Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För öfrigt förtjena fru Strandberg som markisinnan och hr Sellergren som Sulpiz att nämnas. Tisdagens program upptog dels » Alphyddan », dels en konsertavdelning, i hvilken man hade nöjet stifta bekantskap med en ung polsk violinspelerska af ganska framstående rang. Hennes namn är G. Wietrowets. En vacker och fyllig ton, ett mjukt och själfullt föredrag äro utmärkande egenskaper för hennes spel. Stormande bifall följde på hennes utförande af Mendelssohns violinkonsert och andantet ur Spohrs sjette violinkonsert. Vi hoppas få återhöra henne. K. Dramatiska teatern. Det nya program, hvarmed denna teater redan i måndags åter var färdig, hör visserligen ej till de bästa, men torde — tack vare det omsorgsfulla utförande, som, liksom alltid å denna scen, kommer det till del — dock åtminstone som nyhet kunna påräkna intresse. Emile Augiers här icke på flere år gifna verskomedi » Giftbägaren » verkar onekligen nu mera nå- got matt och föråldrad. Hr Elmlund (Clinias) innehade sin gamla roll, åt hvilken han genom naturlig och osökt värdighet samt mönstergilt framsägande af versen gaf god relief. Hrr Hillberg och Thegerström framstälde de två falska o c h snikna vännerna, som trakta efter Clinias förmö- genhet i arf; god karaktäristik utmärkte deras spel, som dock, i vårt tycke, väl kunde ha tålt att än ytterligare chargeras, då båda dessa figurer i drastisk teckning stå farsen skäligen nära. Fru Rundberg var en strålande skön slafvinna; mot hennes deklamation kunde dock åtskilligt invändas. Grévilles proverb » Krigslist » var en sannskyldig bagatell, af hvilken fruarna Dorsch-Bosin, Fahlinan och Hartinan gjorde, hvad göras kunde. Stycket n:r 3 på programmet utgjordes af en fars i 1 akt af Dreyfus, benämd » Offret », hvars största förtjenst ligger derutinnan, att det bereder hr Hedin tillfälle att bravera med en af sina godmodiga och oemotståndligt skrattretande gubbar.
Felaktigheten i den supposition, att större delen af närvar, invalider säkerligen ej bevistat krig, är redan anmärkt. — Vidare är såsom skäl afUtsk. anfördt, att det lustslott , som nu för invalid-inrättningen begagnas, snart torde för den K. Familjens eget behof erfordras. Jag skulle tro , att när detta inträffar, torde K. M. nog sjelf derom underrätta, och då måtte det vara tids nog att taga sådant i öfvervägande. För öfrigt, och då det är projecteradt, alt invalid-inrättntns fonder och öfriga tillgångar må delas emellan armeens pensions-cassa och Wadstena krigsmanshus-cassa, får jag påminna, att om denna inrättnings årliga inkomst, hvilken här upptages till i4)07° r:dr, också beräknas till 18000 r:dr, och fördelas till Adelar på pensions-cassan och -|:delar på krigsmanshus-cassan, enl. hvilka grunder jag tror, att fördelningen borde ske; så blefve vinsten i alla fall för dessa cassör högst ohetydlig. Armeens pensions-cassa utbetalar i år 198,000 r:dr och något deröfver till 734 pensionärer, samt Wadstena krigsmanshus-cassa 86,000 r:dr till pensioner för 8,187 personer. Om man nu dividerar ut dessa 18,000 med -|:delar till armeens pensions-cassa och med -|:delar till krigsmanshus-cassan; så skulle pensionerna höjas i den förra med ^ötdel och i den sednare med -j-^rdel, så att den, som 1111 i arméens pensions-cassa får 120 r:dr, skulle erhålla 126, och den som i krigsmanshus-cassan får 12, skulle erhålla i3 r:dr.
Med den erfarenhet, som jag liar af privatbankernes rörelse, sä anser jag, att första mom. nödvändigt måste ändras. Det föreslås i denria bancolag, att teckningssumman skall vara en million och depositionsmedlens belopp { deraf, således 250,000 r:dr. Om nu 10 § 1 mom. förbjuder banken alt upplåna mer än hälften emot hvad som finnes insatt i banken, nemi. ' af nyssnämnda 250,000 r:dr, d. v. s. 125,000 r:dr, så har man mycket svårt att fordra, alt banken skall inlösa sina sedlar vid alla tillfällen, då dessa lätteligen kunna ingå till större belopp, än som motsvarar den dagligen eller under veckan gjorda inbetalningen på länen. Då mäste banken upplåna penningar, hvilka, sammanlagda med depositioner i banken, kunna gå lill en större summa än 125,000 r:dr. Således mäste i alla fall, om man vill tillställa så, alt det blifver för bankerna möjligt, att under alla omständigheter kunna med riksmynt invexla sina sedlar, det 1 mom. i denna § ändras. Hr von Hohenhausen har sagt, att depositionerne i privatbankerne äro ganska små. Min erfarenhet är den, alt de visserligen icke äro betydliga; men Östgötha bank, som bar en teckning af750,000 r:dr, och der omkring ^:del af denna summa hr insatt med 222,000 r:dr, har haft depositioner till 140,000 å 150,000 r:dr, således utöfver hvad som det 1 moni. föreskrifver för både upplåning och depositioner. Om under sådane omstän digheter banken tillika skulle se sin cassa sjunka och behöfva att upptaga något lån, så vore detta ett hinder. För att skaffa sig riksmynt, skulle privatbanken nödgas göra uppsägning hos deläg» rne, men penningar kunde i följd deraf ej inflyta sa hastigt, som behofvet för invexlingeu fordrade, och således är det en omöjlighet att verkställa det 1 morn.
Hvad öns försvarsverk beträffar, så föijer af sig sjelf, att om nederlagsrätten beviljas, såsom jag hoppas, kommer också rikedomen derstädes att förökas, och i samma mån de tillgångar, som kunna disponeras till öns försvarsverk, hvilka redan nu icke äro så obetydliga, som man synes tro, enär der disponeras 8000 man för försvaret och desse, riktigt anförde, göra det betänkligt nog att försöka en eröfring af ön. Denna styrka kan i en framtid, då befolkningen ökas, blifva i samma mån ökad och göra allt försök till en sådan eröfring omöjligt. I afseende på frågan om utländska associationer för uppbyggande af magasinet’ på Gottland vid Slitö hamn, så tviflar jag på verk-, ställbarbeten deraf. Först och främst möter dervid den omständighet alt, vid utbrottet af ett krig, det vore ganska beqvämt, att der kunna bemäktiga sig en fiendes egendom, för honom oförsvarbar; oell hvad sjelfva saken angår, så erhållas så lätt byggnadsmaterialier på stället, emedan de finnas under sjelfva grunden, der ett hus skall uppföras, att det är naturligt, att den som rår om platsen, hvilken lill större delen tillhörer en enda handlande med namn Eneqvist, nog skall draga försorg om att der blifva magaziner tillhörande hans egendom, eller sådana som af honom jemte tomten försäljas. Ett utländskt bolag kan naturligtvis icke af dem blifva ägare, så framt dess medlemmar ej söka Svensk medborgarerätt. Att der innan kort icke kommer att saknas utrymme för de upplag, som der kunna äga rum, är klart. Nu återstår att tillse hvad nytta Sverige deraf kan draga. Dervid bör man fästa uppmärksamhet på förhållandet med den handel, som från ^Vesterhafvet går på Ryssland, att de fartyg, som icke binna fram till Oelober månads slut, nu vanligen upplägga i Köpenhamn. Efter Slitö beviljad nederlagsrätt skulle det ej hända, utan upplaget ske derstädes, emedan under loppet af hela vintern kunde med största lätthet från Slitö med smärre fartyg föras de varor, som voro destinerade på Ryssland, helst med 12 a 16 timmars segling man kan lill Finska elier Liffländska hamnar, i eller nära Finska viken, från Slitö verkställa transporten.
Det kan nemi. ej annat än förundra mig, att en person, som i många ämnen brukar förfäkta sanna och efterföljansvärda åsigter, i denna fråga nu kastat om, för att deremot ådagalägga den största inkonseqvens i förfaringssätt. Man har nemi, efter långvariga strider om sättet för bränvinstillverkningen, ändtligen kommit till det resultat, att densamma måste ordnas så, att moralitetens inom samhället uprätthållande i första rummet afses. Sedan man således kommit derhän, att för bränvinstillverkningen tillämpa en exclusiv lagstiftning i ändamål att fördyra dess skadliga produkt, så vore det väl i högsta grad orätt att söka göra något undantag i afs:de å den bestämningen, att de personer inom samhället, som öfvervaka dessa författningars efterlefnad, icke skola få utöfva denna näring. Genom att förbjuda dessa att bränna bränvin har man ansett, det en mera opartisk kontroll af dem skulle kunna utöfvas, äfvensom att ett dylikt stadgande skulle sätta dem ur stånd att föregå med dåligt exempel i denna väg. Jag kan ej annat än anse detta fullt riktigt och får, för min del, anhålla om bifall å denna § oförändrad, eller, med andra ord, som den blifvit af Utsk:t framstäid. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att i afs:de å den förev:de §:n blifvit yrkadt dels bifall dertill och dels af Hr Estenberg, att 1 mom. deraf H. IV. 26 402 Den 26 Mars e. m. skulle erhålla följande lydelse: »Bränvin må ej, hvarken på landet eller i stad, tillverkas af en hvar, utan endast af dem, som för medicinska, tekniska eller kemiska behofver dertill berättigade äro, eller fabriksrörelse idka; och skola vid dessa apotheket-, kemiska och tekniska laboratorier och spritfabriker noga kontroller iakttagas, på det bränvinsbränning icke må blifva missbrukad till fyllerilastens befrämjande»; och förklarade H. Exc. sig, med anledning' af Hr Estenbergs berörde yrkande, ämna framställa särskild propos. å det 1 mom. af §:n.
Och i enlighet med dessa föreskrifter formas kroppen redan i barndomen antingen efter getingens eller droGud vet, att hon vakade dag och natt medarens modell — det är icke så noga, blott i mörka vintertider. det blir något annat, än hvad naturen sjelf När helst ur feberdrömmen han spratt, gifvit oss. Så kniper man in på somliga håll med tröstande ord till reds hon satt: och lägger till på andra, sätter stundom en y&gt;du vinner nog helsa igen, hvad det lider. » puckel fram, studom en puckel bak, snör ihop midjan, klämmer ihop tårna, sätter torn på hufvudet och styltor under hälarne, utan minsta barmhertighet med de inre ädlare delar, på hvilkas välbefinnande dock helsan egentligen beror, utan en tanke på blodets omlopp, som dock borde vara obehindradt, för att kunna utföra sina vigtiga funktioner. Det hjelper icke, att läkare tydligt och klart visa det skadliga, icke heller att moralpredikanten utlägger det orätta i sådant våld mot naturen. Det hjelper icke ens, om förståndiga män bedyra, att de finna dylika moder osmakliga, och att det är fåfängt att derigenom söka behaga männen i allmänhet — så fast en tanklös sprätt behagar om en försnörd dansdocka yttra, att hon är » väl växt », så är detta ett orakelspråk, mot hvilket alla försök att öfvertyga strandat. Helsa, framtid, eget och efterkommandes lif sättas hänsynslöst på spel blott för den oefterrättliga fördomen, att särskildt qvinnokroppen måste marteras för att blifva » vacker » och behaglig. Att en i det hela finare kroppsbygguad hos qvinnan än hos mannen är både vacker och lämplig, kan väl ej bestridas, men att den skall blifva sådan genom hopklämd midja och liktornar på marterade fötter, det är ändå litet underligt. Man skrattar åt kinesiskornas vanstälda och förkrympta fötter, men man borde gråta öfver de europeiska qvinnornas försnörda kropp, när man tänker på, att det är inom denna illa ramponerade hydda, som nya slägten skola få sin första utveckling. Men det hjelper, som sagd t, hvarken att gråta eller bedja, eller — predika.
Ehuru den föreslagna nya Författningen synes i allmänhet åsyfta en förkorrtad. Rältegångs-ordning för Husesynsoch Fardags-tvister, i afseende på Kronoeller andra publika Hemman, ehväd de äro till In - s*4 Biltill K, M, Nådiga Prapos. N;o 71, delningar eller till Boställen anslagna, fin-» nes förslaget ej nämna något om dylika tvister i afseende på Prestebohl, såsom icke genom den i Förslaget åberopade serskilda Kongl. Förordningen af den 17 April 1828, plan redan, genom allmänna Lagen, underlagde allmän Domstols handläggning. Då likväl Prestebohl i allmänhet äro af Krono-, patur, syues enahanda Rättegångs-Ordning, angående dem, som angående andra Kronohemman, böja ega rum. Vidare finnes Förslaget innefatta hänvisning till den Rättegångs-Ordning, som i 25 Cap. 3 och g §§. Rättegångs-Balken är stadgad, angående Vexeloch Sjö-Rättssaker ; ehuru dessa sistnämnde mål icke i något afseende hafva likhet med de mål, sorn nu äro i fråga, äfvensom af en sådan hänvisning skulle blifva en följd, att Husesynsoch Fardags-målen borde, genom Vad från Under-Domstol till Hof-Rätt och genom ordentligt sökande , dock utan erläggande af Revisions-skjIling, från ilof-Rätt till Konungen fullföljas. Då likväl , med den nya Författningen endast åsyftas förkortande af tiden, synes ändamålet på det enklaste sätt vinnas genom stadgande, alt dylika mål, i likhet med åtskilliga andra, der skyndsamt slut serskildt är af nöden, böra, utan an - Bil. till K. M. Nådiga Propot. N.-o 72. 25 mälande af Vad eller missnöje, fullföljas genom besvär, inom hälften af den tid, som för Vad stadgadt är, af hvilken förändring i stadgandet äfven skulle följa, att, för klagans fullföljande i Öfver-Rätt, fullgörande af Under-Rätts Dom icke yore af nöden. Uppå dessa nu anförda grunder, fann flogsta
Så kommo vi upp under Seraljen, och jag kunde på ganska nära håll betrakta åtminstone en del af dess många osammanhängande, särdeles finurligt äfven af träd byggda hus. Men nu måste vi gå öfver strömmen, emedan den här går så strängt att vi omöjligen med den sakta vinden kunnat komma öfver Seralj-udden. Till vår olycka lugnade vädret just nu fullkomligen ut, så att strömmen, trots 4 dugtiga matroser som bogserade oss, fick makt öfver vår brigg och satte oss mycket ner. Men härunder hade jag tillfälle att se staden säkert från den vackraste punkten, emedan, utom allt hvad jag ofvanföre sagt, jag nu äfven kunde se inloppet till Bosforen och hela det herrliga land, som från Galata och Tofana sträcker sig längs vattnet, hvilket bildar liksom en liten sjö mellan hamnen, Bosforen och Konstantinopolitanska sundet. Äfven detta land bildar med det andra på Skutari sidan liksom en amfitheater, med ett stort nytt kejserligt palats i fonden, hvilket liksom i terassbyggnader tyckes gå upp till toppen af höjden. Rundtomkring såg jag framför mig synkretsen slutas i höga bergstoppar och vackra kullar, och sjelfva inloppet till Bosforen försvann alldeles emellan dem. Nu gick äfven solen klart ner i hafvet och småningom sjönk den praktfulla staden med sina minareter och palats i den egna magiska aftonglans och färgskiftning, som bildas i öster emot den flammröda vestern. Härtill det oändliga tal af kaiker, långa smala Turkbåtar, som öfverallt sväfvade omkring med hvitoch grönturbanade män större Grekbåtar som arbetade sig upp mot strömmen större fartyg som dels redan hunnit i hamnen, dels såsom vi lågo för ankar vid stranden, dels ännu seglade ute på hafvet, än närmare än fjermare, än hitåt än ditåt tumlarena som i stora flockar gjorde sina kullerbyttor och pustade i vattenytan sång som hördes än från båtar, än från stranden, allt detta gjorde denna afton till den i sitt slag herrligaste jag haft.
Jag ti or derföre, att man ändock kan vara van af realisationen; och just ju mera vän man är af den, och af Svenska Folkets i Grundlagen förvarade rättigheter, desto mer skall man draga i betänkande att lemna åt Konungen en ny makt, utan nytta, utan ändamål, utan ringaste behof. En ledamot har sagt, att dä man begär Konungens sanction till Myntbestämningen, som man ej tror sig kunna vara utan, bör man ej draga i betänkande att göra detta. Jag får betyga min mening, att Rikets Ständer kunnat vara den förutan, och ej behöft göra annat än en annonce i Tidningarne och ett anslag på Bankoporten, att den som ville hafva silfver kunde få sin förnöjelse; men jag har ej velat sätta mig emot sjelfva Myntbestämningslagens sanctionerande, derföre att Rikets Ständer 1818 hos Konungen begärt utfärdande af ett mo 57 H. 6 Sa Den 13 J a n n a r i i f. in. ratovium, hvilket jag likväl ej vet, om de behöft, emedan Rikets Ständer redan förut hade nedsatt silfvervexlingen till så godt sorn intet, och jag tviflar att någon Domstol kunnat dömma Banken betala i silfver. Det tydligaste beviset, att en realisation kunnat, äfven efter år 1818, ske utan Konungens sanclion, finnes i Konungens Skrifvelse vid sista Riksdagen såsom jag förut nämnt, då Konungen öfverlemnade åt Rikets Ständer FinanceComiteens Betänkande med tydligt förklarande, att Han icke trodde sig äga den ringaste andel i denna lagstiftning, utan öfverlemnade åt Rikets Ständer att allena besluta; och jag skulle tro, att Konungen måste bäst känna hvad som är hans rätt. I andra länder kallas det, såsom en annan värd Talare påmint, ultrarojalisme, att gå längre än Konungen sjelf. Man har sagt, att denna lag vore nödvändig för att lemna garanti åt Svenska Folket, och f örtroende till de beslut man fattade. Men såsom vederläggning af den mening, att allt kan uträttas genom lagar, vill jag blott påminna, att vid iS18 års
Skarpheden tar yxan från axeln, går fram och säger: “med denna yxa slog jag Thråen Sigfusson. Åtta man stodo omkring honom och kunde intet göra mig, aldrig har jag svängt vapen utan verkan. Välj nu: antingen sticker du svärdet i skidan och sätter dig ned eller ock har du min yxa i hufvudet på dig.“ Thorkel satte sig ned utan betänkande. Det hade aldrig förr händt honom, säger sagan, ej heller hände det honom mera. Nu gingo de åter till sin egen bod. Åsgrim sade då till Skarpheden: “mångenstädes har du varit väl hvass i orden, men Thorkel fick hvad han förtjente.“ Emellertid voro utsigterna föga ljusa. De hade dock på sin sida en och annan, deribland den ansedda Hjalte. Målet fick sin laga gång. Parterna uppträdde inför domstolen. Lagsökanden aflade eden, bragte fram vitnen till stämningen och kallade qviden fram till dess plats och erbjöd denna till jäfvande. Då uppträdde en af Njålssönernas vänner och jäfvade alltsammans, emedan anklagelsen hade blifvit gjord af en, som varit med om det öfverklagade brottet. Mårds dubbelhet framlades i dagen och derigenom var allt, enligt Isländsk lag, gjordt om intet inför den domstolen. Då uppträder Njål, beder alla dröja qvar och säger: “Så synes mig, som om detta målet gått om intet och var det icke mer än likligt, ty af en ond rot är det upprunnet. Jag vill göra eder alla kunnigt, att jag älskade Höskuld mer än mina egna söner och när jag sporde hans död, syntes mina ögons ljufvaste ljus vara utsläckt; jag hade hellre velat mista alla mina söner.“ Han bad derpå sina vänner åvägabringa förlikning. Flose gaf till en början intet bestämdt svar, men måste gifva med sig, då en, en af hans förnämsta hjelpare, Hall på Sida, påminde honom, att han en gång räddat Floses son från en säker död och bad honom derför gifva efter. Nu nämnde båda parterna män till förlikningsdomstolen.
Inom Westerås län: för vägomläggning till undvikande af backen vid Forstorp, inom Romfartuna socken af Norrbo härad, » 294: 16. — Inom Jemtlands län: för en ny vägs anläggning öfver Grubbkälens skogstrakt inom Hackås och Bergs socknar » 18,700: Inom Norrbottens län: för anläggning af ny väg mellan Bodens och Bredåkers byar, inom öfver Luleå socken » 5,425: hvaraf utbetalts 2,000 R:dr. Tillsammans R:dr 190,036: Utaf ofvanberörde, för strömrensningar samt smärre hamnoch brobyggnader afsedda summa, har Kongl. Majit, enligt till Fullmäktige aflåtna nådiga bref, hittills disponerat: för Rönne-ås upprensning, till beredande af pråmoch båtled från Engelholms hamn till Sönnarlöfs bro, inom Södra Asbo härad af Christianstads län, R:dr 14,000: hvaraf utbetalts 4,666 R:dr 32 sk. och för upprensning af segelledep från sjön Alqvittern genom Timselfven samt båtfartens befrämjande inom Carlskoga och Nora bergslager i Orebro län » , 3,000: hvaraf utbetalts 1,500 lt:dr. Summa R:dr 17,000: Till utgående af den, för befrämjande af sanka trakters och sjöars utdikning eller aftappning, till Kongl. Maj:ts nådiga disposition af Rikets sednast församlade Ständer anvisade summa, 100,000 R:dr, hafva, enligt de nådiga bref, Fullmäktige härom hittills fått emottaga, dels såsom lån och dels såsom anslag utan återbetalningsskyldighet, följande belopp blifvit af Kongl. Maj:t i nåder disponerade för 8 särskilda sjösänkningseller andra vattenaltappnings-arbeten, nemligen: Inom Stockholms län: för sänkning af sjön Erben inom Estuna socken af Lyhundra härad, lån 1,600: ansla® • 400: 2,000: hvaraf lånet redan är utbetaldt.
Det är visserligen sannt, att beloppet är ganska betydligt, men utan tillräckliga medel kan icke Den 26 Mars e. m. 327 heller en stor brist afhjelpas. Jag hyser dock någon betänklighet vid att bevilja hela den begärda summan. Får artilleriet ordentlig kasern, så upphör naturligtvis all hushyresafgift, och då staden för närv;de betalar 12 rdr i inqvarteringspenningar för hvarje man, så synes mig att staden kunde från denna skyldighet friköpa sig genom en på en gång erlagd summa, som då kunde blifva för byggnadsföretaget tillgänglig. Då för de andra garnisons-reg:tena betalas blott 6 rdr, så är det nemi. 6 rdrs skilnad, som gör för 773 man omkring 5,000 rdr, hvilken summa kapitaliserad skulle lemna en behållning af 100,000 rdr. För att detta förhållande må blifva utredt, anhåller jag att R. o. Ad. ville till Utsk:t återremittera den föredragna punkten. Frih. Fock, Alexander Georg: Det är visserligen sannt, att statens tillgångar äro hårdt anlitade, men denna utgift är enligt min tanke en sådan, som icke längre kan på något sätt undvikas. Sedan R. o. Ad. kort förut anslagit medel för garnisons-reg:tenas mathållning, torde också intet vigtigare finnas än att se till, att de äfven må hafva tak öfver hufvudet. Att, såsom nu sker, inlogera artilleriet i 6 olika kaserner, kan naturligtvis aldrig medföra annat än de största svårigheter vid upprätthållande af disciplin och god ordning, likasom det har de obehagligaste följder vid hvarje sjukdomsfall inom kåren, samt leder till långt högre kostnad och besvär, då stallar och magasiner icke finnas på samma ställe. Deremot är det gifvet, att en icke obetydlig inkomst kunde staten beredas genom försäljning af de kronans byggnader, som nu äro för ändamålet upplåtna, äfvensom genom afyttring af den öppna platsen framför nuv:de artillerigården.
I förevarande Betänk, har influtit en strof, som med ett visst ogillande blifvit upptagen i denna församling. Jag får med anledning af hvad jag nyss uppläste och af det anförande af Frih. Gripenstedt, som H. Exc. Frih. De Geer på f. m. upptagit såsom sitt eget, uppläsa några rader ur nämnde anförande. Frilen säger nemligen bland annat till försvar af sine åtgärder i tullagstiftningen; »åsigter, som jag ej ämnar öfvergifva». 424 Den 21 April e. m. Jag får nu fråga Frih. De Geer, huru detta kan stå tillsammans med Svenska folkets sjelfbeskattningsrätt, utan vår grundlags kränkning. Jag anhåller om svar derpå och är tacksam för ett sådant. Huru det än må blifva, kommer det att för Regeringens räkning stå fast i 1866 års historia. Framtidens dom skall afgöra oss emellan. Hr Åkerman, Fredrik: En af förmiddagens talare har sagt sig vara tveksam, huruvida lian borde yttra sig i den nu föreliggande frågan, emedan han vore osäker om R. St:rs beslut skulle gillas eller ogillas af Regeringen. För min del tvekar jag icke; utgången hos Regeringen må blifva hurudan som helst, så skall jag dock aldrig upphöra att påyrka hvad jag anser vara rätt och för fäderneslandet nyttigt. För öfrigt ber jag om ursägt, i fall jag nu kommer att upprepa hvad jag förut, vid tullfrågors behandling inom detta hus, yttrat, men, då samma fel redan blifvit begånget af motsidans talare, jag har nemligen här hört flera anföranden, hvilka jag mycket väl känner igen från fordna tider, torde det äfven tillgifvas mig. Den talare, som öppnade diskussionen i denna fråga, uppläste ett anförande af Frih. Gripenstedt. Jag beklagar, att Hr Frih:n icke kan vara personligen närvarande, men det torde dock, då han erhållit en så aktad och upplyst sakföre, tillåtas mig att framställa några betänkligheter mot de satser, som i detta anförande uttalats.