Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och skulle, emot förmodan, utgången blifva annorlunda, så får jag betyga min glädje deröfver, att ConstitutionsUtskottets och Riksens Ständers värdighet åtminstone icke blifvit corn. prometterade med mer än ett RiksRättsmål. Men derjemte får jag vördsammast hemställa, om ej Högloflige Ridderskapet och Adeln skulle finna lämpeligt, att, i anledning af de upplysningar ConstitutionsUtskottet nu lämnat, besluta en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj;t, med Önskningar om vissa principers följande för framtiden. Såsom föremål för nämnde skrifvelse får jag vördsammast föreslå: i) Att Kongl. Majit i nåder täcktes utnäm - Ridd. o. Ad. Prut. VI. Band. 29. 450 Den 10 fnlii c. m. na ordinarie StatsSecreterare och JustitiaeCantzler samt låta dem med fullmagter förse. 2) Att Rådgifvarne måtte, i frågor om Tidningars indragning, vara toleranta. 3) Att de i sina rådslag mätte sorgfälligt respeetera den gräns, som Lagstiftningen uppdragit emellan den styrande och den lagskipande magten; samt 4) I sina rådslag om allmänna utgifter, städse iakttaga den möjligaste hushållning, samt i dispositionen och redovisningen af Statens medel alltid ställa sig Grundlagens föreskrifter och Riksens Ständers beslut till noga efterrättelse. För att undanrödja allt tvifvelsmål om Riksens Ständers behörighet, att en dylik skrifvelse till Kongl. Maj:t i underdånighet afgifva, får jag blott påminna om 2 Riksdagars prasjudicat. Vid i8t5 års Riksdag anhöllo nemligen Riksens Ständer, att de särskilta målen i StatsRådsProtocollen måtte blifva med rubriker försedde. Denna önskan har blifvit uppfylld, till bevis på att Kongl. Majit erkänt Ständernes behörighet att den framställa. Vid sista Riksdag anmälte Riksens Ständer äfven dylika önskningar, intagne i 4o §. af RiksdagsBeslutet; och äfven dervid har Kongl. Maj:t ej gjort någon erinran.
Efter hvad jag har mig bekant, lärer väl handlingarnes ordnande och förtecknande nu i det närmaste vara afslutadt, men då Kamereraren Sandberg redan uppnått en hög lefnadsålder och numera lider af minskad synförmåga, är det icke omöjligt, att han, öfverhopad som han dessutom dagligen är af göromål dels för sin tjenstebefattning och dels för enskildes räkning, derigenom, till sin egen skada och förlust, hindras att, så fort han eljest hade ämnat och kunnat, Import till Sverige under åren 1855—1864 af marinmetall, oarbetad messing samt tråd af messing och koppar. 00 OI tn 00 Oi CO 00 05 00 05 CO GO 05 00 05 O 00 00 00 05 u» Metaller, sammansatta, Marinrnetall - centner 1,923 j 2,633 2,141 2,743 | 2,593: 5,024 | 2,955 | 2,551 2,255. 3,524. pr medium Metaller, sammansatta, Messing, oarbetad, latun och trådband inbegripna centner 583 417 229 | 1,261 633. 22. 177. pr medium Tråd, koppar och annan ej specificerad metall, messingstråd inbegripen <tE 906 410 4,194 | 9,035 j 33,240; 46,583 31,232 pr medium 757. (Litt. A.) Här till Motioner i Preste-Ståndet 1865. N:o (Litt. B.) Skultuna bruks tillverkning af plåt och träd af rr uppgift till B Trådband och Latun. CO o» Cn 00 c t Oi 00 Cn Tillverkat centner 1,146 Hvarifrån afgår: 543. samt marinmetall under åren 1855—1864, enligt stare-Embetet. (Litt. C.) Prisnota från England den 29 Juni 1865 *).
Pehr: Sedan PresteSt., enl. hit inkommet och 1111 uppläst prot.utdr., med frångående af sin först yttrade lanke, förenat sig med R. o. Ad., så synes mig att R. o. Ad. lärer vara satt i nödvändighet att återremittera betänk., emedan helt andra propostr än här föreslås, måste uppsättas, enär dessa röra PresteSt., under förutsättning att antingen R. o. Ad. eller PresteSt. skulle ingå på de andra Ståndens beslut. Hr von Hartmansdorff: Sista meningen i Const.- Ulsk:s betänk, utvisar att någon ålerremiss icke behöfves. Der står nemi.: "skulle ettdera af de båda återremitterande Stånden antaga Utsk:s inbjudning om de gjorda anmärknin13 H, 63 Den ig September f. m. galnas frångående, men det andra deremot vidblifva sin mening, så kominer denna alt blifva conlra-propos. i den lörsta voteringen, och nv votering att således göras obehöflig. Hr L efren: Jag frångår min anmärkn.; jag förbisåg hvad Hr von Hartmansdorff nu upplyst. Hr Ribbing, Bengt: Jag undrar, om ej de 2 sisle lalarne misstagit sig. Hur står nemi. i sista punkten: ”skulle ettdera af de båda återremitterande Stånden antaga Utsk:s inbjudning om de gjorda anmiirkningarnes frångående, men det andra deremot vidblifva sin mening, så kommer denna att blifva contra-proposition. De gjorda anmiirkningarnes frångående, innebär det också ett ingående på de 2 andra Ståndens beslut? Jag är ej ratt säker härpå. Hr von Hartmansdorff: I händelse ett af de återremitterande Stånden skulle frångå sin mening och antaga TJtsk:s, så vore 3 Stånd ense om den ja-propos., som Con-I.- Utsk. uppgifvit, och då funnes blott ett Stånd för nej-propos:n, eller den sorn Utsk. omförmäler i sisla punkten.
Byggnad, emellan Carl XIIIis torg och Operahuset i Stockholm, angående uplåtelse al Tomt för. Se Operahuset. — för Rikets Ständers Bank. Se Banko-Utskottets Utlåtande Nio 42 och Memorialet Nio 46. — Ladugårds och Mejeri, om anslag af 25,000 Ridr lill upförande af en sådan vid Ultuna Landlbruks-instilut. Se Anslag. Byggnader och Reparalioher af Kronans hus, anslag för. Se SiatsUtskottets Utlåtande Nio 72. Byggnadslån, om beviljande af ett sådant åt de brandskadade i staden Jönköping. XI. R, 44. XIII. B. 110, 192. Å 201. XV. U. 121, 145, 147. A. 158. E. 228. — om beviljande af sådant m. m. för staden Orebro. VIII. 82. IX. E. 3. Byggnads-skyldighet, i afseende på Prestgård, Tingshus och Iläradsfängelse. Se Prestgård. Bytesfordran, om införsels beviljande för sådan i Skånsk ränta. Se Stals-Utskottets Utlåtande Nio 45. Byvägar, om skyldighet att dem underhålla. Se Lagoch EkonomiUtskottens Betänkande Nio 1. Bukoch Fyr-inrättningar, angående afgifterne till. Se Fyr-imätlningar. Bång, Enkan Charlotta Elisabeth, angående eftergift af Kronans rätt till danaarf efter. Se Eftergift. Båtled, om inrättande af sådan genom sjöarne Asunden och JernJunden m. (1. samt om anslag till dessa sjöars sänkning. Se StalsUtskottets Utlåtande Nio 163. Båtsmans-beklädnaden, angående dess öfvertagande af Staten ro. m. Se Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande Nio 8. ( 44 ) Båtsmans-roteringsbesväret, om åtgärders vidtagande (ill beredande af lättnad uti. Se Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 44. — angående dess öfvertagande af Staten.
K dea hästar lurendräjades, var antalet af inkommande hästar så litet att det ej verkade på våra Stuterier» och jag hemställer om icke erit hög tull blifver nödvändig på det vi ej skola blifva öfversvämmade icke allenast af Danska hästar, utan äfven oduglige Danska hästar, ty; utom. Rac?rne frän de Kongl. Stuterierne , äro. de öfrige af intet värde.. Herr Hjerta,: Jag vill ej mera strida här om, men det synes dock orätt att lägga så betydlig tull på införseln, af hingstar och Ston.. Att hingstar skulle införas för att utskäraö, tror jag »j då hvar och en vet hvad man dervid vågar, och visserligen, lär man heldre be** tala några procents, tuli. Jag kan således ej: annat än tro. att tullen på hingstar och ston bör vara låg. Vill raan höja dan på Wallackare mk hi.ah gesna göra det., Herr Treffenberg^ Jag får endast nämna, att jag ej anser rådligt att nedsätta tullen på hingstar, ty man skulle då intaga sådane, och sedan låta Wallaeka .dea Friherre WYangel\ Den risquefi att förvandla hingstsr är icke stor, då man later gö<- ra det när de äro unga. Den enda modification vöre, att om hingstar äro öfver 5 a 6 år, och äro racehingstar, tullen, då bör få vara. irjindr.e, annars bör den vara. 25 procent. Grefve Spens :• Jag hemställer, med full - Ben 20 Augusti /. ni, 779 fconnligt in»tämmande i deras taska, som yrkat |iögre tull på hästar, om det är nödvändigt att gora några undantag för racehingsfar. Jag tror éj att det är på den obetydligt större kostnaden af 10 eller 15 procent för racehingstar-, aom man kommer att se vid anläggningen af Stuterier, utan det är möjligheten att få afsätta »in product, som man alser att få re v enne af »in anläggning.
Hatten har jag gj jrt själf, och då vi trafva på landsvägarne, passar jag alltid på och plockar litet vilda blommor att lysa upp min svarta klädoing med på konserterna. Nä, för det mesta är det då skumt i kyrkorna, så folk ser inte sä väl, hvad en har på sig, men det är i alla fall nedrigt af gubben. Som nu i dag t. ex. hade jag inga bandskar. De gamla va alldeles totalt omöjliga, trasiga va de förut, och efter störtregnet i går blef blef di alldeles som råa kött-lamsor. Men tror någon jag kunde få gubben till att köpa ett par handskar, dä vi passerade Norrköping på förmiddagen? Nej, sådant där är bara flärd, tycker 309 han. E n sångerska skall tjusa med sin sång och inte med sina handskar. J a g tackar, j a g! Undrar just, hvart man kominer här i världen utan handskar! J a g var så ond på honom i kväll, sä han måste nypa mig i armen, innan han fick mig till att gå fram i koret och visa mig för folket som ett spektakel, och efter mitt första nummer kunde hau inte få mig från läktaren, det var slut, det, fast han både grälade och tiggde o c h bad. Lyckligtvis är jag då så solbränd om händerna, så på litet afstånd kunde det verkligen se ut, som o m jag var klädd i långa, bruna handskar. » är oskickligt; de böcker man läser bör man behandla som gamla, goda vänner, dem man aktar. Och ofta tror man sig kunna sodtgöra sin förseelse i detla hänseende endast med ursäkter, Den som skrifver dessa rader, lär / made en gång ut en häftad roman till en fru, som hade en treårig dotter. Det var i mars, vill jag minnas. Fram emot jultiden återfick jag den i ett betänkligt tillstånd: — titelbladet och första kapitlet voro bortslitna, andra delar i ett svårt rainponeradt skick samt det hela - d. v. s. allt, som var i behåll — ombundet med en tåt.
Att förekomma detta har enahanda erfarenhet wisat, det hittills nägot kraftigare »nedel icke funnits än Folkrepresentationens inrättande i twänne asdclningar, af hwilka Ledamöterne uti Len ena, genom deras älder, rikedom eller särskilda anseende i Staten, skulle äga en äterhällande kraft, sä snart den andra afdelningen eller ock Regeringen förmärkes »vilja öswerstrida gränsorne af deras magt. Med tillämpning af ofwannämnde anmärkningar uppä förewaran de fräga wägar jag säl edes hemställa, om icke bästa och till äfwentvrs enda werkställbara sättet att täta flere af »väre hittills orepresenterade Medborgare komma i Åtnjutande af en förmän, som, med afseende ä Landets wäl, tyckes wara Lein allmänneligen tillerkänd, wore det att hela Folkrepresentationen inrättades i twänne afdelningar. Benämningen wore lika mvcket. Jag will excmpelwis kalla dem Öfre och Nedre Kammaren, eller kanske heldre Första och Andra Kammaren. Denne sistnämnde skulle dä egentligen äga samma befattning som de Fyra Niks-Ständen nu hafwa till ärendernes utarbetande och besluts fattande, likwäl att Utskotten borde bestä af Ledamöter ur bäda Kamrarne i ungefärlig proportion af de - Bilaga till Mem. N:° 36. 547 ras bestämda antal, som torde blifwa wid pah en tredjedel eller en fjerdedel i Första emot Andra Kammaren. Första Kammarens samtycke skulle fordras till utgörande as ett Riksens Ständers Beslut. Instämde den Första Kammaren icke uti den Andras mening, skulle »vägrandet wäl kunna beledsagas med anmärkningar, men icke med något nytt eller sörändradt Förslag, som endast skulle bero af Andra Kammaren, och tror jag att i öfrigt Regerings-Formens och Riksdags-Ordningens föreskrifter skulle utan swärighet kunna tillämpas tvid en sädan förändring af Representationen och det till äfwentyrs med större lätthet, än under hwad annan skepnad de hittills orepresenterade uti Lagstiftningen blefwe intagne.
Bfhde fastställda fordringar gäldenärens fastighet blifvit utmätt obh försåld, samt e,n annan fordringsägare, hvilken äfven i densamma sökt inteckningssäkerhet, som dock vore beroende af rättegång, skulle hafva uti gäldenärens konkurs bevakat och påstått betalning för deras fordringsanspråk, samt i följd deraf såsom borgenärer vunnit delaktighet i konkursmassan, hvilken imedlertid med försäljningen skulle hafva åtnöjts, under förutsättning och vilkor, att köpeskillingen komme att till konkursmassan inflyta, derest icke äldre inteckningsoch fordringsägare till densamma hade bättre rätt, hvilket likväl, efter hvad kuratorn i konkursen förment, hvarken inträfläde med de två utmätningssökande eller med inteckningssökanden, nyssbemälte fordringsägare (dock) borde af ifrågavarande köpeskilling njuta betalning — och komme hvad af behållna köpeskillingen återstode, alt lör den inteckningssökandes fordringsanspråk afsättas och, derest detta anspråk jemte inteckningsfrågan vunne laga fastställelse, att i afräkning derå utbetalas med hvaremot om detta anspråk blefve ogilladt, det afsakta beloppet komme att utgå till dem, som i ordningen näst efter inteckningssökanden ägde fordringar, eller de två utmätningssökande, för hvilkas räkning den försålda egendomen blifvit utmätt och liqviden att med afseende derå .förändras och rättas. Häröfver klagades i Hofrätten af norrska Sysslomannen, bestriddes den tilldömda betalningsrätten och påstods, att köpeskillingsbeloppet måtte förklaras tillhöra gäldbundna boet och böra af norrska Skiftesrätten borgenärerna imellan fördelas. Den 21 Aug. 1845 gaf Hofrätten det utslag, att emedan den omständighet, att gäldenären, redan år 1839 vid domstol inom Konungariket Norrige afträdt sin egendom till sina borgenärers förnöjande, äfven om deribland befunnits den fastighet, om hvars köpeskilling tvist var, och om än de tre af borgenärerna, imellan hvilka köpeskillingen blifvit af K.
Men fastän åkdonet var på väg att skena på Glanshammarsvägen, gick dock resan sedan på det hela inte så fort, som efter första uträkningen. Ty nog måtte väl det vara bra mycket, att ha fyra nattläger emellan Arboga och Mariestad? Och att det blev så, måste slutas därav, att de körde in i Mariestad först tisdagen; de hade dock lämnat Stockholm torsdagen, såsom i början gavs vid handen: alltså sex dagar inalles, varav en på Mälaren och de övriga fem till lands. Till en del kom väl dröjsmålet därav, att när de vid Bodarne, där en natt övervilades, om morgonen steg upp, var Sara inte fullkomligt väl. Hon hade inte förr varit utsatt för så mycken rörelse, och hennes ögon, ehuru nu nästan klarare än alltid annars, glimmande och fulla av högsta innerlighet då hon såg på Albert, visade likväl spår av att knappt ha sovit halva natten. Flickan, som kom in med kaffet klockan halv sju, var således högst välkommen. Förträffliga dryck vid ett sådant tillfälle, som morgonen! Men det är väl åter för enskilt att nämna? Således är det bäst att genast vara i Mariestad. Det kan ingen hjälpa, att resan dragit ut sina sex dagar. Mariestad njuter förtjänt det ryktet, att vara en av Sveriges skönast belägna småstäder. Vem påminner sig inte den öppna, vidsträckta utsikten över Vänern, tagen i synnerhet ifrån kyrkvallen? den stora, högt liggande kyrkan själv, som, redan innan man hunnit in i staden, bemäktigar sig ögats uppmärksamhet och drar den bort åt höger ifrån den lummiga allén, vari man (ifrån Stockholmssidan räknat) åker? slutligen, när man kommit in i staden och hunnit ned på andra sidan om torget, den långa flottbron, idylliskt simmande på Tidaåns breda, klara vatten? och nu på andra sidan om bron det täcka Marieholm, landshövdingens residens, inte just prunkande med synnerlig höjd, men desto mera intagande genom den omgivande trädrika vegetationen? Landsfaderliga minnen från förträffliga styresmän över länet sitter liksom inflätade mellan de mjuka, för aftonvinden sviktande lönn-, björkoch hasselgrenarna med deras vajande löv. Vem minns inte allt detta? Minnet beror likväl på om man varit i Mariestad; ty att blott höra talas därom tjänar föga; man måste med egna ögon se Tidans milda inbjudande utlopp.
Denna egoblandning eller egostyckning, som uppkommit af det vedertagna bruket att vid alla delningar eller hemmansklyfningar tilldela hvarje delegare sin anpart i hvarenda egolott, om än denna vöre aldrig så obetydlig, skulle, derest enahanda förfaringssätt finge orubbadt fortfara, allt vidare utbildas i en riktning, rakt motsatt den, som utgör ett nödvändigt vilkor för allt rationelt åkerbruk och är syftet med de sedan år 1827 införda författningar rörande skiftesverket. Om dessa författningar någonstädes voro af omständigheterna högt påkallade, så var det fallet på Gottland. Men, besynnerligt nog, medgafs snart ett undantag för just den provins, der de bäst behöfdes och borde blifva mest välgörande. Likasom i allmänhet obenägenheten för hvarje nyttig reform visar sig större i den mån denna starkare ingriper i gamla vanor, mötte den nya Skiftes-stadgan ett sådant motstånd på Gottland,— der densamma i sjelfva verket måste leda till den största rubbning i det förhandenvarande — att lagstiftningen fann sig föranlåten derå fästa afseende; och genom Kongl. Brefvet den 9 Juni 1832 medgafs, dels att förut verkstäldt storskifte icke skulle få genom laga skifte rubbas, med mindre delegarne i skifteslaget derom enhälligt öfverenskommo, dels att den i 12 Kap. 11 § af Skiftes-stadgan meddelade föreskrift om underställning till Egodelnings-rätt i fråga om minsta antalet egolotter icke skulle tillämpas, derest egorna kunde läggas i sex skiften. Dessa medgifvanden, genom hvilka tvänne af hufvudprinciperna i 1827 års Skiftes-stadga uppoffrades, och hvilka först nyligen återtagits, voro ingalunda egnade att undanrödja den föreställningen om Skiftes-stadgans olämplighet för Gottland, som derstädes vunnit insteg, och som torde ursprungligen haft sin grund dels i ett 4 Sammanfatta Stats-, Lagsamt Allm.
Skrifvelse, N:o -177. mande af den förseelse, hvarför ifrågavarande ersättnings-skyldighet blifvit Kansli-rådet Valerius ådömd; i följd hvaraf och med afseende tillika, dels å Kansli-rådet Valerii långvariga och för fäderneslandet gagnande embetsmanna-verksamhet, och dels derå, att utkräfvande nu af den ådömda ersättnings-skyldigheten i hela dess vidd skulle hardt drabba hans enka och oförsörjda barn, hvilka derigenom blefve försatta i en utblottad belägenhet. Rikets Ständer funnit en sträng tillämpning af lagens bud här icke vara med billigheten fullt förenlig. Rikets Ständer hafva ock genom sina vid föregående Riksdagar i denna fråga fattade beslut och de derför anförda skäl visat, att de ansett billighetsgrunder tala derför, att lagens kraf icke i sin fulla stränghet blefve emot Kansli-rådet Valerius tillämpadt, likasom Rikets Ständer vid nästlidne Riksdag uttalat en dylik åsigt genom sitt då fattade beslut, hvarigenom medgifvits, att den Presidenten af Billbergh i lifstiden ådömda ersättnings-skyldighet i meranämnda balansmål finge till förmån för hans efterlemnade familj eftergifvas. Vid sådant förhållande hafva Rikets Ständer nu pröfvat skäligt medgifva, att Kansli-rådet Valerii enka och efterlemnade -barn må befrias från den ansvars-skyldighet, Kansli-rådet Valerius i lifstiden blifvit ådömd för den efter Tullförvaltaren Finér år 1837 yppade balans. Hvilket, till svar å E. K. M:ts i ämnet aflålna Nådiga Proposition, Rikets Ständer få härigenom i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Slockholm den 8 November 1854. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 3 Nov. 1834, Preste-Stånijet den 3 — —_ Borgare-Ståndet den 3 Bonde-Ståndet den 8 — —•
TryckfrihetsFörordcingen. Vid förnyad föredragning af ConstitutionsUtskottets ej mindre den 21 sistledne Junii under N.o 32 aflåtne, samt den 5 sistledne Julii eftermiddagen på bordet lagde, Memorial, rörande en al framledne Grefve C. H. Posse uppgifven anledning till anmärkning mot Hans Excellence Herr StätsMinistern för utrikes Ärenderne, än ock den 18 sistledne ]u!ii under N:o 3.9 afgifne, samt den 29 derpäföljde eftermid - i6o Pen 5 Augusti t. »i; dågen på bordet lagde4 Memorial, mod närmare upplysning om innehållet af Grefve Posses till Utskottet ingifne anmärknings-skrlft j fantl Ridderskapet och Adelö, att berörde 2:ne memorial borde läggas till handlingarne, Föredrogs i nyo och gillades Constitiitipnsoch Stats-Utskottens den 2^1 sistledne Julii under N:o 43 aflåtne, samt den 29 derpåföljde eftermiddagen, på bordet lagde, me-, ihorial, i anledning af väckt motion 0111 beredande af tidigare anstalter till tryckning äf Uppgifter öfver hvilande Grundlagsfrågor. Företogs till pröfning StatsUfskottets deri 24 sistledne Junii under Nto 264 afgifae samt den 2 derpåföljde Julii eftermiddagen pä bordet lagde Utlåtande, i anledning af väckte motioner, dels om Lots - och BåkafgifterneS nedsättning, dels om deras användande. Herr von. Hartmansdorff, Auguff\ Jag hat liksom Herr Bruncrona i Plenum den 7 Jul ii f. m. förut underställt Ridderskapet och Adelil åtskilliga anmärkningar, i afseende pä LotsOch Eåkafgifterae. De voro till en del instämmande med de reservationer, som inom Utskottet blifvit gjorde vid närvarande Betänkande.
Det är jag sorn försl begagnade detta uttryck; det hade måhända varit bättre alt i st. f. delta utländska ord begagna uttrycket drätselårender. Jag får dä lie Gr. Lagerbjelke slå upp Beg.F., så finner han der i 79 §;n följande stadgande: ”Ingen förändring i rikets mynt till skrot eller korn, det vare sig till förhöjning eller afslag, må äga rum utan R. St:s bifall; Konungens rätt att slå mynt dock oförkränkt”. Här är således en klass af lagar, som hvarken tillhöra den civila-, kriminellaeller kyrkolagstiftningen. De tillhöra icke eller den ekonomiska lagstiftningen, dervid Konungen äger ensam beslutanderätt. Jag vill nu blott citera eli enda exempel till på sädane lagar, nemi. 1830 års myntbeslämningslag, hvilken K. M. och IL St. gemensamt beslutade. Dit höra också alla de K. författningar, som från äldre tider eller under sednare åren tillkommit, lill bestämmande af medborgarnes inbördes förhållande uti ekonomiska frågor och som skydda deras äganderätt. Deribland är i främsta rummet att räkna allt hvad som rörer skattläggningen i riket, emedan delta ingår på äganderätten, som bör hällas i helgd. Dit hörande frågor kunna benämnas drätselårender. Dessa blefvo af framfarne Konungar ensamt afgjotde, men enligt nuvar:de statsskick äga Konung och Ständer ali gemensamt derom besluta. Efter denna utredning ber jag alt få öfvergå till 75 §:n Riksdtsordn. och anhåller serskildt att Gr. Lagerbjelke vill fästa sin uppmärksamhet derpå, emedan jag vill söka utreda att den af honom åberopade 69 §:n icke är tillämplig på dessa ärender. Berörde 75 § stadgar i allmänhet sättet huru R. Sl:s beslut skola fattas. Der säges: ”Till grundlags stiftande, upphäfvande eller förklaring fordras alla RiksSt:ns sammanstämmande beslut och Konungens sanktion”. Delta åren klass af lagar.