Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utom den af Utskottet redan anförda, förekommer nemligen, att förslaget endast afser några få slags fordringar, eller dem, som. grundas på skuldebref till viss man, på accepterade räkningar och på rakningar, hvilka, enligt ,798 års Kongl. Förordning, blifvit de gäldskyldige ordentligen tillställda, tnen icke inom behörig tid af dem klandrade. 4 Lag-Utslotlets Utlåtande, N:o i05. Visserligen synes anledningen till denna inskränkning böra sökas i motionärens förutsättning om bifall till hans serskildt väckta motion, att reverser och invisningar till ordres skulle tillerkännas samma natur, ’ som vexlar, och följaktligen komma att lika dermed i utsökningsväg behandlasmen som denna af Utskottet afstyrkta motion ej eller vunnit Rikets Ständers bifall, utan, på sätt Memorialet N:o io4 utvisar, kommit att förfalla, så att de fordringar, som grundas på omförmälda förbindelser, fortfarande i utsökningsväg måste behandlas så, som tillförene, skulle genom antagande af Herr Arnbergs förevarande förslag en olikhet i ärendens behandling uppkomma, som i alltför hög grad skulle störa den enhet, som i frågor af denna art icke utan våda kan lemnas ur sigte. Och denna omständighet ensam anser Utskottet innefatta tillräckligt skäl emot antagandet af oftanämnda förslag; hvadan Utskottet, vidhållande Betänkandet i denna del, oförändradt återlemnar detsamma till förnyad pröfning af Rikets Ständer. \idkommande deremot Niklas Nilssons och Nils Petter Petterssons förslag; så ehuru
Huru glade böra vi ej vara, som äga den lyckan att anse Eders KonglHöghet såsom oss tillhörig, då Eders Kongl. Höghet fortfar uti förökandet af de ostridiga anspråk Eders Kongl. Höghet redan äger på hvarje Medborgares vördnadsfulla tacksamhet och känslor. De tacksägelser vi uppsänt för Eders Kongl. Höghets lyckliga återkomst till Fäderneslandet, hafva alla utgått från ett redligt och Eders Kongl. Höghet tillgifvet Folks upprigtiga hjerten. Emottag Nådigste Herre med välbehag Ridderskapets och Adelns underdåniga lyckönsk^ningar, att åter hafva beträdt den jord, sorn sett Eders Kongl, Höghet uppväxa, och der Eders Kongl. Höghet alltid skall rnötas af tillgifne och tacksamme Medborgares innerliga önskningar för fortfarandet af Eders Kongl. Höghets sällhet och lycka Ridderskapet och Adsdn utbedja sig i djupast© underdånighet, att Den 21 Januariit i Eders Kongl. Höghets fortfarande Nåd städs» få vara inneslutne. Grefve von Platen, Baltzar Bogislaus: Både å egne och flera Ledamöters vägnar, hvilka deltagit i Ridderskapets och Adelns halsningsDeputation, får jag anhålla det Ridderskapet oell Adeln behagade anmoda Grefve De la Gardie, Jacob, att uppläsa och till Protocollet aflemna de Tal, med hvilka Han, såsom Ordförande för samma Deputation, i dag hälsat Presteoch BondeStånden, och torde vid samma tillfälle jämväl det Tal, hvilket kommer att hållas inför BorgareStåndet, få inför Ridderskapet och Adelil uppläsas, samt uti Protocollet intagas. Pierr Grefven och Land t JVlar skalken lörJdarade att, då han vöre förvissad, det Ridderskapet och Adeln med nöje skulle afhöra Grefve De la Gardies ifrågavarande Tal, ansåg Herr Grefven och Land t Ma rs hålken sig böra hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln behagade den af Grefve von Platen gjorde framställning bifalla.
Till det yttre var jag kall och lugn, och jag kände, att jag till hvarje pris, måste hålla min energi uppe, för att ej röja mig själf. Ty gaf jag vika för det uppror, som under hvarje ögonblick var nära att bryta ut, skulle jag ej längre vara herre hvarken öfver mina handlingar eller mitt tal. Och jag måste veta, måste veta allt, för att fasan i mitt lif ej skulle skapa mera ondt omkring sig, än hvad den redan gjort! Jag hade för öfrigt ingen annan plan med mina handlingar, än att jag måste veta, och jag fick också veta namnet på den kvinna, som var min hustrus mor. Hela tiden talade jag med fattning, och jag förrådde icke min hemlighet med ett ord. Aldrig skall dock någon kunna säga mig, hvarför denna kvinna, som jag känt under ett par flyktiga veckor af mitt lif, undandrog mig den hemlighet, som jag icke fick dela med henne. Aldrig skall jag få veta något, af hvad som vållade hennes tystnad. Ingenting, ingenting mer, än att jag förbröt mig den stund, då jag icke förstod, att Margit var min dotter. Jag höll mig borta denna dag, då olyckan drabbade mig. Jag fann en förevändning, och samma afton reste jag bort, lämnande Margit i hennes hem. Jag for genom dag och natt, tills jag kom långt bort från mitt hem, och mitt land. Jag tyckte, att världen var ej nog stor för det afstånd, jag ville lägga mellan henne och mig. Här sitter jag nu och långsamt rinna timmarna, långsamt, som sandkornen falla ur de gamla timglasen, hvilka man kan vända och vända, medan i evighet sanden rinner genom dess spets. Vet ni, lyckliga människor, hvad det vill säga att önska en gärning ogjord och icke kunna göra något godt igen? Jag har lärt mig det, jag, som för hennes skull ville lefva om hela mitt lif, och blott vet, att jag är gammal, att på de få dagar som gått, har min kind fårats och mitt hår blifvit grått. Fasan af hvad jag upplefvat, har stämplat mitt lif, och det återstår mig nu ej mycket, endast det att sluta. Innan dess ville jag blott få skrifva och säga Margit farväl. Men jag kan det ju icke. Ty hvad skulle jag väl säga henne?
Så väl af hvad jag nu här ofvan haft ä« rån anföra, som ock af de i detta ämne inom Bevillningsutskottet af flere olika Stånds Representanter aflåtne Betänkanden och reservationer, hvilka upplyst rättvisat mina yttrade 552 Dm 29 Maji, åsigter, vågar jag hoppas, det Rikets Högloflige Ständer derå täcktes göra behörigt afseende, och ej betunga Fäderneslandets i Rensten grånade, elter ock. af fiendtligt vapen vanföre biefne försvarare, med en Bevillnings erläggande, som skulle minska aspecterne för deras närvarande och framtida bergning, samt blottställa deras lefnads höst för behofvets tryckande börda. Denna min vördsamma underställning synes åtminstone mig i hög grad grundad på billighet och rättvisa, och har äfven nästan allt intill denna dag varit sålunda ansedd och motiverad af likaså rättrådiga Regenter, som upplysta Ständer. Det är ock med lugn tillförsigt till nu varande Ständers bepröfvade rättvisa och bevågenhet emot Rikets Krigsbefäl, emot de Medborgare, som under krigets faror på ett Svenska namnet värdigt sätt vågat lemmar och lif för fredandet af hemmava-, varande medbröders hyddor, för deras frioch rättigheters helgd , som jag, underställande detta Utlåtande Högloflige Ridderskapets och Adelns upplysta bedömmande, anhåller vördsamt (så vida ej ett direct förkastande af Bevillnings-Utskottets till Arméens PensionsCassornes skada afgifne tillstyrkande pröfvas skulle kunna äga rum,) om återremiss af nämnde Utskotts Betänkande i detta ämne, jemte mitt anförande, hvilket jag lika vördsamt anhåller äfven måtte de öfrige MedStänderne tillremitteras innan målet hos dem till afgörande fö-i rekommer$ utbedjande mig vördsammast^ dst Den 29 Maji. 55 3 täcktes Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken göra proposition i ämnet. Carl Mauritz Carpelm.
Nu är N o r g e mig kärt, ett bekant land, där m a n kan träffa, o c h verkligen träffa på, vänner i ordets rätta betydelse. K a n s k e att denna brefväxling har till följd en evig fred o c h vänskap mellan broderländerna, ty det n u uppväxande släktet, bland hvilket vi redan förvärfvat oss vänner, måhända för lifvet, skall ju en gång gå undan för att lämna rum för en yngre generation, hos hvilken kärlek till broderlandet redan är inplantad, o c h så vidare o c h vidare från släkte till släkte i oändligt perspektiv I Ja, lefve kamratkorrespondensen o c h lefve Kamraten, s o m upptagit denna fosterländska tanke! &gt; N e j, E. P. PÅ VEDSKUTA TILL ÅLAND; BREF TILL EN BEKANTING. FÖRSTA BREFVET. Rätt för öfver utbreder sig hafvet i en glittrande halfcirkel; p å sidorna sticka ännu kobbar upp, mestadels nakna, m e n en o c h annan m e d konturerna t a g g a d e af s m å v ä x t skog. Öfver vatten o c h land lyser solen, o c h den skiner skepparen o c h hans folk i ansiktet o c h din plitande Faulenzer på ryggen. [DUN 1899. trädgårdsmästare. Att dess odling är arbetsBLAND BLOMdryg och kostsam kan m a n se redan däraf, att MOR. temperaturen i dess bassin b ö r hållas vid 35°. V E M har icke hört I Kristiania odlas Vicomtalas den sydtoria sedan många år, amerikanska jäto c h i Stockholm upptenäckrosen? Redan dess föres s o m bäst ett hus n a m n har en nästan för dess räkning i Berhögtidlig klang, Victoria gianska trädgården. I regia, d. ä. den drottHelsingfors botaniska ninglika Victoria.
Underläter StatsRädet den owillkorliga pligt, att i de fall 91, 92, 93 och 94 §- §- Regeringsformen utstaka, till deruti föreskrifne tider, Riksens Ständer till allmän Riksdag kalla, eller skulle en eller flera StatsRädets Ledamöter sädan kallelse, eller kallelse till Lagtrma Riksdag afstyrka eller förhindra söka; hafwe den eller de brottslige förwerkat lifwet. Lag samma ware om Ledamot af StatsRädet eller Föredragande tillstyrker Konungen att, innan Riksdagskallelse, i Hufudstadens Kyrkor »vederbör - 4Z6 Den 7 November. börligen kungjord blifwit, eqenmägtigt eller wäldsamkigen lyfta den i 6z Regeringsformen sist om förmälke penningesumma, h.varä Riksens Ständer förseglad anordning lemnat; likaledes om SkatsRädet da det likmätigt zy, 40, 41, 42 och 4Z ^ Regeringsformen förer Regeringen, pä ofwanförmälte olagliga lid och sätt berörde summa lyfter, eller någon SlatsRädets Ledamot ett sä bestaffadt lyftande tillstyrker. Skulle StalsNädsLedamot eller Konungens Nädgifware i Commandomäl tillstyrka Konungen att widkaga sädant steg, hvilket uppenbarligen är stridande emot Regeringsformens bokstaflig» föreskrift uti 57, 60 och 7Z § tz om Riksens Ständers Beskattningsrätt; uti 66, 68 och 72, rörande Riksens Ständers befattning med Riksgälds och Bancowerken; samt uti 78 tz att någon del af Riket icke mä kunna derifrån afsöndras; eller underläter han att emot nägon sadan öfwcrträdelse göra föreställning eller den wäller och befrämjar genom bewisligt fördöljande af nägön upplysning, miste lifwet. §. 4.
I afseende å inredning af den nya arbetsoch samlingslokal, som är ämnad att för geologiska undersökningsverket beredas uti slöjdskolans nya hus, har Chefen i underdånighet öfverlemnat ett derför upprättadt kostnadsförslag, enligt hvilket hela det för ifrågavarande inredning erforderliga belopp skulle uppgå till 18,000 Riksdaler, hvaraf 12,600 Riksdaler för inköp af samlingsskåp uti den stora Museisalen samt 5,400 Riksdaler för inredning af laboratorii-lokalen med smältugnar, kapellskåp, laboratoriibord med tillhörande skåp o. s. v., äfvensom till inledning och aptering af gas och vattenrör m. m. I anledning af det högre årsanslag som nu begäres emot det vid förra riksdagen beviljade af 50,000 Riksdaler, anser jag mig med hänvisning för öfvigt till det af Chefen uppgjorda förslag till stat böra i underdånighet fästa uppmärksamheten derå, att afiöningen åt medhjelparne vid förevarande undersökningar under de sex första åren ökas gradvis för hvarje år från 600 till 2,000 Riksdaler samt att med år 1867 alla dessa medhjelpare uppnått högsta lönegraden; äfvensom att dagtraktamente och skjutsersättning under resorna något förhöjas i mån af längre tjenstgöring. I afseende å den tillökning som efter uppnådd aflöning af 2,000 Riksdaler bör för medhjelparne ifrågakomma, får jag under åberopande af mitt underdåniga yttrande i fråga om löneförhöjning åt Landtbruks-ingeniörerna föreslå, att antingen, — derest nuvarande stigning i afiöningen följes till uppnådda 2,000 Riksdalers lön, denna sednare bibehålies oförändrad under tio års tjenstgöring, men då förhöjes till 3,000 Riksdaler och efter ytterligare tio år till 3,500 R:dr eller ock att medhjelpare, som uppnått 1,500 Riksdalers lön, för hvilken följaktligen då en särskild lönegrad borde bildas, icke sedermera må tillträda någon förhöjning förr än han arbetat ytterligare tio år, då han skulle erhålla 2,500 Riksdaler och vidare efter tio års förlopp 3,500 Riksdaler.
Brefvet af den 13 Maj 1779, hvilket innefattar förbud emot flattorfs skärande i Malmohus och Christianstads Län, dessutom icke,under något sådant förbud inbegriper Halland Då i anledning häraf Höglofl. Ridderskapet och Adeln till Utskottet återremitterat ofvanberörde utlåtande, hvilket de öfriga 3:ne RiksStånden bifallit, anser Utskottet sig böra vördsammeligen förklara, att, enär, på sätt Herr Grefve Gyllenborg anmärkt, Kongl. Maj:ts högst, berörda Nådiga förbud eniot flattorfs skärande ali - Den 2 2 Maj. alldeles icke sträcker sig till Hallands Län, men. klagandernes Memorial uttryckeligen innehåller, att det, sådant oaktadt, blifvit Allmogen i Halland vid vite förbudet, att å deras Hemmansägor skära torf af tufvor och ljungbevuxen mark,' hade Utskottet ansett något tvifvel så mycket mindre böra eller kunna uppstå derom , att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Hallands Län vore den Autoritet, hvilken, af förekomne anledningar , stadgat det öfverklagade vitet, som ingen annan ägt rättighet, att något allmänt för ett helt Län gällande förbud utfärda; detta skäl har ock Utskottet för sig låtit vara gällande vid stadgandet af dess öfvertygelse om tillämpningen af go §. i Regeringsformen, en öfvertygelse, den Utskottet af Herr Grefve Gyllenborgs anmärkningar emot det i ämnet afgifna vördsamma utlåtandet ej funnit någon orsak att frånträda. Stockholm den 18 Maj 1815. Rå Höglofl. Riddarskapets På Högvörd. Prestoch Adelns Ledarn. Ståndets Ledam. vägnar vägnar A. Lantingshausen. Bryn. Hesselgren. På Vällofl. BorgarePå Hederv. Bonde Ståndets Ledam. Ståndets Ledam. vägnar vägnar And. Fredin. Hils Mansson. M. M. Rosbeck. Uppläst Sen a 2 . Maj. 3^5 Uppläst hos Höglofl. Riddersk. och Adeln den 22 Maj. Högvörd.
Redan när huset år 1846 reparerades och inreddes för sitt nuvarande ändamål, upptäcktes i murar och hvalf åtskilliga sprickor, som upphöggos och igensattes; men vid den besigtning, hvilken under sistlidne höst förrättades för generalförslagets uppgörande, visade sig, att någre af samma sprickor, synnerligast i den mot Slottsbacken belägna del af huset, ånyo öppnat sig; hvaraf måste dragas den slutsatts, att huset är underkastadt en fortfarande sättning. Orsaken härtill kan icke vara annan, än någon felaktighet i grunden; men hvaruti detta fel egentligen består, kan icke utrönas utan en vidlyftig och kostsam undersökning, hvartill den ljusaste årstiden bör begagnas. För anställandet af en sådan noggran undersökning, jemte provisoriskt afhjelpande af sättningsskadorne, har Öfverintendentsembetet i sitt förslag afsatt en summa af 666 r:dr 32 sk. banko. Att deremot den mera genomgripande åtgärd, som vid undersökningen kan pröfvas nödig till sättningens förekommande för framtiden, icke är synlig i generalförslaget, har flera skäl. Dels är kostnaden härför, Itili. till R. St. 4 Sami. 1 Afd. 24 Häft. 6 Sta!s-Ulskotlets Utlåtande, N:n 78. sam i värsta fall svårligen kan af det vanliga byggnadsanslaget betäckas, omöjlig att ens approximativ beräkna, innan undersökningen föregått; dels komma de arbeten, som dervid pröfvas nödvändige, troligen att förutsätta en partiell utrymning af huset, hvartill fordras längre rådrum och förberedelse, än att både grundens undersökning, liigenbeternas utrymmande och skadans fullständiga afhjelpande skulle kunna under detta års för byggnad tjenliga årstid medhinnas. Af dessa orsaker och enär sättriingsskadorna, oaktadt sin betänkliga art, icke äro sådane, att någon egentlig fara synes hota husets bestånd under detta och närmast följande år, helst dylika remnor förefinnas i de flesta hus vid skeppsbron, har generalförslaget i detta hänseende nu blifvit inskränkt till ofvannämnde undersökning»
JM 28, med upgift om och huruvida någon del af den sedan 1851 års början uplnpna Banko vinst erfordras för Bankens konsoliderande. Föredrogs ånyo och bifölls StatsUtsk:s d. 4 och 11 dennes på bordet lagda Utlåt. JM 57, i anledn. af K. Propos. , ang:de eftergift, till förmån för Upsala stads Borgerskaps Gubboch Enkhus-Inrättning, af Kronans rätt till dana-arf efter Enkan Charlotta Elisabeth Bång och Jungfru Chrisitna Lundström. Föredrogs ånyo BankoUtsk:s d. 4 och 11 dennes på bordet lagda Utlåt. JM 20, i anledn. af väckt fråga derom att FilialBanks-assignationer må betraktas lika med de af Låne-Kontm utfärdade assignationer. Den af Hr Mannerskantz, Carl Axel, vid detta Utlåt, fogade reservation uplästes, på begäran af Hr von Hartmansdorff, Au g., som derefter yttrade: För min del anser jag Hr Mannerskantz samt Hrr Bogeman, Almgren och Ekenman, som med honom instämt, hafva i detta fall yttrat sig riktigt. Jag skulle således önska att R. o. Ad. behagade upskjula sitt beslut i detta ämne intilldess frågorna om Bankens och landets sedelrörelse förekomma. Hr Mannerskantz: Jag får hemställa till Hr von Hartmansdorff i anledn. af hans begäran om upskof huruvida det icke vore mera skäl att återremittera Betänk, till BankoUtsk. för att företagas i sammanhang med de öfriga frågorna ronde Bankens sedelrörelse. Hr von Hartmansdorff: Jag instämmer med Hr Mannerskantz. R. o. Ad. ansåg de emot BankoUtsk. förevande Utlåt, gjorde anmärkn:r föranleda till detsammas återremitterande. Föredrogs ånyo och bifölls BankoUtsk:s d. 4 och 11 dennes på bordet lagda Utlåt. JM 24, i anledn. af väckt motion om ingifvande från Banken af 1,000 R:dr till afl.
Ännu ett skäl, hvarföre jag röstar för förslaget, ligger deruti, att jag anser R. o. Ad. genom ett bifall dertill på ett ridderligt sätt hafva löst det löfte, som R. o. Ad. för 10 år sedan gifvit och hvilket ännu qvarstår såsom oupfylldt. Starka rop på propos. hördes åter. Frih. Sprengtporto(ten, Jakob Wilh.: För att icke missbruka R. o. Ad:s tålamod och då jag under föregående Riksdagar flera gånger varit i tillfälle att utförligt framställa min åsigt i denna samhällsvigtiga fråga, anser jag mig endast böra, under åberopande af hvad jag då anfört och af R. o. Ad:s beslut vid 1840 års Riksdag, förklara, alt jag ämnar rösta för förslaget. Några ord ber jag likväl att få tillägga. En värd talare har, tvifvelsutan med mycket skäl, erinrat R. o. Ad. om dess förtjenster om fäderneslandet 112 Den 15 Februari e. m. och om de upoffringar af personliga fördelar, R. o. Ad., då fosterlandets väl sådant fordrade, med gladt mod underkastat sig. Härifrån har talaren ledt sig till den slutsatsen, alt R. o. Ad. icke borde antaga detta förslag. Jag deremot kommer till ett annat omdöme. Jag tror, att vi böra gå i våra förfäders fotspår samt att vi således med öfvertygelse derom, att fosterlandets sanna väl oundgängligen påkallar en förändring i vårt nuvarande representalionsskick, och att denna förändring nu mera icke gerna kan länkas linder annan form, än den, som närmast öfverensstämmer nied förevande förslag, icke böra tveka att visa, det vi, genom bifall lill förslaget, för fäderneslandets lycka och välfärd gerna upoffra den sista och dyrbaraste af våra rättigheter, den att vara sjelfskrifne målsmän för Svenska folket.
Och nu kom krönet på detta förfelade lif: fängelset för ett af de värsta brott, strafflagarne känna. Det var just inte värdt mycket detta lif. Det kom för honom, att han kunde befria sig sjelf från alltsammans. Dertill behöfdes så litet. Att gå i ån! Ingenting annat! På ett par minuter vore allt slut! Verlden, samhället, sin arbetsgifvare, sin familj, för allt och alla vore hans död att betrakta som en välgerning. Men hur vore det för honom sjelf? Hvad komme sedan? Vore han då verkligen fri från alltsammans, eller började något mycket värre? En af hans kamrater på verkstaden, en »läsare» hade några gånger talat med honom om helvetet och dess fasor. Han skulle komma dit i hvilket fall som helst; ty en menniska, som lefvat ett sådant lif som han gjort, kunde ej blifva annat än fördömd. Men tio gånger värre hade »läsaren» sagt, att det skulle blifva för den, som ökade sina missgerningar med att sjelf förkorta sitt lif. Ja, han hade ingenting annat att göra än att gå och vänta på sin häktning, som ej skulle dröja länge. Hans husbonde? Kanske denne redan var häktad? Det vore visserligen tidigt på morgonen; men polisen sofver inte. Strömberg reste sig upp från sin improviserade bädd. Han darrade af köld och svepte så godt han kunde sina trasiga kläder om sin magra kropp. Han smög sig ut från gården och gick utom staden, alltjemt tänkande på sin farliga belägenhet. Han hyste medlidande med sin husbonde. Ingeniör Danielsson hade inte varit mycket vänlig mot honom, det var nog sant. Men sedan den der händelsen med lådan hade han blifvit mycket bättre än förut. Han, Strömberg, hade ju fått tio kronor i veckan, då fabrikörn strängt taget ej behöft gifva honom någonting alls. Och behöfde då nödvändigt två straffas? Fabrikörn var ung och präktig och skulle nog blifva en bra karl, om han nu räddades. Kanske det inte vore för sent. Kanske han inte blifvit häktad ännu, utan kunde komma undan. För honom, som hade fullt upp med penningar skulle det nog lyckas. En god gerning skulle kanske göra den stackars Strömberg lättare till sinnes.
För mig visar den sig vara af vida största vigt i den instans, hos hvilken ransakningen sker, emedan det är endast der, som intrycket af brottslingens individualitet upphemtas, och som teckningen både af denna, så vidt den kan afteeknas, och af alla de på omdömet om brottets svårare eller lindrigare beskaffenhet verkande omständigheter måste för sig gå, och emedan de högre instanser, hos hvilka målet sedan kommer att pröfvas, ej äga annan grund för sitt omdöme öfver alltsammans, än innehållet af de protocoller, som deröfver hos första instansen blifvit förda. Det må medgifvas, att dessa protocoller, med en viss grad af fullkomlighet uppsatta af en fulländad domare, så skarpsynt, så talentfull, så rättsinnig, som han kan önskas, blifva en tillförlitlig grund för de högre domrarnes pröfning, i allt hvad protocollerna omförmäla; men de blifva dock svårligen någonsin för dem, hvad brottslingens lefvande personlighet varit för den, som i protocollerna afteeknat honom.” ”Hvad blir det deremot, i fall den första instansens domare icke är en så fulländad ransakare och tecknare — en Den 2S April. 239 så rättsinnig, lugn, oväldig, fördomsfri, skarpsynt, talentfull nian? — Prolocollerna kunna då ej eller erhålla samma fulländning. Det låter ju icke betrida sig, att de genom sin ofullkomlighet verka skadligt, äfven så väl som de genom sin förträfflighet skola verka föraelaktigt. Och ju mer som af dem fordras, destomera skall deras ändamålsenlighet saknas, när den brister.
Men om denna önskan ej vinner sympatier, får jag vördsamt föreslå, att minsta valeuren bestämmes till 2 r:dr 32 sk. b:co eller 4 r:dr r:gs, motsvarande eller nuvarande myntberäkniug en r:dr silfver, hvilken valeur ej af R. St:s Bauk ulgifves och kan således i allmänna rörelsen vara nyttig. Frih. Cederström, Jacob: Discussionen på f. m. har tillräckligen visat hvad verkan de små privatbankssedlarne utöfva på Riksbankens egna sedlar, och att sådant, långt ifrån all vara nyttigt, måste vara skadligt. Frågan är här tveggehanda, nemi. skola privalbankerne få utgifva sedlar, och, i sådant fall, till hvilka valeurer? Jag måste då säga, att om den oriktighet kommer att i Sverige införas, att enskilda bolag få rättighet att utgifva sine sedlar, dä enskildt man det icke har, så röstar jag för det belopp, som Ulsk:n föreslagit. Jag har egentligen begärt ordet, för alt, i anledn. af Frih. Palmstjernas, Nils, yttrande, röi:de nyttan för privalbankerne att få upplaga penningar af enskilda och derföre utgifva obligationer, som löpa med 3 proc. ränta, fä erinra, alt Sveriges häfd visar oss, det vi efter 17S8 års krig hade sådana obligationer, hvilka dock sedan upphörde. Derefter uppkommo disconlerne, hvilka hade crediliver pä Banken och rättighet att upplåna penningar saint utfärda obligationer mot 3 proc., från 5 r:drs valeur och deröfver, ställde på Banken till inlösen. Så länge med deras papper ärligt förlörs, d. v. s. att disconlerne upplänade penningar emot 3 proc., men utlånade samma medel mot 6 proc., hvarigenom de således vuuno 3 proc., inträffade den omständighet, som Frih.