Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bankoverket. 3 18 dermed ett af ombuden, för att mundtligen kunna meddela de upplysningar, hvilka, förutom hvad rapporterna härom förut innefattat, kunna finnas nödiga, och förblifver under tiden det andra ombudet qvar å den plats, hvarest låneförhandlingen blifvit afslutad, för att bereda verkställighet åt de träffade aftalcn, samt att, sedan Kongl. Maj:ts nådiga godkännande hunnit ankomma, det sålunda med Konungens fastställelse försedda kontraktet till långifvaren öfverlemna. § Il Genom Sin Statsminister för utrikes ärendena låter Kongl. Maj:t anbefalla Sina i Hamburg, Paris och London anställda sändebud och konsuler att, i hvad på deni kan bero, tillhandagå ombuden, för fullgörandet af deras uppdrag, med upplysningar, råd och biträde; börande ombuden angående underhandlingens fortgång och hvad dervid i öfrigt kan vara anmärkningsvärdt meddela Kongl. Maj:t, genom Chefen för Hess Finans-Departement, närmare underrättelser, i hvilket afseende ombuden ega att påräkna biträde af Kongl. Maj:ts beskickningar vid affärdandet af telegrafiska rapporter, så beskaffade, att de såsom statsdepecher eller i chiffer böra befordras; och må i detta sednare fall beskickningarnes ekiffer-tabellcr begagnas. § 12- Kongl. Maj:t gör sig förvissad, att ombuden med största möjliga skyndsamhet, nit och omtanka skola utföra det dem nu nådigst anförtrodda vigtiga uppdrag och anbefaller deni Gud Allsmägtig nådeligen. Datum ut supra. På nådigste befallning J. A. Gripenstedt. Yidimeras. Ex officio C. A. Westerstrand. 2:o Vördsam Promemoria. Enligt Kongl. Maj:ts för undertecknade den 31 December 1857 utfärdade instruktion, angående upptagande af ett statslån å 3 millioner ft:dr silfver, skulle vi skyndsamligen afresa till Hamburg och, i fall någon uppgörelse på antagliga vilkor derstädes icke kunde träffas, vidare till Paris eller London eller de platser, vi funno tjenligast.
Utskottet har tagit denna motion i öfvervägande; och som det antal hästar, de i resereglemente! den 31 October 1851 omförmälda Embetsoch Tjenstemän ega vid resor i Statens ärenden eller vid extra förrättningar begagna, blifvit genom samma reglemente så nedsatt, att någon vidare inskränkning i hästantalet icke lämpligen synes kunna ega rum, får Utskottet vördsamt tillstyrka att motionen må lemnäs utan afseende. Stockholm den 23 Januari 1857. Reservationer af: Herr Thomée samt Riksdagsmännen Efraim Larsson från Elfsborgs län, Anders Medin från Kronobergs län, Nils Svensson från Christianstads län, Jöns Persson från Blekinge län, Anders Nilsson från Hallands län, Magnus Mänsson från Ostergötlands län. Bilt lill R. St. Besvärsoch Ekon.-Vt sk. Betänkande JW 22. Auk. till Exp.-Utsk. d 24 Jan. 1857, kl. 1 e. ra. Betänkande, i anledning af vacht motion om åtgärders vidtagande till förbättrande af vindbryggan och segelleden vid Almare Stäk. Riksdagsfullmäktige!) P. F. Mengel från Upsala län, med hvilken Riksdagsmännen Johan Persson från samma län och Per Erik Andersson från Westmanlands län sig förenat, har uti hedervärda Bondeståndet väckt en till Utskottet remitterad motion, hvaruti blifvit anfördt, hurusom den vid Almare Stäk, på gränsen emellan Stockholms och Upsala län öfver ett sund af Mälaren befintliga vindbrygga, hvilken vore uppförd under en tid, då bro byggnadskonsten stod på en låg ståndpunkt, samt så konstruerad, att alla tyngre varulass med stor svårighet kunde transporteras deröfver, vore i högsta grad otjenlig lör den allmänna trafiken; en olägenhet, desto kännbarare, som de många foror, hvilka årligen afsändas landvägen från och till hufvudstaden, från en stor del af Nerike, största delen af Dalarne, Westmanland och sydöstra delen af Upland, måste fortskalfas öfver ifrågavarande brygga.
Mit, efter det häradsboerne, i ämnet hörde, bestridt förslaget om bropenninge-afgiftens förhöjning, icke funnit skäl att tili detsamma lemna nådigt bifall, få Rikets Ständer, enär, i deras tanke, häradsboernes bestridande icke synes kunna innefatta ett giltigt hinder för en slik förhöjning, helst dessa hafva öppet att begagna deras gamla väg, ånyo hos E. K. Mit underdånigst anhålla, att för broarnes begagnande sådan afgift må bestämmas, att en fond derigenom kan bildas för deras framtida underhåll och ombyggnad. För uppförande af nytt Landshöfdinge-residensbus i Christianstad, 55,000 Ridr. Äfven i denna fråga hafva Rikets Ständer fått emottaga en särskild Nådig Proposition, hvaraf inhemtas, att, sedan efter förre Landshöfdingen i Christianstads län, G. v. Rosen, laga afoch tilllrädes-syn den 5 Juli 1852 blifvit hållen å Landshöfdingeresidenshuset i Christianstad, Rådstufve-synerätten derstädes, genom utslag den 12 i samma månad, som vunnit laga kraft, förklarat de residenset tillhörande hufvudbyggnader, såsom helt och hållet förfallna, böra utdömas och med nya ersättas: alt, vid pröfning af frågan om residenshusets nybyggnad, E. K. Mit, då derjemte förekommit, att det förut varande residenshuset egde ett olämpligt och eld Farligt läge invid ett af Expedilions-UlskollelS Förslag lill underd. Skrifvelse, A’:o lii.
Jag tager för gifvet att så skulle inträffa, om de sp-iddes på landsbyggden; och jag är öfvertygad derom att der folket icke på annat sätt får rätt, så lager del sig rätt på gammalt Svenskt vis. För min del får jag fortfara i mitt yrkande att någon hufvudsaklig utsträckning i fråga om Judarnes rättigheter icke må medgifvas. Jag vill icke motsätta mig återremiss, vill icke heller bestämdt yrka att den må ske, utan är färdig att med majoritc - Den 19 Mars e. m. len af R. o. Ad. förena mig, i fall den synes böjd för den åsigten alt belänk. bör afslås. Hr von Kraemer, Anders Roberl: Mycket skulle kunna anföras till vederläggning af hvart oell ett af de i min tanka svaga motskäl, som här blifvit anförda emot utvidgning af de Mosaiska trosbekännarnes rättigheter; men jag vill hufvudsakligen bär bålla mig till ett af dem, ett, som ofta och af många talare blifvit uprepadt. Man bar sagt, att de här i landet bosatte Mosaiske trosbekännare — och blott om dem är nu fråga — ej äro att betrakta som Svenskar. ”Nej, de äro af en främmande race, de äro fremlingar, ” har man sagt och återuprepat, och man bar vältaligt försvarat det Svenska folkets rättigheter emot dessa påträngande utländningar. Hvad fordras då för att få vara Svensk? Aro ej de Svenskar, hvilkas alla förfäder bott i Sverige sedan generationer tillbaka; som äro födda i Sverige; hvilkas modersmål är Svenska; som placerat allt hvad de äga och hafva i Svensk rörelse och industri? Ar det då blott de, som härstamma från landels urinfödingar, som kunna kallas Svenskar? Är det alldeles omöjligt att afkomlingarne af dem, som härstamma från ett annat land, kunna, i tidernas längd, blifva verkliga Svenskar? Skall man gå så strängt till väga så skulle en stor del af dem, som sitta på detta rum också vara fremlingar, ty en stor del af R. o. Ad. härstammar som bekant, från Tyskland, Frankrike, England etc.
Man har i väldiga ordalag åberopat Statens förbindelse, att hono - Den 23 Oc (ober f. m. 237 rera sin skuld lill Banken, oell man har pä denna grund stöd t den förnämsta delen af bevisningen derför, att det nu ifrågavarande obligations-systemet icke innebär någon ny skuldsättning. Om man likväl vill göra sig besvär, att något närmare åtskilja trädarne i den konstiga väfnaden; så finnér nian lätteligen, alt det är icke till Banken man betalar den gamla skulden — ty man återtager ju från Bankens vinst årligen omkring 200,000 R:dr Banco, utan det är för att reservera denna vinst, (såsom en af Stats-obligationernes försvarare i sista Plenum ganska naift uttryckte sig), åt Canaler och Strömrensningar, sorn man i sjelfva verket gör skuldsättning. Då det således heter, att man ej vill öka bevi/lningen, eller göra län för det nu mera för liela nationen så Don Quixotiska företaget Götha Canal, låter man i stället Bankens tillgångar användas till detta förelag — och gör skuld för att betacka den derigenom för Banken befarade brist. Hvilken cirkelgång för alt komma till samma mål ! Och hvad äro väl då de vackra orden om skyldighet alt betala skuld, att reglera financeväsendet m. m. annat, än fagert snack, med hvilket man tror sig kunna dåra dem, hvilka ej se, hvartut det är ämnadt! Ty jag säger rent ut min öfvertygelse, det dessa Statsskulds-förskrifningar aldrig tillkommit, om det icke varit 1:0 för att bereda medel åt Götha Canal, och 2:0 för att in - i38 Den 23 October f. m. föra det så mycket lofordade men, i min tanka, högst olyckliga Statsobligations-systemet. Jag reserverar mig pä dessa, och många flera grunder, inför Nationen emot en na på sådant sätt olyckligt företagen financereglering, som, särdeles genom Beslutet om Statsskulden, sannerligen blir allmänt detesterad, ehuru med rösters pluralitet här tillvägabragt. Friherre TVrangel, Herming:
I motsatt fal! och om de mindre silfvermynten icke vunne samma användbarhet å utrikes orter, som de större silfvermynten, kunde den trafikerande ofta nödsakas att göra uppoffringar, som, utan alt minska Kongl. Myntverkets utgifter, komme utländningen till godo. Det borde för öfrigt ej lemnäs å sido att vägradt utgifvande från Banken af de högsta silfvermyntvalörerna möjligen kunde hos en och annan alstra föreställning om Bankens oförmåga att med silfver inlösa sina sedlar, en föreställning destomera förlåtlig, som Bankens inställande af all silfverutvexling i början af detta århundrade föregicks af det förordnande att från Banken utgifva allenast den dåvarande minsta silfvermyntsorten. Då Fullmägtige, på grund af hvad sålunda anfördt blifvit, icke ansåge det vara för Banken lördelaktigt, att prägling och utvexling från Riksbanken af silfvermynt å 4 R:dr och 2 R:dr för framtiden inställdes, ehuru en sådan åtgärd, den der icke förutsatte ändring i hvarken den ena eller den andra af ofvan åberopade Kongl. Förordningar, följaktligen ej rubbade grunderna för landets myntväsende eller kunde anses vara med dessa grunder oförenlig, ville Fullmägtige deremot fästa uppmärksamhet på en i Banko-reglementet varande föreskrift, genom hvilkens förändring Fullmägtige skulle erhålla mera frihet, än nu är fallet vid ordnandet af sillvermyntutvexlingen från Banken. Den föreskrift, sorn innefattas i 16 § af Reglementet hade ursprungligen icke haft annat syftemål, än att i sammandrag framställa bestämmelserna om Bankens Ovilkorlig^ pligt att, vid anfordran, med Svenskt silfvermynt inlösa sina sedlar efter fastställd grund, och var således vid sin tillkomst befriad från alla för densamma främmande tillsatser; men redan vid 1844—1845 årens riksdag ansågo Rikets Ständer Banko-Utskottets Betänkande N:o 15.
För öfrigt har jag wäl, under DiScutzionerne, detta ärende rörande; hört omförmälas, säfom nägvn slags förklaring, öfwer ofwannämde bestämde Uplaningstid, af 6 wecker, att det skulle kunna wara tillfyllest görande, ä Längifwarens sida, om han, under sagde tid, blott anmälte sig, fhr nägon wist Summa, och att han sedermera efter skeende incastcring, kunde göra sjelfum inrättningen; Men för min del, tror jag att, »vid betraktelsen afofwanomförmalte bctänkclighetcr, till blotta beslutets tagande, uti en sä wigtig fraga, för mänga Capitalistcr ffulle fordras längre betänketid än 6 wcckor, sä mycket häldre, som flere swärighcter kunna möra, för en päräknad incasiering, säsom grunden för bestämmandet af tiden, till insättningen af Läncsumman. Slutcligcn och hwad angär det, emot den af Herr Friherre IlllMcrE och mig förcflagne och yrkade förändring eller förklaring, gjorda inkast, att berörde förändring säsom stridande emot samtclige Niks-Ständens härom en gäng fatrade cnhallige beslut, förty icke kunde eller borde kunna aga rum eller tillätas; sä utom tet jag, för min del, i allmänhet tror det wara Ständens rättighet, att uti Oeconomifle frägor, pä förekomne skäl, rätta och förklara tagne beslut, innan de sammankommit till expedition ; får jag jämwäl ödmjukeligen erindra och äberopa, säsom ett likstämmigt Prejudikat och grund för osman anförde min tanke och framställning, huru som Riksens Högloft. Ständer, uppä Högloft. Stats,Utstottets till - Derr 6 Aptit. 177 tillstyrkande, säsom och förberördt ar. först enhMigt bes slutit, att de sä kallade Lefwerantcurcr icke stulle »rhälla deras betalning, förrän inom rL
Den som är djupt genomträngd af sanningens SALVATOR (sätter sig igen och drar henne till sig). För dig är då sanningen ingenting annat än tvifvel. VERA. sanningar annat än lögn? Naturligtvis. Hvad är det man utger för positiva SALVATOR. för framåt, är godt, men på detta sätt verkar det Du öfverdrifver, min egen Vera. Tviflet, när det blott hämmande och förlamande. Hur många gånger har jag inte velat göra det afgörande experimentet? Hur många gånger har jag inte i drömmen sett mig själf som mänsklighetens välgörare och förstått, att inte för att jag skulle äkta Speranza och bli far till prins Felix, men för att jag skulle komma själfva det var därför profetiorna talade om prins Salvator lifvets hemligheter på spåren och bekämpa människornas värsta fiende döden. Och hur jag älskade dig, när jag tänkt att det var du som fört mig till detta där jag plockat mitt lifs ljufvaste frukter. panna). mål. Du hade fört mig in på sanningssökandets väg, VERA (reser sig, kysser leende hans Svärmare ja, ty du älskar icke sannings sökandet tor dess egen skull utan för resultaternas. Du nöjer dig med halfva erfarenheter och vill strax 69 FJÄDRE AKTEN - sätta teorierna i handling. Du har af sanningssökandet bara tagit det positiva elementet och du har aldrig SALVATOR. i lifvet, också för sanningssökandet? Å, Vera, när skola vi ha rätt att vara lyckliga, vi två? VERA. Aldrig, min vän. SALVATOR. verklig, hel lycka i mina armar? Du älskar mig och du har aldrig känt en stunds VERA. mer det öfver mig detta begär att sönderplocka bit Jo, jo men midt upp i den högsta lycka komOch är då inte lyckan det yttersta målet för allt velat inse att dess innersta väsende är och blir tviflet. för bit vår känslas blomma. Jag försöker liksom att se dig in i själens innersta skrymslen för att upptäcka om du nu också verkligen är helt, med hvarje tanke hjärtslagen för att se om min hängifvenhet är så min. Och jag känner mig själf på pulsen och räknar absolut, som jag ville att den skulle vara. Och då du älskar mig eller jag dig.
Om den oskylda Lagen försvarar de omyndige, så biifver det en uppmaning för slägten att än mera göra detsamma. Man säger vidare, att ingen reda kan tillvägabringas i våra Credilföi hållanden, så länge tysta fÖrmonsiatter äga rum. Jag tror deremot, att det just är genom oredan i sådane myndiges Creditförhållanden, hvilka bära sig åt så, att de förljenle vara omyndige, som mati kommit på den tankan, att återbringa ordningen på de omyndiges bekostnad. Om, i Utskottets första Betänkande, hvilket jag nu icke har lill hands, jemväl föreslogs, såsom jag vill minnas, afskaffandet af Kyrkors och Fattiginrättningars förmonsrätt hos deras föreståndare, Kronans hos bennes uppbördsman, eller Frälsemans hos sina bönder, så har jag ingenting emot alt Betänkandet i dessa delar bifalles, enär Embetsmyndigheter, eller myndiga personer finnas, hvilka kunna och böra emot vinglare och bedragare iakttaga nödiga säkerhetsmått. Men det är emot borttagandet af omyndigas förmonsrätt, hvilka icke kunna sjelfva försvara sig, som jag ifrar. Herr Bråkenhjelm , Pehr Reinhold: Jag tillstår, att jag förenar mig med dem, som försvara de omyndigas sak, och yrka afslag på Utskottets Utlåtande. Min lilla erfaren - Den 9 November e. ni. »7 het liar redan visat mig så mänga exempel på olyckor, som öfvermått omyndiga barn, oaktadt den säkerhet Lagen för närvarande gifver, alt jag icke kan annat, än anse dess borttagande vådligt. Jag stöder mig jemväl på den princip, att det är Statens ovilkorliga skyldighet, att i främsta rummet skaffa skydd och säkerhet j särdeles åt dem, som icke kunna skydda sig sjelfva, och att omsorgerna för samhällets förkofran först i andra rummet höra komma i åtanka. Oin derföre äfven vid detta tillfälle förkofran uti industriell afseende genom förbättrade Creditföi'hållanden mäste stå tillhaka för omyndiga harns säkerhet, kan jag ej finna, alt dermed något är förloradt för samhället; och jag tillstyrker derföre afslag å Utskottets Utlålande.
Alldenstund jag fruktår: l:o) att i dessa paragrafer meddelade bestämmelser kunfia eluderas, helst orden »panna», »hals», »hatt», m. fl. hvarken äro officielt bestämde, eller torde kunna definieras så, att ej undantag från beskrifningen kan och får ske, isynnerhet sedan man antagit »att pannan får ega hvad form som helst»; 2:o) att uppfinningskonsten, särdeles i konstruerandet af bränvinsbrännings-redskap, torde vara här i landet synnerligen liflig och produktif, i följd hvaraf föreskrifterna om bränvinstillverknings-redskapens form och beskaffenhet minst 30 år eluderats med stor fintlighet; och 3:o) att denna säkerligen skall till en nu okänd höjd stegras genom lockelsen af den hittills aldrig anade vinst, som hädanefter uppkommer för den, hvilken kan tillverka bränvin utan att erlägga skatten, enligt Utskottets förslag ökad 100 å 130 gånger dess hittills varande belopp; — fördenskull och med stöd af: dels den erfarenhet jag i fordna tider erhållit i södra Sverige, och dels de upplysningar, jag inbemtat af några ritningar samt en vetenskapligt bilda'd tekniker och andra personer, har jag yrkat, att Utskottet skulle, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Konungens proposition, hvilken måste i denna del vara grundad på sakkunniga, erfarna och aktade mäns uppgifter, föreslå, att i mindre brännerier får användas endast sådan redskap, som är »lill form och proportioner» hufvudsakligen »enlig med ritning», som höga vederbörande finna godt fastställa. Om förmågan, alt uppfinna bättre eller mera gifvande redskap lör de mindre brännerierna härigenom finge, dock högst tre år eller till dess nästa Riksdag slutats, uppskjuta skörden af en möjlig vinst för uppfinningen, kunde ju denna förmåga under tiden vända sig till de större brännerierna, der fället för hennes verksamhet är obegränsad, samt hon välkomnas af både lagstiftare och vissa nationalekonomer.
Den förbättring i Lands-statens ekonomiska belägenhet, som varit att förvänta i följd af Rikets Ständers bifall till Kongl. Maj:ts Nådiga framställning om beviljande af ett reservationsanslag af 77,000 R:dr B:ko för verkställande af nämnde tjenstemannapersonals lönereglering, har emellertid i väsendtlig mån Transport 119,855: 11 119,855: 11 Kungl. Maj:ls A'åd. l'rnp. N:o -I, nm Statsverket 1856. 71 Transport 119,855: 11. motverkats genom den dyrhet å de flesta lefnadsförnödenheter, hvilken visserligen redan börjat när Kongl. Maj:ts Nådiga proposition år 1853 afläts, men sedermera utomordentligt tilltagit och numera hotar att ständigt fortfara. Dessutom har för vissa bland Lands-statens tjenstemän en opåräknad minskning i inkomst uppstått dels derigenom att Rikets Ständer vid sednaste Riksdag nedsatt eller afskaffat åtskilliga bevillningsafgifter, hvarå Kronofogdar och Häradsskrifvare egt att uppbära provision, dels ock hufvudsakligen, genom det beslut Rikets Ständer i sammanhang med anslaget till Landstats-lönregleringen fattade om de indelta lönernas indragning i utbyte mot kontanta aflönings-anslag, hvilken åtgärd, i följd af nuvarande höga markegångspris, redan medfört en minskning i den inkomst, de eljest haft att påräkna, och hvilken minskning kommer att tilltaga i samma mån, som markegångsprisen ökas. Dessa ofördelaktiga förhållanden, som försatt de flesta af Lands-stats-tjenstemannapersonalen i en högst bekymmersam ställning, hafva, på sätt närlagde protokoll öfver Civil-Arenden utvisar, föranledt särskilda underdåniga framställningar af en del bland Kongl.
Skrifvelse N:o 125. 311 ansett sig böra afhjelpa nu omförrnälda ofullständighet i § 67 och derföre efter ordet ’’uttagas'’ infört följande mening: ”eller pä något annat sätt försnillar den afgift, sora för tillverkningen erläggas bör”. § 68. Dä hos Rikets Ständer blifvit yrkadt, att, vid bestämmelserna om rättigheten att företaga mäskning, borde särskildt uttryckas, att dessa icke anginge hvars och ens rättighet att bereda mäsk till kreaturs utfodring eller gödning, har benämningen mäskning, hvilken i nu gällande författning förekommer endast i § 68, blifvit utbytt mot mäskberedning . § 69. Ehuru § 45 (44) bestämmer alt med “öfverskott41 förslås det belopp, hvarmed tillverkning öfverstiger anmälnings-beloppet, förekommer dock uti § 69 ordet “öfverskott11 i en annan mening, nemligen såsom öfverskott utöfver det i § 45 omnämnda. Derföre och enär meningen icke kan hafva varit, att öfverlillverkningen skall vara förbrulen till större del, än hvarmed densamma öfverskjuler £:del af anmälnings-beloppet, hafva Rikets Ständer ansett § 69 böra erhålla den förändrade lydelse, förslaget innefattar. §§ 70, 71, 72 och 75. På lämpliga ställen uti dessa §§ hafva af Rikets Ständer blifvit införde ansvarsbestämmelser för distillerings-idkare, som förelager distillering utan att hafva erlagl i § 49 stadgad afgift; för Apothekare, som använder distilleringspanna med rektifikations-apparal; samt för bränvins-tillverkare, hvilken verkställer mäskning för sådan tillverkning förr, än enligt § 2 medgifvel är, eller underlåter att vid uppmätning af bränvin i större bränneri tillhandahålla behöflig handräckning, nödiga målkärl eller annan erforderlig redskap. § 81.
I underhållskostnaden ingår slitningen af räler och sliper endast till en ringa del, emedan det icke är möjligt att i delta afseende göra någon säker beräkning, förr än en flerårig erfarenhet vunnits. Endast den kostnad, som uppkommit derigenom att räler och sliper helt och hållet kasserats och å sjelfva banan blifvit mot nya utbytta, har kunnat till det verkliga värdet uppskattas och påföras underhållet. Bantåg afgingo dagligen såväl mellan banans ändpunkter som emellan Götheborg och Alingsås eller Wårgårda, hvarjemte särskilda turer mellan Götheborg och Jonsered om söndagavne voro anordnade under den vackra årstiden. Trafiktågens antal uppgick till 1,666 och sammanlagda sträckan, som dessa tåg passerar, till 16,704,85 mil. Bruttoinkomsten för hvarje tågmil utgjorde 24 R:dr 14 öre och för hvarje mil af banans längd 31,506 R:dr 30 öre. Underhållsoch driftkostnad uppgick pr tågmil till 20 R.dr 21 öre och per banmil till 26,370 R:dr 76 öre. Det å banan transporterade gods utgjordes hufvudsakligen af följande slag:
Såsom jag förut har yttrat, hade det alldeles icke beliöfts, att förstärkta StalsUtsk. aflåtit något prot.utdr. till Stånden, ulan hade det varit tillräckligt att della Utskts ordförande anmält de betänkligheter, som yppat sig för voterings företagande inom Utsk., på det Stånden måtte lindam ödja dessa betänkligheter. Följaktligen behöfves icke heller något svar till det förstärkta SlatsUlsk., utan det är svar nog alt belänkligheterne blifva undanröjde. Jag lager mig friheten ännu en gång erinra R. o. Ad., att jag, då BorgareStts inbjudning lill R. o. Ad. inkom, yrkade, att densamma måtte genast antingen bifallas eller afslås, men att det var på Hr von Hartmansdorffs inrådan, som R. o. Ad. beslöt alt uppskjuta pröfningen deraf tills vidare. Det är således Hr von Hartmansdorff, hvilken är orsaken till den kinkiga ställning, hvaruti saken nu kommit, och till den långvariga discussion, som nu bär blifvit förd. Om jag kunde rätt förstå hvad egentligen det hemliga syftemålet med Hr von Hartmansdorffs sednaste framställning vore — ty att det finnes något sådant syftemål derunder, derom är jag öfvertygad, — så skulle jag äfven deröfver yttra mig; men sorn delta är för mig doldt, så nödgas jag inskränka mig till att anhålla det R. o. Ad. icke ville instämma uti Hr von Hartmansdorffs begäran, ulan att Ståndet mätte fatta el t sådant beslut, sorn Frihtne Boye och Tersmeden, Hr Hjerta m. fl. tillstyrkt. Hr Cederschjöld: Gr. Horn har emot mitt förra anförande anmärkt, att BorgareStts inbjudning icke afsett sak, och alt således min framställning hvilade på en oriktig grund. Jag tror att detta är ett misstag af Hr Grefven.