Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då dervid, å ena sidan, Utskottet ej kunnat förbise, att i första rummet afseende måste göras på bibehållandet af ett möjligast stadigt och orubbligt myntvärde, hvarförutan eganderätten i flere hänseenden ej vore betryggad, har Utskottet äfven fästat den största uppmärksamhet å allmänhetens behof af tillräckligt rörelse-capital och näringat nes kraf att emot billiga vilkor ej sakna förläggare. Det är med tillfredsställelse Utskottet funnit, att dessa båda sistnämnda vigtiga föremål säkrast ernås just genom det förstnämnda. Enär det första åliggandet för en Sedel-Bank är, att bibehålla värdet å dess sedlar, och dertill intet annat tillförlitligt medel kan uppgifvas, än vissheten om dessas inlösen med klingande mynt, när helst de dertill inleu.- nas, så följer deraf, att den första skyldighet, lagstiftaren bör en sådan Bank ålägga är att alltid vara försedd med så stor cassa, som till detta behof rimligen kan förmodas vara behöflig. Den gr undsatts, sorn vid senaste Riksdag gjorde sig gällande, var härifrån i så måtto skiljaktig, att, ehuru "man då fordrade, det en betydlig metallisk cassa skulle vara samlad, innan Banken öppnades till silfverutvexling, det ej ansågs bchöfligt att bestämma något förhållande emot sedelstocken, hvaruti denna metalliska cassa under kommande tider borde bibehållas. Likväl torde en hvar utan svårighet inse och med Utskottet deruti instämma, att, då meningen är att bereda silfverutvexlingens oafbrutna fortgång under tidernes längd, måste den grund, hvarpå den skall hvila, vara ett förhållande, som framgent bibehålies, och ej ett sådant, hvarom redan dagen efter vexlingens början icke vidare är fråga.
Det uti 2:a momentet tillagda ordet »hypotheks-utgifvaren» har afseende på utlåningen från fonden till handel och näringar. 63:o. Mom. 1. Ej må något lån utgå till annan eller mindre summa, än den hvarå reversalet lyder. Inlemnas till någotdera Diskont-verket ansökningar om lån från ena eller andra fonden å större sammanlagdt belopp, än fondens tillgångar vid verket för tillfället medgifva, beviljas lånen i den ordning, anmälan derom ingått. Sådana i öfrigt goda reversal, som, i anseende till bristande tillgång, icke kunna genast belånas, komma att, efter sökandens eget godtfinnande, antingen återlemnas, eller ock vid Diskont-verket förvaras, intilldess verket blifver i \ Banko-Utskbttets Betänkande, N:o 34. 61 Ailm. Denna föreskrift saknar motsvarighet i nu gällande Banko-reglemente, men införes här för vinnande af fullständighet. Jern/. §. 200. »I händelse hos Diskont-verken belänte aktier och publika papper icke godvilligt infrias, förfares dermed på sätt i Banko-ordningen är vordet föreskrifvet, i afseende på förfallna lösa panter hos Låne-Banken.» ./(‘inf. §. 90. Mom. 2. »Ulehlifver utöfver stadgad tid inbetalning af lånet eller omsättning deraf, i de fall der sådan är medgifven, åligge det Diskontverkens Ombudsmän, hvar för sitt distrikt, att, utan uppehåll, lagsöka antingen låntagaren eller löftesmännen eller alla gemensamt, efter hvad omständigheterna uti hvarje särskildt fall kunna fordra.» 198 §. Dessa lån (belåning af aktier och publika papper) utgifvas hädanefter som hittills å högst sex månader, utan omsättningsrätt samt icke å mindre belopp än 100 R:dr, eller annorlunda än ä jemna 10:tal R:dr derutöfver. Och skola de låne-dokument, som ef vid förfa Höliden infrias, skyndsamligen till lagsökning ullemnas. samt 208 §. Vid uteblifven liqvid å förfallotiden böra låne-dokumenterna genast till lagsökning utlemnas.
Aflöning för 4 Canzlister m. m., V. 389- ang. project till en förnyad Chartas-Sigiilatse förordning, V. 445'. __ ang. förslag till ett förbättradt Bevillnings* sätt, V. 1138- Bevill - 12 Register. Bevillnings-Utskottets Memorial, angående förslag till Bevilllningens utgörande, V. £422. äng. Sjötullens förhöjande, V. 1715. —. — ang. Allmänna Bevilln. utgörande, V. 1832. — .— äng Allm. öfversigt af Bevillningen, V. 2002. äng. förslag till ändringar uti 1812 års Char tse SigillatEe-Förordning, V. 2012. — —- ang. förändring i Borgenärseden vid Con coutser, V. 2jpr. __ äng. Bränvins bränningsoch Consumtions afgifternäs utgörande, V. 4 Afd. 96. ang Bevillnings-förslaget, V, 4 Afd. 113. ang. den Bevillning, som rörer Bränvins till verkningen och Consumfionen, V. 4 Afd. 114. ang. förslag tili Bevillnings-stadga, V. 4 Afd. 205. ang. Chartse-Sigillataeförsäljningen i Stockholm, V. 4 Afd. 210. ang. Orden Grufvebjelp och Mantalskol i Be« villningen, V. 4 Afd. 424. _ ang. Sjötullens förhöjning, V. 4 Afd, 426. — ang. Advokaters bevillning, V. 4 Afd. 427. —. ang. extra Stämplingen i Stockh., Vi 4 Afd. 429. BevUlmngS - Forordningens Ingress och Slutmening, V. 4 Afd. 289. Beslut, Riksdags, VI. 438. C. Constitutorial för Friherre L. A. Mannerheim, att vara Riksens Ständers Justitia^ - Ombudsman, V1749.
Cronhjelm yrkat, ligger äfven deruti, alt Frih. Åkerhjelm, då han yttrade sig i ämnet och förenade sig med Gr. Cronhjelm, likväl velat utsträcka tullbestämmelserne längre än Hr Grefven gjort, och då måste deraf följa, att om andra vilja än ytlerli - Den 11 Januari f. m. 159 gare utsträcka förändringarne, sä hafva de icke derigenom frånträdt de af Konungen föreslagne grunder. Hr Skogman har yrkat, att 1S41 års taxa, med få undantag, skulle blifva gällande. och har som skäl dertill anfört, alt denna taxa i sin tillämpning visat, det den å ena sidan beredde statsinkomst, under det densamma å andra sidan lemnat tillräckligt skydd åt näringarne. Jag beklagar, alt jag icke kan i detta fall vara med honom af lika tanka. Det är visserligen möjligt, att denna taxa inbringat Staten en ökad inkomst, men hvad skyddet åt näringarne beträffar, så tror jag, att den allmänna klagan, som från en mängd näringsidkare försports, alt de låga prisen på utländska varuartiklar gjort det för dem omöjligt alt i någon större scala drifva deras egna näringar i landet, utgör ett tillräckligt bevis derpå, alt taxan icke innefattar något sådant skydd, som Ilr Skogman sjelf erkänt böra äga rum. När så är förhållanlandet, och dä man derjemte besinnar, att stabilitet i tulllagstiftning bör bestå deri, alt skydda inhemska näringar, och all således öka detta skydd, så ofta man finner, alt de tullbestämmelser, som äro för handen, icke uppfylla ändamålet; så hemställer jag, om ej behofvet påkallar alt framgå på den bana, som Utsk. gjort. Efter en lång historik öfver tulllagstiftningens öden i Sverige, allt ifrån början af förra århundradet till nuvarande tid, har Hr Fåhraeus kommit till det resultat, att den nuvarande tull-lagstiftningen vore den visaste och bästa, hvarföre han yrkat, att den, med få undantag, må fortfarande varda bibehållen. Hr Fåhraus har dervid uppgifvit de särskilda perioder, då den prohibitiva tull-lagstiftningen inträffat, och dä den fått eli större eller mindre framsteg.
De om hvilkas antagande Riksens Ständer enhälligt sig förenat, i hufvudsaken endast innefattande för* tydliganden och närmare bestämningar af förut varande stadgar och bruk, finnes i närlagde redaction upptagna., äfvensom de §. §. äfven deri blifvit införde, hvilka, såsom stående i ett omedelbart sammanhang med dem, hvilka genom Riksens Ständers beslut undergått någon förändring, derefter borde jemkas till likhet. Då nu Riksens Ständer dessa deras beslut till Eders Kongl. Majit i underdånighet öfverlemna, utbedja de sig derpå lika underdånigt Eders Kongl. Maj:ts Nådiga sanction, hvarefter sedan de vunnit full kraft af lag, Eders Kongl. Majit Nådigst lärer deras kungörande besörja. Riksens Ständer framhärda med djup un» dersåtlig vördnad, trohet och nit Stormägtigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Majrts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter På Den 7 Juli. Få Riddersk. och Adelns vägnar Carl Mörner. h. t. Landtmarskalk, Få Borgare-Ståndet* vägnar H. Schwan B. t. Talman, 73» På Prfist-Ståndets vägnar J. A. Lindblom. n. v. Talman. På Bonde-Ståndets vägnar Lars Olsson n. V. Talman. Uppläst hos Samtelig* Riks-Stånden den 7 Juli. Stormägtigste Allernådigstg Konung! Genom Nådig 1 Proposition af den 5 sist!. April, har Eders Kongl. Maj:t i Nåder öfverlemnat en vid Riksdagen 1809 och 1810 af Riksdags - Fullmägtige från Orebro Län vackt fråga om befrielse för cle så kallade Socken-handtverkare ifrån Gernings-örens erläggande , jemte de i anledning deraf fran vederbörande Embets*. Verk inhämtade upplysningar och förslag.
Då de tre stora männen Linné, v. Höpfken och Trievald förenadé sig om stiftandet af Vetenskaps-akademien, var deras huf - 102 Den 22 Augusti e. m. vudsyfte just spridande af allmän vetenskaglig bildning; och under sednare tidens riksmöten hafva flera röster höjt sig för vidtagande af åtgärder uti denna rigtning; olyckligtvis hafva dessa röster hitintills ej förmått göra sig gällande. Månne nu tidpunkten kan vara inne, då den öfvertygelsen ibland Riks-Ståndens medlemmar hunnit komma till mognad, att det utgör en för hela fäderneslandets väl och heder oundgänglig åtgärd att bereda hufvudstadens befolkning offentliga tillfällen till erhållande af högre upplysning uti de för allmän bildning vigtigaste vetenskapsoch kunskapsgrenar? Innan jag besvarar denna fråga, må jag först fästa uppmärksamheten på huru öfriga Europeiska stater uppfattat denna angelägenhet. Uti de flesta af Europas hufvudstäder finnas universiteter, men utanför dessa och oberoende af dem stå vanligen andra institutioner utan fakultetstvång och friadb från examen eller pröfningar, der vetenskaperna framställas under form af mer eller mindre populära föredrag för en större allmänhet. För att undvika vidlyftighet, må jag endast fästa mig vid London och Paris. Uti Englands hufvudstad blomstrar sedan år 1800 »The Royal Institution of Great Britain for the promotion, diffusion and extension of suénce and useful knowledge», och uti Frankrikes »College de France,» med anor öfver 300 år gamla. Båda dessa institutioner hafva det gemensamt, att de meddela offentlig, fri undervisning åt hvem som deraf vill blifva delaktig, utan att behöfva taga någon kännedom om de besökandes insigter, hvarken då de komma eller då de gå; men de äro olika deruti, att lärare-platserna vid den Engelska institutionen ej äro fasta, utan lärarne utses för tillfället bland de främste af Storbrittaniens lärde; vid den Fransyska åter äro lärare-platserna fasta och dessa till ett antal af ej mindre än 30. Den förra anordningen har utan tvifvel stora företräden framför den sednare. Båda dessa institutioner ansps hvar i sitt land vara af den aldra största betydelse ej endast för hufvudstadens, utan för hela landets kultur.
Rikets Ständer föreställa sig, att, på grund af ett sålunda ularbetadt förslag, förändringar i unionsvilkoren böra, utan intrång i nägoldera rikets sjelfständighet, sådan densamma blifvit i Unions-akterna stadgad, afse befordrandet af den tydlighet och bestämdhet i formerna för Föreningen, som, derest dess stora, för båda folken välsignelserika ändamål skall uppnås, måste vara af en oeftergiflig nödvändighet påkallad. För biläggandet af de meningssöndringar, som i gemensamma angelägenheter kunna uppkomma mellan de båda rikenas representationer synes ock en stadgad form böra finnas, i kraft af hvilken representanter från båda rikena kunna sammanträda och med begges rätt afgöra frågan. Bland de ämnen, som vid den af Riksens Ständer sålunda nödig ansedda revision af föreningsfördraget synas förljenta af synnerlig uppmärksamhet, tillåta sig Riksens Ständer att uppgifva: Konunga-thronlöljare och förmyndare-vals anställande: interims-styrelsens sammansättning och verksamhet: Unionskonungens dispositionsrätt öfver armén och flottan, samt Försvarsverkets skyndsamma ordnande efter gemensam plan: Grunderna för utgörandet af bidrag till gemensamma utgifter: inrättandet af och formen för en unionel representation för vissa ärenders behandling, m. fl.; och torde, med afseende å den sålunda föreslagna revisionen af de unionela förhållandena i statsrätlligt hänseende, dessa böra, för det närvarande, och under afvaktan af de förändringar, denna revision må kunna föranleda, lemnäs orubbade i det skick, hvari de befinna sig enligt nu gällande stadgar. Riksens Ständer anhålla fördenskull i underdånighet det E. K. Majit mätte täckas dels genom en af Svenske och Norske män bestående Kommitté eller på annat sätt låta verkställa revision af stadgarne för föreningen emellan Sverige oell Norge, och uppgöra förslag till nytt fullständigt föreningsfördrag, samt derefter till Riksens Ständer och Norges Storthing aflåta nådig Proposition med förslag till fullständigt ordnande af föreningslörhållandena de båda rikena emellan, dels ock, dä E. K.
Om jernvägen från Stockholm framgår i rak nordlig rigtning till trakten af Odensala och derefter grenar sig, så att den hufvudsakliga sträckningen vänder sig vesterut öfver Erikssund mot Gran och vidare till Sala, samt en annan linie fortsättes till Upsala, så undvikes derigenom att draga jernbanan öfver en af vatten nästan kringfluten och från det öfriga landet afskiljd halfö, men man vinner ändock fördelen af stambanans ledande in i det inre af landet och genom de mest fruktbara sädesbygderna. Förbindelsen mellan Stockholm och Upsala, hvilken otvifvelaktigt måste blifva bland de mest trafikerade jernvägsförbindelser i Sverige, blefve sålunda ordnad på ett sätt, som skulle lända såväl dessa båda städer, som det allmänna till fördel. Linien mellan Stockholm och de vesterut belägna orterna blefve väl något förlängd; men när man å andra sidan tager i betraktande den förkortning af samma jernvägslinie som vinnes genom undvikandet af den obehöfliga omvägen till Örsundsbro, så utgör den verkliga skilnaden i väglängd icke mera än 25,987 fot eller icke fullt f mil, hvilket, då fråga är om en jernvägsförbindelse af 12 eller 14 mils längd, icke lärer kunna anses vara af någon betydenhet. Härtill kommer, att ett ansenligt större trafikområde genom den nämnda planens antagande skulle för jernvägen vinnas. Om nemligen en jernväg till Upsala utgår från stambanan i närheten af Örsundsbro, så upptager denna jernvägssträckniDg, i följd af Mälarens läge, på sidorna om sig hufvudsakligen ingen annan trafik, än den, som i allt fall skulle tillfalla stambanan, dels vid Örsundsbro, dels på hennes sträckning vidare åt vester. Stambanan och grenbanan till Upsala skulle således komma att betjena ett och samma trafikområde.
Hypotheks-Cassa beviljade Creditiv, svarande fond. Rev. Berättelse, pag. 42 — 4^0 Utskottet har, lika med Revisorerne, gillat dea af Banco-styrelsen härutinnan yttrade åsigt, att nemligen den ifrågaställde öfverflyIlningen så mycket mindre borde vid ofvannämnde tidpunkt ske, sorn Banken härförutan, i dess från år 1835 reserverade räntevinst, egde til 1 räckIige tillgångar lill Cassa-creditiv åt Hypotheks-föreningar, hvilket Utskottet skolat för Rikets Ständer tillkännagifva. 7.0 Angående framställning, i afseende ä beloppet af Låne-Contorens cassa behållning. (M 335 års Rev. Berättelse, pag. 34—35.) Då Directionen af Låne-Contoret i Malmö, uti dess till Utsk-ollet afgifne Berättelse, hemställt, att högsta beloppet af Låne-Contorets Cassa-hehållnimr måtte bestämmas till 5o,ooo R:dr, bl ifver Utskottet i tillfälle att, i sammanhang med yttrande öfver denna hemställan, äfven afgifva utlåtande öfver den af Rikets Ständers år iS35 församlade Revisorer väckte fråga, alt remisser ej må ega rum, derest icke de remitterade medlen uppgå till ett eller annat 1 oo-tal öfver Cassa-behåliningens maximibelopp. 8:0 Angående vackt fråga om ändring af den uti § 202, mom. f, af Banco-Reglementet intagne föreskrift, i följd hvaraf från Handels och - Banco-Tjlskotlets Betänkande, JV:o 29. velt Närings-Disconten högre lån, än å 10,000 R:dr Banco icke utgijvas, utan mot säkerhet aj 4 namn, (i83y års Rev. Berättelse pag. 38). Revisorerne hafva fästat Rikets Höglofl.
A. 236. — af det f. d. Landshöfdingen ra. m. Gillis Edenhjelm ådömda ersättnings-ansvar för kronans förlust till följd af Länsbokhållaren Caspar Langlets bedrägliga förhållande, angående. IX. 108. 11. 110. X. B. 359, A. 365^ XI. E. 19 — af den framlidne Öfversten m. m. Israel af Ekenstam, i egenskap af chef för vestra Tull-distriktet till ersättande ådömda andel af Tullkassören G. E. Bergvalls balans, angående. III. 44. IL 55. V. B. 176. A. 225. E. 422. — af Direktören A. L. Hård af Segerstad ålagdt ersättnings-belopp, angående. VII. 221. IL 224. VIII. B. (75. A. 194. E. 280- — af den f. d. Landskamereraren i Wermlands län Svante Lind berg ådömda ersättnings-skyldighet, angående. E. 367. — af ädömdt ersättningsansvar för kronans förlust i följd af Länsbokhållaren Caspar Langlets bedrägliga förhållande, angående f. d. Landshöfdingen i Göteborgs och Bohus län General-Löjtnanten Grefve Carl Gustaf Löweuhjelms, f. (d. tillförordnade Landskamereraren, Kronofogden Anders Samuel Petersons och Landssekreteraren, Lagmannen Carl Engeibloms underdåniga ansökningar att erhålla. lil. 44. B. 55. VII. B. 221, 310, 380. A 381. VIII. E (97. — af öfverränta å ett diskontlån, angående förre Hemmansegaren Anders Bjurmans m. fl. ansökning om. V. B. 579. A 616. — af öfverränta å ett diskontlån, angående förre General-Konsuln m. m. A. Hains ansökning om. IV. B. 209. V. A. 62. — af öfverränta å ett af Faktoren F.
På det emellertid wederbörande skjutsentreprenörer, 43 hvilka borde hos Läns-Styrelserna, eller genom deras försorg, qvartalsvis utfå de betingade entreprenadbidragen, måtte, oberoende utaf uppbörden af de skjutsningsskyldigas dertill afsedda hemmantalsafgifter, komma i åtnjutande af ifrågavarande bidrag, torde dessa böra, i den mån sådant blefve erforderligt, af allmänna medel förskjutas, hvilket synes kunna ske, utan någon större olägenhet, enär så beskaffade förskott, då entreprenaderne höstetiden anställdes, i allmänhet endast behöfde ifrågakomma för första qvartalsutbetalningarne och snart blefve ersatte. Derest, i enlighet med Komiténs förut yttrade åsigt, kostnaderna för befordringsväsendet konnne att dels, hvad postvägarne angår, af allmänna medel bestridas, och dels, beträffande bipostvägarne, af de skjutsningsskyldige på landet och i städerna gemensamt utgå, så att menigheterne icke vidare skulle särskildt, hvar för sin ort, i olika mån, ifrågavarande kostnader utgöra, blefve icke behöfligt att bibehålla den af högre skjutsningskostnad i stad, än på landet, eller af andra särskilda omständigheter, föranledda oliklieten i skjutslegan, utan skulle en för alla stationer gemensam och lika taxa för anlitande af de allmänna befordringsanstalterna för resande kunna, till stor beqvämlighet för dessa, införas. En sådan likhet i skjutsafgifterne skulle jemväl bereda wederbörande embetsmyndigheter en betydlig lättnad i deras besvär vid granskning af de kostnadsräkningar, som för resor i tjenste-ärenden afgifvas.
Först sanimanställer han till ett tv3 af Pauli yttranden, om att kristendomen straxt från början förkastar den gamla folktron om en förment naturlig fiendskap och afspärrning riiellaii nationerna, stånden, könen o. s. v.:, Har ar icke jude eller grek, barbar eller skyt, träl eller fri, man eller qvinna; alla äro de en i Kristus Jesus., Meningen liaraf ar, enligt Hostrup: att i människornas inbördes tänkesätt och vanor Ilafva uppststt orättfärdiga skiljeväggar och stängsel, dem l&lt;ristendomen vill hafva bort, enar de tillkomm mit genom synden. På alla dessa punkter har också i tidernas lopp kristendomen uträttat stora ting, mildrat hatet nationerna eniel.lan genom att utveckla en allmän känsla för mänsklighet och grundlägga ett slags ömsesidigt förstående. Men - ännu föra de dock krig. Ännu arbetar det ena folket på att uttränga det andras språk, utplåna dess nationalitet. Inom samhällena har kristendomen fått bugt med det egentliga slafveriet. Trälar finnas ej längre i den s. k. kristna verlden. Men - ännu ar olikheten mellan samhällsklasserna stor. Hela afdelningar af folken stå i skuggan och bara de tyngsta bördor, medan andra slippa jämförelsevis ' för lätt igenom. Och kristenheten bör ännu betrakta det soni en af sina största historiska uppgifter att vara med om att så vidt möjligt ar utjämna denna skiljaktighet, får ej i något fall hålla sig undan ur kampen mot det som är syndens följder. Och derför bör den efter min tanke också vara med i qvinnosakeii.s Sedan talaren nanit prostitutionen såsom en tydligen qvarstående form af månggifte, framhåller han några andra af de allmänt bekanta exemplen på olikställighet inför lag och opinion. Han påpekar, att man och qvinna ej innehafva lika stallning, så länge den gifta hustrun ar borgerligt omyndig, så länge hon har blott en rådgifvares stamma beträffande sina egna barn m. m. Han inskärper, att man och qvinna ej äro likastalda, om nar dc tillsaninians fallit i en synd, för hvilken han ofta bar hufvudsakliga skulden, hon för denna synd får bara hela skammen och skadan.
Af den lö dennes; Angående hemställan, att RiksStånden? beslut öfver Allmänna Besvärsoch OecPnomieUtskottetg Utlåtande N;o 115 ej må expedieras. I anledning af väckt fråga om en förändring i Utskottets under N:o 121 förut meddeldte Förslag till Riksens Ständers underdåniga skrifvelse till Kongl. Majst, angående lindring i Kronobrefbärings-akyldigheten. I)en 22 Augusti m. Ior-5 Justerades följande: Utdrag af Protocollet, hållet hos Högloflige Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen j Stockholm e, mdan 22 Augusti 1823. S. D. Föredrogs å nyo och biföll? Statsutskottet? dep 31 sistl. Julii under H;0 378 afgifne 9 samt den |i dennes e. m* på Bordet lagde, Memorial, i fråga om pension till framlidne RiksRådet Grefve Liljencrantz^ dotter, Friherrinnan Tornerhjelm. ILJt Supra, S D. Föredrogs å nyo och återremittera^ .des, på grund af dervid gjorde anmärkningar , Statssamt Allmänna Besvärsoch Eko. nomieUtskottens den 9 dennes under N:o 405 afgifne, sam1 den 18 derpåföljde e. m. på Bordet lagde, Utlåtande, i anledning af väckte motioner, om återläggande af Herjeådahlen till Gefleborgs, och af Jemtland till WesterNorrlands Län. Uf Supra, S. D. V'd förnyad föredragning af Stats?amt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskot tens den 16 sistlidne Julii under N:o 357 | afgifne, samt den 5 dennes t. m. på bor det lagde, Utlåtande,öfver vickt motion om IVe - D*n if Jugmii 0, m. ater och Norrbotten» LSp» sammanslående tilt’ ett Län; blef samma Utlåtande af Ridderskap*t och Adelö. bUalJh. Ut.
Och då, i händelse af liikets Ständers bifall till Utskottets liär ofvan i 3:dje punkten afgifna yttrande angående ökad aflöning för Landtmäteri-kontoret, från förenämnde expens-medels anslag jemväl böra afgå ljuspenningar till belopp af 86 r:dr 32 sk., kommer anslaget att minskas till 15,304 r:dr 9 sk. 8 rst., hvilket belopp likväl, för jemuande af Hufvudtitelns slutsumma, torde böra ytterligare nedsättas med 1 r:dr 8 sk. 7 rst. 34’.o. I anledning af 1851 års Statsrevisions-berättelse, har Utskottet tagit i öfvervägande, huruvida någon förhöjning i sjette Hufvudtitelns förslagsanslag till reseoch traktamenCs-ptnningar borde ega rum; och ehuru af Kongl. Stats-kontorets räkenskaper inhenitas, att detta anslag, 6,000 r:dr, lemnat brist år 1849 af 12,483 r:dr 18 sk. 1 rst., år 1850 af 7,622 r:dr 25 sk. 4 rst. samt år 1851 af 2,314 r:dr 45 sk. 11 rst., har likväl Utskottet, då utgifterne under sistnämnde två år visat sig vara i nedgående och ytterligare minskning deruti torde komma att inträffa i följd af det nya resereglemente!, funnit sig böra å bilagde tabell uppföra ifrågavarande anslag, till oförändradt belopp. 35:o. Öfrige till denna Hufvudtitel hörande anslag* hvaruti någon förhöjning eller minskning icke blifvit ifrågaställd, hafva, pä sätt bifogade tabell utvisar, blifvit af Utskottet föreslagne till enahanda belopp, söm vid sistlidne riksdag bestämdes endast med den förändring, som i vissa delar erfordrats i anledning af spanmålens beräknande till 6 r:dr 32 sk. i stället för 6 r:dr per tunna Stockholm den 24 Mars 1854. Reservat i o ner: Vid 5telje punkten: Af hr Gr atp J.