Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid julen 1759 afslutade sålunda Claës Julius säkerligen utan någon afsaknad sina läroår i Fyrisstaden och lämnade Anders Celsius’ observatoriehus, där han haft sin bostad, med dess ärfda anda af oförtruten forskningsflit, för det fina umgängeslifvet i det förnäma adelshuset vid Norrmalmstorg på gamla operahusets tomt. Det nya skiftet af Claës Julius Ekeblads lif, själfva hans gyllene ungdomsår i Stockholm mellan 1760–66, känna vi än bättre än barndomstiden. Tack vare en dagbok af hans egen hand i sju digra kvartvolymer, den kanske yppersta källan för kännedomen om societet och adel från frihetstidens slut, kunna vi så godt som dag för dag följa hans göranden och låtanden, hans drömmar och idéer, de erfarenheter och upplefvanden, genom hvilka den drömmande ynglingen småningom mognade till en käck och världsklok, men i grund och botten alltid ömhjärtad och vek kavaljer. Denna dagbok förtjänar så mycket mera att citeras, som den aldrig behandlats – jag räknar ej ett par sidor tryckta hos Arvid Ahnfelt. Dagbokens första volym bär följande titel: »Livre contenant des Evenements, des Amourettes, des Caractères et des Historiettes, entendus, vus et remarqués par moimême dans les Sociétés où j’ai été. Ce qui est écrit ici dedans est écrit pour la postérité mais non pour les gens qui sont de ce temps. Fait et commencé par Claës Julius Ekeblad.» Företalet dateradt 1 april 1760 berättar, att den vackra anteckningsboken med sina permar i rödt maroquin först – karakteristiskt nog – varit ämnad till Capitel-Bok i en upplöst Vänskapsorden, sedan heter det: »jag har tänkt att föra här uti en liten journal om Amouretter, icke allenast mina utan ock andras samt andra mera märkvärdiga saker, jag har tänkt, att jag kunde göra det med så mycken mera säkerhet som jag aldrig ärnar visa detta arbete åt någon, eho det monde vara.
S:n bifölls med den förändring, att de å 3 ställen förekommande orden »Rättens Ordförande» utbyttes emot ordet »Rätten.» 8 90. Hr Dalman: För min del anser jag den föreskrift nödig, att ingen borgenär må få utdelning i konkurs, så vida han icke styrkt sin fordran med ed, ehvad det äskas eller icke. Jag anser det visserligen rätt, att denna ed icke föreskrifves såsom vilkor för bevakningens giltighet; men då edgång är stadgad för så många andra tillfällen, torde det vara nödigt att så äfven sker här, innan borgenär erhåller utdelning. Gr. Sparre: Om man ej gillat förslaget derom att edgång icke ovilkorligen fordras för erhållande af utdelning i konkurs, skulle anm. deremot gjorts vid den redan bifallna 82:dra §:n. Att nu, sedan R. o. Ad. godkänt nämnde § och sålunda icke fordrat ovilkorlig föreskrift i detta hänseende för borgenärer i allmänhet, fordra en sådan föreskrift för borgenärer, som hafva pant eiler inteckning, kan väl icke vara riktigt. Ty om edgång skulle fordras, borde det väl vara af sådana borgenärer, som icke hafva pant eller inteckning. De, som hafva sådana säkerheter, ega nemi. verkliga bevis på sina fordringar. Derföre ifrågasattes ock, om edgång bör lämpligen kunna någonsin fordras af dylika fordringsegare. Så är deremot icke förhållandet med de andra. Jag tillstår, att jag icke tillräckligt hörde anm:n i början, huruvida den egentligen gick ut derpå, att man skulle aflägga ed, innan man upbär sin fordran, eller om edgången blott skulle vara vilkorlig. Utsk:t har varit af 9« lien 14 Juli f. m. den åsigten, sorn temligen allmänt fir uttalad hos oss, att ed, vid alla möjliga tillfällen använd, leder dertill, att den betraktas som en formalitet, den man måste underkasta sig, dervid förbiseende det högtidliga och betydelsefulla deruti. Utskit har dessutom haft 2:ne andra skäl för sitt förslag, nemi. dels att i utlandet, och förnämligast i Hamburg, de allra bittraste klagomål försports öfver dessa Svenska eder.
Af tvenne lejon; männer dem ej kallar jag. Ty jag försporde, att min äkta hälft väl ej Är mördad, men försvunnen dock, ur allas syn, Ett lösligt prat förnimmande, som, illa skrämd, 1575 En viss androg hos mig; men modermördarens Är detta verk: isanning vardt att skratta åt. Man öppne huset! Tjenarne befaller jag Instöta dörrn, att jag åtminstone min dotter må Befria ur de blodbestänkte männers våld, 1580 Och att jag må min arma stackars maka få Tillbaka, på hvars lik med egna händer se'n Jag ärnar dräpa dem, som mördat min gemål. ORESTES (på taket.) Hör på du, kom med händren ej vid detta lås! Dig, Menelaos, menar jag, af fräckhet stinn, 1585 Ty eljes sönderkrossar jag din hufvudskål Med murken bit ur taket, fordom mästarverk. För din enträgenhet är dörren stängd med bom, Som nog dig hindra skall, att våldsamt tränga in. MENELAOS. Hvad är åfärde nu? jag skådar facklors sken, 1590 Och dessa män, på bergens tak förskansade, Och svärdet hotande min egen dotters hals. ORESTES. Vill du mig spörja? eller vill du höra mig? Brott och brott PERSONER MAURICE, dramatisk författare. JEANNE, hans väninna. MARION, deras dotter, 5 år. ADOLPHE, Målare, Artist. HENRIETTE, hans väninna. MADAME CATHÉRINE. ABBÉN. EMILE, Arbetare, Jeanne's bror. SCENERIET. Kyrkogården. Crêmeriet. Auberge des Adrets. Boulogneskogen. Crêmeriet. Auberge des Adrets. Crêmeriet. Luxembourgträdgården. AKT I. Öfre cypressallén på kyrkogården Montparnasse i Paris. Man ser i fonden grafkapell och stenkors med inskriptionen O crux! Ave Spes unica! samt den murgrönsklädda qvarnruinen. sterprydd graf, och mumlar böner.
Vid förliden Riksdag hade jag, om jag minnes rätt, det nöjet att uti en med denna likartad fråga vara af lika tanke med Hr von Hartmansdorff; det var nemi. i fråga om det efter enkan Sandelin fallna dana-arf. Hr von Hartmansdorff visade då, att Norrtelje stad var skyldig att sjelf bestrida sin fattigvård, och han anförde dertill mänga skäl, deraf jag i mitt minne återkallar åtskilliga rätt roliga anekdoter i afseende på den nya badinrättningen derstädes. Det rörde då en stad, som ligger i Upland; men Carlstad, som ligger i Wermland, har lyckats att hos den värde ledamoten vinna större sympathier. Det är sannt att denna stad är folkrikare, har större handel och att den går framåt, då Norrtelje deremot sjunker, och att således Carlstad har större anspråk på sympathi, äfven om den ej läge i provinsen Wermland. Men ser man åter saken från fattigdomens synpunkt, så tror jag att man snarare bör gifva en allmosa åt kommuner, som gå tillbaka, än åt dem, som äro framåtskridande. Man har anmärkt att ett dana-arf icke kan betraktas såsom stats-anslag, men jag undrar då under hvilken rubrik man vill uptaga detsamma; ty om Staten ärft dessa penningar, och således eger dem, men återskänker dem till kommunen, så är väl detta detsamma, som om den gifvit denna summa utaf egna förut egande medel; åtminstone kan icke jag för min del fatta den fina distinction Hr von Hartmansdorff uti denna sak updragit. Det har vidare blifvit yttradt att denna eftergift vore en rättvisa mot de fattige i Carlstad, emedan enkan Hollander varit 5 H. 13 194 Den 11 Mars e. m. krögerska. Jag ber att deremot få nämna, att enkan Hollander icke var krögerska utan ett slags gästgifverska, och att således om medlen skulle återgå till dem, som bidragit lili hennes förmögenhet, så borde de gå till hela riket, emedan det egentligen lärer vara på resande hon förtjent sin förmögenhet. Skulle man således i detta hänseende vara fullt conseqvent, så borde ock Hr von Hartmansdorff, i likhet med mig, bifalla Betänk.
Depo. vitions-Afdelning insättas, och hvarigenom göromålen uti Cassa-Afdelningen så betydligen förökade^, att under den tid, denna serskilda expedition påginge, en extra Casseur för tillfället måste föi ordnas; hafva Banco-Fullmägtige, i anseende till det hinder och uppehåll, som en inventering uti .Expeditions-Cassorna skulle förorsaka under pågående uppbördsstämma, hemställt, att den uti §. q anbefallde inventering i Bankens alla Cassör och förvarings-rum måtte, i stället för uti Februari månad, sorn nu är stadgadt, få förrättas fram på våren, och såsom lämpligast någon dag uti Maj månad, då äfven uppbörden från orterna blifvit i Banken insatt. Och enär å e11a sidan det är otvifvelagligt, att svårigheter möta för anställande af en inven - Banco Utskottets Memorial, N:o 174* inventering uli Bankens Cassör vid en tidpunkt, då, till följd af Kronoutskyldernes insättning i Banken, göromålen i nämnde Cassör äro högst betydliga, samt å andra sidan åter någon olägenhet ej kan uppstå deraf, att inventeringen till Maj månad uppskjutes, har Utskottet ansett sig ega ali anledning föreslå den ändring uti 9 §., som innefattas uti punkten 3:o. 4;de punkten innehåller allenast en förkortad redaction af i5 §. I stället för den berättelse, som, enligt förut gällande föreskrifter, borde lill Rikets Ständers Banco-Utskott och Revisorer afgifvas af RevisionsCommissarien eller Chefen för Revisions-Afdelningen; komma hädanefter berättelser, upprättade af Cheferne för Conlrolloch Revisionssamt Bokslutsoch Ekonomi-Afdelningarne, att åtfölja Under-Styrelsens afgifvande berättelse; till följd hvaraf §. ^3 blifvit till öfverensstämmelse med punkten 5:o ändrad.
Jag tror icke, att Hr Gr. skall få många med sig i den åsigt, att uppoch afskrifningsräkning ej är lämplig för en banks rörelse. Det är en sådan , hvai‘i Bahkens egentliga discontrörelse borde bestå. Det är icke heller farligt alt nu införa denna slags rörelse; ty hvad sorn är rätt, kan aldrig vara farligt. Det är dessutom ett bestämdt framsteg på penningerörelsens bana; och Hr Gr., som så lifligt plägar yrka framsteg i allt, som rörer administrationen, skall måhätida sjelf firma sig förundrad öfver, huru han i denna del försvarat någonting stationärt, Den 6 Maj e. m. 267 i det lian motsatt sig föreskrifter, hvilka ofelbart Lomme att utgöra ett steg framåt för våra penningetransactioner. Gr. Cronhjelm har yttrat sig emot fortfarande af den ganda disconten, och han kan väl icke då annat än erkänna behofvet af att söka ersättningen i en annan riktning. Hr von Qvanten, Carl: Enär jag förut yttrat mig emot silfverköp, får jag äfven nu förklara, att jag icke gillar förevar, punkt i Utskrs betänk. Silfverköpen måste alltid föregås af vexelköp, och dessa åter befordra coursstegring; men Banken står i alla fall på samma punkt. Den har icke kommit i tillfälle att skaffa sig större vinst för det den fyllt sina hvalf med silfver, och rörelsen måste nödvändigt tillskyndats lidande genom den concurrens, Bankens negociationer förorsakat. Jag tror således, att dessa silfverköp göra mera skada än gagn, och det vissa är, att imports kostnaden af silfret galt förlorad. Jag skulle väl finna det lämpligt att uppköpa säkra fondpapper. Men hvar finnas väl sådana? Jag är i detta ämne icke rätt hemmastadd; men jag vet, att sådana papper stiga och falla 10, i5 å 20 proc. Om Bancostyrelsen skulle särskildt känna några fondpapper, som äro säkra, vore förslaget ganska bra; men då jag svåiv ligen tror, att några sådana fondpapper finnas, hvilka icke äro underkastade förändring, måste jag bestrida förslagets antagande. Jag hörde nyss besparade creditiv omtalas såsom verklig förmögenhet.
Prop. M 1. om Statsverket 1862. 39 Under åberopande af Kongl. Maj:ts den 16 Juli 1861 derom jemväl fattade Nådiga beslut, hemställer jag nu i underdånighet, att till Rikets Ständer måtte göras framställning om den förändring i Riks-Statens anslag till Gotlands Nationalbeväring och till Svea, Götha och Wendes Artilleri-regementen, som häraf blifver en följd, nemligen att det förra anslaget skulle ökas och det sednare minskas med of vanberörda penningar och spanmål: dock som Kongl. Maj:t sedermera under den 3 Juni innevarande år beslutit framställning till Rikets Ständer om ordnandet på mera tillfredsställande sätt af sjukvården vid Gotlands Nationalbeväring, enligt hvad här nedan skall vidare omförmälas, kan, under förutsättning att detta förslag varder af Rikets Ständer bifallet, tillökningsanslaget på Gotlands National-bevärings stat minskas med läkarearvodet 100 Ralr vid förra ArtilleriDepot-kompaniet i Wisby samt anslagsförhöjningen i detta fall för Nationalbeväringen inskränkas till 1 1,248 R:dr 34 öre. Militär-Befälhafvaren på Gotland har vidare till Kongl. Maj:ts pröfning framlagt förslag till fullständigt ordnande af sjukvården vid Gotlands Nationalordnande a( beväring, hvartill utan betydligare kostnad tillfälle numera finnes, sedan ön ersjukvården ° .- . J ° vid Gotlands hållit ökadt antal Provincial-Läkare. Nminnat Enligt Militär-Befälhafvarens förslag skulle, i stället för nuvarande SjukhusVcvdring. Läkaren vid National-Beväringen, tillsättas en Regements-Läkare med samma lön som Arméens Regements-Läkare, hvarförutan de å Gotland anställde ProvincialLäkarne skulle tillförbindas att, jemte sina ordinarie befattningar, bestrida Bataljons-Läkaretjenst, mot arvode.
Detta rörer likväl blott tillämpningen eller verkställigheten; dethufvudsakliga villkoret, för införande a£ likhet uti ifrågavarande onus, ligger i utfinnandet af en säker grund för dess fördelning; Och det är öfver denna, sorn det först tillhör Utskottet att sig yttra. Redan i de olika åsigter, hvarunder sättet att verkställa roteringsjemnkningen framställt sig hos de autoriteter, hvilkas Utlåtande deröfver Kongl. Majit i Nåder infordrat, visar sig svårigheten att upptäcka en rättvis, bestämd och öfver allt användbar roteringsgrund. Denna svårighet liar Utskottet ock måst erfara; men efter mogen öfverläggning har Utskottet slute - Besv. och Ekon. Utsk. Betänkanden, {373 ligen stadnat dervid, att, med någon för-, klaring öfver deras användande, till antagande och efterrättelse föreslå de grunder, som i allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets af Riksens Ständer gillade Betänkande, d. 10 April 1810, blifvit laggde för indelningen' i rote, såsom varande de mest lämpliga, enär det villkor, som i 1811 års Jnstruction finnes föreskrifvet, att ingen rote vid ansvar fick öfverstiga det hemmantal, som för gamla roteringen i Länet högst var tillåtet, derifrån aflägspas. — Derförinnan har Utskottet likväl noga öfvervägt fördelarne och olägenbeterne af alla öfriga sätt till roterings verkställande; och det omdöme derom, Utskottet fällt, bör Utskottet icke förbigå att för Riksens Högloft. Ständer redovisa. Det är allmänt bekant, att, vid Indelningsverkets första insättande, roteringen skedde efter hemmantal. Denna norm torde då hafva varit temligen rättvis, i den mån som tiden var mindre aflägsnad från den, då skattläggning hemmanen öfvergått, och skiljaktigheten imellan hemman af lika mantal icke kunde vara så särdeles betydlig.
Vid öfvervägande af dessa och öfriga förut anförda förhållanden, liar Utskottet ansett den af Kongl. Majit föreslagna utväg att. oberoende af kurs och vexeltillgång samt utan rubbning i det för Bankens sedelstock bestämda normala belopp, förskaffa Banken en tillgång i säkra räntebärande obligationer, genom hvilkas försäljning uteller inrikes, allt efter som omständigheterna föranleda, kan beredas, i förra fallet förstärkning af metalliska kassan och i det sednare förminskning af Bankens sedel-ansvarighet, böra verksamt bidraga till Bankens kon soliderande; Och då Utskottet följaktligen biträder berörde förslag, hvilket ock i hufvudsaken öfverensstämmer med hvad af Herr Friherre von Schwerin samt Biksdags-fullmäglige Erik Christensson och Johannes Andersson uti de af dem väckta motioner tillstyrkt, återstår endast för Utskottet att yttra sig öfver det belopp af Banko-Utskottets Utlåtande .VS 17- ti den sedan 1857 års början upplupna Banko-vinst, som till ifrågavarande ändamål må kunna lämpligen anvisas. I delta afseende får Utskottet upplysa, att Bankens behållna vinst utgjort: enligt 1857 års bokslut Bunt 2.165,000: 75.
Lejonet i bur tog sig illa ut, och skulle måhända aldrig kommit ur sin lefnadströtta dvala om ej hans trofasta ledsagarinna uppfunnit så många små hjelpmedel. Men kom hon med bläck och papper sköts det genast omildt tillbaka. Det kan låta otroligt, ja, till och med pjåskigt, att favoritkatten, som hon hemtade från staden, blef henne en god hjelp; men Crusenstolpes kärlek till husdjuren var så utpreglad att, längre fram, hunden Cadeau, som var van att ligga vid hans fötter, aldrig, äfven om han kom nära den »sjuka foten», bortstöttes omildt; blef han undanskjuten skedde det alls icke med husbondens vanliga häftighet utan genom ett slags ögonspråk mellan honom och Cadeau. Men nu var det fråga om fästningslifvet, när Cadeau ännu icke uppträdt. Och det blef då omtaladt att en högst egendomlig omständighet hjelpt hustrun att segra. En dag nedsatte hon, så att hennes man såg det, ett par päronkärnor i en blomkruka; detta experiment följde han med något intresse, och samma dag, dessa åt mörka jorden anförtrodda kärnor så genomgått sin process, att döden blef upphof till lifvet, det vill säga, då ett par små gröna blad visade sig, samma dags efterföljande natt smög Crusenstolpe sakta upp, kastade på sig nattrocken, tände ljuset och begaf sig ut i yttre rummet, derifrån hustrun, som blott låtsade sofva, snart hörde pennan rassla öfver papperet. Då hon i sjelfva verket om morgonen vaknade stod mannen framför henne med två fullskrifna ark i sin hand. Från den stunden behöfdes inga experiment för att få honom att förströ sig med arbetet. Detta var vackra minnen att nu tala om, emedan man ej vågade tala om annat. Men något obegripligt var att han liksom upptog en del af hennes sjukdom. Han började erfara mycket lika symptomer. En dag, det var strax före jul, kom jag dit med en bukett hvita syrener, som den sjuka under synbart nöje hviftade öfver sitt ansigte.
Tvånget att betala ständigt stegrade skatter, hvilka erfordrats för att betäcka räntorna å den progressivt växande statsskulden, hafva ytterligare utvecklat och framtvingat industrien, som dessutom stigit af många andra orsaker, fullkomligt oberoende af statskulden. England är rikt derföre, att nationen är arbetsam, activ och hushållsaktig. Engelsmännen förena klokhet med djerfhet; de hafva förstått att minska productionskostnaderna af deras fabrikater till det minsta möjliga. Den inre styrelsen är god; den beskyddar, men lägger sig icke uti de enskildas angelägenheter. Med ett ord, England florerar derföre, att orsakerna till dess välmåga äro större, än orsakerna till dess obestånd. Att statsskulden inverkar tungt och förderfligt på massan af nationen, under det den föranledt uppkomsten af en mängd scandalösa fortuner, är obestridligt. Uti Edinburg lieview har jag sett en calcul uppgjord (som jag tror af statsoeconomen Mac’ Culloch) öfver den förlust, nationen gjort derigenom, att den bestridt sista continentalkrigets omkostnader genom lån, i stället att bestrida dem genom förökade skatter. Englands budgetutgifter till 28,000,000 pund sterb; de särskilda ”utgifterna i och för kriget upptagas endast till en samman”lagd summa för alla åren af 114 millioner. Hade man således för hvarje år med skatter bestridt krigskostnaderna, ”hade nationen årligen endast behöft utbetala 33 millioner, obe - Den ie November ] 2«; "obéräknadt den förökning i utgifter, som äfven ett freds"tillstånd kan föranleda. Efter krigets slut uppstod der"emot följande förhållande: 1816 voro utgifterna 100 mil lioner; 1827 ännu 54 millioner pund sterb, och landet hade under tiden åsamkat sig en ofantlig statsskuld. Låtom oss nu undersöka, huru det förhåller sig med Englands s. k. rikedom, huruvida den inverkat välgörande på massan; jag befarar, att resultatet blir, att bankiererna äro de enda, som vunnit på statslånen. Capitaleina hafva blifvit så stora, att productionen icke tilltager i samma proportion.
Jag har således icke haft tillfälle att, såsom jag önskat, i åtskilliga hänseenden anmäla min reservation mot Utsk:s förslag till bevilln. förordn.; men då jag icke vill anses såsom hade jag i allo tillhört majoriteten, anhåller jag få tillkännagifva, att )ag instämmer uti den reservation, sorn Utsk:s ordför. afgifvil, åberopande i öfrigt den jag sjelf afgaf vid Utsk:s betänk. N;o 12; och förbehåller jag mig att vid de särskilda punkterna i förslaget få framställa de anmärkn:r , till hvilka jag kan finna mig befogad. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Det betänk., hvarom vi nu öfverlägga, saknar i min tanke den form, som är föreskrifven i grundlagen, enl. hvilken detsamma blott bort uppgifva grunderna för bevilln:ns utgörande; ty att bestämma något minimibelopp, innan statsbristsumman är känd, kan så mycket mindre vara riktigt, som man, utan kännedom af det belopp, som genom bevillning bör fyllas, ej kan veta om icke äfven dessa minimibelopp komma att lemna öfverskott. Sålunda anser jag det nödvändigt, att Ståndet förbehåller sig, att de siffror, som nu kunna blifva antagna, icke Uro alt anse annorlunda, än såsom förslags-silfror, hvil - Dcu 3 October f. m. KJ la kunna ökas eller minskas i den mån statsbrist9umman så fordrar. I min tanke borde grunderna för bevillningen uppgöras för hvarje artikel i ett visst förhållande till statsbriStsumman, så att man ställde dessa grunder i en nästan algebraisk form. Emedlertid förbehåller jag mig att siffrorna icke blifva bestämda annorlunda än provisionelt, på det att, sedan statsbristsumman blir känd, de må kunna ökas eller minskas i förhållande till det belopp densamma kommer att utgöra. Det blir i alla fall svårt att bestämma i hvad proportion denna ökning eller minskning bör ske de särskilda rubrikerna emellan, t. ex. i hvilken proportion afgiften för tjenstemäns löner skall ökas i förhållande till afgiften för borgerlig rörelse och dylikt; med ett ord, på det sätt som det nu är stäldt, är det svårt att komma till ett billigt och förnuftigt resultat.
Sedan hvad som, under loppet af de förra åren, uti detta ärende förekommit, blifvit uti de årliga afgifne redogörelser öfver Krigsfonden intaget, och på denna väg kommit till Rikets Ständers kännedom; men sluträkningen, i påföljd af förenämnde nu sednast afgjorde Liqvidations-Act, icke ännu kan inför Rikets Ständer framläggas, dels emedan penningame, som i slutlig betalning Svenska Staten tillfallit, ännu icke kunnat eller bordt indragas, och dels emedan vissa omkostnader återstå att deraf gälda, har Kongl. Maj:t likväl ansett angeläget, att underrätta Rikets Ständers Stats-Utskott, om det liufvudsakliga utslaget af denna vidlyftiga Liqvidation, för att i sammanhang dermed, bringa till afgörande den, likmätigt Rikets Ständers Beslut vid i8l5 och 1818 årens Riksdagar, deraf beroende fråga, om liqviderandet af f. d. Kongl. Famillens i Riket qvarstående enskilda förmögenhet. Enligt 5 Art. af i8i5 års Convention var första ersättnings-suminan bestämd till tre och en half Millioner R:dr Preus. Courant. Deraf upptaga Krigsfonds
Men utan afseende på om vid en sådan pröfning idéen må finnas riktig och ulförbar, torde i allt fall en allmän och i ett sammanhang verkställd revision af de grunder, hvarpå de nuvar:de serskilda pensionsinrättningarne äro upstälIda, befinnas nödig för undersökningen om nu existerande missförhållanden och för upgörande af förslag till dessas afhjelpande, och bättre grunder för den framtida pensioneringen. Med frågan om embetsoch tjenstemäns pensionering sammanhänger på det närmaste frågan om anstalterna för deras enkors och barns förseende med pension. De flera olikheter och ojemnheter, som äfven härvid förekomma, ej mindre i afseende på statsanslagen, än på delägarnes bidrag, pensionernas belopp m. m., göra det likaledes önskvärdt att jemväl dessa pensionsanstalter må underkastas en noggrann revision, för beredande af nödig enhet och öfverensstämmelse för framtiden. För vinnande af dessa ändamål, och då för gifvet torde kunna antagas, att ett fullständigt förslag till pensionsväsendets ordnande icke kan uprättas utan ganska vidlyftiga förberedande arbeten, dervid uplysande statistiska siffror måste sammanletas, dels från pensionskassornas egen erfarenhet, sådan den finnes förvarad i räkenskaper, prot:ll och anteckningar, dels från andra försäkringsanstalters, mortalitets-, giftermålsm. fl, beräkningar, samt dylika arbeten skulle alltför länge draga ut på tiden, derest de icke öf - 352 Din 4 December e. m. verlemnades till behandling på en gång af dertill skicklige personer, vågar jag vördsamt föreslå att R. St:r måtte i underdrhet hos K. M. anhålla, att K.