Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Likaledes, och då Utskottet till fullo uppskattar värdet af sådana åtgärder, som bidraga till jordbrukets och dermed sammanhängande näringars förbättring och framåtskridande, har Utskottet trott sig böra tillstyrka, att Rikets Ständer bevilja den summa af 3,000 R:dr årligen, som Kongl. Maj:t äskat till reseunderstöd åt sådane personer, hvilka egna sig åt landtbrukets vetenskapliga eller praktiska studium och önska besöka fremmande länder, i ändamål att utvidga sina kunskaper i det yrke, de valt. 16. Beträffande de uti den nådiga propositionen derefter förekommande 2:ne frågor om anslag dels af 1,200 R:dr till arfvodes-förhöjning åt 2:ne Agronomer, som biträda vid odlingsföretag, vattenafledningar, grunddikning och ängsvattningar, dels af 9,450 R:dr till arfvoden och resekostnads-ersättning m. m. för 3 nya Agronomer jemte 3 elever, hafva Rikets Ständer redan fattat beslut medelst bifall till Utskottets Utlåtande JV2 37, hvaruti anslagens beviljande blifvit af Utskottet tillstyrkt; varande beloppen i öfverensstämmelse härmed upptagne å bifogade öfver hufvudtiteln upprättade tabell. 17. Sedan Rikets Ständer, genom bifall till Utskottets i Utlåtandet JM 96, i fråga om inrättande af ett Landtbruks-institut vid Alnarp i Skåne, gjorda hemställan, dels för en gång anvisat en summa af 175,000 R:dr för Institutets organisation, dels ock beviljat ett årligt anslag af 18,000 R:dr till aflöning åt Institutets föreståndare och lärare, till underhåll af elever och lärlingar samt för bibliothek och samlingar, har Utskottet å de öfver 6:te hufvud-titeln upprättade, detta Betänkande vidfogade, tabeller Näs 7 och 9 låtit uppföra ofvannämnda anslags-summor. C) Befrämjande i allmänhet af jordbruk och landlmanna-näringar. 18
Dock till' bevisningen af Problemet. Om till exempel, då medelpriset på Råg är stadgadt till 12 R;dr R:gs för en viss månad; (ty vid hvarje månads slut böra Stapelstädernas Magistrater kunna, äfvensom nu Magasinsförvaltare för hvarje vecka, uppgifva torgpriserna till Tullkammaren på stället för den passerade månaden, hvilken uppgift lägges till grund för den följande månadens Förtullningsafgiff), om vid ett sådant förhållande, säger jag, Grosshandlaren kan å utrikes ort uppköpa 1000 Tunnor Råg till så godt köp, att med fragt och omkostningar detta parti endast står honom till 8000 R:dr, alltid samma mynt, livad influerar denna införskrifning på inhemska Rågpriset, under förutsättning att ofvannämndeTulltarilf är gällande som orubbelig åtminstone i fem eller tio år, samt nederlagsrättigheten medgifven utan inskränkning i tid? Jo, endast trenne händelser kunna inträffa, nemligen att Rägpriset faller, bibehåller sig vid 12 R:dr, eller stiger I>en, 12 December f. m. a7 derutöfver. Någon livar tror sig genast kanske finna, att omöjligen en ökad qvantitet af en vara på samma ställe kan öka dess pris. Jag liar icke rättighet att tills vidare begära något annat omdöme, än detta, ehuru jag äger en skyddstull i min hand; men hvad jag äfven tror mig hafva rättighet begära, är att man med uppmärksamhet följer mig i bevisningen. Om, som i första händelsen, priset faller, icke säljer då Grosshandlaren någon del af sin utländska Råg från nederlaget; ty för hvarje skilling Rågtunnan faller under medelpriset 12 R:dr till fulla 11 R:dr, förlorar han, så väl som Svenska landtmaunen, en skilling. Han förtullar således icke sitt på nederlag varande Rågparlie; ty det skulle kosta honom /[ooo R:dr, och Tunnan Råg utbjuden stå honom till jemna 12 R:dr, det vill säga mer, än Minuthandlaren och consumenten batala.
Och anser sig Utskottet härvid böra tillkännagifva, att, hvarken i hänseende till Bankens förråd af myntadt silfver, hvilket, enligt den 28 sistlidne Februarii hållen inventering, då utgjorde i Svenska silfver-myntsorter af nya prägeln 2,122,500 och af gamla 956,753, sålunda tillhopa 3,079,253, motsvarande i Banco-sedlar 8,211,341, samt i Spanska piastrar och Holsteinska R:dr ett silfvervärde af 2,523,544 R;dr specie, så att en summa af B:co R:dr 14,925,989 i sedlar kunde realiseras med allt Bankens nu egande myntade silfver sammantaget, hvarförutan myntningen successive fortgår, eller i afseende på ordnandet af cassa-local för silfver-utvexlingen och andra Bankens inre förhållanden, något hinder möter för Bankens öppnande till silfver-utvexling å den af Utskottet tillstyrkte tidpunkt. Och ytterligare beloppet af sedlar, utgifne såsom lån på guld och silfver* export-effecter och Låne B:co obligationer 1,557,009: 4. Af de på Vexel-Banco-räkningar innestående depositioner, utgörande i Baneo-Sedlar 3,478,594: 22. 11. (förutan Ducater 2588: 105| o. silf. R:dr 42,180: 25: 11) beräknas ej mera uti sedelstocken, än hvad denna depositions summa öfverstiger den af Rikets Ständer antagne summa ... 2,400,000: Alltså 1,078,594: 22. 11. För nya deposit-räkningen i Låne-Banken afgår ytterligare 19,202: 32. Liggande reel fond myntadt och omyntadt 6,587,581: 37. 8.
Men som förra Stats-Utskottet, i sitt Betänkande, hwilket af Riksens Ständer bifölls, ansäg det fräntagande och det äterbekommande af Pension, som i nämde 6:te Punct förekom, hwarken nog utredt till sina grunder eller nog bestämdt till sin method, för att icke kunna gifwa anledning till en olika, kanske understundom arbitraire behandling och missnöje; sä har af sädan anledning denna Punct uti Riksens Ständers underdäniga Skrifwelse icke influtit Dä nu Kongl. Maj:t i Räder framställt till Stats. Utskottets ytterligare öfwcrwägande de särskilta omständigheter som wid tillämpningen af förenämde grunder sig förete, 06) Kongl. Maj:t tillika i Räder äskat Riksens Ständers underdäniga utlätande, om och hwilka af de pä Beneficie och Benädnings Titeln af Allmänna Indragnings. Staten uppförde Personer anses böra genast förlora hwad de innehafva, samt huruwida och till hwilka under de öfrige Titlar, ne pä samma Stat en lika Indragning bör sträckas, har Stats. Utskottet ä ena sidan klart insett Kongl. Majus förlägenhet och bekymmer, att, wid anwändande af den pröfning, hwarom Riksens Ständer i underdänighet anhällit, nödgas följa den owilkorliga lydelsen af förenämde allmänna grunder, hwgrigenom mängen wälför. tjent och behöfwande Kongl. Maj:tS underläkare skulle komma att sucka öfwer ett härdt ätertagande af hwad Kongl.
C. D, Skogman; Enligheten med Höga Originalet intygar J. H. v. Sydow. 214 Den 18 Augustii f, m, Bilagor till Pleui-Proocollet för den 18 Augusti, Grefve Frölich , David'. Det har ända hittills varit en allmänt antagen grundsajts, att förbjuda export af sådane rudeinaterier, med hvilkas förädlande den inhemska industrien sysselsattes, på det förädlingsyinsten måtte stadna inom Landet. Om likväl denna grundsats i vissa fall kan tåla modification och om det än af Konung och Ständer vid denna Riksdag beslutes, det alla vahror af hvad namn de vara må, få utföras emot Tull, så torde dock varsamhet dervid böra iakttagas, så att man icke af loflig böjelse att vara consequent i princip, gör misstag i tillämpningen till oersättelig skada för Riket i allmänhet och vissa Näringar och samhällsklasser i synnerhet. Sådan skulle likväl följden bli om sågblockar och grölre byggnadstimmer blefvo exporterade. Innan jag går att utveckla detta, torde jag få erindra, att timmer egenteligen icke är någon product af arbete lika med fyrkantade bjelkar och sparrar : Exportfriheten uppmuntrar således icke i det ringaste industrien och fliten. En timmerskog kan till egenskap och värdes natur närmast jemföras med matjorden; blir den en gång bortförd •iler förstörd så fordras mansåldrar, innan den N:o 1. Ven t8 Augut t i f, n, St S återställes och efter den ögonblickliga! vinsten uppstår ödesmål för Sekel. Jag föreställer mig väl att BevillningsUtskottet delat desse åsigter och att åtminstone en Ledamot deribland, af Ridderskapet och Adeln, nemligen Landshöfdingen af Wingård ihogkommit tillvarelsen af ej allenast en mängd Sågverk inom Wermland^, Dahls - och Elfsborgs
Peruanerna älskade solens glödande strålar. Dess allsmäktiga ljus, som inbäddade allt i fred och lugn, kom från den stora stjärna, hvars barn de voro, och hvars lära de sökte utbreda. Med de bilder, som härmed framläggas för allmänheten, har jag sökt gifva konturerna af tvenne kulturfolks lif, hvilkas historia tillhöra det egendomligaste, Amerikas forntid har att uppvisa och som måhända kan ännu i vår tid väcka intresse hos en och annan, ty stor var den lifskraft som föddes af solens dyrkan. På väg till Cuzco. Marañonflodens breda vatten glider långsamt förbi skogrika stränder, vattenväxters mångtrådiga nät slingrar sig kring kullvräkta, urgamla stammar, från hvilka mörka, nakna grenar höja sig öfver vattenbrynet likt jättearmar, stelnade i den tropiska naturens kväfvande famntag. Naturen ligger sömntung i solgasset, ingen fågel flyger kvittrande utmed floden stora, brokigt färgade insekter svärma ljudlöst öfver ytan och gripa emellanåt en vilsekommen fluga eller mygga, som seglar på ett lösryckt blad, hvilket sakta glider fram, tills det försvinner i en sorlande fors den ende störaren af naturens dödslika tystnad. Det hviskar i säfven; en mild bris drager öfver floden. Strändernas praktfulla, färgrika men doftlösa blommor buga sig för spegelbilden i vattnet, resa sig åter och stirra med stora, förvånade ögon upp mot ett hvalf af palmer, lianer och evigt grönskande löfträd, genom hvilket här och hvar en flik af djupblå, glänsande himmel tittar fram. Vid stranden något högre upp, där en ljusning mellan träden förråder en öppen plats, står en högrest, kraftigt byggd, mörklagd krigare. Hans dräkt utgöres af en mörk bomullstunika, som når halfvägs till knäet och öfver länderna sammanhålles med ett bredt bälte; armar och ben äro nakna; på hufvudet bär han en hjälm af trä, öfverklädd med skinn och prydd med fjädrar i sällsamma färger; på fötterna mockasiner, fästa med remmar, snörade ända upp till knäet.
Bland dessa åtgärder mäste otvifvelaktig! anställandet af en sakkunnig person, som till följd af embetspligt med oaflåtlig omsorg vakar deröfver, att våra fornlemningar skyddas och bibehållas, och som tillika öfver dem upprättar förteckningar och beskrifningar, böra ställas i främsta rummet; och hafva Rikets Ständer pä dessa skäl, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad E. K. Majit behagat föreslå, dels med 450 Ridr eller till 1,300 Hulr förhöjt det ä ofvannämnde Akademis stat uppförda anslag till resekostnader tn. m.; dels ock för nästkommande slatsreglerings-period å Riksgäldskontoret anvisat en årlig lön till belopp af 2,000 Ridr för en Anliqvitets-intendent, äfvensom till resekostnader för denne samt bestridandet af andra extra utgifter anvisat en summa af 1,000 Ridr, att jemväl under nämnde tid ärligen utgå; börande denne tjensteman för hvarje år till E. K. Majit afgifva underdånig berättelse angående de af honom verkställda resor och gjorda iakttagelser, hvilken berättelse torde, pä det sätt E. K. Majit kan linna mest lämpligt, till allmänhetens kännedom meddelas. I sammanhang härmed och då, efter hvad Rikets Ständer erfarit, af en stor del utaf de antiqvariska föremål, som Akademiens samlingar innehålla, finnas åtskilliga exemplar, samt Rikets Ständer för sin del anse mindre lämpligt alt dessa samlingar på detta sätt erhålla större omfång än som kan vara behöflig!, och äfven föreställa sig, alt duplelt-exemplaren skulle komma lill mera gagn om de fördelades på särskilda orter i riket, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det E. K. Majit täcktes i nåder förordna att de exemplar af antiqvariska föremål, som ej anses behöfliga för bemälda Akademis samlingar, må utdelas till Rikets Universitetet1 äfvensom, i mån af tillgäng, till Elementarläroverken. Fattig - Expeditions-Utskottets Förslug lill underd.
Såsom särdeles flitiga äggläggare samt för sin skönhet och sitt muntra väsende böra Hamburgerhönsen rekommenderas, deras ägg äro visserligen något små, men i stället lägga de flere än någon annan hönsras, och vackrare djur finnas icke, förnöjsammare och trefligare ej heller. De äta ock minst af alla höns, men fordra frihet och utrymme. Hulda. Om man vill hafva skorpor af bullarna böra de stå öfver natten. och sedan skäras i skifvor af 1 tums tjocklek, hvilka klyfvas och sättas på plåtar med den bruna sidan nedåt och sättas i ugnen för att torka. Får ej vara mer än ljusbruna. Vira. Svinslagt *. När svinet är styckadt, nersaltas alla stycken med väl krossadt salt och salpeter (man kan äfven lägga dem i färdiggjord saltlake); hufvudet klyfves itu, vattendras ett dygn, derefter kokas det i en stor kittel med några lagerbärsblad, en liten hand kryddpeppar och salt. När det är afsvalnadt, skrädes det väl, svalen frånskäres nätt i större bitar för att kläda syltan med. Allt sämre, kring öron, ögon och tryne bortskäres väl (ätes gerna af hönsen), derefter skares syltan i små tärningar, som sedan läggas i en kastrull med ett qvarter vatten och en nypa salt att väl genomvärmas. En ren, tunn, men stark linreduk blötes vatten och lägges öfver ett stenfat; svålarne bredas nu ut derpå, och syltbitarne istjelpas. Bäst är att göra ett par syltor. — En tallrik med press på sättes öfver, och det får stå öfver natten, hvarefter syltan upplöses och lägges i saltlake; kan länge gömmas. tvättadt smör, 36 ort socker, \ mjöl. Kakorna uttagas med och vikas sedan ihop med emellan. Aro mycket goda. 1 ® väl 15 potatisdricksglas hallonsylt Ulla. Telje-kringlor. 2 ort hjorthorns^alt. Kringlorna böra öfverpenslas med ägghvita innan de gräddas. Nina. Efterrätter. Ägghvitskaka. 1 stopp gräddmjölk, 8 lod socker samt litet rifven bittermandel sättes på elden att koka.
Tull-medlen . 323,000: — Chartae-Sigillate-medlen 30,000: — Restantier, som inflyta 23,000: — Summa 428,600: — Deremot skulle minskning uppstå å följande titlar: 3:o. Krono-tionde-lösen efter bestämda priser 400: — 8:o. Silfver-tionde, Myntare-lön och Slagskatt 1000: — 12:o. Gerningsören 1,300: — 16:o. Tillfällige Rote-vakans, och mötesafgifter . 300: — 29:o. Salu-accis 1000: — 32:o. Bränvins-afgifter 30,000: — Summa R:dr 37,400: — 24 Kongl. Maj:ts Prop. om Statsverk. 1830. Om från ofvanomförmält^ förhöjningar dragas nämnde nedsättningar återstode således en ökad tillgång af . 428,600: 57,400 371,200 Sedan yttrande sålunda blifvit afgifvet angående beräkningen af Statsverkets ordinarie och extra ordinarie inkomster, ansåg Departements-chefen sig vidare böra i underdånighet framställa, hvilka tillgångar möjligen kunde vara att påräkna för fyllandet af sådane tillfällige anslagsbehof, som blott för en gång eller för viss tidrymd uppstode. I sådant afseende förekomme, att, såvida Rikets Ständer, sedan bankens grundfond numera blifvit förstärkt till det belopp af tio millioner, som derför blifvit fastställdt, anse bankens behållna vinst, på sätt vid de sednaste riksdagarne antagits, böra användas för statens utgifter, vara i sådant afseende att påräkna ej mindre den vid sistlidne års slut behållna och odisponerade vinsten, hvilken, enligt offentliggjorde räkenskaper, uppgår till 1,981,602: 25. 11, än ock den vinst, som för innevarande år kan uppkomma, hvadan och ehuru någon tillförlitlig beräkning öfver sistnämnde vinstbelopp icke kan uppgöras, berörde tillgång synes kunna beräknas till omkring 3,000,000 R:dr.
Beylons varningar för hertigens ordens-förehafvanden hade slagit djupa, rötter hos konungen. Oroligt sporde han Badin hvad Prins Carl och Björnram gjorde på tu man hand.« – «Guld«, svarade morianen. – «Guld! – upprepade konungen öfverraskad och glad – Gör Björnram guld? Bravissimo! det är just guld jag så väl behöfver « Och Björnram efterskickades och fick nu insteg äfven hos konungen. Fritänkaren Fredrik den Stores djupsinniga syster upplefde den dag, då hennes äldste söner, det blixtrande snillet Gustaf, så väl som den kalle fantasten Carl, begge fastnade i vidskepelsens garn. Det finnes ännu i förvar egenhändiga bref från Gustaf III till fältmarskalken Toll, i hvilka konungen oförbehållsamt talar om sina hemlighetsfulla andesvärmerier på Drottningholm; äfvensom det finnes anteckningar af riksmarskalken Oxenstierna, förtäljande Björnrams mystiska upptåg inför konungen, bemälte Oxenstierna, grefve Magnus Stenbock och ett par andre, i Kernbo gamla sockenkyrka, belägen midt emot Gripsholms slott, på en hög backe, nära kungsladugården. Blott de starka, med gammaldags murbruk hopkittade gråstensmurarna äro numera i behåll af denna kyrka, hvilken stod öde sedan 1624, då Mariefreds stadskyrka, grundlagd af Carl IX:s enkedrottning och Gustaf II Adolfs moder, Christina af Holstein, blef färdig och invigd. Och om de nitton åren 1682–1701 undantagas, då man åter, så godt man kunde, måste betjena sig af Kernbo kyrka, till dess Mariefreds, som förstnämnde år afbrann, åter blef uppbyggd och färdig, genom drottning Hedvig Eleonoras försorg och på hennes bekostnad, hade intet menniskofjät på halftannat sekel stört tystnaden i den förfallna helgedomen, när Björnram der bländade Gustaf III och hans utvalde. På det läsaren må kunna göra sig ett någorlunda fullständigt begrepp om dessa förehafvanden, låna vi följande skildring i ett bref af lifmedicus Hedin:
Att de rika betala till kyrkan, presterskap, orgelnister och lägre beljening samt göra begrafningen så praktfull som möjligt kan dem icke förmenas, likasom jag icke har något emot att utmärkta mäns likbegängelse åtföljes af en viss ståt; jag talar för det stora flertalet, för de sterbhus, som hafva liten eller ingen förmögenhet, men hvilka dock, i följd af den aflidnes samhällsställning eller af andra orsaker, blygas för att visa sig sparsamma, utan heldre följa bruket och mången gång beröfva de efterlefvande hvad de oundgängligen behöfva. Bör icke lagstiftaren söka att afskaffa skadliga sedvänjor och fördomar? Bör han icke tillse, att kyrkan och dess tjenare få sina behof fyllda på annat sätt, än medelst det förhatliga, som ligger i det närvarande, då ofta enkor och faderlösa, genom mannens och fadrens död blottställda för framtida nöd, ändå ytterligare måste, utom de oundvikliga kostnaderna för bouppteckning o. s. v., lemna ifrån sig betydliga summor för hans kristliga begrafvande enligt öfliga ceremonier. Uti räkningar öfver begrafningskostnader kunna, på grund af rykte eller förmodan om den aflidnes förmögenhet, sterbhuset) påföras, jemte de billiga och nödvändiga, äfven utgifter af hvarjehanda slag, hvilka alls icke böra ifrågakomma, såvida ej de efterlefvande med säker vetskap om sina goda tillgångar, sjelfmant medgifva deras gäldande. Uti vissa församlingar lära finnas uppgjorda dryga taxor öfver hvad som bör betalas för klockringning, graföppning, mull, hyra för prestafven o. s. v., men huru är det möjligt veta ställningen i ett sterbhus, för att derefter bedöma taxans tillämplighet för ett gifvet fall. Heldre än att vid sådana sorgliga tillfällen tvista och pruta samt synas njugg i verldens ögon, torde de flesta betala allt hvad som fordras, likasom de sakna tid och förmåga att pröfva de påförda utgifternas rättmätighet. Men, invänder man måhända, är det då så betydligt som fordras för att få en menniska i grafven, när fråga icke är om s. k. fattigbegrafning?
Lagerbjelkes ära verkligen icke kan anses sårad genom det jag sagdt; ty, säger jag, ingen som hör eller läser mina ord, skall för det första deltaga i afskyn för den uppgifne påföljden af fäderneslandets försänkande i barbari, om han icke tilllika instämmer med mig i den opinion, att de föreslagne förändringarne i Tryckfrihets-Lagen, såsom delar af det planmässiga, skola i sin utveckling blifva så olycksaliga: dels, och för det andra, skall ingen med godt samvete, kunna i aila fall tillräkna Herr Friherre Lagerbjelke en så diabolisk syftning, utan att i sin egen misstänka construera hos Herr Friherren såsom ett afsigtmässigt förräderi mot fäderneslandets dyrbaraste intressen, hvad som endast och rimligast borde anses vara äfven hos denne upplyste mannen, ett förlåtligt, hans ära och moralitet på intet sätt besvärande misstag, då han sjelf i sin skrift på flera ställen sjelf medgifvit sig icke äga de juridiska studier eller kunskaper, som fordras för att kunna fyllest genomtränga vissa delar af förslagets detaljer. Jag frågar på hvad grund >4 Den 27 Januarii f. m. man kan vilja förebrå mig att påbörda Friherre Lagerbjelke elaka afsigter blott för det jag ogillar hans förslag, och anser det vådligt. Lika litet, säger jag, kunde Carl d. XII:s ära såsom krigare, och Pitts ära såsom minister, befläckas genom den upptäckt historien nu besannat, att båda desse män, genom sina planer, bringat sine respective land nära branten af sin undergång. De följde sin öfvertygelse, derföre står deras ära qvar, men de voro ej mer än menniskor; förde af inagter och impulser, dem de icke sjelfve alltid begrepo, kunde de göra stora felsteg. Och de som vågat säga detta rent ut, må ej derföre anses för belackare och smädare. Slutligen, och då jag tycker mig ännu icke hafva gjort nog impression på Kongl.
Man kan å andra sidan tänka sig att en person icke har så klar föreställning om hvad som i frågan är rätt eller orätt, att han vill högt yttra sin mening; men att han likväl icke drar i betänkande att inkasta en voteringssedel, som hans bekanta sticker honom i handom. Äfven jag tror, att den Den 18 Maj f. m. 233 öppna voteringen i sjelfva principen är rigtig; men deremot icke i tillämpningen rätt lämplig, -— ett förhållande, hvilket ock vid liera tillfällen blifvit konstaterad! och som jag tror af de liesta erkännes. Detta ämne skulle kunna föranleda till ganska vidlyftiga filosofiska deduktioner, men tid och ställe äro dertill icke nu lämpliga. Vill man således hafva en rättvis beskattning i pröfningskomité^ så tror jag att det är klokast att låta omröstningen försiggå med slutna sedlar; och får fördenskull, med frångående af mitt förra yrkande på återremiss, hemställa att uti förevarande § den förändring måtte vidtagas, att orden ”vara öppen” utbytas, mot orden ”med slutna sedlar.” Gr. Anckarsvärd: Ifall den åsigt, hvilken jag för min del omfattar, att nemi. den öppna voteringen har företräde framför den slutna, skulle vara i behof af något ytterligare stöd, har allt hvad Hr Hjärne i ämnet andragit verkligen, efter min uppfattning, endast ländt till att ännu mer styrka denna min mening. Min öfvertygelse är att den öppna voteringen uti ifrågavarande fall är icke allenast den mest lämpliga utan en bestämmelse, hvilken, från ingen synpunkt, hör eftergifvas, ty om, såsom Hr Hjärne yttrat, skandaler kunna inträffa vid den öppna voteringen, så lärer dock erfarenheten, att ett ojemförligt vidsträcktare fåll boredes för dessa skandaler genom den slutna än genom den öppna voteringen. Jag måste således vidhålla mitt förut framställda yrkande, att, på sätt jemväl TJtsk:t föreslagit, endast den öppna voteringen i detta fall må ifrågakomma. Hr v. Koch: Då Gr.
Härvid bör ock tillika tagas i betraktande, att, efter ali sannolikhet, de gäldbundue Läns Innevånarne ingalunda kunna till fulla beloppet återgälda de ännu qvarvarande två tredjedelarne af deras förra skuld; ännu mindre hade sådant blifvit för dem möjligt, om detta skuldbelopp kommit att ytterligare ökas med värdet af f utaf 7,000 T:r, eller /^666f Tunnor Råg och Korn. Statens förlust hade alltså ovedersägligen blifvit ännu större, än den jag uti Calculen med blott en tredjedel upptagit. Calcul som visar Resultatet af ifrågavarande Undsättningsåtgärd, om den blifvit för Statens räkning, på vanligt sätt bedrifven. 2.500 T:r Råg, kosta med frakter och alla öfriga Utgifter i och för Spannemålens transport till Hamnarne inom Norrbottens och Westerbottens Län 25,973:3i. 8. 4.500 „ Korn, Dito Dito .. 37,530:3/f. 8. Om ifrån denna Summa afdrages en tredjedel beviljad afskrifning, derest Undsättningen från Staten directe utgått, enligt Kongl. Majrts bögstberörde INådiga Bref af den i3 December 1834 * • 21,168: g. 5, Återstår, som Staten skulle baft att återbekomma af Undsättningstagarne 42,336: 8. ir. Jemnlikt Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 5 Oct. 1833 och det med Tit. Lilljewalch i öfverensstämmelse dermed upprättade Contract, skall den sistnämnde vid slutet af innevarande år betala. för 2,500 T:r Båg å 7: 16. pr T:a . 18,333: 16.— „ 4,500 „ Korn å 5: 32. d:o 25,500: S;r 7,000 T:r.