Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Innan de steg ut ifrån kyrkogården, vände hon sig om en gång, såg på det majestätiska, höga, grå kyrktornet bakom dem, och gjorde en omärklig böjning, liksom neg hon till avsked därifrån ... eller kanske till tacksamhet för det nöje, som hon njutit av de små på kyrkogården. Alberts hjärta blev lätt igen, när han kom på gatan. Hon gick också lätt, frimodigt och nästan elastiskt vid hans sida. De började språka om resan och varjehanda förnödenheter. Innan de visste ordet av, var de komna till gästhuset, där deras saker redan befann sig i en rymlig, vacker, glad kammare. Likväl blev det snart så skumt, att jungfrun kom upp med ljus, rullade ned gardinerna och frågade vad herrskapet befallde till afton? och om de ville spisa där nere i allmänna rummet, eller uppe för sig själva? Till en början gå efter matsedeln, jungfru lilla, så skall vi sedan bestämma det andra. Flickan gick. Är du road av att vara bland folket där nere? frågade Albert. Inte ... och alldeles inte i afton! sade hon. Vi är nu i Mariestad, och har litet att samtala och överräkna med varann, ifall vi skils här och du far söderut, men jag åt väster. Låt oss äta häruppe. Flickan återkom med matsedeln. Albert bestämde sina rätter, vilka överensstämde med Saras, utom däri, att hon tog sallad till köttet, han däremot sin lieblingsrätt gurkor. Och duka häruppe åt oss, sade han. Jungfrun gick och kom åter, allt blev i ordning. Efter den lilla, glada och förtroliga måltidens slut dukades det av igen, och de blev ensamma. Sjunde kapitlet Men det säger jag, att om du sedan far omkring något, det har jag inget emot. Och jag vill inrätta mig hemma alldeles ensam. Glömma? om du sprang upp nu, och sprang ut, och reste till Solle brunn i natt, skulle du glömma mig för det? När de blivit ensamma, såsom i slutet av förra kapitlet omtalades, gick Sara fram till deras kappsäckar och började avskilja de saker, som tillhörde Albert. Reser du genast i kväll, eller först i morgon bittida? sade hon, likväl med en halv röst. Vart, menar du? Jag vet inte vart du ämnar dig, Albert.
Tillrustningar, sade jag. Jo, det vill jag lofva, och de taga sin början tidigt. Manufakturhandlarne visste, hvad som var att vänta och hade väl försett sig redan före jul, och strax efter började de unga damerna sin rond for att utvälja det vackraste, det luftigaste, det smakfullaste af allt som fans att bjuda på till en baldrägt riktigt comme-il-faut. Det dugde heller icke att dröja länge, innan man vände sig till syateliererna och storsömmerskorna, för att försäkra sig om deras biträde, ty vid dylika tillfällen som det ifrågavarande är det de som hafva makten. — Bästa fröken Lundin, jag måste ha en balklädning till börsbalen. — Äh, min friherrinna, jag känner mig förtviflad, jag är alldeles öfverlupen. — Men ändå. det är ju alldeles nödvändigt! Och slutligen gaf fröken Lundin med sig, och detsamma gjorde herr Tunborg och de andra stora klädartisterna för dem som vände sig åt de hållen, och nu började de hemliga rådslagen, alla utlandets modejournaler genomgingos och Skandinavisk Modetidning studerades, tills man ändtligen kom till målet — en faststäld modell. Sedan kom naturligtvis profningstiden, hvilken för damerna nog eger sina hehag, ty det är ju ett obeskrifligt nöje att se, huru mönsterverket framskrider steg för steg och med vandt öga pröfva den slutliga effekten. Nå, det der är nu hemligheter, som damerna aldrig låtsa om, men en stygg karl kan alltid litet smått gissa sig fram. Emellertid sprungo dagarne fort, och innan vi visste ordet af, stodo vi vid sjelfva baldagen. * I budoaren, dämpadt upplyst, Tramför trymåns blanka glas, lade den unga damen sista hand vid den strålande toaletten och mönstrade sin bild, under det hårfrisörskan med mjuka, vana fingrar fäste blomsterslingan öfver det högt uppkammade håret. Hvad tänkte hon på? Hon, må hända redan en af balens drottningar. Hvem vet? Ack, en stor bal medför så mycket besvär och det kan hända, att när allt är i ordning, återstår blott en känsla — • och det är trötthet.
BorgareStåndet, hvaruti Ståndets flesta Ledamöter instämdt, att bestämdt yttra sig om och hvilken belöning Författaren af det , i Utskottets Betänkande , omförmäldte tryckta Förslag till andra Revillningsgrunder , borde tillkomma, har Utskottets pluralitet, med hänseende till de uti samma förslag förekommande och i vissa omständigheter gagnande uppgifter och den deraf härflytande uppmuntran för andre , att rigta siri uppmärksamhet åt denna fö'r det allmänna gagnande väg och der använda sina insigter, ansett sig böra tillstyrka, det ina Grosshandlaren Hambraeus, såsom ersättning för tryckningskostnad och använd möda vid ofvanberörde af honom utarbetade BevillningsFörslag, åtnjuta 300 R:dc Btco, med vördsam anhållan derjemte, att Rik - 308 BeviUnings-Utskottets Betänkanden. sens Höglofl. Ständer, i händelse af bifall häri lill och om medlen icke kunna af RiksdagsIcostnaderna utgå , då täckies till vederbörligt Utskott remittera frågan om desse medels anordnande. Detta allt varder likväl Riksens Höglofl. Ständers pröfning vördsa rnligen understäldt, med bifogande af de särskilda , meningar, som under öfverläggningarne blifvit yttrade afHerr Friherre Manderström, Herr Uggla, G. G., Herr Dom-Prosten D:r Harner samt Riksdags-Futlznägtige Erik Svensson och Lars Andersson. Stockholm d. 7 Junii 1823. Transumt af Pratocollet, hållet uti Riksens Hugh Stunders Bevillningsutskott, följande dagar är 18 5 3- Ben 3 Junii. S. D. Enligt Högh Utskottets, sista Plenidag, fattade beslut, företogos nu till afgörande de inom Resp. RiksStånden gjorde, på bordet hvilande anmärkningar vid Utskottets återremitterade Betänkande, rörande grunderne för den allmänna Bevillningen, hvarvid till granskning och öfverläggning först föredrogos de anmärkningar, som vid dén af Utskottet föreslagna personella afgiften uppstått. Eric Svensson, från Bohus Unn, anförde härvid:
11 hofpersonalen med lätthet kunde öfverdrifvet ukas, utan äfven, till stor del, underhållas på bekostnad af de anslag, som Rikets Ständer beviljat för helt andra tjenstebefatmingar, har motionären, under erinran om huru man i fremmande länder, t. ex. Danmark och Norrige, erkänt det otjenliga i personers bortkallande från sina rätta sysslor (ill andra befattningar, utan att de tillika lemna de för sysslorna anslagna löner, föreslagit Rikets Ständer, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet hemställa: att en författning måtte utfärdas, hvari stadgas, att den rikets embetsoch tjensteman, civil eller militär, som åtnjuter lön på rikets stat, skall, då han emottager tjenst vid Konungens bof, lemna nämnde lön, likväl med rätt icke blott att i embetsverket eller korpsen qvarstå, såsom öfvertalig, i den tjenstegrad han innehafver, ulan äfven att, i fall han utträder ur hoftjensten och önskar i statens tjenst äter ingå, varda vid första ledighet i förut innehafvande grad (ill åtnjutande af lön ånyo uppförd. Uti förenämnde motion hafva åtskillige af Ståndets ledamöter instämt.
Då'harvid uppkommer ett årligt Öfverskott af - R:d 200,000. som egenteligen bör användas att mindska Rentorna på den del af Råne-rörelsen, som för Jordbruket och vissa Näringar anses böra afsättas. Öm denna Den 20 Junll aoiS denna del af Lane fonden utgår i a:ne slags biträden, nemligen ä 5 procent, som stå oförändrade i 3 år, och derefter, jemte Bentan, erlägga 3 procent afbetalning på Capitalet, samt Lån för större Uppodlingar, sorn, med 4 procents Benta, stå Q.örändrade i 5 år, och derefter årligen ‘göra 3 procents afbetalning på Capitalet, samt, om. vissa reglar föreskrifvas, som tydeligen bestämma hvad som berättigar att inträda i hvardera classen till erhållande af Låne-biträden, så lernnar Ofverskottet tillgång till denna nedsättning för mindst hälften af Låne-rörelse-Capitalet, ty, om ej privata Låö ingå, så blir val Operations - summan mindre, men vinsten deremot i proportion större, ty det är de af privata upptagande Låne-biträden, sorn bara den högsta Bentam Ännu gäller härvid den an märkning, aftinga Ofver-rentor äro beräknade; varande det ganska angeläget, att den kraft och ferme.té från början etableras och iakttages uti executionen af de ingångna förbindelserna, att den hittills existerande behandling medelst lånens liggning öfver tiden, med flera månaders och ofta flera års öfver-renta, må på möjligaste sätt förek.ommas, såsom ru» inerande för Låntagarna och således äfven skadlig för allmänna välmågan och rörelsen, samt % längden likaledes ock för sjelfva Inrättningen - Ma» lOl } Den 20 Juni. Man frågar tilläfventyrs, hvilken fond som afsättes för att betala dessa. Lån vid forfallotiden ? Derpå svaras: att ledes fenninge - rörelsen med jemnhet oell ordning denna väg fram, sä underhåller den sig sjelf, oell hvad sorn utgår på den ena räkningen, inkommer åter pä den andra.
Ett par mil från Heidelberg, sedan bortom Heilbronn, från Lauffen till Besigheim, går vägen endast genom sådana trakter, men så snart den aflägsnar sig från floden, förändras landskapet och förlorar i omvexling, likasom i saftighet och friskhet. Heilbronn, i Würtemberg, sex mil från Heidelberg, har redan något af den egna karakter, som utmärker städerna i Schwaben. Här far man första gången öfver en heltäckt brygga och ser floden genom bryggans fönster. Stadens hufvudkyrka, med dess torn, är en gammal byggnad, och det sednare, ehuru utan bestämd stil, serdeles lätt och prydligt. Midtemot kyrkan finnes Götz v. Berlichingens hus, på hvars gafvelspets ännu en fullrustad riddare paraderar, medan en annan figur ur ett vindsfönster skådar ned på torget. Vid stadens östra ända står ännu det torn, der den rättsinnige, tappre kämpen hölls fången. Den omtalta staden Besigheim har åter tvenne runda torn från romarnes tid. Muren är ett så kalladt opus reticulatum. Det ena af dessa torn, vid hvars fot ett värdshus ligger, och till hvilket ur dettas öfra våning finnes en serskild ingång, hade fyra våningar, afskilda genom murade hvalf. Det första af dessa har i midten en rund öppning, som utgjorde den rätta uppgången. Till denna ledde nu ingen trappa. Men härifrån förde en trång svängtrappa upp till de öfriga etagerna, och ifrån tornets platå, som tillika var en liten trädgård, hade man en vidsträckt utsigt öfver den täcka, kringliggande trakten. Ludvigsburg, närmaste staden åt Stuttgart till, har ett kungligt slott, som af den nuvarande regenten aldrig skall besökas, ehuru det var ett favoritställe för hans företrädare, och hans efterträdare der blifvit uppfostrad. Staden är starkt befolkad af militär, och förhåller sig i detta hänseende till Stuttgart, som Potsdam till Berlin. Stuttgart tillhör de alldeles mediokra städer, af hvilkas anblick man icke mottager något intryck. En del af staden är nymodig, större delen antik.
Detta, med hvad de af E. K. M, i Nador föl ordnade Committé rade till förvaltning af Strömrensning* fonden, uti häröfver afgifven och af E. K. 63., genom Nådig Remiss den j5 sistledi e April, till Riksén» StändeTs Stats-Utskott ofverletn. nad förklaring, i, underdånighet anfort, hafva Rik sens Ständer uti öfvervägande tagit; Och soin under Rik »-.Statens g:de H ufvud-Titel, ert särskild summa till Handelns, Jordbrukets och Naringarnes upphjeljiande är anslagen, synas alltså utgifter ne till Skede Masses aftappning och inhägnad samttilj afvittringarnes befordrande i Jemtland snarare hafva bordt anvisa? a nämnde summa, än å Sirönjrensnings-fonded, hvilken, enligt hvad Riksens Ständers underd. Skrifvelse den tis Julii och 12 §.! i Riksdagsbeslutet samma år; innehålla, egentligen haft till föremål, att befrämja Strömrensningar och communicationers öpnande inom Landet. Med afseende å denna Strömrensnings-fondens primitiva bestämmelse, hafva altså Riksens Ständer funnit, att gamma fond icke eller bordt graveras, hvarken med anvisningen till prtemier för Tork-inrättningars byggande eller med några utgifter till utbyte af Spannemål emot ströming, hvilket senare företag Riksens Ständer jemväl anse vara Underdåniga Skrifvelser. 819 af den beskaffenhet, att detsamma helt och hållet bordt till enskilde bfverlemnas; Och, hvad slutligen angår tiel Låneunderstöd af g,000 R:d, Sorn Öfverste-Lieutenanten Rappe af ifrågavarande fond åtnjutit för vidmagthållandet af Linförädlings-institutet vid Gårdsby, har ntbetalningen deraf förekommit Riksens Ständer destomera främmande för Strömrensnings fonden, som alla öfriga anslag för nämnde Inrättning utgått af de å g:de Hufvud-Titeln uppförde medel.
— Jag bör dessutom ej undertrycka min fruktan, att både under det af Utsk. föreslagna enkammarsyslemet, och det af reservanten föreslagna tvåkammarsysteme, med sin iandskapsdelning och styrelse, en fiende möjligen kunde uppstå, som, med förmåga att skaka ett mäktigare, leder ett svagare land i förderfvet, — en fiende, så mycket farligare, då den innästlar sig, som den näres i egen barm och endast kan motstås af en stark konungamakt och en på rikliga grunder väl ordnad tvåkammarrepresentation. Denna fiende är en salarierad tidningspress; ej en sådan, som salarieras af egen Regering, ty den är icke farlig i något land, och minst i Sverige, hvars Regering ej äger medel till slika utgifter. Jag menar en tidningspress, besoldad af utländningen. ”Jag fruktar Grekerna och dem sorn föra skänker.” Jag fruktar uppkomsten af sådana tidningar, som, med folkets väl och frihet på Jäpparua och i sina spalter, stryka utländskt guld i sina fickor och bära skadliga institutioner eller utländskt förtryck i hjertat. — Af alla dessa orsaker är jag emot båda förslagen, och anser mig, hellre än att gilla, böra tåla tiden och vänta tills något bättre uppgifves. Rättast tyckes mig vara, att man denna riksdag öfverenskom att fäderneslandet borde på annat sätt representeras vid riksdag; att representationen borde bestå af tvänne kamrar, ett senatshus och ett representanthus; att hvardera borde bestå af så eller så många; att Konungen äger på lifstid från någon viss ålder, under vissa lagar och restrictioner, utnämna senatorer — alla eller åtminstone hälften obetingadt; att den andra kammaren eller representanlerne väljas på så eller så sätt. Kanske classval i båda husen, det s. k. femte Ståndet inelusive, orsakade allmännaste tillfredsställelsen.
M:ts den 26 Augusti 1772 gifna serskilda Nådiga Utslag å allmogens i Herjeådalen underdåniga ansökning, ej år analog med bestämd Lag, hvilket dock R, St. anse för hvarje formalitet ovilkorligen erfordras; och giltigheten af en handling, så vigtig som ett Testamente ofta Exp. Vtsk. Förslag till lind. Skrif v. N:o 334* 95 år, icke bör få bero på Håradshöfdingens blotta anteckning, stundom gjord under resor, aldrig controllerad af offentlig procedure, eller verificerad af något vitsordegande Diarium; så, enär den i berörde fall enda utvägen för laglig bevakning, nemligen att söka Hof-Råtten om Urtima Ting å egen kostnad * år betungande och ej sällan gör Testamentet onyttigt, emedan dess värde, af kostnader dervid, medtages ; men denna omgång, ej mindre ån interimsbevakningen, kan undvikas genpm vilkorlig förlängning af fatalieiiden, få R. St. hos E. K. M. i underdånighet framställa det förslag* att 1 §. i 18 Cap. ÅrfdaBalken må , undergå denna redaction: ”Hvar, som något Testamente fått häfver, vare skyldig, i Staden inom sex månader och å Landet sist å det Ting, som infaller näst efter sex månader, sedan han gifvarens död och Testamentet veta fick, det inför Domaren'att uppvisa; och gifve etc.” Och förmoda R. St., att, derest E. K. M. i Nåder gillar detta förslag, E. BL M. jemväl i Nåder finner lämpligt att låta till all verkan upphäfva ofvanberÖrde serskilda Nådiga Utslag af den 26 Augusti 1772, såsom då mera öfverflödigt.
Utan att för det närvar, yttra mig öfver ifrågavar. ämne, hvars behandling först beror af Ridd.- Utsk. och dernäst af R. o. Ad., anser jag nödvändigt, i händelse Utsk. tillstyrker och R. o. Ad. sedermera skulle bifalla Gr. Cronhjelms motion, att stadgandet icke bör gälla endast Ridd.secret. utan äfven för Riddarhusets alla öfrige tjenstemän, i händelse så inträffade, att, under liden mellan riksdagarne, någon af desse tjenstemän komme att skilja sig ifrån sin vid Riddarhuset innehafvaude tjenst, antingen genom befordran inom annat verk, eller de:igenom att han med döden afginge. Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius: Hvad tvenne andra vigtiga tjenster beträffar hos R. o. Ad., nemi. kamererareoch fiscals-tjensterne, så äro de båda, lika mycket framgent som nu, i och för cassornas vård högst behöll ige, och jag ser icke något skäl, som kunde föranleda till att dessa tjenster endast skulle på förordnande tillsättas. För min del tror jag icke eller något skäl vara för handen, att Ridd.secret.sysslan ensamt tillsättes på förordnande; derom yttrade jag mig i förra plenum, och vill således icke upprepa detsamma nu, men i anledn. af Hr Aminoffs yrkande, får jag säga, att förutnämnde sysslor lika litet kunna umbäras som cancellistbiträdet och jag anser, att dessa tjenster icke eller böra på förordnande tillsättas. Hr Aminoff: Jag kan icke finna någon skillnad i ansvaret hos en ordinarie tjensteman och en tillförordnad. Enligt mitt begrepp är detta ansvar enahanda. Kamereraren måste ställa samma säkerhet, för hvad honom anförtros, och hans anvarighet är densamma, vare sig att han har tjensten pä stat eller på förordnande. Jag har framställt detta tillägg i motionen endast för conseqvensens skull, i händelse R. o. Ad. skulle linna, att Ridd.- secret. icke bör pä stat tillsättas. Hr Gripenstedt, Joh. Ali g.:
I afseende å stämpeln pä fullmagter, dä tjensten åtföljes af extra ordinarie inkomst eller sportler af ständig egenskap, få Rikets Ständer hänvisa Lill hvad derom blifvit vid § 3 yllradl. Likaledes hafva Rikets Ständer ansett nödig öfverensstämmelse med hvad vid den nyssnämnde 3 § blifvit föreslaget angående slämpelbeloppel å konstilutorialer eller förordnande på behaglig tid fordra alt de i § 4 omförmälda enahanda konstilutorialer förses med stämpel endast å 3 R:dr. Enär gerningsmän å landet, hammarsmedsmästare, masmästare, musikanter och dansmästare samt vikarier och substituter i allmänhet tillhöra en mindre bemedlad samhällsklass, hafva Rikets Ständer ansett de konstilutorialer eller anlagningsbref, sorn för dem kunna utfärdas, böra frän stämpel befrias. Bih. till B. St. Skrifvelse, N:o 135. Af enahanda orsak hafva Rikets Ständer ansett, att förordnanden och antagningsbevis för städernas betjente, gevaldiger, uppsyningsman, packhusoch vågkarlar, stadstjenare, parmmät re, mätare, jernbärare, vindragare, åkare, timmeroch murkarlar, packare-, politieoch exekutionsbetjente, extra ordinarie stadsbetjente med deras vederlikar, äfvensom ringare, skolbetjente, pedagoger, klockare, organister, sångare och kyrkoväktare, då deras lön å stat icke uppgår till 20 R:dr, höra från stämpel befrias. Då theologie, juris och medicine doklorsbref, kirurgie magisterbref samt filosofie doktorseller magisterbref, som efter aflaydt prof utfärdas, endast äro att betrakta som deröfver meddeladt officielt intyg, och hvilket äfven gäller om apothekarebref, men de vid sådant förhållande icke synas böra med stämpelafgift betungas, hafva Rikets Ständer ansett stämpelfrihel böra för dem medgifvas.
»Nu lyster det mig veta», utbrast Odd, »hvar denna grufliga käring hafver hemma; låtom oss ro efter henne fram till land igen». Då Odd och hans följeslagare nått fastlandet, sågo de den stora kvinnan styra sina steg upp bland fjällen. De följde henne raskt; och snart klättrade de med kraft upp bland klippafsatserna. Till sist fingo de se en stor eld brinna inne i en klipphåla, och öfver den sågo de en kittel hänga. Elden upplyste hela hålan, men utanför var det mörkt. Troll sutto i mängd å bänkarne längs hålans väggar; och en man, som sannerligen icke var liten, satt i högsätet med en käring vid sin sida. Det var en mångklok jätte. Och aldrig hade de sett sådana väsen förr. Allt på honom var svart utom ögon och tänder, som voro hvita. Hans näsa var ansenlig och så krokig, att den böjde sig helt nedom munnen. Läpparne voro såsom torfremsor, skurna med skära; den nedre hängde ner på bröstet och den öfre rullade sig samman in under näsan. Hans hår var stort som barderna i Grönlandshvalens käft, och det höljde helt och hållet hans bröst; och ögonen liknade två skogstjärnar. Käringen, hans gemål, liknade honom så, som ett bär liknar det andra. Jätten tog till orda: »Hvar är Hårdskalle, vår tjänstekarl? Hvi sättes icke maten fram till oss?» »Jo, nu är jag här», svarade han; »och jag hafver bistra nyheter att förkunna. Gneip, dottern din, har kommit hem, blind på båda ögonen; hon är skjuten med två pilar». »Det där hade hon kunnat vänta sig», sade den mångkloke jätten, »ty hon ville göra det omöjliga; hon ville gifva Odd bane, honom, som ödet tillärnat en ålder, högre än andra människors. Jag vet äfven, att finnar sändt hit de människobarnen i akt, att vi skulle förgöra dem, men alldenstund vi icke rå med sådant, vill jag gifva dem vind att segla härifrån med — ej sämre än den, hvarmed finnarne drefvo dem hit till oss. Men enär
Beklagligen bära våra Kongl. Maj:ls Nåd. Prop. om Statsverket 1853. 13 egna häfder flera sorgliga bevis på faran alt icke tillegna sig alla de medel, krigskonstens framsteg erbjuda till understödjande af den mest bepröfvade och aldrig ifrågasatta tapperhet hos vår armée. Den krigshär, som icke bland sin utredning eger behörig bro-tross, blir aldrig mästare af sina rörelser och måste, öfverlemnande intiativet åt fienden, alltid blifva underlägsen sin bättre utrustade motståndare. Öfvertygelsen om den stora vigten af pontonväsendets införande vid Svenska arméen har ock föranledt Eders Kongl. Majit att vid de tvänne sistförflutne Riksdagarne för Rikets Ständer framställa behofvet af särskilda ingeniörtrupper; men Rikets Ständer, hvilka icke kunnat förneka nyttan af sådana trupper, hafva likväl begge gångerna, i betraktande af Statens inskränkta tillgångar, ansett sig icke kunna bevilja det anslag, Eders Kongl. Majit i sådant afseende i Nåder äskat. Denna fråga är emellertid alltför vigtig, för att kunna af mig lemnäs ovidrörd, af farhåga att ånyo framkomma med hemställan om ökade anslag, och den sammanhänger derjemte så nära med afhjelpandet af en, efter mitt underdåniga förmenande, lika väsendtlig brist uti arméens krigsmateriel, nemligen saknaden af en fältbrygge-utredning, att dessa angelägenheter måste och böra på en gäng i hela sin vidd pröfvas och behjertas. Jag anser det derföre såsom min oeftergifliga pligt att uti denna, likasom i öfriga med arméens angelägenheter sammanhang egande frågor, öppet och oförbehållsamt yttra mina åsigter, under anhållan, att Eders Kongl. Majit, derest desamma, hvilket jag vågar hoppas, af Eders Kongl. Majit godkännas, täcktes i ämnet aflåta Nådig framställning till Rikets snart sammanträdande Ständer.
M. skulle finna för godt än vidare begagna de uti denna punkt nämnde 3:ne ledamöter af f. d. Lagcommitte'en vid det nya lagverket, de, så länge sådant fortfar, böra uppbära enahanda arfvoden som hitintills, hvaremedlertid pensionerna icke äga rum. i5:de punkten bifölls. i6:de punkten lades till handlingarna. i7:de punkten i utlåt. N:o 222 bifölls. Upplästes och lades på bordet följande från Kidd.Utsk, inkom ne H ö r s a m s t e Memorial! Sedan H. R. o. Ad. under d. i4 sisth Juli gillat och bekräftat Ridd.directrs åtgärd att till Ridd.secret. efter Hr Just.- Den i5 Augusti e. m. Just.rådet m. m. O. J. Lagerheim constituera Ryttmästaren i Gen..staben , Lieutrn. vid K. Skånska Dragonregtlet Fredr. Otto Silfverstolpe, så har Gr. Cronhjelm, OlloAug., lili ett samma dag till R. o. Ad:s prot. afgifvet anförande väckt fråga, att ehuru i Art. 13 § i Ridd.-directts instruclion stadgar, att Ridd.secret. icke tillika må innehafva något embete i statens tjenst, R. o. Ad. likväl, i anseende dertill, att dess nu utnämnde secreterare, hvilken i 20 år contribuerat för att i en framtid komma i åtnjutande af pension utur Aromens Pensionscassa, icke förrän 0111 6 år vore berättigad att, emot expectance-afgifls erläggande för bristande lefnads-och tjensteår, i behörig ordning tillträda en sådan pension, täcktes tillåta, att Ridd.secret.