeln inverkande politiska verlclsförhållandernes bedömande och beräkning, uteslutande fästade sig Den 18 Ju 1 ii e. m. 319 vid den aldraminsta del af frågan; om Rikets Ständer på sådant sätt an sago sig hafva tillfridsstält Folkets fordran af ansvar för en förskingring af försvarets materiel, på ett sätt, som ögonskenligt strider emot allt hvad i dessa delar förordnad! varit; om Rikets Ständer skulle härigenom föreställa sig hafva uppfyllt samhällets rättmätiga anspråk å någon ansvarspåföljd, i anseende till den bristande omsorg om Rikets sannskyldiga nytta hos de Rådgifvande, somför Staten vållat en förlust af mera än en half Million; om Rikets Ständer skulle tilltro sig, att, genom framförandet af den i hela denna sak ©tvifvelaktigt aldraminsta anmärkningsanledning, kunna undgå att visa någon ömtålighet för den våda, hvaruti Rikets anseende och sjelfständighet, genom bristande nit, skicklighet och drift, vid detta tillfälle blifvit försatt.
Det må förklaras, att nuvarande eller den af embetsverken föreslagna utförselstull på sparrar, telegrafstolpar, pitprops m. m. är för låg för att bereda ungskogen ett tillräckligt och varaktigt skydd — (den stora ifver, man visar att undanskaffa den, ådagalägger likväl, att den ej varit overksam) —; den må dock qvarstå såsom ett betecknande bevis derpå, att nuvarande Ständer ej vilja utsträcka handelsfriheten ända till uppoffringen af alla sitt lands mest naturliga och oumbärliga tillgångar, och att de ej heller anse den skogsförödelse, som nu pågår, vara en för landet nyttig och fosterländsk handtering. Det har blifvit oftare invändt, att det bästa botemedlet emot skogsutödningen måste sökas i en Iievillnings-VtskotUts Betänkande N:o 8. 87 ändamålsenlig skogslagstiftning och en derefter ordnad skogshushållning. Men det är för sent att lagstifta derom, när äfven ungskogen är förödd oell när i likets flesta landskaper fattas både ved och byggnadsämne. På dessa grunder och emedan den nu gällande utförseltarifen å trädvaror, oaktadt sin goda syltning, ej är på alla förekommande fall rätt tillämplig, får jag till antagande af Rikets Ständer vördsamt föreslå Kongl. Kommers-kollegii och General-Tullstyrelsens sednast afgifna underdåniga förslag, enligt hvilket Virke, oarbetadt, sågadt eller tillhugget, af andra slag än furu och gran f/i/l. Spiror och Telegrafstolpar af 14 fots längd och derutöfver 1 st. 20 öre. af ringare värde, s. k. grufstolpar derunder inbegripne 1 st. 5 öre. Sparrar af furu och gran, af mindre tjocklek än 6,6 tuni midt på af 12 fots längd och deröfver 1 st. 20 öre. af ringare längd, derunder inbegripne s. k. slcepers och staketstolpar • 1 st. 5 öre.- Bandstakar af furu och gran om 15 och 20 fots längd och ],2 å 1,6 tums diameter i lillända!)
Dessutom vinnes genom åtgärden att draga de mindre sedlarne ur den allmänna rörelsen och i stället utsläppa silfver, den stora fördelen, att man 21G Den 19 November f. m. lärer folk här i landet hvad de förut icke veta eller att sätta värde på silfver, då man tvingar dem att hafva det. Och likaledes kan man vara fullt förvissad, att om man inlåter ett enskildt intresse i R. St:rs Bauk och tillförsäkrar detta intresse alla de stora förmåner, hvaraf denna Bank nu är i besittning, blott mot det ålig* gande att alltid hafva en metallisk kassa, sorn tillräckligt motsvarar den utelöpande sedelstocken, det sedan icke heller skulle blifva någon den ringaste svårighet att anskaffa den för Riksbankssedlarnes ostörda invexling erforderliga qvantiteten silfver; ty det bör väl icke vara någon konstigare handelsaffär att till landet in förskaffa silfver för den som behöfver denna vara — än att dit införskrifva kaffe, för den som behölver sådant. Men under nuv-.de förhållanden är det så, att kaffe verkligen i stor myckenhet kommer in, emedan det finnes många, hvilkas enskilda intresse upmanar dem att förskaffa sig denna vara, då deremot silfver icke utan svårighet kan komma in, emedan det icke finnes någon enskild, som af dess införskaffande har den ringaste direkta fördel. Jag anser således, att sjelfva grundtankarna i Frih. von Schwerins motion äro fullkomligt riktiga, och att det blott kan vara frågan om på hvad sätt de bäst böra tillämpas på våra nuv:de förhållanden. Med förhoppning att detta måtte låta sig göra, anhåller jag att dessa mina annor måtte få medfölja till Utsk:t. Hr Cederschjöld: Det är egentligen blott med ani. af Hr Flachs yttrande jag begärt ordet. Jag har visserligen också hört ryktesvis berättas, att med Bankens vexelaffärer så tillgått, som han här förklarat, men jag har icke velat tio derpå, emedan sådant svårligen kunde få annan benämning än den af vingleri.