Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den ena procenten, som Banken förtjensr j ränta på andra effecter , betyder alldeles intet; emedan den går ät i omkostnader för förvaring, transporter tn. m. Herr Cederschjöld* Pehr Gustaf: Jag förenar mig med den siste värde Talaren , att räntan i beläning af Svenskt myntadt silfver må nedsättas till 2 procent, men för omyntadt bibehållas vid 3. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den i\ Februari f. ra. 601 ponerade på elt sätt, som deras enskilda ställning icke tillåter, oell de kunna icke jemnt bevaka styrelsen. Jag tror, alt, genom ett sådant stadgande som här föreslås, man skall jaga bort verkligt dugliga och redbara män. Nog får man vinglare, men sådane, förmodar jag, äro hvarken allmänheten till säkerhet eller bolagen till nytta, lika litet som den solidariska ansvarighet, hvari de skulle stå, vore af något värde. PresteStJS förslag har deremot de fördelarna att först göra den ansvarighet, som bolagsmännen åligger, lika för alla, och för det andra, att ansvarigheten ej inträder förrän 6 månader sedan banken förgäfves blifvit sökt, hvarigenom samtlige delägarne befrias från all farhåga för chicane; ty kan ej banken på 6 månader reglera sina affärer, då må den gemensamma ansvarigheten gerna äga rum. Jag anhåller således vördsamt om afslag å Utsktns förslag, och propos. till bifall å PresteStåndets. Hr Stuart, Carl Gustaf: Jag har under 2:ne riksdagar varit hedrad med R. o. Ad:s förtroende att vara ledamot af H. BancoUlskottet. Jag har, under denna tid, sökt att, sä vidt min förmåga medgifvit, göra mig underrättad om arten och beskaffenheten af de ärenden, som der förekommit. Detta var anledningen hvarför jag vid sista riksdagen, då den vigtiga frågan om en särskild lagstiftning för enskilda banker inom Representationen först väcktes och till nämnda Utsk:s behandling hänsköts, ansåg mig böra egna all uppmärksamhet åt detta ämne. Jag har också sedermera noga följt denna lagstiftningsfrågas vidare utveckling och resultaten af de skiljaktiga grundsatser, som häruti gjort sig gällande.
Tjenst, som, till följd af sådant beslut, blifvit ledig, får, derest den afsatta tjenstemannen, inom föreskrifven tid, anmält sig emna samma beslut öfverklaga, icke återbesättas föir, än besvären blifvit af Rikets (Ständers Stats-Utskolt eller Revisorer afgjorda, eller den bestämda tiden för besvärens fullföljande försutits; kommande dock den, som emedlertid förordnas till tjcnstens bestridande, att d« med densamma förenade löne-förmoner åtnjuta. Bör till Slatt-Ultliottels Memorial, N:o 313. 19 § 51. (Motsvarar i89 § i 1841 års Reglemente) Extra ordinarie tjensteman elier vaktbetjent, som, utan erhållen tillåtelse eller anmäldt laja förfall, från tjenstgöring uteblifvit under 3:ne efter hvarandra följande månader, eller, vid flera tillfallen, undandragit sig alt lemna äskadt biträde, der lian blifvit anställd, anses hafva förverkat sin rätt alt i Riksgälds-Contoret vidare tjenstgöra. Den extra ordinarie tjensteman eller vaktbetjent, som, under honom uppdragen tjenstgöring, sig försumligt eller felagtigt förhållit och, efter att, på sätt 46 § stadgar, blifvit varnad, sig icke rättat, bör förklaras vara från Riksgälds-Contoret skiljd. För öfrigt anses den extra ordinarie tjensteman eller vaktbetjent, sorn begått ärorörigt brott eller annaa förbrytelse af svårare beskaffenhet, vara från Verket utesluten. Angående pensionerandet af RiksgciIds-Coniorels betjening. § 5a. (Motsvarar (192 § i 1841 års Reglemente.) Pensionerne för embetsoch tjenstemännen samt vaklbetjeningen vid Riksgälds-Contoret bestämmas efter deras, vid afskedstagande!, å ordinarie eller interims-aflönings-staterna innehafvande löner. § 53, (Lika lydande med 193 S i 1841 års Reglemente.)!
Beträffande sedermera JustitieOmbudsmannens anmärkningar emot HofRättens i sjelfva saken gifna Utslag; så emedan, efter det nämnden med ja besvarat frågan 0111 åtalade skriftens påstådda brottslighet efter 3 §. 4 mom. Tryckfrihetsförordningen, jemfördt med 5 Kap. 1 §. Missgerningsbalken, sådan den lyder i Kongl. Förordningen den 3o Maj 1835, dom» stolen, enligt .5 inom. af Tryckfrihetsförordningens 5 §., icke tillhört, vid Utslagets afkunnande, i anledning af nämndens åtgärd, anföra vidare tillägg, än, såsom skedt är, af den bestraffning, hvartill den brottslige sig skyldig gjort; och hvarvid HofRättens i denna del af målet tilltalade President och Ledamöter ändock desto mindre må anses hafva underlåtit den pröfning af saken, som i följd af 7 morn. uti nyssnämnde §. bordt äga rum för straffmåttets utsättande, som beslutet uttryckligen sådan pröfning antyder, likasom ej eller i förevarande mål blifvit uppgifven och utredd någon egentlig grund för antagande deraf, att det genom nämndens utlåtande till sin art bestämda brottet rätteligen hade bordt hänföras till ringare grad af straffbarhet, än HofRätten derå stadgat, tliy varda JustitieOmbudsmannens anmärkningar i denna del lemnade utan vidare afseende. Efter sådan pröfning af HofRättens i detta mål under åtal komne ~ åtgärder och beslut, kan någon fråga om ansvar för dem icke äga rum; men hvad å Svarande sidan blifvit yrkadt, i afseende å JustitieÖmbudsmannens förfarande medelst åtalets anställande och utförande, kan ej eller till någon påföljd föranleda/’ Herrar JustitieRåden Themptander och Nyblaeus utläto sig, att, efter deras tanka, borde i förevarande sak tillses, huruvida HofRättens anmärkta åtgärder afveko ifrån de föreskrifter uti Tryckfrihetsförordningen den 16 Juli 1812, med sedermera antagna förändringar, samt lagstadgan den - R. Si. Just. Ombudsm. Emb.-Bcr. den 14 Jan. 1840.
Maj:t, uppå derom skeende vederbörlig anmälan, ej lärer förvägra desse Embetsmän, att i den ordning, sorn i Nåder för godt synes, erhålla del af de Författningar, hvarpå tillgång för dem pröfvas nödig; anse Utskotten en underdånig hemställan härom från Rikets Ständer ej vara lämplig eller af behofvet påkallad, och tillstyrka derföre, att förslaget i denna del utan afseende lemnäs. Stockholm den 20 Maji 1829. io Lagsamt Allm. Besv. o. Oec. Utsk. Bet. N.o 35. Ankom till Exped. Utskottet den 29 Maji 1829. Betänkande, i anledning af Kongl. Majits Nådiga Proposition med öfverlemnande af förslag till ny Prestvals-Förordning. Med afseende å de många Besvär, som till Kongl. Majit inkommit öfver oordningar, Legångne vid Prest-val, och deraf uppkommet behof af en förbättrad Prest-vals-Förordning, bade, redan den 16 Julii 1821, Kongl. Majit åt vissa Comiterade uppdragit att granska ett, i sådant hänseende, uppgjordt förslag, hvilket Nådiga uppdrag Comiterade derefter icke allenast fullgjort, utan ock, under den 29 October 1822, i underdånighet afgifvit ett alternativt förslag till en Förordning om Prest-lägenheters tillsättning, utan föregånget val afFörsamlingarne. Efter sedermera inhemtadt Utlåtande af Högsta Domstolen, öfver vissa delar af förstnämnde Förslag, och deraf ytterligare i Nåder anbefalld granskning, täcktes Kongl. Majit, d. 17 Julii 1823, Nådigst förklara, att, som då pågående Riksmöte redan vore så långt framlidet, Kongl. Majit med Nådig Proposition i detta ämne Lagsamt sillin. Besv. o. Oec. Utsk. Bet. N.o 35.
Jag tror derföre att det vore försigtigt, om man nu ånyo ville stadga en fast tull för viss tid. Hr Hjerta: Då grundlagen i allmänhet har medgifvit Konungen rättighet till nedsättning i tullafgifter, ligger deruti den förutsättning, att omständigheter kunna inträffa, då det kan vara fördelaktigt för näringarne att K. M. har en sådan rättighet. Man har förutsatt att sådana omständigheter kunna inträffa i afseende på spanmålen. Således anser jag, att om R. St. hos K. M. anhålla, att tullafgifterne på spanmål måtte vara fixa, åtminstone under tre år, meningen dermed icke kan vara någon annan, än alt man velat uttrycka en princip, under medgifvande, att sådana omständigheter kunna inträffa, som möjligen kunna göra principens tillämpning om intet. Då jag likväl tror, att det icke skadar att uttrycka denna princip, anhåller jag om bifall till betänk. 5 H. 29 450 Den 5 Juni e. m. Hr Lagerhjelm, Pehr: Det synes mig som Hr von Hartmansdorffs framställning uti förevar:de fall är så tydlig, att vidare bevis icke erfordras. När man nyligen af erfarenheten sett nödvändigheten af att sänka spanmälslullen, bör man väl icke genom en skrifvelse, sådan som den föreslagne, försvåra K. M:s omsorger i fråga om tullen, hvilket ovilkorligen genom en dylik skrifvelse skulle blifva en följd; ty då omständigheterne sedermera kräfde en nedsättning i tullen, skulle det naturligtvis blifva svårare att medgifva den, i händelse R. St. inkomma med den föreslagna skrifveisen. Jemte det jag anser denna skrifvelse obehöflig, yrkar jag afslag å Utsk:s förslag. Hrvon Hohenhausen: Jag förenar mig helt och hållet uti Hr Lagerhjelms yttrande. Skulle man, såsom Hr Hjerta föreslagit, önska, alt tullen på spanmål måtte blifva fix, finnas äfven andra varor å hvilka, såsom socker och sall, lika önskligt vore alt en lika beskaffad tull funnes. Alt nu vid denna riksdag åter framkomma med begäran om fix tull, när man så nyligen sett omöjligheten af en sådan, anser jag vara mindre väl betänkt.
Tham sjelf sagt, att barnaföderskor från omkringliggande provinser ankomma till hufvudstaden. och efter förlossningen återgå till hemorten, måste man väl erkänna, att antalet af dessa brott inom Stockholms egen befolkning icke är särdeles stort; men i alla fall kunna dessa brott deduceras från helt andra orsaker än dem den värde talaren upgifvit, emedan de härröra oftast från barnaföderskornas fattigdom o. s. v. t. ex. den förhöjda afgiften för barns intagande på allmänna barnhuset. Dessutom mäste man taga jemväl i betraktande, att för den qvinna, som råkar i denna belägenhet, är det redan ett tillräckligt straff själslidandet af känslan eller medvetandet af att vara vanhedrad och oförmögen att kunna försörja sitt barn. Jag tror icke, att man behöfver tillägga något som är lök på laxen. Jag är öfvertygad, att motionären af verkligt nit väckt denna sin motion, och att han äfven tror på riktigheten af de satser han här uttalat; men hvem erkänner icke, att man i sådana saker icke bör låta nitet gå allt för långt. I språkbruket finnes en benämning på dem, som i religiöst hänseende tillåta sig öfverdrifter. De kallas nemi. Zeloter och Purister. På hvarje sida visar oss historien, hvarthän ett sådant öfverdrifvet nit ledt, och de yppersta författare hafva äfven förevigat detta, såsom t. ex. Schiller, då han i Don Carlos heskrifver markisinnan de Monticarlo. Vi hafva sett, i Skottlands historia, till hvilken öfverdrift, nitet stundom kunnat leda, och hvilket Walter Scott skildrat i sin Roman Medlothians Hjerta, hvari omtalas hurusom en hafvande qvinna, då man icke kunde få reda på hennes framfödda foster, eller hon icke kunde göra reda derför, drogs inför domstol och dömdes till döden. Detta är på ett särdeles förtjenstfullt sätt framhållet i denna roman. Straffet för qvinnnn är tillräckligt stort just genom hennes olyckliga belägenhet, utan att det behöfver ökas genom uphäfvandet af 1778 års Kongl.
Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, som fått berörde Memorial till sig remitteradt, har, i afseende å de deruti föreslagne Lagförändringar, ansedt det samma böra i förening med Lag-Utskottet behandlas, i följd hvaraf det hos Utskotten till öfvervägande förekommit , som förenat sig uti följande yttrande: För hvar och en, som upplåter sin jord till brukande af annan person, blifver det alltid öppet, att uti det Gontract, hvilket derom upprättas, bestämma alla de Laglige vilkor och förbindelser för brukaren, hvarigenom jordägaren kan bevara sin säkerhet för utbekommandet af hvad han deruti sig betingat. Han äger så - Lagoch Besvärs-UtsXottens Betankanden. t 6g ledes att äfven ibland annat sjelf föreskrifva, huru utstakade beloppet af Arrendet eller Afraden, om desse äro öfverenskomne att i varor utgå, skola af Brukaren, då han antingen icke kan anskaffa sådane varor, eller underlåter att dem å utsatt tid utgifva, på annat sätt gäldas, hvad Lagligt äfventyr Brukaren sig ådrager, om han försummar att i rätter tid utgöra Arrendet eller afraden, med mera dylikt. Det kan icke tillhöra Lagstiftaren att i sådane ämnen meddela något annat allmänt stadgande, än det, hvilket i frågan, huru det som försträckt är skall gäldas , redan är gifvit, samt äfven är tillämpligt, enär obetalt Arrrende eller afrad utsökes; Och då i öfrigt Allmänna Lagens föreskrift uti a Cap. 2 §.
Af Const.Utsk:s nu förevar, mern. ang:de anmärkn:r, gjorda under granskningen af Statsrådets prot., har jag inhemtat, huruledes Utsk., ehuru jag redan för 2:ne år sedan, efter egen begäran, afgått från det af mig innehafda statssecret. -embete vid Kammar-exped:n och blifvit ur Rikets tjenst förafskedad, till den påföljd 107 §:n R.eg.F:n anvisar, eller en anmälan från R. St:s Gonst Ctsk. om mitt endtledigande från nämnda embete, ett endtledigande, som sålunda för 2.‘dra gången skulle äga rum, anmärkt några af de regeringsbeslut, vid hvars fattande jag såsom statssecrelerare tjenstgjort. Jag förmår väl icke inse riktigheten eller lämpligheten af denna Utsk:s åtgärd; men det är icke min afsigt att ingå i någon undersökning derom, än mindre att undandraga mig den pröfning, Utsk. åsyftat; jag utber mig endast, att, med begagnande af min riksdagsmannarätt, fä inför fl. R. o. Ad. till dess prot. och utan allt deltagande i öfrigt i förevar, öfverläggning, något närmare upplysa och förklara dessa anmärkn:r, som Utsk., efter hvad mig synes, mindre riktigt eller ofullständigt framlagt, på det att H. R. o. Ad. samt de öfriga RiksSttn, likasom den allmänhet, hvilken lager kännedom af riksd.ärendena , må blifva i tillfälle att behörigen bedomina beskaffenheten och vigten af samma anmärkn:r, och deraf formera sig ett begrepp om de grunder, på hvilka Utsk. ansett mig såsom statssecrelerare icke med oväld, nit, skicklighet och drift hafva mitt förtroendeeinbete utöfvat. Den i Juli f. ra. Anmärkn.punkten N:o 8 i Utskts mern. innefattar, alt Konungens rådgifvare stillatigande eller tillstyrkande låtit högre civila embeten förvaltas genom tillförordnade embetsman; och an föres för tiden sedan sista riksdag 10 särskildta exempel dera.
Bestridande således all rätt, för hvem det vara må, att under någon förevändning ingripa i hvarje Stånds rätt att bestämma hvad som skall anses vara dess beslut, vill jag likväl här till frågans ytterligare belysning erinra, att det beslut, som af Ridderskapet och Adeln fattades med omedelbar anledning af det hos Utskottet beredda ärendet, ingalunda var af tre Stånd förkastadt, emedan frågan under dess förändrade form icke förr än genom inbjudningen kom under öfverläggning i de andra Stånden; och att, såvida man ej vill tillintetgöra Riks-Ståndens grundlagsenliga rätt att genom inbjudningar söka hos Med-Stånden göra gällande de modifierade och skiljaktiga beslut, hvartill diskussionen på skiljda rum naturligen ofta måste föranleda, man också måste tillerkänna hvarje Riks-Stånd behörighet att fritt antaga eller förkasta dylika inbjudningar, utan hinder deraf, att saknade upplysningar eller andra omständigheter vid en tidigare föredragning föranledt annat beslut. Och härtill kommer nu, att Ridderskapet och Adelns samt Bonde-Ståndets beslut icke på något sätt upphäfver den mening, som genom gillande af Utskottets första utlåtande fanns uttryckt. Hvad tre Stånd — för att tala med Utskottet -— en gång beslutat var, att icke bevilja statsanslag till telegrafinrättningen; hvad två Stånd verkligen nu beslutat är, att till samma inrättning bevilja ett lån, sorn skall återbetalas; och då två Stånd sålunda i detta afseende stadnat emot två samt frågan rörer »Riksgälds-kontorets utgifter och inkomster», så tillåter jag mig hemställa, att denna fråga må underkastas omröstning i förstärkt Stats-Utskott enligt följande voterings-proposition:
»Nej, men hvarför reser hon med en sådan fågelskrämma», fortfor glosögat utan att på ringaste sätt generas af den andres sarkasmer. »Fågelskrämma? Du är ingen bildad karl, Pelle, som inte kan se, att det här var ett ovanligt distingueradt negerexemplar.» »Nej, men du är väl bildad, du?» »Jag är hungrig. Jag kunde ha lust att slagta dig om clu inte var så rå.» »Åh, hvad råheten beträffar ...» »Ja, och så tycker jag inte om fårhufvud.» »Inte? Du som är så egenkär.» »Nej. Det är det värsta jag vet. Har du aldrig märkt det?» »Jo, när det är frågan om mat. Annars är du inte nogräknad. När det inte syns.» »Men det gör det. – Han tittade hastigt åt sidan med en menande blick. »Asch, det är så gammalt så.» »Ja, det gör inte saken bättre.» »Kan du hålla dig i skinnet så lång tid som det tar att berätta hvad du vet om Villes mor?» »Jag får väl försöka. Har du hört talas om Zimmermanns anatomiska museum?» » Nej.» »Så stå stilla ett ögonblick, medan du får det i dig. Vår Zimmermanns morfar reste omkring med ett anatomiskt museum, som han grundlagt och som man måste vara ung och okunnig som du för att inte känna till.» »Hans morfar? Hva’ hette han?» »Zimmermann! Zimmermann! Stå still, annars får du det aldrig i hufvudet. Denne gamle – urZimmermann om jag så får säga – hade en medhjelpare, en ung medicinare, som reste med för att få se sig om i verlden och som till sist blef själen i det hela. Den gamle Jannen hade varit gift med en kreolska, men var enkling och hade en enda dotter alldeles som i romanerna. Det gick också alldeles som i romanerna: när hon var sexton år gifte hon sig med medicinaren. Den gamle var trött af kringflackandet och lät de unge fara vidare med anatomi-lådan. Sjelf slog han sig ner på en villa vid Helsingborg och lefde i ro på sin del af inkomsterna.
Rikets Sländers vid sistlidne Riksdag, rörande ifrågavarande Creditiv, fattade Beslut' innehåller, ”att, i det fall, då tillgång kunde saknas för "uppfyllandet af Accords-Cassans åliggande, skulle gifvas anvisning på ”Riksgälds-Contoret å erhållande förskott, dock ej utöfver 100,000 R:dr, ”emot skyldighet till återbetalning, så fort några medel inflÖto; och borde, "vid hvarje serskildt lyftning, den inträffade Tjenste-successionen för Full”mägtige i nämnde Contor uppgifvas och alla nödiga handlingar för dem ”vara tillgänglige samt vederbörande Cassa-Styrelse afgifva ansvarsförbindelse, för medlens återbetalning.’’ Efter hvad Utskoltet serskildt inhemtat, har, enligt Kongl. Maj:ts Nådiga Förordnande, Stats-Contoret till liqviderande af accord, vid slutet af förlidet års början och innevarande år, förskjutit tillhopa 17,344 R-’dr2i sk. 4 r:st banco, för hvilket belopp ersättning i nästlidne Junii månad blifvit från Riksgälds-Contoret till Stats-Contoret utanordnadt. Uti den Nådiga Skrifvelsen är, i afseende på meranämnde Creditiv, framställdt, att Accordsfondens Styrelse måtte tillerkännas rättighet antingen att, emot framdeles återbetalning, få på en gång lyfta hela CreditivBi/iang till R. St. 4 St tf-U skott t XJtuftinJe A’:o 365. Beloppet af 100,000 R:dr, eller ock att, om sådant icke knnde medgifvas, årligen tillgodonjuta räntan å denna summa, efter fem för hundradel räknad* Beträffande dessa alternativ, så anser Utskottet dem vara så Beskaffade, att intetdera kan af Utskottet tillstyrkas.
Da Preste Ståndet nu sar de öfrige Resprcttws Stanhen wördsamk och manligen tillkännagifwa dcsia - sina fattade st slut och riliika inbjuda sina ResxcckiweMevSkänder atc det förstnämde at dem genom flit delta» gande stadfästa, tryggar Stander sig i der hopp, att aila widare frågor gm inträng i Pustersiäpers lägliga rättigheter matte sä maj hos ds R« SpeLNwcMest Skanben, som i Riksens Ständers Utskott ärsalla och upphöra. Ständer förmodar detta sa mycket sä krake, som det tror sig genom flera betydliga Concessioner hofwa wisat sikt werkfamnia nit för der allmänna, och derigenom än ytterligare gjordt sig förtjent af dea wälwiljä dek i alia tider utaf sina Med-Siänder erfarit, och som Stander äswen är öfwertygadk atk da desi stallning ost) lönmqs wickor bUfwa räck undersökte och bedömde, samr ole h-vad lättsinnigt blifmir gisiyingswis pädiktadt och tillagt, af allmänna omdömet räktwjst aidrages, skall vet befinnas att Ständer twärt emot en öfwerdrisiven förmodan, icke åtnjuter' större förmåner, än tom jamt fordras för atk serskuffa Stand-t tillräkligt anka! Medlemmar till deri offenteliga Gudsrjenstens upprätthållande och allmänna Underwisningens bestridande, för att underhålla Studier och wetter-ska per l wart land, samt för alt bibehålla Lärare wid den wärdightt i lefnadssätt och wilkor, uran hwllksn de skulle bljfwa föraktade, haglöse och Aiod. och Ad. Pror. 5 B 7 50 Den z Januari!. »nutkige; och skulls de öfrige Respeckiwe Ri'ks«Ständen samt Skars - Utskottet om desta beslut genom ProlscollS -Utdrag wördsamt och wänligen underrättas. kkt iuplu. k!x krolocollo.
Slutligen har Kollegium, beträffande erforderliga löneförbättringar för lärarepersonalen vid Carolinska Institutet åberopat ett af Koilegii Ordförande särskildt afgifvet förslag i detta afseende, deruti bemälde Ordförande hemställer, att lönerna för Institutets Professorer måtte bestämmas lill 5,000 R:dr, med ett särskildt arfvode af 900 R:dr för den af dem, som innehafver befattningen af In stitutets Inspektor, helst denne, till följd af ökade tjenstegöromål, måste anses bestämdt förhindrad att utom tjernsten något förvärfva; ali läraren i medicina legalis, som skäligen kan ställas emellan professorsoch adjunkts-graden, måtte fä sig tillagd en lön af 1,000 R:dr; att adjunkterne i anatomi samt kemi och pharmaci, i anseende lill deras, vid jemförelse med öfrige adjunkterne, trägnare befattningar, måtte hvardera tilläggas en löneförbättring af 300 R:dr, allt Riksmynt, samt att Institutets vaktmästare måtte erhålla lika aflöning med den för Sundbets-Kollegii vaktmästare föreslagna. Beträffande ofvan omförmälde fråga om inrättande af klinisk undervisning för veneriskasjukdomars kännedom och behandling, har jemväl Öfverståthållareembetet uti skrifvelse den 26 Maj innevarande år, till Eders Kongl. Maj:t inkommit med en underdånig framställning, dervid bemälde embete fästar Eders Kongl. Majits nådiga uppmärksamhet på behofvet och nyttan af en sådan undervisning samt föreslår att Eders Kongl. Majit mätte för berörde ändamål af Rikets Ständer äska ett årligt anslag af 1,500 R:dr Rimt.
Beträffande den af Utskottet föreslagne nedsättning i afgiften för sjötransporten emellan Gottland och Öland, får Utskottet åberopa de i förra Betänkandet uppgifne, med denna postgång föreaade olägenheter, hvaraf för Correspondenterne ofta inträffar, att de bekosta postporto på bref, som sedermera genom postens fördröjda framkomst, blifva för dem utan ringaste nytta; hvarföre och då, genom den till afgiften för vägiängdeo lagde kostnad för sjötransporten till och ifrån Gottland, porto-afgiiten uppgår till högre belopp än på lika våglängd till någon af Rikets öfrige provineer eger rum, Utskottet funnit skäligt föreslå ifrågavarande nedsättning. På grund af hvad Utskottet nu ytterligare anfört, anser Utskottet sig sakna anledning frånträda något af hvad i Betänkandet N:o 21 blifvit föreslaget, hvilket dock Rikets Högloft Ständers pröfning vördsamt underställes. Stockholm den 34 September i834» N:o 3i Ånko© till Eipecf.-Utsi. den *5 Sept, Utlåtandej på grund af gjoid anmärkning vid Betänkandet tf:o z5j i anledning af Kongl. Mayts Nådiga proposition., angående fortfarande lindring och befrielse i afseende på Bevillningen för staden Borås. Under den 4 sisth Aug. har Högl. Ridderskapet och Adeln, på Utskottet den 16 i denne månad tillhandakommen anmärkning utaf Herr af Billbergh_, återremitterat ofvannämnde Betänkande om fortfarande lindring och befrielse x afseende på Bevillningen för staden Borås; men då Ilögr. Preste-Ståndet den a3, Vällofh Borgare-Ståndet den 22 och Hedervärda Bonde-Ståndet den d3 Juli-i Betänkandet bifallit, samt Rikets Högloi.