Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om arendcrnes förmaltmng inom Rikets Styrelse-Derk, m. m. p. 178g. Om Casern-Dyggnader för Båtsmannen i OArlserons. p. 1884- Om Allmänna Magastns-Ziitäktningen. p. l885- Lm Lönctillökning för ätstillige Embetsoch Tjenstemän. P. 188»- Om Riksdagens förlängande, p. iygo. Om FabriqucrncS widmagthallandc samt förekommande af lurendrägeri och Tullförsnillning, p. ryzi, 2007. Om Län till dalins siad för uppförande derstädes af Cafernoch Stall-Byggnadcr. p. 200g. Om Arfwoden för RtksStändens och Deras Utstötts Secreterare och Cancelliet, p. Logg. OM Flyinge och Dahlby Kungsgärdar. p. 2S40. Om Spannemäls Magasincrs inrättning pa Gottland, p. 2042. Om Nederlagsfrihcten för '-Visby Stad. p. 224g. Om Högsta Domstolens Ledamöter, p. 204Z. Om Tionde-Tackjerns afziftcn. p. 2044. Lm hnshyran för Ståndens kludbrnin. p. 2045. Om Landtmäteri-arfwoden. p. 2047. Om medel till Folkets och Landels förbättring, p. 2047. Om arfwoden för Stats-Commisiarien kröclelius och Of. wer-Commisiaricn UK. p. 2 49. Om Grundlagsfragornes hwilande. p. 224Z, 2685. Om Författning emot Dränncwins och andra starka dryekers omättlig» bruk. p. 224;. Om Bratchstodsförenmgarne. P. 2565. Om West» Alffenö Ställ-eko under-, stkifwelfee or.
Bagge, hvilken förklarat, att, enär han, å ena sidan, ej kunde gilla det af Lag-Comiteen för organiseringen af städernas domstolar och administrativa myndigheter uppgjorda förslag, men, å den andra, icke ansåge sammansättningen af de fleste Kämners-Rätter vara ändamålsenlig; funne motionären sig böra dels förnya den tillförene väckta fråga om KämnersRätternes indragning, dels föreslå utfärdandet af en ny stadga för städernes Lag-Utskotlets Betänkande* N.o 56. 5 styrelse, enligt nedan uppgifne hufvudsakliga grunder: a) att, i städer, der flere Borgmästare erfordras, Rådstufvu-Rättens och Magistratens befattningar borde åtskiljas och behandlas af olika personer; b) att i de städer, der flere divisioner af Rådstufvu-Rätten voro nödige, skulle finnas så många justilue-Borgmästare, att, en vore ordförande på hvarje division, biträdd af tre iitterata Rådmän, hvaremot, om en division vore tillräcklig, ledamöternes antal, utom Borgmästaren, skulle vara fem, emellan hvilka göromålen fördelades; c) alt i släderne, utom Stockholm, EkonomiUppbördsPolis-och Executions-verket borde handhafvas af en Politie-Borgmästare, två Iitterata Rådmän och tre Borgare; d) att göromålen i städer med 4,000 invånare borde medhinnas af en Borgmästare och en litterat Rådman, med biträde af två borgare, samt i städer med 1,500 invånare af en Borgmästare och två borgare; deremot städer, hvilkas folkmängd ej uppginge
Till ernående af det andra ändamålet, vidmagthållandet af Ridderskapet och Adelns representation, hvilken just igenom sitt oberoende af allt val, är, ibland en för öfrigt vald Representation, af en lycklig inflytelse, är Regerings formens stadgande i 37. §. äfven väl fullt tillräckligt, enär igenom samma §, Konungen, som visserligen bör anses interesserad i Adelns fortsatte tillvarelse, äger, och bör äga rättighet, att till ett oinskränkt antal utnämna Adelsmän. Likväl bör jag på detta ställe, i afseende på den representationsrätt som är ärnad att genom adlande vinnas, medgifva rättvisan af en gjord anmärkning, nemligen den, att om Konungen, på grund af bevista förtjenster, behagar till adelig värdighet uphöja en Med - 1 Ordet personer är tillskrivet ovan raden. 280 Ben 20 Juli 1812 borgare, hvilken, såsom representant i Lagstiftningen tillhör ett annat constitutionelt Stånd, hvilket Stånd han, af hvad skäl som hälst, icke personligen kan frångå, så utgör samma Medborgare på Riddarhuset en familj, till namnet, men utan verklighet, enär man, såsom Ledamot af ett Stånd, icke bör kunna hvarken med sin person representera, eller ens för sin person ställa fullmäktig i ett annat. En sådan Kongl. Nåd vore då, under den constitutionella synpunkten, förgäfves gifven och ginge i sin början blott till det ena Adelskapet inrättningens ändamål, Belöning, ej till det andra, Stånds representation.
121* SebamSter bertill md lfa# pd allmdn sedbfttrga, fd mdl af Sorger* (Fapet, forn åfrige inom (Staben (fattjfrifne tnmdnare af be Stdnb od> Singer, forn, enligt bmab fårut ftabgabt dr, dga t Sarertnaen beltana ocp b milfa, ber fd ttllgdng dr, båra i Staben dga £us'ecb tomt. §. 122. ©etta mai fårrdtfa* antingen pd bet fdtt, att be mdljanbe, genom allman omroftntng, utfe famtlige ?a|eringsmdnnm, eller att be mal^e» rdttigabe morn bmarje (Haft utfe bet antal af Sebamåfer, font af ben. tomma bor utgåras; runnanbe dfrnen benna rdttigbet uppbraga? St c* torer, forn antingen af be mdljanbe gemenfamt eiler af bmarje Slagur. (Ftlbt trtfeS; bodi (Fall i betta ftftndmnbe falt @rfecforerneS antal inom bmarje Via?, utgåras t fårbdllanbe till. antalet af beg 2la$mng*m4n. Ätmrift ef be mdljanbe ftg om malfdttet förena, marbo benna fräta genom allmän ouiråftmng afgjerb,. pmarmib, UFnfom mib mal af €lecto. rer, råfterne efterf anta eti af be ndrmaranbe berdfnaS; fymlht rednings, fdtt äfrnm mtb alla tillfdUen morn $apeiings.$cmmitteen (Tall dga ruin» 2)d perjons; [fola utnämnas* wache, bd råjlerna får gera lifa utfalla, 2trf. lil. 5. §. 124—126.
Zeus födde ju vishetsgudinnan ur sitt hufvud; hvarför skulle då icke Olympiodoros ... – Alldeles. Och jag undrar icke, om Tinningsmeden, likasom hon, träder fullrustad ut och öfverraskar verlden med städet under armen och hammaren i handen. – Trösta dig, min vän! Morgonluften skulle förjaga dessa mythologiska fantasier. Hur frisk vinden blåser från hafvet! Det är ljufligt att inandas honom. – Ah Du har rätt. Morgonstunden är herrlig – en naturhistorisk upptäckt, som jag skall meddela mina vänner. Huru lång är skuggan? – Det lider mot torghandelns slut, svarade Karmides, i det han med vandt öga mätte solens höjd öfver det aflägsna, granbetäckta Lykabettos. – Begifva vi oss till torget? Vi kunna under vägen gå in till Lysis och tömma en bägare lesbiskt med is. – Ett godt infall. Det skall lindra mina födslovåndor. Halloh, Karmides! Strö då ditt guld i någon Danaes sköte, hellre än på gatan! Ber tappade du en ring. Han ligger vid dina fötter. – Ah! Rakels ring! Underpanten på min lilla Judinnas flamma! sade Karmides till sig sjelf, i det han från gatan upptog ringen och fäste honom vid sin guld-halskedja. – Prisade vare dina skarpa sinnen, Olympiodoros! Jag ville icke förlorat denna klenod för min kappadokiske Akilleus. – Jag förstår dig, du nye Alkibiades. Ack, trefaldt lycklige vän! Du drack i natt som Milon Krotoniaten, men vinet är för dig hvad daggdroppen för rosen: du helsar din morgon desto mer frisk och strålande. Hur var det? Föll icke vår gode värd, prokonsuln, falernersäcken, slutligen under bordet? Mina minnen från i natt äro som skuggor, vankande vid Lethes strand. – Du minnes rätt väl. Men smäda icke vår Annæus Domitius! Han är en märkvärdig man ... – Ja, han har en märkvärdig lycka med tärningarne. – Jag menar nu icke den egenskapen ... – Vann han äfven i natt? – En obetydlighet.
För så vidt som det omfattar elementarläroverkets båda nedersta klassers förflyttning till folkskolan, är jag ej heller vän af detsamma; men en öfverflyttning af den fausta klassen tror jag kunna ske utan de af Utsk:t framhållna olägenheter och till icke ringa fördel för både elementarläroverket och folkskolan. De af Utsk:t emot förslaget anförda skäl kunna innefattas i följande tvenne: för det första, att för elementarundervisningen, äfven i första klassen, erfordras större pedagogisk erfarenhet och grundligare kunskaper, särskildt i de olika språken och deras förhållande till hvarandra, än folkskoleläraren vanligen besitter och för sin närv:de uppgift behöfver besitta; för det andra, att en dylik förändring i skolväsendet skulle medföra så betydliga ekonomiska uppoffringar, att dessa på intet sätt skulle af de derigenom vurma fördelarne motsvaras. Hvad då det förstnämnda skälet beträffar, så ligger det för öppen dag, att hindret ej kan bestå i måttet af de kunskaper, hvilka inom folkskolan meddelas. Ty orri man undantager tyska språket, är det obestridligen rigtigt, hvad motionären i sin reservation anför, nemi. att det för elementarläroverkets första klass bestämda kunskapsmått i intet ämne kan i fulländning jemföras ens med en medelmåttig folkskolas genomgångna lärokurs. Hvad tyskan åter angår, så torde detta undervisningsämne icke blott utan skada, utan t. o. m. till gagn kunna uppskjutas till clemen - 388 ilen 17 Mars f. ro. tarläroverkets nuvarande andra klass, enär det är lör gossen väl behöfligt att, innan lian börjar sysselsätta sig med ett främmande språk, erhålla någon fasthet i modersmålets rigtiga behandling, lör att icke det främmande språkets närbeslägtade, men dock skiljaktiga uttryckssätt skola alltför tidigt berriägtiga sig hans öra, och ett egendomligt svenskt uttryck derigenom komma att, utan att han sjelf märker det, esomoftast utbytas mot ett svenskan närliggande, men dock osvenskt.
„Tack, tack Doctor“, ropade den unga och sprang skrattande bort, „får jag lefva till dess jag blir kär, så lefver jag till domedag“. Snart kom hon dock tillbaka, smög sig till den gamle och sade: „icke förråder ju Doctorn mig? Söta, goda Doctor, tala ej om för någon att jag är skral. Skall jag nödgas höra allas varningar och allas försigtigheter, så försäkrar jag att jag bestämdt i pur förtret ej aktar mig alls; men får jag bara ha allt ensam för mig, så lofvar jag att vara rigtigt omsorgsfull om mig. Och Doctorn vet att jag brukar hålla ord“ tillade hon, rätande på sig med en litet stolt min. „Motsägelse andan“, sade Doctorn leende: „Nå jag måste väl åter efter vanligheten låta det bortskämda barnet få sin vilja fram“. Det hade varit vinter och nu låg insjön åter klar och speglade de ljusgröna björkarne i närheten och de svarta tallarne och granarne i fjerran. Solen sänkte sig sakta ned vid horizonten och i den darrande eldstrimma den bildade långs åt sjön, framgled en liten båt med sagta rodd. Nu sjönk solen ned, eldstrimman slocknade, på fästet uppflammade lysande färger i rödt och gull. Alla blickar ur båten hvilade på den sköna skimmersynen; endast en yngling sökte ett annat mål för sina. Hans blick trängde brännande in i den unga, bredvid honom sittande flickans ögon och obemärkt omslöt hans hand hennes. Glödande jagades bloden ur hjertat opp till hennes kinder, och dock kändes hjertat så fullt, så varmt. Men i detsamma fann en blodstråle väg till hennes läppar och hastigt lutande sig mot vattnet, lät hon den försvinna deri och ingen anade hvad som händt. Åter en gång sjönk solen ned mot den skimrande vågen, då foro i en liten båt tvenne trolofvade deröfver. Ynglingen rodde och lekande satt hans brud midt emot honom. Nu hvilade han på årorna sägande: „Nej huru långsamt jag än ror, så komma vi dock för fort hem. Jag ville så länge som möjligt äga dig så här, då du så helt och hållet beror af mig“.
Jag anhåller att få beropa mitt memorial under den 19 Januarii 1818 och att det må inför Utskottet uppläsa, hvaruti jag gifvit mera utveckling åt detta magtpäliggande ämne, än jag nu framstäldt; N:0 7.' Herr von Francken, August: Uti Herr Königs den i:sta dennes gjorde motion att Rotehållare för en soldat skäll betala 25 och för en båtsman 20 R:dr för hvart krigsår 60m öfvergår det första mot det att Rotehåliaren under kriget skall vara fri för nummerns completterande och monderingens. Underhåll, kan jag aldeles icke instämma, af Seri enkla orsak att R^tehållarne redan af åH Den 6 Martiin 'der varit befriade från monderihgs underhåll l krigstid samt att alltsedan Beväringsskyldigheten i Sverige öfverenskoms hafva Rotehållarne älven varit fiie frän completterande af soldat tinder krig, hvilken vid inträffad vacance under ofredens påstående af Beväringen fylles, och kan jag derföre ej anse nödigt ätt vi påtaga oss en utgift till undvikande af åliggande; isom oss hvad hellre som är ej tillkomma, men deremot hvad Rusthållarne beträffar förenar jag mig fullkomligt med Herr König, att sedan häst Och karl vid krigets början blifvit aflämnad så för hvarje år sorn öfverskrider det första erlägga 50 R:dr Banco oöh deremot blifva frikänd från recrutering, remontering och monderings underhåll medan kriget påstår samt vid dess slut af Kronan återfå häst, karl och mondering i fullgodt stånd; Att Kronan genom den betydliga penningsumma som blir af 50 R:dr årligt bidrag af hvarje Rusthålls nummer rikligen under kriget bör kunna åtaga sig underhållet, äfvensom att Rusthållarrie härvid ej kunna förlora då augmenterne alltid uppgå tili den föreslagne afgiften kan lätt inses, samt att Cavaileriebefälet genom detta säkra contanta bidrag bör iättäs i sina omsorger för Regementets bruk-i barhet tyckes ej heller böra betviflas. ]ag förmodar derföre att hvarje härvarande indelt
Derefter anmälde Herr Departements-chefen i underdånighet, att, enligt från Civil-departementet öfverlemnade protokolls-utdrag af den 4 i förliden månad, Kongl. Majit, vid föredragning genom nämnde Departement af ej mindre de utaf Kommerse-Rådet, Kammarherren B. Rosenblad och Kamereraren Axel Smedberg i underdånighet gjorda ansökningar, att, efter det Vexel-kontroilörs-befattningarne i Stockholm och Götheborg numera blifvit indragne, få bibehålla de af dem, såsom Vexel-kontrollörer, den förre i Stockholm och den sednare i Götheborg, åtnjutna arfvoden, än äfven en utaf Fristads-läkaren i Eskilstuna, Medicinae Doktorn och Bil. N:o 5 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. om Statsverket <1855 <1 Sami. 4 A/d. \ Haft. 3 48 Kongl. Maj-.ts Nåd. Prop. om Statsverket 4855. Chirurgiee Magistern Adolf Fredrik Alfort ingifven underdånig ansökning, att Alfort', sorn alltsedan år 1816 bestridt Fristads-läkare-befattningen, och jemväl besörjt den dermed förenade sjukvården vid Carl Gustafs Stads Gevärsfaktori, men numera, vid redan uppnådde 71 år, och genom sjuklighet försvagade krafter, saknade förmåga att med erforderlig noggrannhet fullgöra sina tjenste-åligganden, måtte förklaras berättigad att, efter afskedstagandet, till sin död, oafkortad bibehålla den lön han för berörde sjukvård, jemlikt Kongl. Brefvet den 14 Augusti 1816, af de under Kommerse-kollegii förvaltning ställda extra licentmedel årligen uppburit med 359 R:dr 25 sk. jemte spanmålsförhöjning; — Kongl.
Majorskan hastade nu att med sin första liflighet möta sin "nådiga tante", beskref i flytande ordalag, sin längtan att få se och underrätta sig om hennes helsa; regretterade sin stora förlust, att ej vara hemma, då den "nådiga tanten" härom dagen gjort henne äran af ett besök, tilläggande, "att hon då olyckligtvis hade antagit en bjudning till Guvernörskan, Grefvinnan X., hvilken så enträget nödgat henne ej uteblifva emedan repetionen till de i längre tider öfvade tableaux vivants, nu då alla draperier och kostumer voro förfärdigade, för sista gången före den stora representationen, under Fru Majorskans, vid dylika tillfällen välkända smak, skulle försiggå." Med förekommande vänlighet besvarade Friherrinnan all denna granlåt, utvisade Majorskan en plats i soffan, och, o under! o förargelse, kom att sjelf, då hon varseblef den, jag med så mycken djerfhet intagit, med den mest innerliga godhet ledsaga mig, först fram till Majorskan, presenterade mig som hennes unga vän, Mamsell Sommer, och o himlar! förde mig derefter till den stol, som invid soffan stod den högvälborna Frun närmast; Fröken hade redan i tysthet nedsatt sig, tätt invid mig, som med hjertat fullt af det ömmaste erkännande af Friherrinnans godhet, ej visste om jag skulle gråta eller le. Att ingendera nu passade sig, insåg jag likväl i rätt tid, och skulle näppeligen ej heller haft tillfälle till någondera, emedan Fröken Doll, hvilken nu på fullt alfvare fått exkusera, ej mig, men Friherrinnan, efter denna passage upplät sin språklåda, och nu i ymnighet trakterade mig med det aldra charmantaste potpourri af Daglig Allehanda. Under det Friherrinnan nu samtalade med Majorskan, fästades min uppmärksamhet på besynnerliga rörelser, dem
Ett par från armbågen bara, knubbiga armar lades i tants knä, och ett upphettadt, rosigt litet ansikte med glödande kinder såg med undrande ögon upp till tant, på hvars skrynkliga kinder några tårar sakta rullade ned, och en på en gång sorgsen och förvånad barnaröst sade:; » Hvajföj vill du inte dansa? » » Välsignade barn, välsignade barn! » var allt, hvad tant Lova kunde yttra, me&amp;an ännu några tårar följde de andra i spåren. Det var en, som inte glömt henne, en som tänkte på henne och förundrade sig öfver, att hon satt där ensam, utanför glädjen. » Vill du inte dansa med Haji? » Han drog i hennes händer och ville ha upp henne. Och hon måste följa med, den lilla mjuka barnahand, som fattat hennes, hade, en magnetisk kraft, hon ej kunde motstå. Strax därefter svängde Harry och tant Lova om med hvarandra i oregelbundna cirklar kring hela salen, hon styf, med frasande kjolar, men glädjen lysande från hvar rynka i det gamla ansiktet, ännu litet fuktigt af tårarne, som hon glömt torka bort, och Harry med tjocka, något hjulande ben, hufvudet starkt tillbakalutadt för att kunna se på sin moatié, så ytterst belåten med sin dam som någonsin en kavaljer med den mest eftersökta baldrottning. Ingen af deui tänkte på, att de väckte allmän förvåning och ej så litet löje, där de uppträdde ensamma på tiljan. Den, som spelade polskan, hade upphört därmed för att betrakta fenomenet, men likväl dansade de två, som hade de varit gripna af dervischernaa yra. Till slut svartnade det för tants ögon, hon sjönk ner på närmaste stol och sade flämtande, men förtjust: » Barn, du tar lifvet af gamla tant! » Men Harry smög sig tätt intill hennes knä, så att hans varma, mjuka ansikte nästan kom att ligga vid hennes bröst, och i sin öfversvallande glädje och välvilja sade han: » Haji tyckej om tant Lova! » » Välsignade barn! » Hon gaf ingen annan smekning än att sakta fara med ovana, knotiga händer genom hans ljusa, silkeslena lockar.
Vi anse oss dock för rättvisans skull, innan vi för vår del afven nedlägga densainina, skyldiga att meddela, att den tyska tidskriften ej varit sen att söka utplåna det ofördelaktiga intryck den en g h g varit med o111 att sprida. I tvenne särdeles v8nligt hållna artiklar meddelar Akadeinische Blatter de från Sverige ingångna inläggen i frågan, så vgl det från akademiens professorer som studentkhrens ordförande, hvartill tidskriften bifogar några sina egna reflexioner, Iivars välvilliga syfte, trots den ~i %got iroiiislra tonen, inaii ej kan misstaga sig p %. De bevis, soni nu lämnats för de svenska studentskornas oförvitlighet iiro ojäfaktiga, nienar förf. till den under rubrik w Schwedisclie Studentinnen w, förekommande artikeln och tillägger: A, Deras sköld ar blank. - Und wir verneigen uns ritterlich vor der svepska flicka!, Föreningen för gift kvinnas äganderätt hö11 fredagen den 19 inaj kl. 7 e. m. i Lakaresallskapets lokal sitt årsmöte under byråchefen grefve H. E. G. Hamiltons ordförandeskap. Af den föredragna årsberättelsen fraingick, a t t vid årets riksdag af föreningens ordförande grefve Hamilton motion väckts i syfte att gift kvinna äfven utan äktenskapsförord skulle berättigas råda öfver den ägendom hon infört i boet eller soiii under äktenskapet genom gafva eller testamente tillfallit henne, nied villkor att den skulle enskildt tillhöra henne, så ock öfver afkomsten af sådan ägendoin. Då denna motion af riksdagen afslagits, hade föreningen beslutit söka verka för att gift kvinna iner ä11 hittills genom aktenskapsförords afslutande sökte skydda sin ratt till sin enskilda ägendom, och hade föreningen därför låtit utarbeta och trycka foriniilär och anvisningar till akteiiskapsföro~ds upprMtaade. De afgående styrelseledainöterna fru E. Aiikamiird och fröken X. Cederschiöld omvaldes. I stället för hr E. Beckman, som undani bedt sig omval valdes fil. dokt.
Jag förenar mig fullkomligt med Hr Nordenanckar. Satsen låter visst icke lätt i theorien bevisa sig; men alla länders erfarenhet har visat, att en bättre ordning i myntväsendet svårligen kunnat bibehållas, om ej metalliskt mynt funnits i rörelsen. Dä hardt mynt löper jemte sedlarna, blifver det minsta agio straxt märkbart för en hvar; men om pappersmyntet ensamt begagnas i handel och vandel, kan myntförsämringen hinna temligen långt, innan den varseblifves af den stora allmänheten. Detta tror jag vara den moraliska orsaken lill den sats, jag framställt. Här är icke fråga om att hastigt indraga småsedlarna. Utsk:s förslag är ingalunda våldsamt; det tillstyrker, att de närvar. småsedlarna skola få finnas, så länge de kunna begagnas, d. v. s. tilldess de blifva utslitna, och denna tid förmodar jag kommer att blifva tillräcklig för allmänheten att lära sig jemnföra det nya och det gamla myntet. Om vi frångå denna lindriga åtgärd, kunna vi lika gerna uttala den mening, att vi vilja behålla småsedlerna för alltid derföre, att de måhända här, hvarest man lätt kan få dem utbytta, äro beqvämare. Men då man ser, huru småsedlarna se ut i landsorterna, kan man icke bestrida, att allmänheten måste vara mera belåten med att erhålla silfverskiljemynt. H. Ex. Hr Gr. Mörner, Adolph Göran: Jag ber att få återkalla, hvad jag härom redan i ett föregående ämne yttrade. Jag tror, att om meningen är alt ordna myntväsendet, är hufvudföremålet att gifva sedlarna ett bestämdt värde och öppna tillfälle att när som helst derför erhålla silfver. Derföre är det icke sagdt, att man blott skall hafva silfver i rörelsen, och till den ändan indraga sedlar af vissa valörer; så snart man alltid kan bekomma silfver, motsvarande det belopp, hvarå sedeln lyder, så är ändamålet vunnet. tJti vårt land, der communicationerna äro svåra, hinner silfret icke hastigt sprida sig. Allmänheten lär sig ock icke straxt bedöma värdet och nyttan af åtgärden, utan fäster sig mera vid sina gamla vanor.
I händelse hos Riksens Ständers Plena gemensamt eller uti något af Riks Skänden betänklighe, ter upstä emot antagandet af hwad Utskottet tillstyrkt, uti det som rörer antingen Statens reglerande eller Bcwillninge>,§ derefter lämpade hela belopp, eller 502 Den IZ December. hwad till Riksgälds Contoirets Utgifter och inkomster hörer eller grunderne för Riksgälds, Contoirets styrelse och sörwaltning, tillkomme Utskottet den befattning, ledande att bringa sädane ämnen till sinteligt afgörande, hwilken 69 §, as RegeringS-Formen, jämte sättet bertill, förcskriswer. Pppar sig sadan skiljaktighet om grnndcrne, sätten af deras tillämpning och för deln ingen till BeIvillningens nkgörandc, hwarom 71 §. af IregeringS» Formen förmäler, sörfare Utskottet, förstärkt till det antal af Ledamöter, som Regerings-Formens 69 §. förejkrifwer, dermed pä det fält, nysinämnde sine §.§« Utstaka. Stars Utskottet äligge, att Dest berättelse om Riksqälds-ContoiretS föcwaltniug sa tidigt inlämna, akt wal till FuIImägtigc derstädes mä, enligt 67 §. kunna förrättas. §- Z2.
Inländska. Sådana utlottade obligationer, för hvilka penningar ieke utgått och således ieke äro bland de återköpta upptagna, uppgå till B:ko 128,300. Tali. XII. Wermlands Hypotheks-Förenings obligationsrörelse. Intill 1858 års slut. 0 Ar. Utländska lån. Svenskt lån. Svens ka o b 1 i g a t i o ner be talbara efter Utelöpande vid årets slut. Enligt kontrakt med S. Amortering 40^ år. Enligt kontrakt den 2T° 1853. 40^ års amortering från år 1855. 4 % ränta. R:mt R:dr 4,000,000. G månaders uppsägning. 5 % ränta. R:mt R:dr. G månaders uppsägning. 4t % ränta, en del med halfårsränta. R:mt R:dr. 6 månaders uppsägning. 3JX ränta. R:mt R:dr. Summ a. R:mt R:dr. Utgifna. Utlottade och återköpta. Utelöpande vid årets slut. Utgifna. Utlottade och återköpta. Utelöpande vid årets slut. Utgifna. Återköpta. Utelöpande vid årets slut. Utgifna. Återköpta. Utelöpande vid årets slut. Utgifna. Återköpta. Utelöpande vid årets slut. Utländska. Inländska. Summa summarum. Elfsborgs Hypotheks-Förenings obligationsrörelse. Intill 1858 års slut. År. Utland ska 1 å n. Svenska ob ligationer betalbara efter Utelöpande vid årets slut. Enligt koutrakt med Charles Tottie et Son m. fl. den 1852. Amortering 40.j är. 4 % ränta. £ St. 450,000. Enligt kontrakt med Andersson Höber et C:o m. fl. den %n 1851 B:ko 77$ 4,000,000, den V 1857 B:ko 77$ 5,000.000. •4 % ränta. Amortering 40,\ år. 0 månaders uppsägning, 4i % ränta. Rnnt Rtdr. 3 månaders uppsägning. 3 % ränta.