Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Svårt blir det jemväl, under dessa förhållanden, för Revisorerne att upptäcka och anmärka sådana fel och brister i förvaltningen, hvilka härflyta antingen af otydlighet i gällande författningar eller af godtycklighet vid deras tillämpning, ehuru äfven detta måste vara ett Revisorernes åliggande. Huruvida dylika brister verkligen förefinnas torde vanligen visa sig derigenom, att skiljaktiga meningar om författningarnes rätta förstånd uppstått emellan dem, åt hvilka tillämpningen deraf varit anförtrodd, och i detta afseende måste det vara af vigt för Revisorerne att, utan allt för stort besvär eller långvariga undersökningar, erfara hvilka författningar, som sålunda för - 36 _ 282 - anledt stridiga meningar och möjligen till och med mot hvarandra stridande beslut rörande deras tillämpning. Hvad som tvifvelsutan lätt skulle kunna bidraga att härutinnan förskaffa Revisorerne nödig kännedom, vore, enligt Revisorernes tanka, i fall stadgadt blefve, att hvarje verk eller myndighet, vid afgifvande af års-räkenskapen, tillika borde meddela uppgift å de mål och ärenden, vid hvilkas handläggning inom verkets Styrelse olika meningar förekommit ; och då en dylik åtgärd både synes vara lätt verkställbar och ej föranledande till synnerligt besvär för vederbörande tjenstemän, hafva Revisorerne ansett sig böra hemställa, att Rikets Ständer måtte till Kongl. Maj:t aflåta underdånig skrifvelse, med anhållan, det täcktes Kongl. Maj:t i nåder föreskrifva, att hvarje statens embets-verk, hvars förvaltning och räkenskaper granskas af Rikets Ständers Revisorer, skall vid de räkenskaper, som årligen afgifvas, foga förteckning öfver de förvaltnings-frågor, i hvilka under året olika meningar inom embets-verkets Styrelse förekommit, jemte hänvisning till de protokoll, deruti de skiljaktiga meningarne återfinnas. Utom hvad här ofvan är vordet omförmäldt, angående Revisorernes besök vid högre Artilleri-läroverket på Marieberg, Stockholms allmänna Barnhus, Kongl.
Brånvinstillverkaren skall inom trettio dagar efter terminens eller halfterminens utgång sig hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande till återlyftningen anmäla, vid förlust af rättigheten dertill. § 22. Försummar någon att, i den ordning § 18 föreskrifver, erlägga afgift för anmäld brånvinstillverkning, varde, ändock han handteringen ej utöfvar, den oguldna afgiften hos honom ofördröjligen utmätt. Förrän qvitto å behörigen erlagd afgift blifvit inför brånnerikontrollören företedt, må brånvinstillverkning ej utöfva». § 23. Om bränneri eller brånneriredskap genom vådeld eller annan olyckshändelse förstöres eller väsendtligen skadas, må i förhållande till tiden, hvarunder brånvinstillverkning måst till följd deraf inställas, afkortning eller återbäring af brånvinstillverkningsafgiften beviljas. Om sådan afkortning eller återbäring må ansökning, åtföljd af undersökningshandlingar om olyckshändelsens tillkomst och förloppet dervid, ingifvas till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, hvilken ansökningen pröfvar, och sitt beslut Kongl. Majrts och Rikets Kammarrätt underställer. § 24. Skulle brånvinstillverkning under någon tid varda af Kongl. Maj:t inställd, ege tillverkare att återfå den tillverkningsafgift, han för sådan tid förskottsvis erlagt. § 25. Den, som distillering såsom särskild näring enligt § 12 utöfvar, skall, utom den för fabriksrörelse bestämda bevillning, erlägga en afgift, motsvarande det arfvode, som efter § 37 till tillsyningsman utgår. Sistnämnda afgift bör för den anmälda tiden, innan distillering företages, nedsättas i landtränteriet. Ex/ieiti tionaU Isko Ht-Is Förslag lill underd. Skrifvelse, i\:o 118. 11 Art IV. Om tillsyn, vid bränvinstillverkning och distillering. § 26.
Der möta oss sanskrit orden kav, plöja, kavû, fåra, eld från gödsel, och slutligen kavi klok tänkare, vis. Böthlingk och Roth tillägga, att det brukas om "urtidens vise fäder, som nu omsväfva solen som andar".149 Det sättes således äfven här i förbindelse med himlaljusen. I Schah-name omtalas konungaslägten Kawja eller Kajanider; kava förklaras vara en solens anförvandt, och kawus betyder den förståndige.150 Latinska ordet cav-ere, akta sig, vara klok, står härmed i samband. Från föreställningen om ägget, som "likt ett frö inkastades i vattnen", uppstår lätt den om verldsträdet. Eller kan väl något annat menas med eken, puu jumalan, som Ojenteli oksiansa, Levitteli lehviänsä Latva täytti taivahalle, Lehvät ilmoille levisi, Piätti pilvet juoksemasta, Päivän peitti paistamasta, Kuuhuen kumottamasta.151 Ur fröet till detta träd utbildas hela verlden. Man finner det lätt, ty då det hugges i spillror, flyta dessa vida omkring, och dit de hinna, der uppstår evärdlig lycka. En påminnelse om Sampo och ägget, som splittras. På andra ställen åter beskrifves huru solen och månen hängde på trädets grenar, och äfven Ilmarinen fäster sin nysmidda sol i ett högt träd. Hos Esterna har minnet häraf redan till en del bleknat, men tydliga spår finnas ännu qvar. Tamme laul berättar huru eken, som trängde genom himlahvalfvet, fälles. Deraf göres ett badhus; men framför tröskeln var månen, ofvanför solen, och stjernorna dansade derinne.152 Och huru skaparns ande genomströmmar allt, huru han bor i sitt verk, skönjes tydligt af den framställning, som finnes i Kalevipoeg, slutet af VI sången. Den himmelshöga eken beskrifves omständligt.
Då, i sednaste årsberättelsen, såsom äfven blef anmäldt, de i förutgångne berättelserna meddelade utförligare uppgifter, sist för år 1840, angående för 71 brott eller såsom vanartiga och försvarslösa å fästningarne och allmänna arbetsinrättningarne förvarade fångar, ej heller fortsattes, utan lemnades å sido, för att i sammanhang med Justitieförvaltningen i allmänhet förekomma, fordrar ordningen att låta den nu lemnade öfversigten af lagskipningens tillstånd efterföljas af likaledes för ifrågavarande åren, ifrån och med 1841 till och med 1844 fortgående uppgifter rörande förutnämnda ämne, hvilka, efter jemförelse emellan inkomna fångförteckningar och de, för samma år, till Kongl. Maj:t af Styrelsen öfver fängelserna och allmänna arbetsinrättningarne i riket afgifne underdåniga berättelser, kunna indelas på sätt här nedan visas, nemligen: l:o Uppgift å de brott, som af de i fästningarne och arbetsinrättningarne förvarade fångar, män och qvinnor, blifvit begångna: 1841. 1 8 4 2. 1 8 43. 18 44. af Lifstidsfångar: Mord, dråp, forgöring genom förgift m. 9' m. qm. qm. q67 13 72 19 73 23 101 23 Barnamord — 22 — 21 — 17 — 21 Mordbrand 4 5 4 4 3 6 5 5 Röfveri, rån 41 — 40 — 53 — 63 — Blodskam 4 — 2 — 1 — 1 — Våld emot föräldrar 3 — 3 — 3 — 3 — Domares öfverfallande ijembetet Mord, dråp, forgöring genom förgift .
Af Samuel Johnson från Jönköpings län, om åtskilliga ändringar af nu gällande Bevillningsstadga, §§ 32, 33, 36, 37, 30, 32 och 76. Enligt § 32 i bevillningsstadgan bör bevillningsberedning utgöras af en af Konungens Befallningshafvande förordnad ordförande samt af två eller tre, och då flera socknar äro förenade till ett beredningsdistrikt af en eller två, utaf kommunen valda ledamöter. I många orter, såsom i Jönköpings län, äro kronofogdarno förordnade till ordförande, livar och en i sin tjenstgöringsort. Kronofogden saknar full kännedom om de särskilda hemmansdelarnes verkliga värden och eger sällan någon tillförlit lig kännedom om handlandes och näringsidkares industriel a förhållanden, hvaraf följer, att bereaningarnes förslager, hvilka naturligtvis merändels blifva kufvudsakligaste ledningen för taxeringseller pröfningskomitéernas åtgärder och hvaraf således en dryg del af beskattningen bestämmes, äro beroende af tre eller två och stundom af blott en enda persons sakkännedom. Men då såväl röstberäkningen i kommunernas angelägenheter, som den drygaste delen af kommunalskatterna, är beroende af bovillningstaxeringen, så synes det vara billigt och ändamålsenligt, att bevillningsberednings-förslagernas upprättande helt och hållet lemnäs åt kommunernas bestämmande. Dessa förslager skola ju ändock pröfvas af taxeringsoch pröfningskomitéerna, dervid vissa tjenstemän uppträda såsom Kronans ombud. Jag föreslår derföre vördsamt, att bevillningsförordningen måtte gifvas följande förändrade lydelse i nedannämnde §§, nemligen: § 32. Kommunerna ega att sjelfva besluta huru bevillningsberedningarne skola sammansättas, dock bör hvarje beredning bestå af en ordförande och minst två ledamöter, hvilka alla under året hafva i kommunen påförts allmän bevillning efter gällande bevillningsstadgas 2:dra artikel. Beslut i förutnämnda afseende tillkommer Stadsfullmägtige i de städer, der sådana finnas, men allmän rådstuga i de öfriga städerna, och på landet kommunalstämma.
Januarii, under N:o 64. aflåtne och, den 27 i samma månad e. m., på bordet lagda Memorial , med förslag till Voterings-propositioner i fråga om Städer, nas Salu accis; och fann Ridderskapet och Adeln för godt att de af Bevillnings-Ut* skottet i berörde Memorial föreslagna Vo* terings-propositioner godkänna. S. D. Föredrogos i nyo och biföllos följande Bevillnings-Utskottets, den 12 och 16 sisth Januarii, afgifna samt, den 20 och 27 i samma månad eflerraiddagarne, på bordet lagda Utlåtanden*. N:o 60, angående en förändring i Nya Tulltaxan vid artikeln Tågvirke; Nto 61, angående förslag till de afgifter för minutering af Brännvin, som skola intagas i 10 §. 2 Artikeln af Brännvins-förordningen; N:o 62 , angående förslag till reglementariska föreskrifter, i afseende på Brännvinsskalts utgörande efter tillverkningen; N^o 63, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets, under N:o 49, förut 8 Prof.»Utdrag den i Februarli' 1830. meddelade Betänkande , angående Kong!. Maj:ts Nådiga Proposition örn moderation i Porto fiir Bref, sorn väga öfver 8 lod. S. D. Då nu å nyo föredrogs Constitutions-Utskottets, den 30 sistlidne September, under N:o 51, aflåtna och, den 5 derpåföljde October e. m., på bordet lagda Memo^t rial, med förslag till ändringar i Tryckfrihets. Författningen och till ny redaction af samma Grundlag; fann Ridderskapet och Adeln för godt förklara följande dervid gjorde anmärkningar utgöra Ridderskapets och Adelns gemensamma tankar, samt böra till Constitutions-Utskottet hänvisas, nemligen: Kidderskapet och Adeln antog såsom grundsalts, att
N:o 341, i anledn. af väckt motion om vissa bestämmelser i afseende på beslutad inlösen för allmänna medel af enkel bränvinsbräunings-redskap. Härvid företogs först och serskildt till pröfning Utslcs tillstyrkande, i friiga om liden för lösens utbetalning och sältet för medlens utgående. Hr Bildt, Didrik Gillis: I den'reservation jag bifogat det nu föredragna Utlåt., har jag angifvit de skäl, på grund hvaraf jag icke kunnat biträda den mening, som inom Utsk. gjort sig gällande. Dessa skäl anhåller jag att nu få ytterligare utveckla. StatsUtsk. har föreslagit, alt StatsKont. skulle på reqvisition ifrån Biksg:sKont. erhålla de medel, som erfordras för gäldandet af den bränvinsbrännings-redskap, som blifvit till inlösning aflemnad, utan att StatsKont. tillgodogjort sig den inkomst, som kan upsla genom denna redskaps försäljning. Den påtagliga följden häraf blifver, att Riksg:sKont. måste hafva i beredskap att utbetala en summa, upgående lill något öfver 2,000,000 R:dr. Detta mäste blifva serdeles tryckande för Riksg:sKont., å hvilket ganska stora utgifter blifvit vid denna Riksdag anvisade, och del så mycket mera, som tiden för denna summas uttagande är obestämd. Utsk. har nemi. föreslagit att .3 månader efter redskapens aflemnande medlen skola utbetalas, utan att Utsk. bestämt någon viss dag för redskapens aflemnande. Riksg:sKont. måste således vara i beredskap att, hvilken dag som helst, under liden från och med d. 1 April till d. 1 Juli, utbetala beloppet, och detta kan icke ske på annat sätt än genom uplåning. Riksg;sKonl:s ställning är visserligen f. n. icke definitivt upgjord, och kan icke upgöras, förr än Serskildta Utsk. afslutat frågan om bränvins-bevillningens utgående.
Beträffande de ordinarie ledamöternas tjenstgöringstid och afgång gäfle hvad i § 30 sägs. Suppleanterna omväljas lill hela antalet hvartannat år. 3 49. Då det ej lärer vara lämpligt, att något ärende handlägges af Kommunal-näranden, utan alt åtminstone tre ledamöter äro närvarande, anse Rikets Ständer ett tillägg vid slutet af denna § böra göras så lydande: Dock att, der ledamöterna endast äro tre, hela antalet bör tillstädesvara. § 55. Då det stundom lärer inträffa, alt en person, som af Nämnden kallas till inställelse, håller sig undan enkom för att undgå kallelsen, hafva Rikets Ständer ansett denna § böra innehålla något stadgande om huru i sådant läll bör förläras. - Allmänna lagen löreskrifver för dylika händelser uti II Kap. 7 § Rätlegångs-balken, alt, om någon häller sig undan, förthy att han väntar stämning och veterligt är, att han i häradet eller staden vistas, varde dä stämning fästad å husdörr hans. Detta förfaringssätt torde äfven här kunna anses lämpligt, hvadan Ulskollet i §:n intagit en hänvisning till åberopade lagstadgande. Enligt de Kommillerades förslag är den kallade skyldig att komma tillstädes två dagar efter kallelsens delfående. Denna beredelselid synes vara något för kort, helst nu gällande såväl Sockennämndssom Kyrkoråds-förördningar i detta afseende medgifva ätta dagar. Rikets Ständer anse derföre fyra dagar kunna stadgas såsom en måhända lämplig medelväg. BIL till li. St. Förslag till underd. Skrifvelse N:o 186. Paragrafen torde således böra lyda som följer: Kallas någon, som inom kommunen bor eller sig uppehåller, till inställelse inför Kommunal-nämnden, för att höras i ordningsmål eller i ärenden, för hvilka han inför Nämnden redo skyldig är, vare han pligtig kallelsen hörsamma, såvida han minst fyra dagar förut deraf erhållit del, på sätt om stämning i 11 kap. 7 § Rättegångs-balken stadgadt är. Uteblifver etc. § 58.
I följd häraf har jag för, min del trott, att ingenting skulle vara välkomnare för hvarje ärligt och upriktigt menande fosterlandsvän, som med allvar betänker de nyss antydda vådorna af ett godtyckligt befordringssysfem, ej eller att något säkrare skulle leda lill ett godt ändamål ån bestämda och tydliga, samt med rikets sannskyldiga nytta sammanstämmande, befordringslagar, hvilka på samma gäng satte styrelsen i tillfälle att rättvist kunna belöna nit oell förtjenster, som de förhindrade all gunst och mannamån samt satte individen i tillfälle att skörda en välförtjent lön för dess bemödanden för det allmänna; med andra ord innehöllo: upnmntran till en ädel täflan, samt eorrecliv mot godtycke, nepotism och lycksökeri. Det är af denna anledn., som jag, i fullkomlig konseqnens med de åsigter, som föranledt detta förslag, äfven har bifogat detsamma ett projekt till nödiga och bestämda befordringslagar. hvilande på den rättsgrund: att hvarje iipfylld pligt medför en bestämd rättighet och hvarje utmärkt skicklighet ett företräde; allt under ihågkommande, att tjenstemännen uteslutande äro lill för Statens skull och icke Slaten för deras. Såsom följd häraf har äfven i de lägre officersgraderne en viss bestämd mindre del af befordringarne blifvit afsedd att ske utom tur, men likväl alltid under iakttagande af sådane former, att godtycket och favoritskapet äfven från dessa befordringar för alltid blifva bannlyste. En långvarig fred, beqvämligheten, om jag så får säga, af tjenstgöringen, synnerligast vid de indelte trupperne, aflöningsförhällan - 54 Den 7 Dec ernber derna, befordringen i de lägre befäl sgraderna, uteslutande efter anciennitets-principen. pensionernes otillräcklighet för de oundgängliga lefnadsbellofven o. s. v. föranleda tillsammanlagdt den långsamhet i avancementet, att det nära nog för Styrelsen blir omöjligt att för tillsättandet af de högre, mera maktpåliggande, befälsbefattningarne finna personer med den skicklighet och vigor som erfordras, så framt ej hela den militära organismen deraf skall lida.
Uti deröfver, den 28 November 1820, meddeldt Utslag, har Kongl. Götha Hof-Rätt 68 * io64 Riksens Ständers först ogillat Actors gjorde förbehåll om öppen talan i målet för Justitiae-OmbudsmansÄ mbetet och derefter i hufvudsak en sig utlåtit, att emedan det vore uppenbart ej mindre att ifrågavarande utmätningsåtgärder blifvit fördröjde utöfver den tid, som vederbort, än äfven att Konungens Befallningshafvande, medelst försummelsen att kungöra Banco-styrelsen, om den beramade auetionen, beredt hinder i Discont-verkets betalningsanspråk ; ty blefvo , med bifall till Actors påstående, Herr Landshöfdingen Presidenten och Commendeuren Friherre af Klinteberg, samt Lands-Secreteraren Herr Lagmannen J. N. Holfman, i förmågo af 12 Cap. 1 §. Rättegångs-Balken, jemfÖrdt med g Cap. 6 §. Utsöknings-Balken, ålagde, att utgifva böter, till treskiftes, svarande mot en månads lön för hvardera på stat. Majoren Friherre D. G. Liljecreutz hade hos mig anfört klagan deröfver, att han i nära Fem års tid, förgäfves afbidat Kongl. Maj:ts nådiga dom uti ett af Kongl. Götha IlofRätt afdömdt och under Högsta Domstolens pröfning draget mål, emellan bemälde Friherre och Lieutenanten C. Flach, angående liqvidation af ömsesidiga skuldfordringar, begärande Friherre Liljecreutz min Ämbets-åtgärd, till befordrande af snart slut å ifrågavarande mål, om hvars föredragning Friherren skall hos vederbörande förgäfves anhållit.
Nådigt tillstånd för honom och ett särskildt bildadt bolag, att, mot erläggande af årliga tomtören, få åt sig upplåten erforderlig plats å norra delen af Carl XIILdes torg, för att derstädes uppföra en större stenbyggnad, inredd till basar, festivitetsoch konsert-sal m. m., fann väl Kongl. Maj:t godt lemna Nådigt bifall till härom uppgjordt förslag, men, sorn sökanden uraktlät att inom bestämd tid anskaffa säkerhet för vilkorens fullgörande, förföll äfven lrågan om det tillämnade byggnadsföretaget. Då sedermera Kongl. Öfver-intendents-embetet hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmält, att det, enligt Iiikets Ständers år 1845 vidtagna beslut, för 100,000 r:dr banko inköpta, vid Skeppsbron samt hörnen af Skeppsbron och Sältkompani-gränden i hufvudstaden belägna, och den 1 Oktober samma år kronan tillinventerade hus, som är upplåtet ät Kongl. Rik*-arkiv et samt ^Vitterhets-, Historieoch Antiqvitets-akademien, redan vid inventeringen funnits behäftadt nied åtskilliga sättningsskador, hvilka under de sednare åren visat sig vara i tillvext, — att vid anställd noggrann undersökning, grunden funnits vara af den bristfälliga beskaffenhet, att till Riks-arkivets betryggande för framtiden, medelst ny grundläggning jemte murars och bjelklags iständsättande skulle, enligt approximeradt kostnadsförslag, erfordras en utgift af 53,324 r:dr banko, vid hvilket förhållande och enär arkivhuset härförutan för handlingars inrymmande framdeles erfordrade en vånings påbyggnad, Öfver-intendents-embetef hemställt, huruvida icke lämpligare vore att till enskild man afyttra nämnde för bostäder tjenliga och välbelägna egendom, som ansågs vara värd 60 till 70,000 r:dr och i stället vid norra sidan af Carl XHIrdes torg uppföra en monumental arkiv-byggnad; har, Kongl. Maj:t, i anledning häraf, anbefallt
för m i g, » mina honom. därtill. sagt själf s o m det kan m e d den saken.) När tur hos en sömhos s i n a t e l i e r n o g o f t a r e ser ödmjuka sitt laga kan obeännu ej gen målet. hjältes! älskade. » Frithiofs n a m n docka », hon är » sin lycka ej, hur Hon ur vill ej skaldens röfva sånHellre vandrar hon pliktuppfyllelsens I de vackraste strofer berättar h a n oss o m j ä t t e m ö n, s o m var -, » hvitklädd, hälften jungfru, hälften m ö », men också förtäljningen o m sagan o m högsint afstående. * Teater och musik. Vasateatern presenterade torsdagen den 28 januari den gamle Sardous senfödda dotter » Marcelle » för sin publik. Mer än lofligt lik vissa af sina äldre, redan förut hos oss introducerade landsmaninnor o c h dessutom behäftad äfven med andra i ögonen fallande brister, mottogs flickebarnet i början tämligen kyligt af publiken, m e n lyckades det oaktadt under aftonens lopp genom sitt glada lynne, sin odisputabla kvickhet o c h slagfärdighet samt sin understundom frambrytande äkta känsla tilltvinga sig både intresse o c h bifall. Till pjäsens framgång bidrog emellertid i ej ringa mån det på de flesta håll förtjänstfulla spelet. Hjältinnan, den ädla o c h uppoffrande Marcelle, s o m för att rädda sin skurkaktige bror utsatt sig för en skymflig misstanke, hvilken hotar att sköfla hennes unga lycka, spelades fint o c h måttfullt, o m ock ej m e d all önskvärd nyansering, af fröken Gottschalk. Olivier Couturier, som af kärlek till Marcelle jäfvar de mest talande bevis på den unga flickans brottslighet o c h förblir henne trogen i det yttersta, torde näppeligen kunna finna en mera sympatisk o c h trohjärtad representant än herr de Wahl.
Jag instämmer till alla delar med den sista värda talaren, öfvertygad att denna §:s bibehållande är nödigt, och att densammas borttagande skulle kunna leda till himmelsskriande obillighet, hvarpå exempel otta förekommit i min hemort, der förmögna barn, som ägt eget jordbruk, låtit sina föräldrar gå och tigga. Frih. Gederström: Det af Hr von Hartmansdorff framställda exempel skulle vara ganska lämpligt, derest icke den af honom omnämnda K. författningen , hvarpå den K. resolutionen grundade sig, vore upphäfven genom 1788 års K. förordn. rör:de socknarnes skyldighet att försörja sina fattiga. Jag kan icke begripa, att man vill lagstifta på ett sätt, som skall leda derhän, att, i stället för att behöfva utbjuda på auction en gammal enka , — hvilket dock icke var förhållandet, ty det var hennes underhåll, som på auction utbjöds, — tilläfventyrs både enkans och barnens underhåll kunde komma att bortauctioneras, sedan man nemi. först lill enkans underhåll fråntagit barnen hvad de ägde 21 H. 49 386 Den 12 Mars. oell på sådant sätt förvandlat dem allesammans till tiggare. Socknen vill för ett och annat år undandraga sig en persons underhåll och lägger derföre denna kostnad på den behöfvande personens fattiga barn, men slutar med att göra dem allesammans fattiga; är detta rätt eller klokt? Man tror sig vara barmhertig och vill stifta barmhertighet menniskor emellan genom en bestämd obarmhertighet. Det är socknarnes skyldighet att underhålla sina fattiga, utan afseende på den ställning, hvaruti desse fattige personers anförvandt»' kunna befinna sig. Hr Piosenblad: Jag erkänner min okunnighet derom, att jag icke kan afgöra, huruvida Frih. Cederströms uppgift, att det af Hr von Hartmansdorff omnämnda lagbud skall vara upphäfvet, är riktig eller icke; men om förhållandet verkligen är sådant, så känner jag en så mycket större pligt att medverka till antagande af ifråga var. lagbestämmelse; emedan vi uti all vår lagstiftning böra befrämja christiiga grundsatser, om det icke skall gå illa med det gamla Sverige.