Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En talare har erinrat R. o. Ad., huruledes det vid förliden riksdag afsade sig sin sjelfskrifvenhet till riksdagsmannakall, och att i öfverensstämmelse dermed borde Ståndet nu äfven afsäga sig sin sjelfskrifvenhet till ordförandeskapet. Jag får i minnet återkalla skillnaden i dessa förhållanden. Då lt. o. Ad. afsade sig sin sjelfskrifvenhet till riksdagsmannakall i allmänhet, så skedde det derföre, att antalet af Ståndets många ledamöter måste nedsättas så att det, då man skulle sammanträda på 2:ne kamrar, ej skulle blifva talrikare än något annat Stånd. Men R. o. Ad. afsade sig likväl ej sin ärftliga rätt, att såsom adelsmän vara sjelfskrifne valmän inom sitt Stånd. Om nu val till ordf. skulle ske inom Utsk:n, och partier der gjorde sig gällande; hvad blefve följden? Jo, utan tvifvel den, att ordf. inom ett Utsk. alltid skulle tillhöra det partiet, som der vore rådande. Nu kan deremot hända, att ordf. inom ett Utsk. hörer till minoriteten inom Utsk. Hvilken skada uppkommer deraf? Må icke minoriteten på något sätt göra sig gällande bredvid majoriteten. Det vore efter min tanka sann liberalism; motsatsen deremot en falsk. Man säger, att de öfrige Stånden böra känna en hvar af oss, och vi tvertom känna de öfrige Ståndens medlemmar. Ehuru jag varit riksdagsman alltsedan 1823, tillstår jag dock, alt när jag vid denna riksdag inträdde i Utsk., så voro en mängd af dess ledamöter mig alldeles obekante. Sådant lärer väl äfven inträffa å ömse sidor. Ar någon bekant för de öfrige Stånden, så är det troligen genom tidningarne. Har han då det missödet att icke vara af dem om - Den 25 September. 467 tyckt, så blifver han bekant på ett sådant sätt, att troligen varder han aldrig vald till någon förtroendebefattning inom Utsk. Man säger vidare, att Adeln här skulle yttra sig i egen sak ; men. jag frågar eder, mine Hrr, hvad samtlige lagstiftare göra, när de stifta lag för Svenska folket?
Rörande kreditivet till Fahlu Bergslag innehåller Reglementets 164 §, att den bergslaget ”förut medgifna kreditiveller lånerättigbet å så kallade kopparsedlar till ett belopp af högst 5,000 skeppund råkoppar fortsättes till nästa (innevarande) Riksdag mot hittills bestämd ränta ä 3 procent om året.” I afseende å tillkomsten och beskalfenbeten af omförmälda kreditiveller lånerättighet, inhemtas af Rikets Ständers Banko-Utskotts Protokoll för den 2 d December 1778, hurusom Utskottet beslutat att, i stället för del Understöd af 20,000 Daler Silfvermvnt, som Banken blifvit ålagd att årligen bestå lill exportations-praemium för finare koppar-manufaktur-smiden, Stora Kopparbergs bergslag skulle af Banken biträdas med diskont-lån på det sätt, att bergslaget utsåge och befullmäktigade vissa personer, tre eller fyra lill antalet, hvilka ensamt tillkomme att, å bergslagets vägnar, i Banken upptaga diskont-lån å koppar, sorn icke läge, när lånet gjordes, och till dess det betalades, å uppstads och stapelstads våg; alt de öfver sådan koppar utfärdade bevis, eller så kallade kopparsedlar, icke behöfde hvar och en särskildt för sig i Banken belånas, utan att lån finge utgå till sammanräknade beloppet af flera dylika sedlar, emot revers, deri de pantsatta sedlarne till nummer, datum och Bih. lill B.
Per Adolf Borgh må erhålla en årlig pension af 1,500 R:dr, att utgå från och med månaden näst efter den, hvaruti afsked från proviantmästarebefattningen varder honom meddeladt; f) till följd af särskilda, utaf Kongl. Maj:t på ecklesiastikdepartementets föredragning fattade, i protokollet öfver finansärenden för den 14 dennes åberopade beslut: att jemväl under nästa statsregleringsperiod må få utgå ett årligt understöd af 1,200 R:dr för anskaffande af teckningar utaf inhemska växter till arbetet »Sveriges Flora» och för utgifvande af teckningar utaf zoologiska föremål; samt att på allmänna indragningsstaten må uppföras för extra provincialläkaren i Ulricehamns distrikt af Elfsborgs län Willielm Mauritz Heinrici, då han med behörigt bevis om försvagad helsa erhåller afsked från nämnde befattning, en årlig pension af 1,000 R:dr; för adjunkten och gymnastikläraren vid Jönköpings högre elementarläroverk Johan Magnus Rosengren, likaledes med beräkning från afskedstagandet, en årlig pen sion af 2,500 R:dr; Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1862. 69 för numera aflidne sekreteraren Anders Strinnholm! enka en årlig pension af 1,200 R:dr, att utgå och beräknas från och med Februari månad innevarande år; för förre rektorerne, numera adjunkterne J. F. Kindström, J. F. Kjellborg, N. L. Ahlberg, E. J. Nyberg och O. E L. Dahn ett belopp af 500 R:dr årligen till hvardera eller tillsammans 2,500 R:dr; för adjunkten vid Upsala akademi, Henrik Falk, vid afskedstagande!, en årlig pension af 2,500 R:dr; och för expeditionssekreteraren S. E. Hallencreutz det understöd af 200 R:dr han åtnjuter från kanslistyrelsens handkassa, då, enligt Kongl. Maj:ts förslag, nämnda kassa skall så till kapital som räntor öfverlemnas till riksgäldskontoret.
Jag är nu mera henne alldeles oslippelig, och måste oupphörligt instämma uti: huru hygglig den R. är, huru vacker, hvilket skönt hår han har; hvilka vänliga och goda ögon; huru fin och propre; huru naiv, ja, till och med qvick; med hvilken grace och lätthet han skickar sig, huru ypperligt han valsar, och Gud vet huru många upprepade "huru", hon ännu vet framkasta; jag hinner verkeligen oftast på detta häftiga ordasvall, endast svara ett skämtsamt "ja visst, ja visst", på hvilket hon under sin ifver dock sällan fäster uppmärksamhet men blott lika oaflåtligt fortfor i sina glödande loftal. I dag har Rosa, jemte bifogandet af ett par rätt subtila presenter, af R. erhållit det första bref; hennes glädje deröfver var likaså omåttlig som oförställd. Det lilla brefvet, åtföljande paquettet, med sin prydliga, till henne adresserade utanskrift förmådde dock, oaktadt allas vårt skämt och infall på intet sätt fängsla hennes nyfikenhet, "ja, ja, ni fån verkeligen dela dess innehåll eder emellan", utropade hon, högt rodnande, i det hon ögnade brefvets öfverskrift, "jag behåller i alla fall det bästa för mig sjelf; ack! huru lycklig jag ar!" Men Emilia, jag har ju för Rosas angelägenheter, helt och hållet glömt mina egna, hvilka dock ligga mig icke så alldeles lätt uppå hjertat; verkeligen glömt, att säga dig, huru högst förvånad jag blef, att uti ett exemplar nya noter, dem Hofrådets postbud i går till mig uthämtade, finna ett ifrån C. till mig adresseradt, försegladt bref. Hvad det innehåller, känner jag sannerligen ej, ty det ligger ännu ouppbrutet inom sitt välkända prydliga sigill, nedgrafvet i botten af mitt schatull; men som jag tyvärr med säkerhet tror mig ana dertill har jag omöjligen ännu förmåtts till uppbrytande af detsamma. Dock! jag lemnar gerna allt detta tills vidare, och går nu med fröjd till ett annat ämne, nemligen Friherrinnans bref.
Man tycker sig också kunna förutse, att vid handeln med bränvin desse landthandlande svårligen skola kunna emotstå frestelsen till afvikelser från de i Författningens 2 § 3 mom. gjorde inskränkningar, då landsbygden med sin brist på polis derjemte särskildt inbjuder härtill. Till rörelsens och trafikens underlättande hafva väl icke några nya väganläggningar, i egentlig mening, ägt rum, men till de äldre kommunikationernes förbättring genom flera svåra backars utgräfning och kringgående har mycket blifvit uträttadt En jemförelsevis ganska stor del af de vid sednaste Riksmöten för ofvannämnde ändamål beviljade anslagsmedel har nämligen kommit detta länet tillgodo, hvartill den omständigheten, att flere af de stora kommunikationsvägarne här sammanträffa, varit en orsak, men såsom en annan torde böra anses invånarnes beslutsamhet att icke undandraga sig de å kommunernes sida erforderlige tillskotten. I denna punkt visade sig visserligen till en början mycken betänklighet hos allmogen, hvilket föranledde till många och långa öfverläggningar inför Läns-styrelsen, som likväl sedermera möttes med så mycket större beredvillighet; och kan jag icke underlåta här omnämna, att nu mera Herr Öfverståthållaren, General-Majoren och Riddaren Grefve Hamilton, som öfvertog ledningen af det första företaget i denna väg, och deri med sig förenade andre män af ståndspersoner och allmogen, samt flere andre af ortens herreklass, hvilka, på samma sätt, satte sig i spetsen för de sednare vägbyggnaderne, tillkomma stor förtjenst af framgången utaf dessa arbeten. Kaptenen 13 vid Kongl. Topografiska Corpsen John Backlund, som handlagt undersökningarne, samt uppgjort planer och kostnadsförslag till vägförändringarne, har, genom ett lyckligt sätt att vinna allmogens förtroende, kunnat under ofvannämnde förberedelser åstadkomma föreningar, hvarigenom tvister om expropriationer, ersättnigar och mera dylikt förebyggts och skyndsamhet vunnits. Kär denna berättelse nedskrifves, äro följande arbeten af förenämnde beskaffenhet redan fulländade, nämligen:
Var ej den Simon, som Kristus givit detta namn, klippmannen, på vilken han skulle bygga sin församling? Var det ej han, till vilken mästaren sagt: »Föd mina får!» och åt vilken ensam han gav himmelrikets nycklar för att visa, huru kyrkan och prästadömet skulle finna en medelpunkt för att åskådliggöra kyrkans och biskopliga maktens enhet? Hade ej redan Cyprianus martyren kallat Rom Petrus' katedral och till kristenheten framställt den ödesdigra fråga: »Vem kan ännu mena att förbliva en lem i Kristus' kyrka, om han lösrycker sig från Petrus' biskopsdöme, på vilket kyrkan är byggd?» Biskopen av Aten stannade nu, såsom hundra gånger förr under sina nattliga betraktelser, framför Ptolemäos' karta och upprepade i tanken dessa frågor. Och han fortfor: - Redan Irenжus erkänner Roms företräde framför andra biskopstolar. Den stolte Viktor, den djärve Stefanus hava längesedan sökt göra det gällande. Och vad mer är: det har ingått i föreställningssättet hos de ofantliga människomassor, som bygga i det stora västerlandet. De blicka redan med helig vördnad till Roms biskop. På folkets föreställningssätt vilar den makt, som tyglar det. Vad mer, om österlandet, det splittrade, förslavade, förnekar romerske biskopens övervälde? Tyvärr, vi hava en uslare herre, en världslig furste, som påtvingar oss sina växlande meningar och stämplar till öppen lögn vad våra kyrkomöten skriva under sina påbud: »Ingivna av den Helige Ande». Tyvärr, de hava länge varit ingivna av Konstantius' ande. Vi måste nöja oss med den tröst, att det åtminstone i vissa fall är en av de våra, den oskattbare Eusebios, som i sin ordning inverkar på honom. Men var, om ej i Rom, kan uppväxa den makt, som skall rädda kyrkan ur neslig träldom under en jordisk furste och lägga den världsliga makten, där hon bör vara om hon ens bör finnas : vid kyrkans fötter? Vi erkänna, att den Helige Andes kraft är genom handpåläggningen fortplantad inom kyrkan intill våra dagar.
Regements-skrifvarcn vid Lifregementsbrigaden, Fältkamereraren Olof Guslaf Ahlborg', i hvilket hänseende motionären anfört, hurusom Ahlborg, född den 10 Augusti 1791, varit i Statens tjenst sedanden 50 April 1814, då han erhållit fullmagt alt vara Kanslist i Westmanlands län, hefordrats den 1 November 1816 lill Mönsterskrifvare vid Lifregements-brigadens grenadierkorps, den 9 Augusti 1817 till Länsnotarie i nämnda län och den 8 December 1824 till Regements-skrifvare vid Lifregements-brigaden, då bestående af dragon-, husaroch grenadier-korpserna, men måst, i följd af sjuklighet, ådragen Stats-UtslcoUets Utlåtande N:o 153. 63 genom öfveransträngning i tjensten, år 1843 taga afsked från sistnämnda befattning, dervid från Arméens pensionskassa tillagts honom årlig pension af 450 R:dr R:mt. Som Milborg, vid nu uppnådda 7 ! års ålder, lede af ålderdomskrämpor och ytterst svag synförmåga, så att lian icke kunde med något slags göromål sig befatta, «amt med två oförsörjda döttrar, af hvilka den ena jemväl vore af långvarig sjukdom oförmögen lill arbete, befunne sig i mycket knappa omständigheter, har motionären föreslagit att Ahlborg måtte för sin återstående lifstid af Statsverket erhålla en årlig pension af 900 R:dr, helst den regementsskrifvare-befattning, Ahlborg innehaft, nu vore delad emellan tre särskilda tjenstemän, hvilka hvardera hade rätt till pension å samma belopp, som Ahlborg nu åtnjöte. Hvad sålunda förekommit har Utskottet tagit i öfvervägande, men, då Ahlborg redan innehar pension till det belopp, som, enligt gällande föreskrifter, bör honom för hans verksamhet i Statens tjenst tiligodokomma, har Utskottet ej kunnat till förevarande motion tillstyrka Rikets Ständers bifall. 58:o.
Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår B. o. Ad. förenämnde Betänkrde och beslutar för sin del, att E. St:r skola hos K. M:t i underd. anhålla, det K. M:t, så vidt frågan rörer de hemman, som förmenas vara af krononatur, måtte vidtaga de åtgärder, som erfordras, på det att så väl kronan sora hemmanens åboer må komma i åtnjutande af deras lagliga rätt». Vid voteringens slut hade rösterne utfallit sålunda: Ja — 13. Nej — 9. Anmäldes och bordlädes nedannämnde, från Utsk:n inkomne Mern., Utlåt:n och Betänk:n, nemi. från BankoUtskottet: N:o 45, angide föreskrifterna i 7:de art. af Bankoreglementet ; N:o 46, i ani. af f. d. Kamereraren A. W. Wäsströms och f. d. Bokhållaren A. Köhler* ansökningar om pensionstillökning; Den 15 Oktober. 249 Nio 47, i ani. af väckta förslag om förändrad organisation af R. St:rs Bank; N:o 48, med förslag till instruktioner för dels R. St:rs Revisorer öfver Bankoverket, dels R. St:rs Revisorer öfver Bankodiskontverket i Stockholm samt lånekontoren i orterna; N:o 49, om kungörande af åtskilliga föreskrifter i Bankoreglementet; Lagutskottet: N:o 62, i ani. af väckta motioner om arfsrätt för oäkta barn; N:o 63, i ani. af återremiss af Utskits Betänk. Nio 4 2, röride förändrad lagstiftning i fråga om uprättande af boupteckning, äfvensom rör:de vård af död mans bo; N:o 64, i ani. af återremiss af Utsk:ts Betänk. N:o 43, i fråga om föreslagen ändring uti och tillägg till vissa delar af 7:de Kap. Rätteg.Balk., sådant det lyder uti K.
Hans lifs stora passion var att resa. Som han var mycket förmögen, hade han också varit i stånd att tillfredsställa den och hade åtminstone sett sig omkring i Europas flesta länder, men längtade ständigt ut på nytt. Ibland brukade han tala om att taga afsked från regimentet och sedan resa jorden rundt. Han var litet släkt till min tant och var alltid inbjuden, när hon hade några främmande. Ibland träffade jag honom också borta på middagar eller på supéer, där det gjordes musik, men på baler gick han ej. Han var icke road af att dansa och tyckte det var odrägliga tillställningar. Jag minns så väl en eftermiddag fram i april, andra året efter sedan jag flyttat till min tant. Han (kapten L. kan jag ju också kalla honom) hade kommit upp och satt och sprakade med oss. Jag beklagade mig öfver att det var säsongens sista bal, som om en vecka skulle gå af stapeln. (Forts.) 4 * — Rättsbegrepp som bibeln lär. Hvarmed kungen sig omger. ' Något man på vägen ser. Smådel utaf män ' skokroppen, Närmast lilla kufvudknoppen. Rolig leksak för de små. Man, som fick i döden gå. Hvad den är som aldrig talar. Utför hvilken sjögast halar. Hägnad kring planterad plats. Hvad som finns i hvart palats. Hvad som lockar mångens håg, När han ser ett järnvägståg. Nyttig sak vid dålig brasa. Något tungt som lätt kan rasa. Hvad man hör vid bäckens rand. För buketten lämpligt band. Hvad som snos i långa rader. Någonting som finns &gt;i spader ». Hvem, som vållar död och sorg I sin » undervattensborg ». Sak som pryder högsta toppen, När den sätts på mänskokroppen. Bonjour. Idun N: r 38. B yrå: Kla.ra.hergsga.tan 54, en tr. Annouspxis: 25 öre pr petitrad ( Tidningen kostar endast 1 krona för qvartalei. postarvodet inberäknadt. Ingen lösnummerförsäljning. Redaktör och FRITHIOF Träffas å byrån kl. 10 — 11. A l l m. Telef.
I vetandet att Den 9 Mars e. m. 21 I mine medborgare i allmänhet ingalunda äga förmåga alt bära större skattebördor, än de som redan äro pålagde, har jag höjt min röst och talat emot de vid denna Riksdag föreslagne nya och förstorade löneanslag, icke blott till Statens redan varande högre Embetsman, utan äfven till nya höga Embeten; — jag har motsagt enorma summors beviljande till försvarsverket, till Götha Canal, till nya anläggningar, byggnader och reparationer; — jag har bestridt allt bifall till proponerade afskrifningar och efterskänkningar af de förfärliga summor, som blifvit utgifne dels i och för den fatala handeln om Rikets Örlogsskepp, dels ock för andra ändamål, deraf icke Riket, utan enskildte personer, haft fördel; — jag har motverkat föreslagne nya lagar, hvilkas påföljder i längden kunnat medföra de största vådor och skakningar; — jag har, så vidt jag förmått, motarbetat StatsObligations-systemets införande och myntvalvations antagande, eftersom jag ansett begge delarne vara förderfliga; — och jag har bestridt alla förslag till ändringar i Rikets nu gällande Grundlagar. — Med ett ord, jag har som Representant försökt svara emot vigten och betydelsen af detta ord.—Men — att alla dessa mina bemödanden nästan alltid dukat under för det öfverlägsna antal, som systematiskt handlat efter motsatta åsigter, och som för deras befrämjande 65 H. 14* Den 9 Mars e. na. användt sådana medel, hvaraf jag hvarken velat eller kunnat begagna mig, det måste jag väl beklaga, men aldrig förebrå mig. — Lugn i medvetandet att som Representant hafva handlat efter mitt bästa förstånd och samvete, anhåller jag vördsamt, att i Protocollet få antecknad min reservation mot alla de beslut, som af Majoriteten hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln under denna Riksdag blifvit fattade, med undantag af de högst få, som jag understödt.
Det är sannolikt att han ej är den ende i sitt slag, om oek hans likar icke ådagalägga samma öppenhjertighet eller oblyghet, Att genom lagbud tvinga menniskor till en handling, som utan hjertats frivilliga deltagande är ett brott, är väl en orimlighet, som faller hvar man i ögonen. Herrans Nattvardsbord ohelgas nog af dom, som besöka det af vana; från dem, som gå dit af tvång, borde det kunna befrias. Det är således icke för att gifva ett handtag åt indifierentismen, utan i kyrkans rätt förstådda intresse, som jag vördsammast föreslår: att Rikets Ständer för sin del besluta en så beskaffad förklaring af 11 Kapitlets 2 § i Kyrkolagen, att ingen må, af fruktan för sina medborgerliga rättigheters förlust eller minskning, behöfva anse sig tvungen att begå Herrans Heliga Nattvard. Stockholm den 19 November 1862. P. J. Emanuelsson Xto 2H. Af Doktor P. J. Emanuelsson: Om förbud för landthandlare att försälja bränvin eller andra brända eller distillerade drycker, åtminstone ej utan sökt och erhållet vederbörligt tillstånd. Den förmån, som skulle tillskyndas kommunerna genom handelsbodar på landet består väl deruti, att nödvändiga och nyttiga handelsvaror blifva lättare tillgängliga. Men till sådana varor lärer knappt någon vilja räkna spritdrycker. Att spridandet af dessa drycker är i hög grad förderfligt, erkännes allmänt, och lagstiftningen har derföre sökt inskränka det så mycket som hittills varit möjligt. Ännu behöfvas dock större inskränkningar. Det är nemligen en bedröflig erfarenhet, att landthandlare på flere ställen utsprida bränvin och andra spritdrycker i stor mängd ibland allmänheten. De få väl icke sälja mindre qvantitet än 15 kannor, men härmed är föga vunnet. Man vet, att flere personer sammanskjuta penningar till detta belopp, hvarpå en af dem köper de 15 kannorna och sedermera utskiftar det köpta åt sina medintressenter, i mån af deras tillskott. På detta sätt eluderas författningen och det lyckas mången egennyttig landthandlare, att utsuga och demoralisera en stor mängd af menniskor.
Inom Europeiska staterna är såsom allmän grundsats antaget, att reserv-vapnens antal bör vara minst 3tne gånger de soldaters, som vid ett krigs utbrott måste med vapen förses, och i vissa länder anses reserv-förråden böra uppgå till 4å5 gånger detta belopp. Utsk. liar ägt öppnadt tillfälle att taga närmare kännedom af förhållandet med yåra vapenförråd, samt tvifvelsutan inhemtat, att dessa icke ännu befinna sig i det skick , som vederbör, ehuru förvaltningen användt all möjlig omtanka att åstadkomma den förökning af dessa förråd, som med de inskränkta tillgångarna görligt varit, äfvensom att bereda möjligheten att verksammare än hittills kunna bedrifva vapentillverkningen, då dertill nödiga anslag af R. St. komme att beviljas. Ämnet egnar sig icke att i närmare detalj offentligen behandlas; men visst är, alt de af Konungen äskade medlen för detta angelägna behofs fyllande äro af verkligt behof påkallade, och ännu vissare är, att detta måste af StatsUtsk. allvarligen behjertas, såvida detsamma vili undvika den tunga förebråelsen att genom sitt afstyrkande hafva föranledt R. St. att lemna landets försvarare i saknad af nödiga vapen till landets försvar. 3:0 Rörande anslaget till ins truel ion s-compa "n ter vid indelta infanteriet. I K. propostn äskas för detta behof 3i,ooo rtdr årligen. Utsk. har icke underkänt inrättningens gagnelighet, men nfstyrkt anslag för ändamålet, samt hänvisat på de besparingar, som, enl. Utsk:s vid reglerm af riksstatens 3:dje hufvudtitel afgifna utlåt., förtpenas kunna uppkomma i följd af försvarsverkets ändamålsenligare organisation. Jag lemnar dessa förslag, som 2tne RiksSt. gillat och arne förkastat, i deras värde, men beklagar fäderneslandels öde att se sitt försvarsverk Jernnäs hjeIplöst, under det striden om redactioner och organisationer sålunda fortgår; önskandys lifligt alt ej behofvet Den j5 November e. m all strida mot Rikets fiender måtte under tiden inträffa ocii straffande hölja Riket med vanära och förluster.
R:dr 400 tt 18 R:dr Blår: hampFörb. 400 tt 15 R:dr 400 tt 15 R:dr 400 tt 15 R:dr lin50 o/o 400 ti 15 R:dr 400 tt 15 R:dr 400 tt 15 R:dr ') Då Sundhetskollegium i särskilda fall tillstyrkte införsel af sammansatta medieinalier erlades i tull 20 procent. 2) Medgifna till införsel af Apotekare. 3) Medgifna till införsel af Apotekare eller dem, som erhållit Sundhetskollegii tillstånd att med sådane varor idka handel, 4) eller, efter Sundhetskollegii, Wetenskapsakademiens eller vederbörande Universitetsfakultets hörande af vetenskapsmän till begagnande för vetenskapliga ändamål, III Bilaga Litt. A. drag de under denna tid utfärdade särskilda införselstariffer förekommande Tullbestämmelser. Fr. o. m. 1842 Fr. o. m: 1846 Fr. o. m. 1849 Fr. o. m. 1852 Fr. o. m. 1855 Fr. o. m. 1858 Fr. o. m. 1861 t. o. m. 1845. t. o. m. 1848. t. o. m. 1851. t. o. m. 1854. t. o. m. 1857. t. o. m. 1860. t. o. m. 1863. Tullsats. Tullsats. Tullsats. Tullsats. Tullsats. Tullsats.