Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit gjort underdånig ansökning; och har motionären, efter anförande af de i denna ansökning uppgifna förhållanden, dessutom upplyst, alt arbetstiden för ifrågavarande förelags fullbordande vore beräknad till 3 år; att företaget således skulle blifva fulländadt efter sagde tids förlopp från det sökta låneunderstödets beviljande; att en viss procent af hela anläggnings-kostnaden redan vore till utsedde kommitterade inbetald; att bolaget fogat anstalt om införskaffning från Tyskland af arbetare, som voro vana vid dylika arbeten; samt att något vidare statsbidrag icke skulle komma alt af bolagsmännen begäras, om än jernvägs-auläggningen, till följd af missgynnande förhållanden, ej kunde utföras med den i kostnads-förslaget beräknade summa. Oaktadt den jernbana, för hvars anläggning ifrågavarande lån blifvit hegardt, onekligen komme att blifva af stort gagn och medföra synnerlig lättnad för den lifliga rörelsen vid de många bergverken inom den ort, hvilken denna bana skulle genomgå, anser sig Stats-Utskottet dock ej kunna för närvarande förorda framställningarna om det låne-understöd från del allmännas sida, som för sagde företags utförande uppgifvits vara erforderligt, enär både utsträckningen och anläggningssättet samt dimensionerna af den jernväg, hvartill detta lån skulle användas, måste bero af den ännu icke afgjorda frågan om ledningen af den jemväl föreslagna och i nästföregående punkt omförmälda stats-banan inom Westerås och Örebro läns St als-Ut skottets Utlåtande Jl? 235. 19 bergslager, med hvilken bana den jernväg, hvarom nu är fråga, lärer såsom ulgreningseller bi-bana böra framdeles förenas.
När jag kom till linbanan, hade vagnen just börjat sänka sig. Det var ingen annan råd än att vänta till nästa tur. Jag slog mig ned på en soffa och lät blicken hälft tanklös följa det rörliga lifvet utanför hotell Bellevue ' s vackra fasad. Någon familj af vikt skulle göra uppbrott, det var tydligt. Portieren surrade fast tre koffertar, stora som små hus; en väl friserad kammarjungfru sprang m e d brådskande steg mellan de olika byggnaderna; öfverkyparen, blek och fet, m e d penna bakom örat, höll m e d egna höga händer ett litet silfverbeslaget skrin af mörkt träslag, medan han med dast röst gaf några befallningar åt två af sina underlydande, hvilka skötte serveringen vid ett bord så stäldt i skuggan af verandans persienner, att jag ingenting kunde se af dem, som där hade sin plats. Några elegant klädda herrar och damer samlades i en grupp — antagligen för att säga ett sista farväl, och så k o m m o ett par små flickor i långa gröna kappor med yfviga kragar, ur hvilka deras rosiga ansikten, omgifna af ännu yfvigare mössor, stucko upp som ett] par friska rädisor ur ett par oformliga kålhufvuden. D e kände sig tydligen mycket viktiga, buro i sina handskbeklädda händer hvar sin lilla väska och voro följda af en engelsk guvernant, som såg korrekt och själstorr ut. Ett tungt flåsande ljud hördes. Det var vagnen, som arbetade sig upp för höjden. Stolar skötos hastigt undan, och så visade sig i verandaöppningen en herre och en dam — tydligen de afresande. Man såg genast, att de voro fransmän. Han var nästan typisk m e d sin långa öfverkropp, sin korrekta hållning, sin korrekta toalett, sina vaxade mustascher, sin gula hy och sina insjunkna, utbrunna ögon. • Och hon? Man har så länge hört talas o m den franska gracen, att den blifvit en fait accompli, som man inte längre diskuterar.
„Se, mina barn,“ sade fru Catharina, „så ringa är den boning, hvari jag nödgas herbergera mig och er. En liten summa, gömd för flere år sedan, för att vid en olyckshändelse, sådan som denna, finnas till begagnande, hoppas jag skall förse oss med våra angelägnaste behofver, men många äro dock de umbäranden, hvilka vi en lång tid nödgas underkasta oss, ty skulle vi än äga medel, finnes ju intet att köpa. All handel har upphört, och då fremmande skepp någon gång försökt att hithemta varor, har ingen köpare funnits, hur behöfligt än godset skulle varit. Ingen har haft medel att köpa för. Också vi böra bära försakelsen med mod.“ Hjertligt smög sig Cecilia till sin mors sida, och tagande Margaretha vid handen sade hon: „se, min mor, vi äro ju här åter alla.“ Och Margaretha tillade sakta: „sjelfva umbärandet ger glädje, då man bor tillsammans i kärlek.“ „Ja,“ sade fru Catharina, „tackom Gud att han oss den största välgerningen bevisat, i det han åter låter oss befinna oss här efter denna pröfvotid.“ Efter en stunds tystnad fortfor hon: „jag vet att de goda källrarne här emotstått elden; mina döttrar, besörjen om en liten välfägnad åt folket.“ De unga flickorna skyndade att uträtta uppdraget. Bland nycklar, uppgräfna ur gruset, fanns äfven källarnyckeln, och snart skummade öl i nya trädstop, hvilka gingo laget om, sedan fru Catharina sjelf först ur ett af dem druckit folket till med dessa ord: „en pokal af silfver äger jag ej, att derur dricka er till, som fordom varit sed i huset; men helsar eder nu som förr eder välbevågna fru och värdinna, hvilken i med och motgång vill, så långt Herren tillåter, vara edert stöd och värn, tillönskandes eder och oss alla fred och Guds välsignelse!“ Nu skingrades folket, och de unga skyndade ut i trädgården, der den gamle trädgårdsmästarens hand redan saknades, men som dock var något iordningställd för sommaren.
Den 30 September e. m. ställt åtskilliga af mina yttranden i en sådan dager, att enhvar, som icke hört mitt anförande, kan hafva anledning tro att det varit temligen obetänkt. Han började med att säga, det jag påstått lagförändringen vara nödvändig för att tillvägabringa en annan upfostran för det qvini i ga slägtet. Så föllo sig icke mina ord, utan jag räknade till en bland det nya förslagets fördelar, att det skulle komma att inverka på qvinnornas upfostran. Samme talare har nu sagt sig icke kunna begripa huru man vill göra denna upfostran, och hans yttrande kunde då förstås som om meningen varit att göra fruntimmerna till riktiga »affflrskarlar.» Sådant har emellertid hvarken jag någonsin yttrat, ej heller någon förnuftig menniska tänkt. Det är en betydlig skillnad emellan att upträda på börsen, på torget, o. s. v., och att helt enkelt såsom en fri och sjelfständig menniska råda för sig och sitt gods. Det var till detta måls upnående, som jag trodde att den nya lagen skulle bidraga; det var denna riktning jag ansåg den komma att hos qvinnan befordra; men jag afsåg aldrig qvinnans emancipation, eller att bon skulle deltaga i kommunalstyrelse eller på annat sött ingripa i det allmänna lifvet. Jag känner allt för väl qvinnans natur, för att icke veta, att hennes plats är i hemmet, men jag känner lika väl hennes förmåga, för att tro, det en qvinna skulle, för det hon gjort sig reda för sin ställning i lifvet och samhället, för det hon vet hvad hennes pligt tillhör, förlora denna huslighet, på hvilken man med rätta sätter så stort värde, och jag kan ej förstå hvarför icke dessa qvinnor skulle blifva lika goda husmödrar, som de, hvilka endast fått en ytlig bildning. Jag torde dock vara skyldig att lemna en beskrifning i korta drag, hvari jag anser skillnaden ligga emellan den upfostran, som nu tilldelas qvinnan, och den, som jag antager skall blifva en följd af den nya lagstiftningen.
Utskotten verkeligen inträngt på allmänhetens anspråk på tankeförmåga och sundt förstånd. Ty att det, bland annat, såsom Utskotten säga, skulle bidraga alt utbilda en sparsamhetsanda hos massan af folket, betviflar jag, helst alla de penningar de kunna hopskrapa, utgå i skatter till Den 9 Juli i e, m. Staten, och dä iir det för dem likgiltigt, om räkningen är Riksgälds eller Banco. Den trafikerande folkklassen åter önskar säkert Bancoräkningen; åtminstone hafva alla de, som jag härom tillfrågat, förklarat, att de äro mest belåtne med den minsta möjliga förändring i nuvarande räkningssätt. För öfrigt är det angelägnare att förekomma det mindre upplysta folkets förvillelse i räkningen, än arbetslönernes förhöjning. Om enheten af silfvermyntet kallas i R:dr, är det tvifvelsutan ganska lätt att inbilla en bonde, att detta nya granna mynt gäller 1 R:dr B:co, helst han nu ser en Silfver* specie, och känner, att man förr räknat i Banco, Jag afstyrker följakteligen på det högsta Utskottens förslag till enhet. Den enhet jag föreslagit, synes mig hafva stort företräde framför Utskottens, Deras föreslagna enhet liknar ej något Europeiskt mynt. Min åter är så lika Holländska Gulden, att skillnaden är knappt i runstycke, och således så obetydlig, att vid transactioner ingen frågar derefter, utan Holländska och Svenska Gulden skulle an* ses jemngoda. Denna omständighet skall gifva hållning åt vår utrikes handel, och isynnerhet i framtiden mycket lätta han* delns beräkningar. Då Utskotten gillat mitt förslag om det nya myntets halt, så har jag naturligtvis icke något att deremot erinra. Men Den 9 Julii e. m. Utskotten hafva ej yttrat sig öfver mitt project om decimalräkningens införande; och jag hemställer, om icke Utskotten skulle finna skäl, att Kongl. Maj:ts. uppmärksamhet fästes på decimalräkningens vigt och nytta. I hela Utlåtandet är icke något sagdt om detta ämne, utan endast, några ord i en reservation af Herr Lefren, som föreslår nya myntsorter under namn af Carolin och Krona. Men jag tror sådane nya namn icke vara lämpliga.
M. ville vara betänkt på vidtagande af lämplig ålgård för alt befordra de ifrågavaride uträkningarne och giauskuingen deraf lill skyndsam verkställighet”. Efter uppläsningen häraf framställde Hr Landtm., att i afseende på denna del af förslaget blifvit yrkadt dels bifall, dels afslag; hvarpå Hr Landtnäs först lill bifall framställda propos. besvarades med nej och sedermera Hr Landtmrs hemställan om R. o. Ad. afsloge äfven denna del af förslaget blef med ja besvarad. Hr von Hartmansdorff: StatsUtsk. har, i denna punkt, dels anfört hufvudsatsen eller den förändring som Utsk. ansett böra vidtagas, dels ock yttrat sig om sältet hur man skulle kunna uppnå det mål, som varit åsyftadt. Jag anhåller att till en början få yttra mig i sjelfva hufvudsaken utan alt yttra mig i frågan om verkställigheten. Den delen, som angår hufvudsaken, 32 Den 7 September f. m. innefattar alla de grundräntor, hvilka utgå från de serskilta länen i riket, med undantag af Stora Kopparbergs län. Delta lyder i Utsk:s förslag som följer: ”Att de på skatteläggniDg grundade ordinarie räntor inom alla delar af riket, utom Stora Kopparbergs län, mätte till ett, för hvarje i jordeboken serskildt upptagen egendom, sammanfördt belopp, bestämmas och åtsättas i riksdaler silfver, samt, för framtiden beräknas och utgöras likmätigt myntbestämningslagen af den 1 Mars 1830”. Jag har förut, då denna fråga förevarit på detta rum, sökt fästa uppmärksamheten derå att, om de ordinarie räntorne skola förvandlas till silfver, så skulle följden blifva en förminskning af deras värde, icke allenast pä grund af den nedsättning som silfvermynlets värde, i oell för sig sjelft kan i lidens längd undergå, utan äfven i anseende till den fara, som beståndet af ett silfvermynt löper i Sverige, hvarest en hvar är skyldig att, såsom mynt, emottaga bankens sedlar.
BorgareStåndet till Utskottet återreiniterades. StatsUtskottef, sorn grundat Dess ofvanberflrde hemställan på förhållandet med Utgifterhe vid föregående Riksdagar, får derjemte nii tillkännagifva* att Utskottets ifrågavarande Förslag blifvit af de öfrige Trenne RiksStåndeii bifallit, nemligen af Höglofl. Ridderskapet och Adeln den 27 samt äf Högvördige PresteStåndet och Hedervärda BondeStåndet den 23 nästIedne December; i följe hvaraf, och likmätigt 69 §. i RegeringsFprmen, Wällöf!* BorgareStåndet lärer finna frågan vara afgjord. Stockholm den 12 Januarii 1818. SlaisUtsk. Betankandcn. N:r lg. „Riksens Högloft. Ständers StatsUtskotts Utlåtande, angående tryckning af Allmänna IndragningsStaten samt Specielle Staterne. H os Wallof!. BorgareStåndet liar utaf Herr Lagmannen och Borgmästaren Ullberg fråga blifvit framstäld, ej mindre om verkställigheten af den vid sista Ultima Riksdagen utaf Riksens Höglofl. Ständer beslutade tryckning af Allmänna IndragningsStaten, hvilken äfven inne. fattar Beneficiioch BenådningsStaterne, än ock derom, att Rikets samtelige SpecialStater måtte genom trycket komma till allmän kännedom, såsom en vägledning för omdömet vid nya utgifters åtagande: Och har denne Motion, med hvad någre Ledamöter af Ståndet dervid anfört, genom ProtocollsUtdrag den 18 sistledne December blifvit remitterad till StatsUtslcottets åtgärd. I anledning häraf får Utskottet uplysa, att sedan Riksens Ständer vid sista Riksdagen, likmätigt Deras underdåniga skrifvelse af den 8 Augusti 1815, hos Kongl.
Ej må Riksdagen, Kamrarne eller något Riksdagens Utskott i Konungens närvaro öfver något ämne rådpläga eller besluta. § 56. I hvilken ordning Konungens propositioner, så ock af Riksdagsmän inom Kamrarna väckta frågor, må till afgörande företagas, derom stadgas i Riksdagsordningen. § 87. Svenska folkets urgamla rätt alt sig beskatta utöfvas af Riksdagen allena. Huruledes särskilda menigheter må för egna behof sig beskatta, bestämmes genom kommunal-lagarna, hvilka af Konungen och Riksdagen gemensamt stiftas. § 58. För hvarje Laglima Riksdag läte Konungen fordringar och skulder. Skulle genom redovisas. Bih. till Ii. St. I sammanhang med uppvisandet af statsverkets tillstånd och behof läte Konungen för Riksdagen framställa förslag rörande sättet att genom bevillningar fylla hvad Staten kan utöfver de ordinarie inkomsterna erfordra. § 60. Till bevillningar räknas tulloch accis-medlen, husbehofs-bränneri-medlen samt hvad hvarje Riksdag dessutom särskildt såsom bevillning sig åtager. Ej må utan Riksdagens samtycke — monopolier fastställa. § 61. Alla afgifter, som Riksdagen under de • bevillningen af Riksdagen fastställd blifver. § 62. Sedan statsverkets behof blifvit af Riksdagen pröfvade, ankommer det på Riksdagen att en deremot anslå. § 65. Dessutom böra, utbetalning å Riksgäldskontoret anvisas; — Stats-Rådet in pleno hört och Riksdagen sammankallat. Riksdagens förseglade anordning kungjord. § 64. Såväl Rikets till statsverket af Riksdagen anslås, till de af Riksdagen pröfvade behof anordnas. § 65. Dessa medel anföra hvad Riksdagen i denna del förordnat. § 66. Riksgäldskontoret förblifver under Riksdagens styrelse, inseende och förvaltning; och då Riksdagen ansvarar för den Rikets gäld, kontoret ombesörjer, så kommer Riksdagen, sedan kontorets tillstånd och behof blifvit i vederbörlig ordning utredda, att genom särskild bevillning och vårdad. § 67. Konungens ombud öfverlägga. Konstitutions-Ulskottels Memorial M 2. 35 § 68. De till Riksgäldsverket behof än dem, Riksdagen bestämt.
Den respectiva Allmänheten må ursäkta: att jag icke med tillräcklig kallsinnighet kan se en Broders minne sålunda angripas; och ehuru ringa jag erkänner min stilistiska förmåga vara, för att mätas med Herr Holms, hvilken synes vara lika stor i det militära som i det evangeliska vetandet, så nödgas jag likväl våga mig till strids med denna Buse, och sålunda blottställa mig för alla de obehag Herr Holm förmår åstadkomma på ett stridsfält, der han redan är mera hemmastadd än jag, och som han nyligen med några så vackra recognosceringar ecclairerat. Jag börjar mitt anfall med den frågan: Hvarför har Herr Holm så sorgfälligt recelerat sina anteckningar och sitt vetande ända till nu? Nu, med Generalen m. m. Grefve J. A. Cronstedts frånfälle, äro alla de män nedstigne i grafven som Herr Holm genom sina anteckningar och omdömen angriper till heder och ära. De kunna ej mera uppstå att försvara den och tillrättavisa angriparen, som med sitt Stånds värdighet ansett förenligt, att i grafven störa de dödas hvila. Han har förmodat att de bortgångne icke mera i lifvet ägde några vänner som kunde eller ville försvara deras hittills obefläckade namn. Se der det enda svar, som den värde Författaren kan gifva på min fråga. Ty förgäfves åberopar han sin kärlek för sanningen. Den hade vunnit mer om han utgifvit sina anteckningar medan de deri angripne lefde och fullständigt kunnat utreda hvarje klandrat förhållande. Nu måste dessa anteckningar räknas till smädelsens utgjutelser. På skriftens första och andra sida säger Författaren: "Med en styrka 20,000 man skulle i ett så genomskuret land som Finland, mycket kunnat uträttas; vid de många fördelaktiga passen, kan en liten styrka lätt hindra och uppehålla öfverlägsna fiender." (Nu var det likväl vinter), men på femte sidan säger Författaren redan: "Ehuru Fienden vintertiden, då isarne öfverallt voro farbare, kunde på fem särskilte vägar intränga i Savolax." Hvartill tjente då de fördelaktige passen och vattendragen, hvaraf Finland var genomskurit?
Lancken von Waekenitz, Friherre von der, yttrande, Febr. 117. LandtmäteriFörfattningar, om undantag af deras tillämpning för Herjeådahlen, Dec. 585. 124 LandtmäteriFörfattningar, om en förbättrad Taxa i, Jan. I. 248, 566. Mars II. 446. April I. 19, 163, 165, 184, LandtRäntmästare, om förbättring på deras löner; se Löneförbättring. LandtTullarne, om indragning af Betjeningen vid; se TullBetjeningen. LandtTullsoch AccisStadgan, om ersättning för den Släderne tillagde inkomst uti 12 Cap. 4 §• af 1776 års, Jan. II. 154- Febr. 277, 397, 4^4» il2" Lanell, C. J., Commissarie i RiksgäldsContoiret, om återställande af försuten tid samt understöd, Junii I. 45i> 689. Exp. Junii II. 326. Lannerstjerna, Joban Wilhelm, yttranden, Febr. 83. April I. 353. April II. 66. Junii I. Lantingshausen, Grefve Albrecht von, yttranden, Dec. 542. Jan. I. 402. Lazaretterne och Hospitalerne samt Barnhusen i Riket, angående; se Seraphi merOrdens-Gillet. 125 Ledamot af Ridderskapet och Adeln utsågs alt om Tryckningen af dess Protocoll besörja, Dec. 81. LegoStadgan, om förändring i Flyttningstiden för Tjenstehjon; se Tjenstehjon. — om åtskillige ändringar deruti, Maji I. 417, Maji II. 7. Exp. 511. Leipzig, angående lånet från, Julii 188, 1 gg. Le Moine, RegeringsRåd, om årlig pension åt honom såsom Hans Kongl. Höghet ArfPrinsens fordna Lärare, Jan.HI. 54, ii4,33q, 451.
Maj:ts Befallningshafvande, att, då endast en del af ifrågavarande jordrymden eller de ”400 smålägenheter, ” som vanligen benämnas Majorna, vore stadslikt bebygd, det väl kunde synas mindre nödigt, att stadens område för närvarande utvidgades utöfver densamma, och att således frågan kunde inskränkas till dessa lägenheter; men att, då emellertid åtskilliga till stor del af den fattigare befolkningen upptagna bostäder uppstått äfven på andra delar af den till kungsladugården hörande mark, såväl å flera af Slottsskogslägenheterna, som å sjelfva Hufvudgården, då vidare den sistnämndas inegor, till en del, likasom åbyggnaderna till densamma, inneslutas af Majorna, f. d. Lorentska porter - V 4 StatsUtskottets Utlåtande N:o 73. bryggeriet och sockerbruket, Vädersågen, Klippan med flera lägenheter, hvilka, enligt Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes tanke, ovilkorligen måste ingå i förstadens områdei såvida det med föreningen afsedda ändamål, en bättre ordnad förvaltning, skulle kunna ernås, och då slutligen det befunnits att lämplig gräns för förstaden mot söder näppeligen kunde uppdragas, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande funne sig böra tillstyrka, att förstadens område må komma att utgöras af samtliga de i l:sta punkten af komiterades förslag upptagna lägenheter; hvarjemte Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i fråga om sättet och vilkoren för dessa lägenheters afträdande till staden afgifvit yttrande och förslag, med hemställan, att staden måtte förpligtas att vidmagthålla den skog, som ännu finnes qvar å egorna till en del af Slottsskogs-lägenheterna, och hvilken, elter behörig besigtning, kunde pröfvas vara af det bestånd att den borde bibehållas, i ändamål att deraf må bildas en lustpark för staden. Kongl.
Rdr, som Konung Oscar som Kronprins donerade, äfvensom den 406 Den lt Febr nar i f. m. ersättning för deficit, som flerläldiga gånger blifvit utgifven. Äfvenledes erhöll K. Theatern betydliga stirninor nf Barthelemy fonden, som då stod under Konungens egen disposition; t. ex. linder K. Theaterns mest snillrike Chef, H. Exe. Gr. Lagerbjélkes tid, erhöll Theatern för upsättande af »Ferdinand Cort.ez» 8000 Edr Bko. Då Konung Oscar I upsteg på thronen, utfästade han ett anslag, stort 40,000 Edr B:ko, oell utlofvade dessutom att betala de möjligen upkommande bristerna, hvilket också, om jag ej misstager mig, delgafs StatsUtslct vid Riksdagen år 1844; för öfrigt kati uplysningnr härom bäst meddelas af Chefen för FinansDept:t, som vid detta tillfälle var ledamqt af samma Utskott. Konungen lofvade äfven att hela utgiftssumman för K. Theaterns underhåll, samt äfven interimspensioner, gratifikationer till dramatiska o. lyriska artister, räntor och ainortisement på Theaterns skulder m. m. skulle få upgå till 00,000 Edr Bko pr år. Samma år 1844 nämndes Frih. Hamilton till Chef för K. Theatern. Det lyckades honom, dels genom hans personliga inflytande och dels genom den förmåga, han har att i en fördelaktig dager kunna framställa förhållanden, att få ett Statsanslag af 6000 ltdr Bko, hvilket äfven i fordna tider hade utgått, men blifvit indraget 1840. Under min lörvaltningstid beviljades vid 1853 års Riksdag, till följe af en af mig vördsamt atgifven motion, en tillökning i nämnde anslag, hvilket sedermera skulle utgå med 20,0 00 Rdr Bko.
Himlen bakom detsamma hade också blifvit allt mörkare blå, men det var icke den klara rymdens färg, utan något ogenomskinligt, sammanpackadt, mot hvilket då och då kringflygande fiskmåsar blänkte krithvita i det nu knappt märkbara solskenet. Nu skulle hon falla af mot skäret. Sjön vräkte och stänkte och gnistrade, men gick äfven toppig och gjorde därigenom snäckans rörelser hårda och obehagliga. Skotet slet och ryckte, och hon hade svårt att hålla kurs, ty båten ville icke riktigt lyda roder. Karl Andersson hade bytt plats med henne. » Det ä ' stormen, som sätter emot, » sade han. » Vi skulle kanske inte seglat bort så mycket sjö. H a n mojnar ut, tror jag nästan. » » Ä ' det farligt? » frågade hon allvarsamt och såg stadigt på honom. » Ånej, det tror jag väl inte — fast det hade nog varit — » » Bättre, om inte jag styrt åt andra hållet, menar Karl! » » För allt i världen, fröken! Vinden ska ' väl stå ännu en stund, tänker jag. » Åter följde en stunds tystnad. Hon satt vänd åt fyren, men kände, att hans blickar hvilade på henne. Sjön stänkte gång på gång öfver hennes kappa, ty snäckan hann icke undan. Det kunde nu vara en half mil fram till fyren. Skäret, där de bodde, var undanskymdt af höga, långsträckta, kala bergholmar. Luften var nu kyligare och molnväfnaden öfver dem hade tätnat, så att solskifvan syntes endast svagt som ett mattslipadt glas. Men sjön blänkte på ett underligt och oroligt sätt. H ä r och där kunde man se, hur strömmen skar sig igenom och emot sjön med egna små taggiga vågor, hvilka porlade och bubblade som bäckar. Vinden kom nu endast stötvis. Dessemellan hängde seglen slappa och storeskot släpade långa stunder i vattnet. Måsarne kretsade och skreko och tycktes icke veta, åt hvilket håll de skulle flyga. Flere tumlare syntes här och där höja sin mörka kropp öfver vattnet och göra oupphörliga kullerbyttor. Ånnu ett stycke af afståndet till fyren var tillryggalagdt ...
Kammar-Collegium, jemte eget betänkande i ämnet, till Kongl. Maj:t i underdånighet insände, har Kongl. Majit, genom Nådigt Bref den 18 November 1836, behagat förklara, att, då vid den hållna undersökningen ytterligare blifvit ådagalagdt, att de å hemmanen å Öland fördelade utmarker icke äro vordne på 2:ne serskilde sätt och vid olika tillfällen skattlagde, äfvensom att hemmansegarnes lagliga rätt i annat afseende icke eller blifvit för nära trädd, Kongl. Majit, i likhet med hvad Kammar-Collegium yttrat, funnit den sökta befrielsen från spanmåls-räntans erläggande för ifrågavarande utmärker icke kunna beviljas.