Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dock-byggnaden i Carlscrona, för 5.år, å 33,333 R:dr 16 sk. årligen 166,666: 32. 6:0 till fullbordande af vatten-ledningen i Carlscrona 23,400: —• som ock de inom Riks-Stånden väckte frågor, rörande medels anvisande till föremål af ifrågavarande beskaffenhet, hafva Rikets Ständer funnit godt bevilja följande anslag: l:o till Fregatters och Kanon-slupars armering med bombkanoner 40,000: — att disponeras i den mon behofvet det fordrar. 2:o Till förbättringar i Båkoch fyrings-väsendet 160,000: — att under loppet af 4 år utgå med 40,000 R:dr årligen; anhållande Rikets Ständer derjemte i underdånighet, att arbetet måtte utföras i den mon, medlen sålunda blifva att tillgå, och att E. K. M. täcktes låta anbefalla vederbörande att sig yttra, huruvida utöfver de i Förvaltningens af Sjö-Ärendena förslag uppgifne, af behofvet påkallade, nya fyr-inrättningar vid Morups Tånge, Ölands norra udde, sodia udden af Gottland sämt Falsterbo, fyrbåkar på Gottska Sandön, Sandhammars udde, skäret Understen, klippan Bonden samt på Bohuslänska kusten emellan Marstrand och Norrige kunna anses nyttiga och erforderliga, äfvensom rörande den med anläggningen af desamma förknippade kostnad, samt i Nåder anbefalla de förändringar uti nu föreslagne arbets-plan, hvilka möjligen kunna anses böra ega rum, i följd af de undersökningar, som, med föranledande af berörde underdåniga anhållan, torde komma att företagas.
Man har här sagt, att fullmägtigo skulle hafva halt särdeles svårt alt nfslå delta anbud. Jag kan, för mili del, icke dela denna åsigt. Fullmägtigo hade nemi. sig uppdraget alt anskaffa nödiga medel för jernviigsbyggnaderna; och delta uppdrag hade de också på ett i allmänhet ganska förmånligt och fört jonst fullt sätt utfört genom de 8,400,000 r:dr, sorn blifvit såsom amorloringslån upplånade. Sålunda var det icke något behof för fullmägtigo, att ingå på denna konvertering. Huruvida det, endast för att skalla staten den jemförelsevis lilla vinsten af 120,000 (baier, var skäl alt beträda en, om jag skall säga ordet rent ut, förkastlig bana, hemställer jag lill eder. Mina Ilrr! Oaktadt Gr. Hamiltons anmärkning, vidhåller jag fortfarande den åsigten, alt den ilrågavule vinsten icke kan beräknas till högre belopp än 120,000 Ibaler. Grin bar påstått alt denna beräkning endast vore riklig, lör så vida staten skrinlagt dessa medel och om man fiirst efter de 38 årens förlopp framtog desamma, hvaremot om räntan, sorn utfaller under de 38 åren, tilliigges kapitalet, vinsten skulle uppgå lill det af Gr:n antydda belopp. Detta Grms heräkningssiitt iir alldeles enahanda, som om Gr:n skulle lör 120,000 (haler inköpa en egendom och på förband anse den vara värd denna summa, med tillägg af 38 års beräknad ränta derå. Jag tillåter mig att ånyo fästa uppmärksamheten på, hvad som nu bär afhandlas. Vi skola i anledning af revisorernas anmärkning yttra oss, huruvida fullmägtigo fullgjort sine åligganden i berörde hänseende i enlighet med It. Stms föreskrift. Det är deli frågan, uppå hvilken vi skola svara ja eller nej. Svarar man i öfverensstämmelse med det af Stats-Ulsk:t frainlagdo förslag, så har man, efter hvad mig synes, på ett lugnt och värdigt sätt uttalat en egen mening. Svarar It. o. Ad. åter ro Den 10 Januari f. m. på det af Frih.
Hade han kräfta, och derom var man angelägen att öfvertyga allmänheten, så kunde han uteslutas från tronföljden såsom behäftad med ea obotlig och smittosam sjukdom, och den gamle Wilhelm I skulle då omedelbart efterträdas af sin sonson, den unge prins Wilhelm, under hvilken det bismarck * ska regeringssystemet skulle ostördt fortlefva. Rn sådan plan förehades verkligen; att den ej kom till utförande, derför torde man i främsta rummet hafva Mackensie att tacka. Den läkarevård, som kronprinsen fick, var äfven egnad att gifva näring åt underliga misstankar. Tyskland egde berömda laryngologer, men iogen af dem fick Mackenzie att konferera med; i stället anförtroddes kronprinsen mest &amp; t militärläkare, hvilka väl skulle visa sig skickligast som kirurger, men äfven som sädana synas hafva gjort betänkliga felgrepp. Mackenzie anmärker, att de af prof. öerhardt vid sjukdomens böljan fbr estagn a täta brfinningarne med glödgad platinatr&amp;d iust voro egnade att framkalla den påföljande utvecklingen till kräfta. Icke heller synes Bramanns tracheotomisnitt i San Remo hafva gått lyckligt, och hans kanyl, hvilken måtte hafva tillverkats enkom för kronprinsens räkning, var snarare egnad att försvåra än att underlätta andhemtningen. Då det annars gäller som läkareregel, att patienten ej bör uppskrämmas, fick ändå kronprinsen knappt ögna i en enda tysk tidning, som ej spaltlångt ordade om hans elakartade kräftsjukdom. Och meddelandena voro ej uppsnappade genom tidningsreferentens påpasslighet, utan hade nog på beqvämare sätt kommit direkte från vida förnämligare regioner. Sålunda blef den för kejsaren enskildt ämnade bulletinen från San Remo genast offentliggjord i Reichsanzeiger, till stor häpnad för kronprinsens hof-personal. Den gången var man ej så noga med förtigandet af statshemligheter. &gt;öm denna händelse helt enkelt berodde p&amp; ett misstag, eller om något politiskt skäl förelåg för bulletinens offentliggörande, känner jag icke », anmärker dervid Mackenzie.
Man kan här ej ens tala om någon kurs, lika litet som om vissa läroår, dem eleven har • att tillryggalägga, innan han blir konstnär. Ty hans utvecklingskurs varar tills hans stillastående eller tillbakagång Ur dagens Krönika. IY. Genom studierna utom och inomhus utbildar den unge mannen sina anlag, sitt förstånd, sin person — och samtidigt går han också på akademien. Men detta sistnämda bör ej få bli. hufvudsaken, lika litet som elementarskolan bör upptaga den uppväxande gossen i sådan grad att hans ungdom förflyter mellan dess väggar. Nej, i lifvet utbildar gossen sig, skolan kommer bredvid, ej onödig eller onyttig men ej heller som det allra förnämsta. Man hördé ibland förr framkastas den åsigten att han som från akademien styrde kosan ut till de stora kori&amp;tstä-derna, der fick börja med att arbeta sig ur de förfaringssätt, han lärt sig hemma, och sedan detta var gjordt arbeta sig in i en helt ny metod. Om det någonsin har varit så, kan jag ej afgöra. Säkert är att ett dylikt påstående hvad nutiden beträffar saknar all grund Nog kan eleven vid vår konstakademi komma in i hinderliga manér och nog kan han der lära sig ett och annat, som ej förhjelper honom framåt så särdeles, men svårligen är detta, om det någon gång händer, läroverkets fel utan individens, som haft! nog liten sjelfständighet att släppa sitt bättre vetande för att trampa i andras spår eller följa meningar, som han känner på sig vara föga lämpade efter de vindar, som blåsa nu. Men i stort sedt är det en högst aktningsvärd sträfvan efter enkél sanning rådande i det som åstadkommes vid akademien. Resultatet kan bli båttre eller sämre det ena året mot hvad det plägar vara, lifaktighetpn äfvenså, — säkert är att på den grund, som en förståndig yngling Tean lägga då han gör sina studier på akademien hemma, på denna grund kan han också med trygghet gå fram, till hvilken af de stora konststäderna han än må styra kosan. Hans teknik färändrar sig naturligtvis i någon mån, kanhända ganska betydligt, hans bltck och uppfattning skärpes och blir ej alltid den samma, men förmågan att se verkligheten och uttrycka den i form och farg.
Och sade till dem: Man skall icke upplåta portarna i Jerusalem, tilldess solen varder varm; och medan man ännu arbetar, skall man slå portarna till, och bommen före. Och vaktare vordo beställde utaf borgarena i Jerusalem, hvar och en på sine vakt, och om sitt hus. Och staden var vid till rum, och stor; men folket litet derinne, och husen voro icke uppbyggd. Och min Gud gaf mig i hjertat, att jag församlade rådherrarna och öfverstarna, och folket, till att räkna dem; och jag fann ett register på mantalet, deras som tillförene uppkomne voro, och fann deruti så skrifvet: Desse äro landsens barn, som uppkomne voro utaf fängelset, af dem som NebucadNezar, Konungen i Babel, hade bortfört, och i Jerusalem bodde, och i Juda, hvar och en i sin stad; Och voro komne med Serubbabel: Jesua, Nehemia, Asaria, Raamja, Nahamani, Mordechai, Bilsan, Misperet, Bigvai, Nehum och Baana. Detta är talet af männerna af Israels folk: Paros barn voro tutusend hundrade två och sjutio. Sephatja barn, trehundrad två och sjutio. Arahs barn, sexhundrad två och femtio. PahathMoabs barn, ibland Jesua och Joabs barn, tutusend åttahundrad och aderton. Elams barn, tusende tuhundrad fyra och femtio. Sattu barn, åttahundrad fem och fyratio. Saccai barn, sjuhundrad och sextio. Binnui barn, sexhundrad åtta och fyratio. Bebai barn, sexhundrad åtta och tjugu. Asgads barn, tutusend trehundrad två och tjugu. Adonikams barn, sexhundrad sju och sextio. Bigvai barn, tutusend sju och sextio. Adins barn, sexhundrad fem och femtio. Aters barn af Hiskia, åtta och niotio. Hasums barn, trehundrad åtta och tjugu. Bezai barn, trehundrad fyra och tjugu. Hariphs barn, hundrade och tolf. Gibeons barn, fem och niotio.
Jag kan således icke finna annat, än att det vore lämpligast att återremittera Utlåt, till Utsfe., på det alt Utsk. må i sammanhang med Hr Anreps motion äfven besvara den nu ifrågav.-de, och R. o. Ad. således komma i tillfälle att bedöma hvilket förslag som med 634 I> e n 13 M aj e. m. största lätthet och minsta kostnad kunde leda till det åsyftade ändamålets vinnande. Gr. Oxenstjerna: Efter den förklaring Hr von Knorring gjort af sitt förra yttrande, hvilket jag verkligen missförstod, får jag förena mig med honom i den anhållan, att R. o. Ad. måtte updraga åt Riddarh.Direkt:n att utse och bestämma antalet af de personer, som böra utgöra den föreslagna Komitéen. I motsats mot Frih. Cederström, tror jag icke att man bör binda Riddarh.- Direkt:n vid ett visst antal ledamöter i Komitéen. Tvärtom är det önskligt, att detta antal blifver så stort som möjligt, så mycket mera som ledamöterna sjelfva blifva de arbetande och den summa som är föreslagen icke är så stor att det egentliga arbetet icke kan komma i fråga att betalas. Endast genom ett större antal ledamöter i Komitéen kan sålunda ett betydligare arbete verkställas, så mycket mer som ingens tid lär tillåta att helt och hållet egna sig deråt. I afseende på Hr Cederschiölds yttrande ang:de den af Hr Anrep väckta motionen, får jag uplysa derom, att orsaken hvarföre ltiddarh.Utsk. icke besvarat den med anledn. deraf gjorda återremissen, är den, att en ledamot inom Utsk begärt, att den icke skulle föredragas förr än R. o. Ad. fattat sitt beslut i förev:de fråga. Hr Printzensköld: Jag för min del anser de af Hr Ce derschiöld gjorda anmärkn:ne vara af den beskaffenhet att de förtjena upmä-rksamhet, särdeles i hvad de röra den omständigheten, att ifrågav:de motion hade bordt behandlas i sammanhang med den som blifvit väckt ang:de tryckningen af genealogierna.
Jag vågar derför hos H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, anhålla, det H. Ex. täcktes upplysa mig om rälla meningen med denna Frih. Cederströms protest emot protesten. H. Ex. Ilr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att Frih. Cederström icke begärt, att hans reservation må få åtfölja den ifrågavar. und. skrifvelsen. H. Ex. Ilr Gr. Löwenhjelm: Då jag nu hort ännu en annan ledamot yttra sina betänkligheter emot antagandet af Hr von Hartmansdorffs förslag, må det tillåtas mig att ytterligare uppgifva ett skäl, som jag äfven påpekade förra gången, då sjelfva frågan förevar, det nemi. att jag anser protesten vara så mycket rrktigare, Den 10 Februari. 25? sorn det lagförslag, emot hvilket densamma är riktad, såsom i min tanka både våldförande äganderätten och omöjligt att utföra, icke kan af K. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: I anledn. af Frih. Cederströms anförande får jag anhålla, det 20 § Riksd.Ordn. mätte blifva uppläst. Den begärda uppläsningen skedde, hvarefter Frih. Palmstjerna förklarade, att han ej hade något att tillägga, men att lagen talade. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att det berodde på R. o. Ad. att besluta, huruvida Frih. Cederströms anförande finge i prot. intagas, eller borde inskränkas till ett tillkänuagifvande, att han varit fränvar. och i beslutet ej deltagit. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Den §, hvaraf Frih. Palmstjerna nyss begärt uppläsning i afseende på Frih. Cederströms reservation, torde äfven vara tillämplig i afseende på Hr af Forsells yttrande. H. Ex. Hr Gr. o. L andira, anmärkte i anledn. häraf, att, enligt hans uppfattning, Hr af Forsells anförande inskränkt sig till ett tillkännagifvande, att han ej varit tillstädes då beslutet fattades, och anmälan alt han reserverade sig deremot. Propos. om R. o. Ad. bifötle, att det af Frih.
Vid sådant förhållande och dä det måste få anses bero på Herr Statsrådet sjelf att bestämma hvad efter hans uppfattning tillhörde den utredning, hvars åstadkommande hans närvaro afsåg, samt då för öfrigt, såvidt protokollerna derom lemna upplysning, den del af Herr Statsrådets yttrande, hvarom här är fråga, afgafs under fortgående öfverläggning och således icke, såsom Fullmägtiges förklaring antyder, kan sägas hafva blifvit endast samtalsvis meddelad, lärer något giltigt skäl för den anmärkta uteslutningen icke hafva förefunnits; och anser Utskottet sig alltså böra hemställa, det Rikets Ständer måtte förklara, att det förfarande, som Fullmägtiges pluralitet i omförmälda hänseende iakttagit, icke kan af Rikets Ständer gillas; vid hvilket förklarande, såsom icke påkallande någon åtgärd, Rikets Ständer ville låta bero. Beträffande den af Revisorerne klandrade åtgärd, hvarigenom Fullmägtige utbytt Ri-kgälds-kontoret tillhörande obligationer till ett värde af 300,000 Thaler Preussisk Courant mot obligationer af det nya lånet till ett värde af 45,000 Pund Sterling och således efter en kurs af 6 2/3 Thaler för ett Pund Sterling, anföra Fullmägtige, i förklaringen öfver 1864 års revisionsberättelse, hurusom afsigten med denna åtgärd var, att dymedelst befrämja framgången af de till det nya jernvägsbyggnadslånet hörande obligationernas afsättning. I afseende å de närmare motiverna för detta åtgörande hänvisa Fullmägtige till deras protokoll för den 16 Juni 1864, med deri jemväl intagna beslut att de 45,000 Punden icke skulle få afräknas på den fast öfvertagna delen af lånet, utan ingå på optionsandelen.
Ekon.Ulskis d. 22 och 26 dennes på bordel lagda utlåt, nio 60, i anledn. af väckt motion, att R. St. måtte hålla egna tidningsreferenter och låta utgifva en riksdags-tidning. Gr. Lagerbjelke, Gustafi Bifall till Utskis betänk., sådant det till R. St. inkommit, synes mig leda snart sagdt lill ingen påföljd, enär riksdagen nu så långt framskridit. Jag anser likväl betänk, bygdt på goda grunder, och jag tror att förslaget skall vid nästa riksdag åstadkomma en stor nytta, om R. St. besluta, att de olika Ståndens kansli Direktir då skola gå i författning med tillvägabringandet af hvad Utsk. föreslagit. Af sådan anledn., och på det att Utsk. må komma i tillfälle att kunna ändra sitt förslag i den syftning, jag här tagit mig friheten angifva, anhåller jag om ålerremiss å betänk. Frih. Cederström, Rud.i Vid betraktande af Utskis fullkomligt rigtiga åsigt, som erkänner det vara af serdeles vigt, att erhålla en bättre, än den nuvaride, affaltad referering af riksdagsförhandlingarna uti de allmänna tidningarna inom hufvudstaden, på det att allmänheten må få en tillförlitlig kännedom om hvad folkets ombud söka att vid riksdagen uträtta, och vid betraktande Den 29 Mars f. m. 175 äfven deraf, att de nuvar:de referaterne, sora länge varit ganska otillfredsställande, synas, hvad vissa dylika angår, varda allt mer och mer otillförlitliga, hade jag ämnat tillstyrka bifall till Utsk. helänk., under förmodan ali betydliga hinder deremot ej vore alt befara. Jag måste likväl erkänna rigligheten af Gr. Lagerbjelkes framställning och förenar mig således med honom i begäran om återremiss; jag gör del så myckel heldre, som, uti Utsk:s förslag, i första punkten influtit ett uttryck, som jag, vid närmare eftersinnande finner svårighet att godkänna. Det heter nemi.: ”alt öfverenskommelse å li. Sits vägnar må träffas med någon eller några tidnings-redaktioner i hufvudstaden om referaternes införande i deras tidningar eller dermed följande bihang.”
III 18 Bil. 6 till Kongl. Maj:ts Proposition N:o 1 om Statsverket 1862. hvarjemte Stats-kontoret i särskildt underdånigt memorial hemställt, att det ringa arfvode, som nu bestås kontorets Ombudsman, måtte förhöjas med 600 R:dr eller till 1,800 R:dr, helst denne tjensteman derigenom i allt fall skulle komma att åtnjuta vida mindre aflöning än som nu utgår till ombudsmannen i Rikets Ständers Riksgälds-kontor; Då, efter hvad ådagalagdt är, göromålen vid Registratorsoch Aktuarie-kontoren blifvit betydligt ökade, och det arfvode af 1,200 R:dr, som nu bestås Ombudsmannen, synes vara jemförelsevis nog lågt, samt på de skäl i öfrigt som här ofvan blifvit för likartade fall anförda, tillstyrker jag i underdånighet, att dessa framställningar måtte varda på det sätt bifallna, att Eders Kongl. Maj:t täcktes hos Rikets Ständer föreslå: l:o ett anslag af 1,000 R:dr till aflöning för ytterligare en Kanslist, såsom biträde hufvudsakligen åt Registratorn och Aktuarien; 2:o en löneförhöjning af 50 R:dr till hvardera af de 8 vid kontoret anställde vaktmästare, som nu hafva 450 R:dr i aflöning, eller ett ökadt anslag af 400 R:dr; 3:o ett ytterligare anslag af 1,000 R:dr till gratifikationer åt extra ordinarie tjenstemän; 4:o en tillökning i Ombudsmannens arfvode af 600 R:dr; Med anledning deraf, att
Allmogen i Herjeådalen, den del deraf inom Stora Kopparbergs Län, sorn utgör Grufvehjelp till Stora Kopparberget och Mantals kohl, samt Oster och Wester Dahls Fögderier i samma Län, varde från Bevillning efter 1 sta och 2 dra Art. till hälfttn frikall ade, hvarjemte de, som utan att deltaga i dessa onerå utgöra Grufvehjelp till Löfås Silfververk, samt den sä kollade Kungsgärdshjétpen, sä länge dessa onera fortfara, för En Fjerdedel förskonas; Äfvensom för de Borgare, hvilka i Östersunds Stad idia Rörelse och Näring, En Tredjedel af Bevillningen efter 2. Art. kommer att afkortas. Hvad åter angår de öfriga förbehåll af de Respectiva Stånden, nemligen af Höglofl. Ridderskapet och Adeln: 1:0 Att icke alla de sorn med laglig ratt biträda Parter ■ Rättegångar, utan endast Advocater, skola erlägga den i 2 Art. 2 och 3 §. §• 7 Mom. stadgade Bevillning, och hvilket Utskottet aåvotn en Den 3 5 Juli. 307 inskränkning, ledande till ett ringare belopp af den påräknade afgiften, samt flera Personers mer eller mindre skäliga frikallande derifrån, ej kunnat tillstyrka. 2:0 Att Theatrens sujeter skola från Bevillning af Xjön frikallas. 5:0 Af Högvördig! Prest-Ståndet, att Cassör, sorn äro anslagne ad pios usus, skola befrias från. Bevillnirigs-afdrag å rentan för sina, mot Sex Procent utlånta, Capitaler. 4:0 Af Vällofl. Borgare-Ståndet, att Riksgälds-Contoirets emottagne Uan böra vidkännas ett sådant afdrag; samt ytterst och 5:0 huruvida till Uppbördsmännens Aflöning och öfriga kostnader vid Taxeringarna i Stockholm, må (enligt Vällofl. Borgare-Ståndets medgifvande) afsättas En, eller (enligt Höglotl.
«Det kan likväl hända, att jag sett denna person, i min barndom; här hvarken kan eller vill jag reklamera någon bekantskap; men vänd om till sällskapet, bästa fröken! jag är nu mycket bättre, men vill ändå gå och lägga mig, ursäkta mig hos de andra.» Leonna vände också skyndsamt om, för att anmäla den väntade; helt nära, men ännu dold af träden hörde hon fru Bärendorf säga: «Hela det der illamåendet var blott en uppfinning, som endast kunde narra en enfaldig landtflicka, jag skall nog veta locka fram hvad hon kunnat säga. För en oskyldig själ, som tror alla om godt, är det högst obehagligt att se eller höra något mindre skickligt, eller — dåligt. Leonna tvekade om hon skulle gå in till dem, eller vända om; hon valde dock det förra, men gaf sin ankomst tillkänna genom en liten hostning. Med hvilket deltagande frågade ej lagmanskan henne nu efter fru Riebnitz! derpå befallte hon tjenstflickan, som passat upp vid théet, att taga mot mamsellen och föra henne hit i trädgården. Leonna ville gå med, men leende drog lagmanskan henne ned bredvid sig: «du är alltid söt och god, men jag vet bättre hvad som passar sig.» «Hvar skall den nya gästen sofva?» frågade Eva Strutz. «I ¯spökkammaren¯, söta du,» svarade kusinen skrattande. «Vore hon så poetisk och snillrik som du, Eva lilla, finge vi väl åter höra en ballad om den, i hvem vet huru många verser; men dertill skall hon väl knappt eröfra någon tid, ty jag har der låtit föra in ett stort bord, hvarpå hon skall klippa till, och då hon får ett halft dussin snälla sömmerskor i frökenkammarn utanföre, skall väl alla poetiska griller och uppenbarelser förgå, så framt hon har några.» «Är väl detta samma fru, som lofvade henne all möjlig beqvämlighet och ostörd frihet?» tänkte Leonna för sig, men frågade: «hvarför rummet fått benämningen af «spökkammarn.»»
Majit sä fort möj lizt är täta utfärda nödig Kungörelse, att alle twungne 65o Den 17 April. och utstrifne Lefwerantser och Gärder, fa godtgöras wid nästpaföljande Krono-Upbördö-Stämmor. Kfwenledes trodde Ständet dct stola > markelig inätto starra den A inränna Credrten , sann af jelpa mangaS bekymmer, vist uti samma Kungörelse meddelades, att de öfrige Lefweranteurerne, pa bestänida Terminer ffulle erhålla full betalning för deras fordringar. 2:0 Dä Banco - Utskottet, jämlikt desi Protocolle-Ut« drag af den iz nasiledne Februari, ansett det wara för Banqucn lägligare, akt pä 8 särskilta Terminer qvartaliter under loppet af ären >Lit och 1812 förskjuta den till Lcfweranteurcrnes förnöjande erforderlige summa 1,971,040 Rd. 34 st2 rst., än att densamma efter hwad State-Utstottel förcflagit, är 18 r hel och hällen liqvidera, fann Ståndet härmed böra förfaras, pä det sätt Banco-Utstottet tillstyrkt; hwarjemte Ständet önffade, atr Lefweranteurernes erhållande och pä qwartal ställde Asiignationer eller Jnwisningar mätte kunna uti Riks-Disconten belanas i deri ordning de till inlösen blifwa förfallne; Dock Lör pä
Det fins lågheter som aldrig kunna glömmas. I dessa repliker ger fröken Sjöberg i hvarje ögonblick, i hvaije sats, genom sin nyansering uttryck åt de olika stämningar och affekter, som gripa henne och som kasta henne mellan hat mot förföraren och sorg öfver sitt eget brott, förakt för hauB lögner och smärta öfver att sjelf nödgas ljuga för att ej förlora den man, som hon tillber med den renaste kärlek. Stundom mattas dessa skiftande själsrörelser för ett ögonblick, och hon anger genom röstens likgiltiga tonfall sin leda vid den gamla historien, som hon tusen gånger berättat för sig sjelf och som hon nu nödgas upprepa. Den får en starkare fårg endast i de mo * Jag citerar den vid Nya Teatern använda öfversättningen.ment, då afskyn för honom får sitt uttryck i direkta förebråelser, sem äro sä mycket bittrare, som hon i sin ensamma rufvande sorg ej förr kunnat bryta ut emot honom. Hon börjar den första repliken med orden: » Jag skulle älska er? — Älska er? » med stark oratorisk accent på de kursiverade orden, hvilken uttrycker ett förakt, som snart derefter vid orden » annat än från edra läppar » lemnar plats för minnet af den tacksamhet, hon känt för Men ko, som varit \ ien förste hon hört med deltagande tala om hennes mor. Ögonblicket derpå qräfver tanken på hans falskhet hennes stämma, när hon staccato och hviskande afslutar repliken med orden » visste — ni — nog — att det var det säkraste sättet att göra mig rörd. » Hennes sätt att, vändande. sig från Menko och sakta nedsjunkande på pianostolen, med svag, dröjande röst säga » och när jag vaknade nr drömmen », medan meningens sista ord » tillhörde jag inte mig sjelf » fullständigt klanglöst och med trött hopplöshet framh viskas, hennes citerande af balkonversationen, som slutar med » och så öfverröstades de af orkestern », hennes plötsliga utbrott vid orden » gift, gift! » och iskylan i » det fins lågheter, som aldrig kunna glömmas », hvarmed hon af bryter Menko — allt detta är exempel pä den rika och städse skiftande nyansering, som fröken Sjöberg ger åt snart sagdt hvarje sats.