Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet wid ärrenäs»» afstumnde welak förskaffa äswcn ät de Borgenärer, som icke lant inteckna sina fordringar, alldeles kan anses som öfwerstödig Men da jag säledeS tror mig haswa uptagit de hufwudsakeiigaste punkter, hwaruci Lagman Liltvorlprrre skillt sig ifra» det af Lag-Utskottet upgifna krvjeÄ, får jag til. lika förklara, at min afsigt, inskränkt igenom m.'n sörwåga , endast warit den, at derom giswa ek allmänt begrep, och hemställer jag lil Ridderskapet och AdelnS eget ompröswande, huruwida bada krojsLisrna knuds til Lag-Utskottet ater remittera, för at omaxbccaS efter de grunder, som af Lagman Lillvert^arrs bliswit upgifna. Men ibland de punkter, Herr Lagman LllfverlpLrre fvrsiagswis upgifwit, ar en, hwilken jag tror i synnerhet förtjena Riddcrjkapers och Adelns uppmärksamhet och behjertande. Herr Lagman Silfverjparr» har felt sit ämne i stork, ej allenast som Lagtolkare, men som Landtman och Medborgare. Ester at haswa föreslagit medel til LomroÄers befästande, har han påtänkt möjeligheten at utwidga bruket deraf, al göra deras nytta mera allmän. Han har kil den ändan uti 6. l^lnmsnkst af sit kresteK förestagit " at til befordrande as ^rrsnäen skulle h marje Jordägare söy de Hemman, han sjelf eller pä hälftenbruk nyttjar. Z8G aläggas betala, jämte Nboafgkft, Hven någon del af ds personella utfkylderna och. at Jordägare ej bords undaä berala en sadan afgift , deräst han icke kunde upke bchorigen jnkecknadt eller L Domdoken intaget Landtbo<lonrrgel.
Men det är tid att kasta en flyktig blick på Vestangården, der fru Stefana Lorens residerade. Denna fru Stefana var, fastän i annan genre, visst ingen mindre betydande person än sjelfva mamsell Konkordia Gude. Hon var nemligen den allra skickligaste drällväfvarinna på minst tjugu mils omkrets, hon hade ständigt tre à fyra väfstolar i gång och använde en mängd fattiga flickor från fisklägena, som skiftesvis fingo inhemta en lärdom, hvilken kunde gifva dem bröd till döddagar, om de i sin tur lärde ut konsten. Men sjelf väfde den galanta qvinnan så underbara mönster, att ingen utom hon sjelf begrep huru de kommo ihop. På denna handel – drällväfveriet var en stor affär – tjenade fru Stefana mycket penningar och egde deraf vida mer än ens sonen anade, ty sina affärer skötte hon sjelf. Hon var sparsam och förståndig och derjemte högligen rädd att hennes välmåga blefve alltför bekant, emedan hon både haft och hade nog bryderi ändå att reda sig från friare och korgar. Vid nu knappt 44 år – hon hade ingått giftermål vid sjutton – såg hon så utmärkt bra, glad och ungdomlig ut, att såväl ett par komministrar inom pastoratet som andra herremän från närgränsande härad funnit henne högligen önskvärd till hustru – och så hade de funnit i tio år, eller alltsedan hon blef enka, men hon förblef obeveklig. En annan talang, som också inbringade penningar och ära, bestod i en lika utomordentlig skicklighet att behandla alla slags sjukdomar hos menniskor och djur, från frossan och engelska sjukan till de kinkigaste yttre skador. Derjemte var hon så god, så rådig, så frikostig med fattigsalvor och sjuksoppor, att det skulle ha ansetts såsom en himmelsskriande orättvisa att betvifla det fru Stefana Lorens var ett inbegrepp af allt slags fullkomlighet. Till följd af dessa yttre goda omständigheter hade man på Vestangården vida mer slagit sig på tidens beqvämlighet och lyx än som på Östangården kunde komma i fråga.
— Att nu förebrå dem, som läto förleda sig till svindlande spekulationer, tjenar till intet; det gjorda kan icke omgöras, men att i möjligaste måtto lindra de svåra följderna, det är den lagstiftande magtens skyldighet, så mycket heldre som denna icke helt och hållet kan frisäga sig från att hafva medverkat till den förlägenhet, som uppkommit dels genom rikets belastande med en* tryckande utländsk skuld, som vi hade kunnat undvika, om, på sått vid 1853 års riksdag förespegla des, bränvinsskatten användts till jern vägsbyggnader i stället för att dermed till öfverdrift höja tjenstemänuens löner, dels genom inrättande af låneanstalter, som först inledde allmogen på skuldsättningsbanan, och, sedan detta väl var gjordt, genom felaktig organisation ställa så till att den flytande guldådern skulle på en gång tillstoppas, så att mången skulle se sig sviken i sina beräkningar Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 19. 25 beräkningar, dels genom indragning af fastigbetslånefonden i Rikets Ständers Bank, som egentligen var afsedd för de smärre jordbrukarnes räkning, dels genom en förböjd bevillning å jorden ocb arbetet, dels genom tull-lagstiftningar som skulle nedtrycka priserna å alla jordbrukets alster, dels genom upphörande eller försvårande af statsunderstöd till jordens förbättrande, och slutligen genom anslående af oerhörda summor till statsoch militärlyx, vida utöfver ett penningefattigt lands tillgångar och krafter; och då härtill kommer, att största delen al arbetarne blifrit dragna ifrån jordbruket till jernvägsbygguaderna, och arbetslönerna derigenom uppdrifna till en höjd, som icke står i skäligt förhållande till lefnadskostnaderna och varuprisen, så må man icke undra öfver om jordbrukarne skjuta en god del af skulden till sina bekymmer på den lagstiftande magten.
Ständet wäckta och till Utskottet remitterade fräga, om ten förmon för Städernes Magisirats Personer, att fä tillgodo njuta den för öfrige Embets. och Tjenstemän faststälde Lönetillökning. Vt supra. klx Urotocollo 6ahrisl Oämarm. Utdrag af Protokollet, hället hos Bonde-Ständet wid Urtima Riksdagen t Arebro den 4 October 1310. G. D. 8)ifölls Banco-ULskottetS den 29 Sep, tember pä bordet lagda Memorial af den 22 i sg.-.t. L52 Den 4 October. i samma mänad, innehällande utlätande öfwer Ryttmästare:, H. I. Sahtefeldts för delägarne i Äbo Discont-Contoir gjorde pästäende att, i anseende till Discont-WerketS iräkade a. beständ och söre Octroijens stut med delägarneS förlust förestäende upplösning, af Banquen emot dest Transportsedlar äterfä det Silfwer eller Silfrets belopp i Speciemynt, som Actie-ägarne, till minnande af delagtighet i Wcrket, hade uti Banquen mlemnat. supra. klx ?rotoco!io 6abrjel Öämano. Utdrag af Protokollet, häller hos Bom de-Ständet tvid Urtima Riksdagen i Orebro den 4 Oktober 1810. S. D. ^^ifölls Stats-Utskottets den 2 dennes pä bordet lagde Memorial af den 1 October, med yttrande öfwer hwad Borgmästaren Arsenius i ett till Borgare-Ständet ingifwit Memorial, yrkat, att Benädnings - frågor i Balanceoch ersättnings-mäl böra af Konungen ensamt behandlas. Ur supra. Lx krotocollo. Utdrag Den 4 Oetober. 2ZZ Utdrag af Protokollet, hället hos Bonde Ständet wrd Urtima Riksdagen i Orebro den 4 October 1810.
Till öfver-assignering kan rätteligen räknas hela den massa af Asslgnationer, som ännu är utelöpande sedan hela Creditivet ä'r utlagt. Den tanka Utskottet hyst, att Discont-Directionen bordt inställa sina betalningar, är grundad på hvarje Gäldenärs skyldighet, att ej göra utbetalningar de sista dagarne förr än han gör Concours och derigenom gynna den ena Borgenären på de andras bekostnad , och det fordrades icke mycken skarpsinnighet att inse både möjligheten och troligheten af^Discontens fall, I anledning af Friherre Cederströms anmärkning, att Utskottet ingått i pröfning af dess förhållande såsom Banco-Fullmägtiges Ombud vid ig!6 års Revision af Malmö Discont, vill jag hafva äran nämna, att då detta var ett ämne, som innefattades uti Revisorers af Banco Verket till Utskottet remitterade Berättelse, samt Utskottet jemväl vid granskning af Banco-Fullmägtiges Protocoller hade tillfälle att inhämta förhållandet, Utskottet icke gerna kunde undgå att dervid fästa uppmärk - Den 35 April. ' samhet; och i min tanka hade det kunnat läggas Utskottet mera till last, om Utskottet underlåtit att denna omständighet anmärka. Herr Pahlman, Otto Fredric: Jemte det jag till alla delar instämmer i hvad Herr Mannerstam nu yttrat, får jag äfven framställa några erinringar i anledning'af hvad under denna öfverläggning blifvit anfördt. Herr Grefve von Platen har sagt alt Riksens Ständer och deras Revisorer ej äro Domare, och att följagteligen Allmänna Lagarne ej skulle kunna af dem tillämpas. Ehuru jag medgifver detta, följer likväl icke häraf, att deras befattning inskränker sig till att endast fälla gynnande omdömen, utan anser jag tvärtom det vara Riksens Ständers Revisorers och deras Utskotts skyldighet, att anmärka förefinnande, frän Reglementen och gifna föreskrifter gjorda afsteg, hvarigenom den felagtige må till ansvar vid vederbörlig Domstol blifva befordrad.
Stolt i dina rännlar höjes, Gungande, den hvita svan: Längst ur skogens glesa kamrar Höras täta återskall, Än från den graniten hamrar, Än från yx i björk och tall.« – «Åh nej! inte den der klädningen. Jag vill ha nattrock och tofflor; men fort! – «I ögonblicket, Ers Maj:t.« «Se, Brunsvikens små najader Höja sina gyldne horn, Och de frusande kaskader Sprutas öfver Solna torn. Under skygd af hvälfda stammar, På den väg man städad ser, Fålen yfs och hjulet dammar, Bonden mildt åt Haga ler.« Konungen, insvept i en nattrock af sidentyg, öppnade helt sakta sitt fönster, ställde det på glänt och drog fram en grön taftsgardin, bakom hvilken han tog sin plats. Imedlertid hade denna rörelse i konungens sängkammare ej undfallit de begge skalderne, sittande på holmen. Bellman till och med höjde rösten, då han slöt sålunda: «Hvad gudomlig lust att röna Inom en så ljuflig park, Då man, hälsad af sin sköna, Ögnas af en mild monark! Hvarje blick, hans öga skickar, Lockar tacksamhetens tår: Rörd och tjust af dessa blickar, Sjelf den trumpne glädtig går.« 24 – «I dag qväder du, kära Calle, så att englarne spritta af fröjd;« – utbrast Lidner, när Bellman slutat – «men bra torr i halsen måtte du vara af det myckna sjungandet. Min ökända medlidsamhet gör, att jag just tycker min egen strupa lida af den torrhet, som besvärar din. Se här! låtom oss taga en klunk, eller par!« Lidner tog upp ur fickan en liten flaska, räckte den åt Bellman, som först drack. När denne återlemnat flaskan, tömde Lidner i botten hvad som fanns qvar. Derefter söng han på en känd viston: «Fåglarne, födde att älska och sjunga, Hasta till källan och läska sin tunga; Vattnas ej trädet, man fruktar dess lott: Allt i naturen förgås utan vått.
Men som det visserligen kan vara i flere afseenden nyttigt, alt Domkyrkan äfven uppbygger ett nytt, mera varagtigt, Biskopshus, och på den sundare och vackra local, som dertill erbjuder sig, så kan Domkyrkan väl icke på ett par år än umbära något af sina hittills varande inkomster, Hon kan dock bestrida en Den 28 October f. ra. betydlig, om ej större, del af nybyggnaden genom försäljning af det äldre, midt i staden belägna Biskopshuset med flere tillhörande byggnader, hvaraf en mindre till boning af solid grundmur, och med trädgård; så att man kan åter inom få år komma i förlägenhet till hvad nyttigt ändamål man skall använda alla Domkyrkans inkomster, och således äfven ifrågavarande Kronotionde. Jag har ej klandrat, att vid ombyggnaden för ett halft sekel sedan af Kyrkans, af Herr Crusenstolpe kallade, förnämsta och märkvärdigaste prydnad, nemligen rundelen åt östra sidan, man ”bibehållit den sådan den af ålder varit,” utan tvärtom, jag har klandrat, att vid den sednare vidtagna ombyggnaden af Kyrkans tak och torn man ej följt samma princip, ej bibehållit det gamla Göthiska byggnadssättet, helst det bibehållits för det öfriga af Kyrkans byggnad. Således talar denna anmärkning icke emot, utan för mitt påstående. ”Det skulle,” säger Herr Crusenstolpe, ”vara af interessant historiskt värde, om Motionairen uppgifvit, när och om något bestämdt anslag af Kronotionde blifvit Lunds Domkyrka förlänt.” En sådan historisk undersökning, när det skett, lärer ej höra till en Riksdagsmotion. Men författarens tvifvel om det skett, torde alldeles undanrödjas genom bifogade (Bil. Litt. A) utdrag ur SpecialRäkningarne vid Don 28 Octo ber f. m. 2I7 BokslutsContoirel, hvaraf inhämtas, att Domkyrkan ärligen uppbär af Kronans Tiondespanuemål öfver 3i2 Tunnor, och således 5a tunnor iner, än jag ur minnet, och för att ej risquera att öfverdrifva min uppgift, för litet uppgifvit.
— Utaf denna summa har Kongl. Maj:t i nåder beviljat: för upprensning af Emmaboän i Vissefjerda socken af Södra Möre Härad i Kalmar Län, ett anslag utan återbetalningsskyldighet å R:dr 1,900: „ utdikning af kärrtrakten Fänet inom Thorsås, Vissefjerda och Arby socknar af samma Härad, ett lån af ... 5,652:24.— och ett anslag utan återbetalningsskyi dighet af -4.495:— ^ , _ „ dito af kärrtrakten Mören i Ljungby socken af samma Härad och Län, ett lån af 4,212: 24. — „ aftappning af sjön Drafsen i Vessbo Härad af Jönköpings Län och sjön Bolmen i Sunnerbo Härad af Kronobergs Län, ett anslag ulan återbetalningsskyldighet af 4,950: „ utdikning af Hössna Mader i Hössna och Knättle socknar af Redevägs Härad och Elfsborgs Län, ett lån af 8,386: eller tillsammans R:dr 29,596: Transport: 561,018: 30. — 46 Vid 1841 och 184 års Riksdag beviljade och sedermera verkställda utbetalningar. Transport: för befrämjandet af praktiska Skeppsbyggeri-institu ters inrättande „ Riksarkivets flyttning och dess nya lokals inredande för uppförande af kyrkor och inköpande af ett prestboställe inom Carlstads Stifts Finnmarker . till ersättning åt Garnisonsskolan i Christianstad för förlorade portpenningar . „ understöd för rotehållarne vid Westerbottens f.d. FältjägareRegemente „ ersättning till Postverket i anledning af postskjutslegans förhöjning, förslagsvis beräknad för år 1847, ‘ för Folkskolelärare-Seminariers inrättande (1843 års anslag för Seminarium i Carlstads Stift) . „ Folkskolelärares aflönande (af dito dito) Summa den 15 September 1847 återstående utgifter enligt 1841 års extra statsreglering .
» Jaha, » sade lärarinnan, » nu kommer lilla Karin. » Och så tog hon åter upp sin stora hvita näsduk och började att fila och gnida pincenezen. Icke behöfde hon då förhala tiden med att säga, att det var Karins bok! H o n, Karin, kände minsann väl igen den. Namnet så där litet på sned — och en plump uppe i ena hörnet — och en fläck på bakpärmen. Då Idun i början af innevarande år utlyste sin bekanta » fosterlandstäflan », skedde det, såsom redan i det första tillkännagivandet uppgafs, för att åstadkomma en täfling, i hvilken alla skulle kunna deltaga. A t t redaktionen härvid stipulerade som villkor, att hvarje deltagare skulle vara prenumerant på Idun åtminstone under det halfår, hvarunder täflingen pågick, är ganska naturligt, alldenslund det j u skulle varit en orättvisa mot Iduns abonnenter att låta andra deltaga. Och att den pekuniära vinsten af täflingen för tidningens ägare ej kunde bli stor, därmed var undertecknad, tidningens ansvarige utgilvare, från början fullkomligt på det klara. Resultatet blef i detta hänseende ock såsom jag väntat: medan under 1892 års förra halfår Iduns upplaga belöpte sig till 22,000 exemplar, uppgick den under innevarande års förra hälft till 24,000. Eller med andra ord: Iduns gamla prenumerantkrets stod kvar, och till densamma kommo ytterligare 2,000 prenumeranter, hvaraf en hel del tydligen för » fosterlandstäflingens » skull. En hvar, som är i minsta mån hemmastad i hvad som rör en tidnings ekonomi, inser emellertid, att, sedan kostnaderna för dessa två tusen halfva årgångar blifvit afdragna, de stora annonserna om täflingen i mer än ett 70-tal tidningar guldna och täflingspriset utbetaldt, behållningen ej kan varda stor. Den vinsten hafva vi dock haft, på hvilken vi uteslutande räknat: namnet Idun kom i sammanhang med » fosterlandstäflingen » i allas mun, och tidningens tillvaro blef känd öfverallt. Hvilket arbete och hvilka svårigheter denna täfling vållat redaktionen och prisdomarne har förut framhållits.
Om bolstrar med fjäder dock nödvändigt skola föredragas framför madrass, så må Doga observeras, att endast en sådan dyna behöfs ofvanpå den vanliga undermadrassen, för frisk person alldeles någon s. k. länddyna, utan detta endast för svagare kroppar. Alla fjäderbolstrar måste mycket väl vändas och omskakas vid bäddningen. Jag tror, att den som iakttar dessa of van uppräknade omständigheter, skall vinna både en vacker bädd och en god, sund sömn. Ebon Hoi. icke Maria Mitchell. j u £ j | f den astronomiska vetenskapens utöfç3-r4 * vare kräfvas stora ansträngningar och uthållighet, om de skola komma till några nämnvärda resultat; icke dess mindre finnas kvinnor, som skapat sig ett namn inom denna vetenskap på en tid, då vägen till intellektuel &gt; &amp; !£^&gt; utveckling var mera törnbeströdd för deras kön, än den är det i dag. nämna Caroline Herschel och Mary Sommerville. Den sistnämnda sysselsatte sig blott (Svar å prisfrågan II.) med den teoretiska sidan af vetenskapen. ^15) äggen bör för det första endast afses för en » Det är möjligt, att Mary Sommerville aldrig yf^D) person. Sängar för gift folk kunna göras på så sätt, att, därest man ej vill ha tvänne särgenom ett teleskop, men hon följde isåg skilda, man dock har den gemensamma sängen i sina matematiska undersökningar planeternas bäddar, om dagen uppbredd såsom en enda. och stjärnornas vägar, » säges i en artikel i Detta är såväl praktiskt som i många fall utmärkt! Boston Womens Journal, ur hvilken vi hemför en god sömn. Bruket med en massa bolstrar försvinner allt mera; tat en del af nedanstående upplysningar. KStf~f tvänne icke allenast ur ekonomisk hänsyn, utan ock ur rent sanitär är det att föredraga att hafva en enda resårmadrass, af sådana som finnas på hotell, och hvilka äro utmärkta för ernåendet af en god sömn, särskildt svala om sommaren samt i hög grad nyttiga för unga kroppar under växtperioden, i det de befordra en rak kroppsbyggnad. Endast äldre personer eller sjuklingar borde begagna mjuka underdynor.
I Utskott eller val ej besluten, öfvervara, il. Då val till Konung eller Thronföljare skall förrättas, äge Riksens Ständer, att dagen före den, som, i enlighet med Riks-A klen, blifvit till valdag bestämd, i Ståndens särskilda Plena, genom allmän omröstning, välja, till en Nämnd, Sexton personer för hvarje Stånd, med uppdrag att, vid förefallande skiljaktigheter emellan Riks-Stånden, bestämma nl. 1 Haft. 3 18 Konslitulions-Utskollcls Memorial JS:o 2. af Konung eller Thronföljare. Förena sig alla Stånden om en och samma person, vare Han utkorad. Aro Ståndens röster delade emellan flere, afgöre Nämnden; dock må ej hos densamma komma under omröstning andre, än de, som flesta rösterna i hvarje Stånd erhållit; och må ej något Stånd flere än en Candidat framställa. Ledamöter af Nämnden må ej uteslutas från utöfningen af deras Riksdagsmannarätt i Stånden, men träde tillsammans dagen efter den, då valet i Stånden förrättadt är, och skiljes ej åt förr, än de flesta rösterna om en Person sig förenat. Omröstningen ibland Nämnden skall ske per Capita och med slutna sedlar. Hvar och en af Nämnden uppgifve, ibland de af Stånden föreslagne, den han anser böra utköras. Falla dervid rösterna, till mer än hälften af de röstandes antal, på En Man, vare han behörigen vald. Aro åter rösterna så delade, att en sådan full pluralitet icke äger rum, anställes, enligt det i 53 § beskrifna voteringssätt, ny omröstning, till antagande af den, som flesta rösterna erhållit, och, om han ej antages, af den, om hvilken, näst efter honom, de fleste af Nämnden sig förenat.
Men till ytterligare upplysning för Rikets Ständer, vid bedömandet af det sätt, hvarpå Fullmäktige sökt fullgöra sitt erhållna uppdrag att emot fonderade slats-obligationer, under derför föreskrifna vilkor, upplåna de, utöfver befintliga disponibla tillgångar, erforderliga, medel för beviljade anslag eller lån till jernvägs-anläggningar samt utföra denna vigtiga del af de med Riksgälds-kontorets förvaltning förenade åligganden, bär Utskottet ansett sig böra, såsom tillägg till hvad i omförmälda berättelser och utlåtande, rörande samma ämne, förekommer, här nedan intaga en, efter tidsföljden ordnad, uppgift å de åtgärder, Fullmäktige enligt protokollerna i sådant ändamål vidtagit. Sedan Fullmäktige, vid sin första sammankomst efter emottagandel af det, vid slutet af sednaste riksdag, för Riksgälds-kontorel utfärdade reglemente, infordrat Kommissariatets yttrande och förslag i afseende på de beslut och åtgärder, som deruti meddelade nya eller förändrade stadganden å Fullmäktiges sida påkallade, och Kommissariatet, den 1 Februari 4855, afgifvit detta yttrande samt häruti fästat uppmärksamheten på vigten deraf, att Riksgälds-kontoret, med hänsigt till den 1 reglementet föreskrifna upplåning af anvisade medel för jernvägs-anläggningarne, så skyndsamt som möjligt eihölie kännedom orri de tider, då , dessa medel borde utbetalas; så och ehuru den begärda fastställelsen å Rikets Ständers angående denna upplåning vidtagna beslut då ännu icke var af Kongl. Maj:t meddelad, ingingo Fullmäktige påföljde dag till Kongl. Maj:! med underdånig anhållan, att, så snart de anslagssummor, sorn, vid vissa terminer under loppet af åren 1855 och 1856, för Statens jernvägsbyggnad!!- erfordrades, möjligen kunde till sitt ungefärliga belopp bestämmas, samt arbetstiden för jernvägen mellan Gefle och Fahlun, hvaraf utbetalningen af det dertill beviljade lån berodde, vöre bestämd, Kongl. Maj:t täcktes härom låta meddela Fullmäktige underrättelse.
Ständers afsigter med beviljande af perenna anslag till likartade allmännyttiga företag. 4:o Regeringens brådska att con trall era i838, när endast 2: ne år be hofde väntas, för att göra det med Ständers sanction. Men då hade arbetet först 1842, eller tidigast 1841, kunnat begynnas. Men är ett onödigt uppskof af 3:ne år ingenting i fråga om förelag af denna beskaffenhet? Men blifver nu affären icke för Staten jemnt så mycket bättre, som vinsten för landet af dessa nu begagnade, annars försummade, 3:ne eller 4 åren? Är detta icke än sannare i mån af det så billiga, och just nu så häftigt och bittert sig uttalande missnöjet öfver missbruken vid uppbärandet af Sundska tullen, hvilken, när nya Trollhätte canal hunnit blifva farbar, skall så betydligen mindre betunga vår sjöfart? Ty innan canalen blir färdig, hafva Engelsmän och Amerikanare redan byggt skepp enkom för denna trafik. 5:o Det colossala anslag, som bolaget beviljats.
som den syntes vid första påseendet i hög grad erkänna arbetets värde, men att dess giltighet dock vöre mera skenbar än verklig, framförallt då det gällde ett folkfattigt land, som befunne sig i ett stadium af raskt fortgående utveckling, och der man derföre hade att befara — icke brist på arbetsförtjenst, men väl brist på arbetskrafter; — att ehuru den allmänt gängse föreställningen att hvad den ene vinner skall en annan nödvändigt förlora utgjorde i ekonomiskt hänseende ett stort misstag, det likväl i verkligheten vore samma misstag som fick göra sig gällande då det ena landet såsom förlust för sig ansåge det förädlingsarbete, sorn ett annat blefve i tillfälle att nedlägga på dess naturprodukter; — att om det än borde erkännas såsom ett stort steg i framåtskridandets rigtning att alla exportförbud blifvit borttagna, det emellertid vore af föga betydenhet om ett eller annat skeppund malm eller tackjern härifrån blefve exporteradt, i jemförelse med den vigtiga frågan om jernmalm och tackjern böra få räknas bland de exportartiklar, hvilka för landet äro naturliga och derföre också böra vara fria, och att i ett fattigt land, sådant som Sverige, det endast vore genom tillgodoBih. lill R. St.