Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skola de bibehållas, tillstyrker jag åtminstone, att de efter bokstafven endast må åga rum för större odlingsföretag. „ Friherre Björnftjerna, Magnus, förenade sig med Herr von Hartmansdorff. Herr Tham: Jag anser visserligen odlingslånen böra användas till odlingar, men sådant hindrar ej, det de ju äfven kunna vara nyttige vid Enskiften. Dessa förutsätta odling; och sedermera år Enskiftestagaren i största behof af undsättning; ty når en stor by enskifta», nödgas flera emottaga ängar, mossar och dylikt, hvilket åter skall odlas till ny åker. Det år vål sannt, att de skolä undfå ersättning af andre, men hvar och en vet, att denna icke svarar mot verkliga kostnaden af nyodlingen. Den betalar sig vål i längden, efter man får sköta sin jord efter behag; men Allmogen, som ej genast kan bestrida dessa utgifter, har derföre behof af lån, icke till hufen, utan till uppodlingen; ty till de förra erhålles tillräcklig ersättning. Herr Munck af Rofenjkjöld, Eberhard: I anledning af hvad Herr Tham anfört, får jag nämna, Den 13 September e, mi 67S att till Enskiftestagare i Malmöhus Lån en vis* summa af Statens medel, såsom ulflyttningshjelp, år bestämd, hvilken dock öfver hufvud ej belöper sig till mera ån 10 R:dr B:co på personen. Hela anslaget årligen utgör nemligen endast 10,000 R.dr B.co, och de utflyttandes antal van* ligen 1000 personer. I öfrigt förmodar jag, att namnet ej gör något till saken; och då större delen af fonden i alla fall användes till odlingar, anser jag det icke vara betänkligt, att behålla namnet på den-' samma. • - ur. .gr* Herr Grefven och Landt Marjkalken gjorde proposition tilt bifall af aitsta punkten i Ut4 skottens Betänkande, likväl med iakttagande af följande redactions-förändring: till befrämjande och underjlöd för fädane Jtörre odlingsföretag, hvilka öfverjtiga den eufhilda förtnågan.
Maji isoo. S. D. Förekom hos Hemliga Uiskoret det af Fnllmäg igw' uti Riksén; Stander . Riksgälds-Lontoir, keöloren I^churberA, Kongs. Hos-P edikanten och Kyrkoherden ^sUsnius, Lomme ras - Räset IVleälinA och Rllejsoren VLclmKur ingisna I>I - mori al , hwaru^i anmäles at suspenäerscls och häktade Lasteurvn lav elin sä ival wid den i Loinrniksariatet hällrra undersökning, som äfwen genom en sedermera lik Kongs töfioer - Stäthällare Ände ets krotocoll, aflemnad bekännelse, upgisvit del twänne af Lontoircts Fulim gliga, blchor-m Ltael von Hollkiein och sörre Riksdagsmannen Xnut kersion Nied lav-din u i Penninge-Uirderhandlingar sig inläcit och as Lassans meoel län imburit, hwilken upgift, i hwad den rörer Mchor Lenei von klolllkein ställe winna styrka af Läajorens i Laslaa sunona egenhändiga förstrifning och borgen, och, r anseende til lvnut karsson, genorn hans egenhändiga Klota, samt yttermera as lavelins sörda och tvid genomgående af de i Lasson jcanarade papper, fnnna annotationsr, hwilka skulle utwisa at Knut kerston tidt och osca af laverin til läns upburit större suMrnor. I anseende hwartil och da Kongl. Förordningen af den 21.
Föremålet med den ifrågavarande löneförändringen är å ena sidan, att af liela massan af KrigsBefälets lönings-anslag jemna löneförmonerne emellan lika grader af Befälet, och å den andra, att undanrödja den grundade allmänna klagan, att de skattskyldige, sorn äro anviste lill serskilte Stater med sine räntor, genom forsling och lösning, äro hårdare beskattade, än de, som utgöra sine räntor till Staten, hvartill kommer, att de mångfaldige stridigheter emellan Räntegifvare och Räntetagare, hvartill det nuvarande löningssättet gifver anledning, skulle helt och hållet upphöra, och slutligen en enklare redogörelse ej mindre för Uppbördsman än de controllerande StyrelseVerken uppkomma. Det är således folkets förmon, som går i bredd med en förändrad jemnare lönereglering. Den öfvergång af Statens Embetsman till Regeringens Tjenare, som genom en sådan förändring skulle uppkomma, är icke för» mig fattlig. Med Den 22 December f. ni. 49 Med Regeringen förstår jag Statens Högste Chef. Det är från honora, som all styrelse utgår; det är omkring honom som alla Styrelse-befattningar skola röra sig, och alla hafva Statens angelägenheter till föremål. Jag kan således icke göra mig något begrepp om ett Statsförhållande, der skillnad emellan Statens och Regeringens tjenare kan ega rum, och en sådan förvillande tanka kan icke vinna framgång inför ett Stånd, hvilket aldrig varit villrådigt att sluta sig till sin Konung, då behofvet sådant fordrat, och hvarom Ståndets oell Fäderneslandets sammansmälte häfder framvisa så mångå stora exempel. Herr Tham anför ytterligare att StatsContoiret, i sin underdåniga framställning rörande ett RiksMarkegångspris, glömt den förändring i priserne, som goda och onda år skola medföra, oeli hvaraf Embetsmännen, likasom, andre medborgare, böra dela följderna. Det är just, till förekommande af de olika skatter, sora olika årsväxter medföra, och som drabba räntegifvare, som ett förbättradt beskattnings-System, hvilanda på 5 års oombytlige markegångspriser, blifvit föreslagit.
Artikeln heter »le credit public», undertecknad af Michael Chevalier, sid. 57: »Lån, afsedda för nyttiga företag, för utvecklingen af det allmänna välståndet, såsom för vägar, kanaler och jernvägar, skulle man i vår tanke icke kunna gilla. Den enskilda företagsamheten kan och bör ensamt befatta sig dermed, emedan den alltid är skickligare, verksammare och hushållsaktigare än Staten; och hvad de arbeten vidkomma, som icke tillhöra den enskilde företagsamheten att. bearbeta, som han icke är i tillfälle att företaga, emedan de icke lofva någon afkastning, eller som angå för dess beräkningar främmande intressen, när det exempelvis är fråga om strömrensningar, om förbättrande af fyrbåkar och hamnar, böra skattemedlen säkerligen vara tillräckliga under lugna och fördelaktiga tidpunkter, och under andra förhållanden bör man icke tänka derpå, med mindre man är försedd med tillgängliga besparingar.» Det tillhör icke eller krediten att förse lyxens, konstens elier nyckens företag Ludvig XIV anlitade Samuel Benard för fullbordandet af Versailles, men i hvilket ttillstånd lemnade han Frankrike? Konung Oscar mottog detta^landets styrelse utan någon stats - Den 9 Jani f. nr. S9 skuld; jag önskar att den Han lemnar efter sig icke måtte gifva anledn. lör kommande slägten att beklaga sig öfver den rastlösa fart, med hvilken vi nu tyckes gå en sådan skuld till mötes. Jag är öfvertygad om att hans afgångne fader aldrig skulle hafva gått in på ett sådant förslag, som det nu ifrågavande. Jag säger upriktigt att jag icke skulle vilja vara i Konungens Rådgifvares ställe, ställde mellan fruktan och hopp att deras förslag skall lyckas eller misslyckas. Jag beklagar dem för den oro, hvari jag föreställer mig att de nu skola befinna sig. Hvad sjelfva 6:te punktens första mom. angår eller »att K.. St:r, för påbörjande och fortsättning af arbetena å vestra stambanan från Stockholm öfver Södertelje mot Kathrineholm måtte, till utgående under innevar:de samt nästkommande 3:ne år, eller under tiden till 1860 års slut, anvisa en sammanräknad anslagssumma af 5.679.000 Rdr», så röstar jag emot dess antagande.
Hr von Hartmansdorff synes förutsätta, att markegången icke skulle gå riktigt lill, utan sättas sa lagt, att löntagarne dei igenom skulle komma att göra förluster; men jag kan icke förmoda, alt det framdeles mera än hittills skulle blifva löntagare 532 Den 15 Maj. betaget att i sådant fall genom besvär söka rättelse, och da en sådan rättelse ofta skett på ett sätt, att allmänheten ansett löntagarne hafva blifvit för mycket gynnade på dess bekostnad, hvaröfver man under loppet af det förflutna året från flera landsorter hörde klagas, så synes det mig vara anledning lill den förmodan, alt löntagarnes besvär icke skola lemnäs utan afseende. Hr von Hartmansdorff har vidare yttrat, att om äfven ingen förlust till en början genom denna åtgärd skulle uppkomma, så kan man möjligen anse den såsom en öfvergång dertill, att alla löner ulga i contant ulan afseende å persedlarnes värde. Jag leninar derhän på hvilken grund Hr von Hartmansdorff uppgör denna förmodan, men jag anser, att intet förslag kan vara så ändamålsenligt uppgjordt, att man icke kan lyckas göra det misstänkt, derigenom att man påslår det vara en öfvergång till någonting sämre. Hr von Hartmansdorff: I anledning af den siste ta larens yttrande, får jag förklara, alt under den tid, min embetsmannabefattning gaf mig tillfälle alt vaka öfver räntegifvarnes bästa, har jag gifvit prof på hvad jag i det fallet velat uträtta. Det hade ock blifvit ut rättad t, om åtgärden fått beslå. Hvad åter angår Grefvens sista anmärkning om öfvergång till penningelöner för alla löntagare och om faran att öfvergå lill någonting sämre; så får jag hänvisa till Grefvens egna och, om mitt minne ej felar, äfverr lill åtskilliga andra talares anföranden. Jag tror att man önskar denna förändring, icke så mycket för räntegifvarnes skuld, som icke mera för den allmänna beqvämlighelens, hvilken nyss är åberopad af en man, som har med uppbörden alt göra. Beqvämlighelen att slippa besväret utgör sålunda för en och annan tillräckligt skäl för ändringens vidtagande, om icke något annat funnes.
Detta har nu mera vunnit den fullbordan, att det, i händelse af behof, kan inrymma i Eldrum 58o sjuke och derutöfver under Sommarmånaderne 260. År i832 egde Inrättningen, med bestämdt Statsanslag af 3i,3ig R:dr 9 sk. 4 r:st. samt fyllnads-bidrag af Statsmedel till ett belopp af 13,098 R:dr 36 sk. 2 r:st„ en sammanräknad inkomst af 52,872 R:dr 29 sk. g r:st., svarande emot årliga utgiftssumman, hvaraf kostnaden för de sjukas proviantering upptager 15,979 R:dr 26 sk. 8 r:st., samt för Byggnaders Reparationer och inredning 9,686 R:dr 46 sk. 6 r:st. — Efter den till följd af Eder Kongl. Maj:ts Nådiga befallning, år 1S31 vidtagne förflyttning af Flottans härvarande Stations sjuke till Garnizons-Sjukhuset och dess Sjukpersonals derigenom uppkomna förökning, har medelantalet af sjuke per dag sedermera utgjort sistnämnde år 234» oc^ **- ret derpå 222 personer. Yl. Kongl. Flottans Stations Sjukhus d Castellholmen: För 853 sju kes vårdande derstädes i83o, erfordrades en kostnads-summa af 9,843 R:dr 44 sk. 5 r:st.. som genom årligt Statsanslag af 7,700 R:dr och andra intrader blifvit bestridd. Sedan de sjuke härifrån den 24 Jnlii i83t blifvit förflyttade till Allmänna Garnizons-Sjukhuset, har ifrågavarande Sjukhus blifvit tills vidare öfverlåtet till disposition af den samma år i Hufvudstaden förordnade Allmänna Sundhets-Commite, för att i fall af behof, der inrymma Cholerapatienter.
Dessutom bör uti de kontrakter rörande befordrandet af kommunikationsanstalter, i afseende å hvilka Kongl. Maj:t finner för godt sådant föreskrifva, inflyta, att vederbörande direktion skall hafva skyldighet att under byggnadsåren inom viss bestämd tid till Styrelsen för allmänna Vägoch Vattenbyggnader årligen afgifva berättelse om arbetets fortgång under nästföregångna året samt att, sedan komnmnikations-anstalten blifvit för trafiken upplåten, enligt af bemälda Styrelse uppgjorda formulär afgifva berättelser angående trafiken och hvad dermed eger gemenskap; 6:o, för fullgörandet af sådant kontrakt, äfvensom för de lyftade statsmedlens återbäring, ifall mot kontraktet brytes, bör ställas sådan säkerhet, som af Kongl. Majit i nåder godkännes; varande dock städer och sådana menigheter, hvilka Kongl. Majit anser derifrån böra befrias, från dylik skyldighet frikallade; 7:o, af Kongl. Majit eller af Rikets Ständer beviljadt anslag eller lån kan i allmänhet icke utbekommas förr, än arbetsföretaget blifvit börjadt, hvarefter utan äterbetalningsskvldighet anslagna medel få, successivt och i mån af arbetets fortgång, lyftas vid de terminer, som i kontraktet finnas utsatta eller särskildt af Kongl. Majit föreskrifvits; börande, såvida icke Kongl. Majit, med afseende å särskilda förhållanden pröfvar skäligt annorlunda förordna, någon del af sådant anslag i Riksgälds-kontoret innestå, intilldess arbetet är vederbörligen afsynadt och godkändt.
Jag stod just i begrepp att uppgifva hela företaget, då en dag en af mina outtröttliga amanuenser rapporterade att han funnit en misstänkt fläck på enaf de stora stenarne. Jag undersökte densamma och fann den vara bly. Jag undersökte vidare och det befanns att blypluggen dolde en gömma inuti stenen, och i denna fann jag en kapsel af silfver och inuti denna ett i mänga afseenden särdeles in * tressant dokument; ej minst derfbre, att det kastar ett klart ljus öfver hela denna märkvärdiga byggnadshistoria. Jag vill derfbre här meddela skrifvelsen i dess enkla okonstlade förm. » Och det begaf sig i den tiden att de äldste frän landet samt alla underhöfdingarne och härfbrarne voro fbrsamlade och de framträdde infbr konungen, kastade sig till marken, jemrade sig och sade: v&amp;rt gamla palats är sv&amp;ra skröpeligt och dess luft är mycket osund och vi hafva sä fbrökat oss, och äro sä månge att vi der intet rum mer hafva kan. Vi bec^je dig derfbre, o store konung, låtom oss bygga ett nytt palats deri vi samlas måtte med glädje och frid. Konungen svarade och sade: I gode män af mitt dyra folk. I mågen gerna bygga Eder ett nytt palats; och jag vill dertill bygga mig en säker skattkammare, ty den gamla är öfver full vorden och remnar allt mer och mer. Och så blef det beslutadt. Men de äldste från landet och alla underhöfdingarne började strax sinsemellan kifva och disputera om den plats der byggnaderna ligga skulle. Då trädde några utvalde män fram fbr konungen och sade: Herre konung, vi kunna ej ense blifva om den plats som byggnaderna hafva skola. Men konungen kallade till sig de visaste männen i landet och utfrågade dem deras mening.
Jag skulle således vilja föreslå, att första valet kunde ske såsom Hr Lagerstråle föreslagit, hvaremot de öfriga, vid hvilka antalet af valbara ledamöter inom Ståndet kan hafva blifvit betydligen inskränkt, kunde ske in pleno. I allmänhet vore plenival visserligen det principenligaste; men de skulle in praxi medföra dc allrabetydligaste svårigheter. Frih. Boye, Ludv.: Äfven jag var länge af den tanka, att afskaffande af bänkmrsinrättningen vore för frihetsprincipen fördelaktig; men förd till erinran derom, att denna inrättning just infördes 1720, samt med fästad uppmärksamhet derjemte å de skäl, som uti Frih. d’Albedvhls reservation finnas upptagna, har jag kommit till den öfvertygelse, att friheten uti den ifrågavar. inrättningen har ett verkligt stöd i så måtto, att minoriteten derigenom har större säkerhet för att få uttrycka sig. Jag är således af den tro, att electorsvalen framgent böra verkställas genom dertill utsedda bänkman. Hvad åter beträffar sättet för dessa bänkmäns väljande, anser jag, att ju mera vidsträckt valafdelningarna bestämmas, desto större säkerhet; och jag tillstyrker derföre, att nuvar. stadgande i detta afseende må förblifva oförändradt. Det kan väl hända, att det kan blifva lättare att uti det dubbla antalet finna 2:ne lämpliga personer, än att finna en sådan bland ett hälften mindre antal; men detta skäl är icke tillräckligt för att bestämma företräde åt den föreslagna förändringen. En ledamot har framställt en scrupel. Han har sagt, att detta betänk, kunde förkastas eller med förändringar antagas, utan att återremiss deraf förut vore behöflig. Jag är icke af den tankan. Jag anser det nemi. angeläget, att Utsk. kommer i tillfälle att vederlägga de anmärkningar, som emot förslaget blifvit gjorda; och jag skulle finna det illiberalt att, Utsk. ohördan, afgöra frågan till annat resultat, än det Utsk. tillstyrkt. Jag yrkar altså återremiss och tror, att ett sådant yrkande bör biträdas af alla dem, som icke vilja bifalla betänkandet. Frih. Cederström: Ledamöterna i den bänkm:safdelliing, hvartill Gr.
Slutligen få Rikets Ständer här äfven i underdånighet anmäla, hurusom Rikets Ständers uppmärksamhet blifvit fästad derpå, alt den ifrågasatta löneregleringen måste i betydlig mån försvåras och dess verkställighet fördröjas genom den försäkran, som hvarje ordinarie prestman genom sin fullmagt erhåller alt åtnjuta alla tjensten åtföljande löneförmåner, så länge han tjensten innehafver, och att dessa svårigheter och dröjsmål kunde verksammast undanrödjas genom vidtagande, vid paslors-embetens tillsättande, af samma åtgärd, som den, hvilken, i följd af Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse af den 18 Mars 1857, i afseende på Biskops-embeten blifvit stadgad samt äfven vid många andra embetens och tjensters tillsättande iakttagen, eller att i fullmagten utsattes det förbehåll, att den utnämnde skall vara underkastad den förändring i lönevilkor, som af löneregleringen kan blifva en följd; och då Rikets Ständer anse anledning till klagan öfver afvikelse, genom en sådan åtgärd, från vanliga bruket icke mera finnas för Kyrkoherdar, än för andre embetsoch tjenstemän, få Rikets Ständer hos E. K. Maj:t i underdånighet anhålla, det nådigt beslut måtte meddelas derom, att i alla fulImagter, som hädanefter å Kyrkoherdebeställningar utfärdas, det vilkor skall inflyta, att den utnämnde skall åtnöja sig med den förändring i lönevilkor och tjenstgöring, som af den blifvande regleringen kan blifva en följd. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 26 September 1860. Exp e ilitia ris-U Is k o lie ts Förslag till anderd. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adelri den 2 Okt. 1860. Preste-Ståndet den 3 Borgare-Ståndet den 3 Bonde-Ståndet den 5 Rikets Stånders underdåniga Skrifvelse, i anledning af år 4859 verkställd revision af Statsverkets m. fl. allmänna fonders förvaltning.
Med anledning häraf och enär det med god ordning och nödig kontroll närmast öfverensstämde, att kommissarie, som af en eller annan anledning hnge tjenstledighet, genast då densamma vidtoge, från sig till den utsedde vikarien, mot dennes qvitto, aflemnade alla de af bemälde kommissarie derförut, för korsning m. m. emottagna men ej handlagda sedlar, likasom att vikarierande kommissarie, då han frånträdde det innehafda förordnandet, likaledes 32 Om indragning af Bankens sedlar a 1 JR:dr JR:mt. mot qvitto, till den ordinarie kommissarien öfverlemnade alla dylika sedlar, hvilka han under tiden emottagit men ej handlagt, samt med iakttagande ej mindre häraf, än att ofvankerörde qvittenser tillstäldes vederbörande i Sedelkontoret, de olägenheter, Understyrelsen förmenat kunna uppstå deraf att såsom kommissarie tillförordnad kassör i sedelkorsningen deltoge, enligt Fullmägtiges åsigt, vore undanröjda, hafva Fullmägtige ansett Understyrelsens ofvanberörda framställning icke böra föranleda ändring i det af Fullmäktige fattade, ofvan omförmäldta beslut. Ö O 7 § 30. Äfven under innevarande Riksdag liar fråga förevarit derom att Riks-Banken ej må utgifva sedlar å valören 1 R:dr R:mt, och hufvudsakligaste anledningen dertill att Rikets Högloflige Ständer ej beslöto indragning för framtiden af nämnde sedel-valör, hemtades från befarad starkare påkänning å metalliska kassan för dessa sedlars ersättande med silfvermynt, än nämnde kassa, under dåvarande förhållanden, kunde motstå. Man antog att, i och med detsamma utgifningen af denna sedelvalör upphörde, silfver skulle komma att uttagas för utelöpande sedlar icke allenast å 1 R:dr R:mt, utan äfven å 32 sk. Banko, hvilket, i bredd med pågående silfver-utvexling för skillings-sedlarnes ersättning, skulle fordra en ganska betydlig summa i silfver.
Det förhåller sig tvärtom. Rättigheten att göra nya förslag är lika obegränsad å Konungens som å Ständernas sida; och Konungens förslag rörande Banken, så väl vid föregående Riksdagar som denna, bevisar att så är. Rättigheten för Konungen att säga nej till Ständernas förslag i dessa hänseenden är deremot just, hvad som fattas och som genom ifrågavarande grundlagsförslag skulle medgifvas. Hvartill, säger en ledamot, behöfver Konungen ett creditiv på Banken, hvilket skulle försvaga den sednare? Hafva vi icke 5 millioner, hvilka ligga såsom förskott i Kronans cassör från det ena året till det andra? — Jo, det hafva vi; men R. o. Ad. täckes erinra sig, att Riksg.Cont., för att alltid kunna gälda statsbristsumman till StatsCont., redan äger ett sådant creditiv på en million R:dr, jemlikt 4 Art. 3 §. s. 72 af nu gällande Bancoreglemente. Det är således ingen nyhet, som begäres. För Banken medför creditivet ingen fara; ty det behöfver egentligen då begagnas, när skatterna äro under indrifning, och flera millioner R:dr i sedlar derigenom undandragna den allmänna rörelsen. Fördelen för henne, att andra millioner kunna genom begagnandet af detta creditiv tillflyta allmänhe - »44 Den ii Slars f. na. ten, hafva både motiverna till banklagen och några ledamöter redan omförmält. De 5 millionerna, eller den ännu större summa, som vårt Statsverk genom gamla besparingar bar i behållning, gör ej det förskott öfverflödigt, som genom creditivet skulle kunna erhållas. Man bör ihågkomma, att fastän i834 års utgifter skola oafkortade qvartaliter utgå under årets lopp, inträffar ej uppbörden för i834 förrän om hösten samma år och betalas för det mesta icke förrän om våren i835. Det är således en sällsynt lycka, att vårt Statsverk ej behöfver ännu större förskott, och att R. St. ej besväras med framställningar derom, under det att Kamrarna i det mägtiga Frankrike årligen måste anskaffa s. k. tolftedelar, eller förskott å de månadtliga utgifterna.
Genom hamntaxorna sattes städerna i tillfälle alt beskatta tra fiken. Denna tunga utgjorde ett motstycke till de gamla landttullarne, med den skilnad att den afgift, som uppbars vid stadsporten för det, som infördes för att förbrukas i staden, ytterst drabbade konsumenterne i staden, hvaremot genom hamntaxorna landtmannen och uppstäderna måste vidkännas en kostnad för det de förbruka sådana varor, hvilka passera sjöstaden. Om denna skatt i och för sig vore olämplig, så blef den det så mycket mera, då man besinnade att den är så olika, att knappt två sjöstäder i hela Sverige hafva fullkomligt lika hamntaxor. Dessa 4 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande JM 182. taxor upprättades vanligen af städerna sjelfve, insändes derefter af Landshöfdingeembetet tillika med dess yttrande lill Kongl. Majit för att, sedan Kommerse-kollegium blifvit bordt, af Kongl. Majit stadfästas. Att trafiken genom denna beskattning lider vöre gifvet, men det vore äfven utom allt tvifvel att höga afgifter äfven verka menligt i afseende på beloppet, som genom dem inflyter. Det vore således icke i städernas sanna intresse att vara i åtnjutande af så dryga bamnumgälder, att den regelbundna sjökommunikationen hämmades. Motionärens afsigt vore derföre att föreslå en reglering af hamntaxorna; men enär det fanns ett annat onus på trafiken, hvilket äfven berodde af Kongl. Majit att undanrödja, så ville motionären i sammanhang härmed fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på det betungande sätt, hvarpå Tullverket utöfvar sin kontroll. Redan länge sedan är bevakning till lands vid stadslullar afskaffad och så kallad rörlig tullbevakning införd. Ingenstädes förekommer att den resande till lands eller förer, hvilka anhållas och visiteras af tullbetjeningen, få härför erlägga betalning. Hvarföre skall då resande till sjös eller fraktgods med ångfartyg från närmaste grannstad icke allenast visiteras utan äfven betungas med kostnad? Ty all kostnad, lagd på trafiken, måste den resande och fraktgodset i sista hand vidkännas.
Prop. M 1, om Statsverket 1859. 41 under Första Hufvudtiteln R:dr R:mt 51,650 » Andra » » » 307,000 » Fjerde » » » 2,875,500 » Femte » 1,775,180: — med tillägg af nödiga kreditiver för pensionering af embetsoch tjenstemän samt manskap vid Kongl. Maj:ts Flotta 210,000: — 1 985 180 under Sjette Hufvudtiteln 1,670,133 » Sjunde » 128,100 och under Åttonde » 1,176,000 Summa R:mt R:dr 8,193,563 70. 70. hvartill komme ersättning för ofvannämnda, af Statskontoret anmälda förskotter 88,364: 63. Beträffande dessa och öfriga Riksgäldskontorets utgifter samt de för deras beRitsgäids-kon täckande påräkneliga medel, upplyste Departements-chefen, att, enligt en till honom toretstiilg&n af Fullmägtige i Riksgäldskontoret aflemnad uppgift, verkets fordringar och tillgångar gargifterut’ antagas vid 1860 års slut öfverstiga dess skulder med en summa afR:drR:mt 8,128,000: —. Härifrån torde likväl, enligt