Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid förnyad föredragning af Constitutions-Utskottets den 9 och 23 dennes på hordet lagde Memorial N:o 78 med förslag till ändring af 3 §. 4 mom. Tryckfrihets-Förordningen, hänvisades lill Constitutions-Utskottet den såsom Ståndets gemensamma tanka förklarade anmärkning att den föreslagna förändringen är olämplig och onyttig. S. D. Vid förnyad föredragning af Constitutions-Utskottets den 9 och 23 dennes på hordet lagde Memorial N:o 79 med förslag till ändring af 5 §.6 mom. Tryckfrihets-Förordningen, hänvisade Ridderskapet och Adeln lill Constitutions-Utskottet den såsom Ståndets gemensamma tanka förklarade anmärkning, att den föreslagna ändringen är olämplig och onyttig. S. D. Vid förnyad föredragning af den del utaf Bevillnings-Utskottets Memorial N:o 34, i anledning af Riks-Stånders olika beslut, angående grunderna för den blifvande allmänna Bevillningen, samt föreskrifterna för tillämpningen deraf, som innefattar Utskottets yttrande i fråga om Ståndens olika beslut rörande förslaget till 37 §. i Bevilhiings-Förordningen, fann Ridderskapet och Adeln för godt att godkänna de under Ntris 27 och 28 af Utskottet föreslagna voterings-proposilioner. S. D. e. m. Återremitterades Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonorni-Utskoltens den 9 och 23 dennes på bordet lagde Betänkande JNr:o 124, i anledning af väckt fråga om ersättning till rotehållarne vid DalRegemenlet för slitning af soldaternes klädes-persedlar under arbets-comlaenderingar, S. D. Biföll Ridderskapet och Adelil Statssamt Lag-Utskottens den 9 ecb 23 dennes på bordet lagde Betänkande Njo 118; i anledning af väckt motion om tillökning i aflöningen för värfvad soldat, som utöfver en viss tid varit i Ijensten anställd.
Int’ kunne ja’ förstås vete häller, att Hans Svensson skaffa’ sej skjuts, utan ja’ trodde dä va’ nå’ ann’ fyllsvin, som int’ hitte vägen. ’Håll unnan!’ skrek ja’. Men dä gjole’n inte. I däsamme kom ja’ te å stöte emot nå’ mjukt, som damp i backen. ’Jesses, grisen!’ skrek en karl. Nu fräga’ ja’ hva’ dä va’ annat att göre, än att försöke hjälpa’n att få fatt i krittre’t igen. Ja te å hale å dra; grisen han strete å sparke. Ja te’ å sparke å slå – han te å grymte å skrike. – Karl’n han rope på hjälp dä värsta han kunde! ’Håll käften, ditt fä’, sa ja’ – åt grisen – å gaf’en en rikti’. ’Ja’ ska’ nog få bukt på’n’, sa ja’. Van inte rädd för dä’, sa ja’. ’Värre gaphalsar ha ja’ rått på’, sa ja’. – Å så börje ja’ te å ramle på me’ käppen dä bäste ja’ orke. Men karl’n, han skrek itter värre. — Jaa, så kom dom me’ lyse från handelsman’s, å då fick ja förstås se, att grisen han låg kvar i kärra, å att dä va’ Hans Svensson, som låg på marka, fast dä just inte va’ mycke’ me’n just då.» »Hvad hade ni på marknaden att göra?» skrek domaren till, som om en kork flugit ur halsen på’n. Illparigheten drog för ett ögonblick fram ur mungiporna på Jäppe och lyste upp hela hans skinande ansigte. »Ursäkta», sa han till sist och bockade sig på en sned, så luggen föll ner i syna på’n: »Ja’ skulle bara dit å betala ränta.» TURISTMINNEN En envåldsherskare. Det var i skärgården, jag lärde känna dem.
Vid uppgörandet af det förslag till lönereglering, som jag nu utbeder mig att för Eders Kongl. Maij t få framlägga, har således tagits till allmän grund: boställens bibehållande på ofvanomförmälda sätt, samt, med några få undantag, bibehållande tills vidare af nu anslag na indelningar och andra löneförmåner; och torde jemväl framgent få utgå de nu på stat Bil. 2V.‘o 5 till Kongl. Ma:jts Prop. om Statsverket, 1853. 1 Sami. 1 Afd. 1 Baft. 4 26 Kongl May.ts Nåd. Prjjp. om Statsverket, 1853. uppförde anslagen till eldning 'uti Läns-departementens embetsrum, äfvensom för allmänna kungörelsers tryckning samt de ej till sillra utsatta beloppen för tryckning af dagböcker och markegångs-taxor, hvartill bör läggas kostnaden för införande af kungörelser och tillkännagifvanden i allmänna tidningarne, der sådant skall cga rum och icke sker för ändamål, till hvilka särskilda anslag äro anvisade. Jemväl torde, till undvikande af framtida tvistigheter, böra bestämmas, att utgifter för I.ands-bokens, med bilagor, jemte andra kronans räkenskapers, diariers och handlingars inbindning och afsändande till vederbörliga orter må godtgöra» af allmänna medel, men att, hvad deremot alla andra kostnader för skrifmaterialier m. m.. eller s. k. expenser angår, del åligger tjenstemännen att af deni anslagna tillgångar bestrida dessa kostnader, äfvensom, dr inom de norra länen tolkar behöfvas, deras allönande.
– Ja, ja, krukan går och går, och så spricker krukan. Härom har excellensen Wachtmeister och jag talat flerfaldiga gånger, och grefven har bedt mig passa på hans angelägenheter. Hans fordran är visserligen ännu icke förfallen, och han har säkerhet, men med en sådan stolle som John Hall får man se upp i tid. Jag har också lofvat grefve Wachtmeister att passa upp på hans vägnar och med express notificera honom, ifall fara är på färde. Ja, ja, Carnegie tiger, men jag är gammal spårhund och har förträffligt väderkorn. Hade jag icke det haft, hade jag ej blifvit den man jag är, eller hunnit den ställning jag har. Och när nu hans excellens har tagit mig med på den här jakten och bedt mig ge hals, när tid blir, så skall jag göra det. – Hvad säger Carnegie? – Jag tycker, att excellensen kunde ge sig till tåls, han har mångdubbel säkerhet för minst sex tunnor guld utöfver hvad gamle Hall i sitt testamente tillförsäkrat dotter och måg, sade Carnegie buttert. Björnberg kisade med det seende ögat upp på sin groft byggde följeslagare. – När kvinnfolken äro sluga, så äro de det med besked, sade han. Jag tänker på spökeriet, som enkefrun ställde till dödsnatten. Det var ett underkunnigt spöke, som flux hittade rätt på testamentet bland alla papperen i gubbens skrifbyråer och hade vett att gömma undan det, tills unge John förmåtts att ingå en arfförening, som plockade åtskilliga hundratusentals riksdaler från honom för att göra hans moder och hans svåger desto rikare. Och när spöket därtill var nog illfundigt att skaffa tillrätta testamentet, ackurat när det var för sent och arfföreningen var både uppsatt, undertecknad och lagligen bevittnad, då frågar jag, om man någonsin träffat på ett behändigare spöke? Det gick ju så till? – Det kan jag icke säga, men det vet jag, att när gamle herrns testamente ej längre var besvärligt, så befanns det ligga öfverst i unge Johns pulpet.
Konungen och valorten under 3 år fortfara att hafva förtroende för samma talmän och representanter, så och då, enligt 17:de §:n, nytt val efter talman skall ske »för den tid han samma befattning innehafver», synes ett sådant distrikt få minst 6 riksdagsmannaval på 3 år, utan att ändå blifva representeradt på långt när så mycket, som Den 6 December e. m. 361 andra, ty innan talman är nämnd och nytt val skett och riksdagsmannen kommer till riksdags-orten, är en god del af de 4 månaderne eller åtminstone den vigtiga utkottstillsättningen öfverstånden. Härigenom uppkommer visserl. ett starkt politiskt lif; men jag skulle dock icke tro alt författarne af 17:de §:n åsyftat sådan rörlighet. Detta är visserligen, jag måste medgifva det, relativa småsaker, endast myggor, som det ej lönar mödan att sila, om man beslutar sig för att svälja kameler. Min andra anmärkning går ut derpå att förslaget är overkställbar!. Jag har aldrig varit eller kunnat komma i fråga att blifva Utsk:s-ledamot, då jag var Justitie-Kansler innan jag blef riksdagsman. Jag har således ej den intima kännedom om huru snart en statsreglering kan vara uppgjord, om all möjlig flit derpå användes. Jag hoppas att någon af Stats-Utsk:ts ledamöter vid någon af löreg:de riksdagar derom lemnar upplysning; men af hvad jag kunnat inhemta, blir det icke möjligt, äfven om Stats-Utsk:t endast sysselsätter sig med statsregleringen, att hinna fullborda densamma, öfverlemna den till Ständernas afgörande, och derstädes fatta beslut på 3 månader och 15 dagar. Under nu föreslagna förhållanden skulle till hvarje riksdag utses nya talmän, tillsättas nya Utskott, ny motionstid åtgå, ny tid att få motionerna, med dervid afgifna yttranden, afsända till, samlade och sorterade i hvarje särkildt Utsk. Under nuvarande förhållanden plägar vanligen åtgå 15 dagar, innan Riksdagen öppnas, d. v. s. innan K. M:s Propos. ang. statsverkets tillstånd och behof till R. St:r öfverlemnas.
Det förra, nemi. medicinska undervisningens bästa, har jag för min del alltid ansett som hufvudsak, det sednare som bisak. Den som söker förvandla bisaken till hufvudsak, måste jag anse handla orätt. Då man ensidigt söker förfäkta en ensidig sak och slutligen ser sig i fara att förlora striden, griper man ej sällan, såsom en sista ressurs, till utvägen att frammana ett fantom, för att förskräcka inotståndarne och förvilla allmänna opinionen. Carolinska Institutets vedersakare hafva tillgripit denna utväg, de hafva frammanat ett fantom och detta fantom är — universitetens styckning, på så sätt alt, om Carolinska Institutet erhöll rättighet att anställa theoretisk-medicinsk examen, skulle en oundviklig följd deraf blifva att de medicinska fakulteterna förr eller sednare lösrycktes från universiteten och förflyttades till hufvudstaden för att uppgå uti den s. k. specialskolan. Vore jag öfvertygad om att faran för universiteternas styckning vöre verklig, skulle ock jag förena mig med dem, som yrka afslag på detta Betänk:de, ty jag anser en sådan styckning ej önskvärd; de skäl, jag dock i dag hört och förr i åtskilliga utdelade skrifter sett åberopade för en sådan fara, hafva för mig ej varit öfvertygande; de hafva alla bestått endast uti förmodanden och obevista farhågor; så länge öfvertygande bevis saknas, måste den ena sidans antaganden för vara lika mycket eller lika litet bevisande som den an - Den 14 Mars e. m. 143 dra sidans emot. För min del anser jag stycknings-farhågan ogrundad. Den föregående talaren har anfört ett exempel från England; må jag repetera detsamma. Universiteten i Oxford och Cambridge motarbetade, hufvudsakligast genom högkyrkans medverkan, under långa tider i Engelska parlamentet tillåtelsen för Londons medicinska specialskolor att få utexaminera medicine-doktorer, bland annat, äfven af det skäl, som nu här i vårt land anföres, nemi. faran för universitetens styckning.
LIV. E. 164. «— öfver väckt motion om inskränkning af den i i5 Cap. 5 § ÄrfdaBalken stadgade praescriptionstid för inländsk arfvinge, hvars vistelseort är okänd, samt om föreskrift, huru hans rätt under nämnde tid må bevaras. XXVII. B. 221. XXVIII. Å. 74. Lill. U. 237. LIV. 252. LVI. E. 45. A. 125. i anledning af Riksdagsfullmäktigen från Jönköpings Län Petter Petterssons Motion, att, i arfsrätt, ingen skillnad emellan kön må äga rum. XXVIII. B. 115, XXIX. Å. 63. XLVIII. U. 180. XLIX. A. 104. öfver väckt motion om den ändring af 7§ i 8 Cap. ÄrfdaBalken, att oäkta Barn må berättigas att taga arf efter deras mödrar. XXVIII. B. 115. XXIX. A. 120. XLIV. U. 74. XLVII. A. 183. i anledning af väckt förslag till ändring af 16 Cap, GiftermålsBalken, angående 302 medgift oell hemföljd. XXVIII. 13. n5. XXIX. A. 124. XL. E. 129. LI. U. 246. LIV. A. 160. LagUlsliottets Betänkanden, Memorialer och Utlåtanden öfver väckt motion om ändring af 16 Cap. ÄrfdaBalken. XXXII. B. 206. Å. 306. XL. E. 129. XLIV. U. 74. XLVII. A. i83. — öfver väckt motion om utsträckande af Testamentsfriheten för Städernes Innevånare och PresteStåndet, till likhet med. den, som efter Landsrätt äger rum. XXXII. B. 206. Å. 809. LI. U. 246. LIV. E. 106. A. 160. LV. U. 91.
Densammes motion om lindring i rustnings-skyldighcten för Smålands Grenadier-bataljon; 16:o Sven Heurlins från Kronobergs Län motion, att Consistorierna ej må missivera Adjunct till Kyrkoherde, så vida ej den sistnämnde förbinder sig att i årlig lön till Adjuncten utgifva 250 å 300 R:dr Banco. Statsoch Bevillnings-Utskotten: Niclas Jönssons från Christianstads Län motion, att bevillning af qvarnar må, efter Berednings-Comiteernes bepröfvandej, alldeles försvinna. Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten: l:o Lars Bengtssons från Malmöhus Län motion om lindring i rustningsbesväret inom nämnde Län m. m.; 2:o Gustaf Bernhard Apelqvists från Blekinge Län motion om lindring i rote rings-besväret inom Blekinge Län, m. m.; Prot. Utdr. den Q Mars 1840. 3:o Johan Jacoli Rutbergs och Johan åndersson Lundbergs från Norrbottens Län samt Anders Nordmarks och Olof Olssons från Westerbottens Län motion om rotejemukning med Westerbottens regemente, ro. m.; 4:o Måns Månssons från Calmar Län motion, ej mindre att båtsmän, hvilka från Gottland och Öland commenderas till arbete i Carlscrona, må transporteras på Kronans fartyg, än äfven att båtsmän, då de icke kunna sjöledes fortskaffas, må färdas till fots; 5:o Matts Pehrssons från Stockholms Län motion om erläggande af färjpenningar för posternas öfverfart å färjan öfver den så kallade Ortalaviken, samt lindring uti den Wäddö socken åliggande skjddighet att vintertiden skjutsa posten och resande öfver Ålands haf, m. m.; 6:0 Johan Andersson Lundbergs från Norrbottens Län motion, att åboer å kronohemman och nybyggen i Rikets norra provinser måtte tillåtas att fritt använda den till samma hemman och nybyggen hörande skog till koblning och afsalu; 7:o Per Jönssons från Christianstads Län motion örn lindring i den åtskilliga qvarnar på motionärens hemort åliggande rustnings-skyldighet; 8:0 Lars Larssons från Elfsborgs
Preste-Ståndet d. 18 Borgare-Ståndet d. 20 Bonde-Ståndet d. 25 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse _, angående local för Riks-Archivet. S. A. K. Uppå gjord framställning om behofvet af en, mera än den närvarande, utvidgad och lämplig local för RiksArchivet, och då, bland de hus och byggnader, som för sådant ändamål ansetts kunna begagnas, äfven ifrågakommit GeneralÅssistance-Contoirets å Riddarholmen belägna fastighet, hafva R. St., enär nämnda Lån-inrättning, enligt Rikets Ständers vid denna Riksdag fattade och E. K. Mredan i underdånighet itllkännagifna beslut, kommer att med år i832 upphöra, låtit undersöka, huruvida, utöfver de Exp. Utsk. Förslag till und. Skrifv. 19 rum och lägenheter inom GeneralAssistanceContoirets local, hvilka, vid en skeende ditflyttning af RiksgåldsContoiret, för detta sistnämnda blifva behölliga, några för RiksArchivet tjenliga rum och lägenheter kunde vara att tillgå; och som vid sådan, i närvaro af en Commissarie i RiksgäldsContoiret samt Föreståndaren för RiksArchivet, verkställd undersökning, de rum och lägenheter, hvilka, såsom för RiksgäldsContoiret umbärliga, blifvit, till begagnande för förstberörda ändamål, utmärkta, befunnits både fuktfria samt i öfrigt, lill beskaffenhet och local, med föga kostnad snart inredda till förvarande af Rikets handlingar, i säkerhet emot tidens och olyckshändelsers åverkan väl afpassade och ganska tjenliga, hafva R. St., för deras del, velat bifalla och få hos E. K.
Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets den 24 sistlidne Februarii under N:o 67 afgifne, samt den 26 i samma månad e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o g förut meddelte Betänkande, angående yrkad rättighet för Barnmorske-Lärlingar på Gottland att undervisas och examineras af någon Läkare derstädes; fann Ridderskapet och Adeln, att, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit den y sistlidne Januarii af Ridderskapet och Adeln bifallet, Utskottets ifrågavarande Utlåtande borde läggas till handliugarne. Till pröfning företogs Allmänna Be svärsoch EkonomiUtskottets den 24 sist lid ne Februarji under N:o 66 afgifne, sam' dea 26 i samma månad e. m. på bordet 7* Den 9 Mars e. m. lagde, Utlåtande, i anledning af väckt fråga om vissa Helgedagars försvinnande eller förflyttning till Söndagar. Grefve Hamilton, Jacobj anförde skrift» ligen: Frånvarande då det afgifne Utlåtandet, angående vissa Helgedagars försvinnande eller förflyttning till Söndagar, uti Ekonomiutskottets plenum justerades, begagnar jag delta tillfälle, för att uplysa om de misstag, Utskottet dervid begått. Utskottet yttrar i reciten af Utlåtandet: ”Då emedlertid ”denna motion, såsom de bifogade hand”lingarne utvisa, inom Riddarhuset väckt ”den lifligaste oro, har Motionären gifvit ”vika för den allmänna rösten, och, med ”bibehållande af det öfriga, återtagit sitt ”förslag om förflyttningen af Långfredagen.” Jag vädjar till Eder, mine Herrar, om detta är enligt med sanna förhållandet ? Vid remissen af denna motion öpnade jag discussionen med ett tillägg, att jag afstod från yrkandet af förflyttningen af Långfredagen.
Utskottets förslag, i afseende dera, pag. 35, af Betänkandet N:o 49, bifölls; I afseende på de uti Betänkandet, N:o 50, upptagna ämnen: Ståndet ansåg sig, genom de beslut, Som kunna fattas öfver Banco-Utskottets Betänkande, N:o 50, och Utlåtande, N:o 82, rörande utlåning på orörliga panter och på längre terminer, ej vara förbindradt i sina beslut öfver de vidare Utlåtanden, som Banco-Utskottet, i anledning af andra väckta frågor, angående Fastighetslån, framdeles kan meddela. Dernäst förekommo : 1:0 Grunderna för redan utgifna låns återgäldande: Utskottets förslag, pag. 45, af Betänkandet, N:o 50, om tillåtelse för Gäldenärer, som det Bih. tillR.-St. 3 Band, itsta HSft. 16 ju Fröt. Utdrag den a5 Nov. 1829. åstunda, att liqvidera sina, emot vilkor af Silfverbetalning, érhållna Fastighetslån, genom erläggande af 6 för hundrade årligen i BancoSedlar af ursprungliga Capitäl-summan, bifölls; äfvensom Ståndet lät bero vid den skedda anmälan, att serskildt yttrande skall afgifvas, angående väckt fråga om nödvändigheten af en inbetalningsgrund äfven för den händelse, då, vid pantens försäljning å auction, nya Gäldenärer skulle vilja lånet på en gång återgälda.
I denna utgåva har chiffret tolkats, och enstaka ord eller partier som skrivits med chiffertext markeras med halvfet stil. I möjligaste mån har Victoria Benedictssons egen disposition av sidorna i Stora boken följts. År 1882 kom Victoria Benedictsson att intressera sig för den under 1800-talet populära konsten att klippa silhuetter. Från detta år finns ett silhuettalbum, bevarat i Ernst Ahlgrenarkivet på UB i Lund, där hon klistrat in och tecknat silhuetter som i många fall illustrerar de anekdoter och folksagor hon samtidigt skrev ned i Stora boken. Det är därför helt naturligt att låta dessa bilder från silhuettalbumet ingå i del I av Stora boken och därmed också belysa en delvis bortglömd sida av Victoria Benedictssons konstnärspersonlighet. Till sist några ord om Victoria Benedictssons personliga förhållanden när hon börjar anteckningarna i Stora boken under våren 1882. Victoria Bruzelius föddes den 6.3 1850. Hon var yngsta dotter till vice auditör Thure Bruzelius och hans maka Helena Sofia Finérus. Som ung flicka ville hon bli konstnär, men då föräldrarna nekat henne att börja konststudier i Stockholm, gifte hon sig år 1871 med den nära 50-årige postmästaren i Hörby, Christian Benedictsson, som var änkling med fem barn. Vid omgiftet var barnen i åldrarna 6 – 13 år. Victoria Benedictsson blev en god och älskad mor för styvbarnen. Från ungdomstidens brev och anteckningar dröjer bilden av den livliga och glada tonåringen kvar och från 70-talet minns man den verksamma husmodern som med liv och lust bakar, slaktar och stortvättar, som älskar att åka skridskor om vintern och som gärna slår sig ned vid pianot och spelar på kalasen, när ungdomarna vill dansa. Under lediga stunder drar hon sig undan för att måla eller skriva. Utåt sett kom makarna rätt väl överens, men med åren blev konsekvenserna av det förhastade giftermålet allt mer uppenbara för Victoria Benedictsson, som kände sig allt mer främmande för sin man. Hon födde två egna döttrar i äktenskapet, Hilma Margareta, år 1873, och Ellen Helena, år 1876, som dog helt liten.
Jag ämnar för min del visserligen icke ingå i någon theologisk utredning af ämnet, dertill eger jag hvarken lust eller förmåga, men deremot anser jag mig berättigad och skyldig att vidröra den religiösa delen af frågan, så vidt jag anser den kunna inverka på samhällets väl och trefnad. I sådant afseende her jag alt få fästa upmärksamheten på en lika allmän, som också ofta förbisedd fördel, som vårt samhälle åtnjuter, nemi. den ofantligt stora fördelen af att ega en enda Statskyrka, hvilken alla samhällets medlemmar hylla. Denna fördel är så stor, alt den icke efter milt förmenande kan nog upskattas, och det tillhör derföre hvarje medborgare att sätta sig till motvärn vid sådana företeelser, som hota att rubba denna serdeles stora fördel. Det år denna månhet om Svenska Stats-kyrkans bestånd, som föranledi lagstiftarne att stadga, att något civilt embete icke får beklädas af andra personer än dem, som bekänna sig till den rena evangeliska läran, således icke af dem, som tillhöra andia christna trosbekännelser, och denna inskränkning är jemväl gällande för militära embeten, med undantag af några få fall. Denna inskränkning uti rättigheten att bekläda embeten, anser jag jemförelsevis vara af ganska ringa betydenhet, ty om t. ex. en eller annan Mosaisk trosbekännare egde lätt att bekläda vissa embeten inom vårt fädernesland, skulle jag visst icke deruti se någon fara, men den våda som denna enhet, hvarom jag nyss har talat, skulle löpa, om man på en gång iDkastade en klass af medborgare, som man kallar Judar, i våra enskilta samhällsförhållanden, det skulle tvifvelsutan medföra en vida vådligare verkan, än den som 1809 års lagstiftare sökt undanrödja, genom föreskriften att icke ens något embete fick innehafvas af christna trosbekännare af annan ritual än vi sjelfva begagna. Vidare förekommer, vid betraktandet af frågan ur religiös synpunkt, den stora olägenhet, som skulle upstå derigenom, att Judarne fira sin sabbalh på en annan dag än vi.
Durdjmarche»FoftnaDefneé beftriDanDe ftulle uppftå, emot Det, att Den behållning, forn i anjlaget ett annat år Fan uppFomma, bltfmer för ifrågaroaranDe behof referperaDt; 7:o £)ereft, efter upprättaDt boFjlut, jFulle finnar, att ©taté» <2öerFetö utgifter något år öfroerfttgtt inFomfterna, och att anleDnin» geti Dertill, enligt af @tatö*£ontotet meDDelaD uppgift, warit, antingen att ©tat&^etfeté tnfom|fer fou året ej uppgått till Det af 00 be? räFtiaDe belopp, eller ocf att ett eller flere af De utaf bewiljaDe för(Iagö*anflag befunnits för fina änDamål ottllräcfliga; Då (Fall Den få* (unDa uppFomntanDe cptra ©tatöbrifF från 9uFögälDö*£ontoret till ©taté^erFet utbetala», IjroarmtD kontoret DocF må få begagna ett anftånD af tvenne måitaDer, riifnaDe från Den Dag ©tatö*£ontoretö re* quifition å erfättntngé*fumman anFommit; 8:0 §ör(Fott tili @taté*<2BerFet, t fänbelfe en brtfl i De0 tillgått* gar för år 1835 (Bulle uppflå, till följD af fKiFeté ©tänberé beräF* ning utaf tull* od) bränwinénnFomfterna; fywilFet, uttDer benämning: ^årfFott å förmodad eptra ©tatabrtft för år 1835, (Fall meD f)ögft $emljunbra ©juttio £ufen (570,000) 9BDr Q3:co ftällaö till ©tatö*£ontoretö