Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utsk. har derigenom afslyrkt ett af flr Prosten Ödman hegardt anslag af 570 r:dr årligen till Gefle gymnasium , hvaraf till lön ät en lärare i lefvande språk 3oo r:dr, och åt en lärare i naturvettenskaperna i5o rtdr, samt till rectorsarfvode 120 rtdr. Såsom skäl för afstyrkandet liar Utsk. anfört: att enär lärjungarnes antal vid Gelle gymnasium sällan uppgått till 4°) undervisningen uti främmande språk och naturvettenskaperna synes böra kunna, utan särskild ersättning, bestridas af de vid nämnda gymnasium anställda 6 lärare, ocb, i afseende på arfvode! till rector, att, då detta arfvode vid andra gymnasier utginge såsom ersättning för förut uppburna s. k. lerminspenningar, men dessa icke varit öfliga vid,Gefle gymnasium, skäl ej heller lunnes för bifall till det derom väckta anspråk. I anleda, häraf torde böra anmärkas: 1:0 alt lärjungarnes antal vid Gefle gymnasium utgör i medeltal 45; att de ganska sällan understigit 4° > men icke sällan uppgått till 5o och derutöfver; (det öfverstiger således antalet vid Calmar gymnasium och kan närmast jemföras med det i Wexiö, Carlstad och Westerås, utan att nämna Wisby, der lärjungarnes antal sällan uppgår till femton, men sorn dock med nytt anslag ihågkommits af den utaf stiftets Biskop, i egenskap af Stats-secreterare, gjorda fördelning af de för 10 år sedan beviljade medlen.) 2:0 att närvar, lectorer i Gefle, som fått sina fullmakter på vissa leetioner, icke kunna tillförbindas att undervisa i andra ämnen, än de till tjernsten hörande; 3:o att om desse lärare, af nit för läroverkets upprätthållande, frivilligt åtaga sig att, jemte sina ordinarie åligganden, sköta delta nya undervisningsämne, skulle dock undervisningen deruti blifva hädanefter sorn h i t ti n ti 1
Så länge ordet "allena” i 72 §. står qvar, skola actieägare antingen uteslutas från allt deltagande i sedelutgifningen, eller ock är motionen olaglig. Gr. Cronhjelm, Otto Au g.: Hvad formfrågan beträffar, kan man väl ej tvifla, att ju icke motionen är grundlagsenlig, enär Hr Gr. o. Landtm, upptagit densamma, låtit bordlägga den och nu föredragit motionen till öfverläggning. Jag har genomläst motionen och finner den, i det förändrade skick hon nu äger, fullkomligt laglig, enär den blott åsyftar att få i Banken insätta capitaler, för att, i mån deraf, med henne dela vinst eller förlust. Jag tror, att de arne sista talarne, som yttrat sig emot motionen, egentligen fästat sig vid de möjliga missbruken; och jag fruktar, att motionären sjelf dertill gifvit anledning, då han föreslagit, att de erhållna actierna för gjorda silfverinsättningar må få till fulla beloppet belånas. Häraf synes missbruk kunna uppkomma; och det vill föx-efalla, som skulle man derigenom utan capitaler kunna förvärfva sig actier i Banken, Men för detlel ak - Den i3 Mars f. m. 233 aktigheter kunna upptäckas, bör man icke förkasta det goda, utan endast afskilja misstagen. Min öfvertygelse är den, att realisationens bestånd säkrast tryggas derigenom, att Banken , i förening med det enskilda interesset, ställes under lagen. Man har undrat öfver, att de, som söka inträde i Banken, icke lika gerna kunna finna sig vid att inrätta privatbanker. Jag finner det icke underligt, att man i Statsbanken vill använda små silfverqvantiteter, som icke äro tillräckliga för att bilda enskilda banker; och dessutom kunna flera pä detta sätt vilja begagna sina capitaler, utan att kanna tillfällen att med hvarandra associera sig. Derjemte är det klart, att såväl låntagare sorn långifvare hellre begagna en äldre och solid inrättning, än desöka nya, som icke kunnat binna stadga sig. Man har såsom skäl mot motionen vidare anfört, att man ej kunde få rätt på actionärerna, i fall Banken behöfde fordra något af dem.
Då jag anser detta Utskott ej af nöden, då jag anser dess arbetstid blott befordra utdrägt för ärendernes behandling i de Utskott hvartill de höra, och hvarest de skola behand - Dftn io Febril aril. las; går jag att uppleta de orsaker, som synnerligast efter min tanka verka förlägenheten; och om desse mine framställningar möjeligen kunna omfatta ämnet; torde de directe kunna remitteras lill behörige Utskott; hälst Serskilta Utskottet, ej kan annat än hopsamla orsakerna, hvilka åter från dem skola till Utskotten remitteras. Jordbruket har visserligen uppnådt en höjd af fullkomlighet; då man dessa senare åren öfvergått från behofvet att importera spannemål till möjligheten af alt exportera. Odlingsfliten i förening med några goda år har uppfyllt våra behofver, och denna Guds gåfva böra vi veta värdera; således ar ställningen i detta afseende ganska förmonlig. Men så är ej ställningen med jordbrukaren och synnerligast den delen af Nationen, s*>m med sin flit och möda tillskapat denna förmånliga ställning; han står stum och nedslagen öfver resultatet och dignar under bördan af sine lagligen iklädda förbindelser. Huru mången famille af denna Class, har ej redan blifvit försatt i armod? och huru många skola väl ännu uppoffras? vinglarnes tillvaro har redan upphört, de som nu återstå, böra och kunna hjelpas. Förgäfves må man här söka öfvertyga oss om motsattsen; om ock vältaligheten förmår vända blieken från denna sorgliga tafla } måste likväl sanningen häraf förr eller sedna re framtränga. Vi böra möta denna röst med mildhet, låta den blifva ett föremål för våra öfverläggningar, medan den eagta höjer sin Den to Februarii, 255 stamma , och ej invänta den tid, då all hjelp för desse klagomål blifver omöjlig. Jag kan här ej dölja den tankan, att de Herrar som under resor bedöma landets oecönomiska ställning, ofta misstaga sig.
Herr Hjerta: Herr Morath har icke ti*ott sig i Grundlagen finna någon föreskrift, som hindrar Riksens Ständer att utse Ombud att styra Penixinge-Verket. Jag åter finner, att 66 §. Riksdags-Ordningen säger, att Riksens Ständer vid hvarje Riksdag skola välja sine Banco-Fullmäktige, tre af hvarje Ständ. Således blott tre. På samma sätt är äfven stadgadt om Fullmäktige i RiksgäldsContoiret; och jag är öfvertygad, att om frågan varit att i stället välja Sju BancoFullmäktige, skulle sådant hafva axxsetts vara i strid mot Grandlagen. Nu har man åter vidtagit en särskild utväg; man har nemligen kallat dem Directeurer , ehuru benämningen i sjelfva verket är likgiltig. Om man kallar dem Ombudj så har äfven Grundlagen bestämt huru mångå Ombud Riksens Ständer få utvälja. Jag har sjelf röstat för Banco-Discontens utgrening; men det är ett, peli ettan - Den 7 November f m. nät, att Ständer blanda sig i Contoirens Embetsmäns tillsättande; hvilket i en framtid skall medföra menliga följder’ Jag anhåller emedlertid alt Ridderskapets och Adelns beslut, rörande Banco-Discontens Lånerörelse , och de omständigheter i afseende å densamma, hvilka äga sammanhang med allmänna Finance-regleringen, må varda uppläst. Om jag ej irrar mig, stårder, att Filial-Disconterna skola ställas under BancoFörvaltningens administration. Herr Munck af Rosenskjöld: Om jag ej misstager mig , äro Directeurerne för Discont-utgreningarne ställde under Banco-Directionens controll. Detta är väl icke mera oformeligt, än att säga, det Banco-Fullmäktige äro ställde under andra Ombuds controll, eller Revisorerne. Dessutom är det icke stadgadt, att Riksens Ständer få utse ett eller huru mänga Ombud i Verk, som ej voro förutsedda, då Grundlagen stiftades. Jag påminner mig, att vid 1815 års Riksdag utsågo Riksens Ständer en Revisor, som reste ned att granska Disconternas Förvaltning.
Med detta förbud är förhållandet sådant, att, på sätt K. M. i sin Propos. säger, det finnes i lagen snarare som en förmån än som ett tvång. Jag betraktar det äfven sålunda, ty förbudet innefattar för henne äfven en rättighet att skaffa sig förmyndare och en skyldighet för männerne att åtaga sig förrnynderskapot, hvilket de ofta gerna undandraga sig. Männer finnas, som, för att undvika förmynderskap, begära att blifva omyndiga. Man säger visserligen, att qvinnan kan förskaffa sig en god man, men denne har icke samma ansvar som en förmyndare och således blir han aldrig detsamma som en förmyndare. Slutligen har man sagt, att männerne böra befrias fiån bördan af förmynderskapet, emedan deras tid är så uptagen och qvinnan må sköta sina angelägenheter sjelf. Detta är en mindre chevaleresk tanke, och jag tror, att vår tid ganska väl medgifver oss alt åtaga oss förmynderskapet. Afven har man sagt, att det bör finnas jemlikbet emellan könen. Den kan likväl icke finnas, ty naturen sjelf har updragit skillnaden, och hvarföre skola vi nivellera mot naturens anordningar. Jag öfvergår nu tili de starka intressena. I fråga härom upstå stora betänkligheter, inom de högre, förmögnare klasserna är opinionen i allmänhet emot qvinnans myndighet, derföre att en hvar mer än väl inser, att qvinnan riskerar för mycket, icke mindre än hela sin välfärd, och man vill af denna orsak iakttaga varsamhet, men inom lägre klasserne erkänner jag, att jag funnit motsatsen, och jag måste emot en värd talares försäkran vidhålla, att af alla fruntimmer inom de högre klasserne, vid hvilka jag talat, ingen enda önskat att blifva myndig, hvilket bevisar, att vi vändt oss till olika sujetler. Hvad beträffar de lägre klasserne erkänner jag, att jag hört dem uttala önskan, att deras qvinnor må blifva myndiga; men dertill komma andra orsaker nemi., att om de genom sin myndighet något förlora, kunna de genom arbete och flit ersätta sin förlust. Jag vill dock hafva anmärkt, att qvinnan i allmänhet har dispositionsrätt öfver hvad hon kan förvärfva.
Jag ber den värde talaren besinna, att jag säkerligen icke haft något alt anmärka mot Utskrs motiver, om jag yrkat återremiss. Nu har jag emedlertid visat, att Utsk:s motiver icke hållit streck, och att detta betänk, icke har hopp om framgång vid denna riksdag, och min öfvertygelse är, att äfven, om detsamma bifalles, det icke medför någon tillökning i landtstatstjenstemännens löner och jag har endast velat veta statsverkets tillgångar, för alt kunna bedöma huruvida anslag bör beviljas eller icke. Nu har ordf:n i Stalsötsk. förklarat, att tillgångar icke finnas, såvida man icke vill öka hevillningen; men detta svar är likväl icke fullt adeqvat alt bygga på. Del upptager icke någon siffra. Yi känna allt för väl, alt R. St. beslutat afgifter, hvilka komma att inverka på hevillningen eller bankovinsten såsom t. ex. de medel, hvilka blifvit lemnade tili K. M:s disposition i och för oroligheterna i hufvndstaden innevande vår, äfvensom de 2,000,000 r:dr i och för truppernes marsch till södra delen af riket och till Danska öarne. Oin nu, för godtgörande af dessa belopp, man skulle taga en del af de årliga inkomsterna i riksg:s-kont., vare sig ordinarie eller extra-ordinarie, skulle en brist uppkomma, ty dessa eventuella anslag få icke sammanblandas med hvad Staten kan hafva alt disponera pä grund af föreg:de statsregleringar. Finnes tillgång lill hvad K. M. begärt, så får jag för min del yrka bifall till K. M:s propos. Jag är skyldig att äga kunskap om de klena löner, hvaröfver landtstatens tjenstemän klaga och äfven att förstå, uti hvilket skick landet skulle vara, om desse tjenstemän i sina löner hade tillräcklig bergning. Sedan härefter undert. Ridd.-sekreterare, på förfrågan af Hr von Hartmansdorff, Aug., upplyst, alt enl. ankomne prot.utdr.
Första symfonikonserten gafs i lördags under anförande af hr Frans Neruda, hvilken förut gjort sig fördelaktigt känd härstädes som mycket framstående violoncellvirtuos. På programmet, som inleddes af Gades uvertyr till » Michel Angelo » och Mozarts förträffliga c-dur-symfoni — den s. k. Jupitersymfonien — väl känd och väl utförd, hade hr N. ej mindre än två egna kompositioner, en notturno för stråkorkester samt trenne böhmiska rhapsodier. Notturnon tycktes särskildt slå an på den fulltaliga publiken, hvilken genom det lifligaste bifall framkallade en omtagning af stycket, som också utfördes synnerligt fint och nyanseradt, Konserten i sin helhet gaf för öfrigt vid handen, att hr Neruda både är en god anförare och en talangfull tonsättare. K. Dramatiska teatern. Det var nog flere än Iduns anmälare, som förliden lördag med en viss misstro styrde sin kosa till Dramatiska teatern, hvilken då inbjudit till den andra nyheten för sä- songen, denna gång ett svenskt original. Misstro — ingalunda därför att vi ej vant oss att tro högt om vår förnämsta dramatiska scen, ingalunda därför att ej Frans Hedberg under en lång och framgångsrik författarebana ofta aflagt fullgoda prof som scenisk skriftställare. Men det hade sagts, att han denna gäng gifvit sig itu med ett rent modernt svenskt allmogedrama med djupt tragiskt motiv, och den vansklighet detta ämne erbjöd författaren syntes oss ej stå efter den, det måste förelägga en teater, hvars personal hufvudsakligast rört sig inom salongskomediens område. Vi delade med en talrik och entusiasmerad publik den glädjen, alt alla förut faltade betänkligheter kommo på skam. Herr Hedberg har [» Hårda sinnen» inom den sceniska ramen lyckats upprulla en grupp bilder ur det svenska allmogelifvet, som bära den slående sanningens ovedersägliga kännemärke och trots sin tunga dysterhet verka med intensiv och hänförande kraft.
Vill man nu icke fästa något afseende derpå, hurusom aktieägarne i första fallet för äudamålets befrämjande frånkäut sig fördelen deraf atti. ex. medelst upplagande af amorteringslån till någon del göra panten fruktbärande, måste man väl dock medgifva, att alla de aktieägare, hvilka kontant inbetalt äfven de 75 procent och för hvilka medel banken endast kan betala 4 procent ränta, enär samma medel ullemnas till 5 procent årligen, förloras skillnaden mellan 4 och 6 procent, som gör 2 procent. Då nu 2 procent för | af aktie-värdet, som desse delägare sålunda ärligen förlora, jemt motsvara de 6 procent af dessa, som får till godo beräknas för 25 procent, så uppkommer ingen annan ränta för dessa insatte 25 procent, än hvad en förmånligare rörelse kan inbringa utöfver ti procent, hvaraf synes att den föreslagna beskattningen blir orimlig. Jag anhåller om afslag å 35 § af detta betänk. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Hvad först angår Utsk:s afstyrkande af bifall till doktor Sandbergs och riksdagsm. Heurlins motioner, sä instämmer jag i dessa delar med Utsk. Men hvad deremot angår Utsk:s tillstyrkande i afseende på sjelfva förfaltningsgrunderna, så måste jag erkänna, alt jag är af helt annan tanka än Utsk. Jag anser nemi., att beskattningen för bolag bör vara allmän, så att den utgår efter samma grunder för alla bolag, d. v. s. att hvad som stadgas skola utgöra bevilln. af ett bolags vinst, bör till lika förhållande utgå af den vinst, hvarje annat bolag kan påräkna; men jag kan aldrig medgifva, att det vore rättvist, att uti en bevillmsförordn. utpeka ett visst slags bolag och ålägga dem en större beskattning, än ii. St. funne skäligt ålägga andra bolag, hvilka kunna åtnjuta enahanda vinst af sina i rörelsen nedlagda kapitaler. Ett sådant stadgande, som Utsk. föreslagit, är helt och hållet godtyckligt. Det torde icke kunna nekas, alt det är godtyckligt att stadga, del privatbanker skola betala större bevilln. af den vinst de kunna åtnjuta, än andra bolag betala.
Ständer vid åtskilliga tillfällen uttalat den önskan, at.t al! den lindring derutinnan, som möjligen kunde åstadkommas, måtte de roteringsskyldigo beredas, och Kongl. Maj:t funnit statsverkets nuvarande tillgångar medgifva, att, utom de skattskyldige redan tillförene i sådant afseende förunnade eftergifter, ytterligare lindring i detta besvär må kunna vederbörande medgifvas, anser Utskottet sig jemväl böra understödja ett förslag, uteslutande afsedt att främja en länge önskad och till behofvet erkänd jem nare och mera allmän fördelning af roteringsbördan samt en särskild lindring för den enskilde rotehållaren, hvadan Utskottet hemställer, alt Rikets Ständer, med bifall lill Kongl. Maj:ts ofvanberörda Nådiga framställning om befrielse för vederbörande rotehållare att erlägga be klädnadsbidrag för de i den Nådiga Propositionen uppräknade 18,038 rolarne vid ålskillige deruti uppgifna indelta infanteri-regementen och korpser, äfvensom för de vid Helsinge regemente varande 1,200 rotar, eller för tillsammans 19,238 rotar, måtte anvisa det af Kongl. Maj:t i stället äskade erforderliga årsanslag för underhållet af så väl lifsom släpmunderingen, utgörande, sarnmanlagdt med nuvarande anslaget lill lifmunderingen, i rund summa 204,300 R:dr R:mt.
Utgående från denna åsigt, skulle jag tro, att hvarje stund, som nu upptages med uppläsning och discussion är öfverflödig, enär RiddnrhusUtskottets Ledamöter, så snart de finna, att Ridderskapets och Adelns pluralitet Den « April f, m. 7 hyser en bestämd öfvertygelse i sjelfva hufvudfrågan, äfven lära vara bäst i tillfälle, att, med det ringare antal Ledamöter der finnes, lätt komma till ett resultat, hvarom man här in pleno skulle hafva svårt att för* ena sig. Herr Bråkenhjelm, Pehr Reinhold: Jag får göra Herr Hjerta uppmärksam på den omständighet, att RiddarhusUtskottets memorial, så vidt det rörer det reglementariska, just är uppstäldt för det fall, som liu inträffat, nemligen, att Ridderskapet och Adeln skulle antaga hufvudsaken. Det är visserligen sannt, att detta kommit att ske under en form, som Utskottet ej kunnat förutse; men denna förändring i form tror jag icke i hufvudsaken kunna åstadkomma sådana ändringar, att, om återremiss beslutes, någon ändring i det uppgifna förslaget till de Reglementariska Stadgande!! deraf kan blifva en följd, innan Riddarhus-Utskottet fått veta Ridderskapets och Adelns tankar i ämnet. Grefve Posse3 Arvid: Det är i anledning af Herr Bråkenhjelius yttrande, som jag anhåller, att få förena mig med Herr Hjerta, på den grund, att, under öfverläggningarne om hufvudfrågan, ganska många anmärkningar redan på förhand gjordes i afseende på det reglementariska, hvilka jag anser (tillräckliga, att föranleda en återremiss. 8 Den i April f. ro. Herr von HartmansdorffAugust: RiddarhusUtskottet har, på sätt Herr Bråkenhjelm anmärkt, uppgjort ett förslag till stadga för det reglementariska af offentligheten under förutsättning, att Ridderskapet och Adeln skulle antaga sjelfva hufvudsaken.
Operationerne , som anses blifva en följd af FilialDiskonternes successiva utredning, godtgöres och jernnäs dels genom den afMyntvärdets stadga befrämjade Skuldernes öfverflyttning,dels genom försträkning af de serskilde Näringarnes Låne-fonder, dels derigenom, att i Diskontvag förblifver cirkulerande Bankens andel uti Filial-Diskonterne, bestående ej mindre utaf Iivari som blir behållet å den fordran, Banken redan eger för Kreditiven, än af hvad som till Assrgnationernes inlösande vidare skall kontant utgå , och slutligen isynnerhet genom dea tillgång på Lån enskilde emellan, sorn anses blif - Underdåniga Skrifveiser. •va etl följd deraf, att medel icke vidarp kunna mot Ränta i Diskontera* insättas. Större Summa, än som nu är utlånt, får icke i Diskont X,årtfeväg af Bankens medel användas , blott med tillägg af de 700,000 R:dr , hvilka till nämnda Assignationers inlösen äro beräknade; såa't,ufom Banko - Diskont-Fonden, komma Förskottet till Assignationérne och hvad titaf Kreditiven genom Filial-Diskonternfe är utlånt, utgörande tillsamman 2,100,00 R:dr, att i Diskdnt-rörelsén qvarstanna* — Grunderne för de i Götheborg och Malmö förblifvande Diskont-Utrednings-Kontoréns verksamhet skola i sammanhang mad öfriga Reglementariska Stadganden af Riksens Ständer afgöras. 8) Tilt förstärkande af Bankens reella fönd genom inköp af myntbara Metaller, skall ett Kreditiv på Banken af 1,000,000 R:dr Banko Sedlar intill nästa Riksdag ställas till Eder Kongl. Maj:ts Nådiga disposition för sådant ändamål, emot årlig behörig redovisning hos Banko Styselsen för de medel, hvilka sålunda uttagas :
Jag har tänkt mig ett sätt att härvid förena största korthet med all skyldig noggrannhet i upptagande af de meningar, som skola granskas, då jag uti en bilaga till denna berättelse upptager det anförande, hvilket säkerligen mest tagit allmänna uppmärksamheten i anspråk; och jag skall i bifogade anmärkningar dertill under linien anföra, hvad jag har att genmäla. De läsare, som längre tillbaka följt tvistens gång, skola troligen å ingendera sidan finna något nytt. Efter det förnyade försök, hvaraf detta tal utgör det förnämsta, emot min förvaltning, men synnerligen mot dess vigtigaste lifsprincip, hör jag ej förneka, att mitt bibehållande på min plats i rikt mått fägnat mig, just derföre, att frågan om vidden af embetets behörighet derigenom hindrades att förfalla. Ett ombyte af person under striden derom skulle faktiskt hafva störtat grundsatsen för min verksamhet, bragt min efterträdare att öfvergifva den, såsom ogillad af allmänna tänkesättet. Mitt återväljande har gjort till mitt förnämsta ögonmärke upprätthållandet af denna grundsats. Ljus i lagslcipningen — derom är det, som jag väckt fråga. Skulle den slutas i mörker; så vore det utan tvifvel bättre, att den aldrig kommit å bane. Domareembetets utöfning i högsta instants är hela domaremaktens utöfning. Det är dit, som ljuset skall spridas, om det skall något uträtta. Vill nationen veta, huru rättvisan handhafves; så vill hon veta, huru det dömes i Konungens Högsta Domstol. Det kan sägas, att omsorgen härom är öfverlemnad åt tryckfriheten. Men samma lagstiftare, som införde denna, R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för år 1854. 8 — 58 — hafva förutsett, att hon ensam ej skulle blifva för ändamålet tillräcklig Kan man säga, att de bedragit sig? Och hvad är orsaken dertill, att deras förutseende blifvit af erfarenheten så föga vederlagdt? Ibland författare för tidningspressen saknas icke alldeles lagkunniga personer; och någon gång framkomma uppsatser i anhängiga tvister och lagfrågor, som förmenas kunna intressera den tidningsläsande allmänheten.
Förhållandet visar sig väl för det närvarande sådant, att fonden genom räntor, som blifvit hopsparde, innan utdelningen af pernio - Ven II Augusti f. m. ner begyntes, vunnit en tillväxt i dess capitalsumma af i2Öo R:dr Banco utöfver hvad till Riddarhuset blifvit såsom donerad fond först aflemnadt, så att blott en mindre del deraf skulle genom den nu inträffade förlusten vara förlorad; men detta förhållande synes i Utskottets öfvertygelse icke kunna på något sätt förringa rättmätigheten af den fordran, att fonden bör oförryckt bibehållas vid den föi’kofran i capital, densamma en gång erhållit. Hvad åter angår räntans beräknande derå, så enär densamma, under den förflutna tiden icke till fonden ingått, och således ej kunnat enligt testators föreskrift, årligen till pensioner användas, och någon utdelning deraf för detta ändamål ej eller nu mera, med iakttagande af Testamentets föreskrift, kan äga rum, hvarigenom en ersättning af räntan för den förflutna tiden endast skulle blifva en tillökning i sjelfva capitalet, hvartill åter skäl icke synes vara för handen; anser Utskottet sig böra tillstyrka, att den i räkenskapeyne hitintills debiterade ränta, utgörande Syi R:dr s4 sk. Banco, måtte afskrifvas, och ränta å ofvanberörde capital icke beräknas annorledes Stjernereutzska fonden till godo, än ifrån den i Januari nästkommande år 1824.