Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den vittre Stjernhjelm, den förste som anförtroddes öfverinseendet öfver Rikets mått och vigt, utgaf nemligen redan år 1664 en tafla i kopparstick under titel:» Mensuroe Regni Snetice Ane tori ta te Regia ordinatoe,ii der foten är delad icke allenast i 12 tum å 12 linier, utan äfven derjemte i 10 tum å 10 linier, och kubikfoten är delad i 10 kannor å 10 Römer å 10 follmåt å 10 minuter. 1665 års Riks-aln lärer ock vara delad allenast i decimaltum, samt hela och halfva decimallinier. Vår Kongl. Maj:(s Nåd. Proposition, N:o 62. 17 Var berömde Svedenborg, en af sin tids utmärktastc sakkännare i hithörande ämnen, säger ock, uti sitt år 1719 af trycket utkomna: »Förslag till vårt mynts och mais indelning, så att räkningen kan lättas och allt brak afskaf fas g uti inledningen följande: »Men vöre myntets, jemväl ock måttens, indelning efter decimalen, thet är ställd pä tiotalet, så kunde then enfaldigaste rakna som then klokaste, en Bonde så väl sorn Oppbördsskrifvaren.
Jag anser mig således som Ledamot i Constitutions Utskottet skyldig att fullfölja en anmärkning, men tror mig kunna i Ståndets Plenum, utan inconsequens andraga de skäl som kunna tala för dess öfverseende af Riksens Ständer. För öfrigt får jag erinra att om, enligt, hvad Biskop Rosenstein anfört, införseln af ifrågavarande Manufacturvaror varit så nyttig, och äfven tjenande att förekomma lurendrägerier till Stockholm, är detta ett skäl mera mot införselns inskränkning blott till Götheborg, hälst Engelsmännen nog säkert convoyerade Handels fartygen genom Sundet. Herr Biskop Faxe: Hvad angår tillåtelsen, att till Götheborg införa Manufacturerade Bomulls tyger, har jag vid öfverläggningen om detta ämne under förra Sessionen yttrat mina tankar och nu åberopar dem. I öfverensstämmelse hvarmed jag icke finner någon anledning af 106. och 107. §.§. Regerings formen samt 29. §. Riksdags Ordningen att göra någon anmärkning äfvensom det att det af dessa Lagställen är tydligt, att anmärkning mot saken icke kan äga rum, utan att den tillika sker mot personer, som i Stats Rådet deltagit. I öfrigt förenar jag mig i allo med Herr Biskop von Rosenstein. Herr Biskop Tingstadius instämde äfven till alla delar med Herr Biskop v. Rosenstein. Herr Commerce Rådet Wegelin. Den ifrågavarande tillåtelsen för Götheborg sträckte sig ej allenast till Cattuner och tryckta Bomulls tyger, utan äfven till hvita tyger som varit förbudne och eljest ansetts som Lurendrägeri, men då Ständerne uti deras Skrifvelse dertill gifvit någon anledning, anser jag sättet mer än sjelfva saken vara anmärkningsvärd!, och ehuru Bomulls-varorne 634 Den 14 Juni 1815 kunde för alla införtullas uti en hamn nemi. Götheborgs, var detta likväl lika så uteslutande, som om en Person fått införskrifva och alla andra köpmän fått handla af honom.
Huru stor bora Riksens Ständer nu anse Banquens ersättningsrattighet'i "Huru stor i sakens skick, före denna Riks"dag, Banquens ersättnings-rättighet borde "anses," det ar, om ben borde bestämmas enligt Riksdags-Beflutet till 180,000, eller enligt Fullmägtiges Reglemente till 120,000 R:dr i Qwartaler, om i förra fallet Banquen torde mottaga inbetalningar blott i mon af redan gjorda förskott, eller i det sednare mottaga dem till nägon del äfwen ä förskott, som ännu moro till görande; derom hade inom Banco-Fullmägtige, i början, 2:ne skiljagtiga meningar uppstätt. Pröfningen af hwarderas rigtighet, sä länge mälet ännu hetragtas, säsom blott under - 182 Den 18 September, der Banco-Fullmägtiges behandling, lärer otwifwelagtigt främst hmla pä utredningen af den frägan: Hwad borde härwid för Fullmägtige tjena till omdömes gruild, sakens billighet, elfer utfärdade beslut? Att werkställare af föreskrifter äga rättighet att werkställa enligt egen pröfning af sakens billighet, i det fall dä utfärdade beslut till rättesnöre för dem icke finnas, derom kan twifwelsmäl icke uppsta. Men lika owäldigt lärer och böra mepgifwas, att der beslut werkeligen finnas, der upphörer werkställarnes egen pröfning om saken. Nu är händelsen här den, att beflut kunnas utfärdade, och funnos pä Z-.ne ställen, neml. i Reglementet för Banco-Fullmägtige, och i Riksdags-Beflutet, samt Riksens Ständers särskildta underpäniga ssrifwelsc till Kongl. Maj:t; men bär moter den betydande swärighet, att desta beflut, ehuru enstämmiga i wista grunder, moro sins imellan stridige, i det bestämdaste af allt, sjelfwa siffran. Dä uppstår äter den frägan:
Akerhielmska ätten har äfven att framvisa en rad af framstående män, krigare, politici och innehafvare af höga hofcharger. Friherrinnan Malmborg föddes 1853. 258 1897 IDUN All lycka måste köpas med smärta. För den sanna lyckan betalar man köpesumman, innan man erhåller den; för den falska efteråt. J. Foster. Hennes föräldrar voro hofmarskalken frih. Knut Åkerhielm och Julia Matilda Berwald, den berömda och firade sångerskan, hvars Rosina i » Barberaren » och Isabella i » Robert » den äldre generationen nog har i kärt och tacksamt minne. En af den tidens förnämsta musikkännare karaktäriserar henne också sålunda, att » hon hade utomordentligt vacker röst, poetisk uppfattning och fint dramatiskt föredrag ». I detta hem uppväxte friherrinnan Malmborg, som 1874 gifte sig med nuvarande landshöfdingen i Värmlands län, Adolf Malmborg. E n verklig kvinna trifves väl — antar jag — där hon har sitt hem och sin verksamhet, men nog måste det hafva varit ett rätt stort ombyte att komma direkt ned till landsorten från den högsta societeten i Stockholm och Berlin — i den sistnämnda hufvudstaden har landshöfding Malmborg varit anställd vid svensk-norska beskickningen såsom militärattaché. Emellertid gjorde friherrinnan Malmborg detta ombyte på ett så älskvärdt sätt, att det med ens gjorde henne populär i hela Värmland. Och man kan vara fullkomligt viss o m, att denna popularitet ej skall försvinna lika fort som den kommit. En gång vunnen, sitter den fast i värmländingarnes hjärtan. För öfrigt ligger det i själfva sakens natur, att en kvinna af friherrinnan Malmborgs naturell skall blifva hjärtligt af hållen, i hvilken samhällsställning hon än befinner sig. Det goda hjärtat och det varma sinnet göra sig nog bekanta, hurudan än den yttre ställningen är, ehuru det är alldeles gifvet, att j u högre man står, dess längre sträcka sig deras goda och välsignelsebringande verkningar. Och på de storartade, representativa fester, som gifvas på det vackra Våxnäs, får också allt hvad Värmland äger framstående i olika riktningar tillfälle att skatta en värdinna, hvilken som få andra är vuxen sitt kall.
Rundstedts ansökning om prolongation å arrendet af kronohemmanet Söderby i Lofö socken, tillstyrkt ”att berörde ”hemman må på ytterligare 3o år, räknade från Midfaslan år 1846, då ”nuvarande arrende tilländagår, till Rundstedt upplåtas, emot skyldighet ’'att erlägga den nu bestämda årliga airende-afgift af 86 tunnor ji kappar ”spanmål, hälften råg och hälften korn;” har detta Utlåtande blifvit af Presteoch Bonde-Stånden bifallet; och har Ridderskapet och Adeln, efter det Utskottet, i följd af återremiss, under N:o 190, nytt yttrande afgifvit, beslutat, ”att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t mätte anmäla att, om, efter skedd undersökning, Kongl. Majit pröfvar det vara med Rikets fördel öfverensstämmande, Rikets Ständer medgifva, att kronohemmanet Söderby må på ytterligare trettio år, räknadt från Midfastan år 1846, till Rundstedt upplåtas, emot skyldighet att erlägga den nu bestämda årliga arrende-afgift af 86 tunnor 11 kappar spanmål, hälften råg och hälften korn, 16 Stats-Utskollets Memorial, N.-o 2q8. äfvensom att fullgöra öfrige uti nu gällande arrende-conlract fastställda villkor; hvaremot Borgare-Ståndet den sökta prolongalionen afslagit. Enär, enligt hvad sålunda är vordet tiilkännagifvet, trenne Riks-Stånd Bifallit arrendets förlängning, fastän Besluten till redaclionen äro skiljagtige, hvadan deras sammanjetnnkande, enligt 7 3 §.
Beträffande åter de öfriga aE E. K. M., uti förrberörde måtto, gifne Nådiga stadganden och förklaringar, så, enär desamma funnits, dels vara föranledde af utrönta olika begrepp om Lagens och Författningarnes behöriga tydning och tillämpning, dels ock hafva erfordrats, för att bestämma hvad till fullkomnande af Lagens föreskrifter iakttagas bör, samt följaktligen nödvändiga till befrämjande af enhet i Lagskipningen, hafva Riksens Ständer velat gilla och godkänna desse stadganden och förklaringar, såsom ständig Lag. Hvilket hos E. K. M. Riksens Ständer få härmed i underdånighet anmäla; och Riksens Ständer framhärda etc. Underdåniga Skrifve!serl N.o 181. Uppl. o< godk. hos Ridd. o. Ad. d. 9 Sept. 18231 Preste-Ståndet d. 9 — —■ Borgare-Ståndet d. 11 —■ — 2}onde*Ståndet d. 11 — —• Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, i an-, ledning af Kongl. May.ts Nådiga Remiss ' angående räntornes utgörande för någre åt Thorshälla Stad upplåtna Krono-Hemman. S, A. k; Riksens Stander hafva af åtskilige utaf E. Kl M-, under den 29 sistlidne April, till deras Stats-Utskott i Nåder öfverlemnade handlingar, rörande räntornes beräkning för de till Thorshälla Stad upplåtns Krono-Hemmanen Säby och Söderby, inhemtat , att , sedan uti E. K.
Flerfalldiga exempel skulle kunna uppräknas om overkställbarheten af sednare tiders K. påbud om Judarnes rättigheter lika med Svenska undersåtares, såsom i afseende på domarens härefter blifna pligt att, emot hvad Jude-reg!:tet i 28 §:n förordnade, vara öfverförmyndare så väl för Judarnes som för de Christnes omyndiga barn. Det ena lagbudet, 22 cap. 2 §:n Ärfda-b:n, ålägger domaren att förordna förmyndare, sorn lalér den omyndiga upptuktas i den rätta evangeliska läran. Det andra, 20 cap. 1 §:n samma balk, alt utse förmyndaren bland den aflidne fadrens skyldeman, således troligen bland Judar; huru går det då med uppfostringen i den evangeliska läran? Domaren åligger tillse, att den Judiske förmyndaren vårdar barnagodset, äfven det på landet, som sitt eget; den Judiske förmyndaren vill flytta dit för behörig tillsyn skull; lian har likväl efter ofvannämnda K. kungörelse icke fått nåd. tillstånd för denna bosättning på landet; antingen skall då Svensk lag och domarekall eller Konungens kungörelse stå tillbaka; men jag har Den 4 A pri I. 5g kanske kommit till en tröttande vidlyftighet, — mycket vore att-tillägga, såsom ang:de»åtgärden att i commerciei väg förändra de i Svenska lagboken föreskrifha edsformulär till att passa för Judar; att upphäfva sätt och ordning efter deras stadgar för eds afläggande; att förflytta stället för detta afläggande från-synagogan lill allmänna domstolar och embetsmyndigheter, allt måhända derhän, alt Jude icke anser förbindande den ed, som iian, äfven an g: de Christens lätt och välfärd, sålunda får aflägga; och ändtligen att upphäfva det för Jude stadgade ansvar, om han svar falskt, att varda fandsförvist. Innan lagsladganden i dessa vigtiga frågor utfärdades, månne
Singoalla, vill du icke döda mig för rättvisans skull, för min brutna ed och de qval, jag förorsakat dig, så döda mig för min egen skull, ty jag ryser för morgondagen. Jag vill icke vakna till vansinne och till hat mot dig, som är min själs hjerta. Singoalla svarade: – Din mened är dig förlåten; för den skall du icke dö. Ej heller skola dina ord förleda mig tro, det du icke älskar Helena åtminstone om dagen, när du är vansinnig. Hvad gör det, att du är vansinnig, Erland, blott du är lycklig? Se, jag kom till denna nejd och skickade dig min son, att han skulle besegra din själ genom saktmod, ty på en ovänlig själ verkar ej den hemliga kraften, och sedan föra dig till mig. Jag valde min bostad i grottan derborta och väntade dig i elfva dagar. Jag ville blott se och tala med dig ännu en gång före min död, ty jag känner, att jag snart skall dö. Det var den ersättning, jag kräfde af Gud, för alla de sorger jag utstått, och denna ersättning har den barmhertige Guden gifvit mig. Hvad vill jag mer för mig sjelf? Svårare är att tänka på Sorgbarn, ty hvad skall af honom blifva, när jag är död? Om dagen, då din själ är fiendtlig, är han ju icke mera din son! Men Gud skall beskydda Sorgbarn, om han bevarar sin själ snöhvit, och Sorgbarn skall dessutom icke lefva länge. Det har jag sett i ditt ödes linier, älskade, bleke gosse Nej, Erland, nu skola vi skiljas för alltid. I morgon, då du vaknar, så minnes du mig blott som en svår dröm, hvars intryck snart bortföres med dagens vind. Singoallas bild skall sedan icke störa dina tankar, hennes namn aldrig ljuda i ditt öra; hon är för dig försvunnen, som om hon aldrig varit. Men skulle hon likväl återkomma i din själ, någon gång, i en enslig stund, så minns henne icke som en hämnande, hednisk, ej heller som en sörjande Singoalla, utan minns henne såsom den förlåtande som glädjes åt den natt af kärlek, du skänkte henne i grottan och vid bäckens rand!
Åkers, Frötuna och Boo. Wermdö. Pilhamn. Djurö. W ermdö. Möja. 8 Län. Fögderi. Socken. Stockholms. Åkers, Frötuna och Ljusterö. Wermdö. Österåker. Kulla. Länna. Blidö. Frötuna. Rådmansö. Danderyds, SollenDanderyd. tuna o. Wallentuna. Lidingö. Täby'. Östra Ryd. Sollentuna. Lyhundra, SjuhunBro. dra, Bro o. Wäddö. Wätö. Wäddö. Häfverö. Singö. Frösåkers och NärEdebo. dinghundra. Harg. Börstil. Gräsö. Forssmark. Upsala. Olands. Hållnäs. Öster Leufsta. Örbyhus. Wessland. Elfkarleby. Gefleborgs. Gestriklands. Wahlbo (med Sätra och Hemlingby). Hille. Hamrånge Södra Helsinglands Skog. Söderala. Norrala. Norra Helsinglands Enånger. Njutånger. Idenor. Tuna 9 Län. Gefleborgs. Wester-Norrlands. Fögderi. Norra Helsinglands. Medelpads. Södra Ångermanlands. Socken. Rogsta. Harmånger. Jättendal. Gnarp. Torp. Borgsjö. Tuna. Attmar. Stöde. Njurunda (med Galtströms bruk och Svartviks varf). Ljustorp (med Lögdö och Lagfors bruk). Tynderö. Hässjö. Indahl. Selånger. Sättna. Sjön. Alnö. Timrå. Hernö. Säbrå. Häggdånger. Nora. Bjertrå. Skog. Thorsåker. Ytter-Lännäs. Dahl. Gudmundrå. Högsjö. Hemsö. Sollefteå. Multrå. Ed. Långsele (med Graninge bruk). Tillhör Bih. till 11. St. Fögderi. Socken. Wester-Norrlands. Södra Ångermanlands. Norra Ångermanlands. Botheå (med Gålsjö bruk). Styrnäs. Öfver-Lännäs. Sånga. Nordingrå. Ullånger. Nätra. Själevad. Arnäs. Grundsunda. Sj ö st ådern a:
Hof-rätten ansåge frågorna, huruvida Björkman brustit i den tillsyn, honom, såsom Bankens Ombud, ålegat, och huru det kunde anses, att han vid flera tillfällen upptagit lån af Lindstedt, under det att denne var Kamererare och Björkman Bankens Ombud vid Låne-kontoret, icke böra till pröfning företagas, annorlunda än i sammanhang med den talan Rikets Ständers Justitie-ombudsman, på Fullmagtiges anmälan, förordnat Kongl. Hof-rättens Advokat-fiskal att anställa mot de af Rikets Ständer valde Direktörer vid Malmö Lånekontor; öfver hvilket Hof-rättens utslag besvär af så väl Lindstedt och Björkman, som Kongl. Hof-rättens Advokat-fiskal och Bankens Fiskals-embete, hvar för sig, i underdånighet anfördes, hvarefter Kongl. Majit, genom nådigt utslag den 4 Februari 1832, fastställt Kongl. Hof-rättens domslut, med allenast den förändring, att vid den sednare pröfningen äfven skulle tagas i betraktande hvad i förstnämnda afseende legat Björkman till last. Till följd af sedermera anställd ansvarsoch ersättnings-talan, har Kongl. Svea Hof-rätt, genom utslag af den 17 December 1833, på anförde skäl, frikänt
Jag säger detta för att visa det jag icke anser Hr Stjern svärds motion så förkastlig ehuru jag helst hade önskat att densamma kunnat afgöras på ett sätt som ställt Sveriges nationella värdighet åtminstone i jemnbredd med Norges. Skulle utgången blifva sådan som åtskilliga medlemmar af detta Hus tyckes önska eller afslag å motionen, så för det förslå afklippes riksdagsmannens rätt fullkomligt och vi få ett ganska svårt prejudikat för framtiden till att afvärja dylika intrång på de rättigheter grundlagen tillförsäkrar oss, och tillika tillin tet göres hela frågan om apanaget och således möjligheten att intaga en position inför Europa, som skulle göra vår Stat lika aktad som grannriket. Jag tror derföre det vara klokast att understödja detta Hr Stjernsvärds yrkande att få sin första motion handlagd af Utsk. då man derefter kunde bestämma huru med apanagefrågan skall åtgöras, likväl alltid öfverlemnadt åt K. M. att afgöra om antagande eller afslående. Genom ett förhastadt afgörande skulle vi, efter mitt omdöme, blottställa det anseende vi i Europa böra ega och i sekler egt, och det är icke skäl att lättsinnigt låta gå sig ur händerna tillfället att åtminstone ställa sig i jemnbredd med det anseende som statsmän, hvilket Norska Stortinget öfver oss vid detta tillfälle vunnit. Jag yrkar bifall till Hr Stjernsvärds motion. Hr Carleson, Edv. Henr.: I viss mån är jag redan förekommen af Ur Cederschiöld. Jag ville nemi. erinra R. o. Ad. att här endast är fråga om huruvida sådana omständigheter äro för handen, att K. o. Ad. för sin del finna skäligt att R. St:r ålägga ett Utsk. inkomma inom en viss tid med Betänk, öfver en afgifven motion. Mig synes att efter de uplysningar som här blifvit dels af en Konungens Rådgifvare dels af StatsUtsk:s Ordfide meddelade, har StatsUtsk. haft goda skäl att icke framför andra ärenden handlägga denna motion, hvars företagande till pröfning just den, hvilken den förnämligast rörer, undanbedt sig.
Dessa fordringar synas alltför ofullkomligt motsvarade genom folkskolestadgans nuvai’aude föreskrift, att den blifvande eleven endast skall förete betyg om ”god frejd”, 6 Allmänna Besvärs• och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o H4. hv;irmecl ingalunda den sedliga renhet kan anses vitsordad, sorn hår bör vara oeftergiflig. För att kunna rätt begagna undervisningen i seminarium är ock nödigt, att den, sorn der vinner inträde, i afseende på kunskaper, äfvensom i afseende på förmågan att dem vidare förkofra, icke står på en alltför låg punkt. I detta afseende torde säkerhet i innanläsning höra i främsta rummet afses, fordringarue närmare bestämmas, hvad beträffar kunskapen i katekes och biblisk historia, samt färdigheten i räkna sträckas något längre, än som förut varit äskad t; alt behofvet i detta afseende bekräftas af seminarii-förestundarnes vunna erfarenhet, visar sig deraf, att det står i full öfverensstämmelse med de önskningar, som af skolläraremötet 1849 uttrycktes, och hvilka innehöllo, alt :’vid inskrifning i seminarium först och främst borde afses säker färdighet i innanläsning; att för öfrigt mera vigt borde fästas vid förmågan att emottaga kunskap, än på måttet af det redan inhemtade; samt att de för elevers inskrifning stadgade fordringar måtte böjas.”
Der står så här: ”Uplysningsvis hör jag vid detta tillfälle nämna, att Utlåt, innefattar underd. tillstyrkan af eftergift af KansliRådet Valerii ersättningsskyldighet för Finérs balans å de s. k. upbördsmedlen, men deremot afstyrkan af en sådan eftergift för den s. k. kassörsbalansen. utaf hvilken, så vidt den blifvit hänförd till KansliRådet Valerii ersättningsskyldighet! ännu återstå oguldne 5,691 R:dr 17 sk. 10 rst. b:ko, så att del är den å detta belopp mig tillkommande aktorats-proc., hvars efterskänkande jag nödgas på det högsta be strida, sä framt ej ersättning, för denna min förlust, skulle af Utsk. blifva föreslagen att på annan väg mig tilldelas, hvilket dock ej skedde då eftergiften beviljades för Presidenten af Billbergh, så alt en högst betydlig förlust mig derigenom förorsakades, derföre jag äfven är sinnad, att hos Rikets nu församlade Ständer anhålla om godlgörelse.” Gr. Puke, Folke Magnus: Att Slaten först skall efter skänka sin fordran och sedan betala några hundra R:dr i aktoralsatfvode för del att hon fått reda på att hon har denna fordran, anser jag icke rätt. Att Hr Adv.-Fiskalen Printzensköld återfår sitt aktorats-arfvode, har jag ingenting emot, men jag anser att det bör utgå af Kansli-Rådet Valerii tillgångar och alldeles icke utbetalas af Riksg:s-Kont., hvarå jag anhåller om Hr Gr. o. Landtm:s propos. Frih. Cederström, Rud.: Jag hade hoppats icke vid detta tillfälle behöfva laga till ordet för alt tillstyrka ett förslag af det innehåll, som Hr von Hartmansdorff och Hr von Troil med så välgrundade skäl förordat; men då en ledamot upträdt tor attlillstyrka R. o. Ad., att icke förunna frami. Kansli-Rådet
1 Samma grundidé, samma slags förslag utvecklade jag redan 1855 ij broskyren Fennomani och Skandinavism, som föranleddes af Krimkriget, då förbundet mellan Europas tvänne mäktigaste och mest frihetsälskande folk lofvade att frigöra Finland. 2 Hufvudpunkterna i mitt förslag voro: Sverige och Finland, hvardera en sjelfständig stat, förena sig, tül inbördes skydd och gemensamt basta, om att styras af samma konung. Konungen eger handhafva vården och makten öfver armén och flottan, hvilka, likformigt organiserade i båda länderna, böra hafva gemensam budget. Det samma gäller om de bäda ländernas förhållanden till 1 Ridderskapet och adelns protokoll for den 27 mars 1860. 9 Kort efter Krim krigets slut skrefs från Finland, att deras antal i landet » ej varit så alldeles litet » som vid detta krig faste förhoppningar om att tiden nu ändUigen var inne, då deras älskade fosterland skulle » fritt få återgå till sin gamla bepröfvade vän på andra sidan hafvet, om också ej uti alldeles samma förhållanden som då man senast skildes ». (Uppsatsen » Freden och det nya systemet », 1857, i Finska förhållanden, l: 8ta häft., sid. 7, 8.; utländska makter, stater eller statsförbund, d. v. s. de diplomatiska angelägenheterna. Gemensamma böra äfven vara tulloch postlags tiftnin-gen och förvaltningen, hvilka sålunda kunna bäst handhafvas i följd af de båda ländernas nära beslägtade naturförhållanden, behof och afyttrings-produkter. Oberoende af hvarandra vare deremot de förbundna ländernas be-skattningsväsende samt alla öfriga ekonomiska förvaltningsoch lagstift-ningsförhållanden. Hvardera landet skall hafva sin särskilda riksdag, inför hvilken konungen, genom sin regering, är konstitutionelt ansvarig för alla ären-der, som särskild t angå det ena eller det andra riket. Ur de båda ländernas särskilda riksförsamlingar väljas ombetrodde män till en gemensam förbundsförsamling, som sammanträder på lagstadgade tider. Inför förbundsförsamlingen är konungen genom sin regering ansvarig för alla angelägenheter, som äro gemensamma för de båda rikena.1
Stander, jemte förnyande af förenämnde, vid sista Riksdag aflåtne, underdåniga skrifvelse, angående Revision af Passevolance-Cassan, samt Hospitalsoch Lazaretts-Fonderne, dock med den inskränkning, hvad desse sednare angår, som Utskottet hår ofvan föreslagit, måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla deras beslut, att jemväl alla andra medel och Cassör, utan undantag, hvilka genom allmänna bidrag tillkommit, hädanefter komma att af Riksens Ständer och deras Revisorer granskas, i den uti Grundlagarne föreskrifne ordning; Och hyser Stats-Utskottet den underdåniga förhoppning, att Kongl. Maj:t, som redan i Nåder medgifvit Revision af Tull-Råkenskaperne, samt redogörelsen förde under Kongl. Krigs-Collegium ställde MilitiaeBostållsoch Krigsmanshus-Cassör, och derigenom, enligt Dess Nådiga tillkånnagifvande, i förvåg instämt uti Riksens Ständers uppfattade åsigt, af de uti 30 och 68 §§• af Riksdags-Ordningen åberopade allmänna Stadganden, af samma anledning, äfven täckes lemna Dess Nådiga sanction å ifrågavarande underdåniga anmälan, heldst genom ett sådant Nådigt erkännande af Riksens Ständers och deras Revisorers oinskränkta granskningsrått. <j?> \ Stats-Ulakottets Jietänkanden. ofver Statens alla tillgångar, det förtroende ytterligare stadgas, som utgör hufvudsakliga vilkoret för de skattdragandes fortfarande beredvillighet, att anstränga sin förmåga till medels anvisande för Statens behof. Beträffande frågan, huruvida Riksens Stånders Revisorer måga anses hafva i de uti Kongl. Maj:ts Nådiga Bref anmårkte omständigheter, öfverskrida den gråns,som för deras befattning blifvit utstakad; så förekommer härvid, att 68 $• Riksdags-Ordningen innehåller, det Revisorerne skola sammanträda så ofta, att hvarje Revision må kunna omfatta 2:ne års afslutade Räkenskaper.