Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På vårt beslut beror, huruvida det en gång om oss skall sägas, att vi ombytt hvad man kallat ett förhastadt företag emot ett förhastadt omdöme. Jag kan icke ölvertygas, att 1809 års Ständer förhastade sig i beslutet om Götha Canal; må än vara, att de eldades af en lifligare känsla, än vi. Men är det, för det Canalen är årsbarn med Revolutionen, som den nu skall påtryckas en stämpel af enskild och onyttig? Jag vågar tro, att liksom den store Gustaf I hade allmän nytta till hufvudföremål för sina företag, så skall ock dess ide'e Götha Canal, med den nytta han stiftar, en dag blifva den varaktigaste minnesvård öfver den slocknade Wasastammens omtanka för landets förkofran. Jag anhåller således om återremiss af Utskottens förevarande Utlåtande. Många yttrade härtill deras bifall. Grefve von Rosen, Adolph, anförde skriftligen: Med tvekan uppträder jag att yttra mig i ett ämne, som redan blifvit behandladt Den 26 Mars f. m. 37 af så utmärkta Talenter, och från skiljaktiga synpunkter bedöm,dt med så öfverlägsen skicklighet, att äfven den öfvade talaren, den mera erfarna mannen, knapt kunde hoppas vid detta tillfälle ytterligare fästa Ilöglofl. Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derå. Ämnets vigt, det lifligt! interesse det väckt, ökar ännu mera denna betänklighet, om ock den inom dessa murar städse visade grannlagenhet försäkrar mig om några ögonblicks uppmärksamhet. Öfvertygad att i ämnen, hvilka, likt det nu ifrågavarande, blifvit betraktade på så olika sätt, äfven de ringare bidragen till deras framställande äro nyttiga, har allt detta likväl ej kunnat afhålla mig från att anföra de anmärkningar vid Förenade Statsoch BancoUtskottens Utlåtande, hvartill det efter min öfvertygelse gifvet’ anledning. Kongl. Majlis Nådiga Proposition om ytterligare anslag till Götha Canal, som till Utskotten från Höglofl.
Majlis befallningshafvande insändas; alt uppbörden i städerne, samt de afgifter å landet, som å farsta uppbördsstämma!! erläggas, böra, derest laga hinder icke möta, inom löpande årets slut vara indrifne och levererade, äfvensom inom samma tid handräckning för bortflyttade persone s ulskvlder sökt, vid derför stadgadt ansvar; att kronofogdarna höra vid slutet af December månad upprätta och ..aflemna förslag, utvisande .förhållandet med höst-uppbörden och, StaisV Iskulte ti ■ U i låtande, Alo 2)2. lii! kontroll' derå, nppböitl s-boken samt". fm teckningA resi anti erne; ali <ie viii nä in inte lill befintlige restantier af fögderi-uppliiii ilen, äfvensom livallderaf viii andra sliimmun bor irlägra.®, skola inom den 3o påföljande April vara indrifne i < h lunn - u. P all för uppböi ds-slällningens vei ificerande vid redogluekclermiuen i öfiigt för fa res i enlighet med nu gällande foreski iller; samt all, med upphäfvande af nu varande stadganden om rcstra; - saknings ovillkorliga anställande, då restantier™; i något fögderi uppgå till 5oo r:dr, det må ankomma på Kongl. Majpsbefäl — ningsbafv-andes pröfning alt vidtaga sådan åtgärd, då serskilda omständigheter 11ei till föranleda. I enlighet med kommilleradcs, af Kongl. Majit i nåder gillade, förslag, tillstyrker Utskottet vidare, r**' a 7:0 att nu gällande stadgande angåendeejterlysning a-f pei söner, som häfta för obetalde kronoutskylder, målle såsom ledande til!
Hvardera af dessa stämmor, båda utgående från alldeles olika grunder, kan derigenom utbildas i öfverensstämmelse med sin sär skilda princip, och de yttre omständigheter, på grund af hvilka, enligt hvad ofvan är visadt, man, utan närmare öfvervägande af deras olika grund och ändamål, i föregående tider låtit dem sammanlöpa i en, torde kunna anses uti icke ringa mån hafva bidragit dertill, att kommunerna, såsom borgerliga samhällsbildningar, stannat, isynnerhet på landet, vid den jemförelsevis lägre ståndpunkt, de till och med jemlikt 1845 års författningar ännu intaga. Den kyrkliga stämman har i sjelfva verket med den borgerliga kommunens till sin princip så litet gemensamt, att den förening eller Corporation, hvars organ den är, icke ens, rätteligen uppfattad, sjelf utgör någon kommun, utan deremot endast en kyrkoförsamling utan något nödvändigt territorielt samband. Intet bevisar detta bättre, eller gör det åskådligare, än det förhållande, att inom samma borgerliga kommun flera sjelfständiga kyrkoförsamlingar kunna finnas och i verkligheten finnas, en hvar, enligt den protestantiska kyrkans fordringar, med sin särskilda kyrkostämma såsom organ för lekmännens delta - IX gande i värden om kyrkans angelägenheter. Just detta, af reformatorerna fordrade, deltagande utgör grunden för kyrkostämmans tillvaro, dä deremot den borgerliga kommunalstämman eger sin grund och sitt berättigande uti sjelfva statsförvaltningens behof. Alt kommunen och kyrkoförsamlingen i de jemförelsevis!! esta läll sammanfalla i ett, är visserligen en faktisk sanning, men ändrar ej i nägot afseende den anförda olikheten i deras princip och betydelse, och äfven om kommunen och > kyrkoförsamlingen, hvad området angår, skulle, sammanfalla i ett, följer dock deraf ej, att alla medlemmar af den ena äfven kunna vara medlemmar af den andra. Särskiljande är emellertid ej upphäfvande; och lika vigtigt det är, att den borgerliga kommunens verksamhet får utveckla sig för sig och på sin egen väg, lika myckel af vigt ur kyrklig synpunkt är det, att kyrkostämman bibehålles för sig.
Kongl. Majrt öfverlemnar slutligen till Rikets Ständers pröfning ea af Dess Befallningshafvande i Elfsborgs Län gjord underdånig framställning, att på Länets spanmålsskulder en eftergift af omkring 20,000 R:dr skulle beviljas, med vilkor, alt detta belopp användes till förstärkande af aockne-magasinsförråd, der de redan finnas, eller till inrättande af sådane magasin, der de ännu saknas, hvilket senare är händelsen på de liesta ställen inom Länet; och kunde, enligt Kongl. Maj:ts Befallningshafvande® tanke, beloppet antingen fördelas i pracmier, lämpade efter folkmängden, för att tillgodokomma Länets alla socknar, och deribland äfven de få, som icke begagnat undsättning efter i83o års missväxt, eller ock tillfalla endast de socknar, som upptagit undsättningslån, i mon af deras skuldsummor eller annorledes. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. CAR JOHAN. C. D. Skogman. Utdrag af Protocollet öfver Handelsoch Finance-Ärenden luUlet inför Hans Majit Konungen i Stats-Rådet, ä Stockholms Slott den 12 April i834- Närvarande: Hans Excellence Justitiae Stats-Ministern Herr Grefve Rosenblad Hans Excellence Stats-Ministern för Utrikes Ärendena Herr Gref ve af Wellerstedt, Stats-Råden: Hans Excellence Herr Grefve Mörner, Hans Excellence Herr Grefve Lagerbjelke, Hans Excellence Herr Grefve Löwenhielm, Herr Kongl. Majas Nådigt Svar Nio 52. i l7 Herr Grefve Adelsvärd, Friherre Åkerhjelm, Stats-Secreterären S&gman. Setfan Kongl.
Det fördelaktiga inflytande, som denna Läroanstalt redan ulölvat på elevernes bildning och sedlighet gör det önskvärdi, att tillgångarne kunde medgifva en sådan utvidgning, att flera flickor deraf kunde komma i åtnjutande. Invid Staden finnes ett Lazarett och Kurhus för södra delen af Länet på fasta landet. Der äro 50 sängar för veneriskt smittade personer, hvilka njuta vård och skötsel vid inrättningen, ulan betalning. Andra sjuke, som på Lazarattet undfå vård och läkedom, erlägga betalning, dock endast beräknad såsom ersättning för maten. En särskild Läkare är der anställd. Af Stads-Cassan lönes en Stadsläkare och ProvinciaUäkaren för Länets södra del biträder äfven invånarne med Läkarevård. Fattigvården är öfverlemnad åt en Direktion, som förvaltar och utdelar medlen, samt i öfrigt vakar öfver ordningen. De verkligen behöfvande åtnjuta understöd i penningar, som i början af hvarje månad utdelas. Medellösa barn underhållas af Fattig-Cassan, i mån af tillgångarne, på det sätt, att fosterföräldrar för dem antagas. De mest orkeslöse, äldre fattighjonen 32 äro inhyste uti ett, för delta ändamål in rättad t, fattighus. Antalet af dem som njuta fattigmedel, äro 180, deraf 28 äro intagne i fattighuset, hvilket Staden underhåller. Fattigmedlen uppgå till omkring 4,800 R:dr Banko årligen och tillkomma hufvudsakligast genom beläggning å Stadens invånare samt afgifter vid egendoms-försäljningar och från aflidne personers sterbhus. Den i Staden inrättade Sparbank, hvars fond vid sista Femårs-Berättelsens afgifvande utgjorde omkring 3,600 R:dr, hade sistlidet års slut en fond af 18,641 R:dr. Sorn denna inrättning förnämligast är beräknad deruppå, alt den arbetande klassen och tjenstfolk må kunna förvara till framtida behof en samlad, för tillfället icke behöflig, penning, så är insättningen i Sparbankeu begränsad, och får icke öfverstiga 100 R:dr Banko årligen för hvarje person.
» 12,000: c) Under 1850 och 1851 års riksdag beviljade anslag för folkskolelärares aflönande, 20,000 R:dr ari. 60,000 » Skollärare-seminarierne, . 9,100 » ari. 27,300 » stipendier åt skollärare-elever 12,000 » firl. 36,000 66,925 123,300 18 Summa R:dr J190,223118 j 8 Anmärkning. 1 anledning af Kongl. Maj:ls nådiga skrifvelse, angående bildandet af en fond till understöd för afskedade Folkskolelärare, samt Stats-utskottets, under JVS 274, derom afgifna samt af Ridderskapet och Adeln afslagna utlåtande, lith. till R. St. Prol. 1850 & 1851. 4 Samt., 1 Afd., 2 Band., 53 Hafi. hafva Presteoch Bondeståpden, i öfverensstämmelse med Utskottets tillstyrkan, beslutat: att Rikets Ständer skulle medgifva, att af de besparingar, som vid innevarande års slut uppkomma å de vid föregående riksdagar anvisade medel till folk undervisningens befrämjande, en summa af 80,000 R:dr må afsättas och i Riksgäldskontoret tills vidare blifva innestående; samt att, derest inom nästa riksdag åtgärder uti ifrågavarande afseende varda i ett eller flera stift vidtagna, Kongl. Maj:t då må ega att, med beräknande af summans billiga fördelning emellan rikets alla stift, af sagde belopp tilldela ett proportionerligt bidrag för en gång till grundfond åt hvarje sålunda tillkommen pensionsanstall; — hvaremot Borgareståndets beslut endast inne' håller: »att Rikets Ständer medgifva, att af de besparingar, som vid 1851 års slut uppkomma å de vid föregående riksdagar anvisade medel till folkundervisningens befrämjande, en summa af 80,000 R:dr måtto afsättas och i Riksgälds-kontoret tills vidare blifva innestående».
Vid upprättandet af förslag till sislberörde Taxa, anser motionären nedannämnde omständigheter förtjena uppmärksamhet: 1:0 att då Rikets Ständers Bank är i Förordningen 0111 stämplade pappers-afgiften hänförd till samma afdelning, som ålskillige förvaltande Verk, de i Riket varande Brandförsäkrings-Inrätlningar m. fl., samt då i åtskilliga af dessa Verk och Inrättningar lösen för handlingar beräknas efter hvad Expeditions-Taxan af den i5 Maj 1821 för Hofoch ÖfverRälter, samt Rikets Collegier bestämmer, följdrigtigast vore, alt lösen för de ifrån Banken utgående handlingar äfvenväl må, så vidt sig göra låter, utsättas lill lika belopp, som för Öfver-Räller och Rikets Collegier är eller varder stadgadt; 2:0 att den Expeditions-lösen, som, efter antaget bruk, under flerfallJiga benämningar och Lill olika storlek i Bankensserskilde Afdelningar 8 Banco-Ulskottels Betänkande, N:o i4y - beräknas och utgår, skäligen bör och lätlligen kan sammanföras under nå-j gra jå hufvudruhriker och tili belopp, lika för alla Bankens Afdelningar, helsi, på salt Commissariatet i ofvanåberopade skrifvelse gifvit tillkänna, resolutioner och ulslag i Banken, hvilkel ämne elier föremål de må röra, aldrig utfärdas i annan form, än genom proloeolls-uldrag; 3:o alt de i Commissariatets förutnämnde skrifvelse omförmälde afgifter, hvilka nu betalas, såsom det heter, ’’discretionsvis," böra i denna egenskap upphöra, och, der sådant finnes lämpligt, ingå i den allmänna lösen, enär benämningen ”discretion ' upphäfver begreppet af stadgad afgift, samt en umgäld, hvars erläggande eller vägrade utbetalning beror af den sökandes välvilja eller frikostighet, ej kan i Lag bestämmas; och för tjenstemans-classens anseende i det allmänna ©tvifvelaktigt bäst måste vara, att lönings-förmoner, grundade å sökande parters gifmildhet, försvinna och på annat värdigare sätt blifva ersatte; 4:o att, då Canzli-gebuhren eiler lösen för Fullmagter, Constitutorial m. m. å lön på Bankens Stat hittills blifvit ejler godtycke betald, JExpeditions-bafvanden möjligen någon gång uppburit en högre, men vid andra tillfällen, måhända de fleste, en lägre lösen, än fastställd Expeditions-Taxa, om sådan funnits, skäligen bordt föreskrifva; hvilket missförhållande motionären ansell äfven böra rättas, emedan, för den händelse., Utskottets hemställan, att Banco-Secreterare-sysslan icke må med annan tjenst förenäs, vinner Rikets Ständers bifall, det vore angeläget, att denne embetsman., åt hvars befattning,
R:dr, icke lemna någon tillgång till bestridande af kyrkans reparation samt då, efter hvad vid frågans behandling under sistförflutna riksdag blifvit ådagalagdt, församlingarne i allmänhet icke hafva sig ålagd skyldigheten att vidkännas de med domkyrkornas yttre underhåll förenade kostnader, af hvilken anledning jemväl Rikets Ständer vid flerfaldiga tillfällen beviljat bidrag af allmänna medel för verkställigheten af sådana större reparationer, till hvilka domkyrkornas inkomster icke lemnat tillgång; får Utskottet tillstyrka, att Rikets Ständer måtte lemna bifall till hvad Kongl. Maj:t uti ifrågavarande hänseende behagat föreslå. Stockholm den 16 Juni 1863. Reservationer: af Riksdags-fullmägtige Matts Pehrsson från Stockholms län, Eric Ersson från Gefleborgs län samt Per Nilsson från Malmöhus län. STOCKHOLM, tryckt hos a. l. norman, 1863. Ståts-Utskottets Utlåtande N:o i2l 1 Ank tilt Exp.-Uuk. deri 23 Juni 1863, kl. 2 e. tn, Utlåtande, i anledning af väckta motioner, i fråga om grundräntornas kapitalisering.
Den likaledes ännu icke utdöda föreställningen, att bland finnarne finnas de som hafva insigter i en hemlighetsfull läkekonst, torde likaledes ha sitt ursprung i myten om Valand, som skänker Idun »gudarnes läkemedel mot åldrandet» och ännu i den tyska traditionen är ihågkommen som en märkvärdig läkare. Myten om Ivaldes höfdingsskap öfver svearne har fortplantat sig dels i hedniska källors uppgifter därom, dels i den kristna Ynglingasaga, där hans namn Svigder (Svegder), närmast efter de rena gudanamnen Oden, Njord, Yngve Fröj och Fjölner, ställes i spetsen för ynglingaätten och efterföljes af Vallande (Vanlande), hvilket namn är en korruption af namnet Valand. Den strof ur hednaskalden Tjodulfs dikt »Ynglingatal», som anföres i Ynglingasaga om Svigders död, är en trogen beskrifning på Ivaldes död, sådan den i myten skildrats, och i strofen om Vallandes död kan man ännu igenkänna myten om Valands. Dennes egenskap af fimbulvinterns upphofsman har i Ynglingasaga »historierats» i den form, att han hade »vintervist i Finnland hos Snö den gamle» och där fick dennes dotter Drifva. Ivaldes binamn Geirvandil och Geirvadil tillkomma honom såsom mytens förnämste spjutkämpe (Geirr betyder spjut). Epitetet Geirvandil har sin parallel i epitetet Örvandil, som tillkommer Ivaldes son Egil, bågskytten. Binamnet Geirvadil knyter sig på samma gång till Ivaldes binamn Vade, som hänvisar på hans egenskap af väktare vid Tors vadställe öfver Elivågor. Såsom vadare har Ivalde själf blifvit skildrad i Vilkinasaga, där han bär sin unge son Valand öfver ett sund.
"af de utaf dess Revisions-.Contoir eller Advojj ”cats-Fiscals-Embete vid uppbörds-författnin”garnes tillämpning gjorda anmärkningar,hvilska röra hela menigheter, skola samma an”märkningar , innan denna communication *’verkslälles, af Kammar-Rätten hos Kongl. ”Majit i underdånighet anmälas.” Enligt hvilken föreskrift ett hinder vore lagdt i vägen för målets fullföljande i vanlig ordning; och Kongl. Majit befattade sig dermed, i Motionairens tanka, förr än det rätteligen komme till Dess slutliga afgörande, och lörr än vederparten vore hörd. Underdånig anmälan af en ännu icke meddelad anmärkning kunde ej ske, om icke i ändamål, att den af Kongl. Majit skulle någorledes gillas, innan den blefve utfärdad; men om den således blifvit på förhand godkänd af högsta Magten, skulle det blifva öfverflödigt, att sedan höra vederparten, hvars .öde vore i det närmaste bestämdt, innan han fått tillfälle att förklara sig; och om han gjorde detnöj^ aktigt, förmodade Motionairen, att Styrelsen icke kunde, med iakttagande af rättvisan å ena sidan, och sitt anseende å den andra , behandla en anmärkning, 50m på sitt sätt re* 2 6 Lag. samt Allm. Besv. o. Oec. Utsk, Uti. N:ö 5 \ dan vöre af Styrelsen gillad. Hemställande alltså Motionairen, att den i fråga varande f öreskriften af den 16 Öctober 1816 matte upphäfvas, och fullföljandet af KammarRättens annutrknirigar mot menigheter b lif. va lika obehindradt , sorn emot enskilde personer.
Alt hvad som deraf i det högsta kan slutas, är att en eller annan af Domstolens Ledamöter haft någon ovän bland de voterande, eller att, bland dem Den 7 Augusti 1812 371 funnits olika sätt att se saker eller måhända någon lättsinnigt röstande, och intet-dera synes mig kunna verka på Domstolens anseende hos Nationen. Att imedlertid detta kan sättas i fråga, är visserligen en olägenhet; men kunna alla sådana afhjelpas? Det är för den enskildte Medborgaren ofta af mera vigt, att ej hos sin Regent förtalas, än om han skulle blifva det inför Allmänheten, likväl gifves icke någon utväg att förekomma det icke en lömsk smädare kan dikta afsigter eller vanställa gerningar, för att utestänga en medtäflare eller hämnas på en ovän, och i detta fall har den anklagade intet medel öfrigt till sitt försvar, ingen tillflygt annan än Regentens rättvisa och uplysning. När misstankar kunde väckas äfven hos Henric 4 emot Sully, måste en sådan möjlighet åtminstone kunna supponeras, och jag har dermed endast velat visa att det ges ömmande händelser, hvilka ej kunna förekommas, att derföre vid valet imellan svårigheter, är det den minsta, som måste väljas. Jäg bekänner att det är under denna synpunkt, som jag anser 103 § :s stadgande. Likväl skulle jag önska att det närvarande kunde, igenom sin form, få någon ting mindre obehagligt. Jag tror det ligger i första frågans beskaffenhet, och att det är den. som kunde afhjelpas. Om 103 § så vida förändrades, att ifrån ordet ådragit till och med ordet förthy, som i 1 mom. förekommer, hela strophen utginge och meningen blefve följande likväl kunde anses höra ifrån utöfningen af Konungens Domsrätt skiljas, så tror jag att detta uteslutande icke skulle hos Nämnden minska begreppet om sakens vigt, men väl det obehagliga af Voteringen för dem, som vore föremål derföre.
Riksdaiers-sedlarne kunna ännu mindre umbäras i rörelsen hos oss, emedan vi ej hafva guldmynt att dermed ersätta dem. Äfven detta är besvärligt att föra i jemnförelse med sedlar. Jag har sjelf, under en resa i Preussen, för guld tillvexla! mig s. k. Tresor-Scheine — gällande hvardera 1 Thaler och små som visit-kort, samt derföre beqväma att medföra — och har fått betala vexlarelön till för att erhålla dem. Alla sedlar på 2 och 3 R:dr B:co utgöra 11J millioner, hvartill komma Riksg.-Cont:s Ettor och Tvåor, 2,000,000, eller tillsammans i3£ millioner R:dr. Jag vill ej ingå i närmare beräkningar; ty hvar och en kan sjelf dpmma om svårigheten att blott begagna silfvermynt. Hela den öfriga sedelstocken utgöres af större Riksgäldseller Banco-Transportsedlar, hvilka ingen kan för den dagliga rörelsen umbära. Ännu en tröstegrund gifves mot silfrets uttagande, den nemligen, att skatterna och andra allmänna medel upptaga en så betydlig andel af vårt rörelse-capital. 182g års intägter, deponerade, besparade och reserverade medel utgjorde 17,485,000 R:dr; 182g års utbetalade, besparade, reser - Den ao Ftbrusrii f. ra. ii verade och från deposition återlyftade medel stego till 15,i63,ooo R:dr; i83o års intägter m. m. likaledes 18,742,000 R:dr, och i83o års utbetalningar m. m. 18,379,000 R:dr. Således funnos detta sista år blott 12 millioner, som icke ingingo i allmänna uppbörden. 1 denna och i utbetalning till löntagare eller allmänna Verk vore silfver ännu obeqvätnare än i enskilda liqvider. Hvarken säckar, schatull, lådor eller cassalustor skulle räcka till.
Uppgifter rörande presterskapets nuvarande aflöning äro visserligen infordrade och bemödandet för deras fullständigande fortgår, men om detta ock i allt öfrigt lyckades, skulle de ändock icke blifva fullt tillfredsställande utan en till hela riket sträckt och efter bestämda grunder skeende uppskattning af presterskapets boställen, hvartill flera år och betydliga kostnader skulle vara nödige. Dessutom, äfven om man kunde med den yttersta noggranhet uppgifva, huru mycket hvarje ordinarie innehafvare af presteriig befattning åtnjuter, skulle dermed i sjelfva verket icke allt hvad man åsyftar, vara vunnet i anseende till den ojemnhet, hvarmed afgifterna utgå. Jag har med full tillförlitlighet erfarit, att pastorater finnas, der tertial-tionden utgår med omkring en femtiondedel af skörden, under det ett annat på obetydligt afstånd finnes, der den icke utgör en tvåhundra femtiondedel. En i ögonen lika fallande olikhet i afgifter eger jemväl ofta rum mellan hemman i samma pastorat, särdeles då allmän konven - 20 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition M 46. tion ej blifvit fastställd, utan pastor endast för sin tjenstetid med församlingen uppgjort öfverenskommelse angående sina lönevilkor. Det är sådant som företrädesvis alstrar missnöje, men det kan aldrig synas af infordrade uppgifter, ej heller afbjelpas genom en allmän på grund af dem skeende lönereglering, utan endast på det sätt, att inom hvarje pastorat, så väl sjelfva lönen som dess fördelning, efter noggrann pröfning och ett billigt afvägande af alla dithörande förhållanden, bestämmes. Dot är derföre ock till förekommande af all tvetydighet i afseende på denna sist anförda punkt, som jag anser densamma endast böra uttrycka, att lönereglering skall ske, så snart ordinarie presterlig tjenst, sedan grunderna för regleringen äro fastställda, blifver ledig eller, om derförinnan fastställd pastoralie-konvention längre tid är gällande, så snart denna tid tilländagår, men att den må ega rum äfven under nuvarande innehafvares tjenstetid och oberoende af förut fastställd konvention, såvida innehafvaren och församlingen i önskan derom sig förena.
R:dr, hvilka des, skulle gifva en dividend på hvarje mantalsskrifven ej befriad person af 0,84. b) Uppgiften från Enköping innehåller intet i kol. 18, men i kol. 19: 1,214,38 R:dr, hvilka här tillagde skulle gifva dividenden 0,95. c) Tilläggas uppgifterna i kol. 19 för Trosa och Thorshälla med 817 R:dr, så blir dividenden 3,24. d) Enligt särskildt utdrag ur fattigvårdsräkenskaperna för Norrköping, äro här ofvan medräknade ”taxerade fattigmedel af fastighet och hvilken summa i tab. N:o 18 är orätt påförd kol. 17. Tilläggas för Wadstena i kol. 19 uppförde 345,24 R:dr, ökas dividenden till e) Tillägges i kol. 19 uppförde 1,280 R:dr, ökas dividenden till 1,2 3. /) Tillägges enligt kol. 19 i femårsberättelsen 2,381 R:dr, blir dividenden 1,75. g) Summan utgör den i femårsberättelsen i kol. 19 utförda. h) För Christianstad, derifrån uppgift ej kunnat lemnäs härom, är antalet förslagsvis antaget till 149. t) Staden Malmö saknas här, men är i kol. 22 inberäknad till en inkomst motsvarande det uppgifna utgiftsbeloppet. Från Lund och äro här i kol. 18 medräknade de summor, som i primäruppgifterna införts i kol. 19, med tillsammans 12,760 R:dr. h) Tilläggas de i femårsberättelsen i kol. 19 uppförde 1,159 R:dr, blir dividenden 1,63. 1) Här äro upptagne de i primäruppgifterna för Orebro, Askersund och Nora i 19:de kol. utförda summor, ra) Tillägges den i femårsberättelsen i kol. 19 utförda summan 1,629 R:dr, så ökas dividenden till 3,05. n) Primäruppgifterna lemna ej tillräcklig upplysning. om de här medräknarörelse” 29,792,51 R:dr, 2,32.