Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessa förhållanden berodde af de särskilda kyrkopartiernas politiska makt och förändrade sig i mån af denna, som var förnämsta häfstången för staternas inre rörelser, så att i sednare hälften af sjuttonde århundradet inom Frankrike den frihet, som varit protestanter medgifven, helt och hållet tillintetgjordes, under det vid samma tid i England protestantiska trosbekännelser, som länge förgäfves bekämpat hvarandra, nödgades sins emellan dela åtnjutandet, ehuru i större eller mindre mån, af borgerliga och kyrkliga rättigheter och friheter, men ifrån allt vidare än fördragsamhet såsom Engelska kronans undersåter uteslötos Romerska kyrkans fåtaligare och vanmäktigare anhängare. 40 Kongl. Maj:ls Nåd. Prop. Ni 104. Religionsstriderna i Frankrike, England och Nederländerna framkallade efter hand theorier om statens fullkomliga obehörighet alt befatta sig med sina medlemmars religiösa och kyrkliga angelägenheter och om hvarje medborgares frihet att utan intrång i sina borgerliga rättigheter sluta sig till hvilket kvrko-samfuod han för godt funne, eller att ställa sig utom förbindelse med hvarje sådant samfund. De, som dervid erkände att staten dock måste godkänna vissa sedliga bud såsom grundval för statens egen tillvaro och dess bestånd, ville dock nöja sig med det obestämda och obestämbara af sedliga grundsatser utan religiös grundval. En sådan kunde dessa theorier icke ega, utom hos den för allt yttre likgiltiga qväkare-sektcn, och till en del bland partier af den protestantism, den reformerta, inom hvilken begreppet af kyrklig enhet har mindre betydelse, och som derföre i sin beröring med romersk-katholsk eller evangelisk-luthersk bekännelse alltid verkat till upplösande af den enhet, hvilken i dessa bekännelser, ehuru vidt skiljda do så väl för öfrigt som i denna läropunkt äro, är ett gemensamt väsentligt grunddrag.
Det är således långt ifrån, alt Utskls tanke, det befälet genom sin talrikhet slänger vägen för egen befordran, eller betager hvarandra tillfället att genom öfning och verksamhet vinna önsklig säkerhet och erfarenhet i tjensten, kan erkännas stödja sig på någon sakkännedom. Tvertom talar en annan ”erfarenhet” i tjensten, att detta befäl, i anseende till sin fåtalighet emot hvad behöfligt är, mäste sättas i sådan "öfning oell verksamhet,” att hvarje befälhafvare måste vara uppmärksam deruppå, att det icke utöfver möjlighetens gräns anstränges. — En lagom spänd båge har sin kraft i spänstigheten; men sträckes senan derutöfver, springer den, och kraften är förlorad.— Utskls förslag att indraga 120 officerare och 5o underofficerare, synes derföre hafva varit beräknadt deruppå, icke allenast att försvaga armeen i sin befälspersonal, utan ock att derigenom betaga arméen möjligheten att blifva så bildad och disciplinerad, som Konungens och fäderneslandets tjenst och trygghet det fordrar. Att Utskls antagande att tjenstgöringen inom de ständiga regllena icke är strängare, än att befälet kan medhinna exercera landets beväring, är en sats, som ingen lärer vilja 302 Den ii Augusti f. m. bestrida, och det så mycket mindre, som sådant skett ända från bevär:s-manskapets uppkomst; men att Utsk. anser, att bristande befäl i krig kan fyllas genom underofficerare, är så mycket besynnerligare, som Utsk. föreslår en reduction af sistnämnda corps. Visserligen kunna en del underofficerare dertill vara användbara, men icke i allmänhet, såvida man icke för bevärtn vill förnya landtvärnets sorgliga öde, till stor del föranledt af okunnigt befäl. Att ersätta underofficerarne, som skola göra of&cerstjenst, föreslår Utsk. vid skolan danade corporaler. Häri är jag visserligen ense roed Utsk., emedan jag är öfvertygad , alt en rätt danad corporal öfverväger mången underofficer i skicklighet och användbarhet; men jag frågar Utsk. hvad det är för skola, som här menas.
Mankaksstrifningarne, he, ter det, stola förrättas under de twänne sista mänaderne «f föregäende äret och Beredningarne wara fullborda, de inom den sista derpäföljandr Martn. Dä nägot wisst ar förut icke ar nämdt, bör utan twifwel ordet föregä, ende uteslutas samt i stallet för den sista Herpäföljande Martis sattas -en sista Mar» t» pä följande äret. r r. Mom. Denne Anmärkning hemställes till bifall. I sammanhang härmed har Utskottet äfwen tagit i öfwer» wägande Herr Borgmästaren Lindströms fran wälofl. Borgare-Ständet till Utskottet remitterade Memorial, hwari yrkas» att den för Taxeringarnes fulländande utsatte tid till den r; Maji, äfwensom de i päföljande 12. iz. och 14. moment bestämde terminer, mätte förlängas minst en mänad, emedan Kronofogdarne och Häradsskrifwarne, sam derwid stola biträda, äro stadde pä Slut-uppbördsstämmor för det föregående äret långt in i April, och till samma mänads flut äro de syflosatte med restantiers indrifwande och summarista ra» Vcytelybkk. 679 dogkrelsens afflutande, son; hör till Lands. C, mosten ingi^was innan första daaen af Maij mänad; hwgrefter de först kunna inställa sig wid Laxerjngarne, hwilka således ej hinna fullbordas sill den 15 Masi, enär de ej annorlunda än successive för hwarje Fögderi kunna hällas. Och emedan Utskottet finner, att Taxeringarnr, af anförde orsaker, swärligen kunna blifwa fulländade till. den ir Mast pä de orter som äro särdeles widstrackta, fäsom Westernorr» tand och Stora Kopparbergs
Kastar man då en blick på kartan öfver Wermland och. dess fysisktgeografiska beskaffenhet, förete de tvänne ifrågasatta jernvägsalternativen en väsendtligt olika karakter derutinnan, att då Carlstads-linien under större delen af hela sin längd från Christinehamn till Frykerud följer helt nära först Wenerns, vidare Clarelfvens och slutligen södra Frykens vatten, skiljer sig Nilsby-linien, straxt ofvan om nämnda stad, från Wenerns strand och delar, på sin vidare sträckning mot bergslagen, i tvänne ungefärligen lika hälfter det landbälte, som söder om sig har Wenerns vatten och mot öster det system af insjöar, kanaler och jernvägar, som, under benämning af Sjöändans kommunikationsled, förenar Filipstads och kringliggande bergslager med Christinehamn. Först sedan denna linie passerat omkring £ af hela sin längd, öfvergår densamma Clarelfven, likasom sedermera vid Nilsbysundet Frykarnes vatten. Denna de begge liniernas olika sträckning, den ena parallelt med och den andra vertikalt mot förut befintliga vattenkommunikationer, utgör, i förening med Nilsby-liniens läge inom provinsens inre delar, den naturliga grunden till den öfvervigt i ekonomiskt hänseende, som Utskottet, enligt hvad i det följande närmare kommer att visas, funnit Nilsbylinien ega. Visserligen hafva såväl Styrelsen öfver Statens jernvägsbyggnader och Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Wermlands län, uti deras här ofvan omförmälda underdåniga skrifvelser, som jemväl Kongl. Majit i Dess förevarande nådiga Proposition, förklarat Nilsby-linien vara af större fördel för provinsen Wermland, dess jernhandtering och trävarurörelse; men det företräde detta alternativ sålunda ansetts ega, har dels bos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande vunnit endast ett vilkorligt - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 54.
N:o 273, ang:de ruslhållarnes inom Kungsöhrs fögderi befrielse från erläggandet af nu utgående lösen för dagsverken, hvilka af deras stamhemman utgöras; N:o 341, med förslag till stadganden i Riksg:skont:s reglemente, ang:de delta verks inkomster samt upbörden och redovisningen af dit ingående bevillningsm. fl. medel; Lag-Utskottet: N:o 60, i anledn. af väckt motion om återuplifvande af 50 § i 1830 års konkurs-lag; N:o 61, i anledn. af väckt motion om räntans frigifvande i vissa fall; N:o 62, i anledn. af väckt motion, ang:de skyldighet för fästehjon att inom viss lid efter slutad lysning till äktenskap, detsamma genom vigsel fullborda: Stats-U tskottet: N:o 340, i anledn. af väckte motioner, dels i fråga om ändring uti redan bestämda vilkor för den af Rikets sednast församlade Ständer lemnade garanti i afseende på anläggningskostnaden för en jernväg emellan Orebro och Hults lastageplats vid Wenern, dels ock ang:de ifrågaställd utsträckning af denna jernvägsanläggning till Köping. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. j till 9 på aftonen. In fidem protocolli, Albert Munck. 400 Den 26 A ng us ti. Tisdagen den 26 Augusti 1851. Plenum kl. 11 f. m. Justerades 3 prot.uldr. för gårdagens plenum. Föredrogs ånyo och bifölls Lagsamt Allm. Besv. o. Ekon.- Utskrns d. 24 oell 25 dennes på bordet lagda betänk. N:o 38, i anledn. af väckte motioner om ändring af 10 mom. i Kongl. Brefvet ang:de storskiften m. nt. i stora Kopparbergs län den 17 Augusti 1804. Föredrogs och bifölls Bevilln.Ulsk:s i gårdagens plenum på bordet lagda betänk. N:o 31, med förslag till bevillnings-summans fördelning.
DS man ulaf 1809 och 1810 årens Ständers fattade Beslut 1111 vill draga den slutsatLs, ali Slädenia äro befriade ifrån all inqvarterings-skyldighet, och då följden af elt sådanl stadgande skulle blifva, att Statsverket genast åbragtes en kostnad af minst 5oo,oooR:dr för inköp tdle ruppbyggande af Casserner endast åt manskapet, och Stallar, att elt betydligt årligt anslag erfordrades för den så kallade Servicens anskaffande, och att delta sluteligen skulle leda dertill, att inqvartelings-koslnaden jemväl måste ersättas för lågande Troupper, torde Högloflige Ridderskapet och Adeln finna frågan vara af den vigt, att grundeligheten af Utskottens anföranden närmare bör pröfvas, innan Ridderskapet och Adeln beslutar om ett sådant Städernas frikännande ifrån Inq var terings-sky Idig helen.
För tillförordnade bergsfogden Wiberg, som först år 1851 förordnats att sysslan till innevarande års slut förrätta, ansåg deremot Kongl. Majit, lika med Bergs-kollegium, löne-ersättning skäligen icke böra ifrågakomma. Till Stats-Utskotlet har jemväl blifvit remitterad' en af Herr C. G Indebetou hos Borgare-Ståndet väckt motion, deruti hufvudsakligen anföres 22 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 287. % hurusom uti den nya aflönings-staten för bergslags-staterne någon godtgörelse icke funnes upptagen för bergsfogdarne, hvilka, i följd af regleringen, komme att efter innevarande års utgång förlora alla hittills innehafde löneförmoner, ehuru flere af desse tjenstemän länge bestridt sina tjenster, utan att tillika ega andra befattningar. Sådant kunde likväl ej hafva varit Rikets Ständers afsigt, då de föreslogo indragning af bergsfogde-tjensterna, samt vid sednaste riksdag i underdånighet anhöllo dels om förminskning af Bergs-kollegii tjenstemanna-personal, dels ock om förändrad reglering af bergslags-staterna; och då Rikets nu församlade Ständer, vid behandlingen af denna reglerings-fråga, icke yttrat sig öfver Kongl. Maj:ts nådiga framställning om beredande af ersättning till de bergsfogdar, som voro till sina tjenster definitift utnämnda, blef följden häraf den, att ej allenast de tillförordnade bergsfogdarne vid nästa års ingång förlorade sina löneförmoner, utan möjligen ock de bergsfogdar, som med tjenstgöringen komme att fortfara, blefve förlustige sina ordinarie löner.
Alf efter honom, men troligen skulle han likväl hafva undkommit, om icke i samma ögonblick en af husets bastanta pigor kommit i dörren, bärande en ofantlig ost, hvarmed hon ämnade sig in i rummet; den häftiga sammanstötningen lät osten falla framför judens fötter, och Alf fick tid att å nyo fatta tag uti honom. Den första paroxysmen af förskräckelse tycktes helt och hållet hafva förstummat honom, och han liknade en sprattlande mört, som fått en metkrok i halsen, den andra deremot satte hans tunga i en fruktansvärd fart, hvilken påminde om en kacklande gås i räfvens klor. Aldrig i sitt lif hade Alf hört en sådan munvighet, en sådan störtsjö af bedyranden, böner, hotelser och oqvädinsord; han måste beundra det tyska språkets rikedom, hvars hela vältalighet han likväl icke förstod, och som gjorde, att han ännu en gång var nära att kikna af skratt, under det att alla de närvarande hederliga landtmännen sökte lugna sin uppretade och förskräckta landsman och medla mellan honom och Alf. Ändtligen hade den senare lyckats försäkra dem, att han icke ämnade kröka ett hår på den resande blanksmörjsfabrikantens hufvud, och fått honom med sig in i rummet bredvid, hvars dörr han låste och hvartill han stoppade nyckeln i fickan. Väl inkommen dit, nedsatte han sin tvetydige fånge i en gammal länstol, drog hastigt upp en pistol, laddad med litet löst krut, hvilken händelsevis legat qvar i hans rockficka, sedan han begaf sig till mötet i Frankerskogen, och stälde sig tätt framför den besegrade mannen, icke utan en hemlig fruktan, att hela den lilla hexmästarens person skulle upplösa sig som en dimma för hans ögon eller flyga upp genom taket som en ande i en fésaga.
Men detta nämner jag blott upplysningsvis under förnyad anhållan, att mitt yttrande icke må åtfölja remissen. R. o. Ad. beslöt, att Hr Oxehufvuds anförande skulle till Bancooch LagUtsktn åtfölja den nyss beslutade remissen af Gr. Frölichs motion. Vid förnyad föredragning af Constit.Utskts d. 26 sisth Nov. e. m. på bordet lagda memor. Nto52, angtde BorgareSt:s återremiss på memor. Nto 37 med förslag till ändring af 22 § Reg.F., blef den i memor. Nto 52 föreslagna votertspropos. af R. o. Ad. godkänd. Föredrogs ånyo Constit.Utskts d. 26 sisth Nov. e. m. på bordet lagda memor. N:o 53 till BorgareSt., angtde 2tne dess särskilda anmärkntr vid förslaget i memor. Nto 37 till ändring af 22 § Reg.F. Gr. Horn, Claes Fredr.: Vid Constit.Utskts ifrågavar. memor. måste jag göra samma anmärka, som vid det föregående, nemi. att Utsk. förfarit tvärtemot grundlagen. Utsk. har nemi., under åberopande af just de lag-§§, som ålägga Utsk. att upptaga anmärkntr från Stånden, framträdt med det förklarande, att Utsk. icke ville iakttaga en sådan skyldighet. Jag kan icke förmoda, att R. o. Ad., som genom återremiss af ett föregående memor. redan ogillat ett sådant Constit.Utskts förfarande, icke skulle vilja vid detta memor. handla i consequens med denna princip, och yrkar jag derföre, att Hr Gr. o. Landtm, mätte på samma grund, som redan af R. o. Ad. blifvit iakttagen, framställa propos. å återremiss till Constit.Utsk. af förevar, memor. med dea anmärka., jag nu har äran framställa och som förmodligen blifver af R. o. Ad. bifallen, att nemi.
För öfrigt förmodar jag, att Hr Gr. o. Landtm., sedan diskussionen blifvit förklarad slutad, skall härom tillkännagifva sin åsigt; men jag föreställer mig dock, att de Hrr, som här hafva begärt ytterligare bordläggning af frågan, skola vid tanken derpå, att den redan är genom 3 Stånds beslut afgjord, finna för godt att heldre afstå ifrån sin begäran, än att besvära Hr Gr. o. Landtm, med att till hans afgörande hänskjuta tvisten. Frih. Raab, Adam Christian: Jag kan väl icke, i likhet med Hr Rildt, finna att ordalagen i 49 § R.O:n 2:dra mom. på något sätt lägga hinder i vägen för att 2:dra gången bord9 H. 30 466 Den 28 Juli. lägga en inbjudning, emedan sådana hvarken i detta eller något annat mom. af R.O:n finnas omtalade, utan torde denna fråga ytterst komma att bero pä R. o. Ad:s majoritet, men likväl får jag, som i denna fråga är af lika lanke med Hr Ribbing, hemställa huruvida det lönar mödan att ifrågasätta en ytterligare bordläggning och dermed uppehålla ett mål, i hvilket man icke skäligen kan hoppas att under nuvande omständigheter något vinna. Hr Ribbing: De båda Hrr å ömse sidor, som så häftigt fordrat, att jag skulle upgifva de lagliga grunder, hvarpå jag slödde min åsigt, att det vore min rätt att få frågan hvilande på bordet, hafva råkat att höra aldeles orätt, dä de sådant framkasta, ly jaS yttrade blott att, så vida del vore min lagliga rätt, så trodde jag icke att det skulle taga bort så serdeles mycken tid om frågan finge hvila till nästa plenum, och att det således icke lönade mödan att motsätta sig min önskan. För öfrigt är det klart, att om ingen med mig instämmer, så förfaller min anhållan. Grunden för min begäran om bordläggning var den, att jag ansåg det vara en grannlagenhet emot det Stånd, som icke velat ingå på förslaget om Kommunal-nämnder, nami. BondeSt. att invänta hvad beslut delta Ständ i afseende på inbjudningen kunde komma att fatta.
Fläckar af körsbär, blåbär, vinbär o. s. v. borttagas, om man insmörjer dem väl med grön såpa, sedan tvättar man dem med friskt Vatten, derefter hålles under linnet ett fyrfat med glöd, hvarpå svafvel är strödt, och låter man denna rök draga sig in i linnet, så gå fläckarne bort. Slutligen tvättas det i varmt vatten. Om dessa fläckar suttit länge i, är bäst att man ingnider dem med bomolja och derefter lägger linnet uti solen i fria luften i ett par timmar, hvarefter tyget tvättas först i kallt vatten och sedan i varm såplödder. Fanny — g. Brygd. I ett stop vatten uppkokas 2 &lt;B&gt; socker och i ett stop en näfve humla. 1 citron skares i skifvor och lägges i 5 kannor kallt vatten. Det kokade sockret och humlen ditslås samt 1 qvarter god jäst och borsyra för 10 öre. Detta öfvertäckes och får stå öfver natten, hvarefter det slås på buteljer, » Sådana der taktfulla menniskor, som alltid äro förargliga, dem känner jag nog till, de grumla ändå vattnet! O, Sigfrid, jag önskade, vi vore ensamma! » » Skäms du inte, Käthe; säg inte så en gång till, eller jag svarar: jag älskar honom mer än dig. » » Det tror jag ändå inte, » svarade hon leende och slog armarne om hans hals. » Må din björn gå omkring och brumma, af vår honing får hau ändå ingenting med. » Det tycktes, som hade han också föga aptit derpå. Allt sedan bröllopsdagen förde Klas ett enstöringslif; hans måltider buros efter hans önskan upp på hans rum. Det hette, att han hade så mycket att göra. Följden blef ock den, att Sigfrid höll till uppe hos vännen mycket mer, än hvad som behagade den unga, svartsjuka frun, » Den der smulgråten, » sade hon, » förderfvar hela vårt lif för oss, alltid tänker du på honom! Det göres omständigheter med honom, som vore han Stormogul sjelf, och ändå skall han väl vara din underordnade. På de allra trefligaste utflygter längtar du hem, som hade du ett litet barn i huset. Hvad är han egentligen för oss?
Stånd godkända förslag innefattar, införsels-tullen å »Väfnader: Bomulls-Shawlar, Shawletter och andra dukar, äfvensom genom fasonering till förkläden utmärkta tyger», skall utgå med 36 sk. skålpundet, röstar Ja; Den del ej vill, röstar Nej; Viuner Nej, bestämmes denna lull till 1 R:dr skålpundet. Som denna votering utfallit med 87 Ja och 32 Nej, hafva Rikets Ständer alltså beslutat i enlighet med Ja-propositionens innehåll. 8d-.de Den som, i enlighet med Utskottets af tre Stånd godkända förslag, vill att införsels-tullen å Band: Siden-, skall utgöra 5 R:dr skålpundet, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, bestämmes denna tull till 4 R:dr skålpundet. Omröstningen har visat ett resultat af 49 Ja och 70 Nej, i följd hvaraf Rikets Ständer beslutat i öfverensstämmelse med Nej-propositionens innehåll. 22 Stats-Vlskoltets Memorial, N:o 216. > iu » ) 10 » 85:te voteringen (94:de punkten). Den som vill att, jemlikt Utskottets af tvä Stånd godkända förslag, införsels-tullen å Ångmachiuer och Ångpannor bestämmes till 5 R:dr för 100 R:drs värde, röstar Ja j Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages denna tull till 10 R:dr för 100 R:drs värde. Som denna votering utfallit med 60 Ja och 59 Nej, hafva Rikets Ständer beslutat enligt Ja-propositionens innehåll. 86:te voteringen (95:te punkten). Den som till kontra-proposition i hufvudsakliga omröstningen, angående artikeln Fartyg och Båtar, derå antager följande af Ridderskapet och Adeln beslutade redaktion och tullsatser: Fartyg och Båtar, utländska, med tillbehör: af trä, utan ångmachin . I för hvarje 100 R:dr af inköps-summan ] 5
Tages deremot i R:dr B:co eller i R:dr Specie till räkne-enhet, bibehåller folket icke destomindre Riksgäldsräkningen af samma orsak, som det bibehållit daler-räkningen, ehuru denna för nära 70 år sedan genom förordning är aflyst, och ehuru, alltsedan i8o3års realisation af Riksgäldssedlarna, Statsräkenskaperna blifvit förda i Banco. Då fråga således är att utan dröjsmål tillvägabringa en helsosam förening mellan alla folkclasser om en gemensam mynt-enhet, finnes ingen annan för ändamålets vinnande säker utväg, än att de bildade folkclasserne gifva vika för de mindre bildades i detta fall oskadliga, jag vågar säga, förståndigare vana och antaga, om jag får så uttrycka mig, folk-myntet till gemensamt national-inynt; och detta af samma skäl, som, då fråga var om enhetens bestämmande för Svenska Vigten, den allmänneligare uteslutande af de öfriga, bland vissa enskilda folkclasser ■brukliga och kända Stapelstads-, Uppstads-, Bergs-, Silfveroch Apotliekare-vigterna. i58 Den 12 Jebruarii f. in. Vid denna frågas behandling får icke heller förbises, att, enligt erfarenhetens och kunniga Statsmäns enstämmiga intygande, en låg enhet vid myntets beräkning är af mycken fördel för ett land, såsom i allmänhet bidragande till lägre priser på lifvets första förnödenheter, äfvensom till utbildande af en jemnare idoghetsoch sparsamhetsanda hos de lägre folkclasserna, genom vanan att fästa begreppet och tankan på den i drygt siffertal benämnda lägre valören i stället för en högre valör, uttryckt i ringa siffertal. Jag känner alltför väl, att riktigheten af detta påstående icke kan mathematiskt bevisas; men det är icke destomindre en crfarenhets-sanning och får ej af den practiska mannen förbises. Vi hafva här ibland oss många, som besökt främmande länder, der låg och hög myntenhet finnes: jag vädjar till deras erfarenhet och uppmanar dem att här uttala den; ty frågan är icke likgiltig.
Ridderstapet och Adeln, wördsammeligcn hemställa om icke Lag-Utskottet mä fä sig anbefaldt at med Förslag til en Lag i detta ämne inkomma pä det Riksens Ständer sedan mä kunna pä sätt 87 §. Regeringsformen förestrifwer ett sädant deras Förslag til Kongl. Majtt öfwerlamna. Remitterades til Lag-Utstottet. Herr Grefwenoch Landtmarsta lken: erindrade at Allmänna Beswärö - och Oeconomie-Utstottets Protocolls-Utdrag af den 28 Julli som den ii Augusti blifwit upläst och pä bordet lagdt, rörande Herr LiiverskolpL8, Ou8tak Memorial angäende Allmänna Upfostrings-anstalter i Riket, innehöll endast Utskottets tanka, at detsamma icke kunde hänföras til de ämnen hwilka ankomma pä desi handläggning, hemställandes likwäl Herr Landtmarstalken til Högloft. Ridderstapet och Adeln, om icke samma Memorial barde återremitteras lil samma Utstött för at sig dcröfwer yttra. Efter en korrt ventilation härom och dä Ridderstapet och Adeln ibland de wid denna - Den 24 Augusts. 1229 na Riksdag tilfatts Utskott ej fann något annat än det Allmänna Beswärsoch Oeconomie-ULffottet, (hwilket enligt 89 Z. i Regeringsforinen tilkomme at utreda fr-ägor om grunderna för Allmänna Inrättningar af alla stag,) pä bwars pröfning et mäl af denna beffaffenbet kunde ankomma, Beflöt Ridderskapet och Adeln uppå Herr Grefwen och Landtmarffalkens proposition at detta Mäl skulle til Utskottet äterremitteras, med det tillägg i anled. ning af gjord motion utaf Friherre Hamilton, Larl, at Utffottet ägde om det för nödigt funne, at af Herr 8ilvLr8colpe infordra de närmare upgifter. som kunde tjena til uplpsning wid frägornes utredande. Uplästes: Riksens Högloft.
Så val viel siätliclne riksdag, som inom den opinion, som ifrån för nationens sanna intresse, liar jag trott mig linna, att den satsen gjort sig gällande, alt natiönal-bevärrns ändamålsenliga danande ej borde förblifva en bisak, nian snarare bringas till en hufvudsak-. SlätsUtskfS majoritet tyckes ej vilja ernå samma mållUtsk. bär väl i så måtto närmat sig detsamma, att det föreslagit, det tiden för be v ärts-ex erci s-e 11 mätte förlängas till 21 'dygn; men deremot har -iMk. så mycket betydligare aflägsna! sig derifrån, -dåM det yrkat, att eii stoldel af det befäl;" koni nu linnes orgauiserad t egentligen i och föd be värm, nem i. Lifbevär:s-reg:letsoell Hallands bataljons befäl samt 3:dje uiujorer.ne vid indelta armeen, måtte indragas. En ändamålsenligare organisation för bevärts-corpserna, särdeles för Hallands bataljon, är visst af behof vet påkallad; men att vilja jemka den nuvar. till rätta, medelst total indragning af det befintliga befälet, erinrar mig ordspråket om gumman, som jemkade barnfolen, så alt lion slutligen bröt af den. Utsk:s antydning att Stockholms stads och läns beväring kunde exerceras af Kongl. Lifgardets till fot jemte Uplands och Södermanlands regtters befäl, och Hallands beväring af angränsande befäl är väl ett skäl som later, men som icke låter sig göra.