Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För att ej uppchälla med hela beklädnadens granskande, fär jag endast nämna, att för Soldatens sötterkonserverande, bcstäs ärligen 1 par Strumpor, I par Skor och 1 par lösa Sulor och 12 §. till SkolappningS «penningar, hwilka 1,2 §. Soldaten alltid sär uppbära, dä Skokagningcn sä wäl som öfrige omkostnader för Monderingcns undcrhällande bestridas af Compagnie - Chefen. 5:0 De sjukaS wärd och skötsel. Mk> Swea Ärtillcrie.Rcgimente, bafwa Compagnie - Cheferne hyrt en Egendom till Sjukhus, upphandlat ärliga bchofwek af Wcd, och underhållit Sjukwaktare och Sjuksköterskor, hwilket altsammans med ordning inrättadt och underhällil medfört en nog dryg kostnad för Compag me-Cheferne. 6:o.Tilskott till Manskapets Inqvartering, tmedan hwar karl till betta behof endast rrhäller 10 f. 8 ust. uti mänaden. Hwad Den 27 September. löör Hwad utaf Compagnie-Revcnuen kan wara i behäll sedan förenämde u gisler blilwit bcstridde, lärer odell böra tilkomma Csmpagnie-Chcfcn, dä della rhuru till bclepptt all för osäkert» utgör, hans rgenteliga inkomst al en syssla för hwilken han enligt AccordSReglc!ncn'el e: l gt zovO R:dr, ehuru Lönen pä Stat cnd-st u»j>ör r.so, och dä Compagnie-Cheferne wid de Indelta Rcgcmcnternc för wida lindrigare accorder ers hälla tjenstcr med flere hundrade R:drs inkomst.
Lagoch Ekono» miUtskuitets betänkande bif. af Presteståndet, s, 925. af Borgareståndet, s. 955. af Bondeståndet, s. 977. af Adeln, s. 992, Laxfisken, om inlösen till Skatte af tvänne i och vid Gefle varande KronoStatsUtskottets betänkande bif. af Adeln, s. 167. af Borgareståndet, s. 175. af Bondeståndet, s. 176. af Presteståndet, s. 185. Lazarett och Curhus, om större noggrannhet vid de å, intagne personers afpolittering; Ekonomi Utskottets betänkande, bif. af Adeln, s. 182. af Pre. steståndet, s. 188. af Borgareståndet, s. 207. Lidköping, om understöd för Hamnbyggnaden vid; StatsUtskottets betänkande återrem. af Adeln, 93 s. 78- bif. af Presteståndet, s. 82. återrem. af Borgareståndet, s. 92. Ytterligare betänkande bif. af Adeln, s. 215» af Bondeståndet, s. 220. ladgt till Handlingarne af Prestestånder, s. 231, bif, af Borgareståndet, s. i 232. •Lindbergs, Kronofogden, ansökan om Löneanslag för en Expeditionsfogde StatsUtskottets betänkande, bif. af Presteståndet, s. 525. af Adeln, s. 535. af Borgareståndet, s. 544. af Bondeståndet, s. 538. Linförädlingens befrämjande, om medel till, inom Halland; Statsoch EkonomiUtskottets betänkande bif. af Adeln, s. 328. af Presteståndet, s. 33°. af Borgareståndet, s. 332. af Bondeståndet, s. 334.
Ständs enstildta rättigheter stoll föregä, som jag anser märt estergtfwonde billigt och rättwist, ty att afsäga ost sörmäner, dä de andra Ständen oqwalde njuta sina, more en straffbar, ja en oförlätlig swaghek, och hwaras Staten agde ingen den ringaste Ridd. och Ad. pest. 5 B. nytt 68 a 770 Den rz Jarmar». nytta; och ändteligen att representation, denna för M'ke, McgemiZS.sält, Nation och hwarje enstiid sä wtgtiga angelägenhet, mätte företagas, med den noggrannhet den förtjenar ffärffädas, och biifwa Insegel af en uppoffring den största Rwderstapet och Adrien någonsin gjort för Fosterland och Medborgares gemensamma wäl. Slutelig»! sär jag anhälla att detta mitt D-ctamen till wedcrbörligt Utstött mätte blifwa rcmitteradt, och att mlg älwei, mä tillätas det samma med de andra Nesp.clive Ständen commun cera Gansta mänga af Ridderstapet och Adeln hmdes härtill yttra sitt bifall. Herr Silverstolpe, Oustsk ^br-rksm: Hwad de grundsatser beträffar som Herr Grefwe lL l detta Dammen yttrat, är det mig en sagn d att deri instämma; hwar och en som ester theorekista g! under granstat wär StatsFö; fattning h r tänge haft tillfälle otr derötwer stadga sin öswertygklfe; men annat ärv theorekista satser,annot deras utförande i.wcrkljgheker,. Dttwid mäste man se till att iiigens rätc förnärmas, och derföre mäste man öfwer en fräga af denna natus nona betänka sig innan man någor btstular Al detza stal anhälier >ag för mtn dei ott detta Dictamen mätte lä hwjia pä bordet: af mig stall del ej länge der uppehällos. Herr Grefwen ock LartdrMarskalken:
I dagliga räknesättet uttryckligen bordt antydas och §:s början således hafva denna lydelse: Fördelningen af Mått, Må! och Figt skall vara decimal/sk, med följande benämningar: l:sta Momentet, hvarvid serskildt erinras, att den slutliga anmärkningen, ”det linie utgör minsta fördelningen etc.”, synes böra utgå, då det lika litet kan vara behölligt att bestämma ett minimum, som ett maximum. o,: dr a och 3:dje Momenten. Jemte det nyssberörde anmärkning om minsta fördelningen äfven bör utlemnas, så vål i fråga om Rymdemåttet som Vigten, anse R. St. det mindre lämpligt, att kannan uteslutes från torrvarumåttet, enär densamma år rymdemåttets enhet öfver hufvud; hvadan sista meningen i 2:dra Mom. om olika rymdemåls användande för torra och våta varor bör försvinna; och få R. St. i öfrigt, beträffande öfvergången i 5:dje Mom. från Decimaltill Centesimalfördelningen, endast 120 Exp. Utsi. Förslag till und. Shrifr, N;o 339- yrka, att Decimal-fördelningen måtte åfven vid Vigten iakttagas, utan att R. St. likväl linna nödigt uppgifva några benämningar för derigenom blifvande nya afdelningar, helst de äro öfvertygade, att en så beskaffad åtgärd säkrast öfverlemnas till dem, hvilkas åliggande det blifver, att, på grund af godkända anmärkningar, lägga ytterligare hand vid Förslagets fullkomnande. §• 5. usta Momentet. Då det år känd), alt trädet, når det blifvit kokadt i olja, mindre förändras eller slår sig af fuktighet, föreslå R. St., att, efter orden, ”fast och hårdt”, tillägges: helst i olja kokadt. 3:dje Momentets sista mening, som börjar: ”i öfrigt kan ock alnens” ete., anse R. St. bestämdare uttryckas genom följande ordalag: Ä en tredje sida bör ett qvarter och ett verktum till rättelse och beqvämlighet för det afgående slägtet vara uppstruket. §§. 6, 7 och 8.
Jag erkänner, att äfven jag gör det med smärta, såsom en talare före mig yttrat, emedan det vore den yttersta grad af lättsinnighet, om en så vacker rättighet skulle aflåtas, utan att man dervid kände någon saknad; men äfven jag inser det oundvikliga behofvet af att detta offer göres åt fäderneslandet. Likväl önskar jag, att, dä detta offer göres, det ej måtte blifva utan frukt. Jag tillstår uppriktigt, att jag ansett det vara med den monarkiska principen oförenligt att från samhället utesluta ett Stånd, som genom födseln äger de praerogativer, som det constitutionelt monarkiska elementet fordrar. Jag skulle derföre aldrig med min röst vilja beträda ett beslut, hvarigenom Sveriges adel skulle upphöra. Den måste i min lanke alltid komma att bestå med den Svenska monarkien; men huru detta element skall representeras, derom är nu frågan. Kunde den sjelfskrifna representationsrätten inom detta Stånd bibehållas, så vore jag den första att derpå yrka, såsom mest förenligt med den princip den jag nu erkänt ; men då jag anser detta för närvar, omöjligt, så måste jag öfvergå på valprincipen inom R. o. Ad. Då jag således medger, alt R. o. Ad. må ingå på det classval, som äfven jag anser för nödvändigt alt bibehålla inom vårt samhälle, så måste jag bevara för R. o. Ad. dess närvar, rätt att utgöra en af representationen, såvida nemi. denna rättighet kan stå tillsammans med den fördel jag vill gifva samhället, derigenom alt uti representationen inkallas den stora och vigliga del af nationen, som ännu finnes derutom. Flere talare hafva yrkat intagandet i vår representation af ett femte Stånd. Om jag kunde göra mig reda för hvad som menas med della femte Stånd, så skulle jag obetingad t Den 24 October f. iru tingadt anlaga denna fördelning. Måhända lyckas det någon annan att bestämma detta, och då förklarar jag mig på förhand dermed nöjd. Jag vet, att inom de särskildta RiksSt:n olika meningar uppstått i della fall, och att der finnes en ganska stor fraction af riksdagens majoritet, som ej vill medgifva det femte Ståndets tillvaro.
St:s verk är förhållandet visserligen sådant, alt fullmäktige kunna, när en tjensteman blifvit gammal och mindre arbetsför, uppföra honom utan ansökning på pensionsstat; men det sker icke med afdrag af en betydlig löne-andel, såsom här är föreslaget, utan han får behålla sin lön såsom pension. Men, mine Hrrl äfven den saken möler svårigheter nog, derföre att med lönerna i banken äro sportler genom sedelskrifning förenade. En gammal tjensteman, som oförvitligen skött sin tjenst i många år, och befinner sig med hustru och barn i knappa omständigheter, vill icke lemna tjensten i anseende till de dermed följande sport lernas förlust och bankostyrelsen måste naturligtvis för billighetens skull se lill, att en sådan gammal tjensteman icke för hardt behandlas, och således afskedas han icke gerna utan nödfall. Huru mycket mera ogerna skulle man icke göra detta, i händelse tjenstemannen dervid förlorade eller £ af sin löu. Mensklighet och deltagande skulle uppresa sig deremot, och det blefve troligen mycket sällan, som något sådant inträffade. Ja förhållandet blefve troligen värre, och icke bättre än förut. När en tjensteman nu får, vid 65 års ålder, om han är sjuklig, eller vid 70 år, utan afseende pä helsotillståndet, åtnjuta hela lönen i pension, så går han villigt undan. Men 22* 340 Den 24 Slars, då lian aldrig linge ål njuta mer än f eller j af lönen i pension, så skulle, han sällan frivilligt laga afsked vid 65 eller 70 år, ilian använda alla bemödanden för alt få qvarstå, och derigenom sä länge som möjligt bibehålla hela lönen. Kan en sådan orga nisation vara syflesenlig? Här är föreslaget ali en byråchef skulle fä 2,666 r:dr 32 sk. b:co i lön och tjenstgöringspeuningar.
St. medgifven; att på utlåttn, som öfver förrättningen af denna granskning från Utsk. inkomma, ingen återremiss kan äga rum, emedan Utsk. ej är skyldigt eller ens berättigadt attRoAd;s framställa de facta, det granskat, o. s. v, p,-ot. Hr Pålman, Otto Fredr., ansåg Constit.Utsk, handp. 909. la i anmärknrsmål med R. St:s rätt. HrCedersch jöld, Pehr Gust., bestred Constit.Utsk:s 914. påstående att i anmärknrsmål handla med R. St:s magt. Enl. 2 mom. af 107 §. Reg.F. tillkom det nemi. R. St. att sjelfva afgöra, sedan blott Constit.Utsk. blifvit hörd t. gi5. Men rättigheten att afgöra' måste nödvändigt afven innefatta rättigheten att förkasta. Frih. Stael v. Holstein: Då enligt 2 mom, af 107 §, 916, Reg.F. anmärkningar göras af enskild ledamot i Ståndets plenum, är afgörande-rätten hos R. St., dock ej förr, än Constit.Utsk. blifvit hördt. Det är helt andra ämnen, hvari 29 §. Riksd.Ordn. lemnar Constit.Utsk. rätt att afgöra i R, St:s ställe. Frih. Cederström, Jae.:l Enl. 107 §. Reg.F. pröfvar 356 Den 3o Juni f. m. Conslit.Utsk. med R. St:s magt oell rätt, om någon anmärkning finnes. Om fråga, rör:de anmärkning mot någon Konungens rådgifvare, väckes i Ståndens plena, kan Utsk;s åliggande deraf icke förändras. Pröfvar Utsk. en gjord anmärkning ogrundad, lemnäs Stånden del af Utskjs beslut, men icke af sjelfva anmärkningen. Endast da Utsk. godkänt anmärkningen, äga Stånden att besluta, nemi. huruvida de P jpS. vilja anmäla rådgifvaren till entledigande. ,yjL-. Frill.
De Trettio Riksdagsmän af Preste-Ståndet, hvilka i Ständernas kammare inrymmas, skola tillhöra de serskilda Stiften och Academierne, nemligen Upsala stift tte, Stockholms stad en, Linköpings stift tre, Skata tre, Strengnäs två, Westerås tre, Wexiö två, Lunds tre, Götheborgs två, Calmara en, Carlstads en, Hernösands två, Wisby en, alla med ordinarie presterlig tjenst, Upsala Universitet en och Lunds Universitet en ordinarie Lärare, samt Wetenskaps-Academien en Ledamot. Bland de Trettio Riksdagsmän af Borga re-Ståndét, hvilka i Ständernas kammare inrymmas, skola Tjugufyra vara i någon af Rikets städer bosatte, antingen såsom magistratspersoner eller såsom idkande borgerlig näring, nemligen: i Stockholm åtta, hvaribland en Magistratsperson; i Götheborg två, i Norrköping en, i Malmö en, i Gefle en; i stad inom Upsala, Westerås eller Gefleborgs Län, utom Gefle, en; i stad inom Stockholms eller Södermanlands Län en; inom Skaraborgs eller Elfsborgs Län en; inom Kronobergs, Jönköpings eller Calmara Län en; inom Gottlands eller Östergöthlands Län, utom Norrköping, en; inom Stora Kopparbergs eller Örebro Län en; inom Wermlands eller Götheborgs och Bohus Län, utom Götheborg, en; inom Wester-Norrlands, Jemtlands, Westerbottens eller Norrbottens Län en; i Malmöhus Län, utom Malmö, en; inom Christianstads eller Hallands Län en; samt i Blekinge Län en. De sex öfriga skola vara bruksidkare och bosatte, en inom Fahlu bergslag och en inom hvartdera af bergsbrukens fern valdistrict, hvilka af Styrelsen öfver bergverken efter hittills följda grunder uppgöras. Bland de Trettio Riksdagsmän af Bonde-Ståndet, hvilka i Ständernas kammare inrymmas, skola två vara bosatte i hvartdera af dessa Län, nemligen: Skaraborgs, Elfsborgs, Wermlands, Östergöthlands, Calmare och Malmöhus Län, samt en i hvartdera af Rikets öfriga Län.
Dessa synpunkter förordade en inskränkning i giftorätten, rättighet för kvinnan att förvalta den egendom, som är henne enskildt tillhörig, förbud för mannen att utan hustruns samtycke bortskifta, förpanta eller sälja boets fasta egendom samt slutligen ett par uttalanden i fråga om ansvar för gäld eller om arfsandel i b o e t. Ehuru förslaget i vissa afseenden ej ville gå så långt som frih. Stackelbergs förslag från 1883, fann man dock frih. S. så- som en liflig försvarare af förslaget, då han i alla fall ansåg det vara ett steg framåt. Särskildt yttrade sig frih. S. angående dispositionsrätten öfver boet. Denna rätt var i praktiken redan fördelad mellan man o c b hustru så, att åtminstone i vissa landsdelar bypoteksförenin garna ej bevilja inteckning i fastighet, som tillhörde det gemensamma boet, utan att både man o c h hustru underskrifvit förpantningsbrefvet. Denna goda sedvänja ville frih. S. nu ha upphöjd till lag. Båda karcrarne enade sig om den ifrågasatta skrifvelsen, som sålunda afläts till k. m:t. Detta var icke det enda för kvinnan viktiga steg, som togs vid 1884 års riksdag. I bestämmandet af den svenska kvinnans ställning spelar denna riksdag en synnerligen viktig roll, o c h den har i mycket frih. Stackelberg att tacka för hvad som i detta afseende blef uträttadt. 1884 års riksdag har vidare att på sitt vinstkonto anteckna_ en reform af största vikt Det var nämligen då, som beslutet om kvinnans myudigblifvaude vid 21 års ålder genomdrefs. Denna reform var så mogen att genomföras, att något motstånd knappast ifrågakom. D e ord frih. Stackelberg vid frågans afgörande yttrade, afsågo endast att häfda könens likställighet i fråga o m myndighetsåldern, på samma gång de utgjorde ett svar på några a f en föregående talare framställda anmärkningar. Sin verkligen nobla ståndpunkt i bedömandet af kvinnans ställning o c h af de kraf, som för hennes räkning rättmätigt kunde ställas på samhället, visade frih. Stackelberg bäst i den debatt, som vid riksdagen 1884 uppstod r ö - rande kvinnans politiska rösträtt. A t t frih.
Ridder - skapets och Adelns samt Hedervärda Bonde-Ståndets nästan enstämmiga förmenande, att skråtvånget och inskränkningar i näringsfriheten borde upphäfvas. I början uppträdde det Högvördiga Preste-Ståndet, såsom en förmedlande kraft, och afledde vid flere Riksdagar möjligheten att inom RiksStånden vinna pluralitet å någondera sidan; striden om principen biet sålunda alltjemt öppen och fördes utan ändamål, intill dess det Högvördiga Ståndet under Riksdagen året i8ad förenade sig med de två andra, så att ändtligen, och oagtadt Borgare-Ståndets motstridande beslut, till Kongl. Majit i underdånighet ingafs en skrifvelse med förslag till serskiide stadgar, i afseende på näringsfriheten i dess tre antagne hufvudafdelningar. Utskottet anser det hvarken behöfligt eller lämpligt att afgifva en speciel redovisning öfver de mångvexlande tilldragelserne, i afseende på näringsfrihetsfrågan, enär derom finnes i tryckta handlingar fullständiga upplysningar. Men till upplysning för en hufvudsaklig behandling återstår ieke dess mindre, att ifrån dessa handlingar samla och här nedantill intaga åtskilliga moment, hvilka utveckla, jemte betydelsen af sjelfva frågan, äfvenledes möjligheten att deråt ändtligen bereda det slut, sorn, i Utskottets tanka* under nuvarande förhållanden, lärer vara det enda lämpliga , det mest önskvärda och det, hvarigenom tillika en förnyad strid inom Riks-Stånden kan afledas. Uti en vid 1812 års Riksdag afläten underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, har Vällofl. Borgare-Ståndet, bland annat, sig utlåtit: ”att Skrå-ordningen och Stånds-reglementena röra näringarne,. icke personerne, och äro icke gifne såsom något privilegium för Ståndet, utan till rättelse för ailä, som uti handel och näringar ingå-
Under åberopande af hvad protokollet öfver Finans-ärenden för den 19 sistlidne Oktober innehölle, angående den af Kongl. Majit fastställda nya organisation af Stats-Icontoret, och på det att de hittills under olika titlar utgångna anslag till aflönande af detta verks embelsoch tjenstemän måtte blifva å ett ställe sammanförde, hemställde Departements-chefen i underdånighet, att, då för nämnde ändamål erfordrades 46,170 ridr 52 sk., hvartill komme nuvarande kontanta anslag för Krono-magasinen samt Yåg-staterne, 10,336 ridr 52 sk., Kongl. Majit måtte, jemte framställning af de förändringar i Staten m. m., som af omförmälde organisation blefve en följd, nådigst föreslå Rikets Ständer, att anslaget för Stats-kontoret med Krono-magasiner och Yågstaterne i Fahlun och Avesta, måtte uppföras till 56,507 ridr 16 sk. 4:o. Beträffande Chartce-Sigillatcv-verket, erinrade Departements-chefen i underdånighet, hurusom, enligt nyssomförmälda reglering af Stats-kontoret, det särskilda löneanslaget för Cbartse—SigillaloD—verket, 3,516 ridr, skulle komma att i Statskontorets löneanslag ingå och således icke vidare särskildt upptagas; äfvensom att utgifterne å anslaget till Chartae Sigillatai-omkostnader, nu beräknadt till 70,000 ridr komme att förminskas med hvad som motsvarade deraf utgången provision till kassören i Chartm-Sigillatm-verket med 475 ridr, hvilken obetydliga minskning Departements-chefen dock, enär sistnämnde anslag vore ett förslags-anslag, ansåg icke böra föranleda förändring uti beräkningen. 5:o. I afseende å Myntoch Kontroll-verken hemställde Departements-chefen endast i underdånighet, att framställning måtte göras om löningsanslagets förökande med de för verkens tjenstemän och betjening belöpande ljuspenningar, utgörande för året 240 riksdaler.
Förordningen den 10 December 1741 må hvila, på det förhållandet af de med posten ankommande AdvisListor och Lane» Förteckningar måtte tillföxliteligen upplysas. §. 6* Birnco-XJtskoitéts •BetärikanUden. §• '6- Räkenskaper ne för denna speciella ‘och ifrån Di scorii rörel sen afskiijda befallning, inrättas och föres Vid 'Contoiret !i öfverensstämmelse med de fö resk riller Herrar BancoRullmägtige derom särskildt meddela. Och trvi deri 'eller de af Contoi-rets antagne ^Tjenstemän-, åt hvilka Bokföringen och de med Jernbei äningen 'i öfrigt förenade göromål 'uppdragas , ‘derföre åtnjuta ett lämpligt årligt arfvode-, sorn af Herrar BancoRullmägtige rastställes'; men någon tillökning i Tjenstemanöa - Personalen sker icke i annan händelse än den 4 §. ;äf Reglementet för XåneContoiren omnämner. §• "7. Specifiqne redogörelse öfver alla inb et aini ngar böra för hvar och 'en månad till Banquen insändas-, på det att hvad deraf gatt pi Capitalet må crediteras XåneContoirets 'räkning i XäueBanquen, samt Interesse! upptagas i en särskild InteresseRäkoing; och åligger det Directionen liärförutan, ätt, inom Februarit månads utgång hvarje år-, insända 'SpecinqueXxtracten, ‘utvisande det vid sist förd ute t :årS slut utestående Capitalet , 'och Interesset för hvart och ett Xän, samt särskildt Rktraöt för •hela Xånperiodem §.
Då Utskottet ansett att den uppställning af ifrågavarande reglementariska stadganden, sorn vid uppgörandet af de för Riksgälds-kontoret vid iS/jo och 1841 samt iS44 oc^ '845 års riksdagar utfärdade reglementen iakttogs, jemväl vid denna riksdag bör bibehållas, och då Utskottet i afseende på hittills gällande föreskrifter trott sig i allmänhet endast böra föreslå sådane förändringar, som af Rikets Ständers vid denna riksdag fattade beslut eller andra förhållanden föranledas, så torde Utskottet, i fråga om ordalydelsen af de i Utskottets förslag bibehållna stadganden, endast behöfva hänvisa till motsvarande §§ i 1845 års reglemente, af hvilket ett visst antal exemplar nu kommer att till hvarje riksstånds kansli aflemnas, lör att, lill jemförelse och upplysning vid det nya reglementets granskning, riksståndens ledamöter tillhandahållas. Beträffande de af Utskottet föreslagne nya stadganden, så vill Utskottet ej allenast serskildt uppgifva de af delta eller andraUtskottvid innevarande Hilt. tilt Ii. St. !’rot. (8 47 och 184-8. 4 Samt. i Afd. 2 Band. 36 häftet> 1 Stals-U/ikottr.lt Memorial, tf a 2.59. riksdag afgifna oell af Rikets Ständer si 1 Inde BetJinkimden, hvarpå samm» stadgande» si» grunda, utan älven anföra de omständigheter, som för öfrigt» enligt Slals-ulskoltets Åsigt, påkalla de nya eller förändrade föreskrifter ocb bestämmelser, del at Utskottet uppgjorda förslag till ineraQämnde ieglemente innehåller.
Hvad det första angår, så är det otvifvelaktig!, när här står, ”innehafvare af oinlöst creditsedel eller invisning,” (det är hvar och en sedel eller invisning, som är i circulation), alt man, efter ordalydelsen, med den i handen kan få vända sig när som helst till directionens ledamöter för att af dem utkräfva betalningen, utan att den varit presenterad i cassan. Sådant bör dock icke äga rum, och sådant har också omöjligen kunnat vara Utsk:ns mening, då de redigerat denna §. Jag tror derföre, att ett förtydligande härutinnan kan vara på sitt ställe. Deremot vill jag icke medgifva någon större rätt för en bank att vägra inlösen af sina sedlar, än sorn finnes i afseende på protesterad vexel. I båda fallen haiman såsom contant betalning, såsom contanta penningar, under form af nära samma säkerhet, sorn om man erhållit Riksmynt, emottagit sedlarna. Den som nu derpå blir bedragen bör äga samma rätt emot utgifvaren, som en remittent har emot vexelutgifvaren eller trassenten. Jag får derföre här i första delen anhålla om förslag till den ändring af redactionen, att det må komma att lyda: ”Innehafvare af D c n 24 Februari e. m. creditsedel eller invisning, hvars inlösen blifvit vägrad, iige jemväl” etc. Då äro directeurerne skyddade i sina lius och på gata eller hvarhelst man eljest kunde behaga antasta dem. Sedlarne skola hafva varit presenterade i cassan, der måste man hafva haft vittnen på att inlösen ej kunnat erhållas, och derefter sker lagsökningen. Allt delta kan icke ske på några Ögonblick, utan fordrar några dagar. Det andra i sak, som jag tror påkalla en förändring, är, att directionens ledamöter här ensamme blifvit satte i ansvarighet för gäldande af bankens skuld i afseende på sådan vägrad inlösen, utan att det förrän i ett sednare rum skulle påkomma hvarje lottägare.