Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S. D. Föredrogos ånyo följande Stats-Utskottets bordlagda Utlåtanden: N:o 346, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående beräkningen af tractameuten för städernas Magistrats-personer och Borgare vid syner och andra förrättningar för Kronans räkning. Bifölls. N:o 347, i anledning af Herr Christiersons motion, om ny löne-reglering Trot. TJtclr. d. g JVov. 184°• 765 för Rikets Ständers Justitiae-Ombudsmans och Tryckfrihets-Conaiteens expeditioner. Återremitterades. ocl) ]N:o 34-8, i anledning af Friherre ]$auckhoffsj J. O., motion om anslag af löner för Irenne Länsmän i Blekinge Län. Bifölls. S. D. Föredrogs ånyo Expeditions-Utskottels bordlagda memorial N:o 13, i anledning af Post-Inspeetoren C. J. Lindstedts ansökning om förhöjning uti ett honom vid sistlidne Riksdag tillagdt arfvode. Ståndet beslöt remiss af denna fråga tili Stats-Utskottet. Från Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 28 sistlidne October bordlagda Utlåtande N:o 112, i anledning af anmärkningar vid Utlåtandet N:o 31, angående tullen vid Öresund. S. D. På framställning af Talmannen, beslöt Ståndet för sin del, efter någon öfverläggning, att alla inom Riks-Stånden hafde förhandlingar i representations-fi ågan tillika med Constitutions-Ulskottets deröfver redan afgifna och framdeles afgifvande memorialer skulle i ett sammanhang tryckas, och kostnaden dertill af riksdagsmedlen utgå, hvarvid Ståndet ansåg nödigt att för dess räkning uppläggas 3,000 exemplar, för att tillhandahålla Ståndets Committenter genom utdelning i socknarne, hvarom
4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 1 Haft. 5 i8 Stats-TJtskottets Utlåtande, N.-o 7.02. terremitterats, hafva följande anmärkningar förekommit, inom Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet: att indragning af hästar skulle göra Regementet mindre tjenstbart; att det begärda ökade anslaget vore så mycket billigare, som Staten vid sistlidn.e Riksdag erhållit en besparing, genom minskning uti Regementets Remonteringsoch Fouragerings-anslag; att manskapets gage vore alldeles otillräckligt, då intet tillfälle inom Ga 1 nisons-orterne fanns till biförtjenst, och att afslag å den begärda tillökningen, till lika belopp med hvad Artillerister inom samma Garnisons-orter bestås, skulle komma att menligt inverka på recryteringen och tillgifvenheten för vapnet; hvarjemte erinran blifvit gjord om orättvisan deruti, att manskapet vid detta Regemente, hvars utmärkta tjenstbarhet vore allmänt erkänd, skulle vara mindre aflönadt än den öfriga armeen; detta samma Regemente, som år 1813 så modigt, munteit och segrande tiälfade vid Bornhöfd, och red omkull Infanteri, Ca valleri och Artilleri och allt hvad i vägen stod, och eröfrade kanonerna, och der på Holsteinska fältet inskref i Svenska Rytteriets historia den vackraste sidan sedan Carl XII; att förflyttningen af en Esqvadron af Regementet till Norrland vore otjenlig och overkställbar, emedan då antingen denna Esqvadron skulle alldeles skiljas från Regementet eller ock komma att ombytas genom framoch återmarcher mellan de hägge yttersta punk terne af Riket; inom B onde-Ståndet, att ingen Esqvadron af Kronprinsens IIussar-Regemente måtte komma att förläggas till Norrland, hvaremot den del af Regementet, sorn ansågs erforderlig för att i hufvudstaden ersätta Kongl.
Sleviforerne fdfra vebermdlen af bet^ nit ocb ben otntanfa, Ijwarmeb herrar $ullmdgtige fört fiprelfen af SliPggdlög» kontoret ocb bevunber Ipbanbe Snrdttningar, få Ijafva Sleviforerne an fett € — 18' — frej 6 or a tiltltyrfa, att pirrat guUmdgtige meDöelaS frifallelfe frcftt ali an# froarig&M för Detaö nu granjFaöe förroaltningS^tgdiW. ©tocff;oliu Den 13 december 1830. ^4 3j5g(ofL 9liDDer(Fapet3 o$ ?tre(né rognar: G. W. Hamilton. Gust. Lilljehorn. C. F. Coyet. Georg voa Heyne. O. Nordenfeldt. Ludv. D. Heykenskjöld. $3å $öp>ortuge grefie-©tanber roägnar: P. Ruus. 01 Winter. Svon Lidman. Herlog Stenberg.. N. M. Berlin. J. Broander. ^>a 3B4flofI. borgare» ©tånDetS roagnat: Severin Wigert. Fredr. Ulr. v. Aken. Jacob Borg. P. Rydeberg. C. J. Anderson. Otto Wejdling. ^>å öjeöenmkDa. $Soni>e'-©tdn!>et& w4gnar: Carl H:son Bergman. Joli. Bengtsson. H. Strindlund. And. Olsson.. Oiof Pehrsson. Eric Pehrsson. C. Sylvan. lUbrdej af görofocoUef, tyåtfef fjoé éXiWé Olloff, ©tånberé surrar DJctnforer af ©fafé» 23anco* ocf) SXifégcilbésSöerfen, föib beraé ©amman* tråbe i £Xifé3äIbé‘£ontoret ben 4 2)ec.
Han har helt naivt härledt dessa verkningar just från skyddssystemet. Jag frågar den värde talaren, hvarföre hafva icke dessa verkningar visat sig under tiden från 1739, då detta system först grundlädes. Yi erinra oss alla, att våra fabriker stodo nästan på samma punkt under den långa tiden. Den värde talaren har med en känsla af saknad omtalat den förra Regeringens omsorger om fabriker och näringar. Jag håller honom räkning för den pietet, hvarmed han talat om denna Regering, men hans påstående, att den fasthållit skyddsystemet, måste jag tillbakavisa såsom ett fullkomligt misstag. Redan år 1823 bröts skydds systemet, och om man efterser i författningssamlingen, skall man icke finna en enda tulltariff, som visar, att man velat bibehålla banden å handeln, utan att man tvärtom sökt att lossa dem och taga ut stegen för att omsider komma till ett friare handelssystem, som vi nu åsyfta. Man har anmärkt, att den allmännare discussionen om friliandels-systemet icke tillhör denna punkt, och deri har man rätt, men jag har af lätt insedda skäl icke velat lemna obesvarade den värde talarens anmärkn. Hvad angår den föredragna punkten, är jag af den mening, att det vore mycket illa om icke Regeringens förslag i denna del vinner framgång. Frågan om tolagens samt Handelsoch SjöfartsFondens afgifters sammanföring i tullsatsen har varit å bane i nära 20 år. Den har egentligen rönt motstånd inom BorgareSt., som befarat, att städerne skulle äfventyra någon af de fördelar, de hafva af tolagen, men för öfrigt tror jag, att meningarna varit odelade om nyttan af förändringen. Hr Printzensköld har icke funnit något skäl anfördt, hvarföre förändringen bör vidtagas. Detta bevisar, att han genomläst hvarken Kommiterades förslag, K. M:s Propos. eller Utsk:s Betänk. Under discussionen har man åberopat ett och annat skäl, men af dessa anser jag assimulerandet af afgifterne på de olika handelsplatserne mest underordnadt. Jag tror det vara omöjligt, att komma derhän, att tyngden på inkommande varor blir allestädes lika.
I afseende å dem förekommer ock den väsendtliga omständigheten, att berörde undantag leda i så måtto till vida större orättvisa än befrielsen från grundskatt, som de medföra ökad tunga och besvär för andra jordegendomar i den trakt, der de befriade öro belägna. Det är derföre i dessa delar, som jemkning emellan den privilegierade och skattskyldiga jorden förnämligast vore af behofvet påkallad samt borde beredas. I den mån, som ifrågavarande friheter kunde försvinna, blefve det då möjligt att, utan afseende å olikheterne i hemmanens grundskatter och roteringsskyldighet, hvarom jordeboken Iemnade ali1 erforderlig upplysning, undanrödja eller förminska de mångfaldiga skiljaktigheter i jordnaturerne, som för närvarande förefinnas och högst betydligt bidraga till vårt Kameralverks invecklade beskaffenhet, äfvensom ofta föranleda tvister vid fråga om oneras beräknande och utgörande. Tillvägabringandet af förändring i berörde hänseende vore derföre af synnerlig vigt, och ehuru Comiterade icke anse lämpligt alt förslag dertill framställa, enär sådant helt och hållet beror deraf, om och i hvad mån det kan finnas skäl att, på sätt förut i några fall egt rum, eftergifva större eller mindre del af den privilegierade jordens förmåner, hafva Comiterade funnit sig icke böra underlåta att vid fullgörandet af deras uppdrag å denna omständighet fästa uppmärksamheten. Af sådan anledning, och för den händelse att Eders Kongl. Maj:t och Rikets Ständer skulle anse någon åtgärd för berörde ändamål böra vidtagas, få Comiterade härmed i underdånighet uppgifva de friheter, som egendomar af privilegierad natur, vid jemförelse med krono och kronoskatte egendomar, i fråga om åtskilliga allmänna eller communala onera och besvär tillgodonjuta, hvarvid likväl sådana undantag, som i presträttigheters utgörande ega rum, icke omförmälas, enär de ej på öfrige egendomars onera inverka. Frälse Säterier njuta befrielse ifrån:
Då raan således fäster blicken på denna Inifvudlendens i Utsk:s Betänk., sä anser jag visserligen conseqvenl all Ulsk. fastställt ett minimum, emedan eljest alltför många små fabriker skulle kunna komma alt fortfarande existera till följd af den lockelse, som drankens begagnande i landtbruket gifver, äfven om de större skulle kunna tillverka sitt bränvin för bättre pris och således undersälja de små fabrikanterna, men jag anser detta icke vara tillräckligt för att på en gång krossa de små bränvinsfabrikerna, emedan dessa egentligen icke beräkna någon vinst af sitt bränvin, åtminstone icke annorlunda än att bränvinet skall betala materialierna och arbetskostnaden, utan det är egentligen endast för alt kunna begagna dranken ål gödboskap, som dessa bränna. Jag tror således, att det är conseqvenl att ett minimum blifvit stadgadt, och ehuru jag icke älskar tvångsåtgärder, anser jag deras användande i detta fall nödvändigt för alt tvinga de medelstora fabrikerna alt uphöra och i stället för dem få oågra få större fabriker. Når nu Utsk. för öfrigt önskat, och genom sitt stadgande af minimum också conseqvenl fortsatt på den banan, att söka åstadkomma fabriker så stora som möjligt, så kan jag icke neka att det förefaller mig såsom en tydlig inconseqvens, alt ett maximum blifvit stadgadt; men, skall man kanske invända, äfven inskränkning i tiden från 6 till 2 månader är ju också en sådan inconseqvens, hvilket bevisar, att jag, som nu talar, icke har upfaltat saken räll, då jag trott meningen vara alt koncentrera bränvinsbrånningen inom stora fabriker, ulan alt meningen vore att upgöra ett medelvågsförslag. Jag tror dock, att detta icke varit Utsk:s mening, utan alt Utsk. har velat vara conseqvenl. Inskränkningen i lid har, efter mitt förmenande, hufvudsakligen tillkommit derföre och kan derföre försvaras, alt man derigenom hoppas kunna lösrycka bränvinsbränningen ifrån jordbruket, emedan man föreställer sig att drankens begagnande vid ladugårdarna under så kort tid som 2 månader icke skulle anses iunehära en tillräckligt stor förmån för att fortfarande fästa bränvinsbränningen vid jordbruket.
Fabriker, Näringar, Penningar och Silf. iver, befannks wid förmögenhetens utgörande till ett »värde as 152 millioner R:kr. Det kan inwändas, att i en del landsorter, wärderingarne blefwo gjorda nog laga; men ater i en del landsorter blefwo de i det aldrahögfla upstattade. Ja det gick sä noga att Böne Den l6 December. WSnkcrnes silswerbägare, mäste fram pa Comiteens t ord att wagaS. Nu blifwer Westerbotten och en ! ' andre srikallaDe frän dewillnmg, som icke stedde u, sörmö^e: hetcns utgörande, Utan war pa summa ' ^sjs^r ^u<;u!.rj rid: hela landet dies beffal» r>. Rike !.u är sämre, än den tiden. ^ ' af ft. srck som vä sanns pä Landet och uti ^-e: an sonvaradt i Vanquen och personer, som den ti ','11 ä^de oaranrer och fordringar, äga litt j stället gäld och skuld. Huru stall dä den föreslag, ue bnvillme.gci! kum.a rttfordras af izo millioner recdarh t-r, af hwilka en del näringar »u ge ett knapt bröd ät arbet ren, silsret och en del penningar inge» procent. Bruk ge högst en procent. Fabriquer 2 högst z procent. Lgndtegeudomar 2, z högst 4 procent, hwariblcnd giswrs mänga hemman som knappast lämna söda ät de arbetande. Ägaren mäste staffa sig föda och contribmioner, genom slöjder och andra binäringar. Således lärer hwar och en kanna uträkna, all detta Nlke ej kan utgöra den förcslagne bewillnin, gen i ett, längt mindre uri Z är pa råd.
Att emellan Regerings-Formen och Bankens befordringsförfattning i denna del är en stridighet, kan icke nekas; men för den är det väl ej Regerings-Formen, som bör vika, och säkert är, att förr än en oförvitlig tjensteman skulle beröfvas sin välfärd, förr skulle nya utvägar till hans hägn vidtagas och kanhända sluteligen Bankens befordringsstadga, hvilket är lätt, så ställas, att ingens rätt genom ödets kastningar kunde förnärmas. Det är sagdt, att »den nya Adeln är märkligt vanlottad, då endast Ledamöter af den gamla kunna på Riddarhuset intaga säte för den nya; sonen, såsom ofrälse, kan ej, ehuru fullmyndig, representera fadren» m. m. Denna smärtande olycka har jag sökt, genom mitt ofvanföre uppgifna förslag, att från den nya Adeln för framtiden afvärja. Det är sagdt, att »en stor svårighet skall hädanefter uppkomma vid completteringen af de nya Ätternes stamtafior, genom hvilka i framtiden skall utrönas hvem som skall tillträda adeliga värdigheten». Jag medgifver, att denna complettering blifver svårare och att Consistoriel' och Regements-Chefer ej kunna förbindas att känna alla grenar af Familjerna. Men till någon del finna vi oss förut i samma belägenhet. Efter all anledning finnas åtskillige Adelsmän, som ej kunna bevisa sitt Adelskap. Men ändå flere ofrälse män finnas, som i anseende till namnens likhet med ganska många adeliga familjers af Presterskapet tros och uppgifvas vara Adelsmän; såsom Bergman, Blåfjeld, Broman, Lund, Rosenblad, Trolle, Sture, Björnberg, Bark, Andersson, Bauman, Bagge, Wallqvist, Cedermark, Kruus, Rothoff, Roos, Schmitterlöw, Trotzig m. fl., hvilka väl ingen Lag kan beröfva rättigheten att behålla sina namn. Det gifves förmodeligen ej mer än ett sätt till vidmagthållande af ättekunskapen, men detta sätt gäller lika för nyare som för äldre familjer.
— Var det silfverpängar, och hvad färg hade hästen? — frågade han. — Hästen var rent som eldslågor och sparkade omkring stora kopparslantar. Då lättade gubbens min. — Röda hästar ä’ styggt — sade han —, men kopparpängar gör inte ett grand. Lina suckade och teg. Så länge Josua Söderberg orkat gå ned till varfvet och sätta hop sina tjärkvastar, hade han hvar dag medtagit fostersonen Kalle. Här nere funnos många underliga ting. Först den stora virkesboden med alla krokiga ekstockar och trädknölar, hvilka i halfmörkret vredo sig som människor på sjuklägret. Och de svarta, gula och bruna utländingarne, som skreko obegripliga ord och gingo an som tosingar. I alla dessa främmande ögon kunde man tydligt se både människoätare och andra hemska saker spegla sig. Så den förvirrande lukten från tång, sjö och tjära; timmermännens skarpa yxhugg, vindspelens ringdans, gastarnes hojtande till väders, sjömännens ljufliga sånger. I vågskvalpet vid stockhamnen gungade och gungade långa spiror; säf och bark hoppade yra och lustiga omkring, tills någon våg kom sättande och vräkte dem på land. Men i kvällningen skvalpade och prasslade stranden svart af drunknades hviskningar. Utefter brobänken lågo förtöjda fartyg från jordklotets alla kanter. Slappa vaggade segelflaken mot skyn, och under gafflar och toppar lyste flaggor i så många färger, att man aldrig kunde hålla reda på dem. Men midt i allt detta flöto som vingskjutna måsar haverister utan master, stora svarta likkistor, där nattetid de dödas andar tassade omkring. Och så mycket hisnande vågsamt, som företogs. Öfver masttopparnas flaggknappar hängde pojkar på magen och stirrade ned i djupet. Folk sprungo på stockarna i vattnet som på torra land eller kilade ekorrsnabbt ända ut på rånockarna. Men om aftnarna, de kolsvarta aftnarna, då renbrändes fartygsbottnarna, där de pöste som ballonger ut från kullstjälpta skrof.
Under förmälan, hurusom Rikets Ständer vid senaste Riksdag beslutat, alt det åt ena Kamereraren i Låne-Afdelningen för expedierandet af lån mot guld-och silfver-panter anslagne arfvode af 5o Rdr skulle upphöra, i och med detsamma den förestående regleringen af Banco-Statens löner trädde i verkställighet, har en Ledamot inom Högvördige Presle-Ståndet förmenat, att, om en Kamererare med sin ringare aflöning kunde undvara detta arfvode, Commissarien än mindre behöfde det, helst som fråga skall blifvit väckt om inskränkning i lånei ättigheten å guld och silfver, och hvarigenom hans besvär skulle komma att betydligen förminskas. Utskottet får i anledning häraf hänvisa till dess yttrande pag. q uti Betänkandet N:o 44> angående behoflighelen af del för en biträdande Commissarie i Låne-Afdelningen på Supplemenlar-Stät upptagne arfvode af 5o R:dr B:co, såsom ersättning för missiäknings-penningar, samt derjemte uppBih. till R. St. Prot. 1840■ 6 Sami. 1 Afd. 2S:ie Haft. 2 10 Banco-Uti-kollets Utlåtande, iV.-o J'g. lysa, att det bestyr, hvarföre berörde ersättning ansetts böra denne Commissarie tillerkännas, desto mindre förut kunnat åligga ena Kamereraren i Låne-Afdelningensom detsamma tillkommit, i följd af berörde Avdelnings föränd rade organisation. Den förminskning i göromål, sorn förmenas skola uppkomma deraf, att minimi-beloppet för lån mot pant af guld och silfver, förhojes från i till 2 R:dr I3:co, måste blifva ganska obetydlig, då högst få lån å förstnämnde belopp från Banken utgifvas; och Utskottet finnér således ingalunda skäl frångå dess föislag i 1111 anmärkta del.
Deremot skulle en högst betydlig förlust vid rörelsen årligen uppkomma genom användandet af så svaga lokomotiver, som för en bana med 15 skålpunds räler blifvit föreslagna, och hvilka endast skulle förmå att, med en hastighet af 2» mil i timman, fortskaffa ett bantåg, sammansatt af 5 vagnar, (utom tendern), inrymmande endast 110 passagerare med deras bagage jemte post, då, med den ringa effekt, som af så svaga lokomotiver vöre att förvänta, antalet hade, för att uträtta samma arbete, blifvit desto större, och med anordnandet af flera bantåg följande kostnader i viss mån ökade, derest forslingen af det antal’ passagerare och det gods, som på Statens stambanor kunde förväntas, på bestämda tider och med erforderlig hastighet skulle kunna besörjas. De å Statens stambanor använda lokomoliver förmådde, enligt beräkning som af erfarenheten bekräftats, äfven under mindre gynnande omständigheter framdraga ett bantåg, antingen af 20 vagnar, inrymmande 780 passagerare med deras bagage, eller af 20 godsvagnar med en sammanräknad last af 2,400 Centner. Då de föreslagna svagare lokomotiverna i effekt således motsvarade endast ^ af de å Statens banor använda, skulle, enär af erfarenhet vore bekant, att en trafik icke behöfde vara särdeles utbildad för att erfordra ett större lokomotiv för hvarje 2:dra mil af jernbanan.? längd, trenne af de svagare lokomotiverna erfordras för hvarje 2 mil. Kostnaden för dessa sednare å 36,000 R.dr per stycke uppginge till 108,000 R:dr, men ett af Statens lokomofiver, som motsvarade dessa trenne, kostade endast 50,000 R:dr, hvadan skilnaden vore 58,000 R:dr till fördel och vinst för konstruktion af starkare lokomoliver å hvarje 2 mil af banans längd.
B. insända uppgift eller tarif å inqvarteringsoch servismedel närmast öfverensslämmer med redan varande och af hufvudstadens inqvarteringsgifvare godkända förhållanden, äfvensom att, för den händelse hufvudstaden skulle i större eller mindre nion från den egentliga inqvarteringen befrias, angeläget är, att af det anslag, som i sådant afseende kan varda beviljadt, får tills vidare till årliga underhållet af gardes-regementenes kasernoch stallbyggnader utgå ett belopp, motsvarande hvad derför nu af den manskapet vid dessa regementen af staden bestådda inqvarteringsersättning med i allmänhet 2 r:dr h:ko för hvarje man årligen afsättes, så framt icke för detta behof nödiga medel tillika varda auvisade. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCAR. Gust. Peyron. Kongl. Maj:ls Nåd. Skrifvelse, N o 57. 5 Ut dräs; af Protokollet ofver Landt för svar s-ä venden, hållet inför Hans Maj:t Konungen uti Stats-rädet ä Stockholms Slolt den 20 December 1847- Närvarande: Hans Excellens Justitie-Statsministern, Herr Grefve Posse, Hans Excellens Statsministern för utrikes ärendena, Herr Friherre Ihre, Statsråden: Friherre Stael von Holstein , Munthe , Friherre Pejron , Silfverstolpe , IViern , F r i herre Gyllen granat Faxe, Fåhreeus. Chefen för Landtförsvars-departementet Statsrådet Friherre Pejron föredrog i underdånighet handlingarne, rörande inqvarterings-skyldighelen i Stockholm, hvaraf inhemtades: — Enligt Statsrådets öfrige ledamöLers underdåniga tillstyrkan, läcktes Kongl. Maj:t till hvad Departementschefen sålunda härvid i underdånighet föreslagit och hemställt, i nåder lemna bifall. Härefter uppläste
Den hufvudsakliga förtjensten af detta mitt förslag är, att alla nu i Utskrts Mern. uppstaplade redogörelse-former blefvo fullkomligt obehöflig», då man inskränker sig dervid, att hålla dem, som vilja drifva handel med kartors försäljning, mot den af Utsk:t föreslagna eftergiften af 4 °/0 i Stockholm och 5 % för landsorten, sådane tillhanda, då hela redogörelse-verket bestod uti inkassering af utreqvirerade kartor. Uti det ännu ofullständiga skick, hvaruti vår statistik ligger, Saknar man fullt säkra uppgifter om massan af de kapitaler, som representeras af lån på inteckning och lån på skuldsedlar, — och det är endast presumtivt jag tillåter mig antaga 3 å 400 mill. intecknade lån, och minst 100 mill. utlånade mot skuldsedel. Jag bedrager mig kanske i denna min beräkning, och jag låter hvar och en gifva mig nödig rättelse, — men, hvad som alltid qvarstår är, att det är orättvist emot öfrige skatte-belagde titlar, att låta kapitalisten ensam, i all maklighet, skörda sina räntor, hvilka aldrig lida af missväxt. Karta, lagd på hvarje utlånad penningesumma, är enda säkra sättet att vinna ofvannämnde ändamål, och detta sker, såvida Höglofl. Bevilln.-Utsk:t ville föreslå K. Skr antagande af följande: l:o) Att hvarken domstol eller exsekutor tillåtes lemna lagens bistånd till indrifvande af sådane lån, som icke äro skrifna på karteradt papper, hvarvid observeras, att, der låne-handlingen skulle erfordra mera än 1 ark, endast det första bör ovilkorligen vara skrifvet på karteradt papper. 2:o) Att, till följe häraf, alla nu gällande lånehandlingar böra inora ett års tid vara på karteradt papper omskrifne, då beläggnings-kartor icke böra tolereras, i anseende till de missbruk dermed kan drifvas. Man skall härigenom komma till fullständig kännedom om hela massan af cirkulerande inteckningar och skuldsedlar, hvilka jag hoppas skola bevisa, att Sverige icke är det Europeiska fattighuset, som så många älska att framställa det, — och denna statistik har äfven sitt stora värde för statsmannen.
Det har af sistbemälde Talare jemväl hegardt blifvit, att de f. d. Extra Rotehållare, hvilka, så väl öfver grunden till förbytandet af deras förra åliggande till ständig rotering, som öfver det sätt, hvaruppå deras jord till visst ordinarie Knecktehall är vorden indelad, besvär i underdånighet anfört, måtte af Rikets Ständer förklaras berättigade att få återtaga sin extra Roteringsskyldighet; roen då härvid förekommer, att ingen bland de extra Rotehållare i Skåne, som, vid haline sammanträden å Lands-Cancellierne, sjelfve eller genom Ombud förklarat sin önskan, att vid extra Roteringsskyldigheten framgent få förblifva, emot sin vilja blifvit förmådd att ständigt Knecktehall sig åtaga, samt de emot den tillsatta Roterings-Commissioneris åtgärder inför Kongl. Majrt i underdånighet anförda Besvär längesedan blifvit i laga ordning pröfvade och med Utslag afhulpne, i hvilka Styrelseoch Domaremagternes tillgöranden Utskotten anse Rikets Ffögloflige Ständer vara hindrade att någon rubbning åstadkomma, hemställa Utskotten vördsamt, att den i sistberörde omständighet, af några Ledamöter inom Högloflige Ridderskapet och Adeln, gjorda anhållan måtte få förfalla; likasom de förenade Utskotten ej eller anse sig kunna tillstyrka Herr 8 Statssamt Oec.-Utsft. TJtl. Friherre Boijer förslag, det Rikets Ständer ville i önskningsväg hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära, att berörde klagande måtte till extra