Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Strömsholms canal drages ifrån den förut för densamma bestämda linien, och företagandet af de föreslagne undersökningarne kunde gifva anledning till afbrott uti redan påbörjade arbeten, tillstyrker Utskottet, att dessa motioner icke måtte bifallas. Hamn-anläggningar: 8:0 Till Kongl. Maj:t har Styrelsen för Vägoch Vattenbyggnader i underdånighet öfverlemnat en ansökning af 22 bland Lidköpings stads invånare om Statsanslag utaf 4/5;delar af den till nödig hamnbyggnad derstädes beräknade kostnad, hvilken uppginge till 113,000 R:dr, då deremot invånarne ville genom actie-teckning bereda tillgång till den återstående femtedelen, emot vissa uppgifna vilkor; i anledning hvaraf bemälde Styrelse, som ansett, att afseende borde göras å härvid förekommande svårigheter, äfvensom derå, att den kringboende fattiga allmogen komme att vinna arbetsförtjenst, samt orten kring staden att draga största fördelen af företaget, i underdånighet tillstyrkt, att Nådig Proposition måtte aflåtas om Statsanslag till Lidköpings hamnbyggnad af 3/4;delar utaf kostnaden, eller 84.700 R:dr, med förbehåll, att återstående if4:del af kostnads-summan, eller 28,25o R:dr, tillskjutes af för detta arbete interesserade personer; och har Kongl. Maj:t, på grund häraf, för nämnde hamnbyggnad äskat en summa af 84>75o R:dr, till fördelning på 4 år, med tfkdel årligen , eller för 3 år 63,502 R:dr 24 sk., att, under iagttagande af den för hamnbyggnaden af Kongl. Maj:t gillade plan, utgå enligt de af Styrelsen föreslagna vilkor.
Uti det förslag, hvarom vi nu öfverlägga, äro de 2 första af de här upptagne 5 hufvudgrundsatserne väl erkände, men den 2:dra är icke uftryckeligen satt i det underordnade förhållande till den första, som vederbör, och som är nödvändigt för att öppet uttrycka, att lånerörelsen är bestämdt underordnad sedelvärdets (realisationens) upprätthållande. Den 3:dje grundsatsen är ingenstädes klart och bestämdt uttryckt. I belänk:s 2 afdelning 12 punkt sid. 27 synes väl en tillstymmelse härtill, äfvensom i punk - Den 18 December f, m. 479 ten 47 sid. 59, men på begge ställena synes man omsorgsfullt undvikit alt ålägga Bancostyrelsen såsom bestämd pligt att inskränka lånerörelsen då sådant påfordras, äfvensom ingenstädes den tanka är bestämdt uttryckt, att denna utväg till realisationens upprätthållande är väsendtligen nödvändig och utgörande ett hufvudvillkor för beståndet af hvarje bank, som sig med sedellänerörelse befattar. Min öfvertygelse är, att denna grundsats klara uttalande och befordrande till verkställighet, i fall af behof, är R. Sits pligt, och att utan detta öppna och ärliga uttalande af denna främsta grundsats för lånerörelsen, intet förtroende till Ständernes finaneelagstiftning skall komma att äga rum, de må i öfrigt vara så väl uttänkt, och ljuda med så behageliga ord som helst. Min öfvertygelse är, att om denna grundsats öppet erkännes och utsäges, så behöfver den i verkligheten sällan eller aldrig användas, men att om så icke sker, man af denna skygghet att uttala hvad rätt är, skall skörda bittra frukter. Nuvar. baneoreglem:s 117 § innehåller i klara ord uttryckt den förderfliga lära, emot hvilken jag nu och alltid ifrat, och hvars hyllande ohjelpligen skall medföra vårt penningeverks förstöring.
— N:o 220. i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet N:o 126, angående väckt motion om förändring i liden för hållande af upbördssiämmorna på Öland. X. B. 162. A. 246. — N:o 221. i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet N:o 129, angående väckt motion om förändring i Kongl. Förordningen den 16 Oktober 1723, rörande Presterskapets i Skåne upbörd. X. B. 162. A. 246. __ N:o 222. i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet N:o 130. X. B. 162. A. 246. — N:o 223. i anledning af Kongl. Maj:ls Nådiga Proposition, angående ifrågastäldt utbyte af kronan tillhörig jord emot enskild man i och för utvidgning af Andra Lif-Grenadier-Regemenlets lägerplats Malmen. X. B. 162. A. 246. XI. E. 122. — N:o 224. i anledning af väckt motion om tillägg i de angående markegångssättningen antagne bestämmelser. X. B. 162. 247. XI. 13. A. 14.
2hvilken i all sin grosshandlarstorhét och i medvetande af sin ur högre synpunkt fattade köpmansuppgift går och bär på mörka aningar, och det är mycket riktigt, att rollinne-hafvaren önskar betona just den tungsinthet som hvilar öf-ver karakteren; men hans krafter räcka icke till, och nu yttrar tungsintheten sig på det sättet, att den ädla manlighet och det fina skick, som också utmärka Antonio, uppgå i det tomma intet. I hr Örtengrens spel saknar karakteren både konturer och fårg. Hans köpman är effacé, som fransmannen säger, en utsuddad Antonio. Rollfördelarens förtroende till den unge skådespelaren, och dennes aktningsvärda bemödanden hafva icke motsvarats af det vunna resultatet. Men hvad gör det? Kungliga teatern har likväl en Antonio, heter det. På sin höjd beklagar man, att den yttre personligheten icke är nog tilltalande. Att just det väsentliga fattas, tyckes man icke märka. Man har aldrig sett någon annan Antonio eller också har man hunnit glömma honom. Man vet icke af att på andra skådebanor finnas konstnärer som i denna roll tvungit åskådarne att tänka sig in i stycket och just genom köpmannens representant på scenen kommit dem att ana hvarför hela skådespelet uppkallats efter denna karakter. Den som i “ Köpmannen i Venedig " på vår scen manar till eftertanke är hr AlmVof i Shylocks roll. Det är väl också han som räddar framställningen, i det han drager uppmärksamheten från det myckna svaga hos andra rollinnehafvare och samlar den på den vinningslystne ockraren, hvilken slutligen låter det ohyggliga hatet till Antonio besegra sjelfva vinningslystnaden. Hr Almlöf har icke blott fullkomligt riktigt uppfattat Shylocks karakter — det var ju att vänta af en så betydande konstnär — utan också i sin framställning gifvit en så träffande bild deraf, att den stål * fullt klar för sannolikt hvarje åskådare, bildningsgraden må vara aldrig så olika. Om teatervännen måste uttrycka sin glädje öfver att hr Elmlund, såsom jag nyss sade, är i sin fulla ungdomliga «kraft, är väl tillfredsställelsen ännu större deröfver, att hr Almlöf med ostörd fysisk styrka ännu tillhör vår scen. Hvad vore vår teater utan honom?
Att af den för Norrköping anslagne Låne-summa', 3o,ooo R:d. måtte afsättas, att under loppet af år 1824 successive utgå; för återuppbyggande af Stadens afbrände publika Byggnader; för hvilket belopp, hvarå ränta och afbetalnings-vilkoren komma att blifva lika som för de öfriga Lånen, Borgerskapets Äldstes, å Borgerskapets vägnar, med ansvarighet - Betänkanden. 5i3 righet en för alla och alla för en, afgifne förbindelse särskildt bör aflcmnas. 3:o Att fördelningen af den öfrige beredde Låne-tillgången, och anvisandet af den i öfverensstämmelse dermed beviljade Låne-sumraan, till uttagning af den Låntagande, må tillböra, för Borås, Magistraten och Borgerskapets Äldste , samt för Norrköping den Committé^, hvilken Staden önskat måtte blifva för detta ändamål förordnad, och bestående, under Landshöfdingens i orten Ordförande, af en Stadens Borgmästare, a:ne Rådmän, 3:ne Adelsmän, 2:ne Ofrälse Ståndspersoner, samt 4 af Borgerskapets Äldste, alla i Staden boende, hvarförutan äfven en Ledamot i denna Committé' bör af Rikets Ständers Fullmägtige i det af deras Penninge-Verk, som med Lånens utgifvande får befattning, förordnas att särskildt iagttaga det allmännas, af Lånens fördelning beroende, rätt. 4:o
Derföre anser jag Tyskan vara för oss lämpligare att börja med, än Franskan. Men som tankegången och den deraf följande ultrycksmekanismen är till en viss grad lika i alla språk, och många ord i de särskilda språken härstamma från samma rot; sä blir med hvart språk man lärt sig, det följande ännu lättare. Sedan derföre skolgossen hade inhemtat Tyskan, Franskan och Engelskan, skulle han pä gymnasium icke fä svårare alt lära Latin, än hittills uägot af de lefvande språken. För öfrigt är det vigtigt, icke blott att språken läras i vederbörlig ordning, utan äfven att en lämplig method följes vid lärandet af hvart särskildt språk. Den gamla methoden att börja med gammatikan, är helt visst olämplig, i synnerhet för ha rn. Hvad är nemligen grammatikan annat än en philosophi (ifver språket. Man bör derföre hafva språket till en viss grad inne, förr än man börjar philosophera öfver detsamma. Hr Westerslrands mening kan jag deremot icke dela, att christendom bör redan i 1 classen läras efter calechesen. och dermed fortfara i de 2 följande classcrna. Calechesen tyckes mig innehålla alltför mycken dogmatisk spetsfundighet, för att kunna rätt fattas af barn, hvilkas moraliska känsla den icke bjuder till ali, utbilda. Deremot tror jag, att en god biblisk historia skulle vara lämpligare att börja med, och en säker grund för den framtida religionsbyggnaden. Den religiösa läroboken borde, enl. min åsigt, börjas med en enkel betraktelse öfver naturen, sä att barnet kunde ifrån de synliga verkningarne sluta till den osynliga orsaken, och lära sig att med häpnad beundra Skaparens oändliga visdom, godhet och makt. Föröfrigt skulle jag önska, att Gamla Testamentets 10 Guds Bud framställdes hufvudsakligen såsom lefnadsreglor, för att undgå obehag och lidanden äfven här i tiden, och Nya Testamentets lära om hjertats förädling, eller den s. k. christiina kärleken, såsom medel till vinnande af den högsta timliga sällhet.
Bonde. 1815- ech Ad. Eedamöters vägnar A. Lantingshausen. dets Eedamöters vägnar Bryn. Hesselgren. Ståndets Eedamöters vägnar And. Fredin. Ståndets Eedamöters vägnar Nils Mänsson. M. M. Bosbeck* I Den II Juli. 1131 Uppläst hos Hög', KiAd. och AJ. den 21 Juli. Högvörd. P est-StSndet den 14 Vällofl. Borgare-Ståndet den 11 Hederv. Bondc-Ståndet den n Vördsamt Memorial! Riksens Ständer hafva ålaggt ConstitutionsUtskottet att å nyo företaga utarbetningen af förslag till en förbättrad representation. Det ar i anledning deraf, Utskottet nu går att till Riksens Ständer vördsamt framställa sina tankar. Constituticns Utskottet har nogsamt insett det vigtiga oell det svåra i det uppdrag detsamma blifvit öfverlåtet. Det har trott sig böra framställa de grundsatser Utskottet ansett giltiga till ledning af sjelfva företaget. Utskottet har funnit att först en noga undersökning och pröfning borde anställas, huruvida de fördelar som åtfölja en ny organisation af Svenska folkets representation motvägas af de olägenheter som kunna uppkomma genom upphäfvande af en inrättning , hvilken sedan den af ålder varat, möjligen till en sror del har medhåll af allmänna opinionen, aktning genom sin åldrighet och styrka af vanan. Det har ansett nödvändigt att dessa fördelar skulle vara så betydliga, att de öfvervagde det motstånd som gjordes af gamla rotfästade interessen, af fordomar, vanor och en nog vanlig misstänksamhet till det nya, så att den föreslagna inrättningen genast kunde få full, kraft, åtmindstone underhålla Stats-föreningen lika fast som förut, och om rn öjel i gt vore sammanknyta henne närmare. Dessa fördelar har Ut - *132 Den 11 Juli. Utskottet trott böra bestå deri , att ett nytt Representations sätt kunde, bättre än det närvarande, fylla Allmänhetens fordringar.
FÖRSTA AKTEN ANDERS P. Hvad frågar en det för? MAGISTER O. Det var ett dåligt svar! MÅNS N. Må jag i stället spörja herr Doctor om kung Kristian är lös ännu? MAGISTER O. fixerar honom. Ställer I ert hopp till fienden? Paus. Hvad är Nils i Söderby för en karl? MÅNS N. Hans vänner säga honom vara den bäste och hans ovänner den sämste. MAGISTER O. Hvad var det för en klocka i Siljansdalen han talade om? MÅNS N. Jo, det är den största i Dalarne. MAGISTER O. Har I många sådana här? GUSTAV VASA ANDERS P. Af den sorten som ringer samman ha vi ännu en hop. Måns N. knuffar honom i sidan. MAGISTER O. Det gläder mig att höra, och det skall glädja Vår Nåde än mer! Går man också flitigt samman i kyrkan, Magister Stig? MAGISTER S. Kan inte skylla! MAGISTER O. Äro presterna dåliga då, eller förkunnar man annat än Guds ord? MAGISTER S. Här fins inga dåliga prester och här förkunnas endast Guds rena ord! MAGISTER O. Det gläder mig mest af allt att höra! Endast Guds rena ord! Paus. Nils i Söderby antydde nyss, att när man ringer i Mora klocka så ställa sig fjorton tusen man i fält. Det är bara bondskryt förstås. FÖRSTA AKTEN MÅNS N. Åhsch, om man ringer på rätta sättet så samlas nog sexton tusen; inte sant, Anders Persson? ANDERS P. Sexton? Ja, säg aderton! MAGISTER O. Godt! Då ska vi ringa på det riktiga viset nästa gång Dansken kommer, för här ställde sig bara sju tusen man vid sista uppbådet mot rikets fiender! MÅNS N till Anders P. Det var en farlig karl! Nu tiger vi, tror jag! MAGISTER S. till Magister O. Hvarför kommer icke Ingel Hansson tillbaka? MAGISTER O. Det vet jag inte! MAGISTER S. Så skall jag gå och ta reda på det! Går mot dörren, öpnar den, men mötes af Budet och Knektar.
Ad. borde instämma i PresteStts beslut, äfvensom dén mening blifvit framställd, att R. o. Ad. borde instämma i Utsk:s förslag i den del af moni. b), som motsvarar den fråga, hvilken nu blifvit föredragen. R. o. Ad. behagade finna, att PresteSt:s beslut blifvit afifaltadt i ordalag, som hafva ett fullständigt sammanhang med redactionen af Ståndets öfriga beslut, och att Utskrs ordalag äfven äro afpassade till öfverensstämmelse med de ordalag, som Utsk. i mom. ofvanföre denna mening antagit, men att ingendera ordalagen fullkomligt passa att begagna eller förena med de beslut R. o. Ad. fattat, ehuru visserligen meningen helt och hållet kunde dermed instämma. Hr Landtm, finge nu uppläsa en redaclion, som innefattade meningen i så väl PresteStis som Utsk:s förslag, men stöde i en, som Hr Landtm, trodde, fullständig öfverensstämmelse med de beslut R. o. Ad. förut fattat. Denna redaction lydde som följer: ”att de för Emmåns och Stångåns samt Himble och Tolleruds åars upprensning och för aftappning af myror på Gottland beviljade understöd, hvilka af en eller annan orsak kunna komma att icke utgå, må på enahanda villkor, som för anslagen under litt. a) och b) i allmänhet äro bestämda, af K. M. disponeras till andra odlingsföretag inom länen i södra delen af Riket”; hemställande Hr Landtm., om R. o. Ad. behagade bifalla detta förslag. 5l3 D e 11 29 Mars f. m. Ropades ja och nej. Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade afstå detta förslag. Ropades ja och nej. Hr Landtm, förnyade sin propos. till bifall å förslaget. Ropades ja och nej. Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna alt ja öfverrösta! nej.
En värd ledamot har fruktat för det inflytande, Konungen skulle komma att genom sitt ombud utöfva på 13ancostyreisen, särdeles om mannen vore, derest jag rätt fattat meningen, något förryckt i de ämnen, han skulle behandla. Mig synes tvärtom, att ombudet aldrig vore mindre farligt, än under denna förutsättning, så framt R. St. icke valde lika förvirrade Fullmägtige; och då vore i alla fall ingen god styrelse att hoppas. Att Kronans ombud i Banken behöfves, särdeles för Regeringens meddelanden till Fullmägtige, hafva motiverna redan upplyst. Fullmägtige både i Banken och Riksg.Cont. aflägga ed på förtigandet af hvad hemligt hållas bör. Huru skulle sådana hemligheter kunna förvaras, om Regeringen endast kunde skriftligen tala till Fullmägtige; eller tystlåtenhet fordrande åtgärder med framgång verkställas, om deras motståndare redan i tidningarna läst framställningen derom, innan Fullmägtige hunnit fatta, än mindre utföra deras beslut? Det händerock, att man behöfver säga ej blott hvad man anser tjenligt, utan äfven skälen dertill och sättet huru; att man bör kunna ögonblickligen besvara invändningar, som göras m. m., och att den skyndsamhet, ett bancoärende kan fordra, icke medgifver att om allt sådant skriftvexla. Kär ej andra skäl förslå, säger man: den föreslagna nya redactionen af 72 §. är felaktig. Hon borde hafva varit helt annorlunda beskaffad, för att kunna antagas. Jag har deltagit i hennes uppgörande sådan hon är, och vill visserligen icke fritaga henne från brister; men jag får påminna R. o. Ad., att hennes tillkomst härrör från realisationens fiender. De sade sig nemligen icke kunna bevilja silfverutvexling, med mindre R. St:s envälde öfver Banken, hvilket förut gjort våra realisationer obeståndande, blefve motvagdt af Konungamagten. Vi gjorde våra motståndare till viljes, och man förenade sig om ifrågavarande redaction. Då gillades hon; nu duger hon icke, och flera värda ledamöter säga sig redan hafva bättre förslag i beredskap att erbjuda oss, blott de fått detta undanröjdt.
Hvarföre skall man afklippa ett ämne, som är af vigt, derföre att man tror sig se syftningar i detta betänk., som äro oväntade. Jag tillstyrker bifall lill denna punkt. Hr Printzensköld: Då jag, lika så mycket sorn någon annan, anser det vara af största vigt, att hvarje ärende fullständigt utredes och betraktas, kan jag naturligtvis icke vara Den 7 November f. m. i37 vara emot den lind. skrifvelsen, sora nu är föreslagen, ehuru den äskade utredningen af denna fråga måhända redan är, på sätt Frih. Gederström upplyst, så fullständigt verkställd, att något vidare i den saken icke torde vara att säga; men jag ber att få fästa uppmärksamheten på första perioden af Utskts förslag, hvilken jag för min del icke kan bifalla. Der står nemi. föreslaget att R. St. skulle besluta "att de i afseende å markegångssättningen nu befintliga föreskrifter må förblifva gällande, intilldess R. St. vid nästkommande riksdag blifva i tillfälle att nödiga förändringar deruti besluta." Jag tror icke att R. St. behöfva besluta hvad som ovillkorligen följer af sig sjelft, och tror icke heller att Ständerne äga rättighet att säga i beslutet, att detta skall vara gällande endast till nästa riksdag. Jag anhåller således, att den första perioden måtte utgå och att R. St. matte anhålla om den utredning, sora sednare perioden innehåller. Vid della tillfälle ber jag att få upplysa, det markegångssättningen, då den sker i första dagarna af November månad, icke är så omöjlig att verkställa efter sädesprisen, som man föreställer sig. Man bör äfven komma ihåg, att den gäller för det årets räntor, under hvilket markegångssättningen sker, såsom Gr. Mörner förut nämnt. Man har således tillfälle alt från början af det året göra sig underrättad om hurudana prisen varit, och derefter lämpa markegångsprisets bestämmande.
Dessa myndigheter komme då att utöfva ej blott den redan äfventyriiga makten att förhöja lagligen bestämda straff, utan ock den ännu vådligare, den företrädesvis vigtiga delen af kriminallagstiftningen, att afgöra, hvad som skall för straffbart anses, förbjuda hvad som icke är förbudet. Så har jag ej trott det rimligen kunna förhålla sig. Den i allmänna hushållnings-ärenden stiftade särskilda lagstiftningsmakt vore genom Regeringsformen öfverlemnad åt Konungen, men endast för att af Konungen Sjelf utöfvas, icke för att öfverlåtas åt någon annan, vare sig person eller myndighet. Möjligtvis hade någon gång en sådan öfverlåtelse inträffat; men utan tvifvel hade häri legat en oordning; och äfven om den föreskrift, hvarigenom öfverlåtelsen skett, skulle synts äga all möjlig tydlighet, torde dock rättigheten till efterlefnad af en sådan föreskrift knappast någonsin bordt af den underordnade betraktas såsom nog bestämd för att kunna utöfvas, utan att lagstiftningsförslagen först blifvit Konungamakten underställda och gillade. Oordningen skulle i annat fall endast alstra äfventyr af nya oordningar. Skicklighet att uttänka lagstadganden kunde hos embetsmän i allmänhet icke begäras, änskönt de i öfrigt ägde nödig skicklighet för sitt kall. Misslyckade försök vore således att förvänta. Att låta ett sådant gälla och efterlefvas såsom lagbud, vore illa och oförsvarligt. Det borde således ändras och upphöra, och till besväret att upphäfva det komme äfven besväret att upphäfva alla de tillämpningar deraf, som imedlertid kunde vara gjorda, och hvaraf olägenheterna icke alltid efteråt stöde att afhjelpa; oberäknad all förbistring, som vore att befara, i händelse lokalmyndigheter, vid utöfning af slik lagstiftningsmakt, hvar för sin ort olika förordnade i ett och samma ämne. Hade afsigten med öfverlålandet af lagstiftningsrätten varit att spara Regeringen det så kallade småaktiga bestyret att reglera obetydliga ämnen; så skulle väl sällan någon afsigt hafva sämre lyckats. Kongl.
Skulle motsatta förhållandet vara det verkliga, så äger jag naturligtvis ingen anledn. till ett sådant yrkande. Dä Frih. Alströmer och jag, hvilka i frågan äro af enahanda mening, på olika sätt uppfattat utgången af Ståndets beslut, röjer sig deruti behofvet af upplysning rör:de den rätta uppfattningen. I anledn. häraf yttrade Hr Gr. o. Landtm., att den propos. som af honom sednast blifvit framställd, innehållit hemställan om R. o. Ad. afsloge Utsk:s tillstyrkande, samt att han ansett denna propos. besvarad med öfvervägande nej; hvilket förutsatte att Utsk:s tillstyrkande skulle bifallas, likväl med R. o. Ad. förbehållen räll att pröfva Hr Rosenblads förslag till tillägg. Frih. Cederström förklarade att han vid detta förhållande fortfarande anhöll om votering, och Frih. Alströmer tillkännagaf att han, efter inhemtande deraf, att Hr Landtm, ansett R. o. Ad. hafva bifallit Utsk:s tillstyrkande, instämde i Frih. Cederströms anhållan. Upplästes till justering samt godkändes följande förslag till voter:s-propos.: Den som bifaller det i RankoUtsk:s utlåt. N:o 86 gjorda tillstyrkande, att R. St. måtte för sin del besluta och hos K. M. i und. anhålla, alt kopparmynt å 4 sk. b:ko valör må få utmyntas Den 26 Juli f. m. 237 efter den grund, att 450 r:df samma mynt präglas af ett skf£ koppar stapelstadsvigt, voterar ja; den det ej vill, voterar neji vinner nej, afslär R. o. Ad. Utsk:s ofvanberörde tillstyrkande. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, som följer : Ja — 17. Nej — 16.
Jag hemställer således, att Ridderskapet och Adeln måtte instämma i PresteStåndets heslut; ty det är ej fråga om, hvem Ridderskapet och Adeln skall förena sig med, för att vinna pluralitet, utan om hvad som är rigtigast i sjelfva verket. Grefve Frölich: Det förhåller sig verkeligen, såsom Herr Hjerta yttrat, att jag nyss gjorde ett misstag, då jag förde på Utskottens räkning det af dem i deras senare Utlåtande omförmäldte förslag, som rätteligen var Herr Hjertås; och jag tillstår, att jag är af den Öfvertygelse, att detta förslag vore det hästa. Likväl har jag nu funnit, att man icke har något annat alternatif, än att antingen förena sig med något af de öfrige Stånden, hvilket jag ej kan tillstyrka, eller taga ett eget beslut. Jag kan ej finna någon vådlig följd deraf, att förslaget till Stadgan blir sådant, som det af Ridderskapet och Adeln är vordet heslutadt, om ock dermed ingen annan skrifvelse skulle följa, än den ExpeditionsUtskottet föreslår, eller 39 H. »4* 212 Den 27 Augusti e. m. ett enkelt öfverlemnande af målet till Kongl. Maj:t. Det kan vara tillräckligt; tv Konungen har i alla fall rättighet att, utan Rikets Ständers hemställan, vidtaga en sådan åtgärd som föreslås, om han så för godt finner. Jag kan ej tillstyrka, att man förenar sig med PresteStåndet, derföre, att PresteStåndets förslag utgår från den önskan, att hela Stadgan skall förfalla. 'Det är att gå in genom en annan port, för att komma till samma ändamål. Som detta är emot min önskan, måste jag föreslå, att man alldeles icke instämmer i en sådan skrifvelse, som PresteStåndet yrkat, emedan den innefattar nära upphäfvande af hvad man .beslutat. Herr Hjerta: Om jag icke mycket bedrar mig, skall det synas af Akrells beskrifning öfver Sverige, att tre fjcrdedelar af dess yta öro beväxte med skog.
Delen af året ©ågqroarnen gorjtabol meD 2:ne Vantar, font går öfwer 4 månaDer af året ©umnta SlrrenDerar grälfeljemmanet genstorp . §)e§utom uppgifwet: SnneljafwanDe JP»äraDöl>öf» Dinge*bejMningen. SSoftället ©ranhult 4 procents fXänta Derå . 300: OrDinarte Sön 120: (Spira DrDtnarie infomjler 640: Söen?ifInincjS*gbrorbnincjcn. g o t* m u (a i t e till €a(cu(atitt uppgift för 9?. 9?. 33ruF, till 33ercDning&€ommitte'en uti 9?. 91. ©ocFen af 91. 91. £än föv år oo. 9S<itrco. UnDertecFnaD eger (bifponerar) 9?. 9?. 35ruf, priöilegie* raDt på $ammar|FattS#fmi&e; ©&ä ooo $ör året wågförDt recognitioti&fmiDe . — ooo $örliDet års tilltr>erFning$#pri$ per @F:& utgjorDe: