Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
No :gy. jord eller mest behöfliga lösören kunna gälda skulden för undsättningen; 3:o alt detta må, utan ändring, bedömas af Socken-Commissioner, hvari ett Landshöfdinge-Embetels Ombud förer ordet, Pastor i församlingen är sjelfskrifven Ledamot, och 3:ne välkände män, genom val med slutna sedlar af alla i socknen boende, skattskrifne, sjelfegande eller brukande män; och 4’° att af de två tredjedelarne så mycket användes till anläggning af DistrictMagasin , sorn kan vara behöfligt., emot en förlängd betalningstid till Statsverket, hvaremot återstoden, som af de förmögnare undsältnings-tagarne kan utlagas, borde på 4 a 5 år dit ingå; Af Riksdags-Fullmägtigen Haris Jansson från Elfsborgs Län: att återbetalningen af Länets undsältnings-skuld, i följd af 1826 års missväxt, måtte få verkställas i spanmål med tunna för tunna och 5o procent eller mera såsom ränta; i anledning af hvilken motion, hvari Riksdags-Fullmägtigen Lars Larsson från sistnämnde Län instämt, Riksdags-Fullmägtigen Anders Olsson från Stora Kopparbergs Län tagit sig anledning lill behjertande framställa den önskan, att lämplige anståndstider för inbetalandet af ännu inneslående undsättnings-skulder, måtte den fattiga Dal-allmogen beviljas, samt vederbörande Exeeutorer erhålla förständigande, alt vid utmätningar, som i följe deraf för sig gå, icke tillgripa det nödvändigaste, såsom jord , dragare, utsädes-säd och nödig redskap. Af Riksdags-Fullmägtige Lars Hansson, C. L. Svensson och Hans Hansson från Bohus Län: att de skyldige inom samma
Deremot hafva åtgärder blifvit föreslagna, som kunna gifva indelte trupperne den öfning och tjenstbarhet de nu sakna, på samma gång som, dels genom en förändrad korps-indelning och öfverflödiga befattningars indragning, dels genom uphörandet af alla ändamålslösa utgifter, kostnaden för landtförsvaret blifvit nedsatt till ett skäligt belopp. För detta förslag, som jag härmed aflemnar, anhåller jag äfvenledes om remiss till Stats-Utsk. under yrkande: att i den händelse H. Stats-Utsk., vid pröfningen af förslaget JX:o 1, icke skulle anse sig kunna tillstyrka R. St.., att derefter lämpa anslagen för landtförsvaret, Utskottet måtte, i öfverensstämmelse med detta alternativa förslag (forslaget N:o 2) föreslå statsreglerings-anslagen för Riks-statens Fjerde Hufvudtitel; allt under vilkor, att den nedsättning af närvar:de anslag, som förslaget innehåller, måtte ske successive i mån af afgång. Det härtill hörande af tabeller åtföljde förslaget som liäiefter uplästes, var sålydande: u Den 7 December. Förslag lill förändrad organisation af land t försvaret. Forsta Afdelningen. Granskning och sammanställning af landtförsvarels närvarande och föreslagna organisation. Uti förslaget N-o 1, som afser uphörandet af indelte trupper och försvarets byggande på ett fullständigt utbildadt nationalbeväpnings-system, har jag genom en verkställd granskning och sammanställning af den narrande och föreslagna försvars-organisalionen, sökt visa den senares företräden framför den förstnämnda. Samma omordade granskning och sammanställning vill jag här verkställa med hänseende till vår närvande försvars-organisation och den, som utgör föremål för förslaget N:o 2, hvilket afser bibehållandet af indelte trupper, och vågar jag hoppas, att genom nämnde granskning kunna visa, alt den föreslagna organisationen i hvarje afseende har obestridliga företräden framför den närvande. Vid verkställandet af ofvanberörde granskning och sammanställning, har jag ansett mig böra tillvägagå i samma ordning, som ämnena i förslaget blifvit afhandlade. Ordningen kommer således först till Landtförsvars-Departementcts sammansättning och åligganden.
Hon tyckte sig väl, på sätt och vis, hafva vunnit en seger, då hennes åklagerska nödgats plikta, men hon hade sjelf äfven blifvit ålagd detsamma. Med en knyck på nacken sade hon halfhögt: ”En hederlig menniska ska få plikta, för att en sånder inte får sitta så bred hon vill. Hon borde minsan inte als få slippa i hvarken kyrka eller bänk; och än mindre hennes doter, som hon föder opp till papisteri osh styggelse.” Biskopen, som emellertid stigit upp från sin plats, såg frågande på henne, hon steg närmare och fortsatte: ”Ja väl, det är ju allom kunnigt, huru hon skickat flickan att lära papisteri i det gamla nunnehålet Nådendal, och hur flickan der signat och messat med afgudiska fukter. Och en sån täcks anklaga hederligt folk!” Fru Brita afbröts nu af klockarn, som började sjunga en psalm, emedan, enligt förteckningen öfver göromålen för denna dag, numera intet annat skulle i kyrkan uträttas, än aftongudstjenstens hållande, och resten af aftonen skulle användas till reviderande af åtskilliga kyrkans räkenskaper. Medan fru Brita hade talat, hade presterna undanställt papperen och ordnat allt för gudstjensten. Klockarn hade nu upptagit psalmen, och när han sett biskopen lemna sin plats, för att sätta sig i en kyrkbänk, ansåg han att allt var i ordning, och började psalmen. Biskopen inträdde i en bänk och satte sig ned. Sålunda måste båda fruarna tiga, men svårt föll det sig. Fru Metta hade väl ej rätt kunnat höra, hvad hennes motstånderska sade, emedan när denna talade, hade hon stått nära biskopen och vändt ryggen åt fru Metta; men hon hörde ändå nog, för att finna att det gällde någon beskyllning emot henne. Nu var det ogörligt att få säga ett ord. Fru Metta satt en stund qvar, men det började skymma, gudstjensten var lång och hon nödgades, innan dess slut, lemna kyrkan, emedan det skulle varit omöjligt, att, utan fara för lif och lem, i mörkret resa hem, på den obanade och ojemna vägen.
Jag säger icke, jag upprepar det, jag säger icke att förslaget om den ett-årign s. k. extra statsregleringen är grundlagsvidrigt, men jag säger det vara farligt, och icke minst för Regeringen, att med grundlagen i hand visa en väg, på hvilken man endast under vissa, icke under alla förhållanden vill framgå. Folket är läraktigt då det gäller att för vissa syften göra hvad som vid sidan af lagens bokstaf kan ”anses rigtigast” för dessa vissa syften. Men en Regering, som är mån om framtiden, kan icke hafva skäl att sätta denna läraktighet på prof. Jag tror mig alltså icke hafva sagt för mycket, då jag förklarat Regeringens åtgärd i fråga om den s. k. extra statsregleringen egnad att väcka bekymmer hos vännerna af värt nuvarande statsskick. Dervid kan jag dock icke stadna. Det är Regeringen, sorn beträdt en ny väg; Regeringen måste ock vara beredd på konseqvenserna. Det är dessa konseqvenser, som föranledt mig att kalla åtgärden farlig. Det är ock sådana faror, som framkallas, då man begynner att sätta sina äsigter om grundlagen i superlativus, i stället för att nöja sig med den blygsamma positivus, eller med andra ord, då man begynner anse en åsigt rigtigast vid sidan af den, som är rigtig. Bih. till R. St. Anmärkningsvärdt är, att Regeringen vid uppgörande af den eft-åriga statsregleringen skiljer emellan en ordinarie oell en s. k. extra. Det anmärkningsvärda i en sådan åtskilnad har icke förefunnits, så länge man uppgjort den extra regleringen för hela den tid, sorn förflutit emellan de lagtima riksdagarne. Det ligger i sakens natur, att man under vanliga förhållanden gör en åtskilnad emellan hvad som fortfarande är ett Statens behof och hvad som endast för en viss tid är af behofvet påkalladt. Men när
Såvida tidningarna icke sagt osanning, är förhållandet sådant, att då fråga första gången förevar, gjordes först propos. å remiss deraf till Stats Jtsk; denna besvarades med nej. Derefter gjordes propos. å remiss till Bevilln.Utsk., hvilken bifölls. Dermed anser jag R. o. Ad. hafva tillkännagifva!, att de betraktade frågan, icke såsom ang:de nyttan eller nödvändigheten af slussens ombyggnad, utan huruvida en accisafgift för Stockholm borde fastställas. Jag förmodar, att Hr Gr. o. Landtm, icke lärer finna grundlagsstridigt att göra propos., att frågan må förfalla. Jag yrkar en sådan samt afstår ej från votering, örn den icke bifalles. Gr. v. Fersen har upplyst, att öppen väg finnes för frågans väckande ånyo i Statseller Oecon Utskrn, och propos:na måste således blifva, i ja-propos. bifall till Utsk.vs förklarande, att saken förfallit, och i contrapropos:n bifall till Frih. Sprengtporten aecisföislag. Man får då bestämdt se, huruvida meningen är, att jordbrukarne och landets öfriga invånare skola beskattas för Stockholms stads enskilda fördel. Jag tror, att ett sådant beslut blelve det mest motbjudande för de skattdragande, sorn någonsin kunde fattas. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum lomme att fortsättas i eftermiddag ki. 6. -Hr af Ekenstam: Jag ber om nrsägt, att jag ånyo uppträder. Jag är dertill uppkallad af Hr Cederschjöld och mäste förnya mitt yttrande, att bans uppgift varit sanningslös, då han med Utsk. instämde deri, att 2 Stånd i denna fråga stadnat emot 2; ty detta är icke sanning. Jag vet, att Hr Cederschjöld söker sanning; men man linner den ej derföre alltid, utan misstager sig stumdom med bästa vilja. Jag har enskildt hört någon förundra sig öfver, att jag icke reserverade mig i Utsk. emot det fattade beslutet.
På grund af hvad Utskottet nu anfört; och enär därtill kommer att ifrågavarande lånerörelse under sednast förflutna året betydligen aftagit, förnyar Utskottet det förslag, §■ *7- att Bankens förlag för lån emot pant af Silfver och Guld, Jern, Koppar och andre vågförde effecter samt tackjern må bestämmas till ett sammanräknadt belopp af 3,5oo,ooo R:dr banco. Sedan Utskottet numera frånträdt dess förut gjorda framställning, angående öfverflyttning till Riksgälds-Contoret af åtskillige delar utaf Bankens låne-rörelse, följer i ordningen: D) Bankens utlåning till Stäcler och Corporationer.
Ridderskapet. och Adelns, i dess Protokolls-Utdrag N:o 369, framställda inbjudning, rörande 8:de punkten af Stats-Utskottets Betänkande N:o 74, afslog Ståndet den gjorda inbjudningen och vidblef sitt förut i frågan fattade beslut. Från Höglofl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Vid förnyad föredragning af Särskilda Utskottets den 26 och 28 sistlidne Juli på bordet lagda Betänkande, N:o 13, i anledning af åtskilliga motioner om vilkoren för bränvins försäljning, stannade Ridderskapet och Adeln, i afseende på det af Utskottet afgifna förslag till förordning uti följande beslut: 340 Prot.-Utdrag den 5, 8 och 9 Augusti 1854. § 1, bifölls med den förändring, att i 4:sta momentet infördes 4 5 i stället för 60 kannor, och sednare momentet uteslöts. § 2, ansågs böra erhålla följande lydelse: "Den, som erhållit rättighet att idka minuthandel med bränvin, får sälja minst en fjerdedels kanna." § 3, bifölls med den förändr ing, att å första raden ordet ”/dr” i stället för "må", och å andra raden orden: "ej heller får” i stället för "eller," infördes. § 5, ansågs böra blifva så lydande: ' ”Utskänkning af bränvin må icke utöfvas af den, som idkar annan handel, till hvars bedrifvande särskildt tillstånd erfordras. " "A landet vare lag samma för minuthandel med bränvin ” § 7, bifölls med den förändring, att i Irsta momentet orden:
Ja, hon hade gerna satt sig på den mörknötta bänken bland alla barnen, för att i god ro få afhöra hans berättelser, om hon icke på fru Kathrinas ansigte och jemkningar åt dörren bemärkt att det var tid till uppbrott. Då Gabriella tog afsked af gubben, hugnade hon honom med en kardus tobak, hvilken hon enkom medfört åt honom, och Flint-båtsmans ögon strålade dervid af förnöjelse: det syntes att han redan i försmaken njöt af en pipa äkta tobak, efter så otaliga pipor knaster. Men gubben hushållade med en sådan sällsynthet, och deraf kom det sig att han först långt efter Gabriellas besök på fiskläget kom underfund med att den välsignade kardusen innehöll något ännu förmer, än sjelfvaste tobaken – något, hvarföre man kunde bestå sig både den samt ett och annat glas rumm vid högtidliga tillfällen. Erika yttrade åt Arve några hjertliga och förbindliga ord om det myckna goda, hans verksamhet åstadkommit på fiskläget. Med en blygsamhet, som gör den sanna förtjensten så älsklig, afhörde Arve hennes beröm; det fanns likväl ett par läppar, af hvilka han hellre hört det, men de hade ännu icke yttrat något. På återvägen saktade Arve sina steg. Nu eller aldrig skulle ju förklaringen ske! Tillfället var så lägligt, sedan de begge vaktarinnorna skyndat förbi, inbegripna i ett lifligt samtal. ”Härute,” sade han och sökte uppfånga en blick från Gabriellas ögon, ”härute på vårt ensliga fiskläge skulle mamsell Gabriella visst icke kunna trifvas?” ”Hur vet löjtnanten det?” frågade Gabriella och såg ned på stenarne. ”Jag tror så! Det är så simpelt här emot på Tistelön.” ”Är det då bara vackra rum och vackra saker, som gör trefnaden?” sade Gabriella sakta. ”Det gör mycket till, men likväl icke efter min tanka allt. Jag t. ex., om jag någonsin vågade hoppas att den, jag högst på jorden älskar, ville dela mitt simpla brödstycke, jag har ej annat att bjuda än dessa tarfliga rum med denna fattiga omgifning!” ”Icke mera?” upprepade hon knappt hörbart. ”Icke mera!
Bifölls, Hvarefter ofvannämnde ProtocollsUtdrag, uppå gjord proposition, af Ridderskapet och Adeln godkändes, med införande vid slutet af följande tillägg: agander likväl RiddarkusDirectionen, att, i händelse betänkligheter eller svårigheter vid verkställigheten i några delar deraf under tiden skulle uppstå, efter att hafva deni till Protocollet anfört, då tillämpa den hittills gällande Instnutionen. Hans Excellcnce Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att sedan Ridderskapet och Adeln vid pröfningen den 1 sistlidne April af RiddarhusUt9kottets Utlåtande öfver RiddarhusDirectionens RiksdagsBerättelse, funnit för godt förklara HofMarskalken Friherre Klingspor Ridderskapets och Adelns aktning och välvilja för dess nitfulla befattning vid Riddarhusets reparation, men tillika ansett något yttrande öfver RiddarhusDirectionens åtgärdera Den 25 Junti, 455 såsom då ännu icke tillfullo granskade, ej kunna äga rum, så ansåg Heins Excellence, efter det berörde granskning nu mera blifvit af RiddarhusUtskottet fulländad, sig böra hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln behagade förklara förra RiddarhusDirectionen Ridderskapets och Adelns tillfredsställelse ocd välbehag öfver det sätt, hvarpå RiödarhusÅrenderna blifvit sedan sista Riksdag af Directionen förvaltade. Bifölls-' Hant Excellence Herr Grefven och Landi" Marskalken hemställde derefter, om icke Ridderskapet och Adeln behagade i nästa Plenum utvälja den Direction, bestående af 7 Ledamöter, som enligt 50 §, i RiddarhusOrdningen komme, att intill nästa Riksdag förvalta Riddarhusets angelägenheter. Bifölls. Vid förnyad föredragning af ConstitutionsUtskottets den 17 dennes aflåtne, samt den 22 derpå följde förmiddagen på bordet lagde, Memorial, angående åtskilliga med Representationsförslaget gemenskap ägande Grundlagsändringar; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att till den behandling 56 §.
De blanka öronringarna slogo mot hennes bruna kinder. Hon var klädd i ett stycke tyg, men så löst att hon med en enda åtbörd kunnat skänka bort sig själf. Men det var intet af ett mötes oro öfver henne. Hon väntade ingen och hon önskade ingenting. Hon log åt de röda kvällsmolnen, åt dufvorna, som kuttrande och plattfotade trängdes på torget, och värmen från de af dagens hetta ångande stenarna brände hennes länder och fyllde hennes kropp med lycka. Dessa voro det lilla torgets fasta aktörer. Men ur en sidogränd, smal som en portik, kommo då och då människor och gingo snedt öfver till San Giusto: en tröttsläpad husmor med sin matkorg på armen ännu i kvällningen, en gammal gumma, med spår af förgången grannlåt i en lugglös sammetskjol och håret sirkladt upplagdt med kvittenkärnor under spetsslöjan, en gammal trött och fattig abbé, som, hela gubben, blifvit spräcklig i ur och skur. Alla kommo de en efter en och utan att låtsas om hvarandra, som gående på besök till någon, hos hvilken de helst ville vara ensamma. När de lyfte förhänget från dörren, såg konungen San Giustos ena fattiga skepp i skymningen och hörde svag orgelklang. Pasquale spelade med hufvudet mot bröstet och slutna ögon, och den okända, osedda kvinnan från votivtaflan stod bakom och hviskade: Spela Pasquale, spela för tiggarna och dufvorna, för de tanklösa flickorna, de små gummorna och för dig själf, så du får vackra drömmar till natten. Rummets andra fönsterlänga vette mot en trång gränd, i hvilken dagens rörelse långt ifrån lyktat. I bottenvåningens öppna verkstäder och butiker sysslade ännu handelsmän och dagslönare, och konungen roade sig med att följa deras arbete. Snickaren stod vid hyvelbänken och lät hyfveln långsamt löpa öfver bräderna med en högtidlighet, som om de kvisslor eggen aflägsnade voro lyten och dåligheter, hvilka det var en helig plikt att plåna ut. Snickaren var en allvarlig man med ett dystert ansikte och stort, svartkrusigt skägg.
Och då han kom till mörkt rum, tog han det utaf deras händer, och lade det öfver en sido i huset, och lät männerna gå; och de gingo bort. Då gick han fram för sin herra. Och Elisa sade till honom: Hvadan kommer du, Gehasi? Han sade: Din tjenare hafver hvarken hit eller dit gångit. Han sade till honom: Månde icke mitt hjerta vandra med dig, då mannen vände om igen ifrå sin vagn emot dig? Nu, du hafver tagit silfver och kläder, oljogårdar, vingårdar, får, oxar, tjenare och tjenarinnor. Men Naamans spitelska skall låda vid dig, och dina säd, till evig tid. Så gick han ut ifrå honom spitelsker såsom en snö. De Propheters söner sade till Elisa: Si, rummet, der vi för dig bo, är oss för trångt. Låt oss gå till Jordan; och hvar och en hemte der timber, att vi måge bygga oss der ett rum till att bo uti. Han sade: Går åstad. Och en sade: Kom ock du, och gack med dina tjenare. Han sade: Jag vill gå med. Och han gick med dem. Och då de kommo till Jordan, höggo de trä neder. Och som en af dem fällde ett trä, föll yxen i vattnet; och han ropade, och sade: Ack! ve, min herre; och hon är mig lånt. Men Guds mannen sade: Hvar är hon fallen? Och då han viste honom rummet, skar han ett trä af, och kastade det dit; och yxen flöt uppe. Och han sade: Tag henne upp. Han räckte ut sina hand, och tog henne. Och Konungen i Syrien förde örlig emot Israel. Och han rådfrågade med sina tjenare, och sade: Vi vilje lägra oss der och der. Men Guds mannen sände till Israels Konung, och lät säga honom: Tag dig till vara, att du icke drager till det rummet; förty de Syrer ligga der. Så sände då Israels Konung bort till det rummet, som Guds mannen om sade, förvarade det, och höll der vakt; och gjorde det icke en gång eller två gångor allena.
Domstolen i ämnet salunda anfört, samt i öfverensstämmelse med Xulimägtiges i Lanken oek kigsLvotoiret ?fgikne utlätandeu, täekt; i Xäder tilläta, att Xandskökdingen ak HVingärd Loge under kekrielse krän ali ytterligare exekutiv ätgärd, intill L. 8t:rs nästa sammankomst njuta anstånd med ketalningen ak de genom kögslkerörde Xäd. Dtslag lionom till ersättning ädömde allmänna Medel, under vilkor ej mindre att vederkäktig korgen eller annan fullgiltig säkerket skulle ställas för de af Xleman ikrän Lanken uppkurne odlingslan, tillsammans 2107 L:dr 2^ sk., samt kör Oötks Lanals k. d. DiseontVerks fordran 2.3oi L:dr ^6 «k. j8 rist, jeinte ä desse summor upplupne ock upplöpande räntor, än äkven att, till säkerket kör sä väl desse med ökrige Lanken ock L:gsLontoiret tillkörande, som andra ak Xlewa» förskingrade ock Xandsköldingen al Wingård Letänkanden, X:o ^r. till betalning ädömde allmänna medel, i den ordning som lagligen kunde klifva bestämd, den redan dä ä Wingård? lösa egendom lagda qvarstad skulle fortfara , samt kälkten ak dess Landsköfdingelön ikrän oek med är ,826 innekallas. > * lili en sedermera den 24 Xekruarii innevarande är, till X.
Kär nu en sådan inrättning erkännes kunna lemna en nyttig och af omständigheterna påkallad, oumbärlig hjelp, samt i alla afseenden anses kunna medföra stora allmänna fördelar och, oberoende af utländska capitaler, kunna åstadkomma de största resultater i vår inre rörelses tillväxt; så frågar jag, å Svenska folkets vägnar, om en sådan inrättning bör förkastas derföre, att dermed äro förenade några besvärligheter eller några obetydliga olägenheter. Om man hos oss ej kan använda en erkändt nyttig och nödvändig sak, så framt den ej fiqnes i andra länder, så är just förhållandet med ifrågavar. sak, att enahanda förlägenhet har bragt andra nationer till nödvändigheten att söka biträden genom sammansatt förmåga, der enskildas, delad, varit otillräcklig; och tillståndet hos oss är nog betänkligt, för att icke lemna allt åt det enskilda bemödandet och låta all den kraft falla eller lemnäs obegagnad, som med samfäldt biträde kan åstadkommas. Då obligationerna skulle endast utgifvas på större summor, kunna de icke ur rörelsen uttränga myntet, hvars bestämda grund ej heller skulle kunna rubbas genom creditpapper, för hvilka ej Banken hade någon ansvarighet; och Statens vore fullkomligt betryggad i hypotheken , så att nämnda inrättning i alla hänseenden erbjuder åt både låntagare och långifvare den största säkerhet, som kan lemnäs, och bör derföre vinna fullkomligt förtroende. Ali farhåga, att 113 Den 5 Maj f. m. de Riksg.-contts förskrift!ingar, hvilka äro ämnade till ett slags statspapper för industriens och inre rörelsens utveckling, skulle locka oss in på den nymodiga statsskuldsbanan, röjer ett ensidigt och tvetydigt misstroende. Olyckligt det folk, hvars interessen uppoffras af en så förderflig orsak, hvilken är lika skadlig och fördömlig, som försigtigheten är nyttig och nödvändig. Under discussionen d. 17 sisth Mars f. m. har jag, ang:de creditrörelsen, med ledsnad hört yttras äfven af BancoUtskts ordförande, att endast man finge trygghet för lånrörelsens bibehållande vid samma utsträckning, den nu innehar, vore dermed all önskan vunnen.
Om dessa qvinnor fortfarande skola vara bundna af förmynderskaps-tvånget, ligger häri ett oafvisligt hinder för alla aftal, hvarigenom de kunna förvärfva något. Betraktar man frågan från denna synpunkt, torde det vara ögonskenligt att qvinnan icke bör beröfvas den rättighet, som hvarje man eger. Att detta stadgande varit ämnadt att blifva ett öfvergångsstadgande, torde väl knappt behöfva påpekas; hvadan jag icke längre vid denna del af frågan vill uppehålla mig. Man har vidare yttrat, att qvinnans natur gör henne mindre lämplig att sköta affärer. Jag hade vågat tro, att man kommit från den tidsåsigt att anse qvinnan stå under mannen; ty det behöfs verkligen icke stor psychologisk insigt, för att finna, att qvinnan är mera varsam och försigtig än mannen, — en försigtighet, hvilken ofta stegras till misstro. Jag fortfar i min anhållan om bifall till Utsk:ts Betänk. Hr Nordenfalk, Carl: Såväl vid 1854 och 1856 årens riksdag, som sedermera, har rigtigheten af den nu ifrågav:de principen blifvit erkänd; men man har tillagt ett stadgande, som i väsendtlig grad ändrat densamma. Genom den nuv:de lagen är nemi. det förutv:de förhållandet föga ändradt. Tillförene egde qvinnan rättighet att hos K. M. söka myndighet; men då K. M. aldrig afslog en sådan ansökan, består den vunna lättnaden egentligen endast uti en minskning af hennes besvär. Det synes vara klart, att den, som erkänner principen såsom rättvis, äfven bör söka införa den i lagen, samt från tillämpningen af denna princip icke göra några undantag. Man har här talat om den garanti, som staten bör hafva att qvinnan vid 25 års ålder skall kunna sköta sig och sitt gods. Det är visserligen en sanning, att man icke kan uppgifva någon bestämd ålder, då egenskapen att sköta sig och sitt gods inträder; men lika säkert är ock, att någon sådan säker gränsskilnad i afseende å mannens ålder icke heller kan uppgifvas. Utsk:t har redan påpekat de svårigheter, som möta genom tillämpningen af denna lags stadgande, enär domstol icke dervid eger pröfva sin kompetens.