Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om utvotering nu 72 Den 2 Mars. nu träffade en ung och wid Riksdagsärender oförfarén man, sä kunde en annan gang tiläfwentyrs en hastigt upstigen och miftgynnande pluralitet komma at ffilja en wärdig och kunnig man ifrän sin Riksdagsmanna-rätt. För min del skulle jag heldre wilja tilstyrka, at Högloft. Ridverskapet och Adeln täcktes formeligen stecreterZ, at Herr <HI;en8vaLN8 motion eller dest klander af det gjorde ^u8titiD-Ombudsmanna-walet wore obehörigt och olagligt och således til fullo ogillades, samt at denne Ledamot derföre af Herr Grefwen och Landtmarskalken singe en sämonition til et försigrigare npförande för framtiden. Herr Lock, Lorfits I^uävlA. Jag sinner wid detta tilfälle, al en ward Ledamot Herr 6Men8va3n har af werkeligt nir, ej af elak wilja, framstält en motion, som, ehuru af Högloft. Ridderffapet och Adeln med mitznöje uptagen, likwal i min tanka kunnat förtjena upmarksamhet; men jag wil ej ingä i pröfning af venna motion, utan allena af förfarandet emot Herr Frä ga har blifwit wäckt om hans »kvotering ifrän Nidderffapet och Adeln, men, Mine Herrar, detta wore ju tydeligen at göra en lex in cam. Hwarken Regeringsformen, Riksdagsordningen eller den fordna Riddarhusordningen, säga et ord om sädanc. Jag önskar at Ridderskapet och Adeln ej mätte göra nägot som i min tanka wore Lagstridigr. Friherre 8tss1 von plortoin anhöll, at de §H. som Herr 6^!Ien8vagn äberopat, mätte blifwa upläste. Herr Den 2 Mars. 7* Herr kablmLN, Otto lereäric. Ibland de mäst ledsamma ämnen, jag inom detta Riks Ständ öfwerwarit, är wisserligen det som nu är under Ridderstapels och Adelns pröfning.
Då man år 1809 kom fram med projectet om Götha Canal, tycktes mig genast, att man tilltog den i för stor scala, ehuru äfven jag i öfrigt ansåg företaget håde nyttigt och vackert; men jag hade aldrig hört, att Trollhätte canal varit ansedd otillräcklig; alla varor hade kunnat gå ned eller upp, och rörelsen var liflig just för det den var calculerad på varumängden. Sedan nu Götha canal blifvit heslutad i stor scala, och nått nära sin fullbordan, med ofanteliga ansträngningar, finnér man, att den ej kommer att lifvas af stor rörelse, den kommer att stå nästan öde och tom, synnerligen då Canal-arbetet uphörer, som nu till en del lifvar den. Della är en sorglig tanka, allt måste således vika för möjligheten att på Canalen frambringa en sjmlig rörelse, om äfven ej grundad på handel och industri. Derföre mäste nu opinionen först stämmas emot stora flottan, för att söka tillvägabringa en sådan förändring, att för ro Linieskepp man skall bygga 640Kanonjollar och 4° ångfartyg. Att förlägga dem i Stockholm kunde lämpeligen ej ske, och Carlskrona vöre för långt aflägset; då skulle en ny station blifva nödig vid Söderköping och den har länge varit påtänkt, fast den nu är af ännu större nödvändighet för Canalen, ty sjelfva stationens anläggan - Den 2 Mars f. ra. ior de gör ju en rörelse på Canalen, fartygen skola byggas vid Motala, machinerier och smiden der ske; straxt en ökad rörelse emellan verkstaden och stationen vid Söderköping. Denna station är således allt för betydlig; en fästning omkring rlen måste byggas. — TrollhätteCanal, för liten för de nya ångfartygen, måste ombyggas, och på det hela flottan ej skulle kunna instängas genom ett par sprängda portar, måste vid östra och vestra stränderne desse portar åter omgifvas af tvenne fästningsverk. Härtill kommer äfven att sundet, vid Stegeborg existerar.
Jag instämmer dock uti den jemkning, som af Herr Lefren föreslogs förra gången detta ämne här till Öfverläggning förevar, att nemligen på det vandringen ej skulle missbrukas, endast de skickligaste och mäst välfrägdade Gesällerna skulle under namn af Konstförvant er få vandra. Hvad husagan angår, tror jag det vara bäst, att icke nämna derom. Jag tillstyrker således, att ifrågavarande §. må från orden: än det handtverk , få följande lydelse: hvarå de Gesällhref erhållit _, att påföljden för deras felagtigheter och försummelser bestämmas &c. Friherre Cederströmj Jacob: En bland de egentligaste olägenheter af Skråförfattningarne har varit den tillåtne Gesällvandringen. Det har aldrig i något Samhälle varit förbjudet för någon person, att resa till en bestämd uppgifven ort; men annat är, att ombyta Mästare, och vandra Riket omkring, samt ligga allmänheten till last. Som detta förhållande ofta ägt rum, hvarigenom eu Gesäll undandragit sig att arbeta, och åtnjutit underhåll utur lådan, så hafva Utskotten ansett, att den nu tillåtne Gesällvandringen må afskaffas. Hvad åter beträffar frågan, huruvida Gesällerne böra ställas under Tjenstelijons-Stadgan , men slippa stå under den deruti stadgade husaga; så anser jag, att consequencen fordrar, det de ej böra vara fredade från husaga, emedan jag icke kan linna skäl deruti, att Gesällerne uti ett, men 5a4 Den 12 November e. m. icke uti ett annat, fall hura lyda under Tjenstelijons-Stadgan. Herr af Uhr: Det kan ofta hafva varit fallet, att en Gesäll på sin vandring icke gjort någon förkofran i sitt yrke, och att således vandringar ofta missbrukas, men man må ej upphäfva bruken för missbrukets möjlighet. Jag kan anföra ett exempel, som torde bevisa, att vandringar kunna vara nytlige. På samma tid som jag studerade i Upsala, var det en ung man, som lemnade Universitetet, och begaf sig till flera utrikes orter gående.
Då för hela riket i medeltal antalet af för brott sakfällde år 1841 förhöll sig till folkmängden såsom 1 till 124,3, 1843 såsom 1 till 101, och 8 1845 såsom 1 till 95, så ådagalägger det uppgifna förhållandet, att länets tillstånd i omförmälda hänseende varit vida ofördelaktigare än rikets i allmänhet, efter medeltalet räknadt. Till det försämrade tillstånd, som dessa statistiska uppgifter i öfrigt synas utvisa, antager jag såsom ovedersägligt, att de hufvudsakligast bidragande orsaker varit dels det hos den arbetande klassen rådande, ännu alltför ohejdade, dryckenskapsbegäret, dels den moraliska smitta, som gemensamhetsfängelserna fortfarande sprida. Jag tviflar icke, att ett omvändt förhållande skall visa sig, i den mån, som genom moraliska medel i förening med en ändamålsenligare lagstiftning angående tillverkning och försäljning af bränvin, dryckenskapslasten kan hämmas och det nyare fängelse-systemet allmännare kan bringas i verkställighet. Utom i städerna inskränker sig näringsfliten i allmänhet inom detta län nästan uteslutande till jordbruk med dess binäringar, samt sjöfart och fiske. Hus väfnader och andra landtmanna-slöjder saknas visserligen ej, men de idkas föga eller' icke utöfver egna behofvet. I norra delen af länet utgör dock tegel-tillverkning en icke oväsendtlig näringsgren och flerstädes å landet äro färgerier och garfverietanlaggde. Om graden af länets allmänna välmåga skulle bestämmas endast efter behofvet af fattigförsörjning, så skulle ifrågavarande femårs-skifte för detta län, såsom för riket i allmänhet, utvisa ett nog ofördelaktigt förhållande. För att erfara om och i hvad mån bördan af fattigförsörjningen under sednaste femårsskifte ökats, har jag låtit upprätta ett sammandrag för hela länet, utvisande antalet af understödstagare inom samtlige fattigvårds-samhällen under sista året af nästföregående fem-årsskifte eller 1841, och det sista af nu ifrågavarande eller 1846.
Som StatsUtsk. icke, och än mindre K, St., trott sig böra anslå de nödiga medlen, utan tvärtom komma att till stor del afslå, hvad Styrelsen föreslagit till erhållande af ett fullständigt försvarsväsencle, var det anledning förmoda, att åtminstone någon grund borde uppgifvas, som, i stället för det föreslagna, säkert kunde leda till nyssnämnde mål. Visserligen synes det, som man under denna riksdag såsom allmän regel antagit, att försvaret hufvudsakligen hvilan på bevär:smanskapet, emedan man ofta vid fråga om anslag, nödvändiga för armdens tjenstbarhet, såsom skäl för afstyrkandet anfört densamma. Men har någon deremot, äfven med erkännande af bevär:ssystcmets vigt, in vändt, att sådant nu är omöjligt, emedan detta manskap knappt under en kort öfningstid kan bibringas de första begreppen om deras skyldigheter såsom krigare, så har man icke varit sen att framställa armeen såsom hufvudsak; dä åter har man yttrat: armeen skall leda och undervisa beväringen. livil - Den 15 Augusti f. m. 53 kun motsägelse ligger icke i detta handlingssätt? Matte det ej bevisa, hvad deltagande armeen eller hela försvaret i cn framtid har att vänta och kan erhålla! Ej ett ögonblick betviflar jag derföre, att arme'en, äfven om den, såsom sjelf af brist på medel ofullständigt ordnad och med befäl, till stor del ovant vid den tjenstgöring, sorn under krig förekommer, icke kunde eller, till undvikande af egen och medborgares säkra undergång, borde inom sina led emottaga en myckenhet oöfvad t och oerfaret ungt manskap, likväl skulle uppfylla allt, hvad af den isådana förhållanden kan fordras; men den torde då endast kunna kämpa för en ärofull död, och derunder med blödande hjerta se sitt fosterland förödas och den frihet förstörd, sorn i århundraden der utgjort ett hufvudvilkor för trefnaden. 1808 och 1809 arens krig i Finland, der folket ville, men icke, af orsak att försvaret var oberedt, kunde intagas bland arméens leder, har derpå gifvit oss ett vårdande exempel.
— Med det yrkade uppskofvet med pröfningen af ifrågavarande förslag, söker man endast en utväg, att genom ett ytterligare Opinionsarbete genomdrifva det. Beviljar jag detta upskof till nästa Riksdag, så inträffar då, likasom nu, att man begär inrättande af Embeten, hvilkas magtgränsor vi ej få veta. Svenska Folket önskar säkert icke, att så länge oroas af farhåga för denna ändring i dess Regeringssätt; lika litet vill också jag längre erfara en sådan oro. Jag bestrider derföre allt upskof med frågans afgörande, och begär, om det behöfves, votering derom; jag bestrider äfven sjelfva hufvudsaken, och begär äfven derom votering. Om jag härvid öfverröstas, skall jag dock lugnt nedstiga i grafven, i medvetandet att hafva gjort allt hvad i min magt stått, för att rädda mitt Fädernesland från en MinisterStyrelses olyckliga välde. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken tillkännagaf, att Plenum komme klockan half till Sex i eftermiddag att fortsättas. Herr Cederschjöldj Pehr Gustaf: Örn jag trodde, alt pluraliteten af Ståndet vo - Den 23 Februari i f. m. 55 re nöjd med ConstitutionsUtskottets ifrågavarande förslag till ändringar i Grundla» garne, så skulle också jag tillstyrka den här gjorda framställning, att det ytterligare matie hvila till en annan Riksdag. Men då åtskillige Ledamöter härstädes antydt, att de ej äro nöjde med förslaget, hemställer jag, om det icke är olämpligt, att upskjuta dess afgörande. Nästa Riksdag kunde ej eller blifva fråga om något annat, än att afslå eller antaga detsamma; ty att framställa ett annat förslag derjemte såsom, alternatif, tror jag ej vara möjligt, och kan jag aldrig med min röst tillstyrka. Om icke det ifrågavarande förslaget är de fleste till nöjes, så är det bäst, att alldeles förkasta det, i hopp, att Kongl. Maj:t täcktes framställa ett nytt, bättre och fullständigare.
Det är ett verkligt nöje att få anbefalla ett arbete, som sa utmiirkt fyller sin uppgift att vara en bok för de sin&amp;. » Lillpojken » p l en norsk sater, som själf beriittar om sinn reseafventyr, ar en liten byting med lrängor och toppinössa, tofsen inberäknad, blott en ' aln lång, men. frfin den fiirstn si.dan till den sista ar 1ini.i lika duktig, lika rolig, lika originell. Man tycker sig se 1i0noii.i~ diil: han efter att ha fått sina första byxcir, söker efter ressii.llskap till vSir1dens anda, bortom Norclliskogen. Sedan leksystern Bolla viinclt om, efter att med knajq iiöd ha kommit med lifvet ur en strid ströin, får han slutligen en prditig kamrat i w Koppe-bocken », Iivilkon som helt spiid fått dricka mjölk ur kopp och däraf fatt sitt namn. Men niir saltet &amp; r slut i den ' lilles fickn, öfmrgifves han af boclcen, hvillien dock blifver ett indirekt medel till gossens återfinnande. Man kan svårligen beslrrif vn hvillien lolialf iirg som genomtranger det hela, hvilken osökt humor, soin ' finnes i skildringen af gainla farmor, Per busdriing och folket på grannsiitrama. Bedan på om' slaget viicker den lilla morska pilten i deu röda wtopluenw, så glad i sol.~juset på fjallen, så ångestfull i inånskenet vid myren, våra lifligaste sympatier. Vi iiro ocliså öfvertygade om, att dessa sympatier skola delas af alla bokens både små och stora, liisaïe. Illustrationerna äro ~v~anligt karakteristiska, och att öfversiittarinnan med skicklighet och pietet utfört sitt värf, darför &amp; r hennes namn oss en borgen. wResan. till världens ända » torde i år, lilcasoiu förlidet h » Bland fält och iingar w, blifva j~ilmarknadens basta barnbols.
En stor svårighet skulle äfven uppslå, om Hr von Harlmansdorffs förslag bifölls, dä flera än ett Stånd afslagit ett förslag; det kunde nemi. hända, alt de skäl som hos det ena Ståndet verkat afslag, kunnat anföras som stöd för motsatsen hos eli annat, och då skulle det komma att heta uti ingressen, att Konungens propos. blifvit hos R. o. Ad. afslagen på de och de skälen, hos PresteSt. åter på andra, o. s. v. Det blefve sålunda ett fullständigt protocoll, och jag hemställer om sådant vore en lämplig form för und. skrifvelse!. Frih. Nordenfalck, Johan: Det lärer visserligen vara förhållandet, att vid föreg:de riksdagar i likartade fall, svaren på K. M:ts nåd. propos:r i grundlagsfrågor blifvit så affattade, som Gr. Lagerbjelke nu upplyst. Man har trott, att så borde tillgå, för att uppfylla föreskriften i 81 § Reg.F., som säger, att skälet för afslaget å en K. propos. skall meddelas. Men alt anföra skälen och Den 19 Oc to ber. 211 gifva Konungen underrättelse om hvad i enlighet med verkliga förhållandet föregått, låter sig göra, på sätt som Hr von Hartmansdorff föreslagit, och derföre instämmer jag deruti. Det är i förevar, fall så mycket nödvändigare att vidtaga detta sätt att expediera svaret, som de i Exp.Utsk:s förslag till und. skrifvelse anförde moliver innefatta verkliga och ganska väsendtliga principfrågor, dem Ständerne icke gemensamt hafva gillat, ty då ett Stånd har afslagit, är det visserligen tillräckligt, för att verka lill resultatet eller afslaget, men deraf följer icke, alt de anförde skälen skola framställas i alla Ståndens namn, ty det kunde bli ett prejudicat, som en annan gång möjligen lade hinder i vägen för Konungen att föreslå något, som stod i sammanhang med en sålunda uttalad grundsats. Det har dessutom det felet, alt en sådan expedition innebär en osanning, ty del är icke Ständerne, som på de anförde skälen vägrat, utan del är endast ett Ständ.
Derföre måste det vara angeläget, att återvinna förtroendet, och detta kan icke ske annorledes, ån genom en klok och redlig plan till penninge-våsendets reglerande. Den torde visserligen kunna uppgöras på ett mera tillfredsställande sätt, ån Utskotten föreslagit; men de anmärkningar, som i detta afseende kunna göras, höra till detaillerna, Herr Cederschjöld fruktar, att uppköp af Silfver för Bankens räkning uppjagar coursen. Detta kunde visserligen hända, om uppköpet oklokt verkställes; men i annat fall bör ingen farhåga i detta afseende ågä rum, och genom Silfverinsåtti ningen, hvilken man så ofta förblandar med Silf. verköpet kan ännu mindre något sådant inträffa. Under förra tider, då Sverige betalte räntor på utländske skulder, uppköpte RiksgåldsContoiret vida mera uti utländskt mynt, ån som nu år i fråga, att för Bankens räkning upphandlas, och Den 14 Julii e m. aldrig fann man att coursen derigenom uppjagades; tvärtom föll coursen en och annan gång till det pris RiksgåldsContoiret utsatte för sine upphandlingar. Genom insättningen år det åter icke tänkbart, att coursen kunde uppjagas. Enda möjligheten dertill vore, om Silfvrets uttagande tillätes, och misstroendet blef så stort, att man uppoffrade några skillingar för att äga återstoden säker. Man säger äfven, att coursen genast skulle uppgå till 128 sk. Detta åringen följd af denna zifiVas antagande för Silfverinsåttuingen. Coursen skulle kanske hålla sig vid ian å sk.; men derutöfver kunde den ej stiga, utan att andra orsaker dertill verkade. Det har blifvit sagt, att Utskotten uti HufvudBetånkandet åberopat tillstyrkanderne i Bilagorne på ett sått, sorn skulle binda beslutet, i afseende på desse sednare. Sådant har omöjligen kunnat vara Utskottens mening, utan hvad som HufvudBetånkandet härom innehåller, utgör blott en berättelse om hvad i Bilagorne förekommer. Jag tror således, att något hinder deraf ej bör möta för bifall till Betänkandet.
Jag vågar betvifla, att denna Styrelse uppdragit åt den värde talaren att här föra dess talan i detta ämne. Det är bäst att vi hålla oss till hvad som rörer oss, nemi. huruvida Hr Silfverstolpe blef anfallen för ett yttrande, som han afgifvit till vårt prot., och deröfver tror jag det otvifvelaktig! vara hvars och ens rättighet att uttala sin tanka, ulan alt dermed vilja förnärma med - 374 Den 7 Maj f. in. bröderna af ståndsförsamlingen på eli annat rum. Den skrifvelse, sorn blifvit a flå ten och föloss här uppläst, kan jag icke, lika med Frih. Palmstjerna, anse vara ett handbref; ty ehuru visserligen den oformlighet blifvit begången, alt skrifvelsen, som är undertecknad af Talmannen, under upprepadt förklarande, att han talar i Ståndets namn, saknar eontrasignation, så kan dock icke detta misstag betaga skrifvelsen dess offentliga karakter, enär den första gången afgafs af ett annat Stånds Talman, och Ståndet icke vid ett sednare tillfälle begagnade sig af det tillfälle, som öppnades för Ståndet att protestera emot ett sådant Talmannens uppträdande i Ståndets namn. Det är således ett bestämdt omdöme, fäldt af ett annat Stånd, med skarpt klander öfver ett till vårt prot. afgifvet yttrande af en ledamot af detta Stånd, ett försök att göra intrång på yttranderätten bär, och det kan jag för min del, det må gälla hvad det kan, icke annat lin högeligen beklaga, aldramesl när det kommer från ett Stånd, som, så xiii till följd af sitt kall som sin bildning och ställning, borde föregå alla Sveriges innevånare med exempel af saktmod. Jag anhåller derföre att få instämma i den protest, som af Hr Silfverstolpe blifvit afgifven. Frih, Palmstjerna, Nils Fredr.: Jag kan icke nog beklaga, alt denna egna conversation (jag kan icke kalla det öfverläggning), någonsin kommit att äga rum. Hade jag trott, att sådana ämnen här skulle förekomma, jag belviflar att jag hade uttagit min pollett.
Statskontoret, uppå reqvisition, den 1 Decem ber berörde år till Riksarkivariens disposition anordnat beloppet deraf för samma års 4:de qvartal med 115 R:dr. Då, enligt hvad Revisorerne inhemtat, någon redovisning för dessa medel ännu icke afgifvits, hafva Revisorerne ansett sig böra härå fästa nästkommande Revisorers uppmärksamhet. § 14. Af de på 2:dra, 4:de, 5:te, 6:te, 7:de och Sale hufvudtitlarne uppförde anslag till extra utgifter, äfvensom å samma hufvudtitlars besparingar, äro under revisionsåren anordnade följande utgiftsposter: ä 2: dr a. hufvudtiteln, anslag 3,000 R:dr. Gratifikation till Kamreraren i Fängvårds-styrelsen Raabs enka 100: 100: Transport: 100: — 100: _ 24 — Transport: Gratifikation till Kapiten Modéers enka Dito till f. d. Under-löjtnant Wallstedt Dito till Fanjunkaren Élgströms enka Dito till Vaktmästaren Widlunda dito Dito till hustru A. B. Lundeberg - Dito till Vaktmästaren Brantingsson Dito till Under-officeraren Odhner Dito till f. d. Läkaren vid norra Korrektions-inrätt ningen i Stockholm, Doktor Nyblaeus, — Dito till
[160] Br eflåda. Utilis. Naturligtvis med största nöje! Frank. Eder uppsats är tyvärr förfaren vid den stora nyårsrensningen i vår manuskriptsamling. n. Annonsera! Det är vårt råd. Gretchen. Eder lilla skiss röjer anlag. Få vi behålla den och genom lämplig retouche dämpa den på sina ställen något för blomsterrika stilen, skola vi, när utrymme gifves, söka bereda den plats. Karin B. Gömdt är icke glömdt. Fru Hilma m. fl. Vi ha under den senaste veckan icke från ett utan flere skilda håll mottagit liknande böneskri fvelser om 10-öresinsamlingar för ändamål, som visserligen i sig sjelfva kunna vara behjertansvärda. Men vi våga härvid ej gifva ett så farligt prejudikat, som att intaga dem; gå vi en till mötes, må- ste vi lör rättvisans skull göra alla till viljes — och Iduns redan förut hårdt anlitade spalter skulle inom kort icke räcka till för idel upprop! Red, Inneliållsförteckning. Eva Vigström (Ave); med porträtt och sjelfbiografi. — Mellan himmel och haf; dikt af Daniel Fallström. — Må exemplen tala; verklighetsbilder af Clara Romdahl, prisbelönt vid Iduns femte täfiing. — » Ur småskolelärarinnans lif »; af f. d. lärarinna. — Morgondrägten; af Malin. — Teater och musik. — Literatur. — Ett storstads barn; berättelse fur Idun af Johan Nordling (forts.). Handarbeten. — Tvätten. — Matlagning. Efterrätter. — Bakning. — Huskurer — Fönsterträdgården. — Konservering. — Väfning. — Läkareråd. — Frågor. — Svar. — Breflåda. Angenäm bostad å landet. Till följd af dödsf. säljes el. uth. genast en för få år sedan väl bygd lägenh. med evärd. besittningsr. till jorden. Stället bygdt till privatskola, lämp. sig utm. till sjukhem, hushålls-, bokhålleriel. privathem. Läget l / » mil från jernv., från ångb. i en af Nerikes bördigaste trakter inv. löf och barrskog. Byggn.
TrebeUi gaf ett lysande prof på sitt manliga mod, härdadt i ett dussin page-roler, då hon djerfdes sjunga här första gången med två år felande i det klassiska 40-talet Hvad Adelina Patti beträffar är hon så försynt, att hon blir väl både femtio och sextio innan hon törs hit upp. Men Pauline Lucca, Bismarcks väninna, hon är modig hon, hon har varit här nu och är ändå yngre än Patti. D. v. s. yngre i somliga musiklexika. I andra är hon äldre. Ofver hufvud taget är hon född upprepade gånger,1841, 42, 43, 44, och hvilket af dessa? Måhända 1841, då hon nu vågat sig hit upp till den mognade talangens beundrare. Alltnog — Pauline Lucca har varit här. Man har sagt att hon har » le diable au corps », denna konstnärinna, och törhända icke med orätt. Då hon 1859 i Olmütz debuterade, egnade hon sig först åt den tragiska stilen, Elvira i Emani, Norma, Valentine i Hugenotterna etc. etc. I den senare rolen fick Giacomo Meyerbeer se den vackra wienerskan och fattade sådant behag i hennes framställning, att han » komponerade Afrikanskans titelrol för henne » Så tros det och så tror kanske den goda Lucca sjelf än i dag. Det är blott litet förargligt att det fins flere san-gerskor, som ha kunnat skryta af samma ära, att Meyerbeer skrifvit Selika » specielt med hänsyn till min talang ». Sedan 1847, två år före » Profetens » première, var en stor del af » Afrikanskan » i ordning och såväl en fransk som en italiensk sångerska hade den beräknande maëstron då i sigte. Men så kom » Profeten » emellan, fru Viardot skulle der ha sig en triumfrol och Roger skulle från Opéra-Comique inträda m Grand Opéra i Johans rol, som utan tvifvel är långt tacksammare än bigamisten de Gramas.