Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Landtm, om R. o. Ad. ansåge remiss af Hr Thams ifrågavar:de motion böra medgifvas, och ropades dervid starka nej, blandade med ja, hvarefter H. Ex. förklarade det han trott sig finna att nej varit öfvervägande. Efter härvid af Frih. Cederström och Hr Rosenblad begärd votering, uplästes lill justering och godkändes följande votertspropos.: Den, som bifaller att Hr Thams motion, angtde Statsbidrag till Allmänna Barnhuset i Stockholm, remitteras till Ulsk., voterar Ja ; den det ej vill, voterar Nej; vinner nej, vägrar R. o. Ad. remiss af förenämnde motion. Vid voteringens slut befanns att rösterne utfallit som följer: Ja — 22. Nej — 19. I anledn. häraf hemställde H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, om R. o. Ad. bifölle att den nu bifallne remissen linge ske till Statsoch Bevilln.Utskm, hvilket bifölls. Föredrogs Ilederv. BondeShs i gårdagens plenum på bordet lagda prot.uidr. N:o 315, innefattande inbjudning till Medstånden att instämma i BondeSt:s, vid pröfning af Allm. Besv.- o. Ekon.- Utsk:s utlåt. N:o 121, i anledn. af väckte motioner rör:de skjutsningsbesvär fattade beslut. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: R. o. Ad. har, efter en icke så obetydlig diskussion fattat sitt beslut i detta ämne, och BondeSt-.s nu uplästa prot.uidr. innehåller icke några skäl som ytterligare hafva tillkommit eller som enl. mitt förmenande kun - Den 30 Juli. 55 na föranleda R. o. Ad. alt frångå silt förut fattade beslut.
Af berörda nådiga Proposition inhemtas, ali inlerimsslyrelsen för det bolag, som bildat sig för utförande af jernvägs-anläggningen melian Eslöf och Ystad med bifogande af eli utål Kapitenen vid Vägoch Vattenbvggnads-korpsen N. F. Fryckholm upprättadt, af kartor ät följ d t kostnadsförslag, i afseende å anläggning af en jernväg med 4,83 fots spårvidd från södra stambanan vid Eslöf öfver Tomelilla och Köpinge till Ystad, uti särskilda af Landshöfdinge-embetet i Malmöhus län insända ansökningar, framställt angelägenheten deraf att ifrågavarande jernväg, beräknad till en längd af 7 mil 4.970 fot och till en anläggningskostnad af R:dr 3,682,000 R:mt, hvaraf nära en tredjedel redan inom orten tecknats, blefve så snart som möjligt bragt till verkställighet; lill stöd för hvilken framställning hufvudsakligen åberopats: att genom den vestliga sträckning, sorn gifvits åt den genom Skåne anlagda stambanan, östra och sydöstra delarne af denna provins gäll miste om de fördelar, som kunnat dem tillgodokomma derest stambanan erhållit ett mera centralt läge med staden Ystad till ändpunkt; att trafiken å berörda bana i följd häraf icke heller kunde blifva af den betydenhet, som vore att påräkna, om banan sattes i förbindelse med nämnde folkrika och bördiga delar af provinsen; att den nu ifrågasatta jernvägen komme att framgå genom trakter, hvilka, för att ernå en hög grad af välstånd och förkofran, i anseende lill sin naturliga fruktbarhet endast behöfde lättade kommunikationer, hvarigenom på jordbruket skulle kunna användas de arbetskrafter, som nu förspiildes pä långväga forslingar; att rörelsen på Ystad redan nu vore i betydlig tillvext, så att under år 1861 från nämnde stad lill inoch utrikes orter exporterats sammanräknad! 165,426 skålpund iadugårdsprodukter, 1,506,299 kubikfot spanmäl och 79,904 kannor bränvin, hvarjemte under samma år tuiluppbörucn derstädes uppgått lill 267,790 Riksdaler 52 öre; samt alt inom en del af banans område, eller staden Ystad jemte Herrestads, Ljunits, Ingelstads och Jerrestads härader, fastighetsvärdena uppginge till 44,151,147 Riksdaler.
Ii:dr, eller från 45,000 R:dr till 81,000 R:dr. 67:o. Sedan, uti underdånig skrifvelse den 11 April 1863, Rikets sednast församlade Ständer anhållit, att vid påföljande riksmöte måtte, efter föregången undersökning och vederbörandes hörande, förslag till inrättande å lämpligt ställe af ytterligare ett institut för döfstumma och blinda på Statens bekostnad Rikets Ständer föreläggas, hade, enligt hvad Statsråds-protokollct gifver vid handen, direktionen öfver Allmänna Institutet för döfstumma och blinda häröfver afgifvit underdånigt utlåtande; och hade Departements-chefen vid underdånig föredragning af detta ärende anfört, hurusom han med bemälda direktion delade den öfvertygelsen, att det af Rikets Ständer med anläggande af ett nytt större institut afsedda syftemål, att bereda utväg till vård och undervisning för alla inom landet befintliga döfstumma barn, på ett både fördelaktigare och vida mindre kostsamt sätt kunde vinnas genom understödjande af förhandenvarande och blifvande mindre skolor för döfstumma. Yidkommande de 65 döfstumma barn, som enligt direktionens beräkning återstode, sedan ifrån uppgifna antalet 400 afräknades 200, hvilka, i öfverensstämmelse med uppgjord plan, komma att emottagas vid Allmänna Institutet, och omkring 135, som vårdades vid de sju på särskilda orter inrättade 30 ExpeditionsU Is ko (tets Förslag till anderd. Skrifvelse, l\T:o Si. så kallade tysta skolor, så gåfve inheintade upplysningar vid handen, att utrymme för dem utan svårighet kunde vinnas genom utvidgande blott af en enda bland de ofvannämnda skolorna, nemligen den i Göteborg. Det syntes emellertid, särdeles vid en tidpunkt, då för ett fullt ändamålsenligt ordnande af det redan befintliga institutet ett så betydligt anslag måste tagas i anspråk, vara lämpligast att Statens bidrag till de i landsorterna upprättade anstalter till en början inskränktes till ett något mindre belopp.
I andre Mål må Fyra Ledamöter utgöra Domfördt antal, ther alla om slutet ense äro.*’ 16:0 Från Lagutskottet af den J2 dennes, Den 20 Januarii. nes, innehållande att sedan RiksdagsFullmägtigen från Christianstads Län, Pehr Nilsson uti ett till Utskottet remitteradt Memorial, yrkadfc att, genom en Författning, Förmyndare matte frikännas från skyldighet att hvarje tredje år tillöka deras Myndlingars ägande ArfsCapital, med den under berörde tid derå upplupne Ränta, och den deraf uppkomne Summa jemväl derefter såsom Capital förränta; så har Utskottet af anförde skäl, ansett sig icke äga anledning att medverka till bifall af hvad Pehr Nilsson i förberörde målto hemställt. ly.o Från Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottet, af den 16 dennes, i anledning af Herr Borgmästarens, Fredric Thure Eneroths, till Utskottet remitterade Memorial, angående ändring uti i Art. 3 Q. af Kongl Förordningen den 20 December i8i5, om hvad iakttagas bör till behörig verkställighet af Kongl. Kungörelsen den 6 September samma år, rörande Bräll vinsbränningen, samt om ansvar för öfverträdelse!' deraf; anseende Utskottet sig äga skäl att tillstyrka den ändring af ofvannämnde i Art. 3. §., att Riksens Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, detKongl. Maj:t i Nåder täcktes anbefalla Dess Befallningshafvande, att till Uppmätning och Stämpling af Bränn vinsredskap förordna, utom det behöfliga antalet af Landtmätare och Justerade i Länen och Städerne, äfven en Magistratsperson i hvarje Stad, samt att, till förekommande af de öfverklagade olägenheterne, Kopparslagare, Ridd. o. Ad.
Ledamöter i rådslagen om skeppsförsäljningeli, hvilken innebar ett allmänt mått och steg, iakttagit Rikets sannskjddiga nytta, har Utskottet skiljt i tväniie delar; och ansett tillstyrkande af den första handelstransäctionen, såsom utförd efter den princip, att krigsskepp öfver 25 år gamla borde försäljas, och medlen disponeras till nybyggnad af Örlogsfartyg, vara instämmande med Rikets gagn, och således ej lemilat ruin till någon anmärkning. Deremot, vid det senare köpslutet, enär, med frånträdande af principen, ett förbygdt eller nytt Linieskepp och en fullkomligt god Fregatt blifvit flottan afhäncle, på förnämligast Herr StatsRådet Grefve Cederströms tillstyrkande, Utskottet trott sig pligtigt, att, enligt 107 §. RegeringsFormen, mot bemälde Herr Grefve och StatsRåd anmärka berörde förhållande; hvaremot Utskottet icke funnit sig befogadt, att utsträcka samma anmärkning till StatsRå33 It. t6* Dan 18 Julii f. ro. dets öfriga Herrar Ledamöter och Föredraganden. Da det aldrig kan anses riktigt, att utan Rikets Ständers samtycke tillstyrka bifall till försäljning af Rikets högsta och oumbärligaste redbarheter, hälst man, i dessa critiska tider, icke kan med mathematisk visshet bestämma , i hvilket ögonblick krigslågan kan tändas, så lärer Utskottets åsigt omöjligen kunna gillas. Rörande det senare köpslutet, har Utskottet helt och hållet misstagit sig i bedömandet deraf. Ty af StatsUtskottets Betänkande N:o 101 upplyses ingalunda, att förhållandet är, som ConstitutionsUtskottet tyckes vilja gifva vid handen, att nemligen ett förbygdt eller nytt Linieskepp blifvit flottan afhändt, på förnämligast Herr StatsRåclet Grefve Cederströms tillstyrkande.
Efter min åsigt tenderas Herr Cederschjölds förslag stt utgifva Protocollerna i två nummerföljder på sin höjd till att förkorta trvrkningstiden deraf; då vi fern år efter sista Riksdag ännu ej håfve 1818 års Protocoller fullt färdigtryckte, skulle det ju kunna hända, äfven fast man antagit Herr Cederschjölds motion, att tryckningen af debatterne icke blef fulländad, förr ån två och ett halft år efter besluten. Men då jag finner, att enligt 2 § 4 mom. Tryckfrihetsförordningen, RiksStåndens Protocoller åro bland de handlingar, hvilka ej få tryckas utan vederbörandes tillstånd, och hittills alltid varit antagit, att ordet vederbörande betydde Ståndet sjelf, hvadan, vid sista Riksdag, hvar och en sorn ville hafva sitt Memorial tryckt tidigare ån hela Protocollet för samma dag> alltid dertill af Ståndet begärde tillåtelse, sorn äfven genast meddeldles , får jag nu särskilt, med anledning af denna discussion och Friherre Åkerhjelms motion, men u*an egentligt sammanhang dermed, föreslå att Ridderskapet och Adeln för denna Riksdag, en gång för alla ger ett sådant tillstånd, att en och hvar må åga rått att utbekomma och till trycket befordra, hvilken del han vill af Ridderskapets och Adelns Protocoller, utan att särskilt behöfva anhålla derom. Herr von Hartmansdorff: De tvånne sista Talarne hafva visat, dels att Friherre Åker - Den 27 Januarii. 175 hjelms motion icke år af beskaffenhet att röra Grundlagen; dels att stadgande/) finnas för bibehållandet af ordning och ett värdigt uppförande bland den allmänhet, som på Riddarhuset skulle irilatas. Ingenting förändras derigenom i vart representationssättj allt fÖrblifver der såsom förut, blott med den skillnad, att de som eljest skulle framdeles få se våra Öfverläggningar tryckta, genast linge afhöra dem. Åtskilliga andra invändningar har jag redan sökt vederlägga. Jag skall derföre blott sysselsätta mig med de hufvudsakligaste, som återstå.
Till Statsoch BancoUtskotten: 1:0 Ett Memorial af Friherre Lagerbjelke, Johan, angående Inrättandet af ett VexelContoir, jemte Anföranden i samma ämne af Grefve Spens, Jacob Melker, samt Herrar Svedenstjerna, Eric Thomas, och af Uhr, Carl David, tillika med Friherre Lagerbjclkes svar på berörde Anföranden. 2:0 Friherre Cederströms, Ulric, Memorial, angående Medel till stadgande af Rikets Myntväsende. Till Statssamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskotten : Tvänne Memorial af Friherre Staél von Holstein, Corfitz Ludvig, och Herr af Stenhof, 654 Den 10 Januarii. Christian, angående en förändrad Organisation af Tullverket, jemte Yttranden i samma ämne af Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus; Friherrarne af Wetterstedt, Gustaf ; Stael von Holstein; Boye, Ludvig, samt Herr Munck af Rosensköld, Eberhard. Till Bevillningssamt sill manna Be svär socli OeconomieUtskotten: Ett Memorial af Grefve Gyllenborg, Johan Henning, angående inrättandet af en tätare Postgång emellan Kongl. Majrts Befallningshafvande, samt rättighet för Enskilta, att till Domstolar och EmbetsVerk directe med Posten insända sådana Handlingar, hvilka icke fordra någon annan åtgärd än deras inlemnande. Till Lagutskottet: j:o Ett Memorial af Grefve Gyllenborg, Johan Henning, innehållande dels Förslag att Kreatur, Åkeroch Kör-redskap, som höra till Hemmansbruk, icke böra få försäljas eller utmätas, utan Jordägarens bifall, dels ock yrkad ändring i 17 Cap. 3. §. JordaBalken. 2:0 Ett Memorial af Grefve Gyllenborg, Johan Henning, angående angelägenheten af ett närmare bestämmande utaf hvad till PolitieMål lagligen bör hänföras. Om hvilket allt de öfrige Respective RiksStånden skulle vänligen underrättas. Ut supra.
Detta är en betydlig summa, men då man åt ett kommunikationsmedel nyligen beviljat 5 mill. om året, så vore det väl ej så farligt, om ett annat kommunikationsmedel skulle behöfva ett understöd af 100,000 Rdr. Jag vågar likväl påstå att, möjligen med undantag af de första åren, ett sådant deficit icke skulle upkomma; ty i samma ögonblick, som ett medelporto sattes, skulle depeschernas antal komma att mångdubblas. Häremot invänder man, att telegrafen är så sysselsatt, att 22 Den 3 Oktober f. m. lera depescher ej skulle kunna medhinnas. Detta är då verkligen, ef t »embarras de richesse»; ty hvad hindrar att i så fall anlägga flera trådar. I utlandet ser man stundom ända till 14 trådar på samma stolpe. Om en tråd bär sig, då den är fullt sysselsatt, så torde det vara klart att äfven 5 trådar skola bära sig om de äro, fullt sysselsatta. Hvad. kostnaden härför angår, torde jag få uplvsa. att den ingalunda innebär något förskräckande. Tråden kostar 60 0, It dr milen och en skrif-maschin 300 Rdr. För att sträcka dubbel, tråd på alla linier i Sverige och öka attiraljen i förhållande dertill, skulle således ej kosta mer än cirka 300,000 Rdr. Om då blott depeschernas. antal ökades med 55,000 stycken, så vore detta redan mer än tillräckligt att betala ränta på denna kostnad, och ökadt antal tjenstemän?, löner; roen jag är öfvertygad att ett medelporto skulle, öka depescherna med 100,000, och ändå flere. Vidare skulle, om det af mig föreslagna medelportot antogs, liela Rysslands telegraf-korrespondens med öfriga Europa komme att gå transito genom. Sverige. Detta klefve åter ett »embarras de richesse»; ty, sorn sagdt, man tror sig ej medhinna flera depescher, än man redan har på nuvide trådar. Men hvilken olycka, om man verkligen för den ryska transito,Telegraferingen skulle nödgas sträcka särskilt tråd mellan Haparanda och landskrona!
De ledamöter af detta Stånd, hvilka deltogo i sista riksdagens förhandlingar, erinra sig säkerligen, hurusom en Landsh. inom ett af de Skånska länen upfattat Bevillmsstadgan, så att han i egenskap af ordf. i Pröfnings-komitéen upbjöd hela sin förmåga att förvandla minimi-tariffen till maximi-tariff, hvarigenom, såsom vi veta, de Skånska provinserne blifvit orättmätigt ringa i förhållande till de Upsvenska beskattade. På dessa skäl förnyar jag min anhållan om återremiss. Gr. af Ugglas: Hr Printzensköld har sagt, att, i händelse det rätta värdet skulle jordegendomen åsättas, bevillningsbeloppet skulle blifva 3 gånger större än det af R. St. fastställda. Jag medgifver detta, men då bevilln. icke behöfver ökas, blir förhållandet, att man om det rätta värdet åsättes, i sådan händelse kommer att betala 32 sk. per mille i st. f. 2 r:dr. Vinsten af antagandet utaf det rätta värdet såsom grund för taxeringen vore naturligtvis den, att hvar och en fick sig ålagd en beskattning i förhållande till sin verkliga egendom, hvilket nu icke är händelsen just derföre, att det jern - Den 10 Maj e. m 495 förliga väldet utgör taxeringsgrunden, och har detta värde äfven föranledt den nu rådande ojemna beskattningen. Denna olägenhet undanrödjes, om beskattningen sker efter det rättmätiga värdet. Jag anhåller ånyo om bifall till §:n. Hr Bråkenhjelm: Jag anhåller att få fästa upmärksamheten derpå, alt Ulsk:s mening omöjligen varit den af Gr. af Ugglas nu framställda, ty i början af §:n talar Utsk. om jemförelse emellan jordens olika värden, men i slutet af §:n förbigår Utsk. helt och hållet denna jemförelse och omnämner endast alt Pröfnings-komiléen skall utan anförda besvär granska Taxerings-komitéens åtgärder.
Att missvårda denna skönhet, att afklippa sina rika lockar eller hölja sin gestalt i en vanprydande drägt, såsom mången kristiansk svärmerska gjorde, skulle för henne varit en handling af hädelse och irreligiositet, Och från den stund – den oförgätliga – då kärleken plötsligt blef medveten i hennes barm, då de begge fostersyskonen och lekkamraterna utan rodnad, utan förlägenhet, följande sina oskyldiga hjertans maning, uppenbarade sin blyga låga och skänkte hvarandra den lugna, obeskrifliga salighet, som ligger i den första kärlekens ömsesidighet – från denna stund betraktade sig Hermione icke längre som ensam egare af sin fägring; den var en skatt, som hon förvarade åt dess rätte herre, den ädle och dygdige yngling, åt hvilken hon skänkt sitt hjerta. I de första dagarne, det första året af denna kärleks tillvaro, huru ofta uttalade de icke för hvarandra sin glädje öfver skönhetens gåfva, som de ömsesidigt funno hos hvarandra! Om själarnes sympati, om den ömsesidiga högaktningen – detta kalla ord, denna styfva högtidsmantel, i hvilken mannen nalkas qvinnan och qvinnan mannen, för att komplimentera och taga hvarandra i besittning – om sådant talade de aldrig; sympatien, aktningen fanns hos begge, men de behöfde dem ej till draperi kring sin ögonlust, sin skönhetskänsla, ty i dessa funno de ingenting att blygas för. Och hur skulle Hermione kommit på en sådan tanke, hon, som icke kunde höra ett välklingande ord, utan en längtan att se detta ord förkroppsligadt som ett sjelfständigt väsen i sköna former, hon, för hvilken till och med den torra logikens slutledningar gestaltade sig till vingade piltar, lekande med blomsterkedjor, och som aldrig hörde ordet Idé, utan att tänka sig en himmelsk, strålande jungfru! Karmides hade varit henne dubbelt dyrbar genom hennes kärlek, och de förhoppningar, som hennes fader fäst vid hans person.
Man har tillskrifvit engelska utrikesministern lord John Russell » uppfinningen » af det vid behandlingen af de danska ' angelägenheterna under förra hälften af 1860-talet så ofta förekommande bevingade ordet » hedersförpligtelser », bounds of honour (se Julian Klaczko, Europa, Polen og Danmark, 1S63-64, öfversatt från Revues des deux Mondes, Kbhvn Men som lord Russells » bounds of honour » icke framträder förr än i hans beryktade Gothadepesch d. 1862, finner man af ofvan stående citat ur grefve Manderströms Memorandum i maj 1861, att egande-rätten till ifrågavarande » upppfinning * i sjelfva verket tillkommer den sist nämde. Lord. Russell har endast upptagit och konsentrerat den i och för sig pregnanta Manderströmska frasen. st.alltför tydligt och klart uttryckta för att gifva anledning till tvist, och detta är just den punkt, som rörer förbindelsen att icke inkorporera Slesvig. Med afseende härå äro de af Danmark gifna försäkringar fullt bestämda — åtminstone hafva vi alltid så ansett dem, och häraf följer natur * ligtvis, att vi aldrig kunnat gifva Danmark det råd att af-skudda dem. » Men det var icke mot » grundsatsen af ett sådant steg », anmärker dervid Manderström, som han opponerar sig. Lika klart det för hela verlden var, att Tysklands månhet om att Holstein skulle omfattas af hvarje konstitutionelt band, som förenade Slesvig och Konungariket, icke härflöt af någon ömhet om konstitutionalismen, utan från beräkningen att Holstein derigenom skulle få tillfälle att å nyo haka sig fast vid Slesvig, så att detta slutligen skulle följa med till Tyskland, lika tydligt var det å andra sidan, att Danmarks återhållsamhet från att inkorporera Slesvig härflöt endast från opportunitetsskäl. Så snart Tyskland måst afstå från sina fordringar att inblanda sig i Danmarks for-fattningsangelägenheter, skulle naturligen Slesvigs inkorporation följa såsom sjelfva inseglet på Danmarks seger. Danska regeringen uppfattade också mycket klart båda dessa sidor af saken.
Han hade förvissat sig om broderns tillflykstort. af Johan Nordling. x. Bröderna. (Forts.). et lilla huset var engång uppfördt af en nu sedan ett tiotal år afliden gammal ungkarl, ett folkskyggt original, som älskade att kringgärda sig med en eremitartad afskildhet och här, midt bland sin ymnigt hopade förmögenhet, framlefde en glädjefattig ålderdom tillsammans med en gammal trotjänare, hvilken som en Cerberus bevakade den enda ingång, som genom trädgårdsmuren förmedlade förbindelsen med den yttre världen. När den gamle herrn dog, testamenterade han hela sin kontanta förmögenhet till friplatser för medellösa sjuklingar vid kurorten, men fastigheten, som folkmun uppkallat Schlussefburg i en dubbelmening, som syftade dels på den gamle egarens namn — han hette nämligen Schlussel — dels på hans väl undanlästa paradis, gick enligt hans sista disposition i arf åt » Knecht Ruprecht », d. v. s. den öfverlefvande trotjänaren, som bar denna titel allt sedan längst förflutna ungdomsdar, då han tjänstgjort vid arméen. Den nye innehafvaren begagnade sin arfvegård så D. till vida till förräntning, att han under brunnssä- songen uthyrde den lugna och bekväma lägenheten till stillsamma kurgäster, som ej behöfde se på kostnaderna, när det gällde att förskaffa sig en afskild och rofull tillflyktsort. Hit hade sedan några dagar grefve Axel Stjärne flyttat in, sedan den häftiga febern så pass gifvit Vidtberest, kvinlig turist. Hufvudstaden med sig, att någon förflyttning var möjlig, åtföljd har i dessa dagar haft besök af en miss Mary af en ung, strålande skön kvinna, hvars förhålC. Bennett från Washington i norra Amerika, lande till grefven den gamle barske Knecht Rup» flygande » korrespondent till den i San Francisco recht hade svårt att för sig själf klargöra, och i Califonien utkommande stora tidningen The Pacimed hvilket han för öfrigt ej länge gitte bry sitt fic. Miss Bennett är icke mäktig något annat hufvud.
I anledning af den Motion jag, under förbehåll att vidare få utveckla ämnet, den i5 sisth December till Högloft. Ridderskapet och Adeln inlemnade, att en del Comministrars lönevillkor måtte blifva förbättrade, får jag härmedelst anföra följande. Sedan så väl Militaire som Civile Embetsoch Tjenstemän i sednare tider erhållit förhöjde löner, någorlunda svarande emot och i förhållande lill det gångbara representativa sedelmyntets värde, finnas likväl ännu Tjenstemän af PredikoEmbetet, nem - Ben 3o Ja nu ar i i. 355 ligen Comministrar vid en del Landsförsamlingar, hvilka alldeles blifvit uteglömde samt således i högsta grad vanlottade, oaktadt de innehafva maktpåliggande och ansvarsfulla befattningar. Det linnes Comministrar vid SkärgårdsCapellerne, som i årlig löneinkomst, inberäknat boställsafkastningen, icke tjena för mer än högst 200 å 25o R:dr årligen, då deremot Pastorerne vanligen tjena för minst 2000 R:dr B:co, samt en del för 3 å 4000 R-dr och derutöfver. Skillnaden mellan Pastorernes och Cojnministrarnes lönevillkor är således alltför betydlig, fastän de hafva enahanda och lika tjenstegöromål. Af sådan anledning föreslår jag, att alla Biskopar och Kyrkoherdar, hvilka i årlig löneinkomst, sammanlagd med Boställs-afkastningen, njuta i5oo R:dr B:co af deras Prebenden eller Pastorater, böra till understöd åt sine i lönevilkor vanlottade Embetsbroder, Comministrarne, årligen erlägga 4 tunnor Spanmål, eller motsvarande contante penningar efter markegångspris, de som hafva från och med 2000 till och med 4ooo R:dr, 10 tunnor, samt de som hafva från och med 4000 R:dr i5 Tunnor, hälften Råg och hälften Korn i ren och strid säd, eller contant.