Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
När jag dessutom såg, huru mycket han verkeligen höll af och saknade Arnold, när denna var borta, minskades ej mitt hopp, och inga hinder syntes stå mina önskningar i vägen.» «Menniskan spår, och Gud rår! Dessa önskningar voro säkert icke gillade af den, som icke vill att föräldrar egenmäktigt söka styra sina barns framtida öden, utan att de, sedan de med vårdande, kärleksrik hand fört dem genom barnaoch läroåren, med förtröstan öfverlemna dem till Hans vishet och till barnens egna hjertan.» Leonna kysste den hand som gumman höll på sitt knä, under det hon talade. Efter ett kort uppehåll fortfor hon åter: «Laura var i sitt sextonde år. Hon var ej någon af de drifhusplantor man ser växa upp i stora städer, förklemade både till själ och kropp. Hon var ett okonstladt naturens barn, som fått röra sig i det fria landtlifvet, och lärt sig njuta af dess oskyldiga fröjder; sprittande af känsla och lif» «Det är så vanligt att jemföra er, unga flickor, med blommor. Skulle nu jag äfven göra det, liknade jag Laura helst vid äppleblomman, just när hon öppnar sin röda, doftande, saftiga knopp. Men ack, då kom olyckans sirocco vind — smärtans makt tärde på blommans kalk. Hon vissnade hastigt och — föll bort.» Efter en kort smärtfull tystnad, fortfor hon med tillkämpadt lugn: «Laura var, som jag sagt, 15, Arnold, 21 år. Det återstod honom endast att erhålla lagerkransen. Han hade valt den juridiska banan för sin framtida verksamhet, och flera vägar stodo honom öppna till befordran.» «Äfven han var en frisk och kraftfull telning af den gamla nordiska stammen; ingen omåttlighet hade lossat håret på hans hjessa; glasögon behöfde han icke för att dölja sina ögon, eller synglas för att underhjelpa en försvagad syn. Till utseendet var han mindre lik sin far, än brodren.» «I ett yttre rum — gemensam genomgång till Arnolds och Axels kammare och våra egna hvardags rum — var en hel vägg upptagen af jagtredskap och skjutgevär.
Lars hade rest för två dagar sedan med god vind och lugnt haf, och nu satt hustrun och väntade på honom. Den som är van att vänta, oroar sig ej i onödan. Men stormen hade nu varat ett dygn. Den hade redan börjat mojna af, och ännu hade ingen Lars kommit tillbaka. Hustrun gick ifrån spiseln, där hon nyss gjort upp eld, gick fram till fönstret, torkade af rutan och såg ut. Hafvet låg framför henne svart och grått med hvita kammar och en lysande grön skiftning. Det häfde sig i lugna, starka dyningar. Längst bort skönjdes en blå rand, och in i stugan hörde hon de egendomliga smällarna af vågorna, som stötte mot stranden. Två karlar kommo långsamt uppför gångstigen från sjön. Ingen af dem var Lars. Hon bemannade sig och gick ut på trappan till barnen, just som karlarna kommo fram till grinden. Hon såg på dem och förstod alt, men kunde ej få fram frågan. »Hvar är Lars?» sade hon till sist. »Han är borta», svarade den ene efter en stund. »Vi såg’ båten drifva omvänd en mil till sjös.» Hustrun satte sig på trappan. Hon grät ej högt, men hon krökte sig under slaget. Barnen sprungo till, en på hvar sida, men hon märkte dem ej. Karlarna stodo tysta och sågo på scenen framför dem. Ingen talade. Man hörde blott hafvets tunga dyningar, som långsamt gräfde sig in i sanden. Slutligen gjorde den ene af karlarna en rörelse för att gå. Den andre såg sig om som i ovisshet. Så gick han fram, lade handen på kvinnans skuldra och sade: »Det var en bra karl. Gud fröjde honom.» Hon satt alldeles stilla. »Det var han», mumlade hon, »det var han.» Karlarna gingo, och hustrun satt där ensam med sina barn. De små greto och hon hörde det ej. Men alt som kvällen kom, blef hon vekare. Hon gick in för att få barnen i säng. Men då tog smärtan henne, och hon föll i en häftig gråt. Barnen hade gråtit sig till sömns utan qvällsvard, och hon satt där ännu på sängkanten med händerna i knät. Så kom natten och med den hvilan. Dagar kommo, år kommo och med dem glömskan.
Stånd hafva beslulat förändring uli det betänk., som de förenade Bancooch LagUtsk:n i detta ämne afgifvit, får jag erinra derom, att grundlagen vid denna riksdag blifvit i så måtto förändrad, att det nu är RiksSt:n medgifvet att genast med förändringar antaga från Utsk:n inkomna betänkm. Nåväl, mine Hrr! hvar finnes någonting, som hindrar att antaga detta betänk, med den Den 14 Maj e. m. 493 förändring, att privatbankerne icke fä utgifva egna sedlar? När alla 4 Stånden hafva sagt, att lag skall finnas för privatbanker, hvad vill det säga, skall lagen icke dä finnas? skall icke den 73 § fä vara lefvande i grundlagen? Jag vill hoppas, att vi icke komma sä långt i försök att tolka grundlagen på sidan om dess bokstaf, utan att vi måtte, med hågkomst af Presteoch BondeStms rättighet att besluta, få komma till en sammanjemkning af frågorna, och icke upplaga tiden med olagliga förslag, att få frågan alt förfalla. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Denna fråga har så väl genom den behandling, som de förenade Utskm hafva gifvit åt sjelfva ämnet, som genom det förslag till voter.propos., som Utskm hafva afgifvit, fått en vändning, som är temligen ovanlig. Ulsk:n börja i detta förslag med att förbigå förhållandet med den 1 §, som är det, att 2 Stånd hafva bifallit Utskms förslag till lag för enskilda banker, som röra sig med egna sedlar, och 2 Stånd åter hafva beslutat, att ingen bankrörelse med egna sedlar får äga rum. Detta sednare beslut, hvaruti 2 Stånd hafva stannat, är någonting alldeles nytt, som hittills icke varit stadgadt. Nu hafva Utskm, i stället för att utreda frågan, huruvida §:n genom detta de 2 Ståndens beslut kunde blifva föremål för vidare behandling, tagit för afgjordt, att votering derom skall försiggå.
derifrån återgått till Exped.Ulsk., så alt den icke passerat de öfriga tvänne Stånden, och för rättelse hvaruti Hr Grefven ansett återremiss till Exped.Ulsk, oundvik lig, så anhåller jag att få nämna, alt löparen, som passerar ett Stånd i sender, skall återgå till Ut.k. från det Stånd, der återremiss beslutas, för att, sedan Utsk. utlåtit sig i auledn. af återremissen, ånyo börja samma bana, då hvarje Stånd i sin tur äger rättighet att vid densamma eller första skrifvelsen, som åtföljer svaret på återremissen, göra de anmärkntr, hvartill anledn. kan gifvas samt på grund deraf återremittera densamma; hvarefter, och sedan första skrifvelsen sålunda passerat samtl. Stånden, de skiljaktigheter Stånden emellan, som af Exped.Ulsk. icke kunna sammanjemkas, skola i förstärkt Exped.Ulsk. afgöras. Frih. Rehbinder: Hufvudsakligen förekommen af Frih. Cederström, vill jag dock, med afseende på dess möjliga inverkan på voteringen, hafva äran anmärka, ali, oaktadt jag i öfrigt icke vill strida derom, i hvad mån misstag aro begagna på ena eller andra sidan, jag dock vågar påstå det Gr. Frölich begått tvänne misstag, beslående det ena uti Hr Grefvens yttrande, alt tvänne Stånd skola hafva bifallit Exped. Utskls första betänk., hvilket, på sätt jag redan haft äran upplysa, ingalunda är förhållandet, samt det andra misstaget derutinnan, att alla från R. o. Ad. återremitterade förslag från Exped.Ulsk. skulle hafva passerat de öfriga Stånden; hvilket icke heller är förhållandet, emedan de i allmänhet hafva återkommit till Exped.Ulsk., innan de undergått behandling i PresteSt. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att han, i anledn. af Gr.
N:o 32; ty då R. o. Ad. det gjort, kan naturligtvis R. o. Ad. icke anse, att på 8:de hufvudtiteln bör den emot ofvannämnda cassas capital svarande räntan uppföras, hvarföre jag hemställer, huruvida II. o. Ad. ej skulle finna lämpligt, att, med förklarande häraf, återremittera den nu föredragna punkten? Hr von Hartmansdorff: Jag afstår från mitt förra yrkande, och anhåller nu, att R. o. Ad. måtte återremittera den"« puukt, på sätt Frih. Palmstjerna föreslagit. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. 88 Den ti November f. m. an sage de emot förevar, punkt gjorde nnmärkn:r, föranleda till återremiss, med förklarande, att R. o. Ad., som afslagit StatsUlsk:s utlåt. N:o 32, rör:de K. f. d. Caneelli-styrelsens handeassas öfverlemnande till Riksg.cont., i följd deraf ansåg de i denna punkt omförmiilde 450 rolv icke böra å 8:de hufvudtiteln uppföras. Ropades ja. 1 fi:o Institutet för blinda och döfstumma. Hr Bildt, Knut, anförde skriftligen: Utsk. liar såsom skål lill afslag å Hr af Zel!e'os motion anfört: ]:o Alt nämnde institut förlidne riksdag erhöll ett anslag af 7,666 r:dr 32 s/t. b:co. Häremot får jag invända, att motionären begärt anslag till ett särskildt undervisningsverk för blinda, hvilket således är alldeles oberoende af hvad som för den nu beslående inrättningen auslagits. Delta skäl är således, enligt min mening, icke tillämpligt i frågan. 2:o Att hvarken Ii. 31., i nild. propos., ej eller institutets Dircction derom gjort nugon framställning. Detta skäl anser jag mindre gilltigt, derför ali det synes mig som en sådan fråga lätteligen kunde undgå att bli föremål för begäran af anslag, utan alt K.
Skrifvelse If.-o 1/8. *93 merce-Collegium, samt att förvaltningen af Extra Licent-fonden, hvarå hittills aflöningarne för Fristadens Embetsoch Tjenstemän hufvudsakligen utgått, äfven komme att till bemälde Collegium öfverlemnas, och Collegium. derefter uti underd. skrifvelse den i3 Aug. samma år anmält, hurusom nämnde fond, hvilken bildats af öfverskotten å den afgift, som i jernvågarne, under namn af Licent, af främmande oprivilegierade fartyg med 2 sk. 8 rist. Banco uppbäres för hvarje skeppund intaget jern och år 1827 utgjort 14.764 R;dr 9 sk., blifvit, genom minskade inkomster och derå tid efter annan tillkomna ökade utgifter, så medtagen, att, för bestridandet af i832 års förvallnings-kostnader, m. m., ett serskildt anslag af omkring 4oo R;dr erfordrats; så har E. K. M., jemte anvisande af serskilda tillgångar för bestridandet af öfrige utgifter, hvilka från extra Licent-fonden förut utgått, tillika, medelst lill Rikets Ständers Stats-Utskott aflåten Nådig Proposition, af den 8 sisth Februarii, föreslagit Rikets Ständer, attpå allmänna Indragnings-Staten uppföra så väl den, förre Fristads Directeuren, Öfverste-Lieutenanten och Riddaren E. Nordevall sedan längre tid lillagde pension af 5oo R:dr om året, som ett expectance-arfvode af 900 R:dr årligen åt sisla Fristads Directeuren, Öfversten och Riddaren J. A. Palm, att af honom, med de genom E. K. M:s Nådiga Bref den 17 Mars i832 bestämda vilkor, åtnjutas.
N:o 208. (tillägor.) Magdalenahemmet* särskilda afdelning: »Räddningshemmet för minderåriga», hvarest ända till tjuguen varit samtidigt intagna, årskostnaden väl icke obetydligt understigit den, för Magdalenahemmet* äldre afdelning, ofvan beräknade kostnad; men då erfarenheten äfven visat angelägenheten af tvenne särskilda afdelningar för de äldre: en till någon tids pröfning efter första inträdet i Magdalenahemmet, den andra, för dem, hvilka vid förenämnde pröfning funnits botfärdige och derföre underkastas en längre fortsatt undervisning och beredelse för ett rätt bruk af friheten; samt enär antalet af omkring tolf torde vara mest lämpligt för den förra af dessa afdelningar, men deremot uti den andra ett ända till dubbelt större torde utan synnerlig olägenhet kunna mottagas: så lärer för 3:ne afdelningar, med det syfte och omfattning här antagits, en' lägre medelkostnad för år, än 4,000 R:dr, icke kunna förutsättas, utgörande således för alla tre afdelningarne omkring 12,000 R:dr — delta desto heldre, som Magdalenahemmet* förvaltning hittills städse varit utmärkt för den sorgfälligaste, genom enskilda gåfvor in natura jemväl understödda, inre hushållning; hvarom årsberättelsernas innehåll och de vid dessa fogade revisionsberättelser kunna åberopas. Stockholm, tryckt nos Sam. Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. Af Herr Cederschiöld, Robert Theofron, med begäran om upplysning från Banko-Utskottet, huruledes stadgandet i 6 § utaf Banko-reglementet, angående årlig inventering i Riks-bankens alla kassor, blifvit iakttaget.
Vid våra barns uppfostran måste vi Om då äfven barnens föräldrar ville göra sitt alltid behålla den grundsatsen för ögonen, att till genom att visa sig intresserade af deras det allra bästa är endast godt nog för dem — framsteg ocb uppmuntra musiken i hemmet, och så är det äfven med afseende på musikskulle man säkert ej så ofta få höra det klaundervisningen. Dock, det är en ganska svår gomålet, att det är så tråkigt att lära sig spela. Några ord om våra barns musik. sak att välja lärare, ty den, som äger den största tekniska skicklighet, är icke alltid den lämpligaste att meddela undervisning. Därtill fordras något ännu mera, nämligen det största tålamod och ihärdighet samt förmåga att göra sina elever intresserade. I allmänhet kan man taga som regel, att en lärarinna är mest lämplig att börja en ung flickas musikaliska utbildning och en lärare att afsluta och gifva den sin » finishing touch ». U r notisboken. Af den (famla stammen. blir lärjungen det i de allra flesta fall också. Det fordras stort tålamod och ihärdighet att lära små barn musik. Man måste i början nästan taga det » på lek », ty allt beror på, om man kan få eleven att tycka om sina lektioner och gärna komma till dem. Ej må man trötta sin lärjunge med för mycket repeterande af samma stycke eller betunga hans minne med alltför många saker på en gång. I början fär man ej vänta sig för stora resultat, utan vara nöjd, om barnet lärt sig litet i hvarje lektion. Framför allt bör man ej utsträcka undervisningen för länge: tjugu minuter är det högsta, som en liten nybörjare kan uthärda, utan att bli trött. D e t är ej blott fingrarne, som arbeta, utan äfven hjärnan, och denna måste icke ansträngas. Så fort ringaste trötthet eller minskning af intresset inställer sig hos barnet, måste man upphöra, ty hvad man fortsätter af lektionen efter denna tid är mera till skada än till gagn. 3 C a p. Abr. Z. Pettersson Kyrkoherde. Två småländskor. B o r d s i l f v e r, eleganta monster til lägsta pris etter dagens kurs å silfver. n„„; „ u Q. Rn M T Pnolo n i r n r IHlllara rtrioor — Ri-pf k^varfls nmcäAnrie.
I sammanhang med omtankan att vårda, hvad lärorikt och förvaringsvärdt kunde i arkifven finnas, uppstode dock oskiljaktigt äfven fråga om sättet att förfara med, hvad obrukbart och onödigt i dessa förvaringsrum qvarlåge. Mängden af sådant gods hade satt arkifven i missaktning hos åtskilliga betraktare; och desse hade onekligen så vida rätt, att genom tillsats af allt dylikt skräp mängden af handlingar, för hvilkas rymmande och behöriga ordnande förvaringsrummen på vissa ställen redan vore, och på de öfriga förr eller senare måste blifva otillräckliga, alltjemt tillväxer vida utöfver hvad nödigt vore. Dessa förvaringsrum kunde icke oupphörligen utvidgas; och fiir att göra dem tillräckliga, utan att gifva dem en omåttlig (och onödig) vidd, syntes mig ingen annan utväg finnas, än att inskränka det behof, fiir hvilket de äro bestämda; hvilket ock säkerligen utan olägenhet kunde ske. Arkifven hyste för närvarande massor af sådana äldre handlingar, hvaraf nu mera intet bruk gjordes och som för en kommande tid än mindre ägde något värde. De förväntade inventeringslistorne skulle komma att visa, huru mycket af sådan art pä hvarje ställe kunde utan afsaknad umbäras. Handlingar af denna beskaffenhet vore, vid Underrätterna, inteckningsoch förmynderskapsprotokoller, äldre än femtio år, skriltvexlingar i rättegångar, stämningslistor och allt, hvad som vanligen kommer under namn af afgjorda handlingar; vid Länsstyrelserna, skriftvexlingar och afgjorda handlingar i lagsökningsmål, utslagsböcker i dylika mål, inkomna bref från embetsverk och tjenstemän, fånglistor. Kronofogdars och Magistraters utinätningsdiarier, verkställda utslag angående häktade personer, räkenskaper med tillhörande verifikationer, bestående af landsböcker, mantalsoch taxeringslängder med öfriga dit hörande handlingar; vid Öfverrätterna, afgjorda rättegångshandlingar med skriltvexlingar i enskildas ärenden, alltsammans af ofvannämnde ålder; hvarförutan vid Landskantslierna förvarade gästgifveri-dagböcker, äldre än tio år, ansåges vara öfverflödiga. Alla sådana handlingar förmodade jag kunna från arkifven utan skada försvinna.
Län den gjort intill förundran stora framsteg, samt betydliga uti Westmanlands, Upsala, Östergöthlands, Kronobergs, Jönköpings, Calmare och Christianstads Län: att den i Norrbottens, Gefleborgs, Jemtlands, WesterNorrlands, Stockholms, Skaraborgs, Nerikes, Södermanlands oell Blekinge Län stöde på en högre eller mer och mindre lofvande utvecklingsgrad; men att åter uti Stora Kopparbergs och Gottlands Län ej några större .Resultat, äfvensom i Wermlands, Elfsborgs, Hallands, Malmöhus samt Götheborgs och Bohus Lan föga eller ingen pioduct deraf vore att förvänta. De Berättelser örn Saltpeteivhandteringen, hvilka årligen till Gommitterade genom K.
Stats-Utsk. Utlåt. N:o 139. R. St. underdån. Skrifv. N:o 169. K. Kaffe, angående försäljning af. Se Maltdrycker. Kaikelandstorp och Östmarks kyrka, angående väganläggning mellan. Se Östmarks kyrka. Kammar-kolieginm, angående förbättrade lönevilkor för halfva antalet af Kainmarskrifvarne i. Motion N:o 127. Stats-Utsk. Utlåt. R. St. underdån, Skrifv. KapeHpredikanter. Se Komministrar. Kihlen, angående båtled^ genom. Se Kläggen. 11 Kinda båtled, om anslag till fullbordandet af, medelst kanalisering af Stångån från sjön Rengen till Linköpings hamn. Motion N:o 140. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 141 och Mein. R. St. underdån. Skrifv. Kläggen, Flaten och Kihlen, sjöar i Wermland, om anslag till anläggning af en båtled mellan, och till vägbyggnad mellan Östmarks kyrka och Norska gränsen. Motion N:o 144. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 141, Mern. R. St. underdån. Skrifv. Komministrar och Kapellpredikanter, om de till deras aflöning anslagna hemmans och lägenheters befrielse från ränta och kronotionde. Motion N:o 54. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 92. om årligt anslag till löneförbättringar åt de svagast aflönade. Motion N:o 130. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 139 samt Meni. Exped.-Utsk. Mern. N:o 15. R. St. underdån. Skrifv. Kommnnal-styrelse på landet, om ändring af 9 och 58 §§;r i Kongl, förordningen den 21 Mars 1862 angående. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 116 samt Mern. Niis 122 och 125. R. St. underdån. Skrifv.
[271] En tjuguårig flicka, som genomgått fullständigt elementarläroverk för flickor och eger vana vid undervisning, önskar plats i bättre familj såsom lärarinna; och då den sökande är förlofvad, ville hon äfven emellanåt deltaga i husliga göromål. Närmare underrättelse meddelas af fru A. Lindencrona, Linköping. [270] DIVERSE Doktor A. Afzelius I / illa Vattiigatan 24. Behandlar företrädesvis magoch hudsjukdomar. Praktiserar I juni — 1 sept. vid H j o vattenkuranstalt. Behandlar Sten. Det begärda är afsändt. M — a L — s, en af deltagarinnorna i Skandinavisk modetidnings handarbetstäflan, frågar, när hon återfår sitt linne. Och vi svara: sa snart hon insänder sin adress, hvilken hon glömt uppgifva, och vi således ej känna. V i hoppas, att vi härmed träffa henne. Gerda N — n kan ju försöksvis insända något mer, om hon önskar deltaga i täflingen. Nelly. Er fråga hör hemma pä annonsavdelningen. A. och O. Vi undra dock verkligen, om allvarsamma skäl föreligga till missnöje mot den omnämda kåren. Vår egen erfarenhet är en helt annan. Kunde ni ej närmare belysa orsaken? Maria. FjÄgoafdelningen står i mon af utrymme kostnadsfritt öppen för alla våra läsarinnor. Bed. Allm. telef. Fruntimmerssjukdomar, Förlossningar. [120] InneliåUsförteckning: t Emilie Lundberg; af Erik Thyselncs. (Med porträtt.) — Ett underbart land; fragment ur en otryckt reseskildring, skänkt åt Ave. — Ljusa aftonskyar; dikt afDatiicl Fallström. — Princip och erotik; af F. S. — Blad ur en syflickas dagbok; af Percy. — Tillkännagifvande. — FlickskoleläraremÖtet. — Också ett revolutionsminne; drägter och silhuetter från den stora revolutionen; af Adolf Hellander. — Den unga flickans rum; af Anna Frcenkel. — Qvinnogymnastik; en serie uppsatser efter » Vort Hjein ». — En tete å tete; a£ E — th. (Slutet.
Hvad som dock af deras StatsUtsk. bort kunna väntas i nu förev:de fråga är det, att minstone icke, såsom likväl händelsen är, för KrigsColbi AdvokatFiskal nedsatt den aflöning som Regeringen föreslagit, ehuru den är lägre än hvad Regeringen, såsom sagdt är, om den sett saken ur en rättvisare synpunkt, bordt föreslå. De skäl Utsk. anfört för nedsättningen, äro högst oriktiga. Först och främst har en föregående talare uplyst att sportlerne icke upgå till hälften af den summa som Utsk. afprutat; dertill kommer, att dessa sportler ej bestå i sådana medel, hvilka Konungen icke kan af gunst och nåd efterskänka, utan i straffböter dem Han äger obestridlig rätt att eftergifva. Således vill man ställa Fiskalens ordinarie aflöning i beroende af en tillfällig inkomst på samma gång, som man sätter K. M. i nödvändighet att för lönens oförminskade bibehållande åt AdvokatFiskalen afstå från sin rätt att gifva nåd i brottmål, der nåd kan vara af billighet påkallad. Om Utsk. hade öfvervägt dessa omständigheter, är jag öfvertygad att Utsk. icke skulle framkommit med detta förslag. Jag tillstyrker således bifall till den K. Proposm och hyser i öfrigt förhoppning derom, att den tid varder kommandes, då Regeringen skall inse att de tjenstemän, som företrädesvis måste äga högre kunskapsmått och högre erfarenhet, också i förhållande derefter böra aflönas utaf Staten. Då öfverläggningen härmed ansetts fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm, att äfven i afseende på detta mom. endast blifvit yrkadt bifall till K. M:s förslag eller aflöningens bestämmande till 3,500 Rdr Rmt, hvarefter R. o. Ad., sedan propos. till bifall å förevar:de mom. blifvit först framställd, men besvarad med Nej, biföll att aflöningen för KrigsColbi AdvokatFiskal skulle såsom K. M. föreslagit, bestämmas till 3,500 Rdr Rmt.
Riksföreständare, intil dest Riksens Ständer hunne utarbeta en ny Regeringsform, hwarmed Hans Kongl. Höghet-möre säker, at Riksens Ständer, sä mycket möjeligt more, ffyndade, i anseende til angelägenheten deraf, sä i afseende pä Rikets inre soln yttre ställning, och at HansKongl.Höghet, ehuru försäkrad, at den nya Regeringsformen blifwer sadan, at den befordrar Fäderneslandets framtida wäl och säkerhet, samt pastande för närwarande tidehwarf, dä Hans Kongl. Höghet den med nöje antager, sä will Hans Kongl. Höghet likwäl intil dest Regeringsformen blifwer färdig upffjuta med förklarandet om Hans Kongl. Höghet will emottaga Swea Rikes Krona, eller äterwända i sitt lugn. Detta hans Kongl. Höghets Nadigst med8 deldte L» Den 9 Maj. -eldte yttrande innebär alt hwad Ridderffapet och Adeln begärt och kunnat önska, hwarföre det förtjena:- Ridderffapet och Adelns underdåniga, wördnadsfulla och warmaste tacksamhet. Jag har den glada öfwertygelscn, at hwarje Ridderffapets och Adelns medlem tänker i denna delen lika med mig, jag wägar derföre hemställa, om Högloft. Ridderffapet och Adeln icke ffulle finna för godt, at anmoda Herr Lmon och Landtmarffalken, at förklara Hans Kongl. Höghet desta Ridderffapets och Adelns tänkesätt, hwarä jag ödmjukeligen anhäller om proportion. Ett ganffa starkt Ja ropades. Derefter tilläde Friherre Lillvsiscbölä muntekigen: