Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fru Vollmar tyckte han ofantligt mycket om. ”En virkelig Dame”. Ingen svenska hade någonsin gjort ett så behagligt intryck på honom som hon. Honom tyckte han icke fullt så mycket om, han fälde ofta förhastade och omotiverade domslut. Så hade von Vollmar t.ex. brutit ut i en förbittrad tidningsfejd emot en af de andra socialisterna, emedan denne sagt att om Kejsar Wilhelm visste sakernas verkliga tillstånd, så skulle mycket nu vara annorlunda, ty hans uppsåt med folket är redligt. Detta hade Vollmar kallat reaktionärt. Men det var eljest så menskligt och lätt förklarligt, ty den nämnde socialisten är en köttslig son till kejsaren. – Det kom, då han sade detta, åter de röda kanterna kring dessa liksom kringsvullna ögon, ögon som lidit af lampsken och mycket innearbete, ögon som af öfveransträngning lätt bli tårade.38 Det var nästan oförsynt att göra en dam en sådan fråga, men: hade jag läst Hans Jægers bok? Ja det hade jag. Om jag icke fann den så rå och plump, att det var en pina att läsa den? Jo. – Gudskelof! – Det lät lustigt att höra honom säga det. – Hade jag också läst hans artikel om den i Politiken? Ja, och jag hade blifvit så förtjust i den, också jag tyckte att de båda hjeltarne löpa tillhopa till ett enda virrvarr. – Ja, det var nästan omöjligt annat, ty den ene mannens besök hos en offentlig dam är så temligen likt den andres. Så talade han om att Hans Jæger kallat det en oförrätt att Brandes icke omnämnt eller understödt boken. För resten låge det ärftligt vansinne i slägten och Hans Jæger hade nog en liten släng också – högmodsgalenskap.39 Af Strindberg hade han icke läst allt, icke Utopier och icke Tjensteqvinnans son. Tyckte icke riktigt om honom, fann honom allt för karaktärslös och ombytlig, aldrig kunde man veta hvar man hade honom. Och så var han ibland så okonstnärlig och kom körande upp med teorier och påståenden, som om han funnit något nytt, och kilade in dem i berätttelsen så att formen sprängdes.
I ane ti f i - gångar åt jordbrukarrie , och säkerhet åt Banken, att nå tidepunkten för verkställandet af en realisation. Man har väl befarat, att en möjligen stigande cours skulle göra lånen för* mycket oneretiSa, men då det är förut stadgadt, att silfveruppköp icke skall ega rum, så vida coursen går öfver 128 sk.; är det ej att frukta; att silfverräntan skall komma att utgå efter högre cours än den sistnämnde. I alla fall och så länge coursén icke stiger öfver 144 sk., äro lånen förmånliga för jordbruket, och skulle coursen, i följd af krig eller andra omständigheter stegras öfver 144 sk. så är det gifvet, att äfven jordbrukets producter skola 44 6 JDen 30 September f. m. betydligen stiga i pris. — Det ar i öfrigt af Grefve af Ugglas så fullkomligen upplyst, att ifrågavarande alternativa förslag endast är ert jemkning af de fyra Ståndens beslut, att jag för trtin del får anhålla öm proposition till bifall äf nämnde förslag. Herr Lefrén t Jag anhåller, ält för min enskilda tillfredsställelse få till Brotoeollet förklara, ätt då man ofta, enär jäg sökt försva* ra Bankens rättigheter, ansett mig hafva trädt Jordbrukarens interesse för nära, jag nu Omöjligen kan fatta, huru åtskillige Ledamöter filt härvarande kunna yttra sig emot Jordbrukarens Safina interesse, sedan dé förut gjort tnig en sådan förebråelse. Man har nemligen här hemställt* ätt två procent i silfver ovillkorll* gen borde å lånen erläggas. Jag har åter trott, att det kunde vara likgiltigt, och börde af låntagaren få bero, ätt erlägga räntan och Capital-afbetälningen i silfver med två pro1 cent, eller i sedlar med ses.
Man ginge ju då emot hvad man förut antagit till grundsats? Herr von Stahl: Hvad först beträf far Herr Ehrenborgs anmärkning, att Lagmannen Hedenstjerna bör kunna bestämdt uppgifva sine sportler, hemställer jag till Herr Ehrenborg sjelf, om han kunnat för hvarje år , i egenskap af Lands-Secreterare bestämdt uppgifva sine sportlar. D;tta bär åtminstone jag icke kunnat göra , under den tid jag förestått inia Domsaga. Hvad åter rörer de så kallade inbindningspenningarne, hemställer jag huruvida, enär en Domare insänder en oiöbunden Dombok, och dervid bilägger mer eller mindre, sådant icke må få ske, och om det angår Riksens Ständer eller StatsUtskottet, om Advocat-Fiscalen har mera elier mindre behållning af dylika inbindningspenningar ? Grefve von Schwerin; I likhet med hvad Herr Hjerta yttrat , utber jag mig blott att få fästa uppmärkssmbetén derpå, att, hvilka upplysningar vi än erhålla ösra i September j. m, 4$ otti Lagman Hedenstjcrnas uppgift till BevillningsTaxeringen, de samma dock ej. kunna ändra Ridderskapets och Adelns beslut, och jag får således förnya min anhållan, det Herr Grefven och LandtMarskalken ville göra proposition om Betänkandets läggande till handlingarne, då hvar och en Ledamot sedermera kan fritt till sine egna handlingar lägga de upplysningar, han här fått insamla. Herr Ehrenborg: I afseende på hvad Herr von Stahl yttrat, får jag anmärka, att de sportler, som tillhöra en LandsS&creterares tjenst, äro ganska skiljagtiga från dem, som tillkomma en HofRättecs AdvocatFiscal. De senare uppbäras enligt saköreslängder, och kunna således alltid bestämdt uppgifvas, I öfrigt har jag nyss erhållit den upplysning, att Lagmannen Hedenstjerna icke skiljt sin inkomst af Skåne och Blekinge från den ifrån de återstående provincerne, utan uppgifvit ett rundt belopp för det hela af 730 R:dr
Utskottet får emedlertid föreslå, 36:o. att till kreditiv för Hypolheks-Föreningar samt Associationer och Privat-banker för spanmålsbelåning måtte få anvisas tillhopa 900,000 R:dr samt lill kreditiv för andre Privatbanker tillsammans 600,000 R:dr, allt banko. Enlig af den lane lill . öt ofvanberörde förslager skulle sammanräknade och kreditiv-rörelse, Banken kommer att nemligen: högsta beloppet bedrifva uppgå 19,100,000. 'or och andre vågförde lån emot pant af guld och silfver, jern, koppar effekter samt tackjern 3,500,000. — emot d:o af fast egendom i Städerne, utom Stockholm, och på landet .. 6,500,000. —- emot hypothek af aktier och publika papper . 500,000. — genom Handelsoch Närings-Diskonlen 3,500,0(X). Kreditiv till Riksgälds-Kontoret 1,000,000. — till Manufaktnr-Diskonlen 1,500.000. — till Jern-Kontoret 800,000. — till Fahlu Bergslag, Stockholms Stads Brandförsäkrings-Konlor samt Spar-bankerne i Riket, tillhopa ... 300,000. — till Hypotheks-Föreningar samt Associationer och Privat-banker för spanmåls-belåning . 900,000. samt —• till nuvarande Privat-banker och desom på likartade grunder kunna uppslå 600,000. Summa B:ko R:dr 19,100,000. Vid jemnförelse af förhållandet vid detta års ingång, skulle, på sätt under hvarje serskild låne-rörelsegren här ofvan är vordet antydt, följande Banco-Utskottets Betänkande, N:o 2!). 47 tillökning i Bankens lane framlagde förslag, uppslå: Maximum för lån på rörlig pant Vid 1843 års slut utgjorde:
Albrekt såg att Edvard var redan för mycket intagen, för att lyssna till hans varningar, och fann att det återstod honom endast att bevittna sin unga skyddlings första dårskap, men hoppades att kunna hejda honom då det första och lifligaste intrycket förbleknat; och Didriks trogna vaksamhet undgick icke heller den yrsel, som fattat hans unga herre, det rus den vackra qvinnans ögon söft honom uti, den förtrollning hon med hvarje blick gjorde allt mera farlig, och den hederlige tysken – med samma instinkt som låter hunden förstå sin sofvande herres fara, ty Didrik hade sjelf ingen erfarenhet af kärlekens våda – anade intet godt af detta, och såg ändtligen, med innerlig förnöjelse, Köpenhamns efterlängtade torn och kyrkor framskymta. – Ah! vi äro redan framme – stammade Agatha, liksom väckt ur en dröm. – Det är förbi! – suckade Edvard, som verkligen drömt och icke hade ringaste reda på tiden, ty alla ”ungdomar,” som för första gången fastnat på de limspön en vacker qvinna utsatt för dem, flaxa som en fångad fågel och bli alldeles borttappade. – Vi måste skiljas jag återser er kanske aldrig mer – hviskade Agatha ömt, och lutade sig förtroligt emot Edvards arm; men som han endast suckade och i sin enfald tycktes ämna underkasta sig den grymma skiljsmessans qval, så beslöt den känslofulla sköna, hvilken kände detta öfvergå sina krafter, att göra våld på sin qvinnliga blyghet, och gifva honom en vink om sättet att undvika dem. Alla passagerarne voro redan gångna ifrån fartyget; Edvard hade icke gifvit akt på Didriks fråga hvar han ville bo; och då denne slutligen påminte honom att gå i land, var Edvard sysselsatt att kasta kappan omkring Agathas runda axlar. – Jag kommer, – svarade Edvard otåligt, och bjöd i detsamma armen åt den vackra aktrisen för att ledsaga henne till vagnen som väntade.
Man har vid spårvägar användt komprimerad luft som drifkraft men detta är ock en ganska olämplig drifkraft af det skäl, att den utströmmande luften erhåller en så låg temperatur, att alla smöij&lt; medel frysa. I utlandet finnes elektriska spår-vägar, som drif-vas med elektricitet * Dock användes här enfast elektricitets-maskin, från hvilken den elektriska strömmen ledes antingen genom skenorna eller genom en särskild ledning till en elek-tricitetsmaskin, som finnes i vagnen och hvilken i sin tur sätter hjulen i rörelse. Om man i stället för denna vidlyftiga anordning, som gör det nödvändigt att isolera skenorna eller den särskilda ledningen, kunde använda accumulatorn, så att drifkraften funnes om bord på sjelfva tåget, så skulle der-igenoni icke obetydlig minskning i anläggningskostnaden kunna göras. Dock hafva accumulatorerna ännu allt for stor vigt i förhållande till den kraftmängd, som de innesluta, for att det skulle vara ekonomiskt fördelaktigt att använda dem. Ett par användningar af accumulatorn tillåter jag mig citera efter prof. Dahlanders arbete Elektriciteten: Af de tillämpningar man gjort af accumulatorerna nämna vi i första rummet Dupuys elektriska lokomotiv, hvilket sedan några månader tillbaka är i verksamhet vid en stor industriell anläggning i Breuil-en-Aure i Frankrike. Vid ett blekeri derstädes, som är upplyst med elektriskt ljus efter Regniers system, användes nämligen den elektricitets-inaskin, soin under några timmar underhåller lamporna, denhärför ej behofliga tiden till att ladda accuraulatorer, hvilka drifva ett lokomotiv. Detta begagnas för transporten af väfnader, hvilka mellan två efter hvarandra följande operationer i fabriken utbredas på ängarna. För utbredningen och upptagningen af väfhaderna på de flere meter från fabriken sig utsträckande fölten, finnes en jernbana af 2 kilometers längd med många korsningar och skarpa kurvor. En vanlig elektrisk jernbana skulle under sådana förhållanden icke vara möjlig, men deremot passa accumulato-rerna härtill förträffligt Spårvidden är 0,8 meter och af-ståndet mellan axlarna blott 0,7 meter för att medgifvå passerandet af kurvor med 18 meters radie.
Slutligen har jag ansett mig böra fästa uppmärksamheten derpå, att då, till följd af hvad jag förut haft äran framföra, praemie-lånens bibehållande utgör en fördel för husägare inom Stockholm, och sådana låns meddelande jemväl är en förmån för Brandförsäkrings-contoret samt i det för contoret meddelade nåd. reglemente tillåtet, och således innefattar ett i nåd. medgifvet privilegium; så hemställer jag, huruvida denna fråga, i händelse motionärens förslag skulle kunna bifallas, kan annat än i önskningsväg utgöra föremål för It. St:s pröfning. Remitterades till Lagutskottet. Vid förnyad föredragning af Gr. Anckarsvärds, Carl Henr., den 29 sisth Febr. e. m. på bordet lagda motion , om upphäfvande af duells-placatet af år 1682, 111. m., blef samma motion remitterad till Lagutskottet. Föredrogs ånyo Gr. Anckarsvärds, Carl Henr., den 29 sisth Febr. e. m. på bordet lagda motion om förändring i 5 cap. Missg.bm. Frih. Boye, Ludv., uppläste följande. F. d. Lag-comiléen, som varit af den tanka, att dödsstraffet i allmänhet borde afskaffas, har likväl framställt 2Ine alternativa förslag till Jio cap. 1 §:n Straff b:n i nya criminal-lagen, af hvilka det ena afser dödsstraffets bibehållande, och det andra dess afskaffande; och det är nu det sednare af dessa förslag, som motionären vill göra gällande, d. v. s. det förslag, som Lag-comite'en likväl icke annorlunda framställt, än under förutsättning, att sjelfva princip-frågan ang:de dödsstraffets generella afskaffande vore förut affirmativ! afgjord.
Och låter Kongl. Maj:t, med nådig pröfning af det ingifna förnyade taxeförslaget anstå till dess Rikets Ständer meddelat sitt beslut i anledning af denna Kongl. Maj:ts Proposition. De till detta ärende hörande handlingar skola tillhandahållas det Rikets Ständers Utskott, till hvars behandling frågan varder öfverlemnad; och Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. C Alt Ii , „ Ludv. /Urnqvist. Vik. till li. St. Maj: ts Nåd. 1’rupvtUion A'.# KS. Utdrag af Protokollet Öfver Civil-Ärenden, hållet inför Hans Maj:t Honungen i Siats-Rådet å Stockholms Slott den 5 Februari 1860. Närvarande: Hans Exc. Herr Justitie-Stats-ministern, Friherre De Geer, Hans Exc. Herr Stats-ministern för Utrikes-Årendena, Frih. Manderström, Stafs-råden: Wallensteen, Gripenstedt, Almqvist, Ehnemark, Herr Grefve Hamilton, Lagerstråle, Björnstjerna och Malmsten. Derefter uppläste föredragande Departements-chefen, Stats-rådet Almqvist, till justering de, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:t,s, på Stats-Rådets enhälliga tillstyrkande, fattade beslut, uppsatta förslag till Kongl. Maj:ts nådiga Pro positioner angående: a) anvisande af årligt anslag för uppehållande af de å Ölands vestra kust inrättade färjeplatserna Röhälla, Färjestaden och Beijershamn; och h) __________ Kongl. Maj:t täcktes, enligt Stats-Rådets tillstyrkande, i nåder gilla berörda förslag, sådana de finnas detta protokoll bilagda, och befallde, att nådiga Propositioner skulle, iiifver ensstämmelse dermed, till Rikets Ständer aflåtas. Ex protocolio Alfred Grandinson. STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri. 18G0. Kongl. Maj:ts Nåd, Proposition M 89. 1 N:o 89.
Mången, sorn sett de kopparpolleller, hvilka på 1790- talet utkommo, och voro 7 å 8 gånger mindre än det mynt de suppleerade, kunde annars tro, att någon dylik casus här vore för handen. Till reda för den klass, som mindre begriper, anser jag det af mig gjorda förslag, såsom redan af EondeStåndet bifallit, äfven böra af Ridderskapet och Adeln antagas. Herr Rosenblad: Då det af Herr Hjerta föreslagne tillägg både är oskyldigt, och tilläfventyrs nyttigt, instämmer jag visserligen deruti, men hemställer, då det endast är för de okunnigare folkklassernes skull, om det icke vore båttre att nyttja uttrycket gamla silfvermyntet, i stället för 1664 års myntfot, hvilket senare uttryck jag har anledning tro, inom en mycket mera upplyst församling, icke rätt begripes. 45 H. 2J * Den 16 October e. ro. Herr von Hartmansdorff: Bland alla onyttiga farhågor är väl ingen mera öfverflödig, än den, att allmänheten icke skulle kunna skilja emellan Banco och Riksgäld, eller emellan en stor och en liten SilfverRiksdaler. Jag anhåller om enkelt bifall å 8:de punkten, öfvertygad att Kongl. Maj:ts författningar ej blifva i det hänseendet obegripliga. Herr Hjerta: Jag trodde, att då BondeStåndet ansett ett sådant tillägg nödvändigt, Ridderskapet och Adeln skulle, med hänsigt till BondeStåndets förmåga att bedömma denna sak, ingå derpå. Den, som sett alla de oordningar och förvillelser, hvilka uppkomma genom nya sedlars eller mynts lifgifvande i allmänna rörelsen, och de dervid begångna bedrägerier, skulle visserligen yrka ifrågavarande af mig föreslagne tillägg. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall å 8:de punkten. Ropades Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade bifalla berörde punkt med det tillägg Herr Hjerta föreslagit, hvarigenom samma punkt bomme att erhålla följande lydelse:
"Den som från annat fatligvurds-samhälle intager gift arbetsfolk, eller enkling eller enka med harn, skall, utöfver redan stadgade ansvarighet såsom husbonde, så länge sådan ansvarighet fortfar, under fem år, räknade från inflyttningen, enskildt vidkännas en fjerdedel af den faltigvårdskostnad , som för sådana personer kan komma att utgå, och derjemte, efter allin, grunder, deltaga i de öfriga trefjerdedelarna af sådan kostnad.” Här, mine herrar! då Utsk:n bibehållit verkan af 1788 års författning på det sätt, att det är sockennämndens rättighet att hindra inflyttning, frågar jag, om ej följden af denna 6:te § blefve, att gift arbetsfolk omöjligen kunde få inflytta från cn socken till en annan, och att således en mängd hemmansoch lägenhets-innehafvare, som äro i behof af arbets - Ben 9 September f. ra. folk, mäste begagna deras jord såsom betesmark, i brist på arbetare lill dess odling, hvaremot ett stort antal arbetsfolk blefve fattighjon i den ort, hvarifrån de velat flytta för att få lagstadd och ordentlig tjenst, nyttig för samhället och nyttig för dem sjelfva? Detta har jemväl redan vid frågans första bearbetande härstädes blifvit anmärkt såsom en grundlagsstridig följd af stadgandet i 1788 års författning, och 16 §:n Reg.F:n har dervid blifvit åberopad.
» Visst tusan skall pojken ha en bössa! » Det var för mina öron ljufligt klingande ord från min förmyndares läppar, då min älskade rädda mamma, efter förnyade, men afslagna böner slutligen hänsköt frågan till honom. Och så skulle bussan anskaffas. Min förmyndare, gammal jä- gare, utvalde ett enkelt, men välgjordt gevär, dubbelbössa med bakladdningsmekanism, och gaf mig sedermera en grundlig undervisning i vapnets skötsel, patronernas laddning m. m. och inpräntade noga som första försiktighetsregel att aldrig under några omständigheter, vare sig bössan är laddad eller ej, vända mynningen mot egen eller annan person, att aldrig gå med spända hanar eller skjuta på något man ej säkert vet hvad det är. Så börjades skjutöfningarna både på tafla och på mppkast », och slutligen randades den stora dagen, då jag för första gången fick följa med på jakt. Aldrig glömmer jag de lärdomar min förmyndare gaf mig vid detta tillfälle om iakttagande af försiktighet vid bössans bärande och handterande, om jaktens idkande såsom en stärkande och uppfriskande sport, om fördelen i att lära sig skjuta fort och säkert för att ej förlänga ett jagadt djurs dödskamp och att hellre låta bli att skjuta på ett djur, om man ej har någon säkerhet att döda det. Dessa och många andra lärdomar och goda råd, han gaf mig vid detta tillfälle, hafva gjort att jag betraktar bussan som en kär vän och följeslagare i Guds fria natur och ej som ett mordvapen, hvarmed man förkortar så många lif som möjligt. Tack vare bössan kom jag i närmare beröring med skogens, fältens och vassarnes bevingade invånare och lärde mig så småningom att känna igen och namnge de allra flesta af våra sven ska fåglar samt hade och har fortfarande ett mycket stort nöje i att iakttaga och studera deras olika, lefnadssätt och förekommande egendomligheter. Jag var tämligen klen som pojke, men genom mina ströftäg på lediga stunder i skog och mark, på sjö och vid strand, blef jag stark och härdad, lungorna vidgades och sinnet äfvenså för allt det sköna i naturens outtömliga rike. Pojken fick därigenom en känsla af frihet, mod och tillförsikt, som icke kan annat än verka godt. om den hålles inom tillbörliga gränser.
Maren kom igen ett par gånger och vid sista besöket var hon glädjestrålande. Rasmussen hade fått tillbaka sin gamla plats, och de skulle ej dröja med giftermålet. Ett par dagar därefter lämnade först Rasmussen sjukhuset och så plötsligt — på samma gång som den af mig misstänkta individen utskrefs — försvann äfven Gregersen. I tidningarna talades det kort därefter o m en större stöld, som nu en af de dugligaste detektiverna lyckats spåra upp gärningsmannen till. Min tanke föll genast på Gregersen. Mycket tomt blef det efter dessa mina vänner. Ett hälft år därefter fick jag bjudning att dricka kaffe hos herrskapet Rasmussen. Jag bestämde en söndagseftermiddag och gick dit, glad i sinnet att få återse min » stora björn » och hans Maren. Nog blef jag välkomnad alltid af de snälla människorna! Fint och blankt, så i kök som kammare, godt kaffe, blommor och soliga blickar. Gregersen hade varit och hälsat på dem, och efter honom låg ett kuvert med pengar och ett par vänliga ord till sjukhuskamraten och hans arbetsamma hustru. Då jag gick, tog jätten mina händer, kramade dem samt bad mig förlåta, o m han någon gång varit en bråkig patient och ej godvilligt tagit de bäska pillerna. » Glöm det, jag är så tacksam, och det är Maren med. » Att dessa enkla människor voro mina vänner, kände jag. » Detektiven », » kolbäraren » och Maren äro gömda i mitt hjärta och glömmas aldrig. ÄRA STACKARS enerverade telefonsystrar » — detta uttryck användes af en insändare i ett litet meddelande » från Iduns läsekrets » för någon tid sedan. Visserligen uttalades det liksom i förbigående, men det var dock ett vänligt ord, och det är alltid något här i världen. Hvem vet, hvad allt ett sådant litet ord kan uträtta? Emellertid heter det: » hvad stort sker, sker tyst, » och ho kan räkna alla de tankedigra förslag till » okynnestelefonerandets » bekämpande, som vid det här laget hunnit mogna för införande i Idun? Länge har jag förgäfves tittat efter dem. Nu skulle jag vilja bjuda till att sätta lif i spelet.
Förslaget strider jemväl emot en grundsats, hvarpå jag lägger stor vigt. Enligt min upfattning bör embetsoch tjenstemän icke på grund af innehafvande embete tillerkännas representationsrätt. Att så är förhållandet för närv:de med hela PresteStrt, utgör icke tillräcklig anledning, att än ytterligare gifva flere tjenstemän dylik rätt. Det högsta och det enda, embetsoch tjenstemän i detta hänseende kunna begära, är att deras egenskap af tjenstemän 'Oen 14 December e. m icke må lägga hinder i vågen för deras väljande till riksdagsmän och deltagande i dylika val. Då nu härtill slutligen kommer att bifall till förslaget skulle lemna styrka åt en föreställning, som man. numera utan skäl och och gillighet, vill göra gällande, eller att PresteStåndet, företrädesvis och framför de tre öfriga Stånden, representerar uplysningen och bildningen, kan jag icke med min röst bidraga till förslagets antagande. Gr. af Ugglas, Carl Ludvig: Den siste talaren fästade uprnärksamheten på att, i läll det förslag, som nu är under öfverläggning, antoges, skulle åtskillige elementar-läroverkens lärare förlora en rätt, som de förut haft. Jag tror först och främst att ordet »förlora» här icke är rätt användt, emedan det, som de förlorade i ett Stånd, finge de igen i ett annat. Innan man dessutom kan säga att en förlust för klassen upstår, bör man veta huru många lärare för närv:de finnas, som innehafva hus och sålunda kunna komma i åtnjutande af den rätt, 14 §:n ILO. dem tillägger. Om största antalet, såsom jag tror, icke är i denna belägenhet, är det en rätt, som medgifves åt flertalet genom bifall till ifrågav.de Grundlagsförslag. Till de skäl, sora förut afgifvits för bifall, vill jag lägga ett annat, hemtadt just från Hr Stjernsvärds yttrande. Ilr Stjernsvärd har sagt att alla tillkommande nya elementer bidraga att stärka det Stånd, uti hvilket de intagas. Då It. o. Ad. medgifvit ett förstärkande åt.