Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Delta är således ett stadgande, som, långt ifrån att befordra stadigvarande ömsesidig belåtenhet, skulle tvinga husbonden att på det gide året gora sig af med en torpare, som han eljest behållit i io år och kanske ännu längre. Om det stadgande, som den värde ledamoten har föreslagit, blefve antaget, så skulle det, i min tanke, endast komma att skada samhället i stället för att gagna detsamma, och jag tillstyrker således alsing derå. Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh.: Jag påmin ner mig visserligen, att vid det tillfälle, då Hr Rosenblad väckte sitt förslag och då äfven någon discussion derom ägde rum, Hr Frih. o. Landtm, förklarade, att discussionen var slutad, och att det blott återstod att framställa propos. å förslaget; men då den välde ledamoten nu utvecklat sitt förslag, och en annan talare sig derom yttrat, så torde det äfven tillåtas mig att nämna några ord, och det synes mig verkligen, att da detta såsom det tyckes oskyldiga försök att undergräfva äganderätten framställes på detta rum, så Dt* i» 13 Mars e. m. 453 förtjenst' visserligen ett sådant förslag att här omständligen förkastas, och att detta ej hör hero på den tillfälligheten att här möjligen kunna finnas ledamöter, sorn ej nog attenderat lill förslagets natur. Jag får fästa Hr Rosenblads uppmärksamhet derpå, att om en sadan lagstiftning, som den han föreslagit, skulle komma att införas, så är det i alla fäll fullkomligt illusoriskt, alt den skulle kunna tvinga en husbonde att ingå på så stränga contracter med sina underhafvande, att lian ej skulle finna någon förevändning alt, på grund af gällande författningar, när som helst kunna uppsäga dem. Jag har redan signalerat halten af Hr Rosenblads förslag, och detta torde vara tillräckligt att motivera min anhållan 0111 alslag derå. Hr Rosenblad: I afseende på discussionens slut får jag, rörande mitt förslag, återkalla i minnet,-att detsamma ej är alldeles enahanda med det, som jag förut i detta ämne framställt, utan del är ett nytt modifieradt förslag, och således torde discussionen derom vara öppen.
Då på hvarje kompani finnas 2:ne underofficerare, hvilket synes vara tillräckligt för vården om beklädnadsoch remtygspersedlar m. m., och den närmaste tillsynen öfver manskapet bör af dem, med det verksamma biträde som af distinktionskorporalerne och vice korporalerne är att påräkna, utan svårighet kunna handhafvas, anser Utskottet någon tillökning af underofficerare för dessa regementer icke behöfvas, utan hemställer att Rikets Ständer icke måtte bevilja det af Kongl. Majit för ifrågavarande ändamål begärda anslag. Och anser sig Utskottet härmed hafva besvarat ej mindre herr Winges hos vällofliga Rorgareståndet väckte motion, innefattande, bland annat, förslag om indragning af lifgardesregementerna, än äfven riksdagsfullmäktigen Bengt Gudmundssons från Hallands län med ilera ledamöters af hedervärda Bondeståndet afgifna memorial i ämnet. l5:o. Kongl. Majits nådiga framställning angående Wermlands fältjägareregemente, har Utskottet icke kunnat understödja, utan ansett detta regemente böra successivt indragas; och hvarom Utskottet redan afgifvit serskildt utlåtande, N:o 67. 16:o. Sedan Hans Kongl, Höghet Kronprinsen i egenskap af generalfälttyg - Siats-Utskottets Utlåtande, M 85. 15 mästare och chef för artilleriet, af förekomne anledningar och på anförda skäl hos Kongl. Maj:t i underdånighet hemställt om en allmän löneförbättring för artilleriregementets befälsoch haudtverkarepersonal, hvartill ett belopp af 53,510 R:dr banko årligen beräknats blifva erforderligt, så har Kongl. Maj:t, som väl ansett de föreslagna lönetillökningarne kunna i allmänhet vara för löntagarnes fulla bergning behöfliga, dock funnit den för behofvens afbjelpande föreslagna summan alltför betydlig, och af sådan orsak af Rikets Ständer nu endast äskat för artilleriregementerna följande löneförbättringar, nemligen: för 3 regementschefer ä 200 R:dr 600 R:dr.
Afslag! upprepade hon. Vid solens glans! Jag har aldrig hört maken. Är detta ett sätt? Jag bara frågar dig ... Resa bort från vår dotter efter att ha stulit hennes hjärta och väckt hennes förhoppningar! Och så komma hem från kriget om ett halfår utan att så mycket som hälsa på hos oss engång! Kanske det är kaptensrangen, som gör honom så stram, fast han borde falla ned och tacka sina skyddspatroner för äran att komma in i vår släkt ... Jag har sett hans stamtafla; där fins inte en droppe incablod på mödernesidan hans stammor var en fattig dansös från andra sidan bärgen, som händelsevis kom i incas väg och ... Ja ja, kära du! Men hvad tjänar det till att ta saken så, när han i alla fall inte vill. Inte vill? afbröt fru Tiracca med skälfvande röst. Jag fattar inte hvad du menar! Min dotter vill, och jag vill och därför måste han, så visst som här fins lag och rätt i landet. Han måste, förstår du! I annat fall bli vi till åtlöje, och hvad skall folk säga? Folk ... Hvad har »folk» med detta att göra? Den goda frun trummade med fingrarne på toalettbordet. Man vet ju redan ... Det tasslas om i hela staden. Hvem skulle ha förrådt detta? Han naturligtvis! Och medan han varit borta, har folk kommit med antydningar, och jag har inte alltid kunnat bestämdt afvisa dem ... Ja, kort sagdt ... Aha! afbröt öfversten och reste sig häftigt. Du har, vid alla rägnbågens färger, pratat bredvid munnen. Det är nu inte tal om mig! förklarade frun med en blick, som alldeles afväpnade den i fält så tappre krigaren. Spara din kritik till ett lägligare tillfälle! Tiracca hade åter satt sig. Kom ihåg, fortsatte frun, hur viktig denna sak är både för oss och vår dotter! Hon fyller snart aderton år och har alltså nått den ålder, då hon enligt lag skall gifta sig. Hon är kär i Vajny, och får hon inte honom, blir hon nödgad att äkta hvem myndigheterna utse. Men detta skall ej ske. Vajny är tapper och begåfvad.
Uti slutet af densamme 14 § i Riksdags-Ordningen stadgas vidare: »Ingen må för Städerne till Riksdags man utses, som ej minst Tre år varit Borgare i Staden», och ehuru analogt med föreskriften i de följande orden: »ej heller någon för Fahlu Bergs-Lag, som icke lika tid varit derstädes brukande Bergsman,» tydligen kan slutas, att meningen icke är i en Stad hvilken som helst, densamma eller en annan; så, då likvisst redan exempel gifvas på en sådan tolkning, vågar jag föreslå med tilläggande af ordet densamma, näst före ordet 476 Riksdagen 1812. »Staden» det förtydligande häraf, som i en framtid förekommer all origtig tillämpning. Afven saknar jag, vid jemförandet af denna föreskrift med 18 och 21 §§:s innehåll, nog tydligt stadgande, om uti Ståndet får afgöras om en Riksdagsmans obehörighet, enär han uti den Stad, hvars Ombud han med ordentlig Fullmagt visat sig vara, ej varit Tre års Borgare, eller om denna föreskrift endast är gifven till hvarje Stads Magistrats och Borgerskaps efterrättelse, samt Ståndet skyldigt ignorera kännedomen af ett sådant förhållande och godkänna hvilken Person Städerne behagade skicka, enär emot honom endast icke förekommer någon af de anmärkningar, som uti 18 § innehållas. Är detta senare åter icke meningen, så vågar jag för min del yttra den önskan, att Höglofl. ConstitutionsUtskottet behagade föreslå ett sådant tillägg uti antingen 18 eller 21 §, som bestämmer Ståndens rättighet att förekommande frågor om Riksdagsmäns behörighet så väl efter de öfrige som efter den 18 § pröfva, och dermed sedan enligt 21 § förfara; troendes för min del i följd häraf äfven blifva nödigt att lydelsen i § 16: »Underlåter något Prosteri, Stad eller Härad att ställa Fullmägtig» förändras till: behörig Fullmägtig. Örebro den 30 Maji 1812. B. IL Santesson. Bilaga B till Mein. N:o 12. Utdrag af Protocollet hållet i Riksens Höglofl.
Vid föredragning af Ilögvördige PresteStändets, den 5 dennes aflåtne ProtocollsUtdrag, innefattande Ståndets Beslut att anmoda StatsUtskottet, att närmare glanska Redovisningen öfver Statens förskott till tryckning af RiksStåndens Protocoll vid 1815 års Riksdag, med dertill hörande Bihang, samt besörja, det de Exemplar deraf, hvilka vid skeende Redovisning icke äro försållde, skyndsammeligen malte till Riksens Ständers Disposition aflemnas, i hvilken anmodan de öfrige RiksStånden blifvit inbjudne att sig med PresteStandet förena; fann Höglofl. Ridderskapet och Adeln för godt att äfven för sin del uti PresteSlåndcts nyssnämnde beslut instämma. Vid föredragning af BevillningsUtskottets 53 Den i g Januarii. dea i3 dennes aflålne Memorial, deruti hemställes att Utskottet måtte få antaga så väl, till vinnande af mera skyndsamhet vid Målens handläggande och expedierande, a:ne Notarier, nied Arfvode från antagningsdagen, som, till bestridande af uppassningen vid Utskottet, arne Vaktmästare, blef samma Memorial af Ridderskapet och Adeln till alla delar bifallit. Högloft. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan tre qvart till 3 eftermiddagen. In fidem 1'iotocolll O. J, Lagerheim. Måndagen den 19 Januarii. Plenum klockan io förmiddagen. Öppnades Herrar Bänkmäns Lista lill val af en Elector efter Herr Lannerstjerna, Johan Wilhelm, StatsSecretetare, och befants dertill hafva blifvit utsedd Nro aaoS, Herr Battram, Herman, StatsSeoreterare.
du gode och trogne tjenare, öfver en ringa ting hafver du varit trogen, jag skall sätta dig öfver mycket; gack in i dins herras glädje. Då kom ock den fram, som hade fått ett pund, och sade: Herre, jag visste, att du äst en sträng man; du uppskär der du intet sådde, och upphemtar der du intet strödde. Och jag fruktade mig, gick bort, och gömde ditt pund i jordene; si, här hafver du det dig tillhörer. Då svarade hans herre, och sade till honom: Du onde och late tjenare; visste du, att jag uppskär der jag intet sådde, och upphemtar der jag intet strödde; Så skulle du hafva fått vexlarena mina penningar; och när jag hade kommit, hade jag ju fått mitt med vinning. Derföre tager af honom pundet, och gifver honom, som tio pund hafver. Ty hvarjom och enom, som hafver, skall varda gifvet, och han skall hafva nog; men den som icke hafver, det som han hafver, skall ock tagas ifrå honom. Och den onyttiga tjenaren kaster uti det yttersta mörkret; der skall vara gråt och tandagnisslan. Men när menniskones Son kommer i sitt majestät, och alle helige Änglar med honom, då skall han sitta på sins härlighets stol. Och för honom skola församlas all folk; och han skall skilja dem, den ena ifrå den andra, såsom en herde skiljer fåren ifrå getterna. Och fåren skall han ställa på sina högra sido, och getterna på den venstra. Då skall Konungen säga till dem, som äro på hans högra sido: Kommer, I mins Faders välsignade, och besitter det riket, som eder är tillredt ifrå verldenes begynnelse. Ty jag var hungrig, och I gåfven mig äta; jag var törstig, och I gåfven mig dricka; jag var husvill, och I herbergaden mig; Nakot, och I klädden mig; sjuk, och I sökten mig; jag var i häktelse, och I kommen till mig. Då skola de rättfärdige svara honom, och säga: Herre, när sågom vi dig hungrigan, och spisadom dig; eller törstigan, och gåfvom dig dricka?
I det föregående har Utskottet redovisat skälen för desse tillstyrkanden af de nya löner och partielle mindre löneförbättringar som för LandsStaterne blifvit hos B.. St:r anmäldta. Hvarken vill eller kan Utskottet ifrågaställa behofvet af de lön-tillökningar som nu ytterligare blifvit påyrkade, om än någon jemkning i afseende på desse påståenden för visse grader skäligen kunna äga rum; men som allt detta står i oskiljaktigt samman» hang med den allmänna lönereglering, hvars uppskjutande R. St:r synas hafva godkänt; så får Utskottet jemväl tillkännagifva: att några nya anslag, i anledning af förrberörde anmärkningar icke kunna af Utskottet föreslås. Hos Hederv. BondeStåndet har RiksdagsFullmägtigen Olof Jansson från Calmar Län yrkat, att serskildt Utlåtande måtte af Utskottet gifvas öfver dess motion ang:de boställe åt Häradsskrifvaren i Tunaläns, Aspelands och Säfvedes Häraders Fögderi, genom användandet dertill af en del af Hemmanet Plittorp i Misterhults Socken, hvaraf hälften, jemlikt K. Resolutionen den 27 Nov. 1792, vore på 4o år Kronan frånliänd, men snart till Kronan ålerfölle; förmodande Motionären, att bifall dertill destohälldre borde före - 76 S ta.t s-U t s t »t tels. slas, sora Utskottets förslag i öfrigt deraf icke rubbades, och det öj eller kunde innefatta ett förnärmande för de lottlöse, ora af tillfälligheten utväg bereddes till förbättring i vilkoren för den, sora ensamt af ett särskildt förhållande kunde hämta fördel.
Detta hinner dock ej förr känna skacklorna, än hon energiskt slår bakut och i » konstens heliga namn », därtill med ett amerikanskt impressariokontrakt på fickan, i fullt sken lämnar sin Fridolin åt hans öde och åt efterkälken. Hvarpå denne gör sin stora slutsortie, trots sina tvänne fästmör så fullkomligt oförlofvad som gärna någon af Iduns mest inbitne ungkarlsläsare. Att detta var gefundenes Fressen för Dramatiska teatern torde redan denna summariska öfversikt tydliggöra. Men. ja, det kom verkligen ett B l a n d nu befintliga Cacaosorter intages säkert förnämsta platsen af S2H men in i denna upplinierade blyertskria Lindberg hade af en biroll, ett afsigkommet gammalt konstnärsoriginal, violinälfvans lärare, utmejslat en karaktärsbild af lödig halt. Det var denna som bar stycket, det var denna som i den konstförståndiga minoritetens ögon gaf det den smula innehåll, det i all sin svulstighet i sig själft saknade. Det var denna pust af konstnärlig inspiration, som i onsdags kväll gjorde den kvafva, kungl igt-dramatiska parkett-atmosfären uthärdlig äfven för oss, som icke andas med gälar, och som orsakade, att du, min läsarinna, och jag med tillfredsställelse inbördes kunde betyga, att vi dock icke alldeles hade försuttit vår afton, allt under det de andre bullrade sitt bifall åt fru Hartmanns höstrosbuketter och den kära kärlekens evinnerliga evighet. Arenateatern. En nyMillöckeroperett, benämnd » Norrskenet », gick i måndags kväll öfver denna teaters nu något höstsvala tiljor. Musiken var välkändt Wienerpatent: rytmiska marscher och vaggande valser i behaglig omväxling; libretton, om ock något lång och intrasslad, dock i det hela rätt underhållande. Främst måste kvällens framgång till skrifvas fru Castegren, som i den kvinnliga hufvudrollen, den täcka tvätterskan Marinja — det är ryska namn och ryska dräkter, som denna gång dragits på de välkända gamla operettdockorna — inlade mycken gratie och sprittande lif.
Barndomens granna leenden öppnade ständigt deras vackra läppar, och bildade i de rosenröda kinderna dessa små gropar som man, jag vet ej rätt hvarföre, så gerna vill kyssa. Deras hela kroppsbildning var så skön, deras händers skapnad isynnerhet så fullkomlig, att jag sett en Sculpteur fälla tårar vid deras betraktande, och en gammal trädgårdsmästare, eljest ringa känd för belefvenhet och fina seder, låna sig ett par handskar, för att kunna leda lilla Ellna kring trädgården, hvars skönaste blommor snart lågo i hennes musselins-förkläde. Vana att beundras, de visste ej ännu hvarföre, visade sig Edward och Ellna gerna för hvem som ville se dem, och låto lungt leende berömma och smeka sig. „Vi äro så sköna;“ sade de i oskuld, okunniga om hvad skönhet är, och om det, att verlden anser dess ägande for lycka. Det angenäma intryck de visste sig göra, tycktes likväl skänka dem nöje, men blott derföre att det gjorde andra godt. „Se på oss!“ sade de till en gammal gubbe, som begrät förlusten af sin enda son, „se på oss och gråt ej mera.“ Vana att framkalla leenden på alla anleten, blefvo de förundrade öfver, att man kunde se på dem och ändå gråta. Sorgsne deröfver att ej kunna trösta, började de gråta med. Hvad deras leenden ej förmått, verkade nu deras tårar. Gubben tog dem i sina armar, och kände sig lisad, som af englars deltagande. Sedan hörde man dem säga till bedröfvade: „Se på oss, vi gråta med dig“. Så öfvade dessa små Christne redan vid vaggan deras Mästares föreskrifter. Man kallar barn goda. Jag förklarar, att jag sett få, som ej varit hårda och grymma. Medvetslösa (derföre oskyldiga) barbarer, plåga de ofta på det rysligaste djur, nog små och nog värnlösa, för att blifva deras offer. Nyfikna betrakta de deras ryckningar under tortyren, och frukta sällan att förorsaka en smärta hvars uttryck ger deras rörliga fantasie nya intryck. O! att så många menniskor som redan veta, redan sjelfva erfarit, hvad smärta är, likna dessa grymma små!
Den 29 Maji. sk. tunnelatsdet; men att deremot, uti alla Rikets öfrige delar, räntan, under hvilken ej ett tunneland skog får bortgå, blifver utsatt till 6 sk.; 2) att endast räntan efter medium af 10 års markegång förvandlas i Spannemål, men köpeskillingen erlägges med penningar till bej loppet af 6 års oförvandlade ränta; 3) att alla å Reconnitionsskogarna gjorde uppodlingar af Åker och Äng särskilt skattläggas, efter den orts method, der de äro belägne, då skattelöseskillingen för dessa bör ske med 6 års sammanslagen Markegångstaxa, och ej som hitintills skett efter jordeboks värdiej 4) alla ännu ouppmätte Recognitionsskogar böra skyndsamt på Kronans bekostnad uppmätas, och efter föreslagne grunder försäljas, för de Skogar sorn genom Bruksägarnes egen försorg blifvit affattade bör ersättning af Allmänna medel gifvas för de gjorde kostnaderna; 5) ds Recognitionsskogar, hvartill Bruksägare inom den 4 Februari 1817 i Kongl. KammarCollegio anmält sig om Skatteköp, böra, utan afseende å de förslag till skattläggning, som redan kunna vara gjorde, skattläggas till den ränta som ofvan för hvarje tunneland Skog finnes bestämd; samt Skattebref dem tilldelas, emot Skattelöseskilling af 6 års ränta, utan att desse Skogar blifva på Auction utbjudneSkulle någon Bruksägare ej på föreslagne vflkor vilja skatteköpa dem, kan Skogen genast derefter på Auction försäljas; 6) om skyndsam verkställighet å det Beslut, som Riksens Högloflige Ständer, i anledning af det gjorde förslaget fattar, lärer Den 29 Maji. 657 lärer blifva nödigt hos Kongl. Maj:t i unders dämghet anhålla.
4 N:o 29; i anledning af väckte motioner angående dels ändring, dels förklaring af 12 Cap. 2 <jj. RåttegångsBalken. Från Allmänna Befvårsoch OecononiieUtjlioltet: Af den i4 dennes: N-.o 60; i frågan om nödvändigheten af krönte Kohlskrindor och angående Kohlmätarei Herr Grefven och Handt Marjkatken tillkännagaf, det Friherre Raab, Jacob, anmält sig vara nödsakad, att i anseende till enskildta angelägenheters besörjande afresa från Riksdagen, och således afsagt sig den honom anförtrodde plats i Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet; i anledning hvaraf Herr Grefven och Handt-Marskalken anmodade Herrar E!e~ ctorer, att innan nästa Plenum sammanträda för att utvälja en Ledamot i OeconomieUtskottet efter Friherre Baab. Justerades följande: Utdrag af Protocollet hållet hos Höglollige Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm förmiddagen den 22 April 1823. 5x5 Den 22 April e. m. S. D. Remitterades till Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Befvärsoch Oeconomie-Utskotten: Friherre Tolls, Gustaf Philip, anförande, i anledning af Friherre Wrangels, Henning, den 17 dennes förmiddagen till bemälte Utskott remitterade Memorial, innefattande förslag till ett industrie-reglemente. Ut supra. S. D. Föredrogs och bifölls RiddarhusUt•kottets den a g dennes aflåtne Memorial, deruti hemställes, att Herr Förste LifMedicus samt Riddaren af Kongl Wasa-Orden och af Kongl. Preussiska Röda Örns Ordens andra Glass, Doctor Eric af Edholm, må under N:o 2292 ibland Ridder*- och Adelsmän å Riddarhuset introduceras. Ut supra.
Under den 8 September nämnde år afgaf General-post-styrelsen ett fullständigt motiveradt underdånigt memorial angående behofvet, förr eller sednare, af nytt posthus i Stockholm, men den nådiga framställning, som med anledning deraf gjordes till Rikets sednast församlade Ständer, lyckades ej vinna bifall. § 2- Vid jemförelse mellan porto-uppbörden åren 1854, 1855 och 1856 visar sig, att då för inrikes brefvexlingen (deribland äfven enskildes brefför utrikessamt vexling med optiska transito-bref tclegrafernej. vexlingen. den år 1854 uppgick till 506,367: 47. 1. 225,562: 24. 3. och år 1855 (med hvilket års sednare hälft det af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer beslutade nya system för inrikes brefvexlingens taxering, medelst ett medel-porto af 4 sk. b:ko per enkelt bref och portots erläggande med så kallade frimärken, tillämpats) utgjorde 480,116: 23. 2. 250,724: 35. 3. densamma år 1856 belöpte till. .. 480,276: 35. — 280,517: 31. — och att således, ehuru uppbörden för inrikes brefvexlingen år 1854 öfverstigit den för år 1856 med 26,091: 12. 1., samma slags uppbörd är 1856 öfverstigit den för föregående året, oaktadt under förra hälften deraf den gamla högre porto-taxan ännu var gä lla lide,- med 160 R:dr 11 sk. 10 r:st.
Ångfartyg. ro rO ÅO ÅO 70 åo M CO cs t>. ro — CO CS CO CO åo ÅO^ ro CO kT cT cd o cd' 05 CO vdåo vd70 to 70 k. 05 ro cs to 05 vdk.1 ro o ÅÖ >—1 CS ts t>. ÅO. CS °9- *-* ro cv*r *<? åtT 70 od ÅO ro 05 cs o ts. — o ^dcs cs CO ►— to co^ ro ro cs CO V? tC åo' cT rT o rT CO ro vd" ^dÅO ÅO 70 _ 70 ro Cs L'- v-r ^dro vdro CO 70 05 ÅO t>* t>- rO to~ ÅO ÅO TO' cd' 70 cd' in åo — cs cs CO 70 — 70 cs CO cs ro vdaq ÅO^ 70^ TO_ cT V? CO cT k-< •73 CO vd40 O* ro 05 40 rO r>. CO to C 70 70 CS ÅO^ CO rq^ C3 70 05 t-t cT ►H to. t>- CO 05 ÅO CS c ÅO H CS vdro :d CS rO k. 70 co O u CO t>. ro cs 70 cs •O CS to •-* v£ ro to-« *- !>. i—i CO M Cfl fl 70 r>. CO 70 t^ O 05 *- ro cs to-, cs vd" ^d" 40 vd* kto-, 70 70 CO 40 70 — O • ito 70 70 i>* CO 05 ►— to. cs^ C3 H ^d70 ÅO CS CO ^d"
Jag har icke begärt annat, än att få veta Rikets Ständers beslut, och huruvida de blifvit följda, eller icke, och de äro säkerligen inskränkta lill 8 å 10 skrifvelser vid hela förra Riksdagen; ty flera hafva ej kunnat angå sådane angelägenheter, der penningar erfordrades, som Rikets Ständer ej anslagit. Det andra rörer uppbörden, och är nödigt att veta, för att kunna bedömma anledningen, hvarföre kostnaden derför ökats eller minskats, samt huruvida sjelfva uppbörden varit ordentlig eller icke. Det bör icke vara någon hemlighet inom StatsUtskottet. Friherre Anckarsvärd: Med anledning af det svar Grefve von Schwerin lemnade, anser jag nödvändigt att yrka återremiss. Saken är ej positift besvarad. Jag kan ej finna, att det bör gifvas två sätt, alt göra afskrifningar. Här är nu ett Memorial, Den i5 lunii f. m. 167 hvars innehåll angår afskrifningar, och ett annat i hvilket en högst betydlig summa är i fråga, men hvaraf följden, i fall det hifalles, skulle blifva en afskrifning. Det öfvergår mitt begrepp, och jag måste således yrka återremiss. Herr Tham: Jag tager mig friheten hemställa till Ridderskapet och Adeln, om sådana beslut, hvilka Ridderskapet och Adeln redan fattat, nu skola åter pröfvas. Bland de 170,000 R:dr, som här äro omnämnde, finnas summor, som böra afskrifvas i följd af dels Rikets Ständers beslut, dels UppbördsVerkets beskaffenhet. Två summor tillhöra åren 1821 och 1822, och äro granskade af 1825 års Revisorer; två andra äro tillhörande åren 1823 och 1824. Dessa äro granskade af Revisorerne 1827, bland hvilka den siste talaren varit en. Jag kan icke förmoda, att man skulle finna nödigt, att de summor, hvilka äro granskade 1825 och 1827, och vid hvilka inga anmärkningar blifvit gjorde, nu skulle å nyo genomgås; och att man derföre behöfde återremiss.