Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det ligger således en stor osäkerhet i upskattningen, och för att i någon mån begränsa dessa värdens upjagande, torde det vara ändamålsenligt att tillägga ordet »behållna» framlör »afkastning.» Gr. Lagerbjelke: Hvad först beträffar den af den siste talaren gjorde framställning ang:de expropriation och de värden, som dä blifva fastställda såsom verkliga för jorden, så är dermed ett helt annat förhållande än med förevide fråga. Då en expropriation bestämmes, skall nemi. det verkliga värdet af jorden för dess egare afses och icke endast köpvärdet i allmänhet. Det ålen stor skilnad mellan att upskatta det verkliga värdet på tunnlandet, der man talar om hela egendomen och det värde ett tunnland har, som ligger alldeles midt uppe i egorna eller afskärande egorna. Vi veta alla att då en jordegare har midt upp i sina egor en främmande ega af % tunnland, 1 tunnland eller så omkring, -sa är det mycket vanligt att han betalar högre än hvad expropriationen ger för att slippa denna främmande ega, och att mati af denna lilla ega kan draga betydlig nytta, utan att derföre öka sina omkostnader, sin arbetsstyrka ra. m. Det är således vid expropriation nödigt, icke blott att upskatta hvad tunn - Den 22 Augusti f. m. 199 landet i sin helhet kan kosta, utan hvad det, så beläget sorn det iir, kan vara värdt för jordegaren. Ett bevis derpå att expropriationen ieke är så orimlig, som den siste talaren framställt, är, att jernvägen ofta, för att förskaffa sig jord till fyllnad, tagit så kallade sidoskärningar vid banan, som då exproprieras från samma grund som banan. Om det nu vore förmånligt att sälja dessa remsor tvers öfver egorna efter expropriationsvärde, så är det ju gifvet att jordegaren skulle vara mycket glad ju större sidoskärningar banan toge; men motsatsen har visat sig. Då jernvägen velat göra sidoskärningar, så är jordegaren mycket deremot, och beklagar sig.
Rikets Ständer hafva denna framställning i öfvervägande tagit, och ehuru Thulstrup, såsom född utlänning, icke varit i någon ordinarie lärarebefattning i Riket anställd, likväl och då det allmänna dragit nytta af hans med beröm vitsordade verksamhet i afseende å ungdomens undervisning, samt det förhållande, att en utlänning bosätter sig i ett främmande land och egnar hela sin tid åt dervarande yngre slägtes bildning, är så föga vanligt, att, om ett understöd från Statens sida lemnäs honom, när han på ålderdomen belin nes i knappa vilkor, något äfventyrligt praejudicat för framtiden derigenom icke kan anses gifvet, hafva Rikets Ständer godtfunnit bevilja Thulstrup å Allmänna Iudragnings-Staten en pension af 400 R:dr årligen, räknadt frän innevarande års början. r) Under åberopande deraf, att aflidne Landshöfdingen i Vesterbottens Län, Friherre G. L. af Schmidt, i lifstiden, genom qvarstående i tjensten fem år utöfver den för pensions erhållande bestämda åldern, 65 år, besparat Allmänna Indragnings-Staten 15,000 R:dr, samt städse med nit och redlighet uppfyllt sina åligganden, har hos Rikets Ständer framställning blifvit gjord om en ärlig pension åt hans enka, hvars andel i boet icke uppgålt till 4,000 R:dr, derå den årliga räntan, jemte en pension ur Arméens Enkeoch Pupil-Cassa, utgjorde hennes enda tillgångar; och hafva Rikets Ständer, med afseende å hvad sålunda utredt blifvit, för bemälde Landshöfdings enka å Allmänna indragnings-Siaten uppfört en årlig pension af 300 R:dr, att från och med innevarande års början af henne, under sin återstående lifstid, så länge hon förblifver i enkostånd, åtnjutas.
Uii denna stallning och wid sadane utsigter nödgades Herrar Fullmägtige, genast ester deras till. träde af sörwaltningen i Juni mänad är 1800, i stöd af RiksdagsBesiutet, upstjuta inlösen med Bancomynt af Contoirels förfallne Obligationer, dä sädane till betalnings erhällande upwisades; halst, och i fal! Contoirels knappa tillgängar pä Bancomym stokat anwändas till betalande af förfallne Capital, Contoiret inom gansta korrt tid kommit att sakna ritwäg lil! räntornes yrdenteliga liquiderande. Sädant oagtadt, hade den obehageliga händelse, att Contoiret icke förmätt betala förfallne Inrikes räntor i Bancomynt, säkerligen inträffat i början af är 1802, sä framt Kongl. Maj:t icke i Näder läkit understödja Contoiret med 140,000 Rd. B:o, hwilka, uppå Nädig befallning, aflämnades ifrän Kongl. StatsContoiret emor ersättning i Creditsedlar och 20 procents agio. De förbindelser, hwilka wid 1800 ärs Riksdag blifwit Contoiret älagde, wörö widsträckte och owilkorlige, men medlen och utwägarne till deras fullgörande, hwilka blifwit Contoiret anwiste, moro deremot tillfällige, och beroende af tid och omstandigheter, enar, ester hwad synas will, ukrakningarne blist wit bygde pä tillförwäntande tillgängar as Inoch rs-r Den 18 Novemlrsr. Utländska Län, men förnämligast pä Rcalisalionen Letz snara företagande.
Tillgång på Stenkol i Skåne kan således öka afkastningen af dess fruktbara Jordmån, och Staten för sin möjliga, ehuru visst icke betydliga uppoffring tili Stenbols Verkets bibehållande, hållas rikliga skadeslös: 1:0 Genom att i behofvets stund ej bero af Utlänningen för denna Vara. 2:0 Genom att erhålla mera Säd och Victualie!’ af Skånska Slättbygdens bördiga Jord, och således behöfva mindre deraf från Utlänningen. Härtill kommer, alt genom Sten - Den 10 Januarii. 605 kolsFartygens jemna gång Matroser bildas för Rikets behof. Det var redan vid första början af delta stora företag en gifven sak, att vår Stenkol ej skulle kunna hålla lika pris med den Engelska, hvilken, i anseende till Englands vidsträckta Handel, endast som barlast behöfver utföras, och således inga Transport-kostnader medför. Det oaktadt blef företaget af Regeringen uppmuntradt, emedan man insåg, att det skulle medföra en säker vinst för det Allmänna, äfven om ingen var säker att påräkna för de enskildta Delägarne. Dannemark nödsakades för några år sedan dyrt betala vår Stenkol, förmedelst genom kriget hämmad tillförsel från England; skulle ej äfven en gång en lika orsak kunna hindra tillförseln af Stenkol från England till Sverige? Yårt land bör derföre vara stolt af, att ur sitt eget sköte kunna producera en så nödig vara. Jag tror mig således hafva ådagalagt, att Höganäs Stenkolsverk kan medföra vinst för Staten, utan att medföra vinst för de enskilte Ägare af detsamma, i synnerhet när i en sådan Penningeförlägenhet, de ej äro i stånd längre afvakta den tidpunct, då Verkets anläggning hunnit till sin fullkomlighet. När nu härtill kommer, att de aktningsvärde personer, sorn bemödat sig, att skaffa 6o6 Den 10 Januarii.
Landtm, och Talmän egde föreslå hvad som fordras för verkställighet af det Ståndens beslut föreskrifva, samt Hr Gr. och Landtm., enär genom ett R. o. Ad:s beslut blifvit förklaradt, att Hr Munck af Rosenschöld varit oberättigad, att hafva , säte och stämma på Riddarhuset, och derjemte hans ifrågav:de motioner blifvit väckta efter det Hr Printzensköld framstält frågan om hans uteslutande, samt ett upskof af 11. o. Ad:s beslut derom endast blifvit föranledt deraf alt Hr Munck af' Rosenschöld, hvars rätt alt lägga frågan på bordet med stöd af 41 § Riksd.Ordn. kunde dragas i tvifvel, likväl fått densamma tillgodonjuta, hvarigenom R. o. Ad:s rätt att innan motionerne väcktes afgöra samma fråga blifvit uphäfd, funnit frågan om den lagliga tillkomstenaf Hr Munck af Rosenschölds motioner vara af den tvetydiga beskaffenhet, att det Högh Ståndet egde derom döma, Hr Gr. o. Landtm, ansett sig böra framställa den propos., som enl. hans åsigt närmast öfverensslämde med det beslut R. o. Ad. förut fattat, och nu finge ånyo hemställa om R. o. Ad. ansåge ifrågavide af Hr Munck af Rosenschöld väckte motioner icke böra föranleda annan åtgärd, än att läggas till handlingarne. Denna propos. besvarades med starka ja blandade med nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han funnit ja hafva öf verrösta! nej. Frih. Banér, Johan, begärde votering. Hr Printzensköld: Om jag icke misstager mig så var det Frih. Banér som hegärde votering. Jag hemställer lill Frihm, om icke han skulle läckas afstå ifrån denna begäran och sålunda bespara Ståndet en dyrbar tid, så mycket heldre som det då står Frih.-n fritt att uptaga dessa motioner såsom sina egna. Frih. Banér:
Men det rör sig menniskor i mitt inre, menniskor som jag sett eller menniskor som formats, jag vet icke hur; jag hör dem, jag ser dem, för mig äro de lefvande, som kött och blod. Blotta tanken på att låta dem dö vill qväfva mig sjelf, det är som att lägga hand på något verkligt lefvande, på allt som varit mig lifsvarmt och kärt; det vore för mig det samma som för Hedvig att döda vildanden. Förstå mig nu rätt: jag tror mig icke vara ett snille; jag bryr mig helt enkelt icke om hvad jag är, bara jag får följa min egen natur och den är att smälta om och forma på nytt allt det mina sinnen uppfatta. Om jag skall bli framstående eller obetydlig i mitt yrke, det vet jag inte. Men att detta yrke är mitt, det vet jag. Och min egen redliga, fasta vilja, den är jag säker på. För resten må det komma hvad det vill. Jag är en liten kugg, som kilats in på sin bestämda plats. Kuggen frågar icke hvarför, men den hugger i så länge den sjelf håller samman. Hade hennes enda lidelse värkligen varit arbetet skulle hennes lif från denna tid allt mera kunnat förenklas. Men hon hade därjämte det mäst lidelsefulla kraf på personlig lycka, den mäst ungdomliga tro på lifvets rikedom, jämte känslan af att börja åldras utan att ha egt något af allt det hon, mer än de flesta, var skapad för och således längtade efter. Så vardt hennes lif i stället allt mera inveckladt och tomhetskänslan allt djupare. Hösten 1886 började Ernst Ahlgrens längre besök i Köpenhamn och det blef hufvudsakligen i denna stad hon bodde under de sista två åren, med afbrott endast för kortare besök i Hörby samt några månaders vistelse i Paris våren 1887 och några veckors våren 1888. Under dessa år började hennes sugande törst efter estetisk utveckling, förfinadt konstnärligt och intellektuelt umgänge, omväxling och innehållsrikedom att tillfredsställas. Men på samma gång medförde de nya lifserfarenheterna nya, af förtiden oberoende konflikter, som för en stolt och hel natur voro af ytterligt tärande art.
Statshushållningens ändamål är det första som bör angifvas, det kan enligt min tanke ej vara annat än: 1:0. Beredandet af Statens bestånd och sjelfständighet. 2:0. Beredandet af så mycken och så beskaf. fad enskild njutning, sorn ined bibehållandet af Statens sjelf ständiga bestånd är förenligt. Måhända igenfinner man grundorsaken till alla de efter min tanka felagtiga theorier för Sveriges Statshushållning som tid eber annan blifvit yrkade deri, att man vid bestämmandet af Statshushållningens ändamål icke i främsta rummet ställt nationalitetens och Statens sjelfständiga bestånd, utan den enskiltas, på egoisme grundade förmenta oinjkrStikta rättighet till allt slags så kallad loflig njutning. Detta, efter mitt begrepp origtiga sätt att bestämma sjelfva grundvalen till den lärobyggnad man velat uppföra, härleder sig troligen hos somliga ifrån ett origtigt begrepp om Stat i allmänhet och om beskaffenheten af Europas närvarande Stats-systéme i synnerhet; hos några från verldsborgerliga lärosatser uppkomne af ett oklart begrepp om en sann frihets väsende; hos andra åter från en sorgelig förment 238 Den 28 Junii f ni. erfarenhet om tidehvarfvets sedeoch caracterslöshet och från en omanlig misströstan af möjligheten att genom en god lagstiftning och en ändamålsenlig nationaluppfostran, kunna återföra nationen till det allvarsamma lefnadsoch tänkesätt, sorn utgjordt grunden till dess fordna välstånd, urgamla frihet och förvärfvade ryktbarhet. Denna frågas utredande är af yttersta vigt, hvarföre jag förnyar min vördsamma anhållan om benäget öfverseende med en vidlyftighet, som det ej står i min magt att afhjelpa, emedan ämnets vigt påkallar den. En stor strid pågår i Europa mellan de tänkare, som härleda Staten från hushållet och dem, som härleda den från ett så kalladt fördrag.
— Men detta hörer till den fjerde och sista frågan: 0111 orgasisalionen i sin fullständighet, uppställd efter grundsats men med tillämplighet till vårt samhälles nödvändiga, men reformeiade attributer. — Förmätet och lättsinnigt skulle det anses, 0111 jag häröfver nu framkastade mina ide'er, för hvars inrymmande in statu quo är föga utsigt; men hvad jag vågar, utan fara för misstag påstå, är, i afsönde på lid och sätt, att alleuastyrandet måste först uppgifvas, dernäst och ovillkorligen Representationssättet förändras; samtidigt dermed rättegångssätlet och andra nödiga reformer, synnerligt i brotlmfllslagarna införas, innan det är tänkbart att något klokt municipaleller communal-systeme kan uppstå och frodas. Hvad jag sålunda nu yttrat örn sockenstämma och communal-styrelse afser naturligtvis egentligen förhållandet i landsorterna och i allmänhet. Inskränker man sig endast till sockenstämman lör ecclesiaslika föremål, så kan man i de nu gällande författningarna införa ganska ringa om någon förbättring, hvad landet beträffar. Och inga beskattningsfrågor borde dit inrymmas. Men att ett helt annat förhållande må vara för de större städerna och isynnerhet hufvudstaden, medgifver jag gerna. Utan att känna tillräckligt del facliska, tror jag mig dock kunna inse, att redan existerande communal-föi hållanden derinom kunna genast ordnas på ett ändamålsenligare sätt genom en speciel lag; men sådant torde icke böra blifva föremål för de sammansatta Utskms bearbetning. Den 29 Augusti ni. 4‘9 Hr Lefton, Joli. Pehr: Jag anhåller att få framställa några anmärkningar mot Utsktns förevar, betänkande. Jag vill, för alt icke ingå i en lång framställning, hålla mig till §§:ne. Det blir icke behagligt att afhöra speciela anmarkna'. Jag skall derföre gå förbi de mindre väsendtliga och endast liisa upp de som äro mera hufvudsakliga. Hr Lefren uppläste derefter följande: Vid §:n 4- Denna § synes böra äfven omfatta hvad 28 §:n innehåller, så att den utgöres af aine momenter.
Uppställes åter frågan, huru stor kapitalrabatt hade skolat medgifvas, derest tiden för amorteringen af 1864 års lån blifvit, med för öfrigt samma vilkor som nu, bestämd till 76 6132 halfår (38,3066 år) blir svaret 8,513 procent; i följd hvaraf det effektivt ingående kapitalet skulle hafva blifvit reduceradt till 91,487 procent af det nominela. *) Om icke något af länet utöfver denna fjerdedel lemnäs, och således vexelränteförlusten ejSfår fördelas å liela, lånet, så blir denna Ijerdedels halfårsränta 2,836 (två halfår 5,272) procent. Vid dessa beräkningar är ej afseende fästadt på den så kallade »jouissancen», som är ett vid upptagande af lån i London vedertaget bruk, hvarigenom den under lånets inbetalningstid upplupna månadsränta kommer lånesubskribenterne till godo, och hvarigenom lör 1864 års låns introduktion på engelska marknaden en uppoffring af 4,166 2/s L St. uppstod, utgörande för en gång omkring */» procent af hela lånesuminan 2,000,000 L. St. Beräknad endast efter 8^ procent, skulle sålunda denna kapitalrabatt nied 2,975,000 Riksdaler Riksmynt minskat den af Rikets Ständer fastställda lånesumman, sorn alltså hade måst höjas med ett rabatten motsvarande belopp, hvaraf åter blifvit en följd, att äfven annuiteten skolat ökas, hvilken ökning, då en annuitet af 5 4 procent, beräknad för 100, stiger till 6,011 för effektivt inbetalda 91 i, hade sålunda kommit att utgöra 178,825 Riksdaler för äret utöfver annuiteten för 35 millioner.
Om Utskm hade inskränkt sitt Betänk, och sina förslag derhän, att bringa öfverensstämmelse mellan mått, mål och vigt, så, att olägenheterna af dervid förekommande skiljagtigheter afhulpits, då hade Utskm, efter min tanke, gjort ett förtjenstfull! arbete. Deras förslag hade då utan olägenhet kunnat antagas. Om Utskm derjemte till enheter föreslagit sådana storheter i afseende på mått, mål och vigt, hvilka varit för allmänheten bekanta: så hade svårigheterna blifvit mindre betydliga, och ändringen hade kunnat, utan stort missnöje, i all stillhet antagas. Men då Utskm föreslagit sådana enheters införande, hvilka icke motsvara dem som nu brukas: så hafva Utskm gjort öfvergången alltför svår för allmänheten, sora på en gång måste lära sig allt detta. När dertill kommer tiotalssystemels införande och deraf följande ändringar i räknesättet äfvensom skattejemkningen med deraf nödiga ändringar i jordeböckerna: så synas nyheterna blifva så många och svåra att samtidigt genomdrifva, det de icke kunna annat än förbrylla en stor del af allmänheten, som nödgas ställa sig dithörande föreskrifter lill efterrättelse. Den stora mängden skall otvifvelagtigt ej känna sig hemmastadd i sitt eget land, utan vara såsom en främling, vid tjenstefolks aflöning, vid tiondes och andra utskylders erläggande, vid kontrakters fullgörande m. m., eller med ett ord vid liqvider och köp, som ständigt i det dagliga lifvet förekomma, och hvilka man icke kan undandraga sig. Den största svårigheten torde dock upkomma derigenom att T:n och kappen försvinna. Jag anhåller att R. o. Ad. måtte låta sig föreläsas Statsrådet Frih. Palmstjernas yttrande i denna fråga till Statsråds-prot. d. 17 sisth Mars. 9 H. 9 130 Den S Juli f. m. Sedan denna upläsning försiggått, begärde Hr von Hartmansdorff att jemväl det af Statsrådet Gr. Mörner vid samma tillfälle afgifna anförande måtte upläsas, hvilket skedde, hvarefter Hr von Hartmansdorff, yttrade:
Undantaget, att de skoglösa Hemmansegarne skulle företrädesvis vara berättigade till utsyning,— ett stadgande, som saknas i de äldre Författningarne, lärer först som en föreskrift för Konungens Befallningshafvande hafva influtit i 1784 års Skogsordning, der det heter: att isynnerhet de skoglöse borde från allmänningen blifva hulpne. Detta stadgande har deremot i j8o5 års Författning erhållit den förändring: Ej må den understöd af allmänning njuta, som finnes hafva egen skog, eller med egen skog illa farit. 26 Lagsamt A. Desv.- och Occ.-Utsk. Ull. N.o 22. Likaså liar stadgandet i de äldre Förovdningarne, att alla cle} sorn i Länet eller Häradet bygga och bo, egde att ny Lija allmänningen, i de nyare Förfaltningarne blifvit utbytt mot det inskränktare uttrycket: Allmänning måge de nyttja etc. Det torde vara af vigt alt fästa uppmärksamheten vid dessa olikheter, så vida häruti kunna upptäckas anledningarna till det, efter Utskottens tanka, obilliga anspråk, som småningom å de skoglösa Hemmans-egarnes sida bildat sig, att ensamme sins emellan få skifta allmänningarne. Den obillighet, som, enligt Kgl. Karnmar-Collegii tanka, skulle uppstå för de nu till utsynings erhållande berättigade, om allmänningarne deltes på hela samfäiligheten , motsäges fullkomligen al den orättvisa , som i ett motsatt förhållande skulle uppstå för dem, som i en framtid genom olyckshändelser se sig beröfvade sin skogstillgång , och sålunda, utan något sitt förvållande, blifva utstängde från en rättighet de förut innehaft, att af allmänningarne blifva hulpne. Der den omständigheten inträffat, att, på grund af 6 §. i i8<>5 års Skogs-Ordning, endast de till nyttjande af allmänningen berättigade deltagit i kostnaden för dess Lagsamt A. Besv.- och Oec.-Utsk. Uti.
S:o Under Räkenskapernas granskning har det för öfrigt visat sig, alt afskrifningar ägt rum för ålskillige äldre förluster, som Fonden fått vidkännas, såsom a) att flere för det mästa öfveråriga rester ifrån 1788 och 1784 årens Spannemåls-undsättningar i Hallands Län blifvit, på Kongl. KammarRättens tillstyrkande, afskrifne ur Generalräkningen med Ualnistads Magazin, till en summa af 4*787 Rtdr 12 sk. 6 r:st.; b) alt afskrifning måst ske af 531 ll:dr i4 sk. 10 r:st. eller värdet af 171 Tunnor Haffa, som från och med år 1801 i MagazinsRäkenskaperne balancerats, och hvilka såsom undsättning till Elsborgs Läns innevånare blifvit utdelade, — sedan nemligen det blifvit upplyst, att f. d. Landshöfdingen, Friherre Liljehorn för betalningen af berörde partie Hafra bordt ansvara, men att concours efter honom uppstått, utan att det kunnat utredas, om Fondens ifrågavarande fordran deri blifvit bevakad; ( 44 ) c) att aflidne Krono-Inspectoren vid Tanto Magazin C. G. Ced#rwarfs Sterbhusdelägare, till följd af Kongl. Brefvet den 7 November 1829, blifvit frikallade från ersättning till MagazinsFonden af en yppad balance så väl i contant som Spannemål, utgörande tillsammans 3ii R:dr 44 sk* 5 r:st., emedan Magazins-Inrättningen icke, enligt Författningarne, satt Sterbhusdelägarne under uppbördsmanna ansvarighet vid Tanto Förrådsförvaltning, och ersättningskrafvet först 12 år efter Cederwarfs år 1816 inträffade död blifvit väckt; samt d) att 765 R:dr 1 sk. 4 r:st. blifvit afskrifne, dels såsom balancerad fordran hos f. d.
Ilr Nordenfelt säger sig icke hysa någon barmhertighet med de nuvarande qvarnegarne; jag hoppas således att han delar min åsigt att man icke bör gifva dem en sådan present, som nu blifvit ifrågasatt, utan att någon motsvarande fördel beredes statsverket. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos., blef motionen jemte yttrandena remitterad till StatsUtsk:t. Föredrogs och begärdes på bordet K. M:s Nåd. Propos. till R. St:r, om anskaffande af medel för jernvägsbyggnader. Föredrogs K. Propos. till R. St:r, ang. statens jernvägsbyggnader. Flera ledamöter begärde denna Nåd. Propos. på bordet; hvarefter anmälde sig och yttrade Frih. Hamilton, Hugo: Jag anhåller vördsamligen att denna motion, i anseende till dess stora vigt, måtte uppläsas. Hr Gr. o. Landtm, förmälte, att, som den ifråg:de K. Proposm blifvit begärd på bordet, komme den att der hvila; och egde R. o. Ad. att bestämma, huruvida Ståndet, på sätt Frih. Hamilton begärt, ville låta uppläsa den merberörda, särdeles vidlyftiga K. Proposm. Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. derå, att den K. Proposm skulle uppläsas; hvartill svarades nej. Föredrogos och bordlädes nedannämnde K. Proposm och Skrifvelse, nemligen Propositioner: ang. gjorda und. framställningar om statsbidrag för anläggning af särskilda bibanor till statens jernvägar; ang. statspension åt chefen för statens jernvägsbyggnader, Öfversten m. m. Frih. Nils Ericson; ang. en med Hannover afslulad traktat om upphörande af Stadeeller Rrunshauser-tullen:
Nr. Vi våga ej utan undersökning yttra oss om ett så inveckladt fall. Är det er verkligen icke möjligt att rådfråga lämplig läkare i Stockholm? A n n o n s e r. Annonspris: 25 öre pr petitrad ( Ingen annons införes under 1 kr. R [19] En ung flicka af god familj (prestdotter) önskar nu genast eller till våren plats såsom sällskap eller ock att gå frun till handa. Den sökande är van vid alla inom hus förefallande göromål. Svar torde godhetsfullt sändas till » S. C. S. », Sandsjö station. pj Svar. N:r i 45. I kära damer, edra pretentioner ä ' ofta allt för hårda för en man. Nog mycket lärs er i vår tids pensioner, men rysligt mycket återstår, minsann! Skicklig musiklärarinna önskar plats i fam. att underv. i musik och biträda i hvad inom hemmet förefaller. Upplysningar lemnas 22 Djurgårdsslätten af H. Zerl. [20J Bland alla högre bildade nationer man toleransen alltid lofvärd fann; och med en lämplig serie lektioner i denna dygd ni skulle nog gå an. Hur ofta af en nyck blott I beröfven en stackars man hans enda fröjd " i lifvet, den enda njutning, som han kärast höll! F i a t s i en bättre famtlj önskas för en 18-årig flicka att lära husliga göromål. gträng uppsigt erfordras. Svar med prisuppgift tändes till » Veritas », Iduns annonsbyrå, Stockholm. [16] En smula öfverseende I öfven mot mannens svaghet! Minns, att I bedrifvit den första gång — att han i synden föll. En olycklig ungkarl. Breflåda. S F a b r i k s l e k t r i s eller Mot fritt vi vre ett halft års tid önskar ett ordentligt fruntimmer, som genomgått dubbel italiensk bokföring, plats som praktiserande elev på domare-, brukseller grosshandelskontor. Svar till » Anna », Kristianstad, p. r. [13] En musikalisk flicka önskar snarast plats i Stockholm eller landsorten som sällskap, lektris eller musiklärarinna. Svar torde godhetsfullt sändas till » A. », Borås, poste restante.