Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det förslag, Hr Ribbing här framställt, är så sväfvande, att jag icke kunnat rätt uppfatta det. Likasom Frih. -Armfelt, anser jag det vara att gå alltför långt, när man vill förbjuda enskildla personer att utan betalning utdela bränvin eller andra spirituösa drycker för handels befrämjande. Man kan ju tänka sig, att en person, utom sin bostad, i en lustträdgård, på ett värdshus eller annorstädes, påträffar en vän, hvilken han bjuder på ett glas punsch. Linder samtalet öfverenskomma de, att den ene på en viss tid skall handla något af den andre, och följden af en sådan öfverenskommelse skulle blifva att den, som bestått undfägnaden, hade gjort sig förfallen till ansvar. Det synes mig derföre vara alldeles overkställbar! att förhindra det bränvin utdelas i och för befrämjande af handel. Det tyckes mig äfven orimligt att vilja förhindra Den 4 Juli e. m. 337 all utdelning af bränvin i samma gård, der salubod finnes, då intet hindrar mig, såsom egare af en stadsegendom, att uthyra i samma egendom lägenheter till en minuthandlare och till en krögare, och således försäljning af bränvin skulle vara tillåten i samma gård, der det vore ett brott att skänka bort en sup. Hr Ribbing: Eftersom jag icke lyckats göra mig rättförstådd, tar jag mig friheten att uppläsa §:n, sådan den skulle komma att lyda: »I öppen salubod för handel med andra varor än bränvin vare bränvins-utdelning, äfven utan betalning, förbjuden, likasom förbjudet att annorstädes eller annorledes i och för handelns befrämjande utdela bränvin.»
Om orsaken härtill bl ef på Herrar Fullrnägtiges befallning den j nästlid.ne^ Junii undersökning anställd: vid denna förrättning befanns icke någon sättning hafva åkommit huset, utan, att gungningen, som endast märk» tes åt rummens bada ändar, härrörde derutaf, att bjeikarne å dessa båda ställen icke hvilade på några mellanväggar, jBesigtningsmännert ansågo således lämpligast, att uti de undra eller Arch i v-rummen, så kallade bärstolar uppställdes under taket å de ställen, hvarest mellanväggar icke finnas. Verkställigheten af detta förslag har haft den följd, att ganska obetydlig eller nästan ingen gungning å golfvet sedermera förmärktes, gå att orsaken till kakelugnarnes lutning tyckes vara alldeles undanröjd. ’’ 'Sedan, efter Herrar Banco'Ful!mägtiges förordnande, ett afl. Directeuren JKusels arf - Banco-Utsltottéts Betänk andem 63 5 fingar tillhörigt, intill Banquens Magasinsbyggnad angränsande hus, blifvit den 17 Ju, xiii 1819 inköpt och Banquens egande rätt deraf stadfästad , Vardt rifningen genom entreprenad utbjuden och inropad af Skräddaremästaren Ullström, som verkställde densamma i förlidne Martii månad.
Jag hade icke ämnat yttra mig i denna fråga, men ronde nyttan och nödvändigheten för landet af dessa saltuplag har man förbigått ett förhållande, hvilket jag anhåller att med några ord fä vidröra. Man har här betraktat frågan om salt och saltuplag ur samma synpunkt som frågan om andra handelsartiklar. Enl. min åsigt har man häruti begått ett stort misstag. Det är visserligen sannt, att under sednare lider saltpriset på ett betänkligt sätt blifvit stegradt, och att de flera motioner, som i ämnet blifvit väckte åsyftat nedsättning i priset på denna vara; men jag tror, att det är en vigtigare anledn., som under framfarna tider föranledt Regeringen att ålägga stapelstäderna att hålla saltuplag, hvilken skyldighet fortfarit tills för några år sedan. Jag föreställer mig att saltet är en artikel, som Sveriges innevånare icke kunna undvara, hvilket mig veterligen åter icke är förhållandet med någon annan artikel som till landet importeras. Skulle fäderneslandet nu eller i en framtid komma i det förhållande till främmande sjömakter att vår sjöfart för längre eller kortare tid blifver hämmad, frågar jag de Hrr, hvilka yrka afslag pä Betänk. huru de linder sådana förhållanden vilja skaffa salt åt landets innevånare, om icke saltuplag finnas för att fylla de första tryckande behofven. Möjligen kan det inträffa, att brist då kommer att upstå, och att man till hvad pris som helst skulle önska att hafva dessa saltuplag. Jag beklagar att i Betänk., beloppet af uplagen icke blifvit bestämdt, och jag tager mig derföre friheten föreslå, att det må utsättas lill 240,000 T:r. Visserligen kan det afskräcka dem, som ifra för frihandel, men det är väl icke så farligt, särdeles som en handlande till Hr Arnell^ yttrat sin önskan om saltuplagens åternplagande. Stapelstäderne hafva blifvit tillförsäkrade så betydliga förmåner genom en mängd afgifter, som till dem utgå och i sista hand drabba konsumenterne, och jag tror, att dessa af 10* - 148 Den 16 Fe lj r u a r i. gifter öfverstiga de kostnader saltuplagen medföra.
Också aflägsnade sig de höga herrskaperna mycket riktigt kort innan den begynte. Som introduktion till en ministerbal var den i alla händelser pialplacerad (låt vara att den balen hvad utrymme beträffar osökt erinrade om den trånga, sista bostaden). Slutnumret skulle ha varit föga gladare: Kung Hakes död, som det var meningen hr Strömberg från Operan skulle sjunga. Man fick dock i sista stund välbetänkta dubier om hur detta skulle aflöpa, hvadan Musikföreningen utförde — Normans Fest-Ouverture, d. v. s. den delen af denna förening, som man annars nämner k. hofkapellet. Det är godt att ha en chef, som disponerar ett k. hofkapell när en musikförening — landets främsta! — ej framträder bättre rustad till att fira tonkonstens högste beskyddares hedersdag. Det ekonomiska resultatet blef föga finare än det estetiska. Förmodligen lägger föreningen med anledning häraf sin chef på hjertat att för nästa konsert hyra en billigare lokal än Stora Operan. Förmodligen. Filharmoniska Sällskapet ville ej vara sämre än sin rival utan kom också med sin k. födelsedagskonsert en 8, 9 dar efter den stora dagen. Bättre aldrig än sent — kan man säga ibland om konserter här i staden, men ej denna gång. Konserten var en glänsande final till den lysande fest-symfonieö. Efter en hommage k Roi, dubbelt på sin plats i Musikaliska Akademiens sköte, då man betänker Hans Majestäts musik-akademiska vältaliga antecedentia, hans pekuniära intresse för husbyggnaden o. s. v. — fick man återknyta bekantskapen med Hans Majestäts förtjusande dikt Herr Hjalmar och Ingrid med dess väl träffade folkton, dess rika skiftningar och särdeles dess förmåga af stämningsrikt idylliskt miniatyrmåleri, som endast behöfver ett par penseldrag för att tydliggöra förfrs afsigter. Som prof på diktarens välde öfver olika stämningars blixtsnabba vexlingar, skola vi ha nöjet anföra efterföljande lilla passage: » Men Necken slog harpan och bron den brast Han slöt uti famnen den ljufva last Och vågen slog öfver skön Ingrid med hast Men lyss! hvad fridfull klang öfver hemska mon Det är från dalens kyrka en helig ton.
RegeringsFormen bestämmer, anmälas; att fjerde anmärkningspunkten skulle återremitteras; att Memorialet, i hvad det rörde de af Utskottet gjorda serskilda anmälanden, som blifvit förklarade ej åsyfta anmärkningar, lades till handlingarne; och att Ståndet uppsköt med utlåtande öfver decharge för StatsRådets Ledamöter, enär återremiss af en anmärkningspunkt skett, och sluteligt yttrande deröfver ej vore meddeladt. 7:0 Anmodan till ExpedilionsUtskottet, i anledning af Förstärkta StatsUtskottets Memorial, rörande beräkningen afStatsVerkets inkomster, i vissa delar, intilldess den vid nästa Riksdag skeende Statsreglering hlifver gällande; att uppsätta Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, med anhållan om Kongl. Maj:ts Nådiga bifall lill Saltpe - 3So Den 7 September e. m. tergärdens upphörande; varande nämnde Memorial i öfrigt lagdt till Handlingarne. 8:0 Af slag å BevillningsUtskottets Memorial, med en begärd tableau öfver bevillningens fördelning på olika folkklasser. 9:0 Beroende vid nedannämnde Utskotts Memorial och Utlåtanden: StatsUtskottets: Med Berättelse, angående den innevarande Riksdag verkställde Revision af de under CotnmerceCollegium ställde fonder och medel; utom hvad angick \:åe och 5:te Punkterne, hvilka blifvit lagde till Handlingarne; och i anledning af 1825 och 1827 årens Revisorers Berättelser, angående de under CommerceCollegium ställde fonder och medel; med undantag likväl af egde Punkten, hvilken blifvit bifallen, och 6:te Punkten, som blifvit lagd till Handlingarne. BancoUtskottets: Angående grunderne för återbetalning af det till Götheborgs Stad ulgifne Bancolån. Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets: I anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets under Nås 102 och 110 afgifne Betänkanden.
Detta kan jag icke underskrifva, och jag har redan för 10 år sedan förklarat, hvad värde jag satter på deni vår grundlag införda rättigheten för Landtm, och talmän att vägra propos. på gjorda motioner. Jag har länge trott, att detta vore en clausul i våra grundlagar, som gjorde mera ondt än godt, och jag har alltid förlitat mig derpå, att om ett memorial föredroges inom ett Stånd, som vore grundlagsvidrigt eller stridande mot sunda vettet, sådant i sig sjelft innebär ett tillräckligen stort hinder för dess antagande, synnerligast då 363 Den a6 Februari f. m. frågan förekommer inom 3:ne andra Stånd; således fullt Ii-« ka godt hinder, som någon vägrad propos. af Landtm, eller talmän. Det är således af detta skäl, som jag tror, att R. o. Ad. kan och bör yttra, att R. o. Ad. icke kan antaga Ronde-St:s adressförslag. I detta fall förenar jag mig med Frih. Boye, men då han i sjelfva saken, som jag vill kalla adressförslagets materia, trott sig finna uttryck, som förnärmade Konungen; så måste jag säga, att jag icke kunnat upptäcka något sådant, ty då hade jag icke kunnat sagt, att jag för min del skulle velat underteckna densamma. Jag tror mig för öfrigt icke kunna felicitera, utan snarare beklaga Frill. Boye, att han inledt oss på denna fråga; jag skall icke bjuda till att upptaga livad han sagt, utan öfverlemnar den saken åt andra med mera skicklighet. Jag vill blott önska, att R. o. Ad. icke måtte låta förleda sig af den tolkning af grundlagen, som Frih. Gederström framställt. Ilr von Heyne, Georg: Äfven jag förenar min röst för olämpligheten, att R. o. Ad. skulle antaga Bonde-St:s adressförslag, men ber att få fästa uppmärksamheten derpå, att den regeln, som motionären i Bonde-St. uppställt för sjelfva användandet, alt sådana förslag och discussioner borde göras med lugn och allvar, efter min öfvertygelse alldeles icke blifvit af motionären i någon målto motsagdt i nämnda adressförslag. — Jag ber att få förklara mig närmare.
Ridderjkavet och Adeln ödmjukast hemfalla, om icke den Summa af 56,666 R:dr zr l-, swarande emot en tunna guld, som efter förra ^rs^räknesätt, warit dit minsta en Swea Rikes kst-Fmste ärligen åtnjutit, ma för Hans Kongl, läghet Hertigen af Södermanland bliswa bestämd, Ms-Staren upptagas och utgå frän irnit 4 t. arö 64^ Den iz Junik. ars början, samt att Riksens Ständers Stats-U stott erhåller förestrift, sadont behörigen iakttaga dock att hwad Hans Kongl. Höghet Hertigen sale des blifwer tillagt, för större eller mindre del ick afräknas den Hans Kongl. Höghet Kron Prinse redan anslagne Stars-Summa 66,666 R.dr Z2 fl. "Det ar »viflerligen öfwerflödigt, att för bi, fall af denna hemställan, söka understöd, hwarke> af Hans Kongl. Höghet Kron, Prinsens stora egen jkaper och lysande färtjcnster, af Dest kärlek fö Defl nya Fädernesland, och eldade åtrå alt befor dra Rikeis »välgång och sällhet, eller af de glad förhoppningar till en framdeles lycka, hwartill Han Kongl. Höghet Hertigen af Södermanland, dag ligen Zilwer sa killfresställande anledningar, Nei Mine Herrar, latom ost endast rådfråga den m äldriga Swensta Troheten, emot en älstad Öfwer het, »var wördnad och »var tillgifwenhet för Har Kongl Höghet Kron-Prinsen, som orwifwelaktiz tued en öm Faders känga stall emottaga hrvarj »vedermäle af Nationens tänkesätt emot en af hono>i sa högt älstad Son, hans enda ättling." "Derest som jag hoppas Höglvfl.
Narrar och komiska figurer blefvo nu skådespelens oundgängliga kryddor; och då fordom endast en enkel kyrkosång tonat i de gamla skolkomedierna, så upptogos nu smutsiga folksånger, godtyckligt inströdda sångstycken och en bullrande musik. Processioner, djefvulsdansar, praktscener, fyrverkerier, komiska mellanspel, bataljer, regn och oväder, jagter användes som lockmedel. Vilda blodscener, uppskakande mord och gräsligheter satte de grofva nerverna i rörelse. Väl voro dessa och dylika retmedel understundom begagnade i den tyska komedien redan innan yrkeskomedianter uppträdde; men de blefvo nu fullt utbildade och allmänna248. Den tyska skald, hos hvilken detta inflytande först med full klarhet framträder, är Nürnbergerprokuratorn Jakob Ayrer, död sannolikt 1605. Alla hans stycken äro skrifna före 1600249. Han upptog Hans Sachs’ bruk att behandla verldsliga ämnen, och liksom denne hämtade han dessa ämnen från de mest skilda håll. Dessa båda skalder hafva äfven likhet i den öfvervägande episka tonen, i blandningen af episka och dramatiska elementer, i bekymmerslöshet om tid och kostym; men Ayrers stycken röja större framsteg i regelmessig gruppering och större liflighet i handlingen, hvaremot han saknar Nürnbergerskomakarens naivitet och ärbarhet. Från de engelska komedianterna har han hämtat förkärleken för blodiga och gräsliga scener, narren, som hos honom heter Jan Posset, grofheterna, komiska mellanspel och visors inflätande. Om handlingens enhet har han dock icke något begrepp, ej heller förstår han att fullfölja en intrig eller genomföra en komisk situation, och till karakteristik finnas endast otympliga tillstymmelser. Liksom Hans Sachs har han äfven skrifvit en mängd fastlagsspel och för några af dem valt den engelska formen att behandla dem som sångspel efter en genomgående, allmänt känd folkmelodi. En författare från samma tid, likaledes påverkad af de nya fremmande skådespelen, men vida talangfullare än Ayrer, är hertig Henric Julius af BraunschweigLüneburg (1564—1613).
Sig vid innevarande riksdag icke vilja af Rikets Ständer begära högre tillökning i det årliga anslaget för elementar-läroverken än 30,000 r:dr, att utgå såsom reservationsanslag, för att, jemte nu befintliga tillgångar och den afgift af lärjungarne, som blifvit i planen för läroverkens organisation föreslagen, användas till löner åt lärare vid de elementar-läroverk, hvilka blifva: inrattade efter de af Kongl. Majit godkända grunder, med rättighet för Kongl. Majit, dels att anvisa besparingarna på anslaget så väl till dupplikanters aflönaiide, som till oundvikliga byggnader för läroverkens behof, der andra medel icke finnas att tillgå, dels att till hvarje skolas disposition för dess materiela behof öfverlemna hälften af det öfverskott å afgiften af lärjungarne, som vid skolan uppkomme, sedan den summa utgått, hvilken ninst borde erläggas. 12 Stats-Ulskottets Utlåtande, N:o 124. Enär de åtgärder, hvilka för skolväsendets ordnande komme att vidtagas, blefve af det omfång, att de icke kunde inom ecklesiastik-departementet medhinnas, utan serskildt biträde jemväl af personer, som i ämnet ega speciel kännedom och erfarenhet, har Kongl. Majit derjemte i nåder föreslagit, att Rikets Ständer måtte tillika på stat uppföra ett årligt anslag af 3,000 r:dr att i nämnda afseenden användas. I sammanhang härmed har Utskottet till pröfning förehaft följande inom Preste-, Borgareoch Bonde-stånden väckta samt lill Utskottet remitterade motioner, nemligen: a) af Professoren Selander, med hvilken Pastor primarius doktor Pettersson, Doktor Wallin och komminister
S t ttZ Utskottets Betänkande vförän, dradt stulle tagas til! grund sär Riksens Ständcrsbe» flru i delia, för O inre rare ,tpid f. d. Finsta Armeen, fä wigriaa mål, skulle-följden deraf blifwa den, att för de Osticerare som icke iämuac Enka ester omyndige barn esler sig, skulle ingen acccrds ersät nina äga rum, icke heller för dem som under kriget eller sedermera aftidil, sch här i Swerige halma accordö stulder, sou, lili iängifwarens säkerhet rlstrvit i Kongl. Krigs Collcginm i läntagarens accords-ersältning intekuade. Me» alt detta icke instämmer med rältwisa 06) billighet, hoppas jag Herr Grefwe» och Landt» Marskalken sami Högloft. Riddcrstapet och Adeln, witz ett noggraune sakens öfwerwägande lärer finna. Att as f. d. Finsta Arm^ens werldskända tspporhet, sch med bifall, ända till beundran, ansedda ihärdiga wälförhallaude under sista Finsta kriget hämta stäk för Off-cerarnes rättighet til! aceords ersättning äfwett i bägge sistnämnde salie» är icke af nöden, dä denna rättighet är dem uti Författningarne utttyckeligen till» erkänd. Kongl.
Räntmästaren Ahlgrens och LandsKamereraren, KammarRådet Hertzmans underdåniga ansökningar att, såsom pension, få åtnjuta fulla beloppet af deras innehafda löner. XIII. 64* ( 78 ) Expeditioner till Kongl. Maj:t, Rikets Ständers: N:o 118. i fråga örn de, f. d. Directeurerne vid Eskilstuna Fristad, Öfverste Palm och ÖfversteLieutenanten Nordwall tillagde pensioners öfverfly ttande på Allmänna IndragningsStaten. XIII. 64. — N:o ng. angående framlidne StatsCommissarien E. Widegrens 2tne oförsörjda döttrars underdåniga ansökning, att till oafkortad t belopp få åtnjuta den Sökanderne gemensamt med deras numera gifta syster tillagda pension. XIII. 64. — 120. i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående ytterligare anslag för anläggandet af en vattenledning till Carlskrona. XIII. 90. — N:o 121. angående medels anskaffande till Canaloch Slussbyggnad vid Säffle i Wermland. XIII. 90. — N:o 122. om upplåtande af jord utaf Wisingsborgs kungsladugårds ägor, till ökadt utrymme för Wisingsö kyrkogård. XIII. gr. — N:o 123. om anvisande på RiksgäJdsContoret af ett Creditiv för Spannemåls-undsättningar vid inträffande svårare missväxtår. XIII. gr. — N:o 124. om utfärdande af en förnyad Taxa på arfvode för Landtmäteriförrättningar. XIII. 91. — N:o 125. angående upphäfvande af spärrningsanstalterne emot Cholerafarsoten. XIII. 160. B. 198. — N:o 126. angående anskaffande af en Mil i tair—post lill bevakning vid Malmö LåneContor. XIII. 18 r. — N:o 127. i fråga om ändring i Kongl. Förordningen den jg
Landshöfdinge-instruktionen år 1855 v tillerkänner Konungens Höga Befallningshafvande rätt, att i händelse af större förseelser från embelet afsätta Länsmännen, så står detta stadgande i uppenbar strid med gällande Civillag, som endast genom begge statsmakternas beslut kan upphäfvas. Vi hafya således tvänne snörrätt mot hvarandra stridande stadganden i en och samma sak, hvilka vederbörande äro skyldiga att ställa sig till efteiTättelse. Att en sådan dubbelhet kan och måste föranleda oreda, synes uppenbart. Äfven om man medgifver att den tungrodda rättegången genom alla domstols-instanserna är olämplig i afseende på ifrågavarande embetsmän, särdeles som allmänheten deraf blefve den mest lidande, så hade likväl denna olägenhet bordt i laga ordning afhjelpas. Då emellertid Landshöfdingen eger ensam beslutande-rätt i alla ärender, så kan ej Länsmannen i någon mån sägas åtnjuta de beneficia juris, som Civil-lagen honom tillerkänner, emedan, enligt Instruktionen, Landshöfdingen är oförhindrad att emot honom uppträda sorn ensam åklagare, ransakare och domare; en rättighet, som äfven i 1720 års Resolution är afskuren. Här hade således varit af nöden att vidtaga sådana stadganden, hvarigenom den ringare embetsmannens af ålder lagstadgade rätt, om också under andra lonner, blifvit bevarad. Mig synes sällsamt att samma Utskott, som nyligen tillstyrkt mifitär-disciplinära måls öfverlemnande åt Hofrätlerna och derigenom, tvärt emot uråldrig både inhemsk och utländsk rätts-grundsats, möjligen bidragit att afskära krigsdisciplinens nerf, nu förordar en special-domstol af så betänklig art, tvärt emot samma urgamla svenska rätt.
St. hafva att aflåta å K. M:s propos. i ämnet. Detta blir dock ganska enkelt, ty man behöfver ju dervid endast afgifva en relation om förhållandet: så är det underd, svaret deruti innefattadt. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag erkänner, att jag uppfattat frågan från samma synpunkt som Gr. Lagerbjelke. I annat fall hade jag icke väckt den motion, jag, då frågan förra gången förevar, afgaf. Då emedlertid 3 Stånd sett saken annorlunda, återstår för mig ej annat än att låta dervid bero. Jag anhåller, att Ståndet måtte i dessa ordalag jemväl affatta sitt beslut eller att R. o. Ad. låter bero vid Utsk:s betänk. R. o. Ad. lät bero vid BankoUtsk: s förevar, utlåt. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Efter denna sakens utgång torde R. o. Ad. finna, att den motion, jag, till följd af min uppfattning af frågan, väckt, icke lämpligen kan numera komma under R. St:s vidare pröfning, hvarföre jag hemställer, att densamma måtte anses hafva förfallit. 172 Den 29 Maj. Hr Gr. o. La mitra, yttrade att då Frih. Palmstjerna återtagit sin nu främst å föredragningslistan förekommande motion, ang:de åtskilliga bestämmelser i afseende på rymdmåtten för våla och torra varor, R. o. Ad. torde finna att densamma förfallit. Ropades ja. Föredrogs ånyo Allm. Besv.- o. Ekon.Ulsk:s d. 24 och 27 dennes pä bordet lagda betänk. N:o 91, i anledn. af väckta förslag, rörtde folkundervisningen i riket. Detta betänk, företogs punktvis till afgörande. l:sta punkten, ang:de 1 § i K. stadgan ang:defolkundervisningen. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i denna punkt yttrat. 2:dra punkten, ang:de 3 § i samma stadga. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Disk. tillstyrker R. St. hos K.
Staten upptager en mängd utskylder in natura, Såsom spannemål, salpeter, metaller m. m. hvaröfver räkenskaper förås, hvilka sedan skola i flere instanser controlleras och revideras. Det är dervid billigt att Staten i dessa räkenskaper införer de redigaste och lättast användbara multipler och underafdelningar af enheten, under det enskildt man eger frihet att, i alla andra fall än der han kommer i beröring med det allmänna, begagna de multipler och den delning hvarvid han är bäst Van. Skyldigheten att, i hans alfairer med Staten, rätta sig efter det i Statens räkenskaper brukliga delningssätt, skall ” “ 1 -■*- -**• Anttn 302 Betänkande om Matt, Mai och Vigt. mål, Inhemta kännedom derom, och, en gång bekant med detta delningssätts större fördelar, skall han ej dröja att enskildt begagna sig deraf. Största motståndet skall alltid en ändring i delningen lida af de personer, som bokföra uppbörden i effecter och som i första början få ett ökadt besvär, genom reduction af den äldre delningens värden till den nyares. Men detta besvär inträffar blott för en gång, och kan oändligt lättås genom bruket af reductions-tabeller, som för detta ändamål komma att upprättas. Én hufYudsaklig förbättring i Sveriges Mått, Mål och Vigt är således att införa decimal-fördelningen, på ett sådant sätt att inga oredor kunna uppkomma genom ett fortfarande bruk af den gamla fördelningen* Härvid torde likväl först én pröfning börä göras af det decimal-system, som 1789 års (kommission afstyrkt. Detta förslag innehöll att, t* ex., vigterna skulle bestå af ert Läst ■ Man skulle således, till de förra , erhålla decimal-* skeppund, decimal-pund, decimal-mark, decimallod o. s. v. olika de förut befintliga skeppund, pund och marker, och oredan skulle ökas med ett nytt Mått, Mål och Vigt, lika till namn, men olika till qvantiteter, och ett sådant förslag kunde visserligen icke förtjena bifall. Den decimal-fördelning Vetenskaps-Akademien föreslår skall ej hafva dessa olägenheter och ej förblanda någon ting med hvart annat, på sätt följande detaljerade framställning utvisar.