Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Banco-Styrelsen eljest lemnade rättigheter; att denna tolkning af omfölmälde föreskrift föranledi Rikets Ständers sednast församlade Revisorer, alt under öfvervägande taga de flere fullständigt utvecklade skäl, som för hvardera af berörde 3:ne olika meningar blifvit anförde, samt att Revisorerne derefter, uti en till Fullmäktige aflåten skrifvelse, förmält, att de, med gillande af pluraliLetens inom Banco-Styrelsen tolkning, såsom, enligt Revisorernes öfvertygelse, både med 120 §:s ordalydelse samt andan och syftningen af det deruti innefattade stadgande mest öfverensstämmande, äfven godkänt Fullmäktiges på denna tolkning grundade beslut, att icke indraga de förstärkningar i Allmännasamt Handelsocb Närings-Diskonternes låne-fonder, hvilka med 700,000 Rdr till den förre och 390,000 Rdr till den sednare under åren 1841 och 1842 blifvit af Fullmäktige meddelade.
Norrland, i anledning af väckta motioner om åtgärder för omläggning af allmänna landsvägen genom flera provinser i —: B. II. 307, 316, 371, A. 371, E. 463. Norrtelje Elementar-läroverk, angående anslag för utvidgande af detsamma till femklassigt; motion af Friherre Carl Samuel Hermelin: se Motioner. Notarier vid Bidderskapets och Adelns Protokoll, om antagande af ytterligare tvenne sådana: II. 485, A. 485. Notarier, Kanslister och Sekreterare i de särskilda Utskotten, om anställande af och arfvoden till —: se respektive Utskott. Nya Elementar-skolan, angående anslag till uppförande af en byggnad i Stockholm för ett i likhet med nämnde skola inrättadt läroverk; motion af Grefve Henning Adolf Taube: se Motioner. Nya Varfvet vid Götheborg, i fråga om dess försäljning: VII. 96, It. 98, B. 229, 238, 239, A. 244, E. 2S9. Nyköping, angående öfverlåtelse till Malmö stad af förra fästnings-bastionen —: III. Nynäs-banan, i anledning af väckt motion om elt anslag å 12,000 Bdr till ersättande af utgifter för undersökning af den så kallade —: B. II. 82, 172, 180, A. 191. Nysätra socken, i anledning af väckt motion om öfverlåtelse åt nämnde socken af lägenheten Ängstorp under Byda Kungsgård för inrättande af en s. k. byskola: B. IV. 347, 430, A. 430. Nyttjande-rätt till fast egendom, i anledning af motion om närmare bestämmelse af sättet för inteckning derom: B. VII. 14, 19, 25, A. 26, U. 260, 261, A. 261, E. 390. Nämnd till omröstning öfver Högsta Domstolens ledamöter, angående val af: se Val. , protokoll vid dess sammanträde: II. 209.
Således torde det vara öfverflödigt att rättfärdiga denna dristighet med den anmärkning, att Rikets Ständer äro sammansatte af menniskor, underkastade, likasom andra, möjligheten att begå misstag, samt att alltså den aktning, som dem visas bör, dock icke klafver något erkännande af dess ofelbarhet, eller fordrar utaf Konungens Rådgifvare uppoffring af friheten att, när de kunna anse ett af Rikets Ständer faltadt beslut ej vara förenligt med Konungens lagbefästade rätt, då inför Honom redligen framställa denna sin öfvertygelse. Dertill förbinder dem ovilkorligen deras i besvuren Grundlag bestämda och ytterligare genom aflagd embetsed bekräftade pligt. Skulle det ock hända, att den mening, 92 hvilken de yttrat och på anförda, uti StatsRådets protokoll förvarade, skäl grundat, råkade sedermera alt af ett Konstitutionsutskott ogillas, så må väl icke derföre, vid en sådan skiljaktighet i meningar, den ena först yttrade böra såsom brottslig beifras. Den egentliga frågan, i förevarande fall, angår icke sak utan form; det vill säga, att Rikets Ständers förslag till utrikes vexelstadga ännu ej var eller kunde varda föremål för väsendtlig pröfning af Kongl. Majit, emedan det blifvit framstäldt i den ordning och efter den form, att Konungen funnit sig af Grundlagen hindrad att deråt gifva Sin höga sanktion. Härvid bör uppmärksamheten fästas å skillnaden emellan Regeringsformens stadganden uti 87 och 8g §§. Enligt den förra äga Rikets Ständer att gemensamt med Konungen stifta allmän Civil-, Kriminaloch Kyrkolag och att sådan förut stiftad lag ändra och upphäfva. Frågor derom, närde i RiksStåndens plena blifvit väckta, skola, sedan Lagutskottet är vordet bordt, af Rikets Ständer afgöras, och hvad de föreslagit, öfverlemnas till Konungen , som har att antingen gifva dertill sitt bifall, eller att detsamma vägra, i sednare fallet med anförande af skälen för sitt beslut.
St:s underrättande om de åtgärder, som i afseende på folkskolorna blifvit vidtagna ; N:o 103, i anledn. af väckta motioner om förordnande af en comité, lill granskning och ordnande af Rikets ekonomiska författningar ; N:o 104, i anledn. af väckt motion i afseende å användan5 H. 61 482 Den 18 December e. m. det af de onder namn af ”besparade pastoralier” till sliftensbyggnadscassor ingående medel; N:o 105, i anledn. af väckt motion om beredande af lindring för allmogen i väghållningsskyldigheten; N:o 106, i anledn. af väckt motion derom, att förbudet emot fiskande med harkla mätte upphäfvas; N:o 107, i anledn. af väckta motioner, dels att arbetsskolor måtte i förening med folkskolorna inrättas, och dels att vid alla läroanstalter och folkskolor i städerna och på landet undervisning mätte meddelas ej allenast uti gymnastik och fäktning, utan äfven i andra vapenöfningar; N:o 108, i anledn. af vackt motion derom, att privatbankbolagen måtte åläggas hålla ett utvexliugscontor i Piteå stad; samt IN:o 109, i anledn. af väckta motioner ang:de Presterskapets löneinkomster. H. R. o. Ad. åtskildes kl. 2 e. m. In fidem protoeolli, Albert Munek. Onsdagen den 18 December 1844. Plenum kl. 6 e. m. Justerades ett prot.utdr. för denna dag f. m. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tiflkännagaf, att K. Vetenskapsaeädemien öfverlemnat 50 biljetter för dem af II. o. Ad:s ledamöter, som ville bevista Academiens sammanträde nästa Fredag, samt att dessa biljetter kunde erhållas af Ridd.fisealen. Fortsattes den på f. m. började pröfningen af Baneo.Utsk.-s d. 4 och 11 dennes pä bordet lagda betänk.
Men verkligheten är icke ett käril, som man kan gripa vid öronen för att med ett enda tag tillegna sig hela dess rinnande innehåll; den är en forsande ström, som vi måste söka att följa med, ty den etannar icke för vår skull. Sant är väl att detta ursprungligen yttrades om den He-gelsk * filosofien, som ju i fråga om den rent abstrakta metoden är raka motsatsen till den Boströmska, men det gälde icke blotta abstraktionerna, utan deras tillämpning på det verkliga lifvet, i främsta rummet statslifvet. Med denna tillämpning har det också sedermera återgifvits af en annan norsk vetenskapsman och politiker af obefläckadt konservativt sinnelag (Ebbe Herzberg: Pro-fessor Schweigaard i hans offeDtlige virksomhed 1832 — 1870) och i detta sammanhang har det sin tillämpning icke minst p&amp; det tomma spekulerande, som hos oss så obesväradt sattes i stället för de erfarenhetér historien lär oss och de sanningar bestående förhållanden redan med det beståendes rätt vindicera. Om detta statsfilosofiska system sjelft är icke mycket att säga. Hvad hela Boströmska filosofien beträffar, sä rinner oss i hågen ett uttryck som vi tillfälligtvis fått se i ett bref till en numera afliden svensk författare. Uttrycket, som ffeldes fbr omkring 20 år sedan af en man, hvilken f. n. står i främsta ledet bland den svenska vetenskapens och den svenska literaturens målsmän, var pregnant nog: han kallade nämligen Boströmska filosofien » denna otäcka vampyr, som sugit elden och kärleken for frihet och ren mensklighet ur åtskilliga unga generationers hjer-tan », och han förklarade sig skola vid tillffclle slå ihjel vampy-ren, h vil ket do * ck beklagligtvis ännu ej skett. Med läran i sin helhet hafva vi emellertid nu icke egentligen att göra, men hvad Boströms s. k. filosofiska statslära angår, så är den vida mindre sjelfständig och vida mera förvirrad, än hvad man i allmänhet kan föreställa sig. Så t. ex. fins der satser, som utan den ringaste förändring äro direkt lånade ur den längst gående engelska parlamentarismens praxis.
Jac.: Som det är ovisst, om jag har tillfälle att vara närvar., då det nu föredragna, men ytterligare hvilande begärda betänk, nästa gång förekommer, anhåller jag att nu få yttra mig i ämnet. Hr Crusenstolpe uppläste derefter följande: Det torde vara tillräckligen kändt, åtminstone genom den smälek jag nödgats uthärda från ena sidan och beskaffenheten af den erkänsla jag rönt från den andra, att mina tillgöranden vid sist förflutna riksdag ej saknade inflytande på beviljandet af de 70,000 r:dr, hvilka uppfördes till Ar me'ens materiel bland extra anslagen, att i de fem påföljande åren utgå. Det är således nu, då en likartad fråga åter är å bane, en pligt, på en gång mot det allmänna och mot mig sjelf, att öppet redovisa mina bevekelsegrunder, till bifall förra gången, till afslag nu. De voro och de äro helt och hållet politiska; ty krigarens yrke förstår jag icke, i financelärans labyrinth har jag aldrig försökt att intränga, och min enskilda ställning, för hvilken jag i detta ögonblick tackar Gud, måste freda mitt rykte från misstankan att, då det gäller fosterlandets stora angelägenheter, smyga eu oloflig, en oädel, en afskyvärd sidoblick på egna fördelar. Den lysande öfverlägsenhet, mindre t. o. ni. på slagfältet än i cabinettet, som sedan ett århundrade tillbaka karak U - Den 3o Octobcr f. m. terisernt grannstaten i öster, uppenbarade sig ytterligare genom det sista Fredsslutet mellan Ryssland oell Turkiet. Om det förra i striden mot det sednare kommit alt lida något betydligt afbräck, så hade detta naturligtvis blifvit lill fromma för Sverige. Om Ryska örnen rofgirigt och dittills segrande slagit sig ned vid stränderna af Bosforen, så skulle sådant ofelbart hafva mot Ryssland väpnat Österrike, England, Frankrike, och Ministören der, hvilken genom Algiers eröfring beräknade att jemväl eröfra opinionen i sitt land, hade då utan tvifvel gifvit den Franska expeditionen en helt annan riktning. Mvem inser ej, att ett sådant resultat varit till fromma för Sverige?
Det var öfverhufvud en högst ledsam dag med allehanda griller, som fortforo att plåga mig långt in på natten och väckte mig mycket tidigt följande morgon. Förde brefvet, som jag adresserat till Hyrén i Konstantinopel, på posten. Satt en stund inne hos Pickering, som skänkte mig det af Amerikanska sällskapet utgifna häftet, hvilket jag trodde han lemnat mig blott till genomögnande. Han torde ändock vara en treflig man, ehuru jag ej ännu rätt kunnat fatta hans enkla, nästan patriarkaliska manér. Flyttade från Hotel d'Europe till Hotel de toutes les nations. Jag hade allt sedan jag kommit till Alexandria ej mått rätt väl och lefvat hela tiden blott med kaffe och bröd, emedan jag ej haft den ringaste appetit. Troligen är oro orsaken dertill. Nu finner jag mig bättre på det nya värdshuset, emedan här ej råder en sådan prakt och glans som på det förra. Öfverhufvud tyckes stor luxus råda här, isynnerhet bland Européerna, helt olika mot i Konstantinopel, der allt till och med förekom mig litet sluskigt. Men större rikedom och stadens mindre vidd lära här förorsaka luxen. Äfven Araberna tyckas litet låtit smitta sig, så att de här gå grannare och kostsammare klädda än i Konstantinopel Turkarne. Men å andra sidan kan man ej se trasigare och sannare tiggarfigurer än här bland den lägsta klassen. De äro ofta nakna ända långt upp på magen, den öfra delen täckt af trasor, som man har svårt att förstå huru de kunna hållas ihop på kroppen. Vädret klarnade i dag litet upp och på eftermiddagen upphörde slutligen regnet. Jag gick mot aftonen ut och spatserade litet omkring, såg på afstånd Pompeji pelare och Cleopatras obelisk, besteg en höjd, den största här, och hade en praktfull utsigt öfver Medelhafvet, insjön och de många palmlunder, som öfverallt ligga i staden mellan de underliga husen, hvilka se ut som om en våning ramlat bort ifrån dem. För öfrigt ser det ut som om öfverallt funnes ruiner af fallna hus.
Jag hade likväl ett utaf dessa lyckliga lynnen, som under alla lifvets skeften bibehålla en sådan friskhet att de tyckas komma ifrån en inre solstråle, som icke utsläckes af någon nöd eller något elände. Barnahjertats tro, hopp och förtröstan gjorde sorg och lidande för mig endast till öfvergående moln hvilka kärlekens sol undanträngde. Men så kommo år, då jag började inse, att min dåvarande stälning ej var något att bygga på för framtiden. Jag kände, att det var något i sjelen som fordrade näring; men hvad var det? Jo, det var trängtan efter kunskaper. Men för mig, en fattig arbetare, hur och på hvad sätt skulle detta tillgå? Jo genom arbete och försakelse. Att arbeta, då man har en stark kropp då man är ung och frisk, utgör en glädje; men att arbeta då man är sjuk, då krafterna äro försvagade, då man känner sig färdig att digna under börda, det är något helt annat, och likväl hur månge få icke för att undgå att dö af svält tvina bort under ett föga lönande arbete. Med denna föresats begaf jag mig från hemmet, fastän med mycken klen kassa, för att bryta mig en ny lefnadsbana, nemligen att söka in i Göteborgs seminarium och att sedan gå der ifrån som en skicklig skollärare. Med detta beslut ankom jag till Göteborg utan att jag der egde några vänner eller medförde något annatt än mitt goda betyg, och mitt fasta beslut att bryta mig en ny lefnadsbana. Om jag än skulle kämpa mig fram tum för tum så skulle jag framåt, om Gud ville bevara hälsa och välstånd. Och jag gjorde mitt inträde i det förfärliga Göteborg, der så mongen förgos i elände, och så mången försvunit från de lefvandes antal, utan att man saknat dem mera än det damkorn som försvinner i rymden. Jag kände mig på en gång berusad och häpen, då jag befann mig på dessa gator hvilka bölja af en oräknelig menniskomassa, omgifven af detta buller och sorl som är oskiljaktigt från en större stad, och som är bedöfvande, då man befinner sig i den största af Sveriges handelsstäder.
I de orter der Iva Ting om året hållas gör detta redan ett och ett halft år. Tilläfventyrs torde några af dessa serskilta momenter kunna ske under pågående Ting, då gode männen äro till hands, men jag förutsätter här det fal! att parten söker uppskof. Sedan nämndens utslag slutligen blifvit meddeladt anvisar 19:de och följande §§ en ny utväg alt draga frågan om jäf eller andra tvistepunkter under högre rätts pröfning. Ändamålet, som är bestämmande af skadestånds belopp, der detta ej pä juridiska grunder kan bestämmas, synes mig enklast kunna vinnas på det. sätt all åt Domstolen öfverlänes att genom sakkunniga män, i hvilkas utväljande parterne kunde, om så nödigt syntes, deltaga, låta mäta skadan och sedermera, med ledning af gode männens yttrande, dömde öfver skadeståndets belopp, i sammanhang med frågan om skyldigheten alt gifva skadestånd. Vid Häradsrätterna kan i vanliga fall nämnden lätteligen verkställa denna mätning af skadan. Om också härvid stundom skall inträffa ali en af lägre rätt till skadeståndsingifvande dömd part af högre rätt frikännes frän denna skyldighet, och värderingen af skadan sålunda blefve utan påföljd så är likväl olägenheten häraf vida mindre än dejagantydl. af herr Carleson E., som biträdt herr Grefve Sparres serskilda mening. Bih. till B. St. Ank. till Exp. Utsk. den 19 April 1851, kl. 11 f. m. Memorial i anledning af återremiss utaf Lag-utskottets betänkande N:o 9, öfver väckt motion om förändring af det uti 17 kap. 16 § Bättegångs-balken föreskrifna formulär till vittnesed. På grund af framställda anmärkningar bar berörde Betänkande blifvit af Vällofl. Borgare-ståndet till Lag-utskottet återremitteradt; men som, enligt till utskottet ankomne protokolls-utdrag, öfrige riksstånd samma Betänkande bifallit, och tre Stånds mening i frågor af förevarande art utgör Rikets Ständers beslut, lärer något yttrande i anledning af omförmälde anmärkningar icke erfordras; hvilket för Vällofl. Borgare-ståndet vördsamt tillkännagifves.
För min del kan jag icke i lagen uptäoka ett enda ord sorn ger anledn. till en sådan förmodan. För att klart inse orättvisan deraf, att det skulle bero endast på borgenären att afgöra löftesmäns vederhäftighet, behöfver man endast besinna, att i sä fall skulle en borgenär, i händelse af löftesmäns död, kunna godtyckligt bryta det ingångna aftalet, äfven om gäldenären i stiillet ville ställa en sådan löftesman som en De Geer, en Adelsvärd. Derföre finnes också i lagen icke något sådant stadgande, utan om borgenär icke godkänner den af gäldenär erbjudna löftesman, drages saken inför domstol och domaren får här, som i alla andra täll, i sista hand slita tvisten. Jag tror äfven att man med fullt förtroende kan åt domaren öfverlemna att pröfva löftesmannens vederhäftighet, och man behöfver visst icke befara, att en domare någonsin skall mot borgenärens bestridande antaga en osäker löftesman Jag tror tvärtom, att domstolarne i detta afs:de gå tillväga med den yttersta försigtighet, och för öfrigt är det icke det enda fall, då det ankommer på domaren att afgöra en löftesmäns vederhäftighet. Domaren eger samma pröfningsrätt då det är fråga om art ställa borgen för tjenstemän, och äfven då kan det hända att en person genom domstolens godkännande tvingas att emottaga en löftesman med hvilken han icke är nöjd. Orsaken hvarföre jag anser att 10 §:n endast afser det fall då det endast är fråga om eli löftesman har jag redan förut utvecklat. Den siste talaren anmärkte, att §:ns ordalydelse alldeles icke ger anledn. till en sådan tydning. Men dervid får jag erinra honom om, att detta alldeles icke är det enda fall, då raan vid tydningen af en lag g företrädesvis måste fästa sig icke vid §:ns ordalydelse utan vid dess andemening. Så t. ex. anse alla jurister, och efter hvad jag tror äfven den värde talaren, att 10 g:n icke afser proprie-löftesman, ehuru i §:n icke finns ett enda ord som uttrycker att detta slags löftesmän här icke äro i fråga.
De äro bland det dyrbaraste af alla mina artiklar. Jag råder dig derför som en verklig gammal vän till dig och din herre att hellre köpa denna underbart välformade skära. – Kaffet bekomme dig väl! – Det bekomme äfven dig väl, farbror Hassad! Gud föröke dina egodelar! – Hvad begär du för ett jernspett? – Ett sådant är i följd af det ovanliga arbete som nedlagts på det temligen dyrbart. Denna sällsynt mästerliga skära skall jag deremot lemna dig för lumpna femtio para. Se, så den blänker! – Nu skall du röka, käre vän! Farbror Hassad utslungade ett nytt litet kort rop i det böljande vimlet af turbaner. Genast infann sig en bronsgul gosse med en messingsbricka för att afhemta de tömda små kaffekopparna, som stodo i fotställ af messing som äggskal i äggkoppar. Derefter ställde han hvar sin nargilé nedanför de två köpslående vännernes fötter och räckte dem den ormlika, långa slangen. Nargilén, vattenpipan, liknade en med vatten halffyld, mycket sirligt formad glaskarafin. Sjelfva proppen utgjordes af piphufvudet, som var stoppadt med tumbak, på hvilken man lagt ett glöd. Liljornas Väktare satte den korallröda slangen till sina ännu djuprödare negerläppar och blossade länge och ljufligt utan att yttra något. Under tiden förflöto ännu ett tiotal minuter af de timmar, på hvilka till äfventyrs stadens framtid berodde. Slutligen blåste farbror Hassad ett stort moln mot taket af sin bod och återupptog samtalet på följande sätt: – Pipan bekomme dig väl! Ditt hus är mitt hus. – Pipan bekomme äfven dig väl, farbror! – Du köper alltså denna sällsynta skära? Se hvilket skaft? – Jag har intet gräs att skörda, farbror Hassad. Hvad skulle jag med skäran! Men säg mig för ro skull: hvad brukar du begära för ett par af de der klumpiga spetten? Mycket kunna de ej vara värda. – Af en främling skulle jag begära en otroligt hög summa. Upprigtigt sagdt säljer jag icke gerna något af dessa spett.
Man har nu tagit en half million r:dr ifrån fonden för belåning af aktier och publika papper och deraf bildat kreditiv-fond för hypolheks-föreningarne, på det att dessa skulle understödja små jordegare med amorterings-lån, hvilka dock aldrig lära meddelas på lika fördelaktiga vilkor, som i riks-banken. I riks-banken erhållas de för 4 proc. ränta och amorteras på 28 år: i hypotheks-föreningarne mot 5 proc. ränta på omkring 40 års amorterings-tid. Är det fullt allvar att bevilja mindre jordägare någon ytterligare utväg till erhållande af sådana låne-understöd, genom hvilka de efter - Hariko-Vtskolléts Betänkande, N:o 24. 57 efterhand kunna blifva skuldfria på sin jordtorfva, så yrkar jag att man öfverflyttar denna halfva millionen från publika pappers belåning direkte' till fastighets-lånefonden, som då skulle erhålla det belopp af 7 millioner r.dr, sorn sisllidne Riksdags Banko-utskott föreslog, och sorn ingalunda är för mycket för det mindre jordbruksintresset, som äfven häraf skall dela med sig åt städernes husägare, då låne-fonderna för andra intressen utgöra omkring 20,000,000 r:dr. För fastighets lånen inom halfva taxerings-värdet at mindre hemman innehar Banken de säkraste dokumenter som kunna finnas; sådana låntagare använda icke de erhållna penningarna till silfveruttagning; och dylika amorterings-lån äro de enda, som verkligen kunna gagna innehafvaren. Ännu fördelaktigare skulle de blifva, om det vore möjligt, att, såsom nu är i fråga, tillfälle kunde beredas för låntagaren att hemma i siri ort-, utan kostnad och omgång, årligen få inbetala ränta och amorterings-procent äfven på de fastighets-lån som lian erhållit i riks-banken.
C. har StalsUtsk. riktigt intagit orden ”borgen eller säkerhels-handling” men jag tror Ulsk:s mening vara, alt den, som skall ställa säkerhet, eger rätt att antingen ställa godkänd borgen, eller annan säkerhet ty borgen är en säkerhelshandling. Dessa begge ord äro med hvarandra idenliske om man ej sätter något ord dem emellan som antyder rättigheten för den som skall ställa säkerheten, att den aflemna efter sin egen beqvämlighet, med öppen rätt naturligtvis för den myndighet som skall pröfva handlingen, att bedömma huruvida den upfyller det dermed afsedda ändamål. Af denna anledning hemställer jag om ej 7 punkten mom. litt. C. borde erhålla denna lydelse: ”af Fullmäktige i RiksgtsKoni. godkänd borgen eller annan säkerhels handling för den afgifna skuldförbindelsens upfyllande” ty det kunde ju hända alt en låntagare ville, i st. f. boigen lemna aktier, eller inteckningar för fullgörandet af sin förbindelse, hvilket ock synes hafva varit SlatsUlsk:s mening, ali så kunde få ske, ehuru genom en s. k. lapsus calami ordet annan ej kommit att i berörde mom. inflyta. Uti den Hule punkten förekommer en ordställning om hvars rätta betydelse jag tager mig friheten påkalla uplysning af SlatsUlsk:s ordftde. Det heter nemi. derstädes: ”För andra till vissa förelags befrämjande beviljade lån skola i alla de fall, der ej serskildt blifvit annorlunda föreskrifvel, årligen, efter slutet af det år, hvarunder lånemedlen ulbekommils, erläggas,” etc. Häraf vill synas, som meningen vore, alt ingen ränta skulle erläggas för den tid som förflyter af det år hvarunder medlen uttagiis intill samma års slut, utan att ränteberäkningen för det bekomna lånet skulle börja först med det derpåföljande årets ingång. Ar meningen verkligen sådan, skulle jag önska alt detta närmare uttrycktes dymedelst, alt man utbytte ordet: efter mot ordet: ifrån. SJan skulle ju kunna säga att meningen är: flera år efter slutet af del, hvarunder medlen ulbekommos.