Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det kunde nemi. hända , att man icke vore i kyrkan en Söndag, och icke heller fick veta hvad som der passerade; men har man fjorton dagar på sig, och kungörandet sker Lvänne gånger, så får man skylla sig sjelf för bristande kännedom om hvad som tilldragit sig. Såsom undantag, men icke som generel regel, må det gälla alt sockenstämma utsättes inom kortare tid. Uti sista mom. af denna § heter det: ”Påkallas öfverläggning i ämnen, som gemensamt röra flera socknar af olika pastorat, äger hvarje socken att utse deputerade, som för sådan öfverläggning sammanträda med deputerade från öfriga socknarna.” Sedan fattiglagen och skollagen medgifvit att fattigförsörjningen och skolundervisningen kan få ske gemensamt för flera socknar, så funno Utsktn nödigt alt tillägga nyss citerade mening, hvilken likväl är ofullständig, emedan den hvarken bestämmer hvem som skall vara ordförande lili sådana gemensamma sammankomster, eller hvem som skall bestämma stället för sammanträdet. Denna brist anser jag likväl kunna afhjelpas genom antagande af en på följande sätt förändrad redaclion; ”Påkallas öfverläggning i ämnen, som gemensamt röra flera socknar af olika pastorat, aga socknarne, sedan Konungens Bef:h:de eller domcapitlet, uppå derom gjord anmälan, ut.ett ordförande och bestämt stället för sammanträdet, att genom deputerade till öfverläggning och beslut i uppgifvet afseende sammanträda.” Härigenom är det bestämdt hvem som skall utse ordföranden och stället för sammanträdet. Den anmärkn. som gjordes i detta afseende, att uti sådana större stämmor inga afgifter borde beslutas innan församlingsboerne deröfver blifvit hörde, kan jag icke gilla, såsom endast föranledande till onödig omgång och tidsutdrägt. Sockenboerne känna utan tvifvel föremålet för sammanträdet och kunna då gifva sina deputerade nödiga instruetioner. Örn deputerade icke hafva beslutanderätt , måste de sammanträda flera gånger, hvilket medför större kostnad än sjelfva den i frågas t ä llda afgiften.
Jordbruket utgör ortens hufvudnäring och bedrifves ännu i allmänhet å det gamla sättet, så att årligen blott hälften af åkern besås, men andra hälften ligger i träde. Å trädesjorden odlas dock stundom, nu mer än förr, ärter, bönor, potatis, lin och klöfver. Å de fleste större egendomar omkring hufvudstaden samt å några äfven mera aflägset derifrån belägna herregårdar, har cirkulationsbruk blifvit infördt, med flera eller färre skiften. Den uti förut afgifne Femårs-Berättelser anmärkte odlingshåg hos allmogen fortfar, synnerligast inom Frösåkers, Lyhundra och Åkers Fögderier, hvarest vid de flesta hemman, der odlingslägenheter funnits, större eller mindre tegar blifvit under ifrågavarande år uppbrutne och odlade. Äfven hafva vid flere större egendomar odlingar af betydligare omfång blifvit verkställde. Ej mindre genom ständig tillökning af den fruktbärande marken, än ock genom förbättrad brukning af den gamla åkerjorden, har sädesproduktionen inom Länet under sednare åren stigit betydligt, och ehuru det är omöjligt att annorledes än aproximatift beräkna utsäde och afkastning, torde dock någon 7 ledning för omdömet kunna liemtas af nedanintagne jemförelse mellan uppgifterna derom i de tabeller för landet, som finnas bilagde 1822 oell l8ö2 årens samt denna Femårs-Berältelse. Utsäde, Tunnor. Om dessa uppgifter vore fullt tillförlitliga, hade under tjugu år produktionen alltså stigit af bafra och potatis öfver 100 procent, af hvete öfver 50 procent, af ärter öfver 45 procent, af blandsäd öfver 30 procent, af råg öfver 25 procent samt af korn öfver 13 procent. Sädesoch potatis-produktionen öfverstiger betydligt ortens egna behof, och afsättes öfverskottet hufvudsakligen i Stockholm, till en del förbrukadt lill bränvin. Lin, hampa och humla odlas i flera delar af Länet, men i allmänhet endast till husbehof, utom i Färentuna härad, der humla odlas till afsalu.
Lifregementets grenadiercorps Första lilgrenadier-regementet Andra » Vestgöta regemente Smålands grenadiercorps Uplands regemente Skaraborgs » Södermanlands » Kronobergs » Jönköpings » Dal » Helsinge » Elfsborgs » Vestgötadals » Bohus-läns » Vestmanlands » Norrbottens (jägare) corps Vesterbottens (jägare) » Kalmare regemente . Nerikes » Vermlands » Jemtlands (jägare) corps Norra Skånska regementet Södra » » Hallands corps . Vesternorrlands » Indragne nummer. C3 Summa | 3 Antalet fältmusikanter, spel och gevärs handverkare 945. Summa 948 Anm. Olikheterna mellan denna tabell Och bilagan K. föranledas endast af första och andra lifgrenadierregementenas alternativt föreslagna styrka. 107 Bil. K. Förslag till fördelning af rustoch rotehålls-nummcr vid indelda infanteri-regementen och corpser, 2;dra Alternativet. Indragne nummer. Anslagne nummer. Summa indragne och anslagne nummer. Verklige soldatnummer. Antal rusteller rotehållsnummer. fi 1 Befriade i fredstid. Till lönefonden. Till fältmusikanter, spel och gevärshandverkare. Första lifgrenadier-regementet Andra » Vestgöta regemente Smålands grenadiercorps Uplands regemente Skaraborgs » Södermanlands » Kronobergs » Jönköpings » Dal » Helsinge » Elfsborgs » Vestgötadals » Bohus-läns » Vestmanlands » Norrbottens (jägare) corps Vesterbottens (jägare) » Kalmare regemente Nerikes » Wermlands » Jemtlands (jägare) corps . Norra Skånska regementet Södra » » Hallands corps Vesternorrlands » Summa 945 495 Antalet fältmusikanter, spel och gevärs handverkare 945. Särna-rotarne vid Dal-regementet befriade i fredstid 3. Af fältmusikanter, spel och gevärshandverkare erhålla rusteller rotehålls-nummer 450. Motsvarande kontanta nummerlöner 495. Anm. Olikheterna mellan denna tabell och bilagan I. föranledas endast af första och andra lifgrenadierregementenas alternativt föreslagna styrka.
Vi älska i stället att tro, det upplysningen vill och verkar alla samhällsinstitutioners fortskridande utveckling till allt mera och mera ändamålsenliga och fullkomliga former, och anse det envisa qvarståendet vid det gamla — om än för sin tid det bästa — såsom en orimlighet, såsom en sats, härledande sig från en från barndomen medförd förkärlek för vissa idéer bos några få, de der icke vilja eller ock icke magta följa med lidens allt skarpare och mera bestämda begrepp om det för,menskligheten och samhället, i dess olika bildningsmomenter, gagneligaste. För öfrigt är indelningsverket genom den nya löneregleringen redan rätt mycket rubbadt i sina väsendtligaste syftemål och bestämmelser, då största delen af boställena upphört att vara de tjenandes bostäder; då boställen äro omflyttade till andra innehafvare, än indelningsverket föreskrifver; då löningsräntorna äro fördelade och omkastade, med afseende på skedda indragningar af vissa beställningar och förhöjda lönebelopp för andra m. m. Den ide', som ligger till grund för conseriptionssystemet (hvilket, antaget i andra länder, man icke kunnat underlåta att äfven hos oss efterfölja), att nemligen ett samhälles försvar icke bör utgå från en viss kast af dess medlemmar allena, utan från hela det stridbara antalet deraf, synes oss icke heller stå tillsammans med ideen för indel3 H. 2.4 i86 Den i Mars e. m. ningsverket och med dess upprätthållande; lika litet som det står tillsammans med rättvisa, att samhället till sina försvarare, såsom vedergällning för de stora uppoffringar detsamma af dem krafvel', på vinst och förlust öfverlemnar den osäkra och vacklande inkomsten af ett stycke jord, till hvars nyttiga begagnande — oberäknadt de nödvändiga inskränkningarna i den fria dispositionsrätten — visserligen ingen är mindre tjenlig än den, som i hvarje stund måste hålla sig färdig och äfventyra att på längre eller kortare tid skilja sig från tillsynen och brukningen deraf, och den, hvars böjelse och syftemål det måste vara att genom befordran förflyttas till högre tjenstegrader med dertill hörande boställen och indelningar.
Denna fråga har ej en utan flere gånger vid föregule Riksdagar varit före, hvilket måtte bevisa, alt den förändring, som i densamma begäres, ej är af så liten vigt, som man här velat påslå. Den har vid dessa tillfällen rönt samma motstånd sorn nu, och torde väl ej heller denna gång kunna kämpa sig igenom, fastän den är bygd på skäl, hvilka af hvarje sann fosterlandsvän böra gillas och respecteras. Hvad kan vara orsaken härtill? Jo, efter min tanke kommer det sig af anledmr, hvilka ligga på djupet af samhället och ej ofta våga högt uttala sig, förorsakande ej så sällan att mången vacker idée ej kan realiseras; omöjligheten ligger härvid väl icke till grund, men fördomar och enskildta intressen så mycket mer. Klar och tydlig tyckes mig denna frågas hufvudidée vara, alt hvarje medborgare, då det gäller fosterlandets frihet och sjelfständighet, bör vara redo att offra lif och hlod för detsamma. Det är på denna enkla grund som beväringsstadgan är bygd, och hvarigenom vi till den gamle stående krigarslammen fått tillagd olika åldrar af landets manliga befolkning, för att öfvas i vapenföring och dymedelst öka på ett mindre kostsamt sålt arméens tillgångar. Denna unga stam, som sålunda årligen från folket utgår, bör med omsorg skyddas och Den 23 December e. m. 57 bibehållas, vid den friskhet och det lif, som är nödvändigt för alt låta den medföra lill sina hem icke allenast den lilla öfning som under den korta excercisliden kunnat förvärfvas utan äfven, om möjligt, den ande-lyftning, som är nödvändig, för att låta den rätt varmt känna pligten af alt alltid vara färdig till sitt lands försvar; nian må således akta sig för, att i den på något vis insmyga anledntr lill känslor och till en utveckling, sorn ej svarar mot detta mål. Till följd häraf anser jag att legorätten bör uphöra, dels derför, att den ej är rättvis till sin grund och således alstrar hos de unge ett billigt missnöje, och dels derför, att den i deras leder, som erfarenheten nogsamt bevisat, och här redan förut blifvit antydt, insätter folk af dålig anda och frejd.
”Min smärta var oändlig, då jag icke kunde förmå min far att följa det förslag, jag vågade göra honom, att förtro sig till er, medan tid var. Om aftonen, den första dagen herr Garben tillbragte här, bönföll jag hos min far, att han skulle taga denna utväg.” ”Och det gjorde ni,” yttrade han hjertligt och såg mig med en egen, sällsam rörelse djupt in i ögonen. ”Ni trodde mig således om godt?” ”Från första ögonblicket!” svarade jag, ”och jag ber herr Garben vara öfvertygad, att jag, utom denna hugnande tro, icke varit här i denna stund; ty på ett hårdt, vanligt sinne hade jag icke velat försöka en enda bön. Tanken på möjligheten, att se mig återstött med bitterhet och ovilja, hade betagit mig modet att i ett sådant ärende nalkas en menniska, om hvars själs ädelhet jag icke förut var övertygad.” Med en ton af innerlig rörelse yttrade Garben: ”Ingen man, goda, älskvärda, skulle kunna återstöta er, då ni söker verka på hans känsla och öfvertygelse; och hvad som stadgar mitt beslut, att lyssna till edra böner, är den omständigheten, att de äro böner och icke försvar för en dålig sak. En dotter, som ber för sin far, kan och måste förbise mycket. Och kanhända,” tillade han med en blick, som jag väl förstod, ”är detta det bittraste i hennes ädla försakelse.” Ack, hvad jag värderade honom, Hilda, så ädel och så finkänslig! Han hade genomskådat mitt hjerta. Tyst och bekämpande de frambrytande tårarne, stod jag framför honom; då böjde han sig emot mig, och sade fort, liksom han fruktat att jag skulle tala: ”Icke ett ord mera! I morgon vill jag uppgöra mina angelägenheter med er far, på ett sätt hvaröfver han icke skall få skäl att beklaga sig. – Jag vände mig om, för att gå. Med ord förmådde jag icke tacka honom; men jag hoppas att han läste i mitt öga hvad jag kände.
Urssottet tror äfwen, att, sa långt en Sumarist Rättecängs-Ordning kan sta tillsammans med en hwars ratt, att genom wittnen eller andre Laga stal leda fran sig Let answar, som a honom asyftas, ett sadant Rättegångssätt i alla Ordningsmål medförcr kraftigaste werkan och att det ingalunda bör betagas de Ämbetsmän hwilka wärdén om ordningen i Samhället är anförtrodd, att deraf under förenämde asiät sig begagna. — Utskottet har äfwen uti Allmänna Lagens stadgande i 2 Cap. 5 §- Utsöknings-Balken trott sig finna den säkraste gränsen emellan Konungens Befallningshafwandes och Domarens Ambctsbefattningar wara bestämd, samt att da den rätt tillämpas, Den 22. Junii. 8Z5 yas, ingen har stäk att kzaga öfwer förment ratt, att fin oskuld adagalägg. Det är äfwen pä desie grunder, som Utskottet icke sinner anledning tillstyrka något bifall tili Riksdags Fullmägtiges ofwanberörde yrkande af inskränkning uti den Länens Styrelser sa nödwändigt tillagde och utöfwade DmrsRätt uti Economieoch Ordningsmål, enär en hwars, genom bjuden bewisring för sig, yrkade urstuidningsralt behörigen iagrages; Men som dels en felaktig anklagelse dels en ringare förseelse kunna medwcrka wid alagd personlig inställelse till förhör, någon gang til! en större kostnad, hinder och tidspillan för den anklagade, än med förseelsens beskaffenhet och Lagens ändamål är förenligt, tror Utskottet sig böra tillstyrka, det Riksens Högloft.
Sedan Riksens Etänd-r stadgar, at Riksgälds. Sedlarna sko. la förlora 16 ston (lein, wäqar jag, deni! föranledd af Stats - werkers betydliga förlust, sa länge OinributinnernL med besia Sedlar betalas, kilstyrka ar Hemliga Utskottets betänkande gillas, sä mycket snarare, som om liostil,rian?-planen kan til någon del fullbordas, jana» nu warande Bevillning upbäres, blist mer der en ätagcn skyldighet. En wärd Ledamot har behagat yttra sig, ar om BewillningS-Utskottet kant denna fraga , hade dct säkert prvjsKerar mmdskning i Samman; lag äter förmodar, ak med dylik kundskap Bewillnrngs-Utskottet ansett sin skyldighet likmätigt at oka den. Herr van kl naeström, f'bsn. Redal» under den 2O. lXästi nastlidne, har Höglostiga Hem» liga Utskottet up.stfwit sit allmänna Bciankunde om kttnm.Lrrnzz rog!sr»uäs, och föreflagit de stora upost riugar, sorn af kanders ImixMänaxe skulle fordras. Detsamma ar af Ridderskapet och kldel» d. 26.! k m« nra manad i hela sin widd bifallet. Ordning och La. gar kräfwa i allmänhet, ak fatrsde Bestuc efter sin ordalydelse gä kil werkstalilghtt; Förenämnda Bestut af et Bifall är satkadtt ester föregången Votering; nödrvandigheten at halla det i helgd ar dä sä mycket större. Wär Nädige Konung har uti Dest Bref af den 5, i denna mänad sorn här är »plast, förklarat detta af Ridderskapet och Adeln fastställda Beslut wara oryggligt. Huru kan man dä tanka pa något nytt förordnande, som skulle medföra ändring deruti?
229 tutet, men å andra sidan undervisades vid detta läroverk fakulteternas alla lärjungar; åtminstone på något, flere på alla stadier af sin studiebana. Då den Kongl. Förordningen utgafs hade Institutet, såsom det ännu har, de största resurserna af alla Svenska medicinska läroverk, såväl med afseende på materiel, som ock i lärareantal. Om man jemför de tre läroverkens lärarepersonal vid 11(60 års slut så finner man: Upsala medicinska fakultet. Professor i anatomi, fysio1 logi och renhet. Professor i theoretisk praktisk medicin. Lunds medicinska fakultet. Professor i anatomi. medicinallagfa - ocli | Professor i praktisk medicin. Professor i kirurgi och obsletrik. Professor i allmän palhologi och pathologisk anatomi samt allmän helsovård. Professor i medicinsk och fysiologisk kemi. Lärare i psychiatri. Professor i kirurgi och obsletrik. Professor i theoretisk och forensisk medicin. Professor i medicinsk kemi. Adjunkt i anatomi. Adjunkt i theoretisk och praktisk medicin. Adjunkt i medicinsk natunalhistoria och kemi. Adjunkt i kirurgi och obsletrik. Adjunkt i anatomi. Adjunkt i theoretisk praktisk medicin. och Carolinska Institutet. Professor i anatomi och fysiologi. Professor i medicin. Professor i kirurgi. Professor i obstelrik. Professor i pathologisk anatomi. Professor i kemi och farmaci. Professor i materia medica och medicinsk naturalhistoria. Professor i pediatrik. Lärare i rätts och statsroedicin. Lärare i sy fil ilogi. Lärare i psychiatri. Adjunkt i anatomi och fysiologi. Adjunkt i medicin. Adjunkt i kemi och farmaci. Adjunkt i materia medica och medicinsk naturalihsloria. 230 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. Upsala medicinska fakultet. Lunds medicinska fakultet. ; Carolinska Institutet. Adjunkt i kirurgi Adjunkt i obstetrik. ' i Adjunkt i pediatrik. således: i Upsala 10, i Lund 7, och vid Carolinska Institutet 18 lärare; hvarjemte Bibliothekarien vid Institutet föreläser medicinens historia, enligt Rikets Ständers bestämmelse år 1857.
Läste jag åter i hvad jag af tante Aurore hade erhållit af Wervings historia, så tycktes mig, som om jag jemnt såge författaren titta sig öfver axeln, för att se om ej Carl den elftes barska gestalt stode bakom stolen. Stundom föreföll det mig som om jag såge gubben Werving småle i sin själ, när han med mycken salfvelse utfar mot Flemings grymhet, blodtörst och framför allt hans uppstudsighet emot hertig Carl, men tillika icke försummar att anföra bref och bevis på huru Fleming handlade alldeles i enlighet med sin konungs befallningar och icke utan förräderi eller svek kunnat förfara annorlunda. De der beskärmelserna se ut temmeligen som sand, strödd i den kungliga censurens ögon. Alltså vet man ej huru mycket man af manuskriptet kan sätta tro till. Sägnerna i en famillekrönika, mundtlig eller skriftlig, taga sig stundom åtskilliga friheter med historien. Antecknaren synes ock icke velat befatta sig med det egentligen historiska, annat än blott som den grund, hvarpå personerna uppträda. De stora händelserna omordas vanligen endast i korthet, likasom blott för att återkalla tiden i minnet, och sålunda komma de små tilldragelserna, hvilka utgöra berättelsens egentliga ämne, att klarare framstå. Klas Flemings karaktär är endast antydd. Det ser nästan ut, som om den, som gjort anteckningarna, icke rätt skulle vågat försöket, att befatta sig med en så stor karaktär. Manuskriptet låg hos mig några tiotal af år, innan jag, i en stund af saknad och bekymmer, sökte förströelse i dess omordnande. Jag sänder det nu till dig. Någon sammandragning här, en omflyttning der, ett modernare tycke lagdt öfver det hela; sådana små förändringar har jag tagit mig friheten att göra, ja tillochmed någon gång att tillägga en liten reflexion. Hvad som dock undergått största ändring, är sjelfva språket. Man synes i vår tid icke älska en tidigare ålders sätt att uttrycka sig, du läser kanske hellre ett nyare, och detta ämne har dock allt för länge sysselsatt mina tankar, för att icke jag skulle önska att meddela det äfven åt någon annan. Din SIGRID LILJEHOLM.
Hypotheks-föreningarnes säkerhet är i min tanka ostridig och att deras obligationer kunna blifva inlösta till sitt fulla belopp anser jag också ostridigt; men om på en gång 2 eller 3 milkr deraf skulle försäljas, begagna naturligtvis de, som ega kapitaler och kunna köpa obligationer, tillfället att upköpa dem till lägre pris, ty konKurrensen af köpare lärer icke då blifva så stor som konkurrensen af papper och således måste en förlust för Hypotheks-föreningarne upstä, icke orsakad deraf att man misstror förmågan hos gäldenären att betala, men genom den tillfälliga händelsen att så mycket obligationer måste på en gång försäljas. Att genom uplåning eller anskaffande af penningar utrikes ifrån kunna minska de olägenheter på penningemarknaden inom riket, hvilka kunde befaras upkomma, det finner hvar och en att det i närvar:de tidpunkt icke är någon lämplig åtgärd eller ens knappast möjlig, då vi se af kursnoteringar på allmänna papper å de ställen, der sådana alltid säljas och köpas, att de allesammans, så väl de säkraste, som de mindre säkra ganska 240 Den 15 Ulars f. m. betydligt fallit i värde. Orsaken dertill är naturligtvis att söka derutinnan att de, som hafva kontanta penningar, anse sig kunna använda dem fördelaktigare än att köpa sådana papper. Om enl. StatsUtsk:s tillstyrkande, det lemnäs öppet för Fullmäktige att uplåna hvad som beböfves, så är jag öfvertygad, att Fullmäktige begagna denna rättighet på det sätt som blir lämpligast och förmånligast för Statsverket och för penningeställningen på det hela inom landet. Det torde hvar och en inse att om sådana åtgärder som de nu ifrågavande öfverlemnas åt en inskränkt korporation, ett mindre antal alt besluta om, så kan del ske på ett sätt som är bättre än om det skulle ske genom 11. St:rs beslut i afseende på sjelfva detaljerna af frågan. Om R. St:r nu besluta först att en försäljning skall ega ram och alt sedermera, om detta icke lyckas, en uplåning skall verkställas, sä blir detta föremål för spekulationer af dem som ega penningar och kapilaler att utlåna.
Me morialer N:ris 77, 84 ock 87, dels Sammansatta Stats-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorial M 56 och dels Sammansatta Bankooch Lag-Utskottets Memorial JV2 6 för Ständerna framlagda förslag till voteringspropositioner; så har, i enlighet dermed, Förstärkta Lag-Utskottet donna dag verkställt följande omröstningar, nemligen: l:sta Voteringen: (enligt Lag-Utskottets Memorial M 77, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i fråga om Utskottets Utlåtande JV2 37, öfver väckt motion om ändring af Kyrkolagens stadgande i fråga om sättet att begrafva sjelfspillingar och dem, som i lifstiden (ört ett ogudaktigt lefverne.) Den, som vill, att Rikets Ständer, för sin del, skola, i enlighet med Utskottets af Borgareoch Bonde-Stånden godkända förslag, besluta en författning af detta innehåll: »Med upphäfvande af 48 Kap. 42 § Kyrkolagen förordnas, att detta lag rum skall erhålla följande lydelse: Har någon förgjort sig sjelf, hans kropp skall i stillhet å kyrkogård jordfästas; Uih. lill R. St. Prot. 1862 A 1863. 7 Sami. 1 Afd. 38 Hä/t. 1 2 Lag-Utskottets Memorial M 88. och kommer denna författning att tillämpas från och med den dag, den föreslagna nya Strafflagen blifver till efterlefnad gällande;» röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, anses Rikets Ständer, för sin del, hal va, i enlighet med Rid - de-skåpet och Adelns samt Preste-Ståndets beslut, antagit en författning af detta innehåll: »Med upphäfvande af 18 Kap. 12 g Kyrkolagen förordnas, att detta lagrum skall erhålla följande lydelse: Har någon förgjort sig sjelf, hans kropp skall i stillhet å kyrkogård jordfästas.
'SReD iafttaganDe af förejfrifterna uti 96, 97 och 98 §§ fRegertngf ormen famt 63 § <RifoDag6#DrDningen, bafme <28 i, genom CSleftorer, till mår 3u(fi# tie DmbuDötnan utfett och förorDnat *f)ätaDöl)öffeingen i 0öDra ^SRöre ©ontfa# ga, ^ammar#DvåC'et 0mett Sorén} theorell, äfmenfom <2Bi, genom i behörig orD# ning anfldllDt mal, fallat «£)öftdttö#fRåDet i JDongl. 0mea .£)o!#<Rdtt, dammar# herren, ^amereraren miD dlonql. Siftajuö DiDen och OviDDaren af jfotigl. TRorD# jfjerne-DrDeti, ©refme (Earl ©öran ©etlof förner, att cfterträDa mår 3ufHtte DmbuDöman, i hdnDelfe l>an innan ndftfommanDe fKiföDaq ifulle meD Döben afgå. - • ^JiFafå f>afn?e Söt, på gamb af 108 § 9Segeringé*$otmen odj 65 § EXiFö* Dag6*DrDningen, förorDnat ©er för FunjFaper od> lärDom FänDe nian att, jern* te mår 3'uftitte DmbuDsman, om £ri)cFfril)eten f>afroa mårt». §. 61. 3 öfmercnöftämmelfe meD 66 od) 67 §§ i DviFöDagö*DrDnmgeu, f>afmc <3Bi malt mare §ullmägtige t SSanFen od) SKifégä(Dé#Äontoret famt för