Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständers så beskaffade Beslut tillkännagifves. Stockholm den 27 Maj 1815. På Höglofl. Ridderskapets På Hög vörd. Prestofh Adelns Ledam, Ståndets Ledam. vägnar vägnar Jo/i. Henning Gyllenborg, jE. A. Aln iqvist. Pä Den 3 9 Mnj. J?å Vallöf!. BorgarePå Hederv. Bonde Ståndets Ledarn. Ståndets Ledam vägnar vägnar Gust. D. Wilcke. Dric Svensson. G. Uehingins. STppliist hos Högloft. RkRefsh. och Adelil den 29 Maj.' Rogvold. Prest. Stende t den 2S Juni. Vaiiofl. Borgare-Ståndet den 28 — Hederv. Bonde-Ståndet den 28 — Vördsamt Memorial. Jemte det HögVÖrdiga Prest-Ståndet och Välloflt Borgare-Ståndet ti i 1 Stats-Utskottet remitterat derstädes ingifna Memorial, i afseende pa vackt fråga om tillökning uti Hans Majit Konungens och Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsens Hof. Stats-Summor, hafva bemälte tvänne Stånd öfverlemnat till Utskottet, att genom dess Ordförande göra sig underrättadt, i hvad man Hanä Majit Konungen i Nåder skulle täckas en sådan tillökning med välbehag anse. I anledning häraf, och då Högloft. Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda BondeStåndet, uti deras remisser af denna fråga, icke gifvit Utskottet ett sådant uppdrag, har Utskottet ansett sig höra vördsamt begära dessa Respectiva Stånds förklarande, huruvida de med Högvördiga Prestoch Vällofl. Borgare-Ståndet uti denna y.dje Del No Gl, 62. del 9; 48 3 Den 59 Maj. d^l af remissen sig förena. Stockholm den 27 Maj 1815.' På Höglofl. Ridderskapets På Högvörd. Prest-’ och Adelns Ledam.
Han var borta ungefär en vecka och tycktes vara mycket belåten med hvad han uträttat, åtminstone påstod han det, när han om aftonen efter sin hemkomst satt i det Säfveska kabinettet, där fru Säfve broderade och hennes man satt och berättade sagor för baby. — Råkade du dina Marstrandsbekanta? frågade Säfve plötsligen, i det han afbröt historien om den lilla sjöjungfrun. — Ja, det gjorde jag — alla utom Lindaus — de hade rest tillbaka till Paris. — Systern också? frågade Säfve med en vänlig plirning med ögonen. Hans kompanjon böjde sig ned och tog upp en silkeshärfva, som fru Säfve tappat. — Nej, hon är i Stockholm hos sin mormor. Hon är inte bosatt i Paris. Hon var endast där på besök hos sin bror och svägerska ett par, tre vintrar. — För att roa sig? — Nej, för att måla. Hon är målarinna. — Jaså. Vid jultiden for Kurt återigen till Stockholm, denna gång var det alls inte för affärer utan för att träffa en norrlandsbekant. Fru Säfve beklagade att han skulle behöfva resa just då. Hur skulle han kunna undvara deras trefliga julafton? På julafton kom det som vanligt dyrbara presenter från Kurt till Eleonore och barnen. Så ringde det på tamburklockan. Ett telegram till »Fru Eleonore Säfve, Göteborg.» Hon tog sin brodérsax och klippte upp kuvertet. »Hjärtligaste julhälsningar kära vännerna! Öfverlycklig meddelar morgon eklaterar förlofning med Wanda Lindau. Kurt.» Fru Eleonore skiftade färg. Det var som en personlig förolämpning detta, att Kurt förlofvat sig, fast hon varit så säker på att han ej skulle göra det, då han ju aldrig kunde glömma sin första kärlek. Och därtill på ett sådant sätt — utan att han frågat henne till råds, utan att ha anförtrott sig till henne, som han var skyldig så mycken tacksamhet. Och det som inte minst förargade henne var, att Konrad skulle få rätt. Han gjorde ej saken bättre genom att utbrista: — Nå, det ser allt ändå ut, som om Kurt tänkte gifta sig! Det sades i en litet maliciös ton, fast det endast skulle föreställa ett konstaterande af faktum. Eleonore svarade ej.
Här har blifvit sagdt att alla de komitéer, som förut tillstyrkt den bana, som nu är i fråga, kunna gälla mycket, men att K. M. i sin Nåd. Propos. tillstyrkt den vestliga sträckningen, emedan det är gifvet att K. M. bör kunna rättvisast bedömma saken. Jag skulle derom vara ense, om jag funnit enstämmighet inom konseljen; men då jag funnit att Frih. Ericsons förslag äfven haft manga sympathier inom densamma, så kati man icke fästa så mycken uppmärksamhet vid den K. Proposm, som man eljest skulle hafva gjort. Jag slutar med att instämma i den uttalade ön - 238 Dea ll Maj e. m. skan, att vi nu måtte fatta ett sådant beslut, att framtiden måtte medgifva att vi låtit oss ledas af fäderneslandets sanna väl. Gr. Mörner, Carl Göran: Jag skall icke besvära lt. o. Ad. med någon utredning om den ena eller andra banans fördelar. Jag vill blot t inskränka mig till att fästa uppmärksamheten på iivarom nu tvisten egentligen är. Man vet att för närv:de 3 Stånd bestämmt att jernvägen skall anläggas öster om Sigtunafjärden; och man bör således icke spilla mångå ord på huruvida en jernväg bör gå i denna riktning eller icke. Det är blott fråga om, huruvida och hvart fortsättningen skall ega rum, och hvad beträffar sträckningen af en bana vesterut från Upsala, så är derom ingenting afgjordt. De åsigter, som här i detta afseende sökt göra sig gällande, hafva gått ut på dels att man icke skulle gå längre än till Upsala, dels att man skulle fortsätta vägen öfver Upsala till Sala genom en trakt, som alla synas anse gifva föga hopp om någon lidigare rörelse och som påstås i öfrigt vara mycket otjenlig, dels ock slutligen att man skulle fortsätta jernvägen från någon punkt af den beslutade jernvägen i närheten af Stockholm genom bördiga trakter i riktning åt Sala. Mig synes att R. o. Ad. borde först besluta om jernvägen till Upsala, med Ståndet förbehållen rätt att sedermera besluta om och huruvida fortsättning af jernvägsanläggningen vesterut skall ega rum eller icke. Skulle
Han hade förra dagen på långt afstånd sett oss gå förbi, »men så muntra, att de ingenting ændsede»; nu sågo de båda karlarne helt lyckliga ut vid vår åsyn. Men Svend Opsal sade, att djerfvare qvinnor hade han aldrig sett och ej heller upplefvat, att några sådana varelser gifvit sig så högt upp mot norr utan manlig förare. »Det skall vara svenskor, som våga slikt», menade han, och vi hoppas att genom detta mod ha ingifvit detta vårt broderfolk en helsosam aktning för Sverges män, ty »när detta kan ske på det färska trädet», o.s.v. Ja, hvem kan veta, om ej vår fjellvandring får ett stort inflytande på norrmännens politiska tänkesätt. Kandidaten och Hertha försvunno genast i det inre rummet, hvars fönster de förmörkade medelst regnkappor, för att i en nattlig skymning drömma om en mjuk bädd på det hårda golfvet. Svend Opsal tillbjöd mig vänligt sin egen snygga säng i det yttre rummet, men mitt sinne var så upptaget af kökstankar, att jag ej kunde hvila, fast det nu var 24 timmar sedan vi begåfvo oss från Lidsätrarne. »Är väl för hungrig till att sofva», menade Svend och satte fram en stor träskål med kokt kall »fjeldörret». »Det dröjer ju en stund innan jag fått koka ny fisk», tillade han då han såg att jag ej anföll skålen. Vi kommo nu öfverens om, att han först skulle koka kaffe, och då det blef färdigt, fröjdade han mitt hjerta med åsynen af skäligt söt grädde, så att jag med stolthet kunde bjuda mina kamrater »en god kopp på sängen». När så måltiden, kokta foreller, smör, fladbröd och, för första gången, godt mjukt bröd samt ckokolad, var färdig, sutto vi åter alla vid odukadt bord och åto med tälg-fällknifvar och skedskaft, glada och lyckliga som ja, som räddade menniskor.
Änkeprostinnan Katarina Maria Rollin, född Hasselqvist o c h bosatt här i Stockholm, fyllde i tisdags 90 år. D e n vördnadsvärda åldringen var rask och kry ännu för några v e c k o r sedan, m e n i följd af ett olycksfall är h o n nu dess värre klen till hälsan. Själsförmögenheterna äro d o c k fortfarande goda, och den gamla bevarar i lifligt minne en m ä n g d tilldragelser under det sekel, s o m nu närmar sig sitt slut. Prostinnan Rollin härstammar från den bekante prästen Daniel Buskovius, » vår Daniel », som under kriget m o t Danmark 1643 — 45 i spetsen för ett par hundra dalkarlar bröt in i Särnadalen, s o m då ännu tillhörde Norge, o c h förmådde Särnamännen att svärja trohet åt svenska kronan. H o n vårdas n u på sin ålderdom af en dotter. En s o n till henne är läroverksadjunkt i Västerås, och en annan s o n är bosatt här i Stockholm. Kedjor. Alkoholhalten utgör i portern 6 viktprocent, i bayerskt öl 4,2, i pilsneröl 3,8, i julöl 2,5, i lagerdricka 2,6 o c h i svagdricka 1 pr. Viner tillverkas dels af den alkoholhaltiga saften af jästa drufvor, dels af andra frukter. De m o g n a drufvorna pressas till m o s, s. k. vinmust, s o m får jäsa i ö p p n a fat under inverkan af de jästsvampar, s o m alltid i tillräcklig m ä n g d finnas på drufskalen. Vinsaften är vanligen ofärgad. De röda vinerna få sin färg af de blå skalen; dessa frånsilas i de hvita vinerna. D e s. k. torra vinerna, s o m innehålla föga socker o c h mera sprit, ha fått jäsa ut, h o s de söta har jäs ningen blifvit afbruteu. V i n tappas på träfat för att lagras o c h långsamt syrsättas g e n o m efterjäsningen. Efter lagringen är vinet mindre surt.
Man har äfven gjort den anmärkn. mot ifrågavar. räntas borttagande, att som sterbhusafgiften, hvilken med den förra är af enahanda natur, kommer att fortfara, borde samma ränta icke heller afskaffas; men om jag icke alltför mycket misstager mig, har Utsk. på något annat ställe i detta betänk., hvartill vi måste komma, just föreslagit sterbhusafgiftens försvinnande. Jag förenar mig således med de ledamöter af Huset, som yrka bifall på Utsk:s betänkande. Frih. Boye, Ludv.: Beredvillig skall jag alltid fin nas att tala för eftergift, derest den kan lemnäs generelt; men partiella eftergifter anser jag deremot innebära en obillighet. Här finnas provinser, mine herrar! som alldeles icke veta af denna utskyld. Skåne, Halland oall Blekinge hafva den icke; andia provinser åter hafva den så olika, som Frih. Cederström redan anmärkt, att fördelningen deraf drabbar förskräckligt olika. — Jag tillstyrker propos. å Frih. Cederströms framställning. Hr Printzensköld: I anledn. af den siste talarens uppgift att Skåne icke får vidkännas denna ränta, får jag nämna, att dstta är ett misstag, ty der utgår den lika väl Den 8 Augusti c. m. sora annorstädes. Medan jag har ordet, ber jag att i sjelfva saken få tillägga, att det ser ut, som ville StatsUtsk. tillämpa del gamla ordspråket — alt taga der det linnes och lägga der det fattas. Man vill nedsätta skatterna, då det är fråga om de minst och mindre bemedlade medborgarena, men icke för de mera bemedlade, eller dem, som hafva något mer än de nätt och jemnt äta upp för dagen. Alla medborgare äga dock Statens skydd och böra också alla bidraga till densammas bestånd. Frih. Roye:
Redan flere gånger bar staten, för kanalens fullbordande , understödt bolaget neli något ytterligare understöd för kanalens fortfarande bestånd sy-, nes Utskotten, icke erfordras; dessutom, så länge bolaget är egare af kanalen, måste, på sätt förut är nämndt, det vara i högsta grad betänkligt, alt staten ikläder sig någon ansvarighet till bolaget för en viss årlig inkomst af kanalen, enär derigenom angelägenheten för bolagets styrelse att i främsta rummet upprätthålla kanalens (ärbarhet, skulle kunna utan råda för bolaget förminskas eller belt och hållet försvinna. På dessa skäl få Utskotten tillstyrka, att herr Rosenblads ofvanberörda motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den i3 April 1848. Ant. till Exp.-Utsk den 20 April kl. 2 e. m. Utlåtande i anledning af vackt motion om samlande aj medel till bildande af en skattkammare för riket. Uti en hos Höglofl.
" ”1 öfrigt och då revisorerne icke kunnat uppgifva, ntt någon förlust eller annan olägenhet blifvit statsverket tillskyndad, hvarken vid slulliqvid öfver de af Krigs-colltm utgifna förskotter, de der allaredan längesedan finnas nöjaktigt godtgjorda, eller såsom följd af de af Krigs-colltm en del leverantörer beviljade anstånd, torde hvad af revisorerna i dessa omständigheter nnfördl blifvit icke till någon åtgärd hvarken af E. K. M. eller R. St., böra föranleda." ”Revisorernes förmodan att leverantörer någon gång uppburit förskotter utöfver leverancens halfva värde , är föranledd af missförstånd om rätta förhållandet, enär ur Krigscollegii utredn:s-afdeln:s räkenskaper icke står att bevisas, det en leverantör , såsom verkligt förskott, någonsin fått lyfta större summa , än den contraherade varans halfva värde. Deremot och sedan persedlar, i värde fullt motsvarande del lyftade förskottet, först blifvit aflemnade och vid besigtning godkända, samt förskottet uppå sådant sätt de facto är vordet till fullo afbördadt ; har colkm någon gång medgifvit leverantörer att äfven före contractets slutliga fullgörande, och till underlättande deraf, utbekomma mindre summor, vid intet tillfälle öfversligande en redan levererad och godkänd varas värde. Att någon ränta för så beskaffade summor, innefattande leverantören tillkommande betalning, men ingalunda något förskott, icke rimligen kunnat af collini fordras, täckes E. K. M. finna af det här utredda förhållandet vara tillförlitligen ådagalagdt.” "Huruvida, på sätt R. St:s revisorer ansett, de nu gällande författningar, rörtde villkoren för meddelande af anstånd med fullgörande af ingångna leverance-conlracter och för förskotters meddelande af statsmedlen, erfordra mera bestämda föreskrifter, blifver af E. K. M:s nådigste pröfning beroende.
Maj:ts nådiga Bref dels af den 16 November 1854, angående prostetuima för Särna, m. fl. församlingar, och dels af den 29 December 1860, beträffande prostetunna för Skorpeds församling i Wester-Norrlands län, ansåge sig böra i underdånighet hemställa, att Kongl. Majit måtte täckas till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta nådig Proposition om ett årligt anslag åt Kontraktsprosten i Norra Wedbo kontrakt af en tunna oiridelt spannmål för Haurida församlings kyrkoherberge, att utgå efter 10 års medebnarkegångspris; öfverlemnande Collegium till Kongl. Majits nådiga pröfning, huruvida Kontraktsprosten kunde för hvartdera af åren 1860—1863 af 8:de Hufvudtitelns besparingar undfå ersättning för bristande prostetunna. I öfverensstämmelse med hvad Kammar-Collegium och Stats-Contoret sålunda yttrat, tillstyrkte i underdånighet Stats-Rådet, att Kongl. Majit täcktes till Rikets nast sammanträdande Ständer aflåta nådig Proposition om ett årligt anslag åt nämnde Kontraktsprost af en tunna oindelt spannmål för Haurida församlings kyrkoherberge, att utgå efter 10 års medelmarkegångspris; äfvensom att Kongl. Majit måtte åt samme Kontraktsprost för hvartdera af åren 1860—1863 af åttonde Hufvudtitelns besparingar anvisa ersättning för bristande prostetunna, efter nämnde grund beräknad. Hvad Stats-Rådet i ofvanintagna 25 mål i underdånighet yttrat och tillstyrkt, täcktes Hans Majit Konungen till alla delar i nåder gilla och bifalla. Ex protocollo, C. A. Th. Ädelgren. Bil. N:o 7 c) till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1862. 5 Utdrag aj Protocollet öfver Ecclesiastik-drender, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Rådet å Stockholms Slott den 25 April 1862. Närvarande:
Thorsdagen den 2 April i83o. Plenum klockan half till i Eftermiddagen. Sedan de öfrige Réspective RiksSlåndetts Herrar Talmän och Deputationer ankommit, samt i RiddarhusSalen Uppträdt, afgeck Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken, med Ridderskapet och Ädeln jemte de öfrige RiksStåndens Deputationer klockan | till Ett Eftermiddagen till Kongl. Slottet, hvarest Hans Excellence till Hans Maj:t Konungen i underdånighet aflemnade Rikets Ständers underdåniga CondoleanceAdress, i anledning af Högtsalig Hennes Kongl. Höghet Prinsessan Sophia Albertinas timade frånfälle; och täcktes Kgl. Maj:t i Nåder besvara Deputationen, hvarefter Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken med Ridderskapet och Adeln återvände till Riddarhuset. Hans Excellence hemställde, att det svar Kongl. Maj:t i Nåder till Deputationert afgifvit; måtte i dagens Protocoll intagas. Bifölls; I anledning häraf upplästes Kgl. Maj:ts Högstberörde Nådiga Svar; så lydande: Gode Herrar och Svenske Män! Döden har undanryckt Systern till den Konung, som under de vådligaste skif - Den 2 April. ten aldrig misströstade om Fäderneslandets räddning. Detta slägtskapsband vore ensamt tillräckligt att göra Prinsessan Sophia Albertinas minne för Oss alla dyrbart; men äfven Hennes dygder och Hennes egenskaper påkallade Vår kärlek. Den Allsmäktige har kallat Henne till de Saligas boningar; Hon har lemnat detta jordiska, hvarest sorger och mödor äro oskiljaktiga från allas bana. Följande Konung Carl XIII:s efterdöme, var Hennes käraste sysselsättning den, att utdela välgerningar och understödja behöfvande.
Genom ett förbud emot alla slags Contracter med Krono-Berjeningen för de Skattskyldiges Lefverancer af Tiondeoch AfradsSpannmålen, sorn i de Sädes-fattiga Orter borde få lösas efter Markegångs-pris, utan anhan, än dervid stadgad förhöjning, hvarvid spardes per Tunna från I till 4 R:dr B:co, som genom den förra åtgärden gå i enskildtas händer. 2:0 Genom upplifvande af det gamla lofliga bruk, att bekläda den indelte Soldaten med grå Siäp-mundering, som i Orten af hvarje Rotehållare eller Soldat-Hustrur kan anskaffas, och den af 6 Couleurer bestående Soldat-Uniformen endast förvaras till Parade-dagar, hvarmed vunnes en ansenlig tillökning i Ortens Rörelse-Capital och det som i längden äfven torde komma i betydenhet, att de öfrige xUtlagorne med mera lätthet kunde utgå , och att Landet Utan svårighet kan underhålla den in« delta Armeen, på samma 6att som förut varit vanligt, utan att påtänka eller omtala någon del af Arme'ens indragning, som, utom alin andra svära påföljder för framtiden, älven skulle bidraga derhän att flera LandsOrter innom Riket, skulle efter g å to års förlopp Vara i saknad af Penningar, samt större delen af Rikets Jord, blifva för tredjedelen af värdet på Ut - 128 Den 9 Februarii. mätnings-Auctioner försåld. Upplysningsvis får jag nämna, att 50 R.dr B:co nu betalas för hvarje vacant Nummer vid de indelta Regementerne, och att för 10,000 man, Vacanceafgiften på 10 år, skulle utgöra 5 Millioner R:dr Banco, utom det att 10,coo Soldater skulle med deras Hustrur och Barn genast blifva husville. 3:0 Till de i Elfsborgs
— Men billigheten att få göra det är så gifven, alt jag icke ser huru man skulle kunna ålägga Gefleborgs och Hudiksvalls district att betala 5 sk., när de icke behöfva mer än 3 sk. Sjelfva olydnaden visar huru olämpligt det är att hafva sådana föreskrifter. Utsk:s förslag bör följaktligen icke vara antagligt. Frih. Sprengtporten: För min del kan jag ingalunda finna att det ligger så stor obillighet deri, att de delar af ett län, som lyckligtvis äro befriade från en smitta, något bidrager till afhjelpande af de olyckor, hvilka uppstå för andra delar af länet, som stå i det beklagliga förhållande att deraf oftare vara hemsökta, isynnerhet då ändamålet dermed är att från egen ort afvända faran. Det synes mig också, som motsatsen skulle medföra svårigheter i verkställigheten, då rättigheten att contribuera endast inom det district roan tillhör, äfven synes medföra rättigheten för länens innevånare att dela sig i så många district de kunna behaga. Sjelfva forinen för districtets hörande i detta fall, och Den ig Augusti e. m. 209 oell luiru besluten skylle fattas, synes mig innefatta ett mycket eompliceraclt förhållande. Då ruan känner, luiru litet allmänheten är benägen för sådana afgifter, sorn denna och för nya kurhus, fruktar jag att deruti skulle ligga en nnlcdn. att i ganska betydlig mån göra denna för landet högst behöfliga administrativa anstalt overksam. Länet synes mig, i fråga om så omfattande bestyr som detta, vara en ganska lämplig central-commun, och att den beskattning, som i och för detta ändamål uttages, icke kan vara fullkomligt rättvis, är ganska gifvet; ty i annat fall borde ingen annan skatta, än den som sjelf vore i behof af det biträde, som här är i fråga. Jag kau således ej instämma med Hr von Hartmansdorff i dess afgifna förslag, utan anser den reform, som här är ifrågaställd, vara bland dem, hvilka ej äro nyttiga och lämpliga, och tror jag derföre vara bäst att förblifva vid hvad för närvar, är stadgadt.
Sedan härvid blifvit erinradl, att Stats-Utskottct icke bordt göra till föremål för votering det af Högvördige PresteStåndet fattade beslut, i anledning af morn. A och B i 3:dje punkten af Utlåtandet Jf.-o 3q3, då de tre öfriga Riks-Stånden, fastän med någon skiljaktighet sig emellan, beslutit förändring och framflyttning af tiderne för pris-couranternes insändande och markegångs-taxornes upprättande, samt nästan alla de öfriga detailerne i Utlåtandet N:o 3^3 utgöra ett sammanhängande helt med de omförmälda nya tids-bestämmelserna, eller ett system, sorn, så till sägandes, hemtade sin grund ifrån dc i nyssberörde alseenden förändrade terminerna; så begärdes af liera Ledamöter och lades äfven ifrågavarande Memorial ]V;o 457 ånyo på bordet. Emedlertid beslöt dock Bonde-Ståndet, att lill Vällofiige Borgare Ståndet ånyo göra en framställning af Bonde-Ståndets önskan, del Vällofiige Borgare-Ståndet behagade antaga Högloflige Ridderskapels och Adelns samt BondeStåndets, med hvarandra till bokslafveu öfverensstämmande beslut, rörande ej mindre morn, A och B i 3:dje punkten än morn. C i samma punkt, morn-. B i a:dra punkten och mom. B i 5:te punkten, hvarom Stats Utskottet Lill Vällofiige Borgare-Ståndet nu gjort inbjudning. Bonde-Ståndet förmodade, att Vällofiige Borgare-Ståndets vägrande att ingå på den af Bonde-Ståndet förut gjorda inbjudning i dessa frågor, hemtade sin grund endast och allenast ifrån farhåga, alt utarbetning af ett förslag Vrot. Ut dr. d< 5 Maji i8J5. 87 lill några nödvändiga förändringar i uppbörds-väsendet skulle upptaga någon längre lid och således bidraga till ett ännu längre uppehåll med det af både Regeringen och Nationen efterlängtade slut på Riksdagen.
Alice, hör mig! du känner mig tillräckligt för att veta, att vore jag icke af nödvändigheten tvungen att dölja mina känslor, hade jag länge sedan tagit dig till min maka, och begärt min moders välsignelse. Jag lider lika mycket som du af denna svåra ställning, men jag måste underkasta mig denna pröfning. Alice, har du då så litet förtroende till din vän, att du ej kan underkasta dig att följa hans råd, utan att alltid befara någonting? Tror du på min kärlek? Ja, Edvard, jag gör det, när jag ser er. Hvarföre då frukta? Jag fruktar icke, jag tycker blott att det är illa af mig att icke åt Mylady, som varit som en mor för mig, meddela det som rör mig så nära. Hvad ondt ligger deruti? Ditt hjerta hör dig till, Alice, och du behöfver ej redogöra för dess inre lif för någon annan än för mig. Är du säker, Edvard, att detta är rätt? Alice, min lilla, dyra vän, då du har så litet förtroende för mig, törs jag knappast säga hvad jag har att meddela dig. Nej, säg ut, Edvard; jag tror på dig; du är så ädel, du är så god, att jag litar på dig som på ... ja, som på Gud sjelf. Tack, dyra Alice! hör på mig och haf mod. Jag kommer att stanna här en liten tid, och sedan är jag tvungen att företaga en längre resa. Du får icke oroa dig; jag ber dig vara lugn och trygg. Vid min återkomst skall jag genast bevisa dig min tacksamhet genom att göra dig till min maka. Fastän hvarje dag, då du är borta, är ett sekel för mig, skall jag tåligt invänta dig, men mitt hjerta, det följer med dig. Min älskling! sade Edvard och slöt den smärta flickan i sin famn, tryckande en lång passionerad kyss på hennes vackra läppar. Alice, du är en engel, tro på mig och allt skall nog bli bra. Alice hade för första gången känt sig maktlös att slita sig ur hans armar; hon var så lycklig, det ljöd en så herrlig sång af innerlig hänryckning i hennes själ. Lefva och dö i hans armar, var allt hvad hon önskade i denna stund. Det var han som slet sig lös ur hennes armar, och skyndade in i sitt rum.