Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
AT:o 57. niet, den fasthet i yiljan och det allvar i lynnet, hvarpå Samhället eger obestridliga anspråk hos innehafvaren af den vådliga magten, att döma öfver medborgares lif, ära och gods. Fastän nu Lagstiftaren antagit 21 år, såsom den ålder, vid hvilken manspersoner i allmänhet kunna anses skicklige att sig och sin egendom sjelfva förestå; så må han likväl destomindre anses hafva derigenom tillerkänt nämnde ålder förmåga alt förestå Domare-Embete, som han förordnat, att ej någon må vara förmyndare, innan han fyllt 25 år; hvaraf synes följa, att ej eller någon bör kunna, före sistnämnde ålder, utöfva den öfver-förmyndarevård, hvilken med de fleste Domarc-tjenster är förenad. Onekligt är det, att en rätt utöfning af Riksdagsmanna-kallet förutsätter en icke ringa grad af stadga och erfarenhet; men betviflas kan det ej eller, att ju Domare-Eiubetet kräfver dessa egenskaper i icke mindre grad—och likväl bjuder Riksdags-Ordningen (§. 18), att ”till Riksdagsman ej må i något stånd godkännas en person, som icke upphunnit 25 års ålder,” under det att på samma tid en allmän författning gäller, som berättigar att till Domare, på hvad plats som helst, godkänna en person, hvilken uppnått endast 21 år. Visserligen äro förenämnda egenskaper oeftergifliga vilkor för styrelsen och vården af en Församlings Kyrko-angelägenheter; men åtminstone lika oeftergifliga måste de erkännas vara för ( JSxp. Utsi. Förslag till und. Skrifv. 137 för uppfyllandet af Domarens kall. Dock bjuda Kyrko-Författningarne, att ej någon må utnämnas till Kyrkoherde, som icke är 3o eller minst 28 år gammal; då likväl ingen lag hindrar, att en tjuguett-årig yngling får bekläda det vigtigaste Domare-Embete.
I hufva ds aken är jag förekommen af Friherre Cederström, sorn bevist behofvet afen slagskatt; af Herr Hjerta, som ådagalagt orimligheten af Friherre Cederströms påstående, att slagskatten kunde göras jemt motsvarande myntningskost na - Den 21 Octo her f. m. i45 naden; och slutligen af Grefve von Schwerin, sorn visat orikligheten af att åt Kongl. Maj:t uppdraga bestämmandet af denna myntskatt. Då således dessa Herrar, ehuru sk i 1 ja g tige deras meningar för öfrigt varit, bevisa riktigheten af, att Rikets Ständer sjelfva bestämma en slagskatt, skall jag endast till besvarande upptaga några anmärkningar, som deremot blifvit gjorda. Herr Cederschjöld hår funnit den ej behöflig, emedan en slagskatt ej förut funnits i vårt mynt; jag medger det, men också fanns spöstraff för utförande och nedsmältning af detsamma. Meri lika stor vördnad, som någon annan för våra Historiska minnen, sträcker jag den dock ej till dem, Iivari spöpålar och profosser utgöra hufvudbeståndsdelarne. Jag tror det vara bättre, att fästa det enskilta interesse! vid myntets bibehållande. Otillräckligheten af spöstraffet för ändamålets vinnande, har erfarenheten visat; ty hvar har väl annars allt vårt silfvermynt tagit vägen? I rörelsen finnes intet deraf qvar, och till Banken har visst ej alltsammans ingått. Herr Cederschjöld har yrkat, att myntet skulle innehålla sitt fulla värde; men myntadt silfver, äfven något nedsatt under den valeur prägeln utvisar, är mera värdtän omyntadt silfver. En person, som hade en silfverklump, skulle vara ganska illa betjent med densamma i allmänna rörelsen, och skulle säkerligen va46 H. 10 Den ii October f. m. ra nöjd att få förväxla den äfven med något afdrag.
SVEN OCH DE ÖFRIGA DALKARLARNE (glada). Har du träffat Engelbrekt du? ABILGARD. Jag kommer från Köpenhamn och från Kungens hof; jag har talt med Engelbrekt; han helsar till sina landsmän. SVEN. Gu' signe honom för det! Har han språkat med kungen än? Engelbrekt råder eder till tålamod och lugn; men jag ser att hans råd kommer för sent. SVEN. DU svarte inte på fråga du; har han språkat med kungen än? DALKARLARNE. Ja, har han språkat med kungen du? ABILGARD. Jag tror det; men er häftighet skall tillintetgöra frukten af Engelbrekts bemödanden och omsorger, ty medan han på fredlig väg söker afhjelpa era lidanden, gripen j sjelfva till svärdet mot öfverheten, och flera af höfdingens utskickade hafven j redan slagit ihjel. Hvad tror ni Engelbrekt skall säga derom, när han kommer hem? SVEN. Har du hört ordspråket da, att medan gräset gror, så dör kon? För si då kungen och herrarna omkring honom fundera och fundera, så fara hans fogdar fram på ett hiskligt vis, ser du de gnaga ut skatterna till sista skärfven de spänna qvinfolken för lasset, hänga opp bönderna i rök och pina ihjel dem. ABILGARD (för sig). Det är ty värr sannt! SVEN. Hör du nu, om någon kommer till dej och hänger opp dej eller hugger hufvudet af dej, ä' du hjelpt med det, att kungen och herrarna i Danmark fundera och fundera? PETTER (till Abilgard). Hva' heter du? ABILGARD. Hvad jag heter? Mitt namn är Abilgard! (för sig) det torde vara rådligast att förtiga min fars. SVEN. Hvad säger folket söderut om sakerna? ABILGARD. De afbida med tålamod utgången och hoppas det bästa. 8 SVEN. Söderlänningen ä' alltid skral af sej han låter göra med sej som de vill. ABILGARD. Han vet, att kungen menar väl, om han ock understundom kan missledas.
Mörkret stirrade så nattsvart in genom rutorna, att det kunde skäras med knif; granveden i brasan sprakade som muskötskott; en skalbagge, som lefvat inkrupen under barken, drefs ut af lågorna och sökte sig, oroligt springande upp och ned långs vedträet, en utväg till flykt. Tullnären kände åter en änklings enslighet; än en gång öfvervägde han det brydsamma valet mellan en hustru eller en fosterdotter. Tiden var kommen att fatta beslut: han skulle i morgon inflytta till staden och därefter företaga en längre resa. Betty Luth eller Hagar? En af de två. Han räknade på fingrarna, den gamle räknemästaren. Betty såg icke oskaplig ut, var beskedlig och ärbar. Tjugufyra år var hon, han femtioett. Tjugusju år mellan sommar och höst, däri låg intet otänkbart. Men antag, att han, Lydik, lefde ännu i tolf år och Betty skulle blifva änka vid trettiosex år, så skulle hon gifta om sig, och någon ung odåga skulle anamma det mödosamt hopsparade innehållet i tullnärens kassakista. Vidare ty det fanns ett vidare, kanske flera behöfde brodern, Petrus Luth, penningar för sina studier. Så funnos tre oförsörjda systrar, som skulle underhållas ... Hagar var snart elfva år, hon skulle tolf år härefter vara tjugutre. Fosterfadern skulle utse åt henne en bra man, en burgen man, som ej skulle tära på hennes hemgift. Och hon var kvick, hon var läraktig ... maken till hufvud fick man söka. Nu, sedan hon lärt sig räkna, hade hon användts att summera tullspecialerna och på en timme hunnit med mera, än tullskrifvaren på tre. Voro de icke slarfvar, alla dessa snedögde, skrymtaktige lurifaxar till skrifvare? På Hagars siffror kunde man lita. Nå ja, barn var hon, späd som en ärtvinda, men lofvade hon ej att blifva vacker? Hennes bruna ögon och smekande röst kunde ingen emotstå. Låt henne blifva femton år, och hon skall styra huset som en prinsessa ...
Bankens Fiskals-Embete anmodades härefter, alt affordra Åkerberg de sedel-tillverknings-machiner, han förfärdigat för det, enligt Rikets Ständers beslut, till honom i sådant ändamål utgifna förskott af 1000 R:dr,och hvilka emellertid blifvit i laga ordning, för Bankens räkning, med qvarstad tills vidare belagde; i anledning hvaraf Åkerberg hos Fulimägtige tillkännagaf, att hail, efter den utgång prisfrågan erhållit, ansåge sig icke vara förbunden att berörde machiner aflemna förr än hans skyldighet i detta hänseende blifvit af vederbörlig auktoritet pröfvad eller priset till honom utbetald t; varande, sedan Åkerberg nu mera till Borgenärers förnöjande afträdt sin egendom, åt FiskalsEmbetet öfverlemnadt, att Bankens rätt i afseende på meranämnde machiner, uti hans Konkurs bevaka. Med tillkännagifvande häraf, anse Revisorerne sig böra anmäla, att de, för deras del, gilla Fullmägtiges i förevarande ärende vidtagna beslut och åtgärder. §. 33.
Det torde väl böra medgifvas, att mångenstädes tillfälle gifves för tvåklassiga läroverk alt meddela undervisning äfven i 3:dje klassens kurs, hvilka tillfällen äro 4 Allm. Besv.- och Ekon.-UtsJcottets Betänkande N:o 118. beroende dels af lärjungarnes antal, dels jemväl af förmågan och skickligheten hos lärarne. Men då, efter hvad Utskottet under ärendets behandling inhemtat, Kongl. Majit den 23 nästlidne Januari meddelat tillåtelse att vid tvåklassiga elementarläroverk, der, med redan anställd lärarepersonal, undervisningen ulan olägenhet kan utöfver sitt nuvarande omfång utsträckas, sådant må, utan hinder af läroverks-stadgans bestämmelser, för framtiden ega rum, anser Utskottet vidare ålgärd i omförmälda hänseende icke vara erforderlig. Den anordning, enligt hvilken 5:te klassens kurser numera äro afpassade så, att de, ehuru något drygare än för den ettåriga klassen, likväl äro ringare tilltagna, än desamma kunde vara för en tvåårig klass, och hvarmed afses, att midt under skoltiden och på det stadium af densamma, der läroverkets nästan alla läroämnen förekomma, en hvilotid gilves, då lärjungen kan arbeta med mindre ansträngning och likasom hemta andan, under det hans förut förvärfvade kunskaper sälta sig och vinna mognad, synes Utskottet ganska välbetänkt; och Utskottet anser sig så mycket mindre höra redan nu, då samma anordning icke haft bestånd mer än trenne år, deri föreslå en för ändring, som erfarenheten under denna tid lärer hafva bekräftat lämpligheten deraf. Enligt hvad motionären inom Utskottet tillkännagilvit, skulle syftemålet med hans förslag, att de hegge öfversta klasserna, som nu äro två-åriga, måtte göras till dubbelt så många ettåriga klasser, förnämligast vara lättnad vid upprättandet af tabellariska uppgifter, årsberättelsers uppsättande m. m. dylikt, hvarå han likväl förmält sig lägga mindre vigt. Nämnda skäl synes
Mosaiske trosbekännarnes bosättningsrätt i alla Svenska städer med minst 4000 invånare; dock hade en del talare vid den ifrågaställda rättigheten till inflyttning uti städer, der Mosaiske trosbekännare nu icke utan Kongl. Maj:ts Nådiga tillstånd få nedsätta sig, fästat det vilkor, att med sådan rättighet skulla vara förenad skyldighet att anlägga synagoga och anställa religionslärare af den Mosaiska bekännelsen; samt slutligen att åtskilige talare yrkat afslag å hvad Utskottet tillstyrkt. Som Högvördiga Preste-Ståndet, beträffande den i Utskottets Betänkande N:o 37 behandlade fråga, icke ännu fattat något beslut och Utskottet således är förhindradt att företaga den i 73 § Riksdags-Ordningen förcskrifna jemkningsåtgärd emellan Riks-Ståndens beslut, är det för närvarande endast Utskottets åliggande att, jemlikt 3 mom. i 49 § Riksdags-Ordningen, med anledning af Högvördiga Preste-Ståndets återremiss, afgifva nytt utlåtande i frågan; och får Utskottet i sådant afseende anföra, att dä, å ena sidan, Höglofl.
En sak som bagarn ju alltid har. En » filial » till ett bykeskar. Hvad finns i trappan där upp du klifver? 1897 Den tanken marterade henne, så att hon hela dagen låg som frånvarande. När bandaget på kvällen lades om, fäste hon sig inte vid, huru ondt det gjorde, ej heller märkte hon, att doktorn såg allvarsam ut, när han kände henne på pulsen, och bad sköterskan titta till henne under nattens lopp och genast tillkalla honom, om någon förändring inträffade. Hon förtärde sin enkla kvällsmat i samma medvetslösa tillstånd, hon hörde jämmern från bäddarna rundt omkring och såg som i en dröm de bleka ansiktena på sina hvita kuddar. När sköterskan kom, låtsade hon sofva — hon ville inte blifva störd — nattronden passerade — gasen släcktes • — allt blef så små- ningom tyst — det led emot morgonen. Men hon låg fortfarande och tänkte på detta enda, att hon nu var struken ur lifvet. — Den natten syntes henne oändlig. Dagen silade slutligen in sina första strå- lar genom de stora fönstren; hon tyckte att de värmde och lifvade som ett gryende, nyvaknadt hopp. Det kändes på en gång så lätt och ljust inom henne. Hon kom ihåg sin lilla Nils med det runda änglaansiktet omgifvet af guldblonda lockar, honom som hon älskat, vårdat och burit på sina armar lika ömt, lika tå- ligt som någon moder kunnat göra det, och den tanken skänkte henne en sådan innerlig tillfredsställelse. Den enda framtidsdröm hennes tarfliga fantasi någonsin ägt — att hon skulle få se honom stor och fullvuxen — vacker och gift med någon söt liten fröken — började hägra för hennes inre syn. En viss sorts penna hvarmed man skrifver. Hvad plär till metspön man ofta bruka? Hvad lättar sinnet, det sorgsna, sjuka? Hvad gjorde flickan så blyg och Hvad väg till vännen ju alltid är. En bokstaf ensam, men ock ett vatten. Hvad kan du ej i den mörka natten? Hvad finns på masten med säkerhet? Små bakverk goda, som görs af smet. Hvart faller frukten, när vinden tjuter? Hvad säkert mera än en du gjuter Hvad blir på fingret, när du det bränt? Hvad bonden nog har till kvarnen sändt.
Vid 4'de punkten , i anledning af Kronofogden j Assessoren fl ollstedt s ansökan om pension: Af Herr kVcern, J. Vid i4-'de punkt en j om arfvode till Lag-Comiteens Ledamöter: Af Herr Friherre Palmstjerna, C. O., som åberopat dess i denna punkt till Betänkandet N:o 8g yttrade tanka; Af Friherre Persmeden, IV. F.; Af Grefve Gyldenstolpe, A., under åberopande af Grefve Hamiltons i denna fråga förut afgifna reservation, hvilken Herr Grefven förklarat sig såsom dess egen mening anlaga. Härmed har Herr Bergenstråhle , C. G., sig förenat; samt af Herr Petre, T. Vid i6:e punkten, i hvad som angår verkställd grankning af Allmänna Indragnings-Staten : Af Herr Petre, T.: ”Enligt förra Ständers beslut, innehafver JustiticeSlals-Ministern Grefve Rosenblad 1600 R:dr på Indragnings-Staten, såsom f. d. Chef för Tullverket. Detta beslut är affattadt i sådana ordalag, att jag derutaf icke kan draga annan slutsats, än att Stats-Utskottet är förbundet att hos Rikets Ständer i detta afseende göra anmälan, så vida visshet skall vinnas, om dessa 1600 R:dr äfven efter denna Riksdag böra komma H. Ex. Grefve Rosenblad tillgodo. Vid härom inom Utskottet gjord omröstning har likväl min nyssnämnde mening blifvit förkastad. Jag beklagar, att så skett, ej derföre, att jag vill hindra H. Ex. Grefve Rosenblad ifrån fortsatt åtnjutande af berörde årliga gratification, men af den orsak, att jag icke anser det vara ett Rikets Ständers Stats-Utskott tillständigt att, utan principalernas hörande, fälla ett afgörande Utslag i en så tvetydig fråga som denna. Må Ständerne sjelfve definitivt pröfva ämnen af dylik beskaffenhet, men må aldrig deras Utskott tillåta sig att i sina Betänkanden abstrahera upplysning om sådant, som ovilkorligen bör komma till Ständernas kännedom.
Vid gårdagens plenum yttrade en talare, att ett stort, ja omätligt ansvar hvilade icke blott på de Konungens rådgifvare, som framlagt det nu föredragna Kongl, förslaget till representationens ombildning, utan Den 5 December. äfven på hvar och en ibland dem, som med sin röst bidroge till att göra samma förslag till grundlag i Sverige. För min del får jag öppet och bestämdt förklara, att jag med lugn tillförsigt ikläder mig detta ansvar; ty, när en man handlar efter sin djupa och innerliga öfvertygelse om hvad som är godt och rätt, kan han äfven svara för följderna af sitt handlingssätt; — och jag är elter långvarig, sorgfällig och mogen pröfning fullkomligt öfvertysad, att detta Kongliga reformförslag med hänseende både till den grund, hvarpå det hvilar, och till det hufvudsakliga af sitt innehåll verkligen är ett mycket godt förslag, som, rätt tillärnpadt, säkerligen verksamt skall befrämja en kraftig, men lugn utveckling af alla våra samhällsförhållanden. Redan vid den första Riksdag, som jag bevistade, kom jag till klar insigt derom, att en väsendtlig ombildning af vårt föråldrade representationssätt var af högsta behof påkallad, och, fast i min då fattade öfvertygelse, att ett snart genomförande af denna reform utgjorde vårt samhälles vigtigaste angelägenhet, har jag, under hela den tid jag sedermera egnat min verksamhet åt de offentliga ärendenas behandling, alltid i främsta rummet rigtat min uppmärksamhet åt bästa sättet att kunna lösa denna ofta sedan behandlade fråga, som nu i förnyad form här föreligger till afgörande. Genast ifrån början har jag härom hyst den åsigten, att det skulle vara både rättast och nyttigast, att, med öfvergifvande af den gamla ständsfördelningen, grunda det nya representationssättet på samfälda valprincipens tillämpning.
Orri än phvsiska förmågan medgifves, hindrar sådant' likväl icke, det man med allt skal bör tänka och säga, att kommande Ständer icke kun•na ry*:ga sådana aftal, pä hvilkas helgd enskilde eller corporationer bygga välfärds* rörande anstalter. Om Lagstiftande magten häruti ville äga mera vidsträckt rätt, än d n hvarje hederlig enskild man vill och får begagna, huru skulle allmänna säkerheten då kunna fortfara? Herr Våhlman: Jag har icke såsom Herr Grefve Lilljencrantz förstått Friherre Staéls mening vara lika med hvad Betänkandet föreslår. Tvärtom har jag tydligen hört honom yrka, att det årliga bidragets utgörande icke skall för längre tid nu beslutas än till nä Med Friherre Staél år jag fullkomligen ense derom, att hvad Riksens Ständer häruti niä besluta, på intet sätt är bindande för nästkommande Ständer, hvilka så väl i detta som öfriga Statsanslag måste hafva fria händer att handla efter då varande omständigheter. Men oisaken, hvarföre jag.för min del tillstyrker att beslutet fattas för till och med år 1820, är att detta är van - 1480 Den 39 Juli e. m. liga Terminen för aila Statsanslag, nämligen elen tid, till hvilken Lagtima Riksdag bor inträffa. Dessutom är det icke sannolikt, att blifvande Stander titan de vigtigaste orsaker fornundska ett sådant byggnadsartslag, och tror jag derome att starre säkerhet herodes Bolaget derigenom," alt beslutet fattas för de påföljande 5 åren, i stalIt t för till. näst inträffande Riksdag. Då Herr Påhlman härefter begärde att Herr Grefve Gyllenborgs, Jahan Henning, särskildta yttrande måtte blifva uppläst, yttrade Herr Grefven och Landtmarskalken, att sådant redan denna förmiddag blifvit verksteldt Grefve Löwenhjelm, Gustaf: Det Friherre Stael anfört som princip'kan jag ej medgifva annorlunda, än sonf exception. Om Sladder ej ‘kuifd-ei .byggftV^ft&dängre varaktighet åt stna fÄ
Regerings-Formen blifvit af samtlige Riks-Stånden antaget och godkändt, samt, i följd häraf, på sätt Kongl. Maj:t i Nåder behagat proponera, ej mindre det så kallade Lilla Creditivet, än äfven det större Creditivet skall på Riksgälds-Contoret anvisas, så har Utskottet, i afseende på beloppet af det förstnämnde, eller så kallade Lilla Creditivet, skolat föreslå, att en summa af en million (1,000,000) R:dr Banco anvisas på Riksgälds-Contoret, att derstädes vara tillgänglig, då Konungen, efter slutet af innevarande Riksdag, till Rikets försvar eller andra högst vigtiga och angelägna ändamål, sedan hela Stats-Rådets tankar deröfver blifvit inhemtade, finner den vara oundvikligen nödig; äfvensom att, af denna summa, hälften eller 5oo,ooo R:dr bör vara alt tillgå för Ri - 4 Siats-Utskottets Memorial N.o 352. Itets försvar och hälften för andra högst vigtiga och angelägna ändamål; och således, både i anseende till Creditivbeloppet och dess fördelning, blir enahanda förhållande med Lilla Creditivet, hvilket vid sisllidne Riksdag på Riksgälds-Contoret anvisades. I afseende åter på medlen till utbetalningarne, hvilka å detta Creditiy kunna äskås, så får Utskottet tillstyrka, att de till Riksgälds-Gontoret influtne, odisponerade öfverskott på Stats-Verkets inkomster härtill användas; och att, i saknad af sådane eller andre tillgångar, erforderlige medel genom upplåning anskaffas. Stockholm den 13 JNovember 1834- STOCKIIOLM, Ecksteihska Tryckeriet, i83/f fStats-Utskottcls Ullätande N;o 353. e N:o 353. Ankom till Exp.-Utsk. den 25 November.
I anseende dertill, att erfarenheten, särdeles under den sednare tiden, skall visat behofvet af ett anslag å denna Hufvud-titel till bestridande af reseoch traktaments-kostnader, har Kongl. Maj:t äskat, att för sådant ändamål ett förslagsanslag af 1000 R:dr malte å Hufvud-titelns ordinarie stat uppföras. Då utgifter af förevarande beskaffenhet, i de fall sådana må ifrågakomma, synas kunna anvisas å anslaget till extra utgifter, hvilket hittills blifvit derför anlitadt och jemväl lemnat tillgång, har Utskottet trott sig icke böra till hvad Kongl. Maj:t i detta hänseende äskat tillstyrka Rikets Ständers bifall. 43:o. Öfrige lill denna Hufvud-titel hörande anslag, hvaruti någon förhöjning eller minskning icke blifvit ifrågasatt, hafva, på sätt bilagda tabell utvisar, af Utskottet föreslagits till enahanda belopp, som vid sistlidne riksdag bestämdes, endast med den förändring, som i vissa delar erfordrats i anledning af spanmålens beräknande till 6 R:dr 32 sk., i stället för 6 R:dr per tunna. Stockholm den 30 Alars 1854. Stals-Utskotlets Utlåtande, M 73. 35 Reservationer : Vid 24 punkten: af Herr Cassel, V., som ansåg, att Utskottet bort tillstyrka bifall till Kongl. Maj:ts Nådiga framställning om uppförande såsom lön å ordinarie stat af det för professionen i kliniken för barnaålderns sjukdomar vid Karolinska Mediko-Kirurgiska institutet bestämda årliga arfvode, helst möjligheten att få professionen besatt med skicklige män genom det af Utskottet fattade beslutet blifvit i betydlig mån inskränkt. Vid 25 punkten: af Riksdags-fullmäktigen Ola Månsson från Christianstads län, som för sin del icke ville tillstyrka det ifrågakomna anslaget för en profession i pathologiska anatomien vid Karolinska Mediko-Kirurgiska institutet, så framt ej, på sätt Utskottets utgifts—afdelning bade föreslagit, det vilkor för ansökningsrätt till nämnde profession stadgades, alt den sökande skulle vara Medicine Doktor och Chirurgie Magister.
Sammandrag af Wadstena Krigsmanshusnedan specistceraäa Inkomster frän Finland för stdnaste äret, dä Redogörelse derifrån ankommit eller för Ar 1806. Krigsmanshus, Godset i Finland s Adelsfane-vompsgniet i vito. Nylands Dragone-vorps och Jagare »vompa^nie Carelsta Dragone-Regementet Österbottens Regemente , Äbo Lans Regemente och latta NstMon - Björneborgs vito » Nylands Infanteris , Tawastehus vito och Jagare, Uataillon - Sawolax vito Nylands Jagare-vstaillons zchjevomx *) b"orti6sstion8-Staten Wasa eller Österbottens Län Nbo och Björneborgs vito , Nylands och Tawastehus vito Sawolax och Carelens vito Uleåborgs vito Kymenegärds vito -> ^LLllsmie-Staten « vonllbtoria vLsIestLLtios *) Post-Staten s *) Stora Sjö-Tulls-Staten Landt-Tulls-Staten - Finsta UesoAnosoerinAs-Werket Armeens Flottas vssscker i Äbo vito vito i Sweaborg Utlänte Capitaler - s - F L S B S F S s s s s s s s s s B - 0 Inters8ssn ä utlänte vspitsier Centonal af LönerochBe, nädningar svanne < msntsPenningar Hemmans, Rantor med Winsten samt 4o:dels Sp. "8 96 lä 84 "28 11,475 29 5 *) Som Redogörarne för besia Stater afgifwit Rakningar gemensamt för runstycket kunnat bestämma hwad som utgätt frän Finland, utan aro Swerige och Finland, har man ej pä desse Lummor jemförelsewis uptagne. Stockholm den rz Marti! A. v. LtrenZ. itzro^ Den 29 Mars. e. m. 1289