Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende å en föregående talares åsigt 0111 den för fienden lämpligaste anfallspunkten å Sveriges kust, så instämmer jag med honom, äfvensom mig synes att det för Sverige under nuvarande förhållanden icke vore någon olycka, om icke Carlskrona funnes på det ställe, der det ligger; men då det nu finnes, måste väl göras något för dess försvar. Att det alltid blir en för större fartyg lämpligare station, det tror jag att de flesta sjömän måste medgifva. Man har svårt att göra klart för sig, hvad som egentligen skulle vara meningen med den kännedom om silf vapen, som har ansetts böra tillkomma skärgårdsartilleriets officerare. Det finnes väl ingen sjöman, som förnekar, att det fordras mera sjömanskap att föra ett större segelfartyg, än att lora en roddbåt. Mångå utmärkt dugliga sjömän finnas pä vissa delar af vår kust, åtminstone enligt hvad jag inhemlat, som ingalunda önska taga tjenst ä kronans fartyg, just derföre att helt olika egenskaper der fordras. Likaså finnes ju ock en skillnad, på hvilken jag tror att den förste värde talaren icke har kommit att tänka, icke allenast i lag föreskrifven, utan äfven i verkligheten rådande mellan de befälhafvare å handelsfartyg, hvilka skola färdas åöppna hafvet eller blott inomskärs. Samma skillnad skulle det ungefärligen blifva emellan de begge föreslagne korpserna vid flottan. I sammanhang med denna fråga har deri sista värde talaren bland andra sina anmäkningar äfven ogillat den i förslaget framkastade åsigt, att man vid behof skulle kunna taga officerare från arméen till skärgårdsartilleriet. Det är helt naturligt, att han, som, lika med den första talaren, anser, att det fordras sjömanskap för att sköta sistnämnda vapens fartyg, finner svårigheter mot detta förslag, men då man, som jag, anser, att detta skärgårdsartilleri ovilkorligen i sin helhet ligger mycket närmare arméen än flottan, uppstår icke någon sådan svårighet. Jag har aldrig tviflat på förmågan hos arméens befäl att sätta sig in i hvarje slags vapen, och jag tror, att den bildning, som vår armée nu eger, skall göra det lätt för dess officerare att öfvergå till skärgårdsartilleriet.
I den högre medelklassen, ämbetsmannavärlden, där jag lefde, rådde en både fin och spirituell ton. Enda barnet, sedan två yngre syskon dött, följde jag föräldrarne tidigt bland umgängesvännernas trängre krets, och den var rätt stor, långt innan konfirmationens linie var öfverskriden. Teatraliska föreställningar gåfvos mycket ofta i smärre cirklar, och man var ej rädd för storartade saker ur Shakespeare, Schiller och Göthe. Med förtjusning emottog den femtonåriga sina roller; man deklamerade mera än man agerade och tänkte mera på ordens innehåll än på sin dräkt. Det var nog Jenny Lind, som gifvit dessa nöjen sin arom, ty de äro j u nu nästan afskaffade inom sällskapslifvet, och skall något dramatiskt utföras, är det ej innehållets djup eller tankarnas skönhet, som få företrädet, utan någon lätt komedi eller skämt, ja, fars för dagen. Man roas ej af annat. Jenny Lind hade skördat ära och guld i Tyskland. Med hvilken förtjusning väntade man henne ej tillbaka hem! En stor välkomstfest skulle gifvas af Harmoniska sällskapet i Stora börssalen. Min far, genommusikalisk, en god tenor och skicklig kvartettsångare samt pianist, var sekreterare i detta på den tiden af en mängd öfverlägsna förmågor sammansatta sällskap. Där voro familjen Murray med sina döttrar, alla verkliga sångerskor och förtjusande flickor, familjen Berg, äfvenledes storheter i den tidens musikvärld — hofsåugaren var min lärare, och liksom f.lla andra var jag både rädd och betagen under hans lektioner — vidare d:r Graumhorst, dansk till börden, en lika älskvärd läkare som skicklig sångare och tvärtom, jämte hans sköna maka, en danska, hvars magnifika röst aldrig glömmes af dem, som hört den. Dessa voro närmare umgängesvänner i vår familj, men många andra namn borde nämnas jämte dem, om utrymmet det tilläte. De kungliga voro äfven med och bland dem prins Gustaf, den oförgätlige unge fursten. Den som sett honom och känt honom, om än så flyktigt, ser honom alltjämt i minnet, ung och kraftig som då, när hans strå- lande ögon följde Jenny Lind eller lyste af inspiration vid hennes sång.
Silfver har närmaste likhet med guld , och för detta är blott 5 procents tull bestämd; men då Silfver är ett verldsmynt, och lika gångbart, om det ock ej har någon prägel, så hemställer jag, om det ej må få tullfritt utföras, på det våra köpmän må kunna hindra coursen att stegras. Jag anhåller således att utförseltullen måtte försvinna, eller åtminstone blott blifva 5 procent. Herr Grefven och Landt-Marskalken föreslog, itt Utgående Tullen å Oarbetadt Silfver kunde till 5 procent bestämmas Ropades äfven Ja, och Nej. Grefve Cronhjelm: J«g får underställa, om Den 20 Augusti f, ni. icke utgående tullen för oarbetadt silfver bör blifva lika med den för oarbetad Koppar. Jag tror ej, att cours-operationer kuuna blifva stora och fördelaktige genom siUver-export. då en enda Bankier i Hamburg kan motverka dem. Herr Hjetta Jag anhåller oni proposition å den tull Friherre Cederström föreslagit. Herr Cederschjöld". Alla länders erfarenhet har bekräftat den sanning, att aldrig förbud emot utförsel af Siljver kunnat handhafva?, och att alla sådane lagar illuderas. Jag hemställer då, om man nu skall stifta en lag, som man förut vet vara onyttig; ty hvad tull som än sättes på silfver, utgår det ändå utan tullJag anser således lämpligast, att ingea tull lägges på utgående silfver. Silfver är blott en värdemätare, och ett allmänt verldsmynt Herr Grefven och Landt Mar skallen frågade, om Ridderskapet och Adeln önskade, att oarbetadt Silfver måtte Tullfritt få utföras. Ropades Nej. Hvarefter Herr Grefven och Landt Marskalken förnyade den af hononf förut gjorde propositionen, att utgående tullen å oarbetadt Silfver, kunde, i likhet med hvad i afseende å oarbetadt Guld redan blifvit stadgadt , till 5 procent bestämmas. Bifölls. S2G Och ,2o Augusti /. rit. ”Skomakare-arbete; Se Handtverkeri-ar-> ”bete.” . * Herr Cederfelt]Öld:
Maj såsom laga tid för folkskolelärares afoch till-träde.» i ^ »Det vigtigaste vore, i alla händelser, att tillgång bereddes på tjenliga vikarier, sorn genast på vederbörande skolstyrelsers reqvisition kunde infinna sig och tills vidare sköta tjensten, när den antingen till följd af innehafvarens flyttning, eller dess död eller dess afskedstagande, eller dess sjukdom eller något annat dess laga förfall, befunnes böra på detta sätt besörjas, Föreskriften i folkskolestadgans 5 § G mom. hvarigenom stipendiat tillförbindes att, efter fulländad lärokurs, minst för 3:ne år antaga skolelärarebefattning, då en sådan inom ett hallt år efter hans afgång från seminarium honom erbjudes, afsåge endast utexaminerad clevs skyldighet att, såsom ordinarius. emottaga honom erbjuden lärarebefattning. Då numera brist på sökande vid yppad ledighet icke lärer vara att befara, syntes högstberörde föreskrift i § 5 mom. 6 i sin nu varande lydelse vara alldeles obehöflig och derföre med förmon kunna förändras derhän, att ifrågavarande elever ålades emottaga dem erbjudna vikariater på någon viss tida och har konsistorium hemställt att 6 mom. af 5 g uti folkskolestadgan Bih. till R St. Prot. 1853 $ 1854, 8 Sami. 13 Höft. * 10 Allm. Best.- och Ekon.-btskotlets Betänkande} N:o 67. skulle erhålla följande förändrade lydelse: »Den som stipendium i seminarium åtnjutit vare förbunden att, efter fulländad lärokurs under högst ett års tid, såsom vikarius bestrida skolclärarcbefattning, då en sådan inom ett halft år efter hans afgång från seminarium honom af vederbörande erbjudes; dock vare han af denna skyldighet icke förhindrad att tillträda ordinarie lärarebefattning, som under tiden kan blifva honom tillerkänd.
Att föreuämnda olägenheter icke varit med författningen afsedda, kan slutas deraf att såväl de i ämnet framställda motioner som öfverläggningarne om författningen alltid förutsatte, beträffande lönebeloppen, att dessa för Pastorerne voro fullt tillräckliga och att Komministrarnes svagare aflöning skulle, der sjelfva tjensten icke lämpligen kunde indragas, genom jemkningar å Pastorernes löner förbättras. I sjelfva verket är det väl äfven påtagligt, att ifrågavarande lönevilkor i allmänhet äro fullkomligen öfverensstämmande med både rättvisa och billighet, särdeles om, såsom sig bör, tillbörligt afdrag vid uppskattningar göres för de stora förluster, hvilka för Pastorerne uppstå vid presttiondens leverering i så kalladt skaft. Då man vidare besinnar, att kyrkostämmans åliggande att upprätta ett regleringsförslag, måste i sig innebära rätten att få detta förslag granskadt, men Nämnden icke desto mindre i allmänhet underlåter sådant, äfven der förslaget grundats på sednaste taxering och derefter uträknade fyrktal, hvilken beräkningsgrund väl borde vara den rättaste, derest ingen origtighet uti taxeringsvärdena kan anföras, så kan sådant endast härflyta från bristande tydlighet, Författningen, tillkommen eller åtminstone grundlagd under en tid, då man ej gerna kunde föreställa sig att de då befintliga och för jordbrukaren goda åreu, så snart som skett, skulle efterträdas af bekymmersamma tider, torde väl äfven erfordra en förändring, ledande derhän, att återställa församlingens valrätt beträffande afgifternas erläggande in natura i stället för penningar, särdeles som uppbörden inträffar samtidigt med Kronans allmänna uppbörd, och erfarenheten årligen visar att anskaffandet af penningar den tiden merendels är, om ej omöjligt, dock förenadt med gifna och stora förluster, enär jordegaren tvingas afyttra sin spanmål till orimligt låga priser. På grund af förenämnda missförhållanden får jag derföre föreslå ändringar i Kongl. Förordningen af den 11 Juli 1862, nemligen att följande lydelse tilldelas, § 1.
För bestämmande af omdömet härutinnan har varit nödigt att inhämta alla tillgängliga underrättelser om beskaffenheten och de genom användandet utrönta verkningarne af ena och andra systemet, samt att, efter sorgfällig jemförelse, utveckla begreppen om hvartderas fördelar och olägenheter. Härförulan har, efter särskild nådig remiss, Lagberedningen ålegat att i underdånighet utlåta sig öfver en af Rikets Högloft. Ständer, vid ofvannämde Riksdag, väckt och till Kongl. Maj:t hemställd fråga om förliknings-kommitteers inrättande, R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse d. 11 Juli 1844. 13 hvilken fråga, såsom ägande sammanhang med domstols-organisationen, lämpligen bort gemensamt med denna behandlas. Varande sålanda, under den 16 December 184-2, affattade och sedermera till Kongl. Maj:t i underdånighet insända Lagberedningens underdåniga utlåtanden l:o angående domstolarnes organisation, 2:o om de straff, som i ny allmän kriminallag böra bestämmas och 3:o rörande Förliknings-kommitteer; hvilka utlåtanden, särskildt till trycket befordrade, härbos vördsamt öfverlemnas. Handläggningen af omförmälda ämnen har, såsom visadt är, från början af år 1842, då Lagberedningen konstituerades, upptagit dess tid tills slutet af samma år, hvarefter först den speciela granskningen af Straffbalken eller Lagkommitteens förslag till brottmålslag kunnat begynnas. Dittills hade man varit betänkt uppå att behandla denna samtidigt med den del af lagförslaget, som rörer rättegången i brottmål, så att dessa ämnen måtte till samfäld pröfning bos lagstiftande makten på en gång vara färdiga. Men då öfverläggningarne genast visade omöjligheten att medhinna båda dessa ämnen inom den förelagda tiden, och de ej heller, efter Lagberedningens tanke, med hvarannan hade det sammanhang, att ju icke sjelfva strafflagen kunde varda pröfvad, antagen och tillämpad, oberoende deraf, huruvida nu gällande rättegångsordning bibehölles eller ändrades, fann man sig nödsakad att inskränka arbetet till brottmåls-lagförslaget allena.
Antom ilen 25 Juni I023* Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande, röran~ de skyldigheten att in natura leverera Hö och Halm till Kongl. Hofstallet i Stockholm. id detta Betänkande hafva anmärkningar blifvit gjorde inom Högv. PresteStän• detl af Herr ContractsProsten Anjou, som under förmodan, det Kongl. Majit och kro Bihtng till RiksSt. Besv, och Ekon. Utsk. Betänkanaen. nan icke lärer vara förbunden till sammå inskränkning i afseende pä dess Räntegifvares forselsky Idighet, ifrån den förra obestämda föreskriften inom Lagsagan, till 6 och i vissa fall 4 mil t sorn genom 1803 års Förordning och flere Stadganden gäller för de åt private anslagne räntor* yrkar, att Utskottet måtte bestämdt tillstyrka befrielse från erläggande in natura af hö och halm till Kongl. Hof-Stallet i Stockholm för dem, som bo pä längre afstånd från hufvudstaden än det, sorn för räntepersedlars levererande in natura i allmänhet är föreskrifvet. — Denna skilnad skulle, hvad Stockholms Län angår, lätt kunna Uppgöras efter samma grund, som redan för räntespannemälens leverering iakttages, nämligen, att en sådan befrielse komme dem till godo, hvilka äro med Spannemålen anviste, icke till Stockholm , utan till det 7 mil i Norr derifrån belägne Kronomagazinet i NoriTelje. Häruti hafva Herr Biskop Almqvist, Herr Professor Thyselius och Herr Professor Forssel instämt, med det tillägg af den sistnämnde, att de, som aflemna spannemålen i Norr-Telje, äfven måtte få derstädes utgöra hö- och halmrentorne, hvilka derifrån , om så nödigt pröfvas, kunde genom Kronobetjeningens föranstaltande till Kongl, Hof-Stallet insändas. Inom Hederv. Bonde-Ståndet af Riksdags-FulImägtigen från Stockholms samt Besv. och Ekon. Utsh.
Jag åtminstone skulle ej anse mig hafva uppfyllt min Riksdagsmanna-och medborgerliga pligt, om jag uteblifvit med framställningen af detta vördsamma yrkande, som jag anhåller må varda med de resp. Med Stånden communiceradt samt till Allm. Besv.- och OeconomiUtsk. remitteradt i sammanhang med den redan beslutade remissen af den muntligen väckta motion, hvaraf detta anförande blott är en utveckling. R. o. Ad. beslöt, att detta anförande skulle till Bevilln. -, Lagoch OeconomiUtskotten åtfölja remissen af Frih. Boyes, Ludv., d. 10 dennes remitterade motion, angående åtskilliga förändrade stadganden om brännvinsbränningen. H, R. o. Ad. åtskiljdes kl. \ till 3 e. m. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe• Den 17 Februari i f. m. i65 Måndagen den 17 Februarii 1834- Plenum kl. io f. m. Öppnades Hrr Electorers lista till val af en Ledamot i Bevilln.-Utsk. efter A:o 2298 Hr af Billbergh, Joh. Peter samt en Ledamot i Exped.-Utsk. efter N:o 1476 Hr Riben, Carl Wilh.; och befunnos hafva blifvit utsedde, till Ledamot i Be v il 1 ni ngs-Utsk otte t: N:o 3. Frih. Gyllenstjerna; Fullm. Gr. Posse, Fredr., samt i Expeditions-Utskottet: N:o 1932. Hr Oldenskjöld; Fullm. Hr Stuart, Carl Gust. Justerades Pleni-protocollet för d. 7 dennes. Justerades 5 Prot.-Utdr., innehållande B., o. Adts d. 12 dennes fattade beslut. Vid förnyad föredragning af R.
Förändringen är så mycket mindre lämplig, som nyssnämnde eller annat förbiseende icke gerna kan tänkas blifva begånget af Elektorerne, hvilka måste tänkas både vilja och kunna inrätta sina val i full öfverensstämmelse sinsemellan. Förutsättning om annorlunda inträffande handlingssätt skulle, efter min öfvertygelse, innefatta ett obilligt misstroende till Elektorerne. Onekligen hafva de också lättare alt valet på förenämnde sätt verkställa. Riddarh.-Utsk. saknar emedlertid, som jag tror, icke anledn. att bemöta den ifrågavartde motionen, isynnerhet hvad dess sednare del angår, på enahanda sätt, som Ekon.Utsk. gjorde vid 1847— 1848 årens Riksdag, då en annan värd ledamot, Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolf, framstälde motion derom, att stadseller köpings-rätt måtte lemnäs åt Höganäs. Denna motion var nemi. så lydande: ”Jag föreslår, att R. St. ingå (ill K. M. med anhållan, att Höganäs i Skåne måtte erhålla stadseller köpings-rättigheter”, hvarå Utsk. svarade: ”Då inga skäl eller uplysningar blifvit härvid af motionären, till stöd för hans framställning, anförda, hvarigenom Utsk. kunnat hemta anledn., till att närmare ingå i pröfning af desamma, hemställer Utsk. att ifrågavar:de motion må lemnäs utan afseende.” Jag anhåller att dessa mina anmärkn:r måtte få åtfölja remissen till Riddarh.-Utsk. Remitterades till Riddarh.Utsk. Föredrogs och bifölls Riddarh.Utsk. d. 29 sisth Mars på bordet lagda Mern. JV2 6, i ani. af väckt motion om kostnads-ersättning till Frih. G. S. Bennet för Riddarhussalens iordningsställande. Mars. Justerades pleni-prot:n för d. 25 sistl. Febr. f. och e. m. Hr Westfelt, Otto Wilh.:
Under åberopande så väl häraf, sorn af den lagstiftning, hvilken härutinnan lörefunnes i Norrige, har motionären föreslagit: "alt Hikels Ständer mätte underdånigst anhålla, att Kongl. Maj:t ville utlärda en lörfallning, slödd pä följande bufvud-gruiider: alt hvar och en läder lill oäkta barn, som saknade utväg all sjelf försörja detsamma och derföre lät det komma allmänna fattigvården lill last, skulle, uppå anmälan aflältigvårds-sl vrelsen i den socken, hvarest barnet njöte sill understöd, af vederbörande Kongl. Majlis Befallningshafvande dömas lill allmänt arbete så länge till dess lian afIjenat det understöd, som af lälligvårds-slvrelsen lernnades för barnet; samt all hvad han sålunda afljenade skulle fattigvårds-stvrelsen ega att hos Konungens Befallningshafvande utbekomma.” Emot denna motion, deruti Anders Medin från Kronobergs län instämt, bar, enligt Utskottet tillhandakommel protokolls-utdrag den 2() November 185(5, inom Hedervärda Bonde-ståndet blifvit af Ber Ostman frän Wester-Norrlands län erinrad!: alt då man kände huru svårt, under nuvarande förhållanden, det ofta vore, att få ulredt hvem sorn vore att anse såsom fader lill ett oäkta barn, och ett härom afgifvel frivilligt erkännande högst sällan torde vara alt påräkna, om den sorn tilltalades befarade, alt hans faderskap skulle kunna göra honom lill fänge, hade man ock skäl att befara det en sådan omständighet sku le, vid uppkommande frågor om skyldighet att lemna barnuppfoslrings-bidrag, fresia allt för många alt blifva menedare.
Och har Högloflige Ridderskapet och Adeln, genom ProtocollsUtdrag af den 3o sistlidne Junii f. m., behagat förordna, alt Ryttmästaren F. O. Silfverstolpe och Notarien L. J. Hjerta ägde alt inför RiddarhusUtskottet aflägga prof i Snällskrifningsmethoden; hvarefter Utskottet borde med utlåtande deröfver till Ridderskapet och Adeln inkomma. Till följe af Ridderskapels och Adelns sålunda fattade beslut, har under förliden gårdag prof i Snällskrifningsmethoden blifvit med bemälte Sökander uti Stora RiddarhusSalen anstäldt, på det sätt, att sedan åtskillige anföranden, uti ett i sådant afseende uppgifvet ämne, äro vordne, under loppet af oafbrutet en timmas tid, utaf dels några bland Utskottets Ledamöter, dels RiddarliusSecreteraren, afgifnefoch af Sökänderna med så kallad Snällskrifning uppfattade; så hafva de, omedelbart derpå, hvar för sig, * fått inför Talarne, jemte Utskottets öfrige Ledamöter, uppläsa deras förda protocoll; dervid Utskottet funnit, att de med högst omärkliga afvikelser ordagrant och fullständigt antecknat allt hvad för deni blifvit andraset, samt alt sålunda ej mindre Ryttmästaren Silfverstolpe än Notarien Hjerta 254 Den i4 September f. ra. ernått den fullkomliga färdighet i användandet af Snällskrifningsmethoden, hvilken Ridderskapet och Adeln utfäst såsom vilkor för erhållande af det ifrågavarande prsemium.
Vid jemförelse mellan vilkoret', för det nu afslutade jernvägslånejt samt de båda äldre, åren 1858 och 1860 af Riksgälds-koutoret upptagna utländska lån. befinnes det, att den uti partialobligationerna för alla tre lånen förskrifna ränta är lika. eller 4^ procent; — att den annuitet, som till liqviderande af ränta och amortering erfordras, uppgår för 1858 års lån till 5f procent samt för 1860 och 1864 års lån till 5£ procent af det i obligationerna förskrifna lånebeloppet; — att, genom dessa annuiteter, 1858 års lån blir amorteradt inom 40 år, 1860 års lån inom 38* (rätteligen 38,3079) år och 1864 års lån inom 54 år; — att kapitalrabatten å det i obligationerna förskrifna belopp utgjorde för 1860 års lån 6 procent (premielånet deri ej inbegripet), under det att för 1858 och 1864 års lån blifvit beviljade sådane ränteoch provisionsfördelar, som motsvarade en kapitalrabatt för 1858 å,rs lån af 9,2794 procent samt för 1864 års lån, efter tvenne olika ränte-beräkningsgrunder, antingen 10,1898 procent eller 9,8790 procent; — samt att den effektiva ränta, som utgår för det influtna kapitalet, utgör för 1858 års lån 5,2700 procent, för 1860 års lån 5,0022 procent och för 1864 års Jån antingen 5,3190 procent under vissa, men 5,3187 procent under andra förutsättningar; åberopande Revisorerne, i afseende å dessa sifferuppgifter, de uträkningar, sorn, på anmodan af Revisorerne, blifvit uppställda af Professoren vid Teknologiska Institutet Hjalmar Holmgren och såsom bilaga finnas vid denna berättelse fogade. I afseende å dessa beräkningar böra likväl
Tvål. Enär skiljaktigheten i värde å tvål hufvudsakligen är beroende på dess egenskap att vara parfymerad eller icke, torde i rubriken »parfymerad och savonetter» orden »och savonetter» böra uteslutas, hvarjemte införselstullen, som nu motsvarar 33 Vä procent å värdet, lärer böra nedsättas från 16 till 12 sk. skålpundet, men deremot å rubriken »sämre slag», hvarå värdet skäligen kan antagas till 12 sk. skålpundet, bibehållas vid 3 sk. Tågvirke, Sedan för ohäcklad hampa föreslagits tullfrihet vid införsel, synes införselsaf «. V«- giften å nytt tågvirke kunna från 36 till 24 sk. lispundet nedsättas. Ur. Då nuvarande tullvärde å ej specificerade delar af ur, 40 r:dr skålpundet, vida öfverstiger det verkliga, hvilket i medeltal icke lärer utgöra mer än 20 r:dr, föreslås nedsättning af införselslullen i samma förhållande, nemligen från 2 till 1 r:dr. Visitkort. Vadd. Vekar. Verktyg, ej specificerade. Vin, alla slag. Vindrufvor. Vinsten. Väfnader. 60 Kongl. Mcij:ts Nåd. Skrifvelse, N:o 40. Rubriken visitkort synes lämpligen kunna ur texten utgå oell hänvisning för denna artikel i stället meddelas i noten till papper, färgadt, pressadt, tryckt, figureradt, försilfradt eller förgyldt, på sätt i Norrige äger rum. Då på den senare tiden silkesvadd alls icke utgjort föremål för införsel, synes särskilt tullbestämmelse för det slaget icke erfordras, utan, derest import deraf ifrågakommer, förtullningen kunna verkställas efter den i tarifen sist förekommande rubrik för ospecificerade varor. Bomullsvadd åter torde, med införselsafgiftens bestämmande till 25 procent af nuvarande tullvärde 24 sk. eller till 6 sk. skålpundet, lämpligen böra flyttas under bokstafven B.