Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
"Hemmansagare hwilka innehafwa stora Hemman eller Hemmansdelar, de der med ägarens eller brukarens egna bade folk och dragare drifwas och fkotas, och arv belägna inom en mils afstånd ifrån det ställe der agarm eiler brukaren är wistande, boende eller mantalslkriswen, bllfwa berättigade att pa ett ställe utöfwa Beänwinsuiilwerkningen för desta inom förenämnde afstånd belägne Hemman elier Hemmansdelar kill sa stor pannervmd, som swarar emot hwad för desta egendomar sammanräknade ar tillattt att gagna, utan att likwal den tillförene förestrifnc högsta rymden 90 kannor kernbo fär öswerstridas om ock för fadana Hemman sammanräknade en större pannerymd sig belöper, i hwilken händelse den ötwerikiutande panneomiten kommer att nytt,as i serskilt panna: dock ma ingenstädes pa Landet denna rättighet, om än egendomen har ett aldrig sa flort wärde, sträcka sig längre än till nyltiande af twänne 92 kannors pannor." z.dje, 4:de och z:ce puncterna as Ulffottets Betänkande bifällos. As 6:te puncten antogs det första af Utstottetö deri anförda alternativ. 7:de puncten af lltlkottets Betänkande bisöllS.
Ivalde hemlighöll upptäckten och skickade, när natten inbrutit, två af sina hemmavarande yngsta barn, flickan Bil och gossen Hjuke, med en så till Byrger, för att ösa och hemföra dess mjöd. Men barnen återkommo icke. Månen hade gått upp, när de voro vid källan, och månguden såg dem, när de öste mjödet. Han och Ivalde voro icke vänner. Ivalde hade i urtiden bortfört en af mångudens döttrar, Hildegun, och utan hennes faders samtycke gift sig med henne. Månguden straffade nu dotterrofvet med att taga till sig Bil och Hjuke, när de, bärande den mjödfylda sån, voro på väg till hemmet. Mjödet tog han äfven. Barnen behandlade han med ömhet; de voro hans dotterbarn. Bil fick en asynjas värdighet. Det tagna mjödet förvarades i månens skeppsliknande silfverchar. Asarne underrättades om fyndet. Det måtte haft den egenskapen, att det föga minskades, när man drack däraf, det tyckes hafva räckt genom långa tider. Oden inbjöds att njuta af månsnäckans mjöd och kom ofta dit, efter förrättadt dagsvärf, när charen sakta sjönk ned mot västerns rand. Charen kallas då Söckvabäck, »det sig sänkande skeppet». Sittande där, mottog Oden ur Bils hand i gyllene bägare den härliga drycken, medan lufthafvets svala böljor susade öfver och under honom. Äfven Brage inbjöds dit och fick där dricka den saft, som gjort honom till skald, vältalare och visdomsman. Ivalde vardt högligen förbittrad öfver den förlust han gjort. Att månguden tagit de båda barnen till sig kunde betraktas som en rättvis vedergällning; men att han beröfvat honom mjödet, denna ypperliga skatt, det fyllde honom med hämdbegär. När måncharen sjunkit djupt under jordens västra rand, ligger dess väg tvärs igenom underjorden hän emot öster till de hästdörrar, genom hvilka den sedan far upp igän på himmelen.
Jag går ej vidare i mina förskräckligt demokratiska åsigter, än att jag önskar, det man måtte vara så liberal och tillåta, att samma personer, som hafva valrätt till den första kammaren, äfven måtte få deltaga i val af den andra. Om man anser detta farligt, skulle man kunna införa den förbättringen, att låta rösträtten blifva lika till båda kamrarne, hvilket enligt min mening blefve en stor vinst, då derigenom deras farhågor blifva minskade, som frukta en lika valrätt till båda kamrarne, och man dessutom undviker att få valrätten grundad på bevillning. En talare har mot detta förhållande, att bevillningen utgör grund för valrätten, framställt skarpa anmärkningar, bestridda af en annan talare, en af Konungens rådgifvare, som ansett det vara ett hjernspöke, att bevillningen skulle kunna försvinna, och förklarat, att dermed vore ingen fara. Jag erkänner villigt, att jag i financiella frågor icke kan sätta mitt omdöme emot hans, men vill dock icke undertrycka den förhoppning, att landet kan komma i den lyckliga ställning, att bevillning icke behöfves. Om vi se på K. M:ts Nåd. Propos. om Statsverkets tillstånd och behof vid denna riksdag, linna vi, att de ordinarie inkomsterna upptagas till 8,900,000 rdr och de extra ordinarie till 27,600,000 rdr, samt att utgifterna icke uppgå till fullt detta belopp, och att således verkligen ett litet öfverskott eger rum. Nu är det visserligen klart, att allmänna bevillningen, som utgör 2,700,000 rdr, äfven behöfves, och att för denna gång ingen anledning finnes dertill, att den skulle försvinna, men dessa 2,700,000 rdr äro ju en så ringa del af statens hela inkomstsumma, och vi hafva sett, huru obeskrifligen lätt vissa af inkomsttitlarne stigit med ända till 8,000,000 rdr under några få statsregleringsperioder.
Det öste ned och var bälmörkt. Han öppnade porten: der var ingenting hvarken att höra eller att se; bara regnet och den mörka natten. Han stod en stund och blickade ut i allt det svarta, hvilket liksom ljusnade en smula, allt eftersom hans ögon vande sig dervid; stängde så, lugnade hunden och gick tillbaka in. Han tänkte gripa till boken igen, men vid blotta åsynen deraf greps han af äckel, vände sig bort och fortsatte sin gång. Upp och ned, upp och ned, i allt hastigare tempo, som om han sökte springa fatt något, hvilket han dock bara invärtes letade efter, – i sin tanke. Stannade plötsligt, förvånad deröfver, och sporde sig, hvad det var som han sökte. Begynte gå igen, långsamt, sökande med blickarne öfverallt i rummet liksom efter något, hvarvid han kunde förblifva. «Ja, hvad ska man ta sig till,» sade han eftersinnande, och högt; såg sig om; blef stående i tankar. Det var så underligt kvaft i rummet, han var helt svettig; och han hade ingen frid öfver sig, var fyld af en obestämd oro. Såg på klockan: half tio. Blickade omkring sig hjelplöst; gick så resolut fram till en portière, som han sköt åt sidan, och slog upp en dörr. Bakom denna ledde några trappsteg upp till en gång, lik den som förde in till de forna hvardagsrummen. Truls stälde lampan så, att ljuset föll framför honom, och gick uppför trappan. Genom en dörröppning, som saknade dörr, i motsatta ändan af gången kom han in i ett stort rum, den gamla «salen». Det låg nästan helt i dunkel; endast en smal, svag strimma nere från lampan föll in och lyste på trasiga tapeter. Genom fyra fönster stirrade natten på honom likt svarta ögonhålor i en dödningemask; och mot honom slog en stark lukt, blandad af möglad fukt och gömd vinterfrukt, – denna senare låg utbredd långs ena väggen, och Truls snafvade öfver ett äpple, som rullat ut på golfvet.
Sedan vid granskning af nu gällande expropriationslag Rikets Ständer funnit, att det ofta icke utan skäl öfverklagade förhållandet att, vid afhändande af jord eller lägenhet för allmänt behof, derför merändels måste erläggas en i jemförelse med det verkliga värdet alltför hög löseskilling, hade sin förnämsta grund i sjelfva författningen, så hafva Rikets Ständer, i underdånig skrifvelse den 7 November 1863, anmält, det Rikets Ständer för sin del beslutat, att 1, 13, 14 och 25 §§ i Kongl. Förordningen om jords eller lägenhets afstående för allmänt behof den 20 November 1845, sådan denna förordning blifvit förändrad genom Kongl. Förordningen den 27 November 1854, skulle erhålla den förändrade lydelse, Rikets Ständers omförmälda skrifvelse utvisar. Om än den ersättning, som enligt gällande lag bör för exproprierad fast egendom utgöras, kan anses för hög och en nedsättning deraf således må vara af behofvet påkallad, så synes det dock vara af yttersta vigt att denna nedsättning ej göres så stor att någon, som för allmänt behof nödgas afträda sin jord, kunde komma att gå miste om full godtgörelse för den förlust, honom derigenom tillskyndas. Så skulle likväl lätt kunna blifva förhållandet, om Rikets Ständers ifrågavarande förslag antoges. Enligt detsamma skulle nemligen, der endast del af jord eller lägenhet afträddes och för återstoden synnerlig vinst af den afsedda anläggningen Bih. till R. St. Skrifvelse N:o 23. uppkomme, sådant vid ersättningens bestämmande tagas i beräkning.
Emellertid hafva Rikets Ständer trott sig böra hos E. K. Majit anmäla, att, i afseende på den ifrågavarande regleringen af Biskoparnes aflöning, Presleståndet för sin del, ansett, att, utom hvad den nådiga Propositionen innehåller, borde meddelas följande bestämmelser 1 Bih. till Ii. St. Skrifvelse N:o 207. ”<7) Vid utredningen af Biskopslönerna, skola kronotionde, boställs-afkastning, arrenden af öfriga hemman, lägenheter eller jordar, indelta räntor m. m. beräknas efter de nästföregående 20 årens medelmarkegång, och komma de löneförmåner, som efter skedd reglering, i Biskopslönerna ingå, fortfarande, såsom hittills, att af Biskoparne omedelbart uppbäras.” ’’å) Afkastning af boställen, hemman, lägenheter eller jordar, sorn för all framtid blifvit Biskop i visst Stift uttryckligen tillförsäkrad, må ej till annan Biskops aflönande användas;” och ”c) Sedan Biskopslönerna efter skedd utredning och reglering blifvit bestämda, må ändring deruti ej ske utan Presteslåndets medgifvande.” Rikets Ständer framhärda etc. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den '28 Okt. i8fio. Preste-Slåndet den <28 — -— Borgare-Ståndet den 28 — ■— Bonde-Ståndet den 29 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående af dertill förordnade Kommitterade utarbetadt förslag till Förordning om Landsting. (Ekon.-Utskis Bet. N:o 161 m. II.) S. A. K. Sedan Rikets Ständer vid sistlidne riksdag uti underdånig skrifvelse den 12 Februari 1858 anhållit, alt E. K. Majit täcktes låta genom sakkunniga män upprätta förslag till en Författning om Landsting eller en länen omfattande Kommunal-representation och en i anledning af denna underdåniga skrifvelse förordnad Kommittée till E. K.
Lanc/l/oz^vcrz-s-^z-enc/en, /rcj//er rn/öZ' //crn^ 4/cr/tt /i^onnnAsn r ÄcrtL-ZlcEc/er ä Lzoo^/ro/znv äVott c/en 2 ^n^nrtc Xrirvaranöe: pans pxeellenoe .Iti8titire-8tat8-i>sini8tern, perr k^rilieire 6///en/raa^ pans Kxceilenoe Ktats-AIinisteril för Utrikes ^renäens, Herr Ikribsrre //c^e; 8tats-M<ien: ^riberre .NcreV von //o/^/ern, Mccnk/re^ ^'rikerre pe^on^ 4'rHierre ^Voz'c/sn/cr/^ äz//vez'^ro^e^ cezvr 4'rilierre 6///en^z-anat. Oepartements-Obeken I^rillerre /^e/zon uppläste till.justerinA ett, ! enli^Iiet meri XonKl. Na^:ts lien 14 November 1842 ksttsäe ^älliA» beslut, uppsatt förslag tili ivon»!. AlajNs IVälli^a proposition tili pikets 8tänäer, om upplätainie till 8olna körsainiinK ak inalies 3 tunnlanli 7 t/r kapplanli mark, Mliöranlle OarlberAS ^unASKarli; Oell taektes k^on^I. paj: t beröräe förslag, sällant liet linnes lietta protoeoll bilaKlit, i valier Ulla samt förorlina, att Xälii§ proposition, i enii^liet clermeli, skulle tili pikets 8tänäer skZä. Lx protocolio 0. 6. 20 Longi.
Bonde-ståndet åter, som i hufvudsaken godkänt U1 skottets framställning, har likväl gifvit sitt beslut en i så måtto derifrån afvikande lydelse, att mellanmeningen: »jemte framställning af de åsigter om folkskole-väscndets ordnande, hvilka af Utskottet nu blifvit uttalade», uteslutits, samt slutorden: »som för lättad tillgång på undervisning för hvarje af socknens barn pröfvas behöfligt», sålunda förändrats: »som för lättad tillgång pä undervisning för hvarje sockens harn pröfvas af för samling en behöflig In. Då emellertid dessa Bonde-ståndets jemkningar icke inverka på det hufvudsakliga af Utskottets förslag, hvilket sålunda är genom 5 Stånds sammanstämmande beslut af Rikets Ständer godkändt, har Utskottet ansett sig endast böra sådant anmäla. Ridderskapet och Adeln samt Borgare-ståndet hafva godkänt Utskottets uti mom. 2 under Litt. B. och C. gjorda hemställan, att af den personliga skyddsafgiften %:delar, beräknade att uppgå till omkring 100,000 R:dr R:mt, må afsättas dels lill uppmuntran för Små-skolors ändamålsenliga inrättande, dels ock till understöd för de examinerade folkskole-lärarne, äfvensom hvad Utskottet i afseende å sättet för dessa medels fördelning föreslagit. Förstnämnde Stånd har dock i sednare hänseendet och beträffande församlingarnes rättighet att under vissa vilkor, efter hos Kongl. Maj:t gjord underdånig anhållan, komma i åtnjutande af Vjjtdel af det belopp, som till skolundervisningens ändamålsenliga ordnande erfordrades, vidtagit den jemkning, att understödets erhållande förklarats böra bero på Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning.
Med anledning häraf, och efter det upplyst blifvit, att denna vattenledning säkrast och bäst kunde verkställas medelst anläggning af jernrör, samt Förvaltningen af Sjöärendena derefter inkommit med ett af Capitainen vid Flottans Gonstructions-Corps, Carlsund^ på grund deraf, upprättadt approximativt förslag, upptagande, utom dagsverkskostnaderne, en utgiftssumma af omkring 90,000 Rdr, har Kongl. Maj:t förordnat om upphandling af de till vattenledningen, efter förslaget, nödige jernrör, emot erbjudet pris af 16 Rdr, 3o sk. per skepp. Uti ett sedermera efter en noggrannare undersökning om den terrain, genom hvilken vattenledningen komme alt gå, af bemälde Capitaine ytterligare upprättadt förslag öfver hela vattenledningen, så inom sorn utom Carlskrona stads territorium, upptages kostnaden för detta arbetes utförande till en summa äf iy4>913 Rdr aj sk. 9 rst., eller, efter afdrag af 16,111 Rdr 1 sk. 3 rst., som erfordrades till serskilda, för invånarnes större beqvämlighet föreslagne utgreningar af vattenledningen till vissa qvarter inuti staden, ett belopp af -t Rdr. r58,802: a3: 6. hvaraf skulle åtgå: till materialier » -•— 106,785: g: 10. — dagsverken, tractamenten, instvumentalier m. m. ■-— 36,281: a5: 6. samt till oförutsedda händelser - - .»— 15,835: 3^: 2, Och har Kongl. Maj:t nu till Rikets Ständer öfverlemnat att anvisa den summa af omkring, 23,ooo Rdr, som erfordras för betäckande af skilnaden emellan det vid sista Riksdag till materiäliers anskaffande beviljade anslag och hvad som, enligt sistberörde förslag, dertill erfordras.
Jug hoppas, att de herrar, sorn funnit sig förnärmade, mätte inse sig deruti haf-, va orätt, och att denna fråga mäste förfalla, enär jag ej ser, alt Hr Fiih. o. Landtm, kan göra en propos., som vore i rak strid med grundlagens bud. Gr. Sandels: Jag vill blott yttra Iva ord. Gr. Horn mätte hafva uppfattat min mening alldeles orätt, eller också har jag uttryckt mig mycket illa, då han trott, att jag påstått, att efter stamfadren hans äldste son skulle vara grefve, den audre baron och den tredje adelsman. Min mening var, alt äldste sonen ärfde stamfadrens värdighet och att örn denne son hade flera söner, blef den äldste af dem friherre och den andre i ordningen adelsman. Gr. Puke: Jag vill icke upptaga tiden, men i anledn. af hvad Hr Ridd.SecreCn uppläst rörtde afföring af vissa ätter, får jag hemställa, om det är billigt och öfverensstämmande med rättsgrunder, alt, i händelse min salig fader lefva t och bevistat sista riksdag, hvilket, sorn jag förut nämnt, han eldigt naturens ordning alltför väl kunnat göra, då jag sntit här som Frih. Puke, jag en vacker dag fått höra, att Frih. Puke vore afförd. — Hvart skulle jag föras? Hade jag på något sätt förverkat min rätt? Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då utiemnaodet af pollett till säle och slämma på Riddarhuset vid ifrågavar. tillfälle skulle strida emot 37 §:n Reg.F:n, äfvensom emot det af R. o. Ad. den 2 Maj 18 >4 fattade beslut, då Ståndet godkände Ridd.direcl:us åtgärd att utur förteckningen öfver da lefvande ätterna utesluta friherrliga ätten björnstjerna, Hr Landtm, icke kunde framställa någon propos. till bifall eller ogillande af Ridd.Utsk:s nu anmälda åtgärd att vägra inträdespollet åt den, som företedt fullmakt af Gr.
Om derjemte nu befintliga olikhet i grunderna och vilkoren för pensions åtnjutande blefve afhulpen, skulle, enligt Rikets Ständers åsigt, pensioneringen utan tvifvel mera motsvaia sitt ändamål och jemväl i afseende å underhållet blifva för Staten vida mindre betungande, än den nu är och med nuvarande organisation fortfarande måste blifva; och hade, i betraktande häraf, Rikets Ständer, uti ofvanomförmälda underdåniga skrifvelse, anhållit, det Kongl. Maj:t täcktes vidtaga de åtgärder, som funnes lämpliga till förberedande af en sådan reglering af pensionsväsendet för arméen, att hela pensioneringen måtte kunna af Staten öfvertagas, samt till åstadkommande af mera enhet i grunderna och vilkoren för pensioneringen jemte nödig förenkling i förvaltningen. Direktionen öfver Arméens pensionskassa, häröfver hörd, hade i anledning deraf yttrat, att för en så beskaffad förändring, som med denna Rikets Ständers framställning afsåges, i första rummet erfordrades krigsbefälets hörande i afseende å öfverlåtandet af ponsionsinrättningens fonder; men då direktionen saknade behörighet att i denua hufvudsakliga omständighet något yttrande afgifva, inskränkte sig direktionen till att fästa Kongl. Maj:ts uppmärksamhet å några med frågan sammanhängande och, särdeles hvad beträffade den af Rikets Ständer åsyftade besparing i förvaltningskostnaden, på densamma inverkande förhållanden. I sådant afseende förekomme, att, utom Arméens pensionskassa, under direktionens förvaltning befunne sig flera andra, mer och mindre betydliga fonder, hvilka för närvarande drabbades af dels inga, dels högst obetydliga förvaltningskostnader, nemligen: l:o.
— Jig fruktar att tillsynen om andra sjuka i Orten genom Läkarnes så beskaffade resor, bhfver jemväl åsidosatt och att Läkarne sjelfve tröttna vid dessa fatiger; så att då man förut saknar tiilräckeligt antal af desse Tjenstemän, denna brist hädanefter varder än större, emedan ej någon dugelig och kunnig man lärer vilja söka sig till en sådan Landsort — Ocii hvilken skall väl ersätta Skepps-Redarne Fartygens liggedagar och uppehåll i förestående Courser? — Skola SkeppsRedarne vidkännas denna förlust, varder den för dem en dryg beskattning Hus uiccles sko» Den 4. April. 233 la Läkarne godtgöras för deras Embets-resor? Icke kan det med billighet åläggas dem, att ex ofHcio utan vedergällning förrätta sådana vallfärder, ty deras Löner kunna icke förslå till resekostnaderne. — Icke kunna SkeppsManskapet forpligtas till en sådan utbetalning, emedan å smärre Farkoster, hvars Besättningar utgöra stundom ej flere än 3, 4 å 5 rnan, det skulle hända att enär Läkaren nödgades färdas längre väg , Manskapets Månads-gage icke svarade emot Visiteurens dryga Reseräkning; och skola alla dessa utgifter bestridas af Staxens Medel, uppkommer derigenom en ganska betydelig Summa, som icke annorlunda än genom en förstorad allmän Beskattning lärer kunna utgå; hvarvid den fråga billigt må göras, om icke denna ansenliga Summa penningar med Större fördel kunde användas tili utvidgande af förut nog inskränkta Curhus-Inrättningar.
Kvintessensen af densamma är ungefär följande: » Det är inte sannt att du kunnat glömma dina lexor, men har du verkligen gjort det, så vore det så mycket värre, ty ingen god och flitig människa får glömma att uppfylla sin plikt. » Vackert sagdt, kära moder, men rättar du dig äfven själf efter dina ord? Några timmar senare kommer kanske din man och frågar dig, om du uträttat ett uppdrag, som han i morse bad dig ändtligen utföra, och du svarar med största tänkbara frimodighet: » A c k, det har jag verkligen glömt. » Ä r det också bokstafligen sant? Har du inte fastmer från timme till timme med vett vilja skjutit upp att göra hvad du varit ombedd? En ursäkt måste man väl hafva, något måste man väl svara. Hvad är väl då bekvämare och ligger närmare till hands än den korta satsen: » Jag har glömt det. » Och ingen förnuftig människa kan väl klandra en husmoder, hvars dagsverke är sammansatt af tusentals olika bestyr, om hennes minne inte räcker till för en eller några af dessa många småsaker. Hemoch sällskapslifvet ställer så många fordringar på husmodern, att den eller den småsaken lätt kan förbises under dagens brådska. Men ha vi därför någon rätt att vara glömska eller ge oss sken af att vara det? Hvad är väl glömskan, om vi närmare skärskåda den? En svaghet, som härrör antingen af inskränkthet, distraktion eller tanklöshet. Den första af dessa tre egenskaper IDUN 1894 vili väl ingen gärna taga i anspråk för sig själf, med den andra önskar visserligen en och annan dåraktigt nog skryta, men för den tredje borde en hvar blygas, ty den är bevis på ett ytligt väsen. Den, som därför vid alla möjliga tillfällen föregifver sig vara glömsk, den fäller öfver sig själf en dålig dom, och hvem det än må vara, bör han eller hon uppbjuda allt för att alltmera bli herre öfver denna svaghet. Glömska människor äro opå- litliga varelser och löpa mer än andra faran att af sin omgifning bli ansedda som kärlekslösa.
Hvad angår förvarande af förenämnde större spannemåls-lager, inser jag väl med Utskottet de svårigheter som möta, enär man icke i vårt land kan vänta eller bör kunna fordra, att spannemålen försåIjes torrkad, men då Utskot-; tet upplyser, att tillgång för utrymme medgifver upptagande af öfver 160,000 tunnor rå span-; nernål, förmodar jag att utvägar skola finnas,' att emot hyra eller andra vilkor hos enskilta få inrymma större spahmåls.qvantum, och af~ sfyrker alldeles Utskottets förslag att bygga nya Magaziner och torrkinråttningar, hvartill blifvit ansedt, alt en kostnad af emellan 2 och 5oo,ooo R:d. skulle uppgå, deraf till torrkinråttningar allena fordrades, om jag rått fattat, omkring 170,000 R;d, anseende jag att det vöre till en början tillräckligt, om en, högst tvenne såda-, ne torrkanstalter på försök inrättades, äfven gom jag förmodar, att större spannentålspoater 8 Deri 2 Junii, skulle under tillsyn och ansvar, och . mot säkerhet kunna till förvarande emottagas af egendornsågare på landet och i Ståderne, och i SoekenMagaziner, att vid behof vara att tillgå, då kostnaderna derföre otvifveiaktigi skulle blifva lindrigare, ån hvartill nya Magaziners uppbyggande skulle föranleda, hvaremot med begagnande af nu varande byggnader, de gamla Magazinerna borde, så vidt ske kan utvidgas, i synnerhet de Magaziner, som hafva den belägenhet, att transporter dit kunna verkställa^ sjöledes, eller äro i de mindre bördiga provincer belägna I Sjöstäderna böra Magaziner förnämligast vara inrättade, på det spannetnålen skyndsammare och med mindre kostnad må kun; na transporteras, till förekommande af hemmansbrukarens obehöriga betungande af Kronoskjutsningar Mngazinerna emellan med spannemål, och i afseende hvarå det borde Magazinsstyrelsen föreskrifvas, att vid ansvar tillse, det spannemålstransporter till och ifrån Magaziner, verkställas lämpliga årstider och sjöledes, der belägenheten sådant medgifver, och i annat förhållan* dede årstider allena, som för sådane transporter med hetnmansbrukarens mindsta betungande äro lämpliga, så att det ej vidare må hända, som hittills stundom inträffat, att, under otjenligaste årstider och väglag höstoch vårtider, större spannemålstransporter Magazinerne imellan blifvit verkställde, i afseende på utsädes behof i synnerhet, hvartill genom Magazinsstyrelsens försigtiga omtanka utvägar i provincerna förut böra vara beredda, till förekommande deraf, att den ena provincens icke för -