Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Derpå följa åtskilliga bestämmelser rörande förhållandena mellan Fadren och sonen samt mellan Jesu gudom och mandom; och sedan slutar detta symbolum med denna stränga dom: »Thetta är then almänneligha Christeligha Troon, then henne icke fast och stadigt troor, han kan icke warda saligh.» Jag frågar nu: månne ens Högvördiga Ståndets egna ledamöter skulle, mot Jesu klara ord: »dömer icke, så vardén j icke dömde, fördömer icke, så vardén j icke fördömde» (Luc. 6: 37), våga, i afseende å någon menniska, använda den i Athanasii symbolum tre gånger, ehuru i olika ordalag, framställda domen om evig förtappelse eller salighetens förlust blott derföre, att den menniskan sade sig icke kunna (»fast ocn stadigt») tro alla satserna i nämnda symbolum? Månne det icke vore skäl, att de tre andra Ståndens ledamöter närmare öfverväga ordalagen i de symboliska böckerna, innan Stånden godkänna Lag-Utskottets ifrågavarande Betänkande, och sålunda betaga sig tillfället att denna riksdag ändra en förordning, enligt hvilken hvarje medlem af den svenska s. k. Kyrkan kan, åtminstone derest han ej är prest c), blifva straffad med fängelse till och med ett år, för det att han »offentligen förkunnar», att en menniska kan blifva salig, om än hon icke »fast och stadigt tror» alla bestämmelserna i det s. k. Athanasii symbolum? Som nu flere äfven här i landet anse, alt de, sorn aflida i spädaste barndomen, kunna blifva saliga, om än de icke blifvit döpta, må vidare erinras, att 2:0 Augsburgiska bekännelsens 9:de art. är så lydande: »Om Dopet warder lärdt, at thet är aff nödhen til saligheten. Och at Gudz nådh genom Dopet tilbudhin och giffuin warder. Och at man små barn döpa skal.
Med afseende å hvad sålunda förekommit och utgående från den åsigt, att de band, som hvila på näringarne, böra lossas i den män förhållandena sådant medgifva, hafva Rikets Ständer för sin del beslutat, dels att 3 § i 3 Kap. Handels-Balken må erhålla följande förändrade lydelse: Expeditions-Ulskotlcls Förslag till underd. Skrifvelse N:o 4/. 69 ”Ej må någor vara Borgare i tvänne släder tillika. Varder någor ther med funnen, böle femtio daler. Vill någor bruka flere handtverk än ctl; eller idka både köpenskap och handtverk, söke ther lof till”, och dels att 4 § af nämnde Kapitel och Balk skall upphöra alt vara gällande. Hvilket Rikets Ständer få i underdånighet anmäla; framhärdande &c. Stockholm den 18 Mars 1857. IV O 41. Uppläst och godkändl hos Ridd. och Adeln den 14 Mars US*. Prcste-Ståndet den 14 Borgare-Ståndet den 14 Bonde-Ståndet den 18 Rikets Ständers underdåniga. Skrifvelse, angående ytterligare anslag för Statens Agronomer. (Stals-L'tsk:s Ulhde N:o 37). S. A. K.
Till Kongl. Räntekammaren levererade medel, hvilka influtit från Rederier, såsom ersättning för lemnadt understöd till Svenskt Sjöfolk, hvarföre Svenska Consuler förskottsvis blifvit godtgjorda Balance till är 1833. Tilt Consuler förskottsvis utbetalde ersättningar för bestridda omkostnader för Svenskt Sjöfolk, om hvilkas godtgörande af Rederier, Advocatfiscals-Contoret fått sig uppdraget att ombesörja 2,36i: 22. 2. Behållning af Contanta medel i Rikets Ständers Bank 97: 3g. 2. Summa R:dr B:eo Stockholm den 19 April 1834. J. M. Härstedt. V • \ Litt. F. UTDRAG af RÄKNINGEN öfver uppburna medel år i Debet. Enligt 183 x års räkning, utgjorde behållningen vid samma års slut Af Kongl. Stats-Contoiret anordnade medel, enligt Kongl. Brefvet den 18 September 1829, till godtgörande af Svenska Consuliers Postporto och andra Embets-utgifter Summa K:dr 13;co Stats-TJtskottets Berättelse lV:o 16g. till godtgörande af Svenska Consulers bestridda Postporto och andra Embets-utgifter. I stöd af Kongl. Brefvet den 29 April 1817 och Kongl. Majrts förnyade Consuls-Stadga af den 9 Mars i83o, till Svenska Gonsuler utbetalde ersättningar för Postporto och andra Embets-utgifter . Balance till år i833. —1 Behållning af Contanta medel i Rikets Ständers Bank Summa R:dr B;co Banco 0,047 Stockholm den 19 April 1834. J. M. Härstedt. SlatsUtskottets Utlåtande N:o 17c. t ]\T:o 170. Ankom till Exp.-Utsk. den 14 Juna.
— Det är visserligen sannt, att man kan i tysthet förtära sitt med svett och moda förvärfvade knappa bröd, utan alt denna Tafla blir målad och uppställd tiil Fremlingarsoch Efterkommandes beundran; men detta kari man också, utan Frihet och Sjelfständighet, hvilka alltså, enligt denna Måttstock mälna, icke skulle kunna rak nas bland det högst Nödvändiga; och dock uppoffrar ju eu hvar, genast och villigt, Lif och Egendom för detta en Nations hogsta och yppersta goda. Skola Vt tro alla tiders erfarenhet, så äger NationalSjelfständigheten intet tillförlitligare stöd än den varma känslan för Nalional-äran, hvilken förverfvas genom Genialiske Landsmäns lljeltebragder och Snillevärf; men skola de framkallas; dessa lysande Sljernor på ett Folks Historiska Horisont, mäste de af Samtida agtas, hedras och belönas. Jag kan således omöjligen öfvertyga mig annat än att närvarande fråga, i alla afseenden, rör ett ämne, hvilket ej blott hör inom kretsen af de angenäma, utan på det närmaste rörer Nationen och förtjenar dess Representanters odelade uppmärksamhet. Men, ropar man; vi måste hushålla, vi äro fattiga, vi böra spara på Statens Medel J — Ja! 36 Den i5 Januarii. Må vi spara allt hvad vi kunna, i afseende på Luxens flärdfullheter och i afseende på kostsamma litet båtande företag, men intet i afseende på det, som hedrar Nationen och lifvar den lill täflan i Dygd och Skicklighet; visserligen den hugneligaste Syn för en Ädel Regent. — Så tänkte äfven den Odödlige Carl XI, detta Mönster af en Sparsam och Hushållande Konung, utom då, när det var fråga om Rikets Gloire, fråga om att belöna Snillen eller att framkalla dyrbara Konstverk. Och äro vi så fattiga, att vår Stat ej har råd att utbetala Booo R:dr om Året till belöning åt en utmärkt Artist, för hans största Mästerstycke, då lärer tiden snart vara inne, då Statsmannen får fälla tårar öfver Sverige, som varit Men belöna, sade jag!
Han bar visserligen yttrat, att den åtgärd Regeringen nu vidtagit, snarare skulle skada än gagna; men han har ej gjort tadlet lill hufvudsak, och ej begärt annat, än att vi efter Augusti, månad måtte vara fria för Bränvinshränningsförhud. Det är hvad talarne tyckas hafva förbisett. Det visar sig för en hvar, som ser tableaun öfver bränvinspannorne, att hela resultatet ej kan blifva mera än besparandet af 10 å i5 tusende tunnor säd. Hvad förslår det, emot att hindra lielgden af ingångne contracter. Kan man tänka sig en större förvirring, än att man förskrifver sig till uppfyllande af vissa contracter, grundade derpå, att Rikets Ständer lågt en skatt på näringen, att Rikets Ständer gjort till vilkor för skattens erläggande, att Bränvinsbrännings-förbud ej måtte ske, utan vid det tillfälle då krig och missväxt tillsammans gjort det nödigt. Är det väl tänkbart, att man då i fredliga tider förbjuder bränvinsbränningen, utan att tillika lemna jernbref för dem, som afslutit contracter? Och hvar finnes en sådan i eganderätten ingripande anstallt, lemnad till Regeringens godtfinnande? Men detta visar, huru oformligt och oriktigt det är att Sty - D en 22 Junii f. ra. 47 reisen styr näringarne, Ufven då missväxt är i fråga. Det har blifvit yttradt, att Friherre Anckarswärd obehörigt påstått, att ekonomiska Författningar minst en månad före verkställigheten borde kungöras. Jag tillstår, att jag, med afseende å närvarande fall, ej kan instämma i Friherre Anckarswärds mening, men af ett helt annat skäl, att jag nemligen anser det Bränvinsbränningen, så länge skatten utkräfves, ej kan undergå någon modification, utan genom representationens medverkan. Men jag finner billigt, på sätt Friherre Anckarswärd framställt, att åtminstone det vilkor stadgas, att förändringen i tid tillkännagifves, emedan jordbruksnäringen är den, som af alla fordrar den mesta betänketid.
Stats-utskottet tillliandakomne protokolls-utdrag, hafva Borgareoch Bonde-stånden bifallit ofvannämnde utlåtande, innefattande hemställan, att en till Utskottet remitterad motion om inlösen för statens räkning af framlidne Kansli-rådet Sundels manuskriptsamlingar eller beviljan - Slals-Utslcottcts Memorial, N:o 203. 7 det af pension åt hans enka, icke måtte till någon åtgärd å Rikets Ständers sida föranleda; hvaremot samma utlåtande blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet till Utskottet återremitteradt. Af de ledamöter, som inom sistnämnde 2:ne Riks-stånd yrkat återremiss, är såsom skäl derför hufvudsakligen anfördt: att, på sätt Herr Biskop Hedrén uti sin vid utlåtandet fogade reservation närmare utvecklat, i fråga om beviljandet af den begärda pensionen, afseende borde hafvas ej mindre å Kansli-rådet Sundels litterära förtjenster och forskningsnit samt enkans behof,1 än å värdet af hans efterlemnade samlingar; varande i följd häraf och då bemälda enka, enligt läkarebetyg, vore afen lärande sjukdom ytterst försvagad, hvilket förhållande gjorde hjelpen å ena sidan desto mera behöflig och å den andra sannolikt mindre långvarig, till Rikets Ständers behjertande hemstäldt, huruvida icke enkan Sundel kunde erhålla den föreslagna pensionen af 250 rd:r i utbyte mot ifrågavarande manuskriptsamlingar. Då emedlertid 2:ne Riks-stånd bifallit ifrågavarande utlåtande, har Utskottet funnit sig böra detsamma vidblifva. Slockholm den 8 Juni 1848. M 203 Ank. till Exp.-Utsk. den 9 Junj, kl. 11 f. in. Memorial, i anledning af erhållen återremiss å en punkt af utlåtandet, N:o 161. (Rgs Afd.)
Ännu en motsägelse i hans lynne och åsigter: att af henne begära hjelp, dertill var han för stolt (såvida det icke, törhända, just var ett afslag, han befarade); men att röfva hennes ägodelar fann han icke stridande mot sin värdighet och sina grundsatser. Konungar, äfven de bäste, hafva en alldeles egen och merendels rätt rymlig sedolära. Sofia Magdalena ägde dyrbarheter till ett oerhördt värde. Liksom Gustaf älskade att visa sin storhet i lysande tillställningar och nöjen, så utgjorde det hennes största njutning, att till begapande och beundran utbreda sina rikedomar i smycken af alla slag, det ena präktigare än det andra. Dessa förevisningar skedde galadagar och vid hoffester, i drottningens guldtoilette, – både så kallad och i allo görande skäl för namnet. Den verkliggjorde beskrifningarna på féesagornas förtrollade slott. Rummet och alla dess möbler voro beklädda med grönt dammast och guldfransar. Sådana voro äfven gardinerna. Öfver golfvet låg en dyrbar turkisk matta. På en fotställning af alabaster i form af ett altar stodo tvänne kärleksgudar, af gediget guld och ett 8-årigt barns höjd, vända mot hvarandra, vingarna beströdda med safirer och rubiner, på ryggen ett koger, fyldt med pilar, hvilkas ändar voro besatta med diamanter, och af sådana utgjordes det band öfver axeln, i hvilket kogret var fästadt: med vänstra handen uppburo cupidonerne sjelfva toilettspegeln och i den högra höllo de framför densamma en fackla, innehållande ljuspipor. Spegeln var aflång, och dess ram, äfven af guld, pryddes öfverst af en kunglig krona, med många ädla stenar af flera färger. På små mahognybord rundt kring rummet hvilade guldstickade purpurhyenden, öfversådda af juvelsmycken, orientaliska perlor och allt hvad ädelstenar heter, infattade i diademer, halsband och armband, gördlar, spännen, örhängen, bröstsmycken, ringar, ur med kedjor, o. s. v.
Hemmets verksamhet fortsakta, » och vi k u n n a inte r e d a oss själfva. » sättes som förut, med fröken Helen Ramsay som Men slutligen blef d e t natt. Alla voro föreståndarinna. Fru Ramsay emottager däremot i ett annat hem, tAsylen Tillflykten *, de obildbara, g å n g n a. häradshöfd. Fr. D ä r låg h o n öfvas äfven af damerna såsom en nyttig och angenäm motion. Alla velocipeder lämpa sig dock ' så stilla u n d e r d e t hvita lakanet m e d is lagd ej lika bra för dem. naden af hr Obelin, som i veckans nummer an» Ah Nils, förstod d u, a t t h o n var sjuk, nonserar därom. skulle d ö, s ä g? Det är ej ofta m a n bjudes på ett svenskt lustspel, så bra gjordt och så alltigenom underp å död — död. » hållande och roligt som detta. Den rutinerade » Ah, j a g klagade öfver — mitt hjerta briteaterförfattaren och den grundlige scenkännaren ster — ge mig mitt b a r n, mitt barn. » ha här i förening åstadkommit ett teaterstycke, Hon for o m k r i n g i tröstlös längtan m e d som nog ej så snart kommer att försvinna från tiljan. Härtill bidrog äfven det goda h e n n e s m a k e gick efter och sökte lugna h e n n e och jämna samspelet. Nästan alla rollinnehafvare i sin famn. skötte sig förträffligt. en hederlig, men enfaldig affärsbracka. Men äfven de öfriga förtjäna hvar på sitt håll erkännande: fröken Gottschalk som den unga flickan i stycket och fru Eliason som blomsterhandlarens (» affärsbrackans ») snälla och en smula koketta fru; hr Nils K n u d s e n h a d e rest från K ö p e n h a m n de Wahl som en fånigt estetiserande fil. kandidat med hemliga förväntningar p å en lysande — mycket lyckad! — och hr Albert Ranft som den sentimentale vinagenten.
Orsakernc äro lätt insedde; fruktan lör olycksbringande rubbningar uti cn mängd samhällsförhållanden, oftast grundad på fördom eller ren okunnighet, jemte sorgliga erinringar om de olyckor, som fordom drabbat samhället, i följd, lika ofta, af förvända äsigters tillämpning i fråga om penningeoch bankaffärer, hafva dertill bidragit och försöken att sprida ljus öfver dessa saker och åstadkomma reda uti dem halva ej sällan med misstänksamhet blifvit bemötte och derföre för det mesta misslyckats. Den historiska utredning, Utskottet uti lörsta delen af sitt betänkande egnat ät det förevarande ämnet, ådagalägger också, hurusom man först sä småningom, genom tid efter annan företagna förändringar af den § i Bankoreglementet, som har afseende pä ifrågavarande sak, funnit sig böra frångå den alltför tränga uppfattning, som låg till grund lör den ursprungliga bestämmelsen af uttryckligt förbud mot utletnnande af omyntadt silfver och att en upplystare åsigt efter hand gjort sig gällande, utan att densammas tillämpning i någon den minsta män ledt till de vådliga följder, sorn pä sin tiri förebådades. Det gäller då att tillse huruvida tiden oj nu kan vara inne att taga steget fullt ut och låta den grundsats komma till erkännande, att värdet af Rikets Ständers Banks sedlar bör grunda sig pä deras egenskap att kunna till silfver förvandlas utan afseende pä 0111 detsamma är myntadt eller omyntadt. Hvad nu denna grundsats beträffar, sä har frän Utskottets sida blifvit anfördt, att banken, efter gällande lagar, icke har förpligtelse att mot annat än myntadt silfver inlösa sina sedlar och att sålänge banken med en specie, innehållande 6 ort fint silfver, inlöser 4 Riksdaler Riksmynt i sedlar, påståendet att en myntförsämring skulle ha inträdt saknar all grund. Erinringen härom är rigtig men också lia, såsom af motionen väl kan synas, resonnementerne mindre rört sig kr ng frågan om myntförsämring, som är ett, än sedlarnes försämring eller sedelvärdets nedsättande, som är ett annat. Dessa båda begrepp både böra och kunna skiljas ät.
Jag kommer igen till julen, och alla jular! Han kysser dem på pannan och går åt fonden mellan buskarne; när han blir synlig i fonden har han ett litet kors med en fana nvid lammet. Det ringer Angelus. Nu lyfter han fanan vinsamt går ut. ERIK OCH THYRA på liknande det som Jesusbarnet plägar afbildas med när det står kande åt barnen, och han omhvärfves af ett starkt hvitt ljus, på knä; göra tyst bön medan ringningen pågår. ERIK korsar sig. Vet Thyra hvem gossen var? THYRA. Det var Frälsarn! DEN ANDRE träder fram. THYRA skrämd; flyr till Erik, som skyddar henne med sina armar. Hu! ADVENT ERIK till Den Andre. Hvad vill Ni oss? Otäcka! DEN ANDRE. Jag ville blott... Se på mig! ERIK. Jaha. DEN ANDRE. trädet; sedan var det min lust att narra andra göra detsamma. Men nu sedan jag är gammal har jag ångrat mig, och nu går jag omkring bland menniingen, derför att jag en gång ljugit. ERIK. Så ser jag ut derför att jag en gång rörde vid skorna och varnar dem, men nu tror ingen mig mer, ändå inte narra. Oss behöfver Du icke varna, för oss kan Du DEN ANDRE. jest är det bra. Ty-ty-ty-ty! Inte så högmodigt, lilla vän! El ERIK. gång! Och Ni skrämmer ju min syster. Gå Er väg då, för jag vill inte höra på Er en TREDJE AKTEN DEN ANDRE. göromål på annat håll. Farväl barn! AMALIAS röst från höger. Jag skall gå, ty jag trifs inte här, och jag har Erik och Thyra! ERIK OCH THYRA. O, det är mamma! lilla mamma! AMALIA in. ERIK OCH THYRA springa i hennes famn. DEN ANDRE rörelse, vänder sig bort. AKT IV. En korsväg i en granskog. Månsken. HEXAN står och väntar. LAGMANSKAN Nå ändtligen! der är ni! HEXAN. på mig? Ni har låtit mig vänta; hvarför har ni kallat LAGMANSKAN. Hjelp mig! HEXAN. Med hvad?
Styrelsen för allmänna Vägoch Vattenbyggnader, hvars utlåtande öfver den ofvan omförmälda ansökningen blifvit infordradt, har, med godkännande af den utaf Ivapitenen Adelsköld uppgjorda planen och kostnadsförslag^ för ifrågavarande byggnadsföretag, samt instämmande i det angående företagets vigt af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande afgifna yttrande, förklarat sig anse det endast svårigheten för en i allmänhet obemedlad ort att åstadkomma ett så dyrbart arbete kunnat förorsaka, att den under 1809 års krig förstörda bron öfver Umeå eif ej blifvit återställd, samt derigenom det nuvarande svåra afbrottet på en i alla afseenden så vigtig kommunikationslinie, som bufvudvägen till rikets nordligaste provinser afhjclpt; och då antagligt vore att detta ofördelaktiga förhållande ej på ett tillfredsställande sätt kunde förekommas med mindro det allmänna dertill bidroge, har Styrelsen funnit sig höra på det lifligaste förorda den underdåniga ansökningen, samt med anledning deraf hemställt, att arbetet måtte lör erhållande al det utaf Kongl. Maj:ts Befallningshafvande föreslagna statsbidrag i den nådiga Propositionen till Rikets nu församlade Ständer upptagas. Lika med vederbörande embetsmyndigheter, anser Utskottet ifrågavarande, icke allenast för den närmast omgifvande orten utan äfven för landet i allmänhet i flere hänseenden vigtiga och angelägna brobyggnadsföretag höra genom dertill heviljadt bidrag af allmänna medel befordras till verkställighet; och får, i öfverensstämmelse med hvad af Kongl. Maj:t i nåder föreslagits, Utskottet tillstyrka, 12:o att Rikets Ständer, för utförande af den ifrågaställda brobyggnaden öfver Umeå eif. måtte till Kongl. Majfls disposition anvisa ett statsbidrag af 82,500 R:dr R:mt, att utgå med 27,500 R:dr såsom anslag utan återbetalningsskyldighet samt 55,000 R:dr i egenskap af lån, under samma allmänna vilkor och förbehåll, som i afseende på tillgodonjutandet af dylika bidrag varda vid innevarande riksdag stadgade. Ilamnhyggnader.
Fachägan as deft än - ID74 Den 27 Ianuartt'. ännu mera utwidgarde förswinner wä! i den mohn som Ränteoch Capital-afbetalmngorne lil! ett större belopp till Banken oter rngä; men möjeligen skulle lstwäl Banko-S^delns Credit af en ännu ytterligare tillökning t dest utelöpande masia kunna förlora något of sitt warde, famt Medes mrdwerka ti» en stigande Wexel, Courtz 06) förhöjde woru-priser. Stats - Uiskottet anker derföre a»a föriök till asbvjande af denna möjlighet vä) till sörmindskanbe af Bankens widare förskotter wara bäve nyttiga och nödiga sä för Riket i allmänhet som hwarje enskild i synnerhet. Utskottet har säledeS trott sig böra till Riksens HögloftStänder ytterligare hemställa Desi förslag om Inrikes Läns upptagande, sa wäi pä Riksgälds, Eontoirets Obligationer emot 5 procent, som genom permanente annuileter emot 7 procent, i enlighet med hwad Utskottets Betänkonden af den 14 Augusti och 9 September löNedlt är mnehälla, och sär Utskottet härwrd endast tillägga, der Utskottet anser RiksgäldsSedlar eiler den faststäide Realisations - grunden och dewa!« watton äfwen böra i besia Län emottagas somt att Obligalioncrne ställas pä Sex ärs bestämd Zkerdetalnings-tid Det är en af andra Länders erfarenhet bestyrkt obestridig lanning, att om man möjligen kunde omsätta a» Rikets Utländska skuld, ehuru den icke druger mer än 5 procents ränka, ti» Inländsk nppä annuiteter emot 7 procent, hlefwe det en National förmän och kan hända äfwen winst, ärmindstsne wib en högre och städse warirronde W-xel-Cours.
N;o 107 i fråga om ett förändradt Skolväsende uti LandtFörsamlingarne, fann BorgareStåndS*, som bifallit det förra betänkandet, nu för godt att gilla den ändring, Utskottet genom sitt sednare utlåtande föreslagit. S. D. Å nyo föredrogs: N:o 175 Lag och EkonomiUtskostens utlåtande öfver anmärkning vid betänkandet N:o 952 Pot. Utdr. d. 13 Sept. 1833. N;o 95 i fråga om Hemmans-skylldighet, att deltaga i Kyrkooch Prestegårdsbyggnad, m. m. N;o 196 Ekonomi Utskottets öfver anmärkningar vid Betänkandet N;o 23 om fond till understöd för jordbrukare, som genom frost och hageiskada förlora växande gröda; och emedan Borgare. Ståndet bifallit Utskottens förra Betänkanden i dessa ämnen, lades nämnde Utlåtandet till Handlingarne. S. D. Lagoch Ekonomi-Utskottens utlåtande N;o 161 om Fabriks-Gesällers ställande under Tjenstehjon® Stadgan, blef, vid förnyad föredragning till Utskotten återremitteradf. S. D. På hemställan af Stafs-Utskottet i Memorialet Nio 463, öfverlemnades frågan om Lönetillökning för Secreteraren och Cantzlisten vid Öfverintendents Ämbetet till förstärkta Stats-Utskottets pröfning ; och godkändes den föreslagna propositionen. S. D. Constitutions-Utskottets i Memorialet N;o 46 afgifna Förslag till ändring och omflyttning af 2::lra Mom. i 56 §. Regeringsformen föredrogs å nyo och antogs att hvila, som ett Riksens Ständers Utlåtande tili nästa Riksdag. S. D. Dä nu å nyo föredrogs Ekonomi-Ut - Vrot. Utdr. d. 13 Septemb. 1823.
Presle-Ståndet den 8 Borgare-Ståndet den ( Bonde-Ståndet den 8 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående tiden Jör revisionsskilling s nedsättande. (Lag-Ulsk:s Bet:de N:o 24.) S. A. K. Enligt 30 Kap. 1 § Rättegångs-Balken åligger det den, som söka vill, alt Konungen må pröfva Hot-rätts dom och utslag, sorn i hufvudsaken fallit, att gifva det skriftligen tillkänna i Hof-rälten innan klockan tolf å sjunde dagen, den oräknad, då utslaget föll, samt att tillika insätta Tvåhundra daler eller så mycket i guld eller silfver, som deremot svarar; men då de flesta af rättsökande ärn bosalie på orter, så aflägsna från Hof-rälten, alt de svårligen medhinna att inom behörig lid anskaffa penningar och gifva sina i Hof-rälten begagnade ombud nödiga föreskrifter, hvartill kommer, det part kan hafva behöflig! att rådfråga sig med sakkunniga personer, innan han beslutar att i underdånighet klaga, hafva Rikets Ständer ansett den sålunda utsatta tiden för missnöjes anmälande och rcvisions-skillings nedsättande vara i allmänhet alltför kort samt, i sistnämnda fall, stundom alldeles otillräcklig; i betraktande hvaraf Rikets Ständer, som jemväl funnit den utaf Lagberedningen föreslagna tidsbestämmelsen af tjugu dagar för revisions-skillings nedsättande vara lämplig, för sin del, beslutat, del skall 1 § 1 mom. af 30 Kap. Rättegångs-Balken erhålla följande förändrade lydelse: Hvar som söka vill, att Konungen må pröfva Hof-rätts dom och utslag, som i hufvudsaken fallit, gifve det skriftliga tillkänna i Hof-rätten innan klockan tolf å tjugonde dagen, den oräknad, då utslaget, föll, och sätte der tillika in Tuhundrade daler eller så myckel i guld eller silfver, som deremot svarar. Hvilket sålunda latlade beslut Rikets Ständer få härigenom hos E. K. M:t i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c.