Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan hon ett par år varit gift, gaf hon likväl den hämmade skaldeådran luft, så att ett och annat gladt skämt flög ut i världen, utan att hon själf erkände dem såsom alster af sin penna. Slutligen lät hon af Kellgren öfvertala sig att lämna några bidrag till Stockholmsposten, och dessa blefvo med entusiastiskt bifall emottagna af publiken. Medan Anna Maria Lenngren sålunda steg allt högre och högre i den svenska allmänhetens gunst, och ryktet åt hennes snillrika panna virade den lagerkrans, som skulle grönska för henne, äfven sedan tankens arbete upphört och lifvet slocknat, hade Mariannes lif varit rikt på växlingar. Hon hade först såsom gift och i besittning af endast en ganska måttlig förmögenhet lefvat indraget, men blef därefter genom arf rik. Hon och hennes man öfverlämnade sig nu några år åt ett narraktigt slöseri, så att de nedstörtades i fattigdomens afgrund. Den 20 december år 1797, då Gyllenborg på Svenska Akademiens högtidsdag uppläste ett af honom författadt ode till fru Lenngrens ära, hade Slottskansliets handtlangare bortfört magister Ström till bysättningshäkte och hans hustru och barn befunno sig i den utpantade boningen utan bröd och utan någon, som bistod dem, och utan hopp för framtiden. På några torftiga lämningar af en bädd, den slottskanslibetjäningens barmhärtighet låtit dem behålla, låg Mariannes lilla dotter Elise försänkt i en orolig slummer. Flickans ansikte utvisade att hon var illa sjuk. Marianne hade ur ett litet schatull framplockat en hel mängd värdelösa småsaker, utgörande souvenirer, dem hon förvarat. Hon hade hoppats ibland dem finna något, som kunde förvandlas till pengar; men där fanns ej en enda nipp, hvarför hon kunde erhålla ens en riksdaler. “O, min Gud, hvarifrån skall jag få medikamenter åt mitt barn!“ mumlade hon förtviflad och brast i tårar. Hennes snyftningar väckte barnet, som begärde något att dricka. Marianne skyndade fram till sitt hjärtas afgud, och sedan flickan å nyo fallit i slummer, återvände modern till det lilla skrinet. Hennes ögon föllo på botten däraf, och hon upptäckte ett helt litet paket.
tvenne munkar, bärande hostian och monstransen; 7:o åter en pell, uppburen af fyra riddare; brudens släp uppbäres af Inga brudriddare, och 8:o brud och brudgum hand i hand, under en och ännu en tärna, klädda i hvitt, samt brudgummens vapen af en rustningsklädd väpnare; 9:o Knut och Ingrid, hand i hand, efterträdda af Björn, bärande Knuts vapen, samt en tärna bärande upp Ingrids släp; 10:o riddare med deras fruar, hvar och och två. Tåget går en gång omkring scenen, samt ordnar sig en med tärna och väpnare efter sig, samt slutligen knecktar två sedan på ömse sidor deraf, så att Botvid och munkarne, jemte fonden tillika med allmogen, samt riddarne med deras fruar, jemte tärnorna, sidorna.) BOTVID brudparet, intaga scenens midt, blåsare, svenner och väpnare, Guds helga moder gifve fröjd och lycka Åt brud och brudgum uti allan tid, Välsignande utöfver deras hus Och alla helgon hålle milda händer Med ro och trefnad intill sensta ålder! Hell brud och brudgum! (med höjda händer) ALLA. alla intagit sina platser). (sedan musiken tystnat och (fanfarer och lefverop.) Brud och brudgum hell! 58 Kom Ingrid! KNUT (stolt). (sätter sig till höger om Bengt) Skall upphöjd blifva! Den som sig förnedrar, han INGRID Tyst! förhäf dig ej! (för sig). (sakta). (Undertiden hafva svennerna bjudit omkring pokalerna; riddare och tärnor samla sig nu på tvenne led, tärnorna först, och gå sedan ledvis fram till de nygifta, rörande sig dervid efter takten af ne Han hedersplatsen! Signe Gud Bengt Lagman! BJÖRN danstående sång, hvartill introduktionen uppspelas af blåsarne, som jemte folket, väpnarne och svennerna qvarstå i fonden, också delande sig på tvenne led.) Den ädela brudgum, en riddare god, RIDDARNE. TÄRNORNA.
— V ( *47 ) Transport ä,897:4o. 7. 1,000. Fond blifvit anvist att utgå, såsom utgörande en del af de extra anslag till Försvarsverkets iståndsättande, hvilka Rikets Ständer vid sista Riksdag beviljat 80,000. Emot desse redogörelser bar ej något varit att erinra. Såsom en för alla Förvaltande Verken gällande fråga, får Revisorerne sluteligen anmäla: att, sedan Rikets Ständer i underdånig skrifvelse den 9 Mars i83o framställt nödvändigheten af tjenlige formulairers upprättande för åtskillige förvaltande Verks Räkenskaper, i öfverensstämmelse med de för RiksBoksluts-arbetet gällande grunder och Rikets Ständer i sammanhang dermed, ibland omständigheter hörande till controllen och redovisningen, anmält angelägenheten äfven deraf, att formulairet jemväl tydeligen anvisade, att Balancerne ifrån det föregående till det följande året skulle fullständigt upptaga tillgångar i penningar och eflecter; så har Kongl. Maj:t, genom Nådigt Bref af den 5 Mars i83i, anbefallt Kongl. StatsContoret, att, i samråd med de förvaltande Verken, sådane Formulairer uppgöra och Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning underställa. Hos Kongl. Maj:t hafva Revisorerne i underdånighet anhållit, om Nådig befallning till Kongl. StatsContoret, att utbetala nödige medel till de arfvoden , Revisorerne, jemlikt Instructionens 16 §., funnit lämpligt bestämma för de personer, som under Revisionsförättningen tillhandagått med erforderligt Cameraloch Cancellie-biträdc, äfvensom till («9*) C 148 ) kostnadernes bestridande vid tryckningen så väl af denna Berättelse med Bilagor, som den serskildt afgifna om revision af de under Kongl. CommerceCollegium stående Fonder. Till granskningen af StatsVerkets
Det är efter min öfvertygelse Ridderskapets och Adelns fullkomliga rätt att härom ensamme besluta, såsom .öfver ett ceconomiskt ärende, lieldst Adeliga JungfruStifts-Cassan står under Ridderskapets och Adelns omedelbara förvaltning genom en Direction, hvilken för densamma är redovisande, och då ämnet här icke är af constitutionel beskaffenhet, efter flaga icke är om Adelskap eller titel för dessa döttrar af Adeln efter den nya inrättningen. Jag hemställer alltså vördsamligen, om icke Ridderskapet och Adeln skulle behaga upplifva sitt redan 1809 fattade beslut i afseende på ofvanberörda rättighet och h.os Kongl. Majit allenast anmäla sin underdåniga anhållan, det täcktes Hans Kongl. Majit, till bemälda ätters underrättelse, nu och framdeles, låta Nådig kungörelse härom utfärda. Hvad Herr Påhlman nu föreslagit, blef uppå af Herr LandtMarskalken gjord Proposition af Ridderskapet och Adeln bifallet. Bifölls StatsUtskottets, den 2 Juli upplästa, Utlåtande i anledning af gjord anmärkning vid dess Betänkande öfver Kongl, Den 5 Juli-. e> m. Majits Nådiga Proposition örn Statsverket, i hvad den rörer RiksStatens Andra HufvudTitel. Till afgörande företogs Stats-Utskottets, sedan den 2 Juli på Bordet hvilande, Utlåtande , i anledning af anmärkningar vid dess Betänkande öfver Kongl. Majus Nådiga Proposition om Stats-Verket, uti hvad som rörer Fiiks-Statens Första Hufvud-Titel. Herr Friherre af Wetterstedt, Gustaf: Med hämtad anledning deraf, att vid förra tillfället, då Stats-Utskottets Betänkande om framlidna Hennes Maj;ts Enke-Drottningens Pensions-Stat till öfverJäggning förevar, jag hade den äran att, inför Höglofl. Bidderskapet och Adeln, framställa mina tankar, vågar jag nu äfven tillägga några ytterligare anmärkningar.
Bäst hans tankar voro rigtade på värdigt utarbetande af den store Gustaf Adolfs häfdabild, och dessemellan väl ock (såsom åtskilliga ändrings-förslag i hans efterlemnade handskrifter syntes vittna) på en granskad samling af sina skaldeverk, angrep honom, under ett sommar-vistande på Drottningholm 1763, en häftig feber. Den var förvandlingens sändebud. Ännu den 25 Juli diktade han ett litet skämtstycke, utan aning om dödsdagens närhet. Hans halfbroder och nitiske beundrare, Bökman, var hans läkare: men fåfängt. Den 12 Augusti upphörde han, i sitt femtiondefemte års ålder, att vara dödlig. – Vid denna tid hade Konungen och Drottningen i sinnet, att smycka sin älskling med Råds-manteln. Nordin anser för säkert, att den skulle tillfallit honom vid riksdagen 1765. Troligt må visserligen vara, att de då öfverhand ägande Mössorna hade samtyckt; om ej af annat skäl, dock för att äfven på detta sätt förödmjuka de Hattar, som 1756 spelade tyranner. Men Dalin skonades från så tvetydig och slipprig lycka. I stället föranledde hans plötsliga frånfälle ett annat aktningsbevis, hvilket Celsius betecknar i dessa ord: ”Vänner visa sig nu till rikt antal; ovänner vilja icke synas; och Dalins förtjenster brinna som klarast vid det ögonblick, då han sjelf slocknat”. Redan den 14 Augusti jordfästades, i Lofö kyrka, hans stoft. Det åtföljdes af en ansenligt begängelse-tåg, hvaribland främst en mängd förnäma Ämbetsmän och Hofmän. Kammarherren Baron Wrangel, Cavaljer hos Hertig Carl, sönderslog, efter ett kort åminnelse-tal, den bortgångnes adliga sköldemärke. Denna begrafningshögtidlighet, bekostad af Konungen, var likväl blott en tills-vidare-hyllning, eller, i visst afseende, blott ett slags bisättning. Dervid gafs nämligen tillkänna Deras Majestäters nådiga beslut, att på Lofö kyrkogård skulle uppresas ett grift-monument, till en mera sägande och varaktig minnesgärd.
Diskontverkets tjensteman, som förbudet öfverträdt, derföre äfven lemna annan i Bankoverket möjligen innehafvande tjenst, lika obilligt vore det att, på sätt någre ledamöter yttrat, den Banko-styrelsen tillhörande Ledamoten skulle derigenom hafva ansetts jemväl förverkat förtroendet att vara Fullmäktig i Rikets Ständers Bank, i hvilken egenskap han dessutom är underkastad särskilde ansvarighetslagar.» Och har Utskottet vid slutet af Utlåtandet, med frånträdande i vissa delar af sitt ofvan i anförda Betänkande •M. 91 framlagda förslag till införande i Banko-Reglementet, föreslagit följande stadgande: »Ledamöter i samtlige Diskontdirektioner vare det uttryckligen förbjudet att som Kommissionärer taga någon befattning med låneansökningar hos det Diskontverk, i hvars styrelse de deltaga, ehvad dessa ansökningar afse nya lån eller omsättningar af redan erhållna; åliggande det såväl Ordföranden som en hvar Ledamot i Diskontdirektionen att allvarligen tillse, att denna föreskrift noggrannt efterföljes, och i annat fall förhållandet hos Direktionen samfäldt anmäla. Finnes förbudet vara öfverträdt, göre vederbörande Direktion derom anmälan hos Bankofullmäktige, hvilka ombesörja att annan Ledamot i den Fullmäktiges ställe skyndsamligen förordnas och tillsättes» Häraf och enär, på sätt ofvan omförmäldt är, de nyss antydda stadgandena blifvit af Rikets Ständer antagna, hvarefter de införts i 1835 års Banko-Reglemente, oaktadt lika beskaffade ansvarspåföljder för öfverträdande af gifna föreskrifter mot egennytta och väld som de, hvilka af Advokat-Fiskalen blifvit mot mig yrkade, redan förefinnas uti Ansvarighetslagen för Direktörerne vid Diskontkontoren i Göteborg och Malmö af den 12 Mars 1830, synes det mig vara uppenbart, att den lagstiftande makten, Rikets Ständer sjeifve, icke (som Advokat-Fiskalen förmenat) ansett den i Ansvarighetslagen stadgade svåra påföljd, förlust af allmänt medborgerligt förtroende, kunna lämpas på en öfverträdelse, hvarmed ej är förenad annan egennytta än mottagande af kommissionärsarfvode.
SS lléft. 2 IQ Lag-V tufrot tets Utlåtande, JV:o JOS. delsbok, emot annan, rån handlande, «« dermed styrka fordran för borgade varor: finnes den bok ordentligen förd, or/i gitter ej vederparten visa fel deri, eller att hem varorna betalt, mera nekar ändå till krafvel', vare skyldig med ed sig derifrån fria, c/er rånn ej heldre vill öfverlåta åt handlanden eller den, serra boken fört, att fordringens riktighet edligen sanna. Nekar gäldenär alt hafva motbok bekommit, men handlanden gitter med gäldenärens skriftliga civilt o eller annorledes styrka, ratt denne motbok äskat eller emottagit, då ege handlanden, eller den hans handelsbok hållit, rätt att den med ed styrka. Lag sammet vare, råer motbok lemnad varit, men den, som kräfves, säger, att den förkommit, eller handlanden kan i motbok visa fet, som ulan hans åtgärd eller vållande tillkommit. 3 Emellan handlande inbördes må han del sb ocker, som ordentligen förde äro, godkännas såsom bevis om den handel, de med hvarannan slutit, då skäl ej företes, som böckernas vitsord förringa, och de edligen sannas kunna, om så fordras. Hvaremot 4 och 5 §§ oförändrade öfverlemnas till förnyad profning af Rikets Ständer. Stockholm den aS April i845. Reservation af Herr Gunther, som, på de uti hans vid Betänkandet N:o Q2 fogade reservation anförda skäl, ansett ur 2 § af Utskottets förslag de orden z emot annan, än handlande, böra uteslutas, tillika med 3 § och citationen deraf i den 4:de. STOCKHOLM, Taycfet hos W. F. DÅ LM ÅN, 1845. Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 10g. t N:o 109. Ank. till Exp.-Utsk. d« 3 Maj, kl. 12 mitld. Utlutande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 82 öfver väckta motioner om förändring af lagens stadgande rörande testamentsfriheten och gåfva med varm hand.
Derpå frågade han efter deras boning. Enligt sitt löfte gick han in förut, och beredde på varsamt sätt Constance på hvad som händt, lade sedan dottern i modrens armar, och med några knappt hörbara ord bjöd han dem farväl. De återsågo honom aldrig. En långsamt tärande sjukdom var följden af den enda gång, Anna varit undan modersögat. En af de englar, som omgåfvo oskuldens plågoläger, och manade till tålamod samt hviskade ljufva ord om tro och hopp och sällheten af ett återseende i en högre verld, der ingen ståndsskillnad finnes, antog ständigt bilden af hennes unga sköna räddare. En dag våren derpå mönstrades, på ett af förstädernas stora torg, ett nyss anländt regemente grenadierer, som med tapperhet utmärkt sig i flera träffningar vid turkiska gränsen. Manövern var slutad, officerare stodo i grupper af anhöriga och vänner, hvilka samlat sig för att välkomna dem. Manskapet hvilade i skuggan af de omgifvande husen. Det högre befälet hade jemte generalitetet begifvit sig bort, endast en ung skön reslig man i den vackra uhlanuniformen, ridande en eldig arab, hade lemnat sig efter. Han red nu omkring platsen och närmade sig i allt trängre kretsar till ett hörnhus, på hvars höga, med pelare omgifna trappa en ung fanjunkare stod med armen omkring fanans stång. Var det kanhända dennes ädla allvarliga utseende och hållning, som redan under mönstringen väckt ädlingens uppmärksamhet? Allt nog, med blicken oafvändt fästad på honom, syntes han i begrepp att tilltala den unga mannen, som nu stod der så ensam. Då hördes från sidogatan den sång, hvarmed de andeliga af grekiska kyrkan beledsaga sina döda till grafven. Snart vände en likprocession förbi samma hörn. Enligt sedvanan låg den döda med obetäckt ansigte. Det var en ung flicka, i sin hvita drägt med myrtenkransen i de blonda lockarna. Döden hade endast med lätt hand vidrört anletsdragen, ett leende syntes sväfva på de bleka läpparna.
Ank. till Exp.-Utsk. den i5 Maj, kl. y f. m. Memorial, med förslag till ytterligare sta tig anden i det nya Regiementet för Riksgälds-Contoret (Riksg. -Afd.) Till Rikets Ständers granskning och fastställelse får Stats-Utskottet nu aflemna det af Utskottet uppgjorda förslag till reglementariska stadganden, angående styrelsen öfver Riksgälds-Contoret samt betjeningen vid detta verk, äfvensom angående Götha Canal-Bolags och Malmö J. d. Disconters utredning; hvilka stadganden äro uti den detta memorial tillhörande bilaga upptagna under §§. i till och med 63; kommande dock nyssnämnde för §§:nes utmärkande nu begagnade nummer att, vid slutliga sammanfattningen af de till införande i det nya Reglementet för Riksgälds-Contoret, serskildt föreslagna och godkända afdelningar utbytas emot de nummer, samma §§., i öfverensstämmelse med den hela Reglementet genomgående nummerföljd, böra erhålla. På sätt anteckningarne ofvanför hvarje serskild §. utvisa, äro de flesta nu föreslagna stadganden lika lydande med de, i hittills gällande Reglemente, rörande samma föremål, meddelade föreskrifter. Bland desse sistnämnde har Utskottet likväl ansett följande icke behöfva intagas uti det nya Reglementet, nemligen: 1:0. Stadgandet i 144 §•> hvarigenom Fullmägtige förbjudes, att, genom underdåniga lillslyrkandenj, bereda bifall till sådant, som strider emot de för Riksgälds-Contorets förvaltning stadgade grunder, eller på annat sätt leder till inskränkning i Rikets Ständers rätt, att om detta verk förordna; hvilken föreskrift är ordagrannt likalydande med 2:dra mom. i 3 §. af den vid sistlörlidne Riksdag, för Fullmägtige utfärdade Ansvarighetslag, deruti densamma, såsom varande af endast negativ natur, också erhållit en vida lämpligare plats, än i Riksgälds-Contorets Reglemente; Bih, till R. St. Förklarandet i i46 §., alt
I följd häraf och då denna brist varit Herr Presidenten Skogman nogsamt kunnig, kan jag icke undgå att, likasom tillförne, lägga Herr Presidenten lill last, att han, såsom Föredragande vid omförmälda tillfälle, genom uppsåtligt fördöljande af en upplysning, som lian i kraft af sitt embete varit skyldig att meddela, i sin mån vållat, att bristen å andra hufvudtitelns besparingar blifvit ökad. Beträffande sedermera de, år efter annat, beslutade anordningar af 400 R:dr årligen, så kallad lönfyllnad åt yngste eller fjerde StatsKommissarien för åren ifrån och med 1835 till och med 1839; så ehuru å min sida förut blifvit fästad uppmärksamhet derå, att af StatsRådsProtokollen angående denna frågas förehafvande vid serskilda tillfällen, Piotokollet för år 1836 ej innehåller något yttrande af då närvarande Herrar StatsRådsLedamÖter, men att icke destomindre i det för år 1837 åberopas hvad förut skall blifvit yttradt, 236 ocli i det för år 1838 anföres, att Herrar StatsRådsLedamöter, lika med hvad de skola yttrat vid förutgångna tillfällen, afstyrkt anslagets beviljande; dock sorn detta i anmärkningsmemorialet omförmälda förhållande icke blifvit å svarande sidan till förklaring upptaget, eller ens någon erinran i denna syftning gjord vid besvarande af hyad för öfrigt och hufvudsakligen är vordet anmärkt emot sistnämnda tvänne rådslag, likasom emot det förutgångna och de efterföljande, hvarföre ock torde kunna antagas, att någon åtskillnad emellan dessa rådgifvande åtgärder ej vill göras gällande; saknar äfven jag numera anledning att å anmärkta förhållandet hafva vidare afseende. I sjelfva saken åter är kortligen svaradt, att de, uppå serskild anmälan hvarje år beviljade lönfyllnader för yngste StatsKommissarien, hvilka af extra utgiftsmedlen utbetalts, skulle ega så fullkomligen egenskap af tillfälliga arfvoden, att någon anmärkning emot dessa dispositioner icke skäligen bordt ega rum.
Blifver han under tiden commenderad, undfår han Tjenstgöringspenningar lika med de yngste SecondLieutenanterne eller 100 R:dr årligen. Löner m. m. Clerecie-Staten. 1 Super-Intendent, tillika Pastor Primarius, Lön 5oo. ■ 3 Compastorer vid Amiralitets-Församlingen i Carlskrona , Lön å 3oo R:dr 900. i Fångpredikant dito dito 35o. 1 ConsistoriiNotarie dito, arfvode 5o. 1 Klockare dito dito ^ 5o. 1 Pedell dito dito 20. Expencemedel till Consistorium 32. 1 Regementspastor i Stockholm, Lön 3oo. i Dito i Göteborg, dito 3oo. 1 BataillonsPredikant, dito dito 200. 2 Dito i Stockholm, dito 400- Till deri BataillonsPredikant som är Lärare vid SkeppsGosse Scholan i Stockholm, arfvode ... 100. Till BataillonsPredikanten i Götheb org såsom Lärare vidSkepps Gosse-Scholan derstädes, arfvode 100. 1 Lärare vid FattigScholan i Stockholm, dito 120. 1 Klockare i Stockholm, dito ... 3o. 1 Dito i Götheborg, dito 3o. MedicinalStaten. 1 ÖfverFältLäkare i Carlskrona Lön 800. Lön 5oo. — 2 Dito i Carlskrona — 1000. — t BataillonsLäkare i Götheborg — 25o. — 2 Dito i Stockholm — 5oo. — 5 Dito i Carlskrona — I2ÖO. — t UnderLäkare i Stockholm — i5o. — 1 Dito i Götheborg — i5o. — 2 Dito i Carlskrona — 3oo. — i Inspector vid Sjukhuset i Carlskrona — 4ot)- — 1 Contorsskrifvare till biträde derstädes — i5o.
Sig förbe - Den 1 Februari f. m. f hållen att kunna nedsätta den tullafgift R. St:r fastställt på hvilken artikel som helst, och att Konungen således kan undanrödja de olägenheter som ett utaf R. St:r fattadt orättvist beslut kunna åstadkomma. Då Konungen nu eger denna rättighet, synes mig all säkerhet derigenom vara. industri-idkaren tillförsäkrad, att R. St:rs orimliga beslut i sådant afseende icke skola kunna skada I honom. R. Sl:r ega likväl en rättighet, som kan i högsta grad j skada näringsidkaren, nemi. den att nedsätta tullafgifterna så ) lågt som helst, sä attdjhdeke-vidare innebära något skydd för j den inhemska näringsidkaren. Om sådane lill sina följder högst ' skadliga beslut nial' R. St:r skulle fattas, så finnes, så vidt jag kunnat upfatla grundlagen, icke för Konungen någon möjlighet att afböja den skadliga verkan deraf, emedan Konungen icke eger rättighet att höja tullafgiften, utan endast att nedsätta den. Det, är äfven med afseende på det förhållande att StatfiHjakternas lagstiftningsrätt i sådana frågor icke har någon jemnvigt, som, åtminstone så vidt jag kunnat fatta, K. M. i Sin Nåd.'''- Pröpos. föreslagit att R. St:r skulle kunna besluta en tullafgift, sorn skulle ega bestånd i 10 år, under hvilken tid R. St:r icke kunna densamma nedsätta. Konungen hade dock alltid rättighet att med afseende på förekommande omständigheter reglera derom, så att om Konungen under loppet af dessa år skulle finna afgiften för hög, sä kan han nedsätta densamma; men oni Konungen finnér den böra beslå, kunna icke R. St:r tvertemot Konungens tillstyrkan, nedsätta den, kanske till den grad, att Konungen mäste se huru de inhemska näringarne derigenom alldeles förstöras, utan alt han kan sådant förhindra. Från denna grundsats har jag utgått då jag yrkat bifall till den Nåd. Propos:n. Gr. Lagerbjelke har ordat om jemnvigten emellan Konung och Ständer och talat om vigten af det gamla ordspråket: ”principiis obsla”.
Skulle i större bränneri tillverkning under en månad öfverskjuta det belopp hvarför anmälan skett, utgår afgiften för detta öfverskott med en fjerdedels förhöjning utöfver hvad i § 39 finnes bestämdt. Öfverskotts-tillverkning, som med iner än en femtedel öfverstiger det anmälda beloppet, vare förbjuden. Tillverkare vare pligtig att för sådant öfverskott, derför afgift icke blifvit, såsom i § 42 sägs, förskottsvis nedsatt, inom 8 dagar efter månadens utgång till Landt-ränte riet. inbetala den derå belöpande afgift, efter uträkning, som Lands-kontoret meddelar, då med bränneri-kontrollörens skriftliga intyg styrkes, till hvad belopp nämnda öfverskott uppgått. Detta skall, intilldess afgiften derför blifvit gulden, uti särskildt säkert rum å ställe, der tillverkningen skett, under kontrollörens lås förvaras. Då kontrollören, efter det bränvinstillverkningen elier distilleringen blifvit afslutad och redskapeu förseglad, från bränneriet afreser, skall nyckeln tili ifrågavarande lås, förseglad med kontrollörens, vittnets och bränvinstiilverkarens sigiller, aflemnas till redskapsförseglaren, som sedermera, i närvaro af vittnet och bränvinstillverkaren, eger förseglingen bryta oich bränvinet utlemna, så snart behörigt qvitto å tillverkniugs-afgiften företes. § 45. I fall åter under en månad tillverkning ej skulle uppgå till det belopp, hvarför afgift blifvit erlagd, ege bränvinstillverkare' att, då ett sådant förhållande med brännerikontrollörens intyg hos Kongl. Majlis Befallningshafvande styrkes, återlyfta så stor del af den erlagda afgiften, som mot minskningen i lians tillverkning svarar; dock må hvad han sålunda återlyfta får ej öfverstiga en femtedel af den erlagda afgiften, och återstoden icke i något fall understiga den afgift, som svarar mot den minsta tillverkning, hvarför anmälan enligt § 4 får ske. 324 Exj) edit io nsU/sk o t te Is Förslag till underd. Skrifvelse N.-o 125.