Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:L att, der laga hinder för nu ifrågavarande förändrings utförande i något fall skulle niola, låta med verkställighet deraf anstå, intilldess Rikets Ständer sig derom yttrat, vöre för vidsträckt och kunde gifva anledning till misstydning; alt löne-ersättningens uträknande efter sistförflutne 10 års markegång icke vore lämpligt, dels emedan kändt är, att markegångs-sältningarne icke varit tillförlitliga, dels af andra befarades, att, i anseende till de höga markegångs-prisen de senare åren, berörde béräkningssätt skulle för de löntagande lända till en lönelillökning, som medförde ökade utgifter för Statsverket; att, om löneersättningarne fastställdes till bestämda belopp, men Statens inkomst af de indragne indelningarne omvexlade efter de årliga markegångs-prisen, det kunde inträffa, att denna senare inkomst icke lemnade tillgång till bestridande af förstnämnde utgift, till undvikande af hvilka olägenheter .en ledamot af Ridderskapet och Adeln ansett förändringen höra på det sätt till vägabringas, att indeldta ränlorne först efter 5 eller 10 års medium förvandlades till penningar och dessa åter elter samma års medelpris till spanmåi, hälften råg och hälften korn, som sedermera skulle af Slaten, efter årets mar begå ngspris, med tillagd forlön, qvartaliter vederbörande Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 326. 5 godtgöra*, hvilket äfven borde iagttagas, i afseende 3 ersältningarne till Allmänna Inrättningar m. tl.; att Utskottet icke föreslagit,att uti ersättningen tilt From tua Stiftelser, inrättningar, m. fl., för deni anslagne spanmål, iörsellön skulle inbegripas, ehuru de, icke mindre än löntagare, äro belältigade att sådan förmon tillgodonjuta; att det icke vore bestämdt, huruvida crsättuingarne skola beräknas efter Länseller Riksmarkegång; att det icke voie möjligt alt, pä sätt Utskottet föreslagit, tillvägabringa den ifiägaställde förändringen ifrån och med år 1841 eller, om så skedde, vid ersiitlningarnes bestämmande, taga 1840 års markegång i beräkning, enär densamma, efter Utskottets förslag, icke skulle sättas förrän uti Februari månad 1841; att Utskottet borde närmare utreda beloppet af de förskott, Riksgälds-Conloret borde lemna Statsverket till qvartals-aflöningarnes bestridande, hvarvid någre ledamöter ansett, att lämpligast vore, om en viss summa lemnades såsom stående förskott, och således icke, på sätt Utskottet tillstyrkt, biefve föremål för årlig liqvid ; alt i Utskottets förslag uti moumntet litt. c., ''att de tjenstemän,
Frågan är nu helt enkel, att, omen köpman säger åt flera andra, att han vill inom en viss tid hålla så och så stor kassa, skola alla öfrige köpmän söka hvad de kunna vinna på hans sträfvande i denna del. Då vi beslutat, att 5 lill 8 skall vara proportionen i vår realisation, går det ej an att föreskrifva en viss dag, när detta förhållande skall vara inne, ty det är att gifva rigtning åt speculationen. Det är mera möjligt, att tvinga Banken att lill högt pris köpa sitt silfver, än att tvinga jordbrukaren att köpa de varor man har att föryttra. Att stifta lag för att bestämma en viss dag, då realisationen skall börja, är det mest 4oo Den 16 October c. m. oformliga man kan göra, och en sädan föreskrift duger alldeles icke, ty antingen skall man säga, att realisationen i ögonblicket börjar, eller låtsa anförtro tidens utsättande åt BancoFullmägtige, hvarigenom realisationen måhända kunde för sig gå innan nästa skeppningstid. Att säga, det den skall ske innan 1831 års slut, är att fästa alla capitalisters ögon på dessa 85o,ooo R:dr, som skola inköpas; och, mine Herrar, det är icke så mycket fråga om dessa 85o,ooo R:dr, som om de capitaler af flere millioner, hvilka syfta på denna speculation utan att kunna uppnå sin syftning. Med detta stadgande inträffar precist detsamma som med Magazinslnrättningen, att det gifver en rigtning åt speculationen till vida högre grad än som behöfves. Jag är öfvertygad, att, om man ej bestämt tidpunkten, och ej utsatt proportionen af 5 till 8, utan lemnat BancoFullmägtige fria händer, skulle realisationen varit färdig till nästa skeppningstid; detta bade icke varit konstigt; men om bifall lemnäs till så väl proportionens utsättande, som tidens bestämmande, torde realisationen ganska länge fördröjas. Friherre Cederström: Det har blifvit yttradt, att, om coursen steg, borde jernbeläningen upphöra.
Ståndet afslog Betänkandet N:o 83 och lade Utlåtandet N:o 125 till handlingarne. Den 5 Dec. 1840 f. m. Från Höglofl. Ridderskapet och Adelis. S. D. Då nu ånyo föredrogos, ej mindre Stats-Utskottets förliden gårdag på bordet lagda Memorial N:o 391, med förslag till yoterings-propositioner ian - 856 Prot. TJtdr. d. 5 Dcc. 1840. ledning af skiljagtiga beslut öfver Utlåtandena, N:o 257 och 367, än ock Högvörd. Preste-Ståndets genom Protocolls-Utdrag af den 2 dennes gjorda inbjudning till instämmande i Ståndets beslut att bevilja f. d. Stats-Rå leii Friherre Åkerhjelm och Grefve Härd. halfva Siats-Råds lönen hvardera, att å Allmänna Indragnings-staten uppforas och denna lön tillgodonjuta, med vanliga vilkor af pensionernas minskning eller upphörande i mån af framtida erhållande löner på stat, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att antaga Preste-Ståndets ifrågavarande inbjudning, i följd hvaraf Ridderskapet och Adeln ansåg så väl voteringen om contra-propositionen, som andra alternativet vid voteringen om hufvudsaken förfalla, men i öfrigt godkände den i memorialet N:o 391 föreslagne voterings-propositionen. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Ulskottets förliden gårdag på bordet lagde Memorial N:o 390, med förslag till voterings-propotion, i anledning af Riks-Ståndens skiljagtiga beslut i fråga om mötes-passevolancens upphörande, blef den föreslagne voterings-propositionen af Ridderskapet och Adeln godkänd. S. D. Remitterades till Bevillnings-Utskottet ett denna dag afgifvet anförande al Herr Stuart, Carl, i anledning af Utskottets, af Ridderskapet och Adeln återremitterade Betänkande N:o 32, angående stämpling af spelkort samt afgiften derför.
Uti detta anslag, som vid sista Riksdag bestämdes till 10,400 R:dr, bar intet förslag till förändring förekommit, hvaremot Prosten Stenhammar uti en i Pieste-Ståndet väckt motion yrkat, att för utgifvandet af örte, Gite samt Tide och sista Delarne af Professuren m. m. J. AU. Zetterstedts arbete, ’Diptera Scandinavioe ’ kalladt, måtte anvisas ett serskildt anslag af 500 R:dr för hvardera Delen, eller tillsammans 1,500 Ridr, att successivt vid hvarje Dels lifgifvande uppbäras af den förtjente vetenskapsmannen, som på de första Delarne af detta Verk redan uppoffrat en förlagskostnad af åtminstone 2,000 Ridr samt lor den 4:de jemväl outgifne Delen ännu afbidade Kongl. Majits Nådiga Resolution å gjord ansökning om understöd derför. Utan att ingå i bedömandet af arbetets förtjenst, har Utskottet likväl, då Bih.. till R. St. Fröt. 1844. 4 Sami. 1 Afd. 15 Haft. 4 26 StaU-Vtshottets Utlåtande, N:o 41. ett visst årligt anslag redan är stäldt till Kongl. Maj:ts Nådiga disposition för befrämjandet af lärda Verks lifgifvande, icke ansett sig böra i anledning af motionen något serskildt anslag för detta ändamål tillstyrka. //) Uti en från Ridderskapet och Adeln remitterad motion, har Herr von Hartmansdorff 1 A., begärt, att 8,000 R:dr måtte för en gång anslås till upprättande af chartor öfver Statsförvaltningens grenar, till stöd för hvilken motion blifvit åberopadt, att sådane chartor icke allenast uti andra länder visat sig vara af verklig nytta, utan äfven, om de här ändamålsenligt utfördes, skulle så väl för hvarje Statens Embetsman, som äfven för enskilde, hvilka önskade taga kännedom om någon viss del af Statsförvaltningen, lemna en i möjligaste måtto fullständig öfversigt deraf.
Lind, E., frölteii, Histn, St: i~ll: irlioliiieii. Lniidl~erg, Loiiise, frii, Stoc~lioliii. B I; niidberg, Koiiiiy, h, Liiid, t1 ja1 iiinr,: ~potcblcnre, B o r h. I,iindl) erg, TIior: i~, frii, Upsnla. Lind, LoLtmi, frii, Borfis. J,iiiiilboi.g, tlaiiua, frii, V. Eiieby, Kisn. J,iud, Y: ilfrid, frii, Stocklioliii. Liiitl nf Hnpcl&gt;y. Ebb: %, frii, SL~ (: lili~liii. Liiiidbiick, Marinuue, frölteu, Nordni~li&amp;, Sveg. Liudberg, Elicln, fröken, Liiiköpiug. I ', iiiitleI~erg, Brit: i, Frii! Osliittfors. A., professor, Ugsnla. J,iindgreii, Arirore. Liii.idgreii, Eliii, frii, Lidkiiping. T,iiiidgi.ei.i, I-led vie, frn, Kristineliniiiii. Liiudgreii, Joli: iniin, frölreii, Göteborg. ' T,iindgiwi, Sigiie, fru, Lrii~tl. Laiidlioliii, ISllen, frölieii, Sriiit1sv; ill.: IJiiiiiiiii, Clxs, I.iterntör, Stocklioliii. Lnnrlin, Hiild: ~, frölieii, P .. Lïiiidqiiist, Ebba., fru, Snialiniiiiiinr. hiidsteclt. Ebbn, fröken, Örebro. Lii iidström, i-lelgn, frii, Stocklioliii.
Han tålde aldrig att se oss sysslolösa; antingen skulle vi leka eller arbeta, men det innehållslösa var öfver allt hans afsky. Han låtsade icke nöje, han var verkligen road af, våra nöjen, liksom vi af hans. Hur ofta vi än vandrade med honom till Fiskartorpet, Uggleviken eller Djurgården, så blef det hvar gång en högtid, om han än gick länge tyst. Vi glömde alldeles den långa tystnaden, när han vaknade upp till tankar för oss. Ingen kunde säga oss så roliga saker eller så ömma; ingen berätta som han. En sommar, då jag var ensam i helpension och min far bodde som ungkarl i Stockholm, kom han hvarje eftermiddag, tog mig och alla nio kamraterna med på landet, så att vi skulle slippa från sömmen under de vackra sommardagarna. På sina vandringar hade han en oändlig vakenhet för naturen, för olika arbeten, och han gaf sig i prat med alla gubbar och gummor. Folk sade honom ofta sina djupaste hemligheter; ingen hade en sådan makt som han att vinna förtroenden. Vi barn berättade honom allting, han förstod alltid våra känslor, på samma gång som han aldrig smekte våra svagheter. Han väckte t. ex. aldrig vår ärelystnad, berömde icke våra framsteg, utan framhöll, att flit endast var en plikt. Jag skref vers som barn, men han hvarken afmuntrade eller uppmuntrade mig. Att dikta, det är helt, fullt lifsallvar, sade han, och man bör endast göra det, när det är oemotståndligt. Hans väsen var så mildt, att jag aldrig sett honom häftig, och jag trodde därför, att världen höll på att förgås, när han en enda gång – med allt skäl – sade till min bror, att denne burit sig åt »som ett exekrabelt nöt». Min bror hade aldrig verklig glädje skild från min far, i stället för att andra ynglingar inte ha något nöje, när deras far är med. Men endast att vara nära vår far var för oss båda lycka». En gammal man, nu död, som tillhörde den ungdom, hvilken samlades kring Almqvist, har för mig till alla delar bekräftat dotterns skildring. Sålunda träffade min sagesman en gång Almqvist i skjortärmarne, spelande kort med sonen och dennes militära kamrater, och aldrig, yttrade berättaren, såg jag
EmbetsBeråttelscr. efter Författningens rätta mening, torde tillhöra Fabriksldkaren, men icke Arbetaren, och Wiertz sålanda för underlåtenhet i denna del varit underkastad de derå stadgade böter, hvilka kunde äga rum , fastän det arbete , som blifvit stämpling undandragit, voie fullhalltigt, han åtminstone, såsom den der sjelf tillverkat underhalltiga Guldarbeten, bordt tillika dömas att serskildt plikta de i I Mom. utsatte Tvåhundrade Daler S:mt, och värdet af allt det Guld, han under rätta hallten förarbetat , förklaras confiscabelt , till delnings emellan Kongl. Maj:t och Kronan, Lazarettet och Åklagaren; KämnersKättens Domslut, betragtadt allenast från denne synpunkt, alltså vöre felaktigt och lagstridigt; Och att, då hvad i berörde §. af Kongl. ControllStadgan föreskrifves, hade afseende endast på de händelser, när någon arbetar Guld, Silfver eller Tenn under den hallt, som fasställd är, eller ock ej uppgifver sitt arbete till stämpling; Deremot den af Wiertz erkände gerning, att, genom små controllerade Guldpjecers fastlödning vid större arbeten, som voro underlia-lltige och icke blifvit till controllering upp* gifne, sjelf falskeligen å desse sednare sätta con* trollmärke, hvilket märke hos allmänheten borde grundlägga visshet och öfvertygelse örn arbetets fullhalltighet, otvifvelaktigt vore af annan och svårare egenskap, än de i ConfrollStadgan utmärkte förbrytelser, och innefattade det brott, som Allmänna Lagen i i Cap. 9 §• Handelsbalk, omförmäler; i följd hvaraf, och då det vore utrönt, igenom jemnförelsen emellan före - SfustiticeOmbudsm. Emhets Beritt elser.
Rosioa har för öfrigt för Patti varit en källa till tusentals framgångar och — förargelser, bland de sistnämnda ingen värre än den » att hon endast var Rosina i allt. » Då blef Patti rasande, storm-grät i kulissen åt de stormande Rosina-applåderna och sprang i fullt vredesmod upp i sin klädloge. » Hädanefter skall jag spela Valentine, Margareta, Donna Anna, jag — jag — är — är — ingen bu-hu-hu-hu-huffa » Fröken Petrhm Rosina är en täck aqvarell i matta, bleka men rätt distinguerade och väl valda färger. Denna sourdine börjar redan i det vokala föredraget, som ledigt och väl gjordt är idel konsertsäng. Rösten klingar spröd och kall, Rosinas känslor uttryckas nog, men ej med den spanska bris, som glänser i partiet. Entréarian är redan af kompositören gjord väl kall och tvärsäker, föredraget måste här ila kompositionen till bjelp och teckna i mer smekande forger den unga, förtryckta flickan, hvars triumfrop komma omotiveradt tidigt och strida mot karak-tersteckningen. Denna aria har aldrig hos oss sjungits efter Rossinis noter, naturligtvis blef detta icke fallet nu heller och kunde ej blifva det, när arian är skrifven för mezzosopran och fröken Petrini sjunger sopran aigu. De extrabrodier, som af den unga sångerskan i denna aria utfördes, lände henne till heder, koloraturkaskaderna porlade luftigt och graciöst. I sin helhet öfver-träffade arians utförande mycket den senaste Rosinas, d. v. s. fröken Andersson, som inlade mer nerv i sitt spel, ehuru ej ens honnr en fullblodig Rosina. Åtskilliga grepp i scenerna med Figaro och doktorn voro talangfullt inlärda, men framträdde väl enstaka och utfördes äfven de för salongsmessigt * I finalen svek den svaga stämman, särdeles som Rosina under början måste sjunga i fonden. Orkesterns barbariska » ackompagnement » gjorde sitt till ooks&amp;. För sångscenen hade frk.
Men då, efter hvad kändt är, de inkomne besvären, såvida någon anledning är att ändring i underrätts utslag kan vinnas, utställas till kommunikation, som är förenad med åliggande för den klagande att sjelf uttaga besvären och dem sina vederparter tillställa, skulle det, till följd af hvad här är föreslagit, kunna inträffa, att sedan en part väl inlemnat sina besvär oell fått diariibevis derom, lian icke brydde sig om att verkställa kommunikationen, om det lag i hans intresse att i det längsta fördröja utmätning af böterne. Dessa böter skulle således kunna blifva ganska länge utestående. Af detta skäl anser jag mig föranlåten att anhålla om afslag å förevaride betänk. Gr. Sparre: Den siste värde talarens anraärkn. grundar sig, så vidt jag rätt faltade hans mening, egentligen derpå, alt ett oriktigt bruk skulle användas i hofrätterne i så måtto, nemi.: alt om en person inkommer till en hofrätt med besvär, men han icke fullgör de åligganden lill hvilka han såsom besvärande part är förp»liglad, hofrätten likväl icke företager och afdömer hans mål. Om detta bruk upphörde (och det kommer väl förr eller senare att ske) så skulle också de olägenheter vara förebyggde, 348 Den 18 September. O sorn Hr Akerman befarat skulle, genom förslagets antagande, inträffa. Emellertid lärer det vara påtagligt, att en part, sorn är fälld lill böter, icke kan affordras dessa böter, så länge han kan visa alt hans mål är beroende på pröfning af öfverrätt, och det är denue princip, som Utsk:n sökt göra gällande. Det ifrågavande förslaget afser derföre, att sedan ett diariibevis blifvit företedt derom, att besvärsansökniug blifvit ingifven lill hofrätten, bör den klagande vara fri från utgifvande af billerne intill dess vederbör:de visa att målet är afgjordt i den högre rätten och då kommer öfverrällens beslut alt sällas i verkställighet. Jag tror att detta innefattar en rikltig princip, äfvensom att Ulskms förslag är uppsläldt i öfverensstämmelse dermed.
Landtman tillhörige fartyg om fem lästers drägtighet och derutöfver, begagnade 32 till inrikes sjöfart, utgjorde sistlidet år SI seglande af sammanlagdt 94 5% laster» drägtighet, med besättning af tillhopa 137 personer, samt 1 drifvet med ånga. Allmogen i vissa delar af Länet hemtar en betydlig biförtjenst genom forsling af köpmansgods ifrån Götheborg och fabriks-distrikterne i Elfsborgs Län, under den tid af året då seglationen är upphörd. Länet är numera fördeladt uti 6 fögderier med 27 länsmansdistrikter. 1 juridiskt hänseende innefattar fördelningen S domsagor; men enligt en af Eders Kongl Majit redan fastställd förändrad reglering, som i mån af nuvarande domhafvandes afgång skall utföras, kommer antalet att ökas till 6. Socknarnes antal utgör 260. Den ecklesiastika indelningen upptager 6 stadsoch 84 landtpastorater. Med alla de förstnämnde äro socknar å landet jemväl förenade. Några af landtpastora terne innefatta äfven socknar, som äro belägna inom andra Län. Församlingarne äro fördelade i 13 kontrakter, hvilka likväl, till en del, äfven utgöras af församlingar uti angränsande Län. Hemmantalet i Länet utgjorde, enligt tabellen, år 1855, i förmedladt hemmantal: Statens och allmänna inrättningars egendomar voro samma år följande med redan utsatte disposition: Politislt Författning Krono Skatte Frälse Lägen heter. Mantal. Boställen. Öfrige. Utarrenderade för statsverkets räkning Till särskilde behof disponerade: Under 2:dra hufvudtiteln Den större 35 Den större tillökning uti de utarrenderade egendomarnes mantal, som förefinnes vid jemförelse med sednaste berättelse, utgöres af indragne jägeristats-bostätlen.
Den grundsats Utskottet i denna del antagit och som äfvenledes vunnit två Riks-Stånds bifall, vidhåller följaktligen Utskottet fortfarande; men ehuru Utskottet således ej eller godkänner de i sistberörde hänseende förekomna anmärkningar, eller anser behöfligt att meddela vidare yttrande i anledning af de, emot sjelf va principerna i Ut kottets foislag gjorda erimingar, finner likväl Utskottet, med afseende å de inom Ridderskapet och Adeln samt BondeSlåndet framställda anmärkningar,alt sista momentet måtte, t enlighet med Herr Lagergrens reservation och Borgare-Ståndets beslut, ur förslagets 3 g uteslutas, sig äfven höra härutinnan frångå sin mening; och som, på sätt anmärkt blifvit, behofvet för handlande alt styrka, det gäldenär emottagit motbok, ej inträder föir, än gäldenären dertill nekar, samt stadgandet om en sådan bevisuingsskyldighet rätteligen har sin plats i 2 §, så anser Utskottet, att, med uteslutande af berörde stadgande ur 1 §7 redaktionen af den stdia i enlighet härmed bör rättas; i följd hvaraf Utskottet, som förmodar, att de af Riksdagsfullroäktigen Strindlund yttrade betänkligheter i afseende på tolkningen af 3 § blifva undan) öjde, då sista momentet af samma § utgår, simt ej anser lämpligt stadga någon viss lid, hvarutöfver handelsbok ej må medföra bevisande kraft, vördsamligen hemställer, om icke 1, 1 och 3 §§ i den af Utskottet föreslagna författning måtte erhålla följande förändrade lydelse: * tf» Har handlande tillställt dett, setn varor af honom borgat, motbok, deri tecknadt finnes In ad borgadi och belaldt blifvit., och kan ej fel deri visas; galle den bok för fullt bevis, 2 tf. År ej motbok gifven, och bero),ar handlande sig å egen hantill JR. St. Prot. 1S4S. f Jtcml. i A få.
Herr Grönhagen} Gustaf Lars, hade inlemnat ett så lydande Memorial: »74 Den 15 December e. m. Hans Maj:t Konung Gustaf III, Glorvördigst i åminnelse, har uti Sitt år 1780 upprättade Testamente, med dervid år 1789 gjorde tillägg, uttryckligen och bestämdt 'förordnat, att alla vid Konungens och dåvarande Hans Kongl. Höghet Kronprinsens hof anställde Tjenare skulle ovillkorligen bibehållas vid de af dem vid Konungens dödstimma innehafvande Embeten och Tjenster. Ibland desse Tjenares antal var jemväl jag, ty jag var Page hos Konungen och åtnjöt en årlig lön af i5o Riksdaler, det jag med barbos bifogade betyg får styrka. Efter Högstbemälde Hans Maj:ts dödliga frånfälle i Mars månad år 1792, fortfor min tjensgöring hos den unge Konungen intill October månads slut samma år, då jag, uppå Hans Kongl. Höghet Hertigen Regentens befallning, afgick till Kongl. KrigsAkademien, hvarest min Pagelön uppbars som betalning för mitt vivre och underhåll. Men sedan jag år 1796 om våren inkom som StabsFendrik på dåvarande LifRegementets värfvade InfanteriBataillon och fick uppbära en UnderOflicerslön af 5o R:dr R:gs, blef min Pagelön indragen, och jag har sedermera icke fått tillgodonjuta densamma; hvaremot mig år i8i5 tillädes ett årligt expectancearfvode af i5o R:dr Banco, såsom lönlös Officer, den der bevistat senare fälttåg. Den 12 December e. m. På sådant sätt. och utan eget vållande skiljd ifrån en lön, hvilken jag, enligt den gode Konungens Testamente, ovillkorligt borde behålla intill min död, föranlåtés jag till Rikets Ständers rättskänsla vördsamt framställa, om förfarandet mot min person varit rättvist, och om en stor, odödlig Konungs förklarade yttersta vilja bör lemnäs utan allt afseende i vissa fall, och efterkommas endast i sådane punkter, som ansågos förtjena uppmärksamhet.
Skrif. X; 126. _ å Högst-Säl. H. M. Kon. Carl 3011» Hemgifts-: Kapital, se Hemg ift s-Kap i t al. — -epersedlar, lefverering deraf, se Spanmål, leverering, — -er i er, Landt-, Nyckelns förvarande till deras Kassa-Kistor, Remiss II: 470, S. U, Bet. IV: 91* Bes); IX: 69. 77. 97, io4. — -mästare, Landt-, förbättring i deras Lönvilkor, Remiss II: 513. 518. S. U. Bet. IV: 178- Besh IX: 112. 116. 126. i3i. Skrif. X: io4. Rättegång, med personer, som förbryta sig i Sverige eller Norrige och afvika till det andra Riket, se Brott af sådane, — när Tjufvar å sig bekänna dylikt brott på annan ort, se Stöld. — s-Ordningen i allmänhet, Remiss II: 509. L. U. Bet. VII: 292. 265. — s-sättet i mål om Skjutsförsummelser, se D o rast o\ ar. i mål om E11- och Stor-Skiften, se Skiften. i mål om Stöld, se Stöld. Rätter, se Domstolar, s. Saltpeter -tillverkningen i Riket, K. M. Skrif. I; 161. Komiterades Berätt. 162. Remiss derå II: 526, 53o. — Revisor, Berätt. II: I23. — S. U, Bet. 'Register. 43 Bet, IV: 876, Besl, IX: 363. 365, 38o, 398, Skrif. X: 264, Salvius, Friherre Adler, Riks-Räd, dess Arfvingars Kronofordran, Remiss II: s'l3. S, U. Bet, IV: 182.
Deputerade eller på hvad sätt tjenligast finnes infordra Finens Invånares yttranden och förslag till gagnelius och användbare ändringar och förbättringar för hvarje serskild ort , hafva Riksens Ständer , som icke ega sig bekant om och huru långt detta måls behandling fortskridit , velat nu åter lill Eder Kongl. Majit framföra sina ifriga och underdåniga önskningar, det Eder Kongl. Majit i Nåder täcktes foga de kraftigaste anstalter, som, enligt dess eget visa godtfinnande, anses tjenligast att befordra saken till ett skyndsamt och lyckligt slut, hvartill Riksens Ständer skulle anse serdeles bidraga om Skogs-Ordning upprättas för hvarje serskildt Landskap samt, efter Eder Kongl. Majas egen Höga pröfning, omedelbarligen stad. fästas si snart det för densamma utarbetade Förslag hunnit inkomma. Följande mindre Stadganden och föreskrifter, hvilka icke bero af den allmänna Skogs-Ordningen utan afse genast verkställare åtgärder, skulle likväl Riksens Ständer emedlertid för sin del önska, och la alltså derom hos Eders Kongl. Majit i underdånighet anhålla : HUnderdåniga Shrifvelser'. 4»? J. Att, då den uti 14 §. af Skogs-Ordnirgen d. iAug. 1805 stadgade betalning eller så kallad Stubbe-Lön blifvit affordrad Prester, hvilka i och för sin egen i I.ag ortsatte Byggnadsskyldighet asina Boställen fått på Allmänningar utsyning af dertill nödigt Byggnads-virke, men de kia!ligen böra från Stubbe-lön vara frie, enär Militäre eller Civile Boställens Innehafvare befrielse härutinnan åtnjuta, en sådan förklaring öfver förberörde 44 §. må i Nåder varda utfärdad s samt •i. Att alla inom en Socken befintliga skog-’ lösa hemman, hvilka ega Utjynings-rätt, mattei möjligaste måtto få sitt virke tilldeladt i en och samma trakt på närmaste afstånd från sina hemvist och*alltid på samma Allmänning; och att