Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag glömmer aldrig en mindre gåfva i en större och hur många pärlor, som än upplöstes i min bägare, kände jag dock den oblandade dryckens första friskhet!» Sedan skymtar någon gång Robert – ett för henne »alldeles hvitt, hittills obrukadt namn» – skyggt i hennes bref, medan han på alla sätt leker med och smeker hennes smeknamn. Emellan barnsligheterna läser hon manuskripten till hans båda nya delar af Bells and Pomegranates12 i hvilka hon med allt skäl finner både reason and passion and plastic power. Han nådde äfven med dem sin första stora framgång efter Pippa Passes. Utom Landors dikt – som Browning besvarade med att tillägna honom Luria – fick Browning nu en mängd entusiastiska bref och kritiker, hvilka Elisabeth Barrett ber att få se, emedan hon ej endast vill »dyrka honom i sitt eget allraheligaste utan äfven i tempelförgården med de andra». Och ju mer dessa hylla honom, dess mer undrar hon att hon kan vara allt för honom, medan han försäkrar henne att hon ej blott är hans »verkliga publik utan äfven, när han sluter henne i sina armar, hans verkliga, påtagliga, bevisade framgång». Han skrifver: Mitt lif, min dikt gåfvo mig intet, förr än du fann mitt lif och min dikt och välsignade båda Med din hand i min från början skall allt bli bättre Men om dig kan jag ej dikta. Hade jag aldrig brakat poesiens språk förut, skulle jag uppfunnit det för att tala det till dig! Nu afhålles jag just genom mitt bruk däraf: jag vill ej att ett enda af mina ord skall kunna tagas för »endast poesi», Brefven och besöken – ehuru de förra ofta kommo ett par gånger om dagen, och de senare nu äga rum ungefär tre gånger på fjorton dagar och förlängas till tre timmar – förefalla båda allt mer otillräckliga, ju mer Elisabeth Barretts återvändande krafter visa möjligheten af ett helt samlif. Hon hade börjat med att gå omkring i sitt rum, så i nedre våningen, så åkte hon ut – och fick se de för henne nya synerna af en järnväg och af London i gasljus.
Härå hade Utskottet vid sista riksdag föreslagit att samma tull som förut borde bibehållas, nemligen 45 öre per it. alkohol, hvilket af Ridderskapet och Adeln jemte Borgare-Ståndet godkändes, men Presteoch BondeStåndens mening segrade i det förstärkta Utskottet, att nemligen tullen skulle Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 20. 27 höjas till 55 öre per 4%. alkohol, hvilket motsvarar omkring 1 R:dr 34 öre kannan bränvin af 50 procents styrka. Härå föreslås nu emellertid en tull af 1 R:dr 50 öre kannan af 50 procents styrka, vid -{- 15 graders temperatur å hundragradiga termometerskalan. Och hoppas jag att det Utskott, som kommer att behandla tullfrågorna, tager denna motion i allvarligt öfvervägande. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 3 November 1865. Gustaf Bjerkander, från Skaraborgs län. Nso »O. Af Gustaf Bjerkander från Skaraborgs län, om Kronouppbördens fördelande å tvenne terminer. Hvad som i icke ringa grad bidrager till försvårande af den skattdragande allmogens ställning, är det sätt, på hvilket skatterna indrifvas. Att på en och samma tid, och detta just under den årstiden då alla sjökommunikationer med utlandet äro af brutna, draga alla befintliga penningetillgångar ur den allmänna rörelsen, för att nedlägga dem i Ränteriernas eller Stats-kontorets kassakistor, hvaruti de sedermera under månader blifva liggande, innan de åter så småningom utsläppas, kan icke annat än menligt inverka på den inhemska varumarknaden; också visar erfarenheten att priserna å alla landtmannaprodukter under denna tid sjunka, och understundom att en fullkomlig stagnation i rörelsen inträder och hvilken icke upphörer förr än frampå våren och sommaren, då sjöfarten hunnit öppnas och de nedlåsta penningarne åter börjat att cirkulera inom landet. Att bota detta onda gifves, efter mitt sätt att se, icke något annat medel än att förändra tiden för den allmänna kronouppbörden. Visserligen är, genom Kongl.
– Geniet arbetar för det ädlaste af menniskoslägtet; såsom Pindarus och Raphael. Från deras höjd nedstiger den gudomliga Skönheten, efter styrkan af sitt ljus, aftagande; och kastar på det sista af menniskohopen blott en lätt dag, ett flygtigt skimmer. Solen sjelf upplyser efter denna lagen. Det är ej dess skuld, att de seende ögon dväljas i töcknen. Låt oss föra solen närmare ”kloka hufvuden”! ja, på det hon måtte upplysa några dälder och klyftor, i stället för den hela stora verlden! Men – intet våld! minst på det Gudomliga. Det eviga Snillet välsignar ju ock Skolmästaren: så må han lära att tillbe det eviga Snillet; – lära att låta allt njuta kraften af sitt lif, glansen af sitt ljus, – om det än vore öfver honom så långt som Himlarne. Om en väcker, upplyser tio; desse hundrade; desse tusende; desse hela hopen: hvem upplyser, väcker då alla? – Men jag har aldrig sett något skäl att klaga på Allmänheten. Den är, rent och efter Guds vilja, Allmänhet. Den upphäfver sig aldrig mot förträffligheten. Men de Halfkloke, – desse, för mycket kloke att ej påstå myndighet och ej hafva fått smaka på ”råda”, för litet kloke att ej göra det vanvettigt, – desse vilja, att allting skall vara, likt dem, halfklokt – eller brändt. Låt mig ej tala derom. Det är mitt smärtande ställe. ”De förträfflige äro för få”. Det är sannt. Gud är ej mer än En. Men låt oss ej öfverge hvarandra! De bägge frågorna i sista brefvet äro nu besvarade. Det har i dag gifvit mig anledning till ett nöje, förtjusande i samma mån det förer mig beständigt närmare ett väsende cui divinior aura. – Jag har aldrig hört namnet Leopold nämnas af någon öfver pojktycket upphöjd, utan med något mer än admiration. Det är redan ett helgadt namn. Dess ”långa skymning” har varit liksom en död, efter hvilken all ära stadgas och förklarad uppstiger. Ingen misströstan! Verlden tillhör den Starke.
Det ar ett nöje att kunna vitsorda författarinnans förinåga a t t tolka det specifikt kvinliga, vårliqa förnyelsedrag, Iivilket ofta nog möter Iios de högst iitriistade af var tids kvinnor. Det ar ett nöje att kunna säga, att denna bok i vissa afseenden genoin sin porträtteringskonst förtjänar titeln, Das Bnch der ~ r a n e n;, när man å andra sidan. måste så bestämdt, som vi har gjort, i en mängd andra afseenden frånkänna den hvarje rättighet till titeln af Beii kvi.nnans bok b. Hellen Lijzdgren. Meddelanden f r k Fredrika-BremerFörbundet. Kvinnornas utställning i Köpenhamn. I februari inånad detta hr inkom till Fredrika-Bremer-Förbiiiidets styrelse en skrifvelse från koinitén för ~Kvindernes Udstilling fra, Fortid og NuJid~ i Köpenhamn, med uppmaning att verka för Sveriges deltagande i nämnda utställning, bestämd att aga ruin instundande soniinar 20 juni-15 sept. Det definitiva svar, som Förbiindet till den danska utställningskomitdn nii aflitit a r till sin innebörd följande. D å Förbundet, såsom fallet varit beträffande ordnandet af arbetet för den svenska kvinnans deltagande i världsutställningen i Chicago 1893, ej ansåg det ligga inom omradet för dess verksamhet att omliandertaga ett så maktpåliggande ' och vidlyftigt arbete som det en utställningskomité kräfver, kunde det ej Btaga sig att ställa sig i spetsen för ett dylikt företag, annat an så tillvida, att det ville söka verka för bildandet af en komit6 af sakkunniga personer, villiga att föra salren framåt. Det utskott inom Förbiindets styrelse, som åtagit sig dessa förarbeten sökte ined all ifver att bringa företaget till ett lyckligt resultat. Försök gjordes att erhålla anslag, a$t vinna inflytelserika personers bistånd, samt att få en komité bildad. Dessa försök voro ock nära att lyckas, men modlöshet har gripit de mest sangviniska
Att dömma efter den ringa penning, som Staten bekommit för hvad redan blifvit försåldt, bör försäljningen snarare betraktas som gåfva; jag kan dock för min del ej tillstyrka en fortfarande gifmildhet, emedan Staten är ty värr för fattig för att bortskänka dess ännu i behåll varande 1,800,000 tunnland Recognitionsskogar, och tror derföre det vara angeläget, att nu bestämma nya försäljningsgrunder, hvilka för Staten blifva fördelaktigare än de hitintills följde, och genom hvilka den inkomst Nationen har rätt att fordra för dess försålde tillhörigheter, efter dessas värde säkrare uppfylles. Jag får derföre hos Eders Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken ödmjukast anhålla om proposition till afslag af StatsUtskottets Betänkande, och derefter proposition på bifall å det förslag till försäljning af Recognitions-skogarne, som jag nu vördsamt inför Eders Excellence samt Högloflige Ridderskapet och Adeln vågar framställa. 204 Den Junii e. m. i) Vid RecognitionsSkogarnes försäljning till skalte skall grundräntan, sora oafkortad årligen bör utgå, utgöra 3 skillingar för hvarje tunnland skog i Dalarne, samt de Provinser, sorn ligger norr om Gestrikland; uti alla Rikets öfrige Provinser fastställes den till 5 skillingar tunnlandet. 2") Alla å RecognitionsSkogarne befintlige uppodlingar af Åker och Äng skola skattläggas, och i hemmantal indelas efter den orts method, der de äro belägne; den Skogsmark och Hagar, som till nödig vedbrand, stängsel och bete tilldelas de sålunda tillkomne nya Hemmanen, skall vid skattläggningen till den areal de innehålla, öka hemmantalet och den blifvande skattens storlek, på det sätt: att då i Dalarne och de Provinser, som ligga norr om Gestrikland, 1400 tunland skog af sämsta jordmån och beskalfenhet, och i proportion mindre på bättre mark, anses böra utgöra lika skatt med ett helt hemman, skall i Rikets öfrige Provinser högst iooo tunnland anses svarande emot ett Hemman.
- Den 26 Mars f. m. 55 Ärlig förlust i evar dliga tider: 629 tunnor 16^ tappar spannmål, 20 Lffi 19 © Smör, 3o L© Hö, 5 dagsverken, 1088 R:dr 47 sk. 7 r. contant, i83 R:dr 5' sk. 8 r. hemmans-räntor, som, förvandlade efter markegångspris, blifva 1281 R:dr 39 sk. 8 rj Utbetalning i vissa är: 200 tunnor 27 kappar spannmål, 1 L© Smör och 7. famnar Ved; Pä en gäng utgifven ersättning: 26,332 R:dr 38 sk. B:co i penningar ; samt dessutom inemot 6,000,000 R:drB:co, jemte det ofantliga ränte-beloppet på denna summa, hvilket allt är rakt förloradt och bortkastadt. Men ännu är det icke nog. Götha Canal-Bolag har ytterligare bekommit 100,000 R:dr B:co, på det sätt att, sedan Bolagets Direction hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit om ytterligare anslag af allmänna medel till fullbordande af den vid Motala anlagde Mechaniska "Verkstad, så har Kongl. Maj:t uti särskilte Nådige Bref befallt Kongl.
Hon skal! då inse, att hon genom dessa ynnestbevis af den nya lagen blott blifvit satt i en ställning, der hon blifvit förledd att hjelpa flera än hon bort hjelpa och ruinerat sig sjelf. Om jag på en annan sida skulle betrakta hvart denna lag skulle leda i afseende på BondeSt., så låten mig upprulla en tafla, som ingalunda ligger utom probabilitetens gräns, nej, som ligger inom verklighetens. Föreställom oss, mine Hrr, att en possessionat, som tillbringar vintrarne i Stockholm, men om våren vill förbyta rännslenarnes mefitiska ångor emot landsluften, kommer till sitt landtgods och roar sig med ali se sitt eget tjenstefolk blanda sig kring majstången med gårdens arbetare och kanske en och annan odalbonde med sina döttrar. Bonddottren finnner då den näpna Stockholmsjungfrun lika afundsvärd, som hon finner den utstyrda betjenten förtjusande. Fåfängt ställer sig odalbonden emellan en sådan ny passion och påminner dottren, alt hon är ämnad till maka åt grannens son; fåfängt säger jag, ty den slipade betjenten förändrar position, och brudstolen blir ett räddnings - Den 9 December. 2G5 ningsmedel, f hvilka händer faller dä hemmanet? Mågen får då samma räll som sonen, hvilken i all sin tid sysselsatt sig med hemmansbruk, då deremot^ mågen icke kan något annat än servera bord ocb köra på resor. Ar det så, som den Svenske odalbondens jord i framliden skall komma att skötas med skicklighet. Mine Hrr! Jag önskar, att Sverige må få behålla ett odalmannaslånd, som utgjort dess stolthet redan i sekler; ocb som jag anser, alt den nya lagen skulle i grund skaka det, sä kan jag icke annat än äska afslag å Utsk-.s betänk. Gr. af Ugglas, Carl Ludv. Fredr.: Då så många talare med större erfarenhet och sakkunskap, än min, yttrat sig i detta ämne, skulle jag visst icke nu uppträdt, om icke några yttranden af Frih. Cederström, Thure, och Hr Hjerta påkallat ett svar.
Emellertid, efter att alla nu är ute, ska jag passa på och af sluta mina små anteckningar, men nog får det lof att gå i ett h u j, efter jag bara har en halftimme på m i g! Det är så roligt att » se o m » Utställningen med barnens friska ögon, men bra nedslående är det med, ty nu riktigt märker jag, bur klen jag varit i mina » Utställningsstycken ». Man måste lära sig att se, så väl som man måste lära sig allt annat, och litet har jag allt lärt mig, det tror jag. Först såg jag bara montrarna; så såg jag hvad som var i montrarna, och nu har jag också lärt mig se hvad som finns bakommontrarna. Det är ofta allvarliga, ja, ibland mycket allvarliga ansikten, som gömmer sig där. Jojo men, man deltar inte i en utställning sådan som vår, utan att göra stora personliga uppoffringar; och när man så inte får sälja, så —! Därför tycker jag, att alla vi, som ingenting offrat utan bara njutit, ska känna det som en riktigt stor glädje att få draga vårt strå till stacken genom att lossa på pungen, så mycket vi någonsin kan. Hvad gör det, om vi får dra in på en fest eller två i vinter, om vi bara känner med oss, att vi efter våra svaga krafter understödt vårt eget lands industri och konst? Nu litet smått skäms jag för våra ryska inköp, fast på det hela taget har ju de inbjudna främlingarna också rättighet att bli hågkomna, men att för dem glömma våra egna » arbetare », som sträfvat så för att göra Gamla Sverige heder, får vi inte göra. Det vore riktigt fult och otacksamt och styggt!! I går såg vi på stan i hyrkuskekipage. Barnen var alldeles hänryckta och det undrar jag inte på. Ja, det säger jag, att fortsätter Stockholm att öka ut sig och försköna sig på det här viset, så, får det lof att snart skaffa sig ett annat land att vara hufvudstad uti, ty för våra förhållanden är den redan nu alldeles för praktfull! På Uställningen har flickorna inte hunnit längre än till montrarna med fruntimmerstoaletterna uti ännu, herrarna däremot har alldeles förälskat sig i möbelutställningen, som ju också är någonting alldeles utsökt, förståsigpåare må prata hvad de vill om bristen på nationel stil!
Stuterierne pä Strömsholm och Flyinge, om rcglenng deraf, Ian. 162; se Flyinge och Dahlby; Strömsholm och Rungsöc. 8tLlliimim-»r, Otto Henrie, yttrande, <vck. 4185- Stämningaro strifwande pä stämplaoc papper, Sept. I0Z8. a>ct. Stämpladt papper; se Charta Sigillata. Stängsel-skyldigheten om öfiversecnde af Förordningen derom, Jul. 527. Succetzions Ordning, Constitutions - Utstottets förflag dertill, Oct. 4318. 44^4- 4667. 47-6. Suppleant, Riksens Ständers Justitie - Ombudsmans; se Iustitie-cvmbudsman. Suppleanter, om wäljande deraf jemte Ledamöterne ritt Stats-UtffottetS förstärkning, Febr. 8)'-). — att waljas jemte Electorer för Justitie Ombudsmanswalet, Febr. »449« Survivancer angäende, Äng. 1070. Hyy. med förklarande af Dest synnerliga nädiga wälbeyag öfwer Riddcrstapets och Adelns fattade beslut, rörande utwägar till Fäderneslandets förswar wid päkommande utomordentcliga händelser, Apr. 492. — angäende tillägg till Kongl. Maj:ts nädiga Contrap> oposition i frägan om stället, der fast egendom, som för gäld utmätes, mä ä offcntelig auction försäljas, Apr. 998. — om inskränkning i friheten att göra Fidei-^ommisi-stiflelser, Apr. 993. om en Instruction för Riksens Ständers Fullmägtige eller wederbörande Tjenstemän, hwilka böra höras i frågor om eftergift af ädömde ersättningar, som tillhöra Riksens Ständers penningcwerk m. m.
Anteckningar om allmänna vägoch vattenbyggnadsarbeten i Svepige, omfattande åren 1864—1866. I 1 Rikets Ständers år 1863 församlade Revisorers Berättelser jemte vederbörandes Utlåtanden, angående l:o Statsverket, 2:o de under Komraerse-kollegium ställda fonder, 3:o Bankoverket och 4:o Riksgäldskontoret. Dito år 1864 dito dito angående dito dito. Dito år 1865 dito dito angående dito dito. Rikets Ständers Justitie Ombudsmans Berättelser, äfvensom Tryckfrihets-Komiténs Berättelse. Konstitutions-Utskottets Memorial Nås 1—16 jemte Förteckning. Stats-Utskottets Memorial, Utlåtanden och Betänkanden Näs I—65. Dito Dito Näs 66—145 jemte Register. Statsm. fl. sammansatta Utskotts Dito Näs 1—15 jemte Register. Bevillnings-Utskottets Memorial, Utlåtanden och Betänkanden Näs 1—23 jemte Register. Bevillnings-, Lagoch Ekonomi-Utskottets Dito Näs 1—13 med Register. Banko-Utskottets Memorial, Utlåtanden och Betänkanden Näs 1—33 med Register. Bankooch Lag-Utskottets Dito Näs 1—3. Lag-Utskottets Memorial, Utlåtanden och Betänkanden Näs 1—62 med Register. Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Dito Näs 1—30 jemte Register. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorial, Utlåtanden och Betänkanden Näs 1—-96 jemte Register. Protokolls-Utdrag, innefattande Riks-Ståndens Remisser eller Beslut från den 24 Oktober 1865 till och med den 22 Juni 1866. Expeditions-Utskottets Förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelser till Kongl. Majit Näs 1—120 med Innehålls-forteckning.
Under afvagtan på så väl tryckningen af Vetenskaps-Akademiens underdåniga förslag, 'deraf ett nödigt antal Exemplar skall Riks-Stånden meddelas, som ock den anbefallda Vetenskapliga undersökningens resultat , äskar emedlertid Kongl. Majit Riksens Ständers medverkan, för antagandet af e.n allmän författning, om hvars utgifvande de sjelfve, i underdånig skrifvelse, af den 22 Marti 1810, framburit sine önskningar; viljande Kongl. Majit till en början låta i huivudskrift tillställa det eller de Utskott, hvartill Lågan remitteras, samtlige dithörande lvand - Betänkande om Mott, Mai och Vigt a69 lingar, och, bland dem, äfven Akademiens ofvanomförmälde utlåtande och förslag. Kongl. Majit förblifver Riksens Ständer med all Kongl. Nåd och ynnest välbevågen. Datum ut supra. CARL JOHAN. C. S. Skogman. Bilaga. Underdånigt Betänkande om Sveriges Mått, Mål och Vigt, på Kongl. Maj:ts Allernådigsie Befallning utgifvet af Kgl. Vetenskaps-Akademien. Stormägtigste Allernådigste Konung j Eders Kongl. Majit har täckts i Nåder till Dess Vetenskaps-Akademies underdåniga utlåtande remittera de liera förslag, underdåniga ansökningar och betänkanden, som tid efter annan inkommit 1 deri sedan år 1789 väckta frågan om förbättringar i Sveriges nu gällande Matt, Mål och Vigt. Vetenskaps-Akademien har åt följande afsina Ledamöter, nemligen Mathemat. Professoren i Upsala samt Ledamoten af K. N. O. Svanberg, Majoren vid Sjömätnings-Corpsen Riddaren af K, W. O, Hallström.
Anna och jag äro således brottets barn, och du» — Han fortsatte aldrig meningen, men det låg något tröstlöst i hans stela blick. Naturligtvis afstod han från alla frågor till den omnämnda unga herrn. Denne och hans sällskapsbröder ansågo Konstantin för feg, emedan han undvek dem. Men de gjorde honom åter orätt. Ehuru han nu ansåg sitt lif af intet värde, var en duell i hans ögon ingen handling af rättvisa, endast sjelfhämd. Omsider blef han lugnare, åtminstone till det yttre. Han längtade hem för att få veta hvad som var sanning eller ej, ty Tschukoff kunde ej gifva honom någon upplysning. Snart var han innesluten i modrens armar, öfverhopad af hennes och Annas ömhetsbetygelser, men få minuter förflöto innan det forskande modersögat upptäckte att något tungt tryckte ynglingens sinne och hjerta. De blefvo omsider allena. Han omtalade då allt och bönföll om förklaring. Han liknade en brottsling, som afvaktar sin dom. Man föreställe sig hvad verkan detta skulle göra på en mor med Constances hjerta och tänkesätt. Hon meddelade honom allt hvad vi redan känna; tyst och uppmärksam på hvarje ord, satt han der; då och då förde han den hand till sina läppar, som han höll innesluten i sin. Då hon upphört att tala, höjde han en tacksam blick till höjden och sade: «Gud vare evinnerligen lofvad, som förde dig ren ur denna skärseld, ty på hvem och på hvad skulle jag mera tro här i verlden, om jag funnit dig, min så ömt dyrkade mor, vara en hycklerska! Jag hade då förlorat tron på dygden, på mig sjelf och hela menskligheten. — Men han, han, — för min far vill och skall jag aldrig erkänna honom.» «Förlåt hans fel, min son! och tänk på honom i dina böner, hädanefter lika som förut; ty han älskar dig, och sörjer med faderskärlek för din uppfostran och framtid.» «Hvad jag fått kan jag ej återgifva, men väl förakta mig sjelf, om jag hädanefter skulle låta honom skjuta mig fram i verlden; dervid blir det,» försäkrade ynglingen.
N:o 4. byggnader under nästa statsregleringsperiod, anvisa nödiga medel för jernvägens fullbordan från Mullsjö till Jönköping, att utgå under loppet af nästa år 1S63 oeh till en början 500,000 11:dr utanordnas i nästa Februari månad, hvarigenom, enligt hvad Chefen för statens jernvägsbyggnader tillkännagifvit, möjlighet öppnas att få denna så högst angelägna och redan uppöfver alla jernvägsstrider liggande bana färdig nästkommande år eller ett år förr än arbetet annars kan återtagas och frukten af hvad som redan blifvit vidgjordt, upphemtas. Med stöd af 49 § Riksdags-Ordningen, anhåller jag, att Högv. Ståndet ville genast för denna min motion bevilja remiss till Högloft. Stats-TJtskottet. Stockholm den 1 November 1862. J. M. Ahnqvist IVso 4. Af Kyrkoherden IV. G. Wennerström s Att den Pr ester skåpet åliggande pröjning af vilkoren för lysning och vigsel hädanefter må uteslutande tillhöra civil domaremyndighet. De lagstadganden, som med embetets förlust belägga en prestman, hvilken vid lysnings utfärdande eller vigsels förrättande förbisett någon af de omständigheter, som i sådant fall böra iakttagas, äfven om detta skett ouppsåtligen, torde svårligen kunna försvaras, i fall det erkännes såsom en sanning, att straffet bör vara lämpadt efter brottets beskaffenhet. Förunderligt är det derföre, att don drakoniska lagstiftning, som i detta afseende gäller, allt hittills blifvit beståndande och att förslag, som väckts i afsigt att förändra densamma eller göra den oskadlig, icke vunnit förtjent afseende, ehuru en sorglig erfarenhet visat mångfaldiga exempel på i öfrigt oförvitliga prestmän, hvilka råkat i olycka på grund af bristande försigtighet i äktenskapsmål.
Han fick vingar under benen, väskan slog honom i ryggen, tinningarne bultade, hjernan hoppade under pulsarnes våldsamma slag. När han kom i kyrkgårdsgrinden såg han att klasserna voro tomma. Det var för sent. Pligten var för honom som ett gifvet löfte. »Force majeure», tvingande nöd, intet kunde lösa honom. Sjökaptenen har tryckt på connoissementet att han förbinder sig leverera varan oskadd den och den dagen, »om Gud vill». Om Gud ger storm eller snö är han löst. Men gossen hade inga sådana försigtighetsmått för sig vidtagna. Han hade försummat sin pligt och han skulle ha straff: det var allt. Han gick tunga steg in i klassen. Der var endast kustos, som log emot honom, och hans namn skrefs opp på svarta taflan under rubriken: Sero. En qvalfull stund gick, och så höras starka nödrop i secunda och rappen af en rotting falla tätt. Det är rektorn, som gör sin razzia eller tar sin motion på de senkommande. Han faller i häftig gråt och darrar i hela kroppen. Ej för smärtan, men för vanäran att läggas opp som ett slagtdjur eller en delinqvent. Då öppnas dörren. Han far opp. Men det är städerskan, som skall putsa lampan. God dag, Johan säger hon. Har han kommit för sent, som är så ordentlig annars. Hur mår Hanna? Johan upplyser att Hanna mår väl och att det snöat så mycket på Norrtullsgatan. Har ni flyttat till Norrtullsgatan, Gubevare oss. Nu öppnar rektorn dörrn och rektorn kommer in. Nåå, du! Rektorn ska inte vara obeskedlig mot Johan, för han bor på Norrtullsgatan. Tyst, Karin säger rektorn och gå! Jaså du, du bor på Norrtullsgatan, du? Det är långt bort det. Men du kan passa på tiden ändå. Han vände och gick. Det var Karins förtjenst att han undkom stryk. Och det var ödets att Hanna tjent hos rektorn sammans med Karin. Det var relationernas magt, som räddade honom från en orättvisa. Och så skolan och undervisningen! Är det nog skrifvet ännu om latin och rotting! Kanske!