Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lika med kommitterade anser jag föreskriften örn det undantag från tullrestitution. som vid utförsel till Norrige, enligt förslaget till roellanrikslag, hädanefter skulle ega rum. lämpligast böra vid §:ns slut intagås; oCh finnér icke heller af detta undantag skäl vara för handen att, på sätt Kommers kollegium och General-tullstyrelsen föreslagit, ur §:ns 4 mom. utesluta föreskriften om vilkorlig rätt att verificera utförseln med attest af védérbörande tullbevakningstjensteman. §§13 och 14. Uti §§ 12 och 13 af kommitterades förslag, hvilka §§ nu skulle erhålla nurnerordningen 15 och 14, förekommer ej skäl till ändring; hvaremot de i Riksdaler Batiko upp'agna föringsbelopp uti den af kommitterade under 31 14 § 1-5’ bibehållna, nu gällande § 19, torde, jemte rättelse äf §:ns numerföljd, böra, på sätt Kommers-kollegium och Göneral-tullstyrelseh anmärkt, utföras i nya myntslaget, med den jemkning i vissa fall, som för erhållande af fullt öretal erfordras. K ov yl. Mtij.ls Nåd. Vrop. JW ä! 77 Vid §§ lä och 16 i kommitterades förslag erfordras endast rättelse af nu-§§i60ch 17. merföljden till 16 och 17. Men som jag icke ansett mig kunna tillstyrka nådigt bifall lill kommittera§ t8- des förslag om likstämmig behandling af främmande nationers fartyg och de med dem ineller utförda varor, kan jag icke heller understödja kommitterades i sammanhang härmed gjorda förslag, att nu gällande § 24 skulle utgå; utan hemställer, att samma § måtte under numer 18 i tulltaxe-underrättelserna bibehålla».
Dessa i djup sorg försänkta fäder och mö- drar, enkor och föräldralösa, månne de känna sig styrkta och tröstade af våra gråtmilda miner och vår mer eller mindre framtvungna sorgsenhet? Är icke då i sjelfva verket den hemliga sorgen, som icke har anspråk på att » respekteras », lyckligare lottad? Den unga qvinnan, som sett sitt hjertas varmaste förhoppningar krossade, maken eller makan, som vaknat upp ur ett tidslångt rus och finner sig kedjad vid en ovärdig, sonen eller dottern, som är på väg att förlora tron på lifvet, derför att en afgudad far eller mor icke längre visar sig motsvara idealet, och familjefadern, som darrar för en hotande ruin — alla dessa, hvilkas sorg i grunden är mera tung än deras, hvilka begräta sina döde — då de komma ut bland menniskorna bli de i tillfälle att se glada, smärtfria ansigten, höra muntra, smittande skratt, och man anförtor dem oförbehållsamt sin lycka och sina glädjeämnen, hvilka man döljer och förtiger för den sorgklädde » för att icke såra hans känslor ». Och det är sant, att det pinar den hedröfvade att bevittna andras lycka, men denna känsla har sin rot i det sämre i menniskonaturen och blir icke länge herrskande, derest den icke med en klandervärd förkärlek omhuldas. Sundare och sannare är, att andras lycka tröstar och förströr oss i vår sorg och så små- ningom väcker hoppet och lifsglädjen till nytt lif i oss. Sorg är en sjukdom hos själen, glädje och sorglöshet är det friska tillståndet. Då vår organism är sjuk, är det icke blott vår rätt utan vår pligt att söka läkedom äfven om vi göra det motvilligt. Sorgens läkedom är åsynen af och deltagandet i andras lycka och glädje. Derför, alla I sjuka, söken detta läkemedel, äfven om det fordrar öfvervinnelse hos er. Och I, som sitten inne med det helbregdagö- rande läkemedel, upptagen eder vackra roll som läkare i stället för att, som I nu ofta gören, sätta eder ned och insupa sorgens gift i tron att dermed göra en god gerning.
Utsk. synes genom det föreslagna stadgandet pålagligen hafva velat gagna den Svenska skeppsfarten, hvilket i sådant fall har anledn. att vara erkänsam för Utsk:s välmening; men jag fruktar att, hvad skeppsfarten skulle på ena sidan vinna, komme den mångfaldigt att förlora på den andra, genom den förändring Utsk. vill göra, ty om man genomgår de tillfällen, då främmande fartyg begagnat sig af den ifrågavar:de tullindringen, skall man finna alt antalet af dessa fartyg kanske icke uppgått till 20 eller 30 ifrån början. Genom antagandet af Utsk:s förslag skulle deremot 2:ne väsendtliga olägenheter uppstå, nemi.: 1:0 då det är gifvet, att med den nuvar:de tull-lindringen det icke är möjligt för andra, att importera vissa slags varor i täflan med dem, som åtnjuta tull-lindringen, sä skulle ett fartyg, som efter flera års fraktfart på aflägsna farvatten, slutligen ämnade sig hem och för detta ändamål borde lastas i någon Transatlantisk eller Ostindisk hamn, antingen nödgas afstå derifrån och i stället till stor förlust hemsegla i ballast, eller ock tvingas afbryta vidare fraktturer, som fartyget eljest kunde påräkna och som för skeppsrederierne varit fördelaktiga, allt delta för alt icke öfverskrida tiden af de tvenne åren. R. o. Ad. känner utan tvifvel, att de inkomster, Svenska importörer kunna påräkna af frakter mellan särskildte utländske orter, genom fraktfart, räknas till de måst redbara och behållna inkomster, emedan det är kontanta penningar som derigenom indragas i landet. Om fartygen nu nödgas att hemsegla, blott för att iakttaga den nyssnämnda föreskriften, sä måste redarne ofta se sig beröfvade en väsendtlig 444 D e n 5 Juni e. m. fördel och derjemte uppstår den andra olägenheten, att redarne, för att underhålla sina fartyg stundom nödgas göra uppköp, hvilka de eljest måhända icke gjort, hvaraf åter följer, att på Svenska marknaden uppkommer ett större förråd af kolonialvaror, än som för konsumtion är behöflig.
Hemställande motionären fördenskull, att Rikets Ständer mätte hos Kongl. Majrt i underdånighet anhålla om Lif-Grenadier-RegementeniS befriande från gai nisons-t jenstgöring i Malmö och om värfvade truppers commenderande lill denna tjenstgöring, men att, deiest sådant icke kunde bitalius, och nämnde Regementen således fortfarande måste ifrågavarande rom menderingar utgöia, den ena munderingen mätte varda på Statens bekostnad med kronoeller gästgifvarskjuts fortskaffad. "Vid b»bandlingen af denna motion hafva Utskotten inhemta!, dels; att Kongl. Majrt, medelst General-Ordres den ro Oetober förlidet år, i Nåder befallt, att irsta och 2tdra Lif-Grenadier-Regementena skulle tills vidare vara befriade från bestridandet af Garnisons-eommenderingar å Malmö slott, och i stället med 3:dje Militär-Distrietets Regementen alternera' om utgörande af den genom General-Ordres den 12 September i843 Nådigst anbefallda Gambons-förstärknings-commenderingen å Carlsborgs fästning; samt dels att Kongl. Majrt, uti Nådigt Bref den 28 sistlidne December, förklarat rusthållame vid samtlige afsutne Cavalbri-Regementen och Corpser berättigade att för sina soldater, då dessa coramenderas till fångbevakning, ei hålla beklädnads-shtnirigs-ersättning, att beräknas och utgå efter de grunder, som uti Kongl. Majrts Nådiga Instrnction för BeklädnadsDirectionerne vid roterade Infanteri-Regementena af den j Maj 1842; äro' bestämde. I anledning af hvad Utskotten sålunda inhemtat, få Utskotten vördsamt tillstyrka, alt berörde motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Slockholm den \ Stattsamt Allm. Bete.- och Ekon.-Utthottens Utlåtande, N.o 77. 19 N:o 77. Aok. til Exp.-Utsk. d. 5 Mars, kl. 6 e. m.
Långa korridorer och trappor g j o r d e ock tillsynen än besvärligare för d e n, s o m skulle vara m e d öfverallt. Malmström. s. v. S. Sensommar. iBforr var min kärlek lik en ljungelds flamma, Som ur passionens mörka moln bröt fram, 3 \, u väcks den lätt, men slocknar i detsamma, kornblixt blott, hvars sken du knappt förnam. I D U N IH! ) 5 vPorr var den julisolen lik, som låter ILn blomsi ' erskörd stå upp i skuggrik park, 3x,u %tt utan mål den fladdrar fram och åter norrsken blott utöfver frusen mark. Qif mig cn enda solvarm dag tillbaka, •Låt lin cn blommas kalk slå ut för mig, " Och troget vill jag öfver henne vaka, %y nu hon ensam skall bli allt för mig! (fDc gamla tankar blifva an mig trogna, ' öm stilla karlek drömmer jag ju än, ' ö, låt ett enda ax i skörden mogna, u ' érr ' n här järns lic svingas öfver den! Gustaf Meyer. % NÄR " ÄNGLAVAKTEN " SVIKER. Vi riktade våra blickar dit. » n u. » s a d e fru X. » F o r t! l a k o - niskt. Herr X. drog något på munnen. » Emy. Uppmana edra bekanta att oförtöfmdt prenumerera på Idun för senaste halfåret, då rfe härigenom erhålla det intressanta och rikt illustrerade julnumret gratis. IDUN 276 Välvilja. Teckning för Iduii af S y l v i a. P et var i en skymningsstund s o m fru Dyreli gjort sin inflyttning. En o c h annan af de grannfruar, hvilka tagit flyttlasset m e d dess enkla bohag i skärskådande, hade funnit, att hon gjorde klokt som undvek dagsljuset, o c h innan man ens sett en skymt af den lilla änkan, visste man, att hon var en bekantskap, hvilken det icke var värdt att » Stå efter ».
Det hade aldrig förr fallit henne in att det ligger någonting så godt och varmt i sjelfva ordet, något som gör att man vill säga det mer än en gång och liksom hvila på det, lägga örat riktigt till och lyssna, som efter klangen af en välkänd ton. Men hvad var der på Richard? Om han bara varit här i qväll! Hon skulle väl ändå kunnat muntra upp honom till slut. Han brukade säga att hon aldrig såg så »mensklig» ut som i blått. Brukade säga? – Hon skrattade till. Ja han hade då inte sagt det mer än en gång, och det var den der dagen ... ja, tänk så länge s’en det var minsann den der sommaren, då han var och helsade på hos henne och pappa. Det var straxt efter han blifvit student. Han var allt bra mycket trefligare då än på senare tiden. Och under alla dessa funderingar styrde hon och stälde med sin toilett. När hon fått sina ljusblå skor på, och den långa underkjolen, svassade hon fram och tillbaka på golfvet och såg öfver sin nakna axel ned på det garnerade släpet. Det var fasligt hvad hon var fin! Så kom mannen. Hon skrek till och slängde peignoiren öfver sig. Och så skrattade han åt henne och sade att det behöfdes inte. Och så blef hon röd i ansigtet och skyndade sig att få klädningen på och komma ut i salongen. Der var spegeln bättre, sade hon. En stund derefter började gästerna komma. Det blef ett ideligt presenterande, ty Selma kände icke många. Men alla voro så vänliga, att hon strax kände sig bekant med dem. I synnerhet tyckte hon om en äldre fru, som – klädd i en tjock sidenklädning – kom seglande in i rummet med en arbetstaska på armen. Hon hade en sådan godmodig liten dubbelhaka, och ögonen sågo på en gång vänliga och skalkaktiga ut. Patronen visade henne stor respekt, och Selma neg djupt. »Åh det är syndigt, det är ju bara ett barn», sade hon skrattande och strök Selma öfver kinden, »när mina flickor äro vid den åldern, få de gå med hårpisk och skolväska. Selma kände stor lust att kasta sig om hennes hals för detta förståndiga yttrande, men måste nöja sig med att se smickrad ut. Nu var hon ju fru.
Och när han pä det mäst osörlynta fäkt klandrar ett steg, som Konungen och icke StatS-Rädet tvid, ragit, huru wärdar han -a Majeftärek, huru ä, daga, 266 Dea 4 December. daqalägger hatt dä flir agtimig sor den bäste af Europas Aonungar? Det är i en fri Skar loflig, det är ofta berömligt, att öpel yttra sina' rankar öfwer allmänna Ite, gerings ärenden.^— Men af cn Folkrepresentant, som nyttjar denna frider, har man skäl att wänt, rättwjsa i omdömen, »värdighet i deras framställning. Dä cn Riddersman angriper Statens första Embttömän, bör man kunna fordra ait han bcwiser hwad han sagt, och att han genom en bestämd motion gifwer ds angripne tillfälle att sig förswara. Detta har likwäl Herr öfwerste Lieutnattten Lripsnvslrlr icke ansett nödigt. Ester a-t med obestämde tillmäle» haima sökt rväcka owilja inoc Konungens StaröRäd, förklarar Han: Att icke waru strt äritiie atc e.not deste herrar wäcka magön motion i Ständer. Jag skulle förolämpa Högloft. Nidderstaper och Adelns öfrige agrningswärde Ledamöter om jag Me ari med mitt omdöme öfwer detta handlingssätt förekomma deras, utan rwiswel, lika som milt, ledt af en sang hederökänfla.
St:s Just.- ombudsmans afgifna embetsberättelse. Hr von Hartmansdorff, A11 g.t Min hemställan angick alla dessa betanktn. Om det ej går an, att på en gång begära dem samtl. på bordet, nödgas jag förnya min anhållan för hvartdera särskildt. Hr Fr i h. o. Land t m. yttrade, att då ingen förenat sig med Hr von Hartmansdorff, och Hr Landtm, dessutom fick fästa uppmärksamheten på nödvändigheten att innan Onsdagen afgöra detta mål, det nu Lomme alt till afgörande företagas. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph, förenade sig nu i Hr von Hartmansdorffs begäran, att LagUtskls utlåt. N:o 36 måtte få hvila, i anledn. hvaraf Hr Landtm, förklarade det hvilande till nästa föredragning. Hr von Hartmansdorff: Jag instämmer visserligen deruti, att detta betänk, jemväl måtte för andra gången bordläggas. Men då, enl. hvad jag tror mig veta, ett plenum i nästa vecka kommer att äga rum före valet af Just.ombudsmannen, och detta betänk, sålunda kan, i öfverensstämmelse med den önskan, som framställdes, då valdagen bestämdes , afgöras innan valet för sig går; hemställer jag, om icke R. o. Ad., lill iakttagande af den ordning emellan betänkts afgörande och valets förrättning, hvilken ansetts böra äga rum , ville besluta, att detta betänk, uppföres främst på föredragntslistan för nästa plenum. Uppå derefter framställd propos., beslöt R. o. Ad., att LagUtskts utlåt. N:o 36 bör stå främst på föredragn:s-listan i nästa plenum. Upplästes och lades på bordet StatsUtskts utlåt. N:o 92, angrde några med statsregleringen gemenskap ägande allmänna frågor. Ånyo föredrogs StatsUtsk:s den 28 sisth Mars och den 29 sistl. April på bordet lagda utlåt. N:o 3r, ang:de regleringen af utgifterna under riksstatens itsta hufvudtitel.
Consistorierne derigenom bragtes till den för dessa Autoriteter mest låmpliga form, den Collegiala: att då Ledamöterne i desse Collegier, genom deras Ämbeten såsom Lärare, åligga Samhällets omaste och vigtigaste pligter; torde äfven från deras Collegiala befattningar skiljas allt som onödigtvis upptager deras åt sä dyra värf egnade tiel, som i maDgä delar saknar allt förhållande till dessa värf, och dessutom i Administratif väg både bättare och beqvåmligare låter verkställa sig, samt Constorierne hädanefter såsom Collegiala Autoriteter endast sysselsätta sig med 1:0 alla Scholastiska, Gymnastiska och Akademiska ärendet-, rörande Läroverkens upprätthållande och ungdomens fortgående* bildning, hvilken omvårdnad vore både den angelägnaste och värdigaste för desse Collegier , och 21o Alla Pastorella ärender, rörande Religionens och Kyrkans vård, tillsättande af skicklige och värdige Lärare, samt tillsyn öfver deras tjenstgöring; att allt hvad i desse ärender är blott Administratift, icke borde besvära ett Collegium, aom eger för sin tid dyrbare sysselsättningar, titan det administratifva öfverlemnas åt Biskopen under vanligt Ämbetsmanna ansvar, hvarigenom ärendernes säkra , ordentliga och skynd - 690 Lagutskottet s Ett änkan Jent samina gång icke skulle äfventyr; men Collegiales deremot ega för sina vigtigare åligganden mångå timar och många bekymmer besparde; och om derjemte det Juridiska förvistes till sin rätta plats, skulle både det Collegiala och det Administratifva i Gonsistoriernes göromål bringas till behörigt samrrianhang och conseqvens. Herr Professoren Doctor Franzén har med anmärkande af StockstrafFets olämplighet, så vidt KyrkoRådet eger detsamma åféigga för de flere under Kyrkotukten hörande öfverträdelser, uppå flere anförde skäl ansett rättast vara, att KyrkoRådet såsom skiljilt från verldslig
Raahs yrkande varit att R. o. Ad. måtte pä förhand bestämma artiklar, örn hvilka serskild öfverläggning må ega rum, och sedan på en gång i afseende på de öfriga fatta sitt beslut i öfverensstämmelse med antingen 1845 års tulltaxa eller Utsk:s nu afgifna förslag, att sådane, såsom föremål för särskild öfverläggning ifrågasatte, artiklar blifvit uppgifne af flere ledamöter, nemi. af Frih. Raab. artiklarne bark, ben, hampa, lin, stearin, ull, bränvin, kaffesurrogat, filar, fläsk, garn, hudar och skin, jern, kreatur, kött, ljus, malm, oljekakor, oljor, ost, porslin, sirap, smör, socker, spanmål och väfnader samt de i Uisk:s betänk, förekommande förslag till underdåniga skrifvelse!'; af Hr Rosenblad, som yrkat serskild öfverläggning om artiklarne hampa och lin, hvilka dock förut voro undantagne enl. Frih. Raabs förslag; af Hr Hjerta, som tillagt artiklarne bensvall, benkol, bister m. fl., sid. 16 och 17 i Utsk:s betänk, uppräknade rå- och beredningsämnen för näringarne; af Frih. Palmstjerna, sorn yrkat serskild pröfning, rör:de dels upphörande af införseltullen å de i Utsk:s betänk, sid. 10 upptagne varor och å chinabark, dels upphörande af utförseltullen å de sid. 12 i ett sammanhang upptagne varor, dels artiklarne socker och sirap, strumpor, bomullsoch trädvaror, sparrar af under 8 turas tjocklek, midtpå, dels rättelse i ordalagen aug:de förbjudna varor, som införas från orter på andra sidan Goda Hoppsudden, dels eventuella tullafgifters utsättande för sädane varor för hvilka förbud af R.
Jag tror, alt det således heldre bordt beta: att Rikets Ständer för deras del beslutit, att förteckningar etc. och underställes Utskottet., huruvida icke åtminstone det kunnat ingå på ett kraftigare sätt i 17 §. af Justitieombudsmannens Instructiön, som redan anbefaller en sådan åtgärd. Den 2 3 Mars f. m. Iivari beträffar Utskottets tillstyrkta skrifvelse till Konungen, angående tillsyn deröfver, att Krigslagarnes föreskrifter, i afseende på rättigheten till klagomåls anförande, måtte äga fullkomlig öfverensstämmelse med Giundlagarne, torde vara nödigt, att med varsamhet derom besluta. I min tanka äro våra Grundlagar i detta fall tillräckligt bestämda, för att trygga en hvar inom KrigsStåndet, alt, i fredstjenslgöring i högsta instance, äga till Domare Högsta Domstolen, hvilken icke är bunden af någon Krigslagarnes föreskrift, som kunde vara stridande emot Allmänna Lagen, och torde sålunda det säkraste skyddet för individen, äfven inom KrigsStåndet, böra sökas uti Högsta Domaremaktens kraft, oberoende och rättvisa; men om än en sådan skrifvelse skulle bifallas, som Utskottet föreslagit, borde den afse alla de fall, der Krigslagarne skulle sakna öfverensstämmelse med Grundlagarne, och icke blott det nu ifrågavarande; öfvensom deri borde begäras, att Kongl. Maj:t nu genast måtte med Rikets Ständer samfält afgöra och bestämma, hvilka personer och befattningar, sorn skola anses vara till KrigsStaten hörande. Månne det ej hade bordt förtjena Utskottets uppmärksamhet, att man, utan Ständernas beslut, sett de vilkor, som 1734 års lag stadgar för uppbud och fasta, förändrade, i följd af föreskrifterna om Wadstena 25*4 Den 23 Mars f. m. Krigsmanshusafgifts erläggande.
Soarén gafs till firande af 25- årsjubileet af den aktade soarégifvarinnans första uppträdande som sångerska å k. operan härstä- des. Och alltsedan hon där som Bertha i » Nurnbergerdockan » med ens slog sig igenom och till den dag som är har hon varit publikens förklarade gunstling. Det var därför ej underligt, att Musikaliska akademiens stora sal i tisdags fyllts af en beundrande publik ur alla klasser, hvilken ville bringa den framstående sångerskan sin hyllning. Och efter hvarje nummer, nu liksom förr utfördt med den mest fulländade teknik, den varmaste känsla och det ljufvaste behag, inhöstade grefvinnan Taube den rikaste blomsterskörd samt till sist en ståtlig lagerkrans af gediget silfver, gifven af vänner och beundrare. Och applåderna ville aldrig sluta. Efter programmets sista nummer, recitativ och aria ur » Nurnbergerdockan », satt publiken, bland hvilken konungen, kronprinsen och prins Carl tagit plats på främsta bänken, orubbligt kvar och gaf sig ej förr, än soaré- gifverskan sjungit ytterligare ett nummer. Så följde nya ovationer, som tydligen uttryckte publikens förhoppning om att ännu många gånger få höra den sångerska, som har så rika skatter alt bjuda af sin konst. Hvad grefvinnan T. varit för vår operascen framgår af den biografi öfver henne, som förut varit införd i Idun. Synnerligen värdefullt bidrag lämnades af fru Edling, professorerna Hallström och Neruda samt förste hofkapellmästaren Nordqvist, konsertmästaren Aulin o c h en musikälskare, hvarjämte fröken Alfhild Larson i ett par nummer aflöste prof. Hallström vid ackompanjemanget. mycket den, ju mer intresse för denna värld än för där han nu lefde sagt, — tant Lotten hade att han snart skulle få komma till bimmelen, och icke sig detta otroligt. tycktes för Daniel alls H a n hade j u helt nyligen legat därhemma i det mörka fuktiga rummet, där han blott sett en hög, dyster vägg midt emot och aldrig en stråle af sol, så hade han rest en ibland enda dag och så var han här, midt solsken han såg dag ut och gröna, vackra träd hvart sig omkring.
Ridderstapet och Adeln ödmsukast, akt dcrra mitt anförande matte kill Riksens Högloft. Ständers BefwärS och Ooconomiw Ucstoltetö skär, skadande remitteras, som ädelmodigt öfwerjer brister, ne, och lemnar mig tillgift för hwad jag ifrigt önsta!-. Stockholm den az December 1^09. Remitterades kill Allmänna Beswärö och Oeconomi. ^ Utskottet. Grefwe Hamilton, ^xe!, uppläste följande Diktamina. I al! ödmjukhet lär jag underställa om icke Högloft Ridderstapet och Adeln skulle finna nödigt i sam ra v med sina Medständ i underdånighet yrka , att det wiv sörledne Riksdag utfärdade förbud mot bruk af större Silfwer pjecer ma upphäfwas: huru mycket Silfwer har icke detta förbud jagat ur Riket och i dest ställe införskaffat Glas och Porceiaine? Hwad ar billigare än hwar och en under sin lefnad får allwanda sin ägendom; ehuru obillig en lag ar bör den lydaS: men mine Herrar, att afskaffa Lagar en hederlig Kar' icke rån beifra är wäidigc Swensta Folket. H'qlcfl, Ridderstapet och Adeln täcktes tillåta mig ärhmoca. att enär SäkerhetS-Acten 178g blef Ridderstapet och Adeln pärrugad, lär ivar da wa, rande Store Konung I!>:dje g i a. uran kwifwc! efter i wart land bruket icke medgiswer bedja för de döda eller det är fåfängt göra förböner för de magt - Den g Jamrarit. 9 magtlöke , ur Kyrkobönen utesluta Riksens Ständer. M?v listigaste känstor för detze Swensta Folkets Fullmägrigs, förestår jag wördsammast att hädanefter som förr brukligt warit ma i Kyrkobönen införas näst efter der Kongl. Huset, Swensta Folket, framför Trogne Embetsman. För ett fa upplyst
Rå de grunder, som sålunda blifvit anförda, önskade motionären, alt förhanden varande »fusion» af de olika bildnings-linierna måtte upphäfvas; och har han i sådant afseende föreslagit, att Rikets Ständer mätte besluta: l:o »En underdånig skrifvelse lill Kongl. Majit, af innehåll, att, vid läroverkets slutliga reglering genom skollag, denna reglering mätte så ske, att hvarken den reala eller den lärda linien derigenom förnärmas, på sätt, som genom nuvarande förening skett; och 2:o att på de orter, der ett talrikare antal lärjungar erfordrar flera lärare, de nu utgående dupplikants-arfvodena måtte förvandlas till ordinarie Stats-anslag och tillfälle sålunda beredas till antagande af flere klasslärare.» Uti hvilken motion Herr Prosten Runsten instämt. 4:o af Herr Ekholm inom Vällofliga Borgare-Ståndet. Motionären har erinrat derom, att Rikets Ständer vid 1845 års