Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är en sanning, att en sådan rättighet för Utsk. ej finnes i grundlagen bestämdt medgifven; men å andra sidan hemställer jag till hvar och en af R. o. Ad:s ledamöter, om icke, då Utsk. äger föreslå förändring i grundlagen och föreslår en förändring, som möjligen på ena sidan fordrar en rättighet för ena statsmagten och på den andra sidan en rättighet folden andra statsmagten, inom ett sådant förslag måste finnas ett samband, som, om det brytes, gör förslaget oantagJigt. Om det kan hända, så måste äfven Utsk. tillerkännas rättighet att under sådana vilkor göra sitt förslag, och jag föreställer mig äfven, att i8og års grundlagsstiftare så sett saken, då de stadgat, att vid första riksdagen icke beslut, men väl anmärknm vid ett grundlagsförslag få äga rum. Gr. Frölich, Dav,: Det var en stund i förmiddags, sedan discussionen länge fortgått, dä det syntes för mig åtminstone, som alla sophismens hjelpmedel voro uttömda och ingenting vidare återstod hvarken att säga eller besvara. Men då uppstod ånyo en värd ledamot, som gaf saken en annan vändning och framdrog skäl, hvilka åter torde böra skattas och besvaras. Denne ledamot, Hr v. Hartmansdorff, har redan i betydlig måtto blifvit vederlagd af Hr Dalman; men det må tillåtas mig att säga, dä lian till exempel tagit en liknelse, att jag icke kan finna, det den gamla satsen om liknelser, att de väl illustrera, men icke bevisa, här i någon mån blifvit rubbad. Då han framställt, huruvida icke Pen 12 Februari c. ra. förhållandet i denna fråga vore detsamma som i andra, hvarom anmärkn:r inom ltiksSt:n blifvit gjorda, men Utsk., efter anmärkningarnas inhändigande, är i tillfälle att efter egen öfvertygelse fatta sitt beslut, så har han förglömt, att vid pröfriingen af grundlagsfrågor en helt annan procedur än i andra mål blifvit af grundlagen föreskrifven.
En anmärkning har blifvit gjord deremot att, genom nuvarande indelning af pastorater i särskilda klasser och hvilken äfven i nu föreslagna lönereglering är bibehållen, skulle stora olägenheter kunna upstå, och talaren gick ända derhän att anse denna klassindelning såsom det förderfligaste för kyrkan, hvarjemte han påstod att l:sta klassens pastorater voro verkligen de, som i allmänhet blifvit mest vanlottade i afseende på presterskap. Hvad nu först beträffar klasserna, så vidt de blifvit i löneregleringen bibehållna, så vill jag blott anmärka, att jag icke i denna reglering med ett enda ord vidrört befordringslagarne, ty de äro en helt annan sak och jag törs icke ingå i den fråga, som af den förste talaren blifvit framkastad, men jag tror dock att denna klassindelning kan bibehållas oberoende af de förändringar, som jag förmodar att befordringslagarne inom icke långt aflägsen framtid skola undergå. En ganska vigtig fråga är t. ex. inrättandet af pensiönsanstalter för presterskapets enkor inom alla stift, hvarigenom behofvet af nådår skulle försvinna. Det vore en synnerlig stor förbättring, som presterskapet visat sig villigt att åstadkomma. Förslag till sådana inrättningar äro gjorda, ehuru vissa betänkligheter upstått rörande de beräkningar, hvarpå de grunda sig och hvilka fördröjt K. M:s Nåd. beslut i ämnet. Dessa förslag äro grundade på olika afgifter af olika pastorat, men det skulle leda till en inveckling, som blefve alltför stor, om för hvarje särskildt pastorat en olika afgift vore bestämd, och derföre har man 248 I) o n 21 Ap r il f. m. indelt pastoraterna i särskilda klasser och afgifterna skulle efter dessa utgå. Dessutom har man i afseende på det extraordinarie presterskapets aflöning bestämt ett minimum i afgift från presterskapet inom stiften. Nu händer ganska ofta att konsistorium måste tillsätta en adjunkt hos en komminister, hvars vilkor äro så små, att han icke kan löna adjunkten sjelf.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels afslag å Utsk:ts förev:de förslag, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till detsamma och sedermera propos. på afslag derå, hvilka båda propos:r med blandade ja och nej besvarades; hvarefter propos. på bifall till förslaget förnyades samt jemväl besvarades med ja och nej i blandning; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Gr. Liljencrants begärde votering. Uppsattes och justerades följande voter:s-propos.: »Den som bifaller Lag-Utsk:ts i första punkten af Utlåt* N:o 81 afgifna förslag i fråga om upphörande af frälsemans särskilda forum, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. detta förslag.» Sedermera företogs voteringen och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 21. Nej — 23. 2:dra punkten. Frih. Armfelt: Med afseende å det vid första punkten fattade beslut, torde lt. o. Ad. finna att det ifrågav-.de mom* bör afslås. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. blef Utsk:ts förev:de hemställan af R. o. Ad. afslagen. Föredrogos och biföllos Stats-Utsk:ts den 11 dennes bordlagde Mem:r: N:o 220, med förslag till stadganden i det nya reglementet för Riksgäldskontoret, ang:de de under nuv:de riksdag på nämnde kontor anvisade statsutgifter, äfvensom ang:de de för jernvägsbyggnader beviljade anslag och lån, samt om anskaffande af dertill nödiga medel; N:o 221, med förslag till stadganden i det nya reglementet för Riksgäldskontoret ang:de de vid föreg:de riksdagar beviljade anslag till folkundervisningen; och N:o 222, ang:de inlösning af ytterligare anmälda, först efter preskriptionstidens slut hos Riksgäldskontoret företedda riksgäldssedlar.
Redan från början k o m m e r åskådaren i det bästa humör, o c h munterheten i salongen stegras för hvarje akt. Intrigen rör sig o m, huru en ung dragonkapten råkar i fara att få sin kalfaktor till svärfar, men slutligen räddas därifrån. » Släpp styråran, Petter — så länge vi Att närmare redogöra för styckets innehåll vore att förtaga de blifvande åskådarne öfverraskninh a. H r Laven torde dock sä- och nerv. O m e n åra bräckts, h a d e d e t kerligen kunna afvinna kalfaktorns tacksamma roll ännu något mera till det goda, han redan sannolikt b e t y d t åtta m a n s säkra d ö d. vid premieren framställde. Att fru Ranft, i danNej, d e kunde icke se, att d e k o m m o ens sösen Sirénes roll är en bländande siren, torde t u m framåt! H a d e d e skridit framåt vara öfverflödigt nämna, lika litet s o m att fru en o m ä n så sakta, skulle v å g o r n a s h ö j d hafva EMason, fröken Borgström, hr de Wahl o c h G. Éanft väl fyllde sina biroller. Till förpjäs gafs hr d e W a h l s lilla nätta proför verb » För tidigt », i hvilket författaren o c h fru M e n n u k o m m o böljorna oupphörligt, ouppEliason utföra de båda rollerna riktigt con amore. talrika inropningar är gifvet. oförminskad framgång. LPFNAD. D a v i d Thor. v. O c h pastorn var m e d! Den landkrabban! om henne o c h kasta henne i sjön. Blott ett enda exempel därpå. » ögonen! » då m a n *) Detta är fullt faktiskt. (Qualité Inghilterr-a) härstädes lagrad sedan 1891. Vid undersökning af härv. handelskemist befunnen enl. analys fullgod. Pris kr. 1:25 pr butelj. Finnes e n d a s t hos Förf. K. A. telefon. » pastorn '. De hade nu, det visste han. Besynnerligt!
Vi äro ju alla svaga människor och döma icke. Men det gifves skrankor, dem samhällslifvet rest upp, skrankor af en annan art, än dem som skilja godt och ondt på det moraliska områ- det, och ingen, tro mig, mitt unga barn, ingen har hittills ostraffadt öfverskridit dem. En förening med min bror skulle göra eder båda olyckliga. » andra med inlagda gurkor, beströs med peppar och salt samt lägges på ett smörbestruket papper, som äfven beströs med kryddor, persilja samt gräslök. Fisken inlindas i papperet, stekes i ugn eller på sked och öfveröses ofta med smält smör. Serveras med pikant sås. Kan äfven späckas med strimlor af ål eller fint späckfläsk. O. H. D. Vegetabilisk matsedel n:r 2. Söndag: Morotssoppa; spenat mellan pannkakor. Måndag: Blomkål; majspudding. Tisdag: Potatiskroketter, ryska ärter; grönsoppa. Onsdag: Bruna bönor med stekt lök; sagosoppa. Torsdag: Arter; pannkaka. Fredag: Fisk, gädda eller aborre (ingen fet fisk); ärtpuré. Lördag; Arma riddare; katrinplommon. Söndag: Potatispuré; rispudding. Måndag; Smörsås med varm potatis; hafresoppa. ' lisdag: Aggröra med spenat uti; saftsoppa. Onsdag: Stufvadt kålhufvud; äggmjölk, lorsdag: Pannkaka; ärter. Fredag: Potatispudding; ärtpuré. Lördag: Makaronipudding; choklad med skorpor. Söndag: Blomkål med skirdt smör; majspudding. Måndag: Stekta ägg; stekt potatis; grönsoppa. Tisdag: Potatiskroketter med ryska ärter; hafresoppa. Onsdag: Bruna bönor, stekt lök; nyponsoppa. Torsdag: Ärtsoppa (på vatten); ' pannkaka. Fredag: Makaronipudding med färsk ost; katrinplommon. Lördag: Spenatomelett; jordärtskockspuré. Söndag: Diverse grönsaker såsom: morötter, ärter, och störbönor; chokladsoppa. Måndag: Rispudding; krusbär eller rabarber med mjölk.
Det var ju han själf, som ville resa, vet jag. ' " Jag har inte kunnat sofva för det på hela natten. " Hon snyftade så, att hon endast med svårighet fick fram orden. " Jag tänker på att jag är en mörderska. " " Åh, sådana dumheter! " Agda lyfte upp sitt f ö r g r h a ansigte och såg Martinson skarpt i ögonen. " Det är inga dumheter ", sade hon. " Mitt samvete dönier mig. Jag sände; utahonom för att bli af med honom, och han skall dö af det. Derför är jag en mörderska. " " Du sänder ut honom, för att det skall bli folk af liononi och för att han skall lära arbeta. " Agda kände nog igen sina egna ord, men det var eci tröstande i alla fall. " Jag kan ej låta honom resa ", sade hon dystert. 125 " Visst skall han resa. Det är alldeles nödvändigt, att han kommer ifrån sina ' dåliga bekantskaper. " " Alldeles nödvändigt ', eftersade Agda. Hon satt qvar på golfvet framför sängen, dock grät hon ej mer. " Men nu kan jag ej låta honom fara, Martinson. Jag kan knappt andas med denna tyngd påmitt bröst. Det är för min skull han måste komma åter. " " Jag skulle ändå låta honom försöka att resa ", sade Martinson, " Han kan ju konima hem, orn det ej går för honom. " " Martinson! " " Ja. " " Det är ju inte rätt, det doktorn sade? " " Nej, visst inte. ' " Tror du, att jag vill mörda miii bror? " " Inte så länge jag har mitt förstånd i behzill. " " Det är ju så minga andra, som sända ut söner och bröder till Amerika. ' " Ja visst. ' " Ångbåten går ju ej förr än kl. 12 i dag från Göteborg. " " Neej. " " Tror du, att jag kunde hinna dit ined tåget, om jag far nu? " " Ja, det skulle då vara nätt och jämt, fast ångbåten går kanske ej så punktligt. " " Adjö nied dig då, Martinson! Sköt du butiken åt mig, medan jag är borta! " " Men, Agda! ' " Ah, var du lugn, han skall f A fara.
Jag förstår mig inte på att intrigera. — Hvem gör det? — Ingen som jag vet, om inte lilla Segersköld, som fått doktorn öfver på vår sida. Se, nu blixtrar det. — Tror du värkligen att han bryr sig om eller intresserar sig för om kungafesten blir ute eller inne vid sol eller kalkljus. — Det vet jag inte, jag har inte särskildt studerat hans tycken, det lämnar jag åt andra. Nej, en sådan förskräcklig knall, det är gräsligt, jag härdar inte ut! — Det måtte vara bekvämt med en sådan sjuklighet som din, man är intressant och lidande och räknar på att ens vänner uppoffra sig för en och ge vika i allt af fruktan för ett hysteriskt anfall. Men är man så pass sjuk, att man inte tål den minsta lilla förändring i vädret och ej kan bära att bli aldrig så obetydligt motsagd, så borde man hällre sköta sig ordentligt, i stället för att vara med om allt likt och olikt. Så där ja, nu är åskan alldeles öfver oss, det var blixt och knall på en gång. — Det är då förfärligt Ines att du grälar med mig, när hvar stund kan vara vår sista, och när du ser, hur sjuk jag är. — Ah det är väl inte så farligt! Fast din nöjessjuka tyckes värkligen vara obotlig. — Det var ju du, som tyckte, att det var helt naturligt, att jag antog direktionsvalet. Du sa’, att jag skulle få så roligt och inte behöfde ha något ansvar. Nej, ett sådant väder! — Det behöfde du häller inte, om du efter öfverenskommelse lät mig sköta det hela, men när du prompt skall bråka och säga emot och väcka split och oenighet — Har jag, oh Ines! — Tror du inte, att ett barn kan begripa, att du ville ha den där folkfesten i parken, därför att du vet, att du tar dig bäst ut vid dagsljus! — Nå, hvad det beträffar, så behöfver man inte vara någon trollkarl för att förstå, hvarför du vill arrangera tablåer. Och världsdelarne till på köpet! Det var väl starkt. Du tror, att du gör allting så fint och slugt att ingen märker det, men sådana idioter äro vi icke, att vi inte kunna fundera ut det.
Jag har, såsom jag förut haft äran nämna, velat besvara några punkter, för att visa, att jag icke underskattar värdet af de anmärkningar, som blifvit gjorda mot milt förslag, åtminstone så till vida att jag ansett grannlagenheten fördra att bemöta några af dem, men jag anser mig derjemte skyldig fästa uppmärksamheten på de skäl, som föranleda mig att fortfarande anse denna diskussion icke vara på sin plats. Då jag för några dagar sedan hörde, att anmärkningar skulle göras mot K. M:s Propos., väntade jag naturligtvis att få höra anmärkningar mot 78 Den II November f, m. densamma, men sådant skedde ingalunda, utan mot en bilaga, som bifogats samma Propos. Det tillkommer icke mig att bedomina, hvad som på detta rum är lämpligt eller lagligt, annat än som regel för mitt eget handlingssätt, men, för att visa hvad som varit brukligt, anhåller jag tå anföra följande: Det har tillförene alldrig dragits i tvifvel, att ju icke K. M. skulle, utan anmärkning från R. Sbrs sida, kunna förordna om reorganisationer af embetsverk och korpser, så framt sådant lät sig verkställas med de för dessa förut anvisade aflöningssummor och utan att andra statsmedel behöfde derför anlitas. Att icke tala om den fullständiga omstöpning, (lottorna undergingo genom K. M:s beslut af den 2 November 1824 och hvarvid, för påskyndande af de nya aflöningsstaternas tillämpning, flottans underhåils-anslag betungades med en ganska dryg extraoch expectance-stat, utan att R. St:r vid påföljande riksdag ens derom särskildt underrättades, hafva sedermera ganska väsendtliga förändringar i denna organisation, utan föregånget meddelande derom till R. St:r, blifvit af K. M. i nåder beslutade under den 22 Februari 1841 och d. 6 Mars 1845, hufvudsakligen i hvad rörde flottans officers-och underofficers-korpser, samt begge gångerna strax efter slutad riksdag.
Dessutom troi jag, att om en sådan förmån, sorn den StatsUlsk. tillstyrkt för så väl denna som åtskilliga andra arrendatorer af kronolägenheter inom Stockholms län, dem skulLe: tillerkännas, skulle ufven sådane arrendatorer i det öfriga Riket anse sig berättigade till samma förmåner, och på lika goda skäl som den ifrågavar. arrendatorn och de flere, till hvilkas ansökningar SlatsUtsk. lemna! sitt bifall, men hvarom belänkandena ännu icke äro föredragna. Öfver alla sådana ansökningar skulle Sländerne ej hinna att sig yttra, i anseende till den pröfning, som för hvarje särskildt fall mäste föregå; men jag ville likväl säga, att om Sländerne skulle, för deras del, finna nödigt och nyttigt, att sådana förmåner beviljades, eller att dispense från författn. medgåfves i fråga om ny auctions utlysande vid arrendetidens slut åt vissa arrendatorer, som utmärkt sig genom bättre häfd af Kronans jord, genom uppförandet af - prydligare boningshus, m. e. o. genom hvad slags förbättringar som helst, hvaraf Kronan finge fördel; så borde Ständernc öfverlemna till K. M. att derom, efter vissa grun - Deu 22 Maj. der och sig företeende omständigheter, förordna samt beslutet derom allmänheten genom allm. kungörelser meddela. Ett allmängörande af ett sådant beslut skulle, efter min förmening , Verka fördelaktigt på häfden af Kronans jord och medföra rättigheten för de arrendatorer af kronolägenheter, sorn äro i samma ställning med de ifrågavar., att kunna göra sina rättigheter gällande, naturligtvis .efter förutgången undersökning. Jag anhåller om återremiss, och att dessa mina anmärkningar må densamma till SlatsUtsk. åtfölja. Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh.: Lika med Hr Lagerhjelm inser jag, att Ständerne och deras Utsk. befinna sig på ett ganska farligt gebit vid de tillfällen, då de skola pröfva och afgöra frågor om undantag från gällande författningar; men detta föranleder mig hufvudsakligen till det omdöme, att det vöre särdeles nyttigt, arn Konungen icke till Ständerna öfverlemnade sådana ansökningar som den ifrågavar.
Under en tidpunkt, då, i följd af gynsamma handelsförhållanden eller andra orsaker, vexel-öfverskott förefinnes, innefattar Herr Lefréns förslag, att använda Bankens årliga vinst uteslutande till inköp af vexlar och att för dero anskaffa goda räntebärande papper, hvilka lätteligen kunna pä utrikes ort i silfver realiseras, onekligen en ändamålsenlig och verkställbar utväg till Bankens konsoliderande, emedan Banken i sådant fall för sina vinstmedel beredes en tillgång, som representerar motsvarande metallisk valuta, utan att sedelstocken okas med mera än just det belopp i sedlar, hvilket förut såsom vinst tili Banken indragits. Annorlunda blifver deremot förhållandet, om det skulle såsom ovilkorlig regel föreskrifvas, att de ifrågasatta operationerne skola ske under alla förhållanden och i en lång följd af år, icke blott då vexel-öfverskott, utan äfven då vexelbrist är för handen. Ty det är uppenbart att i sednare fallet, eller då vexelbrist eger rum och tillfälle att köpa vexlar således saknas, Banken icke kan förvärfva sig utländska statspapper utan alt dertill, vare sig direkt eller indirekt, använda sin egen reela fond; hvadan ock under en dylik för Banken och landet ofördelaktig period, då den metalliska kassan redan befunne sig i eli sjunkande tillstånd, denna kassa skulle för inköp af omförmälda värdepapper behöfva att af Banko-styrelsen sjelf ytterligare anlitas. En åtgärd, hvarigenom Banken således med förminskande af sin verkliga silfver-valuta förskaffade sig utländska statspapper, hvilka, huru betryggande de än må anses vara, dock alltid omvexla i värde, skulle påtagligen leda snarare till att förringa, än att stärka Bankens vexlings-förmåga; och då derföre en sådan åtgärd under ogvnsamma handelsoch penninge-förhållanden icke kunde till Bankens fördel vidtagas, så och enär vinstmedlens användande i Bankens lånerörelse, enligt motionärens åsigt, ej eller borde få ega rum, återstode icke annan utväg än att i Banken reservera berörde medel intilldess måhända först efter lång tids förlopp tillfälle till vexelköp ålerkomme och vinsten då kunde på föreskrifvet sätt till det afsedda ändamålet användas.
I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen särskildt förde Protocoll blifvit uppläst, Herr Grefven och Landt-Marshalken förklarade , att ofvanberörde anmärkning således komme att förfalla. §• 99* Orden : ”Bikets Allmänna A renders Berednings” uteslutas. Vid denna §. gjordes icke någon anmärkning, §• 102. Denna Domstol, som Riks - Rätt kallas deruti före ordet, Fyra de äldsta StatsJRädj Presidenterne uti alla Bikets Collegier Högsta Befälhafvaren Escadren af Arméens Flotta, Fyra de äldsta Paid i Svea Hoj-Rätt Två de äldsta Råd i Kammar-Collegitim och Kammar-Rätten samt det äldsta Råd i hvarje af Rikets öfrige Collegier. Di antingen om Tolf deruti sittaÄr Presidenten i Hof Rätten af laga förfall eller jäf hindrad, företräde dess ställe det äldsta Civila Stats-Råclet. Denna Domstol äge åter insättande i Rikets tjenst. Herr Rosenblad: Då det lärer vara en nödvändighet, att Grundlagens stadgande måste bokstafligen efterlefvas, och det grundlagsenlig! be Ridd. o. Ad. Prot. XI. Band, 17 ^58 Den 3 December e. m. för på Konungens godtfinnande, huruvida någöB särskild Arméens Flotta linnes, eller ej 5 vigar jag vördsamt anhålla om Proposition på den ändring af Constitutions-Utskottets förslag till denna , att i stället för orden; Högste Befälhaj varén Escadreh aj Arnle'ens Flotta j sätteS: Högste Befälhafvaren viel den i Stockholm fört agde •Escadre af Kongl. May.ts Blotta j så vida man icke hellre * i stället för denna Ledamot och Befälhafvaren för Stocka holms Gärnizon, skulle vilja sätta Högste närvarande Generalsoch Amirals-personerne. Herr Grefven och Landt-Marskalkeh hem. ställde om Ridderskapet och Adeln godkände Herr Rosenblads anmärkning, att uttrycket i förevarande §< : Högste
A t t klart inse, att kärleken till det goda och det sanna är en oeh samma sak, kunna blott de, som älska båda uppriktigt o c h utan några biafsikter. S. T. Goleridge. IDUN 240 Valeria. Novell af I. S. Turgenjeff. För Idun öfversatt från ryskan. (Forts. o. slut.) Fabio ville afvakta Valerias uppvaknande och först därefter gå till Ferrara. Plötsligt hörde han någon lätt knacka på dörren. Fabio öppnade och såg framför sig sin gamle trotjänare Antonio. » Signor, » började gubben, » malajen har underrättat oss, att signor Muzio är sjuk och önskar flytta in till staden med alla sina saker; fördenskull ber han er att lämna honom hjälp till inpackningen samt dessutom vid middagstiden ett erforderligt antal dragoch ridhästar jämte eskort. Ger Ni ert samtycke? » Hur har malajen kunnat meddela dig detta? » frågade Fabio. » Karlen är ju stum. » » Se här, signor, det papper, på hvilket han skref alltsammans på vårt språk och utan ett enda fel. » » Och Muzio, säger du, är sjuk? » » Ja, mycket sjuk. Ingen får se honom. » » Hvarför hafven I ej sändt efter läkare? » » Det tillät ej malajen. » » Och detta här påstår du, att han skrifvit? » » Ja, signor, det har han. » Fabio teg. » Nåväl, gif honom, hvad han begär, » framstötte han slutligen. Antonio försvann. Fabio stod o c h såg efter sin tjänare, förvånad öfver hvad han hört. - Huru förstå detta: Muzio lefver? Och han visste verkligen icke, om han skulle glädja sig eller sörja öfver denna gåtfulla nyhet. » Muzio s j u k? För några timmar sedan såg jag j u hon o m död! » Fabio återvände till Valeria. Hon hade vaknat och reste upp hufvudet. De båda makarne utbytte en lång, betydelsefull blick. » Är han borta? » framstötte hon plötsligt. Fabio kunde ej tillbakahålla en rysning. » Säg, svara mig! Kanske har du. Har han rest? » fortsatte hon. Fabio blef lugnare.
Med Tryckfrihet förslås hvarje Svensk Mans rättighet alt, ulan någon på förhand af offentlig myndighet, anställd granskning, eller annat i förväg lagdt, af TryctfrihetsLagen ej föreskri/vet, hinder, utgifva skrifter, att sedermera endast inför laglig Domstol kunna tilltalas för deras innehåll, och ali icke i annat läll kunna derför straffas, än om en i stadgad ordning utsedd Jary eller JSumnd pröfva t innehållet vara stridande emot nämnde Lag, gifven all bevara allmänt lugn, utan att Återhålla allmän upplysning. Handlingar och Protokoll, i hvad mål sorn helst, må genom trycket kunna ulgilVas, med de undanlag samma Lag bestämmer. § 87. Riksens Sländer ega gemensamt med Konungen makt att stifta allmän Civiloch Criminalsamt Kyrko-Lag, och att sådan förut stiftad Lag förändra och upphäfva. Ej må Konungen ulan Riksens Ständers samtycke, och icke Ständerna utan Konungens, någon ny Lag göra eller gammal afskaffa. Frågor härom må i Ståndens Plena kunna väckas och skola, sedan Lag-Utskottet deröfver, efter, den ordning 56 § i allmänhet stadgar, blifvit hördt, af Riksens Ständer afgöras. Öfverenskomma Riksens Ständer om någon ny Lag eller om gammal Lags upphäfvande eller förändring, aflemna de Riksens Ständer ega gemensamt med Konungen makt alt stifta allmän Civil-, Criminal-, Tryckfrihetsoch Kyrko-Lag samt att sådan förut sliflad Lag förändra och upphäfva. Ej må Konungen utan förut stadgadt varit. Förslug lill ändringar i Grundlagarne. 5 Förslag derom genom Talmännen lill Konungen, som inhemte Stals-Rädels och Högsta Domstolens tankar deröfver, och, sedan Han Sitt beslut fattat, kalle Riksens Ständer på Rikssalen att antingen emottaga Dess samtycke lill deras åstundan eller afhöra Dess skäl att det vägra. Kan Konungen icke förr, än Riksens Ständer åtskiljas, fatta och meddela Sitt beslut, vare Han oförhindrad att före nästföljande Riksdags öppnande förslaget ordagrant bifalla och allmän Kungörelse derom utfärda.