Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ett par af dem voro rätt vackra i sina himmelsblå strumpor och klumpiga tofflor, svarta hufvudbindlar eller halmhattar med granna band och blommor i, och Alf tyckte, då han osedd observerat dem en stund, att det väl kunde vara angenämt nog att inleda bekantskap med dem, men i samma ögonblick han framträdde ur buskarne, uppgåfvo flickorna ett rop, som om de fått se en varg, störtade öfver hvarandra i den häftigaste förskräckelse, fattade sina korgar, som de kastade på ryggen, och sina stora lärftsparaplyer, som de burit för solen, och försvunno, utan att akta på hans rop eller det högljudda skratt han icke kunde hämma vid åsynen af alla dessa blå ben, hvirflande i luften under vådliga kullerbyttor mellan stenarne, de flaxande kjolarne och de tappade tofflorna, som lemnades i sticket under den vildaste och mest förtviflade flykt. — Hvad skall detta betyda? Hvarför fly de som en skock får, utan besinning och sans, liksom vi vore varulfvar? — sade Alf helt förvånad och vände sig ännu skrattande till Malkolm. — Åh, de taga oss för ett par skogvaktare — förmodar jag. — De stjäla gräs åt sina gäss och grisar kanhända, det är troligen derför de fly med så ursinnig fart. Låt dem imellertid springa! Vi följa gångstigen här, så komma vi ut till landsvägen; klockan är mycket och vi ha ännu långt till Kranach. Alf skulle haft god lust att förfölja de skrämda flickorna och spela rolen af en förlåtande skogvaktare, men som en dylik idé var alltför mycket barnslig att kunna tillstås för Malkolm, så måste han lemna den, och ännu skrattande åt de vilsekomna tofflorna, som han uppfångade på spetsen af sin käpp, följde han sin vän, som kommit ett bra stycke förut. Klockan var åtta, då de återkommo till Kranach, och det ringde till aftonbön, just då de stodo nedanför fästningsvallen. — Har du icke lust att gå in i kyrkan? Der hålles någon messa, jag hör sången ända hit, — sade Alf, då Malkolm kastade sig ned i gräset.
Hvad serskildt angår Friherre Boijes yrkande af återremiss, å anmärkningen emot StatsRådet Hans Excellence Grefve Cederström, så bestrider jag äfven det, enär en Ledamot af ConstitutionsUtskottet förklarat, att Utskottet gerna velat, om det kunnat, finna någon anledning till Grefve Cederströms ställande under RiksRätt efter 106 §. i RegeringsFormen; och hvad sluteligen beträffar de nu ytterligare framstälde anrnärkningsanledningar, så hafva Ständerne naturligtvis öppen rätt, att deröfver utlåta sig, sedan Utskottet förut afgifvit dess Betänkande. Sedan jag nu utlåtit mig öfver allt det Den 18 Ju Ii i e. im formelia, skall jag söka att, så kort som möjligt, yttra mig i sjelfva hufvudsaken. irsta punkten handlar om indragning af Tidningen Conversationsbladet, hvilken åtgärd Utskottet ansett onödig, och jag delar fullkomligt Utskottets öfvertygelse, hvaruti jag ytterligare styrkes af Bladets innehåll, derom jag gjort mig underrättad; men lika med Friherre Boije delar jag äfven den åsigt, att indragningen af ett eller annat af våra Tidningsblad, hvaraf största delen enligt min tanka sakna allt verkeligt värde, icke kan qvalificeras för ett fel af den egenskap, att Rikets väl skulle kräfva endtledigande af de dertill rådgifvande Embetsman, hvilket straff, att nemligen mista Embetet, ingalunda kan jemnföras med Tidningsutgifvarens besvär, att skaffa sig en ny Redacteur för det nya Blad, hvarmed han ersätter det indragna. Jag yrkar derföre afslag å Utskottets utlåtande i denna punkt.
Ånyo föredrogs Hr von Troils, Emil, d. 10 sisth Maj e. m. på bordet lagda memorial, med anhållan om förklaring öfver råtta förståndet af It. o. Ad:s vid sista riksdag fattade beslut, rör:de hans val till suppleant för Ståndets Fullmägtige i Banken. Gr. Cronhjelm, Otto Au g.: Historiken af detta mål är följande. När Gr. v. Sehwerin aflidit, skrefvo Bancofullmägtige till Ridd.direct. med anhållan , att Direct. ville inkalla ledamot i hans ställe. Då Direct., enligt sin instruction, ej äger befattning med att inkalla ledamöter bland Fullmägtige annorlunda, än om de tre suppleanter, hvilka Ståndet valt, redan äro utgångna, kunde Direct., som likväl, jag tror, var fullt öfvertygad om Hr y. Troils rätt att inträda i Bancostyrelsen, ej taga någon annan befattning, lin att lemna sådant till svar. Då nu Hr v. Troil funnit sig föranlåten att hemställa, huruvida hans val endast vore gällande intill nästa riksdags början, är min enskilda öfvertyg geise, grundad på valprot., att han varit vald ej allenast till nästa riksdag, utan till den tid, då nytt val af Fullmägtige kommer att äga rum. På denna grund anser jag, hvad jag äfven ansåg inom Piidd.direct., ehuru formen hindrade Direct. från att sådant förklara, att ingen tvist i denna fråga kan uppstå. Jag anhåller om Hr Gr. o. Landtnäs propos. att R. o. Ad. må anse klart, att Hr v, Troil skall i Banco-* styrelsen inträda efter Gr. v. Schwerin. Hr B.osenblad, Bernh.: Jag anser mig äfven skyldig gifva tillkänna de orsaker, som föranledde Bancofullmägtiges åtgärd att vända sig till Ridd.direct. för att få bestämdt, hvilken som i Bancostyrelsen borde inträda efter Gr. v. Schwerin.
Då anledning fanns till misstanke, att dessa handlingar blifvit sålda i handelsbodar, der omslagspapper begagnas, så anställdes genast efterforskningar pä sådana ställen, hvarvid expeditionens vaktmästare redan samma dag stölden upptäcktes påträffade åtskilligt af det stulna hos några viktualiehandlande här i staden. Derefter angafs förhållandet hos Ofverståthållare-embetet för polisärenden, hvars betjente följande dagen grepo tjufven, en f. d. bokbindaregesäll vid namn Carl Henrik Oscar Nyholm, hvilken ock genast erkände sig hafva vid särskilda tillfällen och oftast på ljusa dagen föröfvat tillgreppet, dervid handlingarna bortburits i säckar. En större del af det stulna tillrättaskaffades ock sedermera genom Polisens försorg ifrån icke mindre än sju särskilda handelsbodar här i Stockholm. Ransakning företogs derefter inom kort hos Stockholms Rådstufvurätt, och Nyholm dömdes den 11 November 1858 att för första resan stöld böta Etthundranittiosex Riksdaler 26 öre Riksmynt eller, i brist af tillgång dertill, undergå Tjugoåtta dagars fängelse vid vatten och bröd samt att dessutom hållas till straffarbete i ett år, men för inbrott kunde Nyholm emot sitt nekande icke fällas. Emot en annan af Nyholm såsom medbrottslig uppgifven person förekom ej något af vigt, så att ansvar å honom icke yrkades. De handlande, uti hvilkas bodar delar af det stulna återfunnits, hade i allmänhet genom sin betjening gjort uppköpen af hvad Nyholm utbjudit i mindre partier, under uppgift, än att han bekommit det vid rengöring af en vind, än att han sålde det för någon bokbindares räkning. In - 192 köpen hade ock skett' öppet och priset borde icke anses ovanligt lågt, hvarföre skäl saknades att emot köparne anställa talan. Denna tilldragelse visar nogsamt angelägenheten deraf, att ett lämpligare och säkrare förvaringsrum för Expeditionens handlingar och böcker anskaffas. Med stor olägenhet är ock förenad den flyttning ur expeditions-lokalen, som vid hvarje Riksdag måste äga rum, dervid i trots af all aktsamhet både böcker och handlingar lätteligen kunna förkomma.
Enär Kongl. Maj-t, ledd af behofwet och den ärligen aftagande Saltbitter, tillwerkningen i Riket genom Nådigt Circulaire af den z December förledit ar, funnit sig nödsakad stadga, att fran och med ar l8i6, Saltbitter af Swensk tillwerkning bär lefwereras in natura till det belopp som för hwarje Hemman är genom Kongl. Majus Nådiga Författningar den 26 October 1821, och den-8 Febr. 182s föreffrifwit, och att da samt sederstiera Hem, mans-ägare icke fa med penningar lösa denna gärd, utan att införsel af Saltbitter i Riket fran samma tid blifwer förbuden, har Utffottet trodt sig äfwen deraf böra hämta det starkaste stöd för dest här ofwanföre yttrade tankar i ämnet, hwarföre ock Utffottet, med underdånig anledning deraf, sä wal som i Bihang. N:o nz. Den »8 Julik. zrund af förrberördc stal, anser sig böra till Riksens Ständers pröfning öfwerlämna följande förslag till ålgården, rörande Saltbitter - tillwerkningen i Riket: no. Att fran och med 18»6 eller deflförinnan, om sia sa göra later, hwarje Hemmans-ägare eller Innehafware stall owillkorligen wara förbunden, att in natura lefwcrera Saltbitter för desi innehafwande Hemmantal, beräknadt efter ett halft Lispund pä hwarje helt Mantal och i proportion för de mindre. 2:0. A:t sedan enNådig påminnelse härom bliswit allmänneligen kungjord, Kongl. Masils Befallningshafwande ma åligga, att, pa sätt de för hwarje Län finna lämpeligast.
I Frankrike gifves ingen skatt på sjelfva branvinstiljverkningen, men deremot accis på bränyinet, då det utbjudes till försäljning. Att följa sådan be* skattningsgrund här i landet, der bran vinsbränningen för närvarande är utbredd emellan 60 och 70,000 brännerier, synes icke lämpligt. Kommittéen förmår ej inse, huru, äfven med kostsamma och besvärliga be\akningsanstak ter, någon kontroll skulle, kunna vinnas för accisens ordentliga erläggande, då bränvinef i större eller mindre qvantiteter öfvergick ifrån tillverkarens j försäljarens eller förbrukarens händer, och kan alltså icke fästa sig vid denna beskattningsgrund. I Norrige har man antagit 2:ne klasser af redskap, den t a enkel panna, att drifvas omedelbart af eld, med eller utan mäskvärmara, och berak», nät denna redskaps högsta möjliga afverkning. Den 2:a klassen omfattar ali annan redskap och är ansedd att hinna 3 gånger så hög afverkning sorn den förra. Detta beskaltningssätt, hvilande på samma grunder, sorn det här i landet allt sedan 1835, följda, ehuru i flera klasser invecklade, kan icke af kommittéen förordas. Ett annat beskattningssätt är det, sorn alltsedan 1820 finnes infördt och följdt i Preussen och är antaget i Österrike, Sachsen, Danmark med flera länder. En af kommittéens ledamöter har ock, såéom ett af andra länders erfarenhet pröfvadt, ändamålsenligt sätt för bränvinsbränmngens beskattning förordat dess tillämpning äfven här i landet å fabriksbränning, och för detta ändamål utarbetat derpå hvilande fullständigt förslag till förordning för 3:dje klassens bränvinsbränning.
Efter mänga faror och utståndna mödor blefve han i sitt Fosterland blottställd för den skymfen, att på ett måfå låta syna sin skröplighet. — Pä detta sätt uppmuntrades utan tvifvel sjöfarten! Det är föreslaget, och mången har gillat, att vid yppad smitta hvarje person i en Församling skall undersökas. Jag vet väl, att detta kan tänkas, men jag vet icke, att det bör tänkas, ännu mindre verkställas. Det vore äfven här, liksom i förr*, fallet, en verkelig orättvisa, ett förnärmande af personlig frihet och säkerhet. Ingen bör straffas, utan att vara öfvertygad om brott, och dömd; men här vill man handla i ett alldeles omvändt förhållande, och må hända skall man härigenom helt och hållet släcka dea gnista af blygsel och anständighet, som ännu lefver. — Efter min enfalldiga tanka borde ingen annan undersökas, än den som på grundade skäl blifvit misstänkt. Skulle då en hel Församling befinnas i detta farliga läge, så må den visiteras, men icke eljest. Vida* Q22 Bese. och Ekon. Utsk. Betcinkanden. re borde ingen annan pröfva dessa skäl, äö Provincial-Medicus, som derjemte, om så behöfves, skall anställa undersökningen. Ännu mer böra, då en Qvinna står på spel, tvänne för ära och dygd kände personer af dess kön öfvervara den bedröAiga Visitaticnsacten. Äro Föräldrar, eller andra anhöriga för händen, så böra de utses framföre andra. För öfrigt ville jag hafva öfverlemnadt åt den kunniga, jag vill säga, åt den skickliga Läkaren ett bedöma, huruvida, då sjukdomen ännu icke utbrutit, man fran några serskildta, med andra sjukdomar gemenskap ägande symptomer kan eller får sluta till närvarelsen af Veneriska smittan.” Herr Eneroth yttrade, att, som Väliofl.
Den, som instämmer i Utskottets förslag till redactionsoch tullbestämmelser för ifrågavarande fall, nemligen: Redskap och Machinerier : införda med Commerce-Collegii tillstånd för uppgifna behof, 5 R:drs tull pä 100 R:drs varuvärde; samt dito dito såsom prof eller modeller3 tullfrihet, voterar ja; den, det ej vill, voterar nej; vinner nej, kommer alt i stället i Taxan införas följande stadgande: Redskap och Machinerier: Bih. lill R. St. Prot. 1840 och 184.1. 5 Sami. 1 Afd. 33 Haft. 3 lS Forts, af Bevilhiings-Utskotiets Memorial, IV.o 4i med Kongl Majlis Nådiga tillstånd införde, så* som prof eller modeller. Fria. Saffran. Trenne Riks-Stånd hafva antagit den af Utskottet å Saffran föreslagna införsels-tull; men som Preste-Ståndet ansett tullen å denna artikel böra bestämmas, i enlighet med hvad i 1835 Ars Taxa linnes stadgadt, eller till 1 R:dr 8 sk. per Skålpund, lärer, i händelse sistnämnde Stånd vidblifver detta sitt beslut, sådant föranleda till omröstning, enligt en så lydande voterings-proposition: 248:o. Den, som godkänner Utskottets förslag, att Saffran hör vid införsel beläggas med 1 R:drs tull Skålpundet, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; vinner nej, bestämmes införsels-tullen å Saffran till 1 R:dr 8 sk. per Skålpund. Saltsyra„ Den införsel-afgift af 1 sk. Skålp., Utskottet föresla git å Saltsyra, är af tre Riks-Stånd antagen, hvaremot Ridderskapet och Adeln bestämt införsel-tullen å denna vara till 6 r:st Skålp.; och (öranleder sistberörde beslut, i fall det vidhålles, votering, enligt följande proposition: 249:o Den, som gillar Utskottets förslag till införsels-tull å Saltsyra 1 sk.
Ånyo föredrogs Utdrag af Hederv. Bonde-Ståndets Protocoll för den 4 dennes, hvilket den 7 derpåföljde blifvit hos Borgare-Ståndet bordlagdt, innehållande, dels att, enär det väckt Ståndets uppmärksamhet och vittnade om den mindre drift, hvarmed Riksdags-äendena i allmänhet nu handlades, att, under någon tid, ett ovanligt ringa antal af UtskottsBetänkanden Lill Riks-Stånden inkommit, hade Bonde-Ståndet, för sin del, beslutat, det skulle Expeditions-Utskottet anmodas att låta påskynda tryckning al de Betänkanden, Utlåtanden och Memorial, som till samma Utskott Prot. Vtdr. d. 11 Nov. 1840. äro eller framdeles blifva aflenmade, dels att Med-Stånden voro inbjudna att om detta beslut med Bunde-Ståndet sig förena; ock fann Borgare-Ståndet skäligt att denna inbjudning antaga. Från Höglofl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets den 14 sistl. October och den 4 dennes på bordet lagde Utlåtande N:o 345, i anledning af dels afslag, dels återremiss å åtskilliga uti memorialet N:o 301 framställda voterings-proposilioner, stannade Ridderskapet och Adeln i följande beslut: l:o 4:de punkten ansågs, till följd af 75 §. Riksdags-Ordningen, förfalla, sedan Landt-Marskalken förklarat sig icke kunna framställa någon proposition, att Ståndet skulle medgifva, det votering i Förstärkt Stats-Utskott i denna fråga linge ega rum. 2:o Voterings-pi opositionerna uti 6:te och 7;de punkterna godkändes. 3:o Sedan den återstående voterings-propositionen uti 13:de punkten blifaf de 3:ne öfriga Stånden godkänd, lät Ridderskapet och Adeln dervid bero. 4:o I afseende på 14:de punkten, instämde Ridderskapet och Adeln uti Högv.
Det har sålunda ingått i alla fromma och kristliga nationers lagar att hålla sabbatsbudet heligt. Endast de afarter af kristendom, der egennyttan, mammonsdyrkan, afguderiet framträda i ohöljda former, der finnes ingen sabbat, ingen sabbatshvila, ingen sabbatsfrid. Men der menniskans allra högsta behof gjorde sig gällande, var alltid sabbaten helgad. Derför har också, Gudi lof, detta bud hos oss hållits heligt. Det har i vår lagstiftning ingått ett bemödande att sätta ett hägn, en gård omkring Kyrkan, lieden ifrån Birger Jarls tid var sabbatsfrid och kyrkofrid en helig lag. Om vi gå närmare in i undersökning om hvad sabbatsfriden iir, så frågar jag, hvad vore hela vårt lif utan den, utan den heliga hvilan i Herranom? Är det icke något särdeles uplyftande, att höra våra kyrkoklockor samla oss till Herrans gårdar? Är det icke något heligt i att se den oroliga vinningslystnaden stanna under söndagen? Man står der likasom inför den Evige; man har arbetat de 6 dagarne i sin anletes svett, men då kommer sabbaten och i dess heliga hvila afspeglar sig Guds anda. Der detta bud följes, der är också menniskan villig att göra Guds vilja. Om menniska)) icke behöfde sabbat, utan blott arbeta, så behöfde hon icke heller Guds ord, och då Guds ord är själens spis, så är det tydligt, att om menniska)) kunde undvara delina själaspis, hvad rigtriing skulle då arbetet taga, om icke en skef och oriktig, som gjorde att arbetets välsignelse uteblef. Vi äro således i allmänhet alla öfverens derom, att sabbatens helgd bör hållas, att Herrans bud derom icke öfverträdes hvarken af höga eller låga, hvarken af lagstiftarne eller laglydarne. Är det icke vådligt att lagstiftningen sjelf lägger ut en snara för dem, som lätt falla deruti? Hvartill låter menniskan väl lättare lega sig, än i egennyttans tjepst?
I denna logiska deduclion är det likväl en länk, som fordrar närmare undersökning, nemi. huruvida hans tro att sådana bankinrättn:r blifva omöjliga, om de ej få utgifva sedlar under 5 r:dr, är grumlad eller icke-. I det fallet torde allmänhetens öfvertygelse om vinsten af att vara delägare i en privatbank, numera med full visshet kunna antagas vara så utbredd och grundad, alt visserligen ingen svårighet skall uppstå att få ett tillräckligt antal tecknande delägare i en privatbank, som deraf skulle vara i behof, om äfven inskränkning i hittillsvarande rättigheter skulle komma att äga rum. Det är möjligt, att det var till befordrande, af de första privatbankernas uppkomst, som man tillät dem utgifva dessa småsedlar; det kunde vara en nödig uppmuntran för personer att förena sig om ett sådant bank-bolag, emedan mången för saken hyst det misstroende, som en mindre bekantskap dermed gör helt naturligt, men förhållandet är numera alldeles förändradt. De stora utdelningar privat-bankerne lemnat är ingen hemlighet, och mången önskar nu att få i dem insätta sina penningar i betydliga poster, för att deraf, titan synnerlig risk, skörda en inkomst, vida högre än den lagliga räntan. Gr. Frölich har yttrat sin förundran deröfver, alt blott en ledamot stigit upp och yttrat sig öfver hvad han kallar sin stora princip, nemi. den, alt banker kunde under lag uppstå utan särskild tillåtelse af Reger:n. Hvarföre jag ej yttrat mig om denna stora princip, är af den anleda., alt jag funnit densamma vara af förbålt liten beskaffenhet. Jag anser nemi. hvarje princip, yttrad inom en nationalförsamling, vara af alltför ringa värde, om samma grundsats saknar tillämpning. Om jag på något sätt befarade att Hr Grefvens s. k. stora princip kunde antagas vid detta riksmöte, skulle jag icke underlåta att upprepa de skäl, som tala deremot; men då jag icke befarar detta, hänvisar jag till hvad jag yttrat då Grefvens motion rör:de lag för privat-banker vid början af riksdagen remitterades.
Utskotten med hvarandra förblandat de erne ganska skiljaktige omständigheterne, nemligen Räntegifvarens uppsägning hos Tjenstemannen och denneg anmälan derom hos Räntetagaren, hvaraf åter följden varit den , att Utskotten , emot Författningens klara ordalydelse, trott någon verklig uppsägning icke kunna anses vara gjord förr än den kommit till Räntefragarens kunskap; så torde man med skäl böra härleda orsaken till det felaktiga uti Utkottens framställning från bristande uppmärksamhet både på sjelfva frågans beskalfenhet och syftningen af den Motion som foranledt Utskottens förslag; och må det då förlåtas mig om jag deraf hämtar ytterligare stöd för min förut fattade öfvertygelse , att Utskotten begått det misstaget att föreslå förbättringar der sådane ej äro af nöden, mer» deremot underlåtit att göra det i ds delar, hvarest brister verkeligen äga rum. Jag kan således ej annat lin fortfara uti mitt ogillande af det. Förslag Utskotten uti 2:dra punkten af deras förra Betänkande framstäilt, såsom saknande den enhet i principen och rättvisa i verkställigheten, hvilka böra utgöra hufvudgrundeD för ali Lagstiftning. Då likväl det bifall, de 3:00 öfrige RiksStånder» lemnat å detta Betänkande i hela dess vidd redan bestämt Riksens Ständers beslut i före - 184 25 September f. m, varande ämne, vill jag vissarligen icke här söka tillvägabringa någon skiljaktighet i tänkesätt och åsigter, utan anhåller endast att detta mitt anförande må såsom min enskilda reservation uti Protocollet erhålla ett rum. Bilagor till PleniProtocolIet för den 25 September, eftermiddagen. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 PROTOCOLL, HÅLLNA nos HÖGLOFLIGE ®©m &a>aiLa, VID ^(tötiniit HikssSwflen i ^(rcHljdm ÅR 1850. Första Mliiftet. STOCKHOLM, TYPOGRAFISKA FÖRENINGENS BOKTRYCKERI, 1-856. Sedan R.
Handelsfriheten måste erkänna sitt vilkor i allmänna nyttan; och i frågan åter om denna nytta, måste hvarje Nation erkänna de vilkor, som sjelfva Naturen förelagt. Åt Svenska Folket anviste Naturen ett hårdt klimat långa, kalla och mörka årstider, och, i följe deraf en svag jordmohn och, må hända, älven en trögare arbetskraft. Beläget på ett långt afstånd från de Länder, med hvilka handeln ger Rikedomar, saknar Sverige Capitaler; och Svenska producenten skall ännu länge nödgas vidkännas en högre förlagsränta , än man i andra länder vet utaf. Alla dessa orsaker, som icke kunna hvarken förnekas eller undanrödjas, medföra den naturliga verkan att productionen måste i Sverige vara mindre och dyrare än i andra länder, lyckligare luttade, och så rika att de kunna gifva högre exportpremier än beloppet af den tullafgift vi skäligen pålägga. Att vid ett sådant förhållande gifva ett påbud till handelsfrihet utan correctiv, vöre att med uppoffring af vår egen produetion inbjuda utlänningen till större vinst än våra egne producenter kunde äga. Påföljden skulle nemligen snart blifva, att utländska produetionen skulle här undersäljas vår egen; att våra Fabriker krossades; att tusendtals idoge arbetare I lgS Ben 28 Junii j, m. utjagades ur landet; Och bihäringarnes fall skulle snart efterföljas af åkerbruket®, då utländsk Spannemål, Tyskt Bränvin och Tyska Vittualier påfördes oss i massor, för lägre priser , än våra egna. I handeln Nationer emellan gäller samma regel som (belian individerj neni ligen att, för att kunna köpa, måste man förut hafva något att sälja, som ger tillgång att köpa för; men när med egna productionens aftagande denna tillgång dagligen förminskades, så skulle också dagligen importen öfverstiga ex porten; och hvem inser då icke, både att handelsfrihetens första verkaa blef ett uppjagande af vår cöurs till oändlighet; medförande en med hvarje dag ökad myntförsäriiring; och äfven att yttersta resultatet skulle gifva blott fattigdomens sista beklagansvärd;* nödvändighet, att allt umbära.
Gr. Lagerbjelke, Gust.: Jag anhåller att få fästa upmärksamheten å ett i detta mern. influtet ganska förvillande tryckfel. På sidan 2 står nemi. i den upställning af Riksd.Ordn:s 14 § som der förekommer: ”Rikets Ständer ega” etc., hvilket skall vara rikets städer ega etc. Uppå härefter framställd propos., beslöt R. o. Ad. att med vidblifvande af sin förut i ämnet uttryckta tanke, gilla Utsk:s förevar, naem. likväl med rättelse af det tryckfel hvarigenom orden ”Rikets Ständer”, i st. f. ”rikets städer” blifvit i lista mom, af 14§Riksd. Ordn. införde Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomne mera. och ullåtm nemi. från Stats-U tskoltet: N:o 308, med öfverlemnande af förslag till de 2:ne första afdelmne af Reglementet för Riksg:s-kont; Den 14 Augusti. 233 Banko-Utskottet: N:o 71, ang:de förändringar uti bokföringen och redovisningen vid Tumba bruk; N:o 72, i anledn. af väckt fråga om anställande af en Kanslist till biträde åt Ombudsmannen vid Lånekont. i Götheborg; N:o 73, i anledn. af väckt fråga om anställande af en Kassör vid Lånekont. i Götheborg; N:o 74, med förslag till åtskilliga förändringar uti lista, 2:dra och 3:dje arliklarne af Banko-reglementet; N:o 75, ang:de vissa föreskrifter i Banko-reglementets 5:te artikel; Allm. Besvärs och Ekon.-Utskotet. N:o 132, i anledn. af RiksStms olika beslut, ang:de Utsk:s utlåt. N:o 120, i fråga om Öresundska tullafgiftens uphörande för Svenska fartyg; Expeditios-Utskottet.