Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detzurom äger allmogen i sin arbetsförmåga och tarflighet i mana» att bära de drygaste utskylder, en styrka som i betydlig mohn eriälter det penningesörlag han stundom mäste sakna. Me» detzr om man sä sär säga naturliga kraf» ter, har man i sednare tider felt en obemedlad Allmoge med framgång företaga och utföra de dristigaste od, lingar och den allmänna princip, hwarpä jag i sörcwarande sräga till en stor del grundal min öswertygelse, torde säledeS Alwen här med nägra sä undantag win, na tillämpning. Men utom de här wisade oeconomiska sördelarne af KungsgLrdsjorbens försäljning till skatte, förete sig ännu andre da frägan i stalistilkt afseende betragtas. Man har i alla tider med eller utan skäl hos ost klagat öfwer folkbrist, och säkert är wäl det, att ett Landstyrka och sjelfbestånd mycket hwilar pä jordbru» karne» talrikhet. Manne da här gifwes nägok säkrare Medel till befordrande deraf, är att bereda lägenheter lill Sk tte, Hemmanens förökade antal? O>» jag ej Mistkager mig räknar man pa skattechcmmanen i Swe» rige öfwer huswud Ätta Tunnor utsäde och 20 perso» ner med stort och smärt och pr hwilken jord af an, nan natur än skattehemman kan ett lika antal beräknas. Detta tyckes ock wira i sakens natur, ty wid arrenden äfrvenfom wid större egendoms bruk undwi» kee Den i6 December. i°7Z ker man gärna att belasta sig med siere arbetare än nödwändigt behöfweö- Genom Kungsgärdsgordcns för» wandling till Skatte upkommer inom dek districk der den är belägen en jämnare fördelning af wista bördor som ester hemmantal pä Allmogen fördelas, och kanske är delta den enda werkstälbara Utwäg att kill State» indraga de högst tryckande Krono-dagswerken, som för närwarande äro ätffillige Kungsgårdar anflagnc.
Och det är hufvudsakligast för att bereda den skattskyldige nödigt skydd emot godtycklig beskattning, men också på det att ordningen inom uppbördsväsendet och kontrollerna derå måtte bibehållas oförminskade, som jag nu vördsamt yrkar: att, med ledning af förhandlingarne vid 1859 —1860 års riksdag och de upplysningar i ämnet, som derefter tillkommit och hvaraf Höglofliga Bevillnings—Utskottet, till hvilket jag anhåller alt denna min motion måtte remitteras, lätt kan förskaffa sig del, nytt med Bevillnings-stadgans föreskrifter noga öfverensstämmande förslag till formuläret N:o 7 måtte af bemälde Utskott uppgöras, för att i sammanhang med den nya Bevillnings-förordning, som bör uppgöras, komma under Riks-Ståndens pröf ning. Stockholm den 29 November 1862. P. F. Mengel. Motioner i Bonde-Ståndet 1862. Af 1*. F. Mengel från Upsala län, om ändring i 8 och 83 SS af nu gällande Bevillnings-förordning i fråga om bevillning för inkomst af kapital eller arbete m. m.. Enligt punkterna 1 och 2 i 8 § af nu gällande Bevilluings-förordning utgöres icke bevillning för inkomst af kapital eller arbete, när aila af kapital eller arbete uppkomna årsinkomster, sammanräknade icke uppgå till 400 R:dr, likasom, när de sammanräknade inkomsterna ej öfverstiga 1,800 R:dr, 500 R:dr deraf äro fria från bevillning. Enhvar finner att dessa stadgande!) blott afse att åt de minst bemedlade bereda dels frihet från och dels lindring i bevillniugen. Den begagnade ordställningen är dock i de ofvannämnda båda punkterna sådan, att personer, som utom inkomst af kapital eller arbete, besitta faslighet, skulle kunna anse sig ega grundade anspråk att, äfven de, af berörda undanlags-förmåner komma i åtnjutande. För att undvika detta, som väl icke kan vara meningen, eftersom i annat fall de begagnade talen 400 R:dr och 1,800
Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, bifalles Utskrns förenämrfde förslag med den förändring att afgiften för hvarje tillverkad kanna bränvin utföres med 75 öre. Vi'd! voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit som följer: Ja — 45. Nej — 17. Hr Gr. o. Landtm, tillkärinagaf alt anslag blifvit utfärdade till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. § 42 (41). Efter upläsning of Utskrns förslag till förändrad lydelse af denne §, yttrade Frih. Raab: Dä vid sisth Riksdag det särskilta Utsk. till styrkte en sä låg beräkning utaf enkel redskaps afverkningsförmåga, som den 42:dra §:n i nu gällande BränvinsFörordn. innehåller, så skedde detta, åtminstone hos Utsk:s flesta ledamöter, med full öfvertygelse derom, att beräkningen verkligen var för låg; men man ansåg, i mitt omdöme, ganska välbetänkt, att vid öfvergången till en ny lagstiftning beskattningen å de mindre brännerierna ej finge på en gång alltför mycket höjas. För min del vill jag icke motsätta mig den förhöjning i skatten Utskm här föreslagit, men jag förklarar tillika, att jag grundar mitt votum på de Hrrs auktoritet som tillstyrkt den förhöjda beräkningsgrunden. Visserr ligen har jag såsom ledamot uti den af K M. år 1846 nedsatta Komité för afgifvande af förslag till ny BränvinsFörordn. öfvervarit en profbränning med enkel redskap, dervid ganska riktigt på dagen afverkades en qvantitet bränvin motsvarande dubbla pannerymden, och jag tror jemväl, att det tili och med är möjligt att afverka ännu mera; men jag frågar dock: månne mängden af den stora klassen mindre bränvinsbrännare hafva hunnit så långt uti skicklighet att utöfva denna handtering, att de ej skola anse den nu föreslagna beräkningen vara öfverdrifven? Uti åtskilliga provinser, såsom t. ex. i Östergöthland, torde visserligen afverkas vida mera än dubbla pannerymden; men säkert är, att det finnes vida flera orter i Riket der afverkningen icke stiger till nämnde belopp.
Detta stadgande blifver då jemväl användbart på t. ex. Carlsborg, som äfven liar en garnison, och der förhållandet är enahanda med andra gar - Den 15 Mars f. m. 5a3 nisonsorter. Ja" biträder derföre Frill. Sprengtporten förslag med den af Ur von Hartmansdorff framställda modificalion. Ur Edenbjelm: Elnira visserligen icke alla olägenheter blifva afhnlpna hvarken genom Hr von Hartmansdorffs eller Frih. Sprenglportens förslag, så får jag dock, på det att vi en gång måtte komma till elt slut med denna fråga, instämma med Hr von Hartmansdorff och tillstyrka bifall å lians förslag. Frih. Sprengtporten: Mot den första delen af Hr von Hartmansdorffs förslag till redactionsförändring har jag ingen anmärkning att göra, men i afseende, på den sednare delen — eller då den värde ledamoten vill låta det hero af embetsmyndigheterna eller Konungens Bef:h:de att bestämma beloppet af de bidrag, som Kronan skall lemna åt de orter, der garnisoner äro förlagda — får jag erinra, att efter min tanke härigenom en måhända något för stor makt lag» — ges i Konungens Bef:h:des händer, isynnerhet som det ofta är nästan omöjligt att utröna hvad som är billigt. Man skulle härigenom lemna en slags beskattningsrätt i auetoriteternes händer, sorn synes nog mycket ingripa i Statens rätt, Jag skulle derföre tro, då det icke gerna bör bero på någon myndighet att bestämma beloppet af det bidrag, som Staten i förevar, afseende må lemna, att framställning om beliofvet i hvarje särskildt fall torde få göras till R. St., som derom äga besluta, eller ock, Hvilket måhända är rättare, alt K. M., efter förekomna omständigheter, bestämmer beloppet af ifrågavar. understöd, vid afgörande hvaraf likväl K. M. bör vara inskränkt lill en viss gräns, d. v. s. inom de anslag R. St. lemnat till K. M:s disposition, på grund af de propositioner K. M. täckts till R. St. aflåta.
Hos Eder Kongl. Maj;t anhålla Riksens Ständer i underdånighet, att berörde till Förlags-Län bestämde Summa 200,000 R:dr icke matte öfveiskridas, samt att den del deraf, som öfverstiger det redan utestående Lånbelopp, och de summor, som vid förfallotiderne på dessa Lån belopp åter. betalas, blifva, på sätt här ofvan är nämnt, en. dast använda till Lån-understöd vid anläggningar af sådana nya Fabriksoch Slöjde,Inrättningar, hvilka Eder Kongl. Maj:t anser, i grund af deras allmänna nytta , bora af slik förmån komma i åtnjutande; Äfvensom Riksens Ständer lika underdånigt anhålla, det Eder Kongl. Majit må täckas för ifrågavarande Låns begagnande i Nåder föreskrifva följande vilkor : 1. Att, emedan dylika Lån icke kunna annorlunda betraktas än såsom understöd och bidrag för sjelfva byggnaden och anläggningen af Fabriksoch Slöjde-Inrättningar , och det sålunda vore emot grunden för dessa bidrag att lem. 672 TJnåeräaniga Skrif v elser'. na Jern hos anläggare» pä obestämd eller längre lid, än tills ändamålet för bidraget kan anses upp. fyldt eller sjelfva anläggningen bort vara fullbordad, dessa Eörlags-Lån ina. erhållas på bestämd tid af Tre år, inom hvars förlopp en anläggning af hvilken beskaffenhet sorn helst i denna väg bör anses kunna fullbordas ; 2. Att, till förekommande af den olägenhet och skida, som ett hastigt indragande af hela Lnn-beloppet derefter på en gång möjligen skulle förorsaka, enär den nya. anläggningen ej kan i början medföra den nytta och gifva den afkastning, som en äldre mera för sig kommen Inrättning , må ytterligare Tre år bestämmas till inbetalning af hela Länet, hvaraf således En tredjedel hvart år efter förfallotiden bör återgäldas; hvarje Låntagare dock förbehållet, så val att, om han åstundar, efter de Tre första årens förlopp hela Lånsuratnan genast eller före den utsatte tiden af Tre år återbetala , som ock att, i fall han på kortare tid än de första
Så, uppfostrad efter det gamla systemet och lärare efter det nya, hatare af allt parti, vare sig åt ena eller andra hållet, sökte jag ständigt jemföra de båda skilda lärosätten, och fann, som mig syntes, båda äga företräden, hvilka vid en lugn pröfning nog kunde förenas, om ifrarne efterskänkte något af sin ifrån och blott ville lära känna och förstå hvarandra med oväld och frid. Sådan var dock städse, är ännu och blir måhända länge svårt. Det osvikligaste såsom del rättaste medlet vore, att bilda en lärarecorps, som, sjelf hemma i båda sälten, kunde uppskatta beg - Den 20 Augusti. SO 3 ges förtjcnstcr, i det den på samma gång förmådde undvika begges fel. All partisöndring, all häftighet eller ensidighet skulle sålunda af sig sjelf upphöra, och reformen, den lugna, sansade reformen verkställas pä ett sätt, sorn borde tillfredsställa alla. Det är ock derför jag hos R. St. får förnya min vid förra riksdagen gjorda motion om lärareseminariers inrättning, utan allt ytterligare reglemenlerande vid sjelfva förslaget, viss att H. Statsoch Ekon.Utsk:n göra sig bekanta med skolrevisionens förslag ; hvartill jag dock vördsamligen får göra det uttryckliga tillägg, att den praktiska cursen ej endast vid cathedraleller trivialskola och gymnasium må fullbordas, utan äfven förbindas med noga kännedom af, och tillräcklig öfning uti nya elementarskolans undervisningsoch uppfostringssätt. Det årliga anslag af 3000 r:dr h:co, som skolrevisionen för ändamålet önskat, föreslås ock härmed vördsamligen att utgå efter den anordning, K. M. vid blifvande organisation kan finna för behofvet lämplig. I sammanhang härmed och såsom både en nödvändig förbindelse och följd af larareseminariers inrättning föreslås ytterligare: alt f ör sökande till lärarebeställningar fastställas prof, sorn, grundliga och tillfyllestgörande i afseende på utforskandet af de sökandes kunskaper och praktiska skicklighet, äfven genom domrarnes erfarenhet och öfverlägsna bildning kunde göras så betydelsefulla och för samhället tillfredsställande som möjligt.
Man får slutligen för mycket af det goda och börjar rensa agnarna från hvetet, medan samtidigt vissa tilldragelser utan att egentligen kanske vara de betydelsefullaste och utan att man rätt själf vet hvarför, dagligen och nästan på sina bestämda klockslag dyka upp i minnet. Sålunda går jag aldrig på Corson vid solnedgången, när galavagnarna rulla förbi med sina oförlikneligt högtidliga kuskar, utan att jag i min inbillning regelbundet återkommer till samma syn. Det är »madame mère» som i en kolossal vagn och en nästan lika kolossal fjäderhatt åker ut ur sitt palats. De olyckor, hvilka hon alltid väntat, ha omsider splittrat hennes familj, och hon riktar till sin sällskapsfröken några ord om den store sonen, som ligger döende på S:t Helena. Hur ha icke i alla tider personligheter med de mest olika öden dragits till Rom som till en evärdlig vallfartsort, förnämligare än alla andra! Hur många män och kvinnor, hvilka ristat sina namn i vår svenska odlings Gyllene bok, ha icke trampat den gata, som leder fram mot Lateranens klocktorn! Om de ännu mäktade att församlas där, skulle vi stå midt bland bekanta. Där skulle komma sjungande pilgrimer med kåpan väfd i Alvastra och stafven skuren under Ombergs ekar. Vi skulle igenkänna konstnärer, lärde och statsmän. Hälsande skulle vi stiga åt sidan för den lifliga gruppen af herrar i svenska dräkten och slutligen fördjupa oss i ett långt samtal med en liten spenslig kvinna, hvilkens stickmuddar förskrefvo sig från den surrande spinnrocken på Årsta. Hvilken främling har icke någon afton dröjt vid Keats ödsliga graf eller plockat några af violerna invid den mur, där Byron nedsatte Shelleys aska, eller en stund betraktat den sten, som bär de stolta orden Goethe Filius. Vi behöfva endast fortsätta vandringen under cypresserna, där kamelior och rosor lysa i tusenvis, för att på graf vid graf läsa svenskt språk och svenska namn. Hur mången har icke så förälskat sig i Rom, att han aldrig kunnat förmås att återvända utan stannat där till sitt lifs slut!
Sedan man därefter överenskommit om de festligheter, med vilka styrelseskiftet skulle firas, upplöstes folkförsamlingen. Jublet och hänförelsen fortplantades genom staden av de högtidsklädda skaror, som drogo ned från Pnyx. Kungörelsen om trosfrihet innehöll emellertid en punkt, som måste synas åtminstone de fanatiske bland kristianerna olidlig. Kungörelsen förbjöd orden kättare och avgudadyrkare och stadgade tillika, att de, som våldsamt förfore mot olika tänkande, skulle straffas som gemena förbrytare. Den gamla lärans bekännare fingo tillstånd eller rättare befallning att öppna sina tempel; de tryckande pålagor och tvångslagar, som Konstantius' tyranniska nit och hans gunstlingars girighet underkastat dem, upphävdes. Alla genom Konstantius landsförvista eller avsatta biskopar och präster fingo med sina församlingars medgivande återtaga sina ämbeten. Några dagar därefter reste på Julianus' inbjudning Krysanteus och hans dotter till Konstantinopel. Prokonsuln av Akaja ledsagade dem. Samma dag de anlände till det nya Roma mönstrade kejsaren de österländska legioner, som voro samlade där. Dessa soldater voro till största delen kristianer. Det var med deras vapen Konstantius hade ämnat omintetgöra den gamla lärans sista självräddningsförsök. Nu fingo Julianus' atenska gäster bevittna ett skådespel av eget slag. Julianus hade uppstigit på en präktig tron, omgiven av Roms och republikens fornåldriga vartecken. I grannskapet av tronen stodo två åt gudarne helgade altaren, på vilka soldaterna, såvida de funne det förenligt med sin övertygelse, borde under defileringen offra några rökelsekorn. De fleste gjorde det; de voro endast få, som avhöllo sig därifrån, ehuru detta offer var liktydigt med en offentlig övergång till den gamla läran. De galliska legionerna hade redan förut avsvurit korsets fana och upprest de gamla baneren, på vilka stod tecknat: Romerska Senaten och Folket. De kejserliga ämbetsmännen följde i massa legionernas föredöme.
Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande M 14. 17 efter enahanda grund, så att, om den bästa och bördigaste jorden anses till I, den mindre bördiga sattes till 1£, 1{, 1|, 1£, 2, 3, 4, o s. v., hvarigenom ett tunnland af den bästa jorden kommer att svara emot 1|, \\, U, 1f, 2, 3, 4, o. s. v. tunnland af den sämre, allt i förhållande till jordarternas naturliga godhet och beskaffenhet. Afrösningsjorden bör ock få enahanda sätt, som här ofvan för Inrösningsjorden sagdl är, uppskattas efter trakternas inbördes förhållanden och naturliga vextlighet, utan afseende å befintlig eller besparad ståndskog; och bör i öfrigt Skiftesmannen vid såväl Inrösningssom Afrösningsjordens gradering, så snart grad eller värde å ett ägostycke blifvit bestämdt, alltid på stället underrätta delägarne huru mycket större vidd i tunnland och kappland deraf erfordras, för att i värde jemföra detsamma med skifteslagets bästa Inrösningsoch Afrösningsjord, på det att delägarne sjelfva etc. etc. i anledning hvaraf ock det genom nyssberörda 1852 års Kongl. Förordning till 12 Kap. 2 § gjorda tillägg skulle utgå.
Dessutom, ehuru Utskottet insett, att i »vissa fall Bewillning af synbar förmögenhet med ben af ärlig behällning är i Den 2g September. 815 närmaste samband, lika som frägorne: hwad är en Egendom wärd, och hwad lämnar den i ärlig afkastning? likwäl, dä ärliga behällningcn lili Ägarens hand sä, krast bestämmer wärdet af dctz cgenteliga tillhörighet; dä Löner ej kunna föras till förmögenhet, utan tillhöra äröinkomsten; dä upgiften af ärcts förtjenst, säsom ej medförande nägon utsträckt förbindelse för en okänd swärarc framtid, mera benäget meddelas, än man i lifstiden tilläkcr en Bouptcckrung, hwaraf bestämda skyldigheter upkomma för stcre är, ritan afseende pä omständighetcrncs ofta helt ollhällit förändrade skick, och dä ändteligen en bädc nedsatt och förhöjd afgift till Staten är ostrjdigt billig i moha af hwarje Medlems frän scrskildte tillfälligheter förökade eller minskade inkomst; sä har pä de^a tillsammanlagde skäl Utskottet faststält, det bör, sa rvrdt allmän och enskild säkerhet det medgifwer, ärlig behållning, utan afdrag för lefnabSkostnader, blifwa -Answudgrunden för Bewillninpens arltga utgörande och rätta fördelning, och Capitalisten lika sä litet undslippa sin tillbörliga andel till Staten, som nägon annan »verkelig förmögcnhetS-ägarc af hwad bcffaffcnhet svin hälst.
Bidån går upp — ett skogslandskap, och salongen fylles med ens af en doft af Brise de Mai eller Summer Blossoms. Eller scenen är en trädgård, och allt doftar Extrait triple des fleurs! Hvilken illusion! Hvilket lif i det hela! Det svindlar för min näsa — vid blotta tanken. Hvilken omstörtning på alla områden Men nog, kära Ellen! Jag känner mig berusad vid tanken på all denna vällukt, dessa näsornas kommande orgier. Jag måste svalka mig — jag griper efter min gamla kära, ännu ej omoderna Eau de Cologne och tecknar, återväckt från blomsterdrömmen, Din trogne Masque de Fer. Brudkransen. ©T, vilken Ijuf, poetisk fläkt omsväfvar ej det enda &lt;l0 1 ordet brudkrans, hvilken värld af dolda, innerliga önskningar, glada förhoppningar och härliga luftslott innebär icke denna enkla prydnad för det unga, älskande hjärtat, hvilken rikedom af vemodigt glada minnen anknyter sig ej till desamma för den silfverlockiga matronan! Min brudkrans! Hur mycken ljuf, hemlighetsfull lycka innebära ej dessa ord för den unga varelse, som står i begrepp att träda öfver barndomens, flicktidens tröskel » för att lefva för honom, för att helt och hållet tillhöra honom», och hvilket obeskrifligt förklarande ungdomsskimmer breder sig ej öfver mormors skrynkliga ansikte, huru stråla ej de lefnadströtta ögonen åter vid minnet af den skönaste, den lyckligaste dagen i hennes lif! Skilsmessan från fädernehemmet, från föräldrar och syskon, afskedet af alla kära förtrogna platser i hembygden, huru förljufvas och förmildras ej alla dessa smärtor af den oemotståndliga trollkraft, som bruddräkten, brudsmyckningen utöfvar och skall utöfva på hvarje kvinna, så länge världen består. ver pa hans bröllopsdag och på hans bjärtas fröjdsdag », heter det i Salomos Höga Visa, kap. 3, v. 11. (Corona natalica), födelsedagskransen, har ' liksom brudkransen vidmakthållit sina traditioner ända till våra dagar.
Att Kongl. Majit ej kallat det en fortnelig proposition, kommer deraf, att en sådan bordt innefatta en ordförändring; men bestämmandet af denna, jemte de olika bestraffnings-graderne, har Kongl. Maj:t velat till Riksens Ständers eget närmare bepröfvande öfverlemna. Når en Konung önskar jemkning af ett honom rörande Lag-rum'; når Han uttryckeligen yttrar sin öfvertygelse vara, att detta Lagrum år för strängt, och att inildare grundsatser för bestraffningen af det deruti angifne brottet böra iakttagas, så bekänner jag uppriktigt, att jag icke kan finna annat, ån att ett förslag till förändring af samma lag-rum i sjelfva verket år afgifvet, ehuru Kongl. Maj:t Sjelf haft den granlagenhet, att ej kalla det en formlig proposition, emedan denna skolat innehålla uppställningen af orden i den äskade nya redactionen. Friherre Anckarfvärd, Carl Henric: Jag tror, att denna fråga nu hufvudsakligen skiljer sig i två delar; omdömet af LagCJtskottets fatt att behandla ämnet, och resultatet af denna 4*9 rwi iJ/ii/z' /. w. behandling. IJvad det förra angår, så anser jag för min del nästan likgiltigt, om Utskottet misstagit sig, efter hvad de hår yttrade opinioner velat ådagalägga, eller om Utskottet riktigt förfarit. Hvad åter beträffar sjelfva principen i lagstiftnings-våg, år jag med allt möjligt afseende å Konungens mildhet och ädla tänkesätt, fast i den tankan, att lagstiftaren ej kan lemna starkare och säkrare bevis på sina känslor för helgden af Majestätet, ån genom bibehållandet af håg-* fta /traff på hågfta brott. Jag tror således det vara lika obilligt som olämpligt, att i närvarande förhållande ändra det Lag-stadgande, som bestämmer nämnde straff.
Domare ömt bchjertar , hwilkas cfterlefwandc e enligt hwad erfarenheten nogsamt intygar, högst sällan lemnäs i wälständ, merendels i armod och brist pä det nödwandigaste, och sorn fruktanswärdt icke utan den drygaste känning torde kunna erlägga den nya Bcwillning, . hwilken nu blifwer denna Clast lika med Rikets öfrige Inncwänare älagd, stola till Ärigsinanshus Enstan betala en procent af deras ärliga inkomst, eller ojämförligt mycket mera än hwad för Rikets öfrige Jnnewänare till erläggande blifwit föreslagit. Uppå deste grunder, och da Prestc-Standet, icke allenast lika med Stats-Utskottet sinner hwarje Medborgare i män af förmäga böra mildra de under wapnen grånade eller i striden blestcrade Stridsmäns mest tryckande nöd och bekymmer, utan ock trodde att Löntagaren, som endast i anseende till sitt ärliga underhäll njuter fördelar af Krigarens bemödanden för Rikets Förswar, till denne, när han blifwit äldrig eller förlamad, afsina knappa tillgängar för ingen del bör sammanskjuta mer än dest lyckligare Medborgare, som igenom Soldatens krigiska dygder pä en gäng njuter skydd för innehafwande Egendom och ärlig inkomst, kunde Prcste-S tändet icke an, taga i frägawarande betänkande, som synes kasta huf, rvudsakeliga tyngden af walförtjente men afskedade Krigsmäns underhäll pä Embets och Tjenstemanna Clasten.
I mitt hem har jag ständigt några exemplar af » Eucalyptus », och dess blad bringa mig framgent lindring mot nämnda lidande. Säkerligen finnes bland Iduns läsarinnor mera än en, som i likhet med mig lider af denna ledsamma åkomma och däremot försökt många medel. Skulle dessa, genom att vilja följa mitt exempel, finna någon lindring — ja, då har jag måhända ej förgäfves framtagit denna enkla blomma ur mina gamla minnens herbarium. Som våra läsarinnor finna, hafva vi från oeh med det nya året vidtagit ett par förändringar i tidningens uppställning, hvilka vi hoppas med tillfredställelse skola mottagas, af vår publikSå kommer hufvudnumret att hädanefter alltid innehålla 8 fulla textsidor, ograverade af alla annonser. Större delen af den mängd praktiska råd oeh rön, som hittills meddelats på de smala spalterna, ordnas hädanefter så, att de medfölja minst hvartannat n; r på ett särskildt blad, som vid årets slut kan afskiljas oeh inbindas som en ytterst rikhaltig upplagsbok: » Idunshjälpreda, » till förhöjande af hvars värde vi ytterligare komma att lemna ett utförligt sakregisterDe sedvanliga textspalterna på annonssidorna komma därför ej att saknas, utan upptaga matsedeln för veckan » Frågor oeh svar, » » Läkarråd » m. m. Att gifva vanligt kött smak af vildt. Hedersomn. svar å prisfrågan XL. Ujpjfårkölt är det, som mest lämpar sig att på 3H3 konstgjord väg förvandlas till villebråd. En uthuggen fårstek behandlas för detta ändamäl på följande sätt. Allt fett aflägsnas sorgfälligt, och med träklubba bultas köttet från alla sidor minst en kvarts timme. Därpå bortskäres med hvass knif skinnet på stekens öfversida, så att man ej förstör själfva köttet: marinaden tränger då bättre igenom och steken kan lättare späckas, innan den kommer i stekpannan.