Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att missbruk af Gårdfarihandels-rättigheten egt rum, kan ingalunda bestridas, lika litet som nödvändigheten alt söka hämma och förekomma dessa missbruk; men härifrån kan, som mig synes, icke hemtas skäl till förbud mot handels-rällighetens lofliga utöfning, emedan det icke kan med rättsprincip förenas, att straffa den oskyldige och laglydige för andras öfverträdelse!- af gifna lagstadganden, hvilket likväl skulle blifva följden af det påyrkade förbudet. Genom Kongl. Förordningarne den 5 Junii 1822, den 29 November 1826, den 29 Augusti 182-7, oc^ f^en 7 Ju'” 1828, är den i fråga ställde Gårdfarihandels-rättigheten så begränsad af gifna föreskrifter, att, med efterlefnad deraf, de öfverkJagade olägenheterne och missbruken ej borde kunna ega rum. Kongl. Förordningen den 5 Bil. t. Lag-s. Allm. Besv. o. Oec. Vtsk. Bet.
Derefter företogs t. o. m. orden ganska vädelige i a. a. sid. 151—152. 76—77 stycket fr. o. m. orden Derefter företogs det t. o. m. orden anmärkningar vid Grundlagarne. i a. a. sid. 152—154. varvid är att märka, att i C. U. M. 1810—1815 ordet Der efter strukits. 77—78 stycket fr. o. m. orden Härefter företogs t. o. m. orden gjorda förslag i a. a. sid. 81—82. 79 stycket fr. o. m. orden ett af Herr Häradshöfdingen Man nerstam t. o. m. orden vara af nöden i a. a. sid. 219, varvid är att märka, att orden ett af etc. i originalet förekomma mitt inne i en sats men i C. U. M. 1810—1815 gjorts till början av en självständig mening. 80—83 stycket fr. o. m. orden Det af den 5:te t. o. m. orden rörande Tryckfrihets-Lagen i a. a. sid. 82—86. 83 stycket fr. o. m. orden Derefter företogs t. o. m. orden 17:de § Riksdags-Ordningen i a. a. sid. 227; i C. U. M. 1810—1815 har dock ordet Derefter strukits. 83 stycket fr. o. m. orden Utskottet beslöt, t. o. m. orden personers valrättighet i a. a. sid. 228. 85—86 stycket fr. o. m. orden Derefter företogs t. o. m. orden Utskottets förvar i a. a. sid. 222. 105—106 stycket fr. o. m. orden År 1812 den 27 April t. o. m. orden Pehr Nilsson från Christianstads län i a. a. sid. 245—246. 106 stycket fr. o. m. orden Sedan Högloft.
Jag vill här betona, att begagnandet af vridmaskin — lämplig vid all slags tvätt — aldrig så eftertryckligt bör förordas som just vid gardintvätt, ty den oundvikliga vrängningen vid urvridning för hand är detsamma som en mycket snar slitning af gardintrådarne. Härpå upphettar man en kiltel, som till hälften är fylld med kallt vatten, tillsätter borax och såpa i förhållande till kittelns storlek (på ett ämbar vatten elt stycke borax, stort som en nöt), placerar underst i kitteln rena handdukar eller dylikt, lägger så försiktigt dit gardinerna och bringar dem långsamt till kokning, men flyttar dem — så fort det kokat upp — genast i en till hands stående balja, slår såpluten öfver och tvättar dem rena medels tryckning, icke gnuggning. Ännu en gång begjutna med kokande vatten, få de så stå öfver natten, eller ock vrider man ur dem, spolar och blånar dem. Vid stärkning af gardiner må man iakttaga, att alla slöjorna på en gång komma i stärkelsen, ty endast härigenom kan en fullkomligt jämn styfhel ernås. Stärkelsen bör vara riktigt klar, ej klimpig, och lagom tillsatt med hvitt vax; gardinerna se då efter strykningen ut som appreterade. När gardinerna äro stärkta, aflägsnar man försiktigt tråckeltrådarne och hänger upp dem så, att hvarje särskild slöja kommer att ligga öfver två ungefär en meter från hvarandra uppspända linor, så att ändarne hänga ned på bägge sidor. På detta sätt åstadkommes en jämn torkning och gardinerna skrynklas ej. Efter torkningen ser man noga efter, att inga skador finnas på gardinerna, lagar dem i nödfall med omsorg och stänker dem så ganska grundligt. Bra är det och man sparar sig mycken förargelse vid strykningen, om en andra person är till hands, med hvilken man lägger ihop gardinerna. Då gardinerna äro fuktiga, är det onö- digt att sträcka och spänna dem, u ' an det är nog att lägga ihop dem trådrätt. Den som har ett stort bord till sitt förfogande, lägger en strykfilt på det, breder en stor, hvit duk öfver, skiljer försiktigt de olika slöjorna från hvarandra och begynner strykningen vid den främre rundningen.
Den splittringens anda och den sedernas förslappning, som i våra dagar hotar familjen, kan för visso blott af familjen själf förbättras. Och det är framför allt på kvinnan, som denna ansvarsfulla samhällsuppgift hvilar. Måhända bär ock kvinnan största ansvaret för den upplösning, hvaruti familjelifvet råkat. Det är nu en gång så, att de milda, samhällsbevarande institutionerna städse i kvinnan funnit sitt säkraste ankarfäste. Och först med kvinnans pockande på friheten att vara sig själf och att lefva ut sitt eget jag, såsom den modernaste — lätt missuppfattade och icke vackra — parollen lyder, har det kunnat blifva tal om en för familjelifvet verkligt ödeläggande individualism. De individuella rättigheter, som icke få uppoffras, behöfva för det närvarande knappast häfdas. Frå- gan bör snarare gälla att komma till rätta med plikterna, ty fordringarna hafva fått taga ett betydligt försprång framfördem. J^Men vi må icke glömma att många i sig själf] goda och välsignelsebringande omda 1898 ningar i vårt samfundslif äfven varit ägnade att åstadkomma stora rubbningar inom familjelifvet. Och bland dessa mera genomgripande förändringar må nämnas kvinnans allt allmännare utträde på arbetsmarknaden och härmed hennes mer och mindre stora oafhängighet af hemmet. Må vi icke underskatta välsignelsen af att kvinnan — tack vare de många banor till verksamhet och oberoende, som blifvit öppnade för henne — icke längre behöfver hemfalla under ett förödmjukande fullständigt beroende af syskon och an förvan dter. Det är äfven godt och väl detta, att det icke längre anses simpelt eller är svårt för våra bildade kvinnor att förtjäna penningar och försörja sig själfva; men man må djupt beklaga att föräldrahem ofta onödigtvis släppa ut sina döttrar — vid en mycket ung ålder och innan de kunna tänkas hafva vunnit den nödiga stadgan och mogenheten för lifvet — att sörja för lifsuppehället, ty detta hamnar sig på familjen och samhället genom en försvagad familjekänsla och det mer och mindre hälsosamma kamratlif som utbreder sig bland våra arbetande kvinnor. Och man må beklaga, att hemmen icke mera allmänt söka behålla sina döttrar, genom att så m y c k e t som möjligt öfverflytta de legda händernas göromål i de vuxna döttrarnas.
Grefve Lantingshausen, Albrecht: Jag kan ej obemält lemna den sällsamma händelsen, att Herr Öfverlntendenten Thoms Memorial, som gifvit anledning till återremiss af Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets Betänkande , angående 5 af våra Helgedagars afskaffande , blifvit tryckt med anonyma tilläggningar. Denna oformlighet att trycka tilläggningar till ett Memorial, hvilka aldrig blifvit i Rodderskapets och Adelns Plenum upplästa, och i följe deraf icke till något Utskott kunnat blifva remitterade, torde förtjena att anmärkas, helst då nämnde tilläggningar innehålla utlåtelser , som, efter min tanka, icke öfverensstämma med skyldig vördnad för vår Christliga Lära, Upplästes och lades på bordet följande 186 Den 8 Juni. e, tu. från StafsUtskottet inkomna Betänkanden och Memorial, af den 31 Maj, nemligen: j 1:0 Angående Stockholms Stads samt de öfriga Städernas Källarefriheter; i afseende på Stockholms Stad hemställer Utskottet, uppå anförda grunder, att dess Magistrat må, ifrån och med nästkommande års början och sedermera allt framgent, få, i stället för de nu i Stat uppförda 1844 R;dr 12 sk., åtnjuta den Magistraten i privilegier och Resolutioner tillagda Källare frihet, uträknad i penningar till det belopp, hvartill inkommande' Sjötullen, efter nu gällande eller framdeles blifvande SjötullsTaxor, uppgår för tio Amar Rhenskt, 36 Pipor Spanskt och 70 Oxhöfden Franskt vin; börandes, efter Utekottets tanka, Magistraten i sådant fatl årligen till StatsContoiret ingifva en af stora Sjö-Tulfs-Contoiret upprättad uträkning på beloppet, till grund för utbetalningen, samt Kongl. StatsContoiret, i händelse de nu på Stat uppförde 1844 R;dr 12 sk. härtill icke skulle blifva tillräcklige, då anordna det bristande utaf blifvande öfverskott på Tull-intraderna.
Utskottet, som granskat Motionairens för-; slag, har väl icke kunnat för gil t i ge antaga de skäl, genom hvilka behofvet af den yrka-’ de lagförändringen velat ådagaläggas; men då den grundsatts, hvilken i ojnförmälde lagd rum är antagen för den händelse, att mot vittne vid domstol å landet göres jäf; som ej straxt kan bevisas , efter Utskottets tanka, bör följas äfven vid Domstol i stad, så att, då omständigheter, som kunna utesluta en person ifrån vittnesmål, icke genast ledas i bevis, Domstolen, så väl i stad som på lani det, skall, på sätt Lagen nu tillåter endast yid Domstol å landet, anställa vittnesförlröi’ LagUtsiottets Betänkande Nio 59, ref, med öppen ratt att pröfva verkan af vittneis berättelse, sedan tid till den anmärkta omständighetens bestyrkande blifvit lernnad , anser Utskottet sig, på denna grund, böra i så måtto understödja Motionen, att Utskottet tillstyrkerj' det 8 §■ af 17 Cap. Rå'ttegangs-Bal« ken må erhålla följande redaction : 3’Gör man jäf, men Jean det ej med fullt bevis fästa, ända att skäl eller omständigheter företes, som det jäf styrka; da skall vittnet horas ; men Rätten pröfve, när dom i saken gifves, hvad verkan vittnets utsago ega ma. Nu är den, som jäf gör, ej beredd att sina bevis genast förete; varde ock dä. vittnet hor dt, och lagge Rätten honom, som jäfvet gjort, viss tid föl re att det bevisa ; gitter han jäf. vet med fullt bevis fästa; vare vittnesmålet ogildt: har han ej fullt bevis; pröfve Rätten hvad verkan det ega mä. Ankom till Espet!, Utskottet den 8 Maji 1829. N:o do.
1 afseende på arbetarens dagspenning och den någon gång hörda anmärkning, att denna vid Statens jernvägsbyggnader skulle vara för hög, får jag i underdånighet åberopa mina i detta afseende i sistlidet års berättelse meddelade upplysningar. Sedan Kongl. Kammar-rätten, i dess på Eders Kongl. Maj:ts nådiga befallning afgifna underdåniga utlåtande öfver bokföringsformen för Statens jern vägsbyggnaders räkenskaper, förklarat sig icke hafva någon anmärkning att emot denna form framställa, så blefvo de för 1858, i likhet med de ^föregående åren, uppgjorda räkenskaperna till nämnde Verks detaljgranskning aflemnade. Annu i 1858 års räkenskaper förekommer arbetet och trafiken, ehuru till utgifter och inkomster särskildt upptagne, likväl sammanförde i en gemensam hufvudbok, men från och med 1859 års ingång uppgöras särskilda bokslut för de färdiga banorna, hvilkas förråder och kassaförvaltningar äfvenledes äro helt och hållet från arbetet eller byggnadsafdelningen skiljda.» Vidkommande åter trafiken å Statens jernvägslinier, yttrar Chefen: »Vestra Stambanan från Götheborg. Redan vid åtskilliga föregående tillfällen liar jag fästat Eders Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamhet derpå, att trafiken å de till en början öppnade delar af Statens jernvägar egentligen afsåg transporter för de fortgående jernvägsarbetenas räkning och inöfvandet af personal för rörelsens framtida behof och att, så länge banorna icke vore utsträckte längre inåt landet och sammanbunde orter, som med hvarandra hade någon vigtigare merkantil beröring, trafiken för allmänhetens räkning icke kunde vara någon mätare af banornas framtida vigt för landet, synnerligast som det icke var möjligt, att med tillräcklig nog grannhet beräkna huru stor del af driftkostnaden borde hänföras till jernvägens egna transporter och huru stor del till den allmänna trafiken. Under sådana förhållanden kunde icke heller några statistiska och ekonomiska beräkningar öfver rörelsens natur och storlek verkställas; det var först med banans öppnande till Falköping, hvarigenom den för vestra Sverige vigtigaste handelsstaden, Götheborg, erhöll jernvägsförbindelse med det inre af Westergöthland, som trafiken för allmänhetens räkning kunde blifva af någon betydenhet och beräkningarna deröfver af något värde.
I annat fall bestämmes den pä grund af den bevillning, enligt 2 artikeln, som till staten erlägges" — och det är till ett förtydligande deraf, sorn Utskottet föreslagit detta tillägg: ”Har (?) någon rösti ätt efter båda (?) dessa grunder (ja, om sä vore, men derom är just frågan,) röste han efter båda, dock med afdrag för den del af bevillningen efter 2:dra artikeln, som utgår för fastighet, för hvilken han efter hemmantal röstar — eller samma Utskolts-mening i eftersalsen korrektare uttryckt: röste han på grund af bevillningen efter 2:dra artikeln, dock med afdrag för den del deraf ', som utgår för fastighet, m. m. Men dermed har nu dock Utskottet visst icke förtydligat det eljest i sig sjellt oförlydbara lagrummet, ulan fastmera, förmedelst en tillagd ny lagmening, både misstydt och i grunden förändrat detsamma, enär ju, redan i det hela taget, den föreslagna röstberäkningen efter Bevillning onekligen ligger i öppen strid emot den röstberäkning efter Hemmantal som, under 1840 års riksdag, vid förordningens motivering, antogs alt blifva den enda allmänna röstberäknings-grunden. Väl tänkte man då som mest uppå, huruledes en mängd i socknarne inkomna, men hemmanslöse, Fabriksidkare, Handlande och Tjenstemän m. fl., skulle kunna göras röstberättigade i sockenstämmorna; och det var i enlighet med ett för sådant ändamål af den s. k. F attig-Komm ittéen afgilvet förslag, som 1841 års sammansatta Lagoch Ekonomi-Utskott lill Rikets Ständer hemställde, om ej, för sådana personers inrymmande, i stället för den gamla hemmantaisgrunden, Bevillning efter 2:dra artikeln kunde böra antagas till en ny för alla gemensam röstmätare, efter hvilken dä äfvenledes hemmantalets rösträtt skulle bordt lill visst bevillnings-belopp taxeras, såsom ock Utskottet nu föreslagit det. — Men detta förslag biel' då af Rikets
Braltströms uppbörd; N:o 49, i anledn. af väckt fråga om öfverlåtelse till staden Falkenberg af den Kronan tillhöriga tullbro öfver Ethraströmmen; N:o 50, i anledn. af K. M:s nåd. propos., rör:de användandet af de under K. Statscontorets förvaltning ställde äldre depositionsmedel; N:o 51, i anledn. af K. M:s nåd. propos., rör:de användandet af en på Postverkets räkning i R. St:s Bank innesläende summa; N:o 52, i anledn. af väckt motion om eftergift å den hemmanet Rannäs Holstagårdcn påförde ränta; N:o 53, i anledn. af väckt motion, ang:de upphörande af den inom Calmarc län utgående s. k. springskatten; Stats-samt Allm. Bcsv.- o. E k o n.-U ts k: n: N:o 1, ang:de arfvode för en af Utsk:n antagen Secreterare; Bevillnings-Utskottet: N:o 9, om antagande af en Canceilist; N:o 10, ang:de erhållen remiss från II. R. o. Ad. af K.
Maj 1817 stadgade förbud om kyrkostugors uppförande inom Norrbottens och Westerbottens län af församlingsboer, hvilka äro inom en mil från kyrkan bosatte; N:o 56, i anledn. af väckt motion om upphörande af skyldighet för landtman att afskala och samla barken å till dem upplåtne ekar; samt N:o 57, i anledn. af väckt motion om upphäfvande af K. förordmn d. 19 Juni 1843, ang:de kolmätning. II. R. o. Ad. åtskildes kl. $ till 2 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck. Plenum kl. 9 f. m. Justerades pleni-protm för d. 15 dennes f. och e. m. Föredrogs Exped.Utskis d. 24 dennes på bordet lagda mern. N:o (i, i anledn. af återremiss utaf skrifvelseförslagen N:ris 10, 11 och 12 jemle nedannämnde vid detta mern. fogade förnyade förslag lill R. St:s und. skrifvelser till K. M.: N:o 40, i anledn. af K. M:s nåd. propos. om ändringar i 17, 22 och 24 §§ Reg.F.; Nio 41, i anledn. af K. M:s nåd. propos. om ändring i 6, 15 och 43 §§ Reg.F.; samt Nio 42, i anledn. af K. M:s nåd. propos. om ändring i 1 § 9 mom. Tryckfr.-förordn:n. Dessa nu till justering uppläste förnyade förslag till und. skrifvelser blefvo af R. o. Ad. godkände, hvarjemte Exped.Utskis förevar mern. lades till handlingarne. Sedan härefter Exped.Utskis d. 24 dennes bordlagda under Nio 43 afgifna förslag till R.
Hvad beträffar badstubaden i Klara och å Söder torde då böra anmärkas, att andra kl. badstu där är tillgänglig för fruntimmer blott 2 dagar i veckan, under det Stora badhuset har en särskild andra kl. badstu för damer. Visserligen, sade vi här ofvan, har, såsom ju ock synes af siffrorna, frekvensen af kvinnliga badande något ökats, men med fäst afseende på att antalet kvinnor är ej obetydligt större än antalet män (år 1896 150,292 kvinnor mot 124,319 män) och att förhållandet mellan manliga och kvinnliga badande ställer sig i genomsnitt som 3: 1, för vissa badformer betydligt lägre, så är ju i alla fall antalet badande fruntimmer alldeles för litet. Och det var just hit vi ville komma. Fruntimren bada för litet — detta är ett axiom. Den utsökt behagliga badform t. ex., som kallas varmhiftsbad, huru många fruntimmer finnas ej som aldrig satt sin fot inom ett dylikt bad. Och dock finnes väl, om detta bad tages förståndigt — d. v. s. ej för långvarigt vistande inne i varmlufts - rummet, ordentlig afkylning och lämplig motion (exempelvis en stunds rask promenad) sedan man lämnat badet — knappast någon badform som är så verkligt hälsosam som just detta slags bad. Det må dock ej förnekas, att fruntimren hittills blifvit mera styfmoderligt behandlade i afseende på badstubad än skapelsens herrar. Under det å Södra och Klara badhus ej finnes nå- gon särskild badstu för fruntimmer, utan dessa en dag i veckan få disponera manliga badstun, har visserligen Stora badhuset sin egen fruntimmersbadstu, men denna är, äfven efter den nyss skedda fullständiga renoveringen, något för liten n. b. för ett större antal badande. Bolaget har därför två timmar på förmiddagarne hvarje tisdag och fredag anslagit 2:a kl. herrbadstu samt det nya präktiga simbadet (som står i förbindelse med nämnda badstu) till fruntimrens disposition, och under de månader denna hittills varit upplåten har frekvensen afsevärdt ökats.
Om man nemligen jemför de i allmänna lagen och i åtskilliga författningar förekommande förbud emot arbete på söndagarmed 5:te punkten i 198 § 2:a delen af Tjenstgöringsreglementet för arméen dea 12 April 1858, som, i likhet med det äldre reglementet af den 1 mars 1819, innehåller följande föreskrift: »På söneller helgedagar skall en tå gande trupp vara stilla den tiden på förmiddagen, då allmänna gudstjensten pågår i den församling, derigenom tåget sker, samt, om tillfälle gifves, då äfven hålla gudstjenst;» så lärer man svårligen kunna råka i tvifvel derom, att den af motionären omförmälda embetsförrättnings utsättande å en söndag, och i synnerhet å en sådan timma, då gudstjenst i närmaste kyrka pågår, innebär en afvikelse från lagens rätta förstånd och mening. Med »arbete» i förstnämnda lagrum måste nemligen författaren hafva åsyftat lika väl utöfvandet af den offentliga embetsmannens tjenst, som den enskilde medborgarens idkande af sitt yrke, så mycket heldre som det förra, just för dess offentlighets skull, är egnadt att väcka större allmän förargelse, än det sednare. Tillämpningen häraf visar sig deruti, att å sönoch helgedagar alla embetsverk äro stängda. Men för offentliga, så väl som för enskilda värf medgifver lagen undantag för sådant, som »vppslcof ej tåla kan»; och bedömandet häraf torde, hvad de förra beträffar, oftast ligga lika mycket utom den enskildes förmåga som utom hans befogenhet. Utskottet anser emellertid erfarenheten bekräfta, att dfe fäll äro sällsynta, då offentlig embetsmyndighet ger anledning till klagan öfver sabbatens störande, och håller före, att, om sådant sker, rättelse kan vinnas utan lagstiftarens mellankomst. Men i alla händelser synes det icke lämpligt att för hvarje upptänkligt fäll meddela ett särskildt Jagstadgande, beträffande sabbatens iakttagande. Ett nytt förslag till strafflag föreligger nu Rikets Ständer, uti hvars 7 kap. 3.
Uti en från Hogloflige Ridderskapet och Adeln tili Utskottet remitterad motion, har Herr Grefve Frölich, David, fästat uppmärksamhet derå, att Hvpotheks-Föreningar ieke gerna hvarken borde eller kunde ibland sig upptaga de mindre jordbrukarne, men att en utväg borde beredas dem af Allmogen, som icke, med ett ininiini-belopp af io.ooo R:dr banco taxeringsvärde, kunna inträda i sådane föreningar, att erhålla lån med nedsatt ränta, hvilken utväg, efter Herr Grefvens tanka, funnes deruti, att öfrige jordegande classer afstode devas rätt att med Allmogen tälla om lån i Rikets Ständers Bank af de medel, som i egenskap af capital-afbetalningar inflyta å fastighets-lånen 4 och 5 procent, hvilka medel, enligt Rikets Hogloflige Ständers - Baneo-Utskottets Betänkande "Nto ia4- >7 ders vid förra oell denna Riksdag fattade beslut, skola åter på fastigheter Utlånas intill nästa Riksdag, emot 4 procents ränta och 2 procents afbetalning; till följd hvaraf Herr Grefven, under åberopande af 56 §. Riksdagsordningen, såsom ett tillagg till hvad Rikets Ständer i afseende på nämnde utlåning redan beslutat, föreslagit att, i stället för den 14 Art. 4 Afdeln. 35 af i83o års Reglemente intagna föreskrift, måtte stadga.', alt ”af de för lästighets-inleckningar å landet afsatte 4 procent endast de af Sveriges Allmoge kunna blifva delaktige, hvilkas hemmansdelar icke uppgå lill 10,000 R:dr banco eller deröfver, samt då för öfrigt den erbjudna panten finnes med Författningarne enlig och innebär för Ranken nödig säkerhet.”
Cecilia kanner sig ofta styrkt, men ej sällan ocksi tillbakastött af Vigerts nigot sträfva röst och osminkade vasende, s i olikt hennes ideal af en gentleman, samt indrages d a ocli dS i den tvetydiga gamla frökens trollkrets. ehuru hon. skilid fr9n henne. m h t e le i t henlies karleksfantasier och clununa historier. Slutlieen har Vieert Ivckats skaffa Cecilia intrrde DS en telefonbyri. Med e n k#nsL af ?örnedring begifver hon sig dit, krnner sig utpinad och enerverad af det själlösa, men jägtande arbetet och kommer hem i stum förtviflan, Iivilken, d i Vigert uppsöker henne, ger sig loft i bittra iitrog och konviilsivisk grit. Detta föriindrar likvit1 ingenting i deras förhallande; han söker styrka och niuntra henne, lockar henne att skratta a t sin egen förtriflan och tar hennes löfte att börja arbetet; x % nytt följande morgon. S 9 sker. Cecilia gör snabba framsteg, f i r ordinarie plats och farsöker utan knot iiiiderkasta sig sitt öde. hten d i kommer sommaren och gör arbetet äniiii outhirdligare. Vigert reser bort, fröken %eloss inflytande v e e r, och en ny flicka far plats \ .ii1 telefoneu. Gerda ä r iing. sprd. skön, en afiild af, Cecilias syster. Cecilia greps vid hennes aiil&gt;lickr berättar förf: ii, * al denna svärmiska, i erotik skiftande vänskap, som s i ofta insmyger sig i qrinnohjertat, d i det medvetet eller omedvetet törstar efter kirlek ocli är dömdt att försaka. * Nar Gerda sjuknar. uppsöker henne Cecilia; hon kan ej afhilla sig att kyssa henne, och vid denna smekning - rodna d e bida!! Iiör att skaffa Gerda tre veckors ledighet Stager sig Cecilia att tjenstgöra för henne.