Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Småningom har likväl, så vidt jag vet, icke på grund af någon K. Itesolut., utan genom K. Serafimer-Ordens-Gillets anordning, dessa medel till större delen dragits från provinsen Skåne, och för närvarande fördelas de emellan de olika länen, med undantag af 4,000 K:dr, af hvilka 3,000 tilldelas Malmöhus län, och 1,000 Christianstads län, på den grund att hela detta belopp af kronotionde inom dessa båda län uteslutande utgöres. Jag har endast framlagt denna resumée, för att visa att Skåne torde hafva någon rätt att fortfarande som hittills få behålla större delen af denna summa. Hvad nu angår Utsk:s Betänk., så har Utsk. sagt: »att pensioner .utdelades på högst 8 B:dr Eko, men oftast icke mer än 6, 5, 4, 3 å 2 R:dr 32 sk. samma mynt.» Detta Utsk:s yttrande förvånar mig i sanning, ty föreskrifterna för pensionsutdelningen innehålla, att barn under 6 år skola erhålla 32 sk. i månaden; att barn från 6 till 10 år skola erhålla 24 sk. i månaden; och att barn från 10 till 14 år skola erhålla 16 sk. i månaden. Eedan första gången då denna fråga förevar, innan den remitterades, yttrade jag att det sätt, som hittills begagnats med afseende på medlens utdelande åtminstone inom Skåne väckt allmän belåtenhet. Man har der i allmänhet brukat bereda understöd åt sådana 92 Den 7 Mars. fattiga personer, som hafva 6 eller 7 barn, någongång endast 5, och denna hjelp anser man vara af stor nytta för de fattiga. Jag har lådfört mig med några Skånska ledamöter af Presteståndet, och äfven dessa hafva ansett det vara af största vigt att dessa medel fortfarande finge disponeras på sätt som hittills skett. Jag anser att det nu ifrågavande förslaget långt från att medföra någon fördel, tvärtom skulle, åtminstone hvad Skåne beträffar, medföra stor olägenhet. Om detta förslag, såsom det nu är upstäldt an tages af Jl.
Och det, * - tillade doktorn med blicken fäst i fjärran, » är på hans stadium det mest betänkliga af allt. » » Tror du kanske, att han tröttnat på vår lilla vrå af världen? » frågade doktorinnan eftertänksamt, i det hon sköt bort kaffekoppen, stödde armbågarna mot bordet och lifligt intresserad lutade sig fram mot mannen. IDUN 1899. en liten afkrok af världen, och han, som lefvat så midt uppe i det verksamma lifvet — » » Ja, det kan nog hända, — men han trifdes ju så godt den första tiden — Det var hvila och lugn för de öfverretade nerverna, han behöfde! Det har han fått, men det hjälper ändå inle. Det är något, han grubblar öfver, något, som han bär inom sig och ej vill yppa för mig, något — sålunda — som jag har svårt att kunna b o t a. » Doktorn mätte verandan med långa steg. Plötsligt stannade han midt framför Aina Beijer, som tyst åhört doktorns utlåtande. » Det är missmodigt att vara läkare, vet fröken, » utbrast han med en impulsiv kastning på hufvudet. » Man vill så oändligt mycket, man hoppas så mycket, och så får man till sist kanske blott stå och se på, hur ett enda litet sandkorn stänger vår väg, en enda vindfläkt kullkastar alla våra beräkningar. » » Och ändå är ert kall det härligaste jag vet, » genmälde Aina med en djup blick, » ni bringar tröst och glädje, där andra förmå intet — den sidan af saken få vi ej glömma, doktor Holm. Att vi sedan alla äro besudlade med jordestoftet, att vingarna äro klippta och ej kunna bära oss så långt, som tankarna och önskningarna nå — det måste tyvärr vi dödliga böja oss inför. Nej, misströsta inte, doktor Holm, ni läkare äro ändå så lyckliga: ni få råda och hjälpa, där vi endast famla — eller kanske tvingas att tiga, att med sveda i hjärtat låtsa ett leende, där vi helst fällde en tår — &gt; Rösten darrade ... » Ni har så innerligen rätt, fröken Aina, det var fult af mig att klaga, och tro mig — det är ej ofta det sker.
Då räntan i Sverige är vida högre än i andra Penningerika länder är det all anledning att Penningarne strömma dit, der de gifva högsta afkastning och denna ökade tillgång skall icke allenast afhjelpa förlägenheten utan äfven sluteligen fälla Penninge-räntan, så vidt sådant med sakens natur öfverensstämmer. Åf alla dessa skäl hemställer jag att nu måtte stadgas. i'o Ått BancoSedelns värde fastställes efter 128 sk. eller 2 R:dr 32 sk. i sedlar för En Rtdr Specie i silfver, hvarå Kongl. Majtts sanction begäres. 2:0 Att till detta belopp Banquen emottager silfver emot sedlar samt tillika meddelar Insältta. ren ett betyg. Hvarigenom Banquen under laga ansvar förbindes att, emot enahanda belopp i sedlar , åter utvexla silfver, myntadt eller omyntadt. 3:0 Att myntning af smärre Speciemynt af jbtdels, T’g:dels, T'a:dels och gtdels B:dr-stycke genastföretages. Banco -XJtsiottets Bettini anden. 877 4:0 Att BancoFullmägtige genom särskild Instryction berättigas, att i vissa Fall och unde* vissa vilkor , samt med Kongh Maj:ts Nådiga bifall, företaga allmän utvexling af Speciemynt, hvarvid början göres med de smärre mymdagen. Vilkoren för en sådan Utvexling skulle nödvändigt vara de: att insättningar af silfver skedt till så betydligt belopp, att man deraf tydeligen finner att den rörliga silfvermassan redan är så stor, att man utan våda kan öppna Banquen till allmän Vexling. Lyckades den nu föreslagne planen, hade man säkert uppnått detina tidpuncf förr än man tror sig kunna förutse ; men föreskriften föc BancoFullmägtige bör icke allmängöras emedan sådant kunde gifva anledningar till Speculationer. Mången skulle tycka, att i fall en allmän (realisation skulle företagas, BancoStyrelsen bör ega magt, att kunna upptaga ett lån eller åtminstone förse sig med en utländsk Credit å 500,000, eller 1 million R:dr Specie.
Jag är ej bortskämd och begär ej att min man skall kurtisera mig och stå på tå för mig. Men ignorera mig får han inte. Vill ni vara god och gifva gungan litet fart, magister Nordenson.“ “Jag kom hit för att fråga er om ni skulle vilja följa mig till ett berg, en bit härifrån. Jag har der under ett af mina ströftåg påträffat en den herrligaste utsigt.“ “Är det långt?“ “Blott några stenkast.“ “Då hinner jag kanske. Jag måste vara hemma till dess pappa vaknar från sin middagsslummer. Då läser jag alltid högt för honom en stund.“ “Ni är mycket sjelfvisk, Blända“, sade Halfdan, sedan de en stund vandrat tysta vid hvarandras sida. “Sjelfvisk! Finns det ordet i er ordbok? Hvad är sjelfviskhet, då ej den ena menniskan har några pligter emot den andra?“ “Ni är sjelfvisk, ty ni skulle kunna betrygga hela mitt lifs lycka, göra mig till en annan och bättre menniska, och ni vill det ej.“ “Göra er till en bättre menniska. Ni, som är så i allo fullkomlig!“ “Hvartill denna bitterhet, Blända? Jag vet ju i alla fall att ni älskar mig. O, det har jag så mången gång läst i edra ögon, i er hands lätta darrning, då den hvilade i min, i den fina färgskiftningen på er kind, då mitt måhända alltför djerfva öga hvilade på er. Allt sedan jag här om dagen yttrade de der åsigterna, har ni varit så förändrad emot mig. “Blända, det var min gamla menniska, som då talade. Kärleken har gjort mig till en ny menniska och gentemot er kunna ingen af mina gamla principer hålla stånd. “Ni rodnar, Blända, sänker er blick, er läpp darrar. O, nu är du dig sjelf igen. Nu är kylan, bitterheten, blekheten borta, nu är du åter den liffulla, den ljufva, den bländande Blända.“ Han slöt henne till sitt bröst, och hon gjorde ej mer något motstånd. Blända läste ej högt för komministern i dag. Hon knöböjde i stället vid hans soffa och bad om hans välsignelse öfver sig och Halfdan.
— Då emellertid de ifrågaställda åtgärderna, derest de af Kongl. Maj:t skulle pröfvas lämpliga, torde till någon del kunna bringas till verkställighet utan synnerliga kostnader, och då, efter hvad Utskottet inhemtat, under loppet af flera år icke någon utgift varit anvisad på det kontanta penninge-anslag, 3,700 R:dr, som i Riksstaten är uppfördt ”till befrämjande i allmänhet af bergsbruket,’’ har Utskottet föreställt sig, att denna tillgång lämpligen kunde härtill användas, och får i anledning häraf tillstyrka, att Rikets Ständer, jemte anmälan af de i nämnda hänseenden hos dem väckta förslag, i underdånighet hemställa, det Kongl. Maj:t täcktes, efter inhemtande af vcderbörandes underdåniga utlåtande, vidtaga sådana åtgärder, som pröfvas lämpliga på det dels en förbättrad och till större besparing ledande kolnings-metod, dels ock kännedomen om torfjords ändamålsenliga beredande till godt brännmaterial, må blifva i landet allmännare utbredd, — med anhållan tillika att de kostnader, som för sådant ändamål till en början kunna ifrågakomma, måtte af ofvannämnda anslag bestridas. 48:o) Till förrättande af vetenskapliga undersökningar rörande fiskerierna beviljades vid förra riksdagen ett extra anslag af 1,000 R:dr årligen; och då enligt hvad Stats-Råds-protokollet (pag. 24) utvisar, Landtbruks-akademien ansett detta Bih. till B. St.
Maj:t väckta förslag om anstaltens utvidgning synes derföre Utskottet vara i hög grad förtjent af behjertande, hvarföre Utskottet, enär den uppgjorda ritningen blifvit af Ofverintendents-embetet lemnad utan anmärkning, tillstyrker, att Rikets Ständer, med bifall till Kongl. Maj:ts Nådiga framställning, må, utom det vid sednaste riksdag beviljade anslag af 25,000 R:dr B:ko, eller 57,500 R:dr R:mt, anvisa en summa af 120,000 R:dr sistnämnda mynt, för uppförande, efter upprättadt förslag, af ifrågavarande nybyggnad på den plats, hvilken derför kan af Kongl. Maj:t i nåder pröfvas vara mest lämplig. Vidkommande här ofvan jemväl omnämnda, af Rikets sednast församlade Ständer beviljade, men hittills icke lyftade anslag af 7,500 R:dr Runt, till inköp af inventarier för institutet, torde derom något yttrande af Utskottet icke erfordras. Genom det ofvanstående anser sig Utskottet jemväl hafva besvarat tvänue, genom remiss från Ridderskapet och Adeln samt Borgare-ståndet ankomna motioner af Grefve Snoilshy, N., och Herr Bäckström, hvilka, jemte begäran om medgifvande för institutets direktion alt, utan afbidan å byggnads-arbetets företagande, få lyfta och lill afhjelpande af institutets för handen varande behof använda förutnämnda till inköp Stals-Utslcoltels Ullålande M 148.
Har man så många, reder man sig dock godt, men mången får reda sig med mindre. Kan man få ull och så låta väfva klädningstyg, blir det nästan outslitligt och i längden billigast. Kan man icke på detta sätt förskaffa sig hemväfda tyger, utan måste se sig om i handeln, bör man väl se till, att man icke låter lura sig af puffar och billiga priser. När man icke längre kan använda ett plagg som klädning, gör man däraf t. ex. en underkjol, som blir både varm och treflig. Likaså kan man låta väfva kapptyg i synnerhet till vårkappa, och syr man den själf, går den till omkring 20 kr. och varar boråt fyra år och än längre. Köpta tyger kunna äfven blifva både starka och billiga, men ej så som de hemväfda. Ar man någon gång med på en finare bjudning, så har man en ljus klädning och en sådan får man ännu billigare. En af hvitt ylle är man alltid fin med och en sådan kan man få för 5 kr. och när den blifvit solkig, låter man den kemiskt tvättas på någon tvättinrättning. Men kanske någon af Iduns många rådgifvarinnor kan gifva ett godt råd, huru man själf må kunna tvätta en sådan klädning, ty det blir ju allra billigast. Sedan, om den ej är utsliten, d. v. s. ej allt för dåligt tyg, kan den ju färgas. Till kappor blir ju alltid billigare att köpa tyg och låta sy eller sy själf, men man kan också komma öfver kappor till pris af 30 kr. men ej gärna under. Äfven kappor kunna färgas, om de med tiden chancera, och på så sätt kan en kappa räcka en fyra, ja t. o. m. fem år, det vet jag af erfarenhet. Hvad skodon beträffar vill jag nämna, att finare skodon, som man ej begagnar så ofta, kan man få på realisationer riktigt bra, men hvardagsskodon bör man skaffa sig starka och goda. Hvad hattar angår blir det också största vinsten att köpa själfva hatten och sedan kläda den själf. Vill man ha hatten klädd med band, så blir det nog litet dyrt, men det blir dock i längden billigast, då sidenband ju äro så varaktiga.
Bifölls. S. D. Föredrogos åter och biföllos Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottets betänkanden: N:o 78, i anledning af väckt motion om beredande af emirili-löner för afskedstagande Consistorii-Notarier; N:o 79, i anledning af väckt motion om bestämmande af minimiocli maximi-belopp för arrende-afgiften vid utarrenderande al Lunds Academie-hemman; N:o 80, i anledning af väckt motion om rättighet för tiondegifvare i Skåne att få lösa den till Stockholms Allmänna Barnhus anslagne kronotionde efter markegångspris, med tillökning af i Lag sLadgad forsel-lön; N:o 82, i anledning af väckt motion om Landsfiscals-beställningarnes indragning; N:o 83, i anledning af väckta motioner om ändring uti hittills gällande bestämmelser i afseende å Sveriges och Noriges ömsesidiga handels förhållande; N:o 84, i anledning af väckt motion om upphörande af rättigheten att använda Finska och Åländska fartyg för transport af träd varor och tjära från de Norra Länen lill andra inrikes orter; N:o 85, i anledning af väckt motion om förtydligande af Kongl. Förordningen den 11 Febr. 1832, angående landtmanna-seglationen; N;0 86, i anledning af väckt motion om upphörande af stapel-slä dernes åliggande att importera vissa quantiteter salt. S. D. Ånyo föredrogs och lades till handlingarne Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets utlåtande: N:o 87, i anledning af återremiss af betänkandet, N:o 35, samt nämnde Prof.-Utdrag, den 2 December i844- 369 nämnde Ulskolls memorial, N-.o 88, i anledning al' återremiss utaf betänkandet, N:o 39. S. L). F öredrogos ånyo Statv-, samt Allmänna Besvärsoch Ekonom iUtskottens u tl å ta uden: N:o 12, 1 anledning af väckta motioner 0111 rättighet för Hernösands
En af staten inrättad normalskola skulle jemväl kunna blifva ett verksamt medel att befordra lämpliga läroböckers författande. Fruntimmersundervisningen i vårt land är ännu i nästan fullkomlig saknad af sådana läromedel. De flesta, som begagnas, äro skrifna för goss-skolor och hvarken afpassade efter flickans behof eller för henne af intresse. Ingen skicklig lärare vågar försöket att afhjelpa denna brist, emedan han för en sådan möda icke kan påräkna någon uppmuntran; men inrättades en normalskola, så 33 så kunde lärare och lärarinnor vid densamma förbindas att utarbeta lämpliga läroböcker och derför tillförsäkras vissa förmåner. I flera andra stater bar ock behofvet af dylika mönster-skolor för de bildade samhällsklassernas döttrar länge varit insedt. Rysslands och Preussens hufvudstäder ega sådana inrättningar. I Schweitz finnes en uppfostrings-anstalt för fruntimmer, hvarifrån lärarinnor utgå till flera Europas länder, och i Frankrike stadgar en lag, att den, som vill inrätta pensionsanstalt för flickor, skall förut skaffa sig tillståndsbref af vederbörande myndighet. Det är tid, att äfven vårt fosterland söker tillegna sig en förbättring i undervisningsväsendet, hvars vigt och gagnelighet andra stater länge erkänt. Då jag alltså, på de skäl, som nu blifvit framställda, anser mig böra 1 underdånighet föieslå inrättandet af en normalskola för fruntimmersundervisningen, med lnifvudsakligt syftemål derjemte alt bilda skickliga lärarinnor, är det min skyldighet att framlägga grunddragen för en sådan skolas organisation, hvarvid jag trott mig böra i de flesta delar följa det förslag, som vid sista riksdagen blef af en riksdagsman inom Ridderskapet och Adeln framställd t: 1:0
Det kan lätt förklaras. Oaktadt all skiljaktighet egde de begge bolagsmännen en punkt, hvari de möttes, och denna punkt var destructionen, så tillförståendes, att (som förut är sagdt) då A. ville nedrifva staten i grund, ville Hr Hj. skona nedra våningen och deruti inhysa folkviljan, allmänna rösträtten, massan under publicismens ledning – således en oligarchisk maskopi, under formen af okunnighetens och platthetens mångvälde. A. ville väl ock, eller låtsade vilja, en slags republikanskt kosmopolitisk association, men under poëternas och geniernas styrelse; hans religion var neml. geniets sjelfdyrkan, upphöjd öfver alla andra lagar, än det genialiska godtyckets. Således ville begge herrarne i grunden någonting rakt motsatt, men begagnade hvarandra ömsesidigt till undanrödjandet af det gemensamma hindret för deras olika mål; neml. uppoch nedvändandet af det gamla Sverige, den politiska och religiösa ordningen. När första arbetet var gjordt, hoppades troligen begge nedbrytarne, att kunna förlikas om hvad vidare ske skulle, neml. Radicalen att förmå Socialisten att pruta af en god del af hvad han kallade dess „fantasterier„ och „excentriciteter„ – och Socialisten hoppades väl att slutligen kunna taga den industriella Radicalen, oaktadt hans tunga packning med prosa, siden, talg och såpa, af chinesisk rotting och gottländska myror, i sin Apollochar och föra honom till sina Houries och sin muhammedanska himmel. Var den slutliga förlikningen rentaf omöjlig, så återstod ju i alla fall hvad som plär vara slutet på alliancer mellan frisinnige af denna sort: – öfverflygling och krig emot hvarandra? Vi påtaga oss icke att afgöra, hvilken var den orimligaste af båda deras syftningar; fast A. var poet och enthusiast, följer deraf alldeles icke, att hans plan var den sanslösaste, ty man kan yra lika vildt på prosa. Hr Hj. har äfven efter katastrophen yttrat, att A. „stod på bildningens högsta trappsteg„ – och att han „varmt kämpat för det godas seger öfver det onda.„
I sammanhang med gjorde Anmärkningar vid Stats-TJtskottets Betänkande, rörande Allmänna Indragnings-Statm, har Herr Äng. von Hartmans dort* - Ståts-Utskottets Be tänka n deni ng jemte framställning om det missförhållande, sorn före kottme vid jemförelse af dell Pensions förmän de till förre Kongl. FlofStaterne hörande personer i allmänhet, i och för innehafde befattningar åtnjuta, och hvad Statens Ämbetsoch ‘Tjensteman, samt deras Enkor eller Barn, ega efter Författningarne undfå i Pension» funnit sig böra, för att bereda mera likhet härutinnan och då Hof-Stats-Svsslorne vöre mindre vådliga och Vigtiga, men lättare och beqvämare i utöfningen än Pikets Militaire och Civile TjenSter, gjort den Motion, att vederbörande af båda könen, Som användas till de Kongl. Hofvens högre eller ringare betjening, icke matte få större Pensioner» an Pikets Ämbetsmän och Tjenare» så framt icke särskildte omständigheter någon gång kuhde föranleda till personliga undantag, Stats-Utskottet, Söm erhållit Höglofl. Riddersknpéts och Adelns Remiss häraf, får i följd deraf meddela det Utlåtande, att Riksens Ständer, Uti deras underdåniga skrifvelse deh 16 Octobfef 1810, 1 afseende på jLör.fers och Pensioners åt, njutande i allmänhet å Allmänna IndragningsStaten, bestämde vissé hufvudgmhder hvilke sedermera» vid regleringen af Pensions-förmånerne för afgångne Kongl. Personers HöfStalör, blifvit åberopade, men för öfrigt liar det berott af Riksens Ständer alt, efter omständigheterne i hvarje 4 Semit 4 Bmtd, 8 Hl giats - tJ ts leo tt e ts Béfähkahdfcftt Jall, tillämpa desse föreskrifter eller 'derifrån göra undantaga hvarigenom uppkommit det förhallan. de med sådane Pensicher, som hu visar sig.
Vid direkta resor från Sverige eller Norge har för Svenska fartyg betingats fullständig frikallelse från läst-afgifter i Frankrike så snart Franska fartyg kunna komma att åtnjuta enahanda förmån i de förenade Rikenas hamnar. Intilldess sådant möjligen kan beslutas, skall för Svenska fartyg erläggas 75 centimer par tonneau, eller omkring 2 R:dr 34 öre för nyläst (1 R:dr 35 öre för svår läst), motsvarande de lastpenningar, samt fyroch båkafgifter, som, enligt uppgjorda beräkningar, i medeltal för Franska fartyg nu betalas i Sverige. Sedan längre tid tillbaka, och intilldess att sjöfartstraktaten trädde i kraft, utgjorde afgiften för Svenska fartyg i Franska hamnar 4 Francs 50 cent. pär tonneau, eller omkring 14 R:dr 6 öre för nyläst (8 R:dr för svår läst). Då denna afgift drabbade ej blott Svenska, utan jemväl alla de Norska fartyg, som sysselsattes med export af Svenska produkter till Frankrike, och derjemte de varor, som med dylika fartyg dit infördes, betungades med extra afgifter, måste dessa omständigheter utgöra ett stort hinder för hela denna export, hvilken, i anseende till varornas beskaffenhet, erfordrar större utrymme, i förhållande till sitt värde, än de flesta andra länders export-artiklar. Men det var naturligt, att i den mån öfriga Nationer lyckades att frigöra sig från dylika differentiela afgifter, skulle olägenheterna häraf blifva för oss så mycket mera tryckande och slutligen medföra en allvarsam fara att Sveriges handel och sjöfart på Frankrike för framtiden kunde komma att lida en högst kännbar inskränkning; och den stora vigten af ett sådant förhållande blir så mycket mera tydlig, då man tager i betraktande, att oaktadt inverkningarne af nyssnämnda ogynnsamma omständigheter, Sveriges utförsel till Frankrike under sednaste tiden likväl i värde uppgått till mer än 9 millioner R:dr åidigen, samt att således detta land, näst England, utgjort den förnämsta'marknaden för våra produkter.
Till en början visste han alldeles icke, hvad han skulle taga sig till, afstängd som han var från den lefnadsbana, dit hela hans diktan och traktan stod. Han kunde ej heller besluta sig för någon annan, efter allt hvad han tänkt och sträfvat för att komma in på lärarebanan. Detta blef slutet och resultatet på alla hans funderingar och alla hans resonnemang. Jag tillrådde honom då att förkofra sig i sina stycken och åter söka inträde på seminarium nästa år. Detta mitt råd upptog han så mycket hellre, som jag äfven lofvade att efter bästa förmåga hjelpa honom till vinnandet af ett godt resultat på hans sträfvanden. Jag gaf honom således lexor i de olika kunskapsämnena och öfvade honom flitigt såväl i rättskrifning som i räkning. Han hade ganska god fattningsförmåga och slog lätt i sig de längsta lexor; men då han skulle redogöra för desamma, svamlade han med ord och svängde sig gerna helt lättvindigt ifrån saker, som han ej fullt begripit. Hans värsta fel var nemligen det, att han aldrig ville erkänna, att han sjelf icke förstått en sak. Jag varnade honom otaliga gånger för detta lättsinniga sjelfförtroende. Han blef då alltid mycket ledsen och lofvade bot och bättring; men nästa gång var det lika när igen. Efter någon tid märkte jag vid ett tillfälle, att han ej det ringaste beredt sig på lexan, ej heller hade han läroboken med sig. Då jag förehöll honom det orätta i detta tillvägagående – hvarför skulle väl jag göra mig besvär med att handleda honom, då han ej sjelf ville göra sin flit? – så brast han i gråt och erkände, att han nödgats sälja flera af sina böcker hos en antiqvarisk bokhandlare för att köpa bröd, att dermed stilla sin lekamliga hunger. Jag fick sjelf tårar i ögonen vid denna hans bekännelse och tillsade straxt madam Andersson att duka fram af min mat, hvarefter jag med glädje såg honom stilla sin efter långvarig fasta hardt när omättliga hunger. Han fick nu låna mina böcker, medan han läste öfver lexorna. En dag, då jag hemkom från seminarium, satt han i mitt rum, ett rof för den djupaste förtviflan.