Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rikets Ständer framhärda etc. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 21 April 1829* Preste-Ståndet d. 24 Borgare-Ståndet d. 24 —1 — Bonde-Ståndet d. 24 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse., angående ifrägastälhle förändringar, till beredande af lindring vid Beväringsskyldighetens fullgörande. S. A. K. Vid öfvervägande af en, vid innevarande Riksdag, inom Bondeståndet väckt motion, att de Bevärings-skyldiges samling till öfningsmöten alltid måtte ske å närmast belägne exerciceplatser, oeh då Rikets Ständer trott mycken Exp. Utsi. Förslag till urtd. Skrif v. N:o 52. 123 lindring vid Beväringsskyldighetens fullgörande kunna beredas, om, uti de Län, hvarest flere Regements-exercice-platser finnas, .Beväringsmanskapet, utan afseende till hvilket Regemente hvarje Bevärings-styrka komme att indelas, detta manskap alltid finge undergå sin första vapenöfning, så vidt i öfrigt tjenligt vore, å den till hvars och ens hemvist närmast belägna Regements-exercice-plats, hafva Rikets Ständer ansett sig böra framföra den underdåniga öilskan, det Nådig befallning måtte af Eder Kongl. Maj:t utfärdas till Dess Befallningshafvande, att, gemensamt med Regements-Cheferne, uppgöra och till Eder Kongl. Majrts Nådiga pröfning och fastställelse insända vederbörligen upprättade förslag å de exercice-platser, hvarest de Bevärings-skyldige från hvarje ort kunde med minsta besvär oell kostnader, så för enskilde som för det allmänna, de erforderlige vapenöfningarne på ändamålsenligt sätt fullgöra. Rikets Ständer framhärda etc. 124 Exp. Utsi'. Fordag till und. SJcnfo, N;o 53. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adela d. 21 April 1829.
"att följderne af dubbla årsberäk"uingen varit menlig både för Läroverken och Församlingarne, synnerligen "de senare, enär unge män, ehuru skicklige och duglige för öfrigt, dock ”utan fallenhet och lust för skolundervisning, likväl, lockade af utsigten ”till en hastigare fortkomst, sökt denna genväg till befordran; och då dea 'undervisning, desse gifvit, således endast varit ett medel att erhålla för”monliga prestlägenheter, har man icke kunnat vänta, att den skolat annorlunda, än såsom bisak behandlas, eller med serdeles nytta för läroverken idkas; alt, enär, å andra sidan, Skollärarne, genom deras dubbla ”tjenstår, betagit det i församlingarne arbetande Presterskapet utsigt till befordran och Pastorats erhållande, vilja ynglingar med utmärkta naturs”gåfvor sällan från begynnelsen egna sig åt den presterliga tjenstgöring, ”för hvilken blott enkel tjenstårsberäkning eger rum; att således Lärarne "vid den vetenskapliga undervisningen blifvit till en del aflönade på reli”gions-vårdens bekostnad, utan gagn för den förra, och till skada för den "senare; hvilket förhållande Comiteen ansett vara lika orättvist emot sjelfva ”personalen, sorn förderfligt i sjelfva saken; att om deremot inga dubbla ■'tjenstår funnos, utan åren i bägge Ijenstebanorna räknades lika, samt fri ”öfvergång från den ena till den andra endast vöre lika öppen, så borde ”hvarje utbildad yngling, vid valet af yrke, naturligtvis föredraga det för ”hvilket han egde mesta fallenheten; utur hvilka skäl och under åberopande af Revisionens för Elementar-Läroverken underdåniga utlåtande i ”samma ämne, Comite'en underdånigst hemställt: att sedan Elementar-Lä”roverken fått den jöreslagna löneförbättringen_, ali.dubbel drsberäkningx ”vid ansökning till ecclesiastika sysslor, bör för dem upphöra, med uttryck”ligt vilkor, att denna beräkning, vid alla slags embeten och befattningar Allm. Desv. och Öccon. Utsh.
Här har en värd ledamot, som talat för betänk., instämt med Hr Akerman, sorn icke yrkat bifall, utan återremiss; hvadan jag förmodar att den värde ledamoten, som instämt med Hr Akerman, äfven instämmer i yrkandet af återremiss, hvaruti jag så mycket hellre förenar mig, som jag från början yttrat min åsigt, att 10,000 r:dr äro alldeles för litet, så alt antingen intet maximum alls måtte bestämmas, eller ock att det må böjas till 50,000 r:dr. Frih. Raab: Om R. St. skulle utsätta ett maximum, vare sig af 50,000 eller 10,000, så må vi väl derföre ej förmoda att bankofullmäktige skulle sä begagna sig af den siffran, att de lemnade kreditiver till några fä personer endast. Man har genom detta bestämmande blott uttalat, alt ingen får mera, men man har alldeles ej sagt att alla bestämdt skola få så myckel, utan bankofullmäktige kunna blott lemna så långt summan räcker till alt belöpa sig på hvar och en. Det kan deremot inträffa, att ej så många kreditivsökande anmäla sig, att summan upptages och då vore del alltför illa, om R. St. hade gifvit en föreskrift, som betoge bankofullmäktige möjligheten att utlemna beloppet på säkra händer, äfven dä större summor begärdes. Jag tror att man i allmänhet ej bör befatta sig med allt för minutiösa detaljföreskrifter, och här tror jag särskildt, att det kan blifva fallet, att kreditiverna ej utlagas, om nemi. R. St. fordra så hög ränta, som här är ifrågasatt att bestämmas, nemi. 6 procent. Jag tror derföre, att man har sä mycket större skäl utsätta maximum lill, 50,000 ndr, om något belopp skall utsättas. 2<H Ben 22 April. Här liar blifvit anfönH elt skäl för bifall, sorn jag ej kail underlåta att fästa mig vid.
Följden härutaf har likväl blifvit, att, oaktadt författarens onekligt stora talang, inkonseqvenser uti bevisning, och påtagliga öfverdrifter, att ej säga mera, uti upgifter. uti haus många gånger nämnde bref öfverflöda. — Här är likväl ej stället att ingå uti en bevisande kritisk granskning af detta arbete, en granskning, ifrån hvilken jag å annor tid och ort ingalunda skall rygga tillbaka. Blott en anm. vill jag göra; den nemi., att om, med hänsyn till Sverige, någon slutsats af hvad författaren anfört skulle dragas, denna sannerligen icke utfaller ofördelaktigt för den tull-lagstiftning vi uti närvide stund ega. Icke nog med att författaren på åtskilliga ställen uttalar sitt gillande af denna; den indirekta slutledningen af hans yttranden uttalar ännu mera bestämdt i samma syfte. Då han nemi. framställer såsom ovilkorlig följd af frihandel, sådan han upfattar denna, industriens snabba undergång, och åter, såsom ett osvikligt tecken att ett skydds-systern är tillämpadt, samma industris blomstrande tillstånd, följer oafvisligen härutaf — då ingen torde vilja påstå att vår industri visar något aftynande — att ett skydds-system, enl. hvad författaren med ett sådant förstår, för vår lagstiftning ligger till grund. Om detta arbete må emellertid omdömet utfalla aldrig så olika, en obestridlig förtjenst har dock författaren, den att noggrannt och klart bestämma hvad han med sina uttryck förstår. Begagnande ordet frihandel, säger han äfven hvad frihandel, enl. hans upfattning af en sådan, är. Hans definition på frihandel lyder: inga skyddstullar. Nu må det väl vara möjligt att på Hr Printzensköld, och några få med honom liktänkande, det misshagliga ordet »fri», hvilket obestridligen på många ställen uti vår tulltaxa förekommer, så bländar ögat att det ej uti taxan förmår skönja något annat, och att dessa Hrr sålunda finna nyss anförda definition fullt tillämplig på densamma.
Sådant foranlåter mig, enär de till näringsidkande unge Adelsmän anslagne Stipendier icke ännu kunnat utdelas, emedan de dertill erforderliga ränräntemedel först under nästa år inflyta, alt till Ridderskapets och Adelns behjertande ännu en gång hemställa Studerande Adeliga ynglingars behof af de ökade Stipendier, som sednast blifvit åt de näringsidkande anslagna. Det ligger i sakens natur, att de sednare behöfva ringa eller intet understöd, under det de lära sig deras blifvande yrke, emedan de genom detsamma blifva födde, såsom förhållandet ärmed lärgossar och gesäller, enligt hvad hvar och en vet. Sådant inträffar deremot icke med dem, som egna sig åt Statens tjenst, i civila och militaira yrken, der ynglingen hvarken under lärotiden, eller ofta under flera år af sin första tjenstetid erhåller någon inkomst. Jag föreslår derföre ödmjukeligen, att Ridderskapets och Adelns vid sista Riksdag fattade beslut, om z:ne närings Stipendiers anslående åt Adeliga ynglingar , mätte upphäfvas. Lades på bordet. Herr von Hartmansdorff , August: Någon framställning om Läroverken, i anledning af den till deras undersökning nedsatta stora Comites öfverläggningar och förslag, har ännu icke från Kongl. Majit ankommit, och måhända skall mången anse 188 J en i5 December e. m. mig, sorn balt uppdrag att uppsätta större delen af Betänkandet, sjelf vara skuld till det dröjsmål, som ägt rum, enär mitt arbete icke hunnit blifva färdigt så tidigt före Riksdagen, sorn önskeligt varit. Emedlertid och då den så kallade nya Elementareller ProfSkolan efter Ärnnesläsnings och Vexelundervisnings-method, som blifvit i Hufvudstaden upprättad, torde böra fortfara, ehvad de öfriga Läroverkens förändring eller orubbade bibehållande beslutas, så får jag, åt hvilken Konungens förtroende uppdragit en andel i denna Skolas styrelse, vördsamt föreslå: att Rikets Ständer måtte bevilja fortfarandet från den 1 nästkommande Julii af det årliga anslag, Kongl. Maj:t hittills af extra medel i nåder beviljat ifrågavarande Skola• Lades på bordet.
Ständers Bancosamt Allmänna Besvärsoell Oeconomie - Utskott liar Väilofl. Borgare-Ståndet remitterat ett af Herr J3. H, Santesson ingifvet memorial, hvaruti iian sökt visa möjligheten deraf, att Sverige, äfven i det skick åkerbruket här i landet redan befinner sig, och ännu mera, om det ytterligare upparbetas, skall kunna göra spannmål till export-vara, åtminstone till Norrige, som ännu i många år komtne att årligen deraf behöfva omkring en half million tunnor. Men då för åkerbrukets framgång och deraf beroende export-handel med spannmål funnos många hinder, och deribland saknad af nödiga Besv. och Oecon. Utsk. Utl.-de N.o i/j.3. 37 medel och utvägar att, vid ymnig tillgång på säd, då afsättningen deraf är trög, kunna vårda och behålla densamma, brist på torkrior, hvilka likväl äro befunne så nyttige, att Regeringen genom uppmuntringar och understöd sökt befrämja deras byggande, samt äfven brist på goda och rymliga magaziner på sådana ställen af kustorterne, hvilka med den minsta möjliga kostnad och äfventyr erbjuda en lätt och snabb lossning och lastning, bar Motionairen ansett dessa hinder böra undanrödjas, samt i detta afseende, och då det kraftigaste rnedlet lill sädes-odlingens uppmuntrande vore det, alt, för de tillfällen, då spannmål, i följd af saknad afsättning, komme att en längre tid blifva liggande, möjlighet bereddes att, emot billig ränta, få densamma beläna, föreslagit, det Rikets Högloft. Ständer, jemte bestämmande af ett nödigt creditiv, tillika måtte bevilja belänings-rättighet vid deras Discont eller Läne-Contoir å ritorr, fullgod samt inot eldfara försäkrad säd, som vore, under en för sådan beläning stadgad allmän vård, upplagd uti de stapelstäder, hvilka pisestera för ändamålet erforderligt goda magaziner. Sedan Allm.
En dröm som fullständigt förflygtigar sig vid upplysningen att en half million, af de 4,4 millioner franska jordegare (på landet), besitter 32 millioner hektar af landets 49 millioner hektar odlingsbara jord. Dess * I öfverensstämmelse med franska bruk och od lingsför hållanden mena vi har med » liten » jordegendom all, som är under 10 hektar, samt med » stor » all, som är öfver 50 hektar. Vr Dagens Krönika. 7.utom är gängse mening att franska bondehemman blifva mindre och mindre genom delning mellan arfvingarne. Orimligheten af ett s&amp;dant påstående framgår emellertid redan däraf, att den franska landtbefolkningen 1831 var 25,877,000 själar och 1881 däremot blott 24,576,000 själar — i följd af den svaga folkökningen och den jämförelsevis starka invandringen till städerna. Visst, ehuru mindre ofta omtaladt och erkänd t, är emellertid att la belle France är rikt på landtboelände och agrara missförhållanden samt öfverrikt på statsekonomiska, jordbrukets tidsenliga utveckling hämmande bördor — samt att Frankrike har att uppvisa landt-reformatoriska sträfvanden af stor originalitet och ett vida mer än blott nationelt eller tillfälligt intresse. Som det existerar ett oupplösligt samband mellan de sociala missförhållandena på landet och de sociala missförhållandena inom våra samhällen öfver hufvud, kan det vara lämpligt först gifva en möjligast allmän antydan om de señares art i Frankrike. En liten förträfflig, på statistiskt material öfver-flödande bok — » La reforme agraire et la misère en France » par Fernand Maurice (Paris 1887) — skall härvid och till stor del framgent vara min vägledning.
Sak är anmärkt på annat ställe, dertill vördsamt hänvises. Det i 12 §. af Instruktionen beskrifna fall, då serskildt uppdrag till vidtagande Embetsåtgärder vore att förvänta, eller om RikeLs Högloll. Ständer, Deras Bankoutskott eller förordnade Revisorer, skulle finna skäl att ställa Deras Fullmäktige i Banken eller RlksgäldsKontoret under tilltal, har deremot icke ägt rum, och någon annan anledning till sådan Embetsåtgärd ej heller förekommit. I afseende å Embetets utöfning i öfrigt, fordrar ordningen, ej mindre än frågans egen vigt, att först nämna, det hvarken med föranledande af de vid åtskilliga tillfällen anmälda förhållanden eller eljest, lagliga orsaker förefunnits, att någon af de i Regeringsformens 101 §. omförmälda, oförmodade händelser inträffat, som skulle hafva förpligta t Embetets innehafvare att emot Konungens Högsta Domstol eller någon af Dess Ledamöter med anmärkning och åtal uppträda. Hvad åter angår andra Domstolar och Domare samt Embetsman i allmänhet, hafva dels serskilda myndigheters och enskilda personers anförda klagomål, dels, hufvudsakligen och oftare, den af mig egnade tillsyn åt lagskipningen och öfriga offentliga förhandlingar, gifvit anledning till uppmärksamhet å mångfaldiga derunder förefallna händelser, af hvilka # 6 R. St. Just. Ombudm. Emb.-Ber. den 14 Jan. 12,40. emedlertid de flesta, serdeles hvad enskildes klagomål beträffar, blifvit utan vidare anmärkning 1 * made eller af vederbörande behörigen förklarade, eller ock, med afseende å deras ringa vigt och påföljd eller vissa förekomna omständigheter, kunnat vid anmärkningars meddelande och derefter iakttagen rättelse bero.
Hrr, bör väl betänka och jemföra förhållandet år 1847 i vårt eget land och i England, och att man deraf skall hemta tillräcklig uplysning för att blifva öfvertygad om behofvet af import-tullens uphäfvande, hvilket jag anser vara det bästa sättet att förekomma ett exportförbud och det som aldraminst rubbar alla möjliga förhållanden uti spanmålsliandeln i landet. Jag röstar för bifall till Betänk. Gr. Posse, Gust. Mauritz: Jag får börja med alt göra samma jemförelse som den siste värde talaren, nemi. emellan år 1847 och nu. Jag har genomgått konsulat-rapporter för det året och det innevar:de. Jag vill icke besvära R. o. Ad. med en upläsning af sjelfva siffrorna, utan nöja mig med att säga, att denna jemförelse gifver vid handen, att ställningen nu i afseende på spanmålspriserna är densamma som den var vid samma tid 1847, och hvad hände under sådana förhållanden år 1847? Jo, genom det rop, som då upkom i landet och de händelser, som den siste värde talafen påpekat, framtvingades ett exportförbud. Det visade sig sedan, att detta icke hade varit nödvändigt. Det året exporterades ifrån Sverige 500,000 T:r säd och importerades icke mera än 00,000 T:r. Importen uteblef derföre, att import-tullen icke var uphäfven. Hade denna tull varit uphäfven, så hade importen kommit och här hade blifvit öfverflöd på spanmål. Något exportförbud hade då icke kommit i fråga, hvarken att begära eller att utfärdas, och vi hade sålunda kunnat undvika en åtgärd, som är för vår handel en af de skadligaste som kan företagas. När således förhållandet nu är lika med hvad det var år 1847, i afseende på spanmålspriserne och när dessa förhållanden då, med bibehållande af import-tullen, frambragte ett exportförbud, är det icke då tydligt att ett bibehållande af import-tullen äfven nu skulle föranleda ett förbud mot export af spanmål?
M. bestämde riksdagens afslutande till d. 20 dennes, sådant skedde till följd af något talmännen lerrinadt uppdrag från R. St. Jag tror icke, att något prejudicat i detta fall bör stadgas, och kan således icke dertill gifva min röst. Men i anledn. af Gr. Frölichs yttrande får jag för min del förklara, att jag ej anser riksdagen böra uppehållas i anseende till den fråga, som Hr Gr. ansett möjligen kunna komma att hänvisas till förstärkt BancoUtsk. Denna fråga lärer nemi. angå K. M:s sanction å btcoreglenientet; och som denna fråga, efter min öfvertygelse, bör anses förfallen, tror jag ej, att densamma bör föranleda någon förlängning af riksdagen. Att lemna talmännen en särskild autorisation i detta läll anser jag dessutom öfverflödigt, enär jag tror, att de å egna vägnar kunna hos K. M. göra de framställningar, de anse nödiga , äfvensom att deras inflyta nde hos K. INI. skäligen bör sträcka sig så långt, att de kunna utverka några dagars förlängning af riksdagen. Gr. Frölich: I fortsättning af hvad jag sednast yttrade får jag erinra derom, att R. o. Ad. först i går afgjorde frågorna om sedlarnas beskaffenhet, hvilka frågor således ännu icke kunnat blifva beredda alt i morgon förekomma uti förstärkt BancoUtsk. Tillika remitterades i går från R. o. Ad. en fråga till BancoUtsk. Huruvida R. o. Ad. anser möjligt för BancoUtsk. att afgöra denna fråga, lemnar jag derhän; men säkert är, att R, St. icke lära hinna, att i anledn. af BancoUtskis yttrande derom, fatta sina beslut så ti - i8a Den i-j Maj. digt, att dessa kunna blifva justerade och i b:coreglementet införda innan fredagen. Frih. Cederström, Jac.: R. St. hafva uppå begäran erhållit en månads prolongation af den i grundlagen bestämda tid för riksdagars längd. Derefter nämner grundlagen icke någon termin för riksdagars afslutande, utan det beror på göromålen, och K.
Om jag rätt uppfattat stri den så väl här, som förr i det offentliga, så äro meningarne ense om lämpligheten af såväl lagmanssom käinnersrätternes upphäfvande; men åtskilliga ledamöter hafva här yttrat, att genom laguiausrätternes borttagande skulle hofrätterne alltför mycket blifva besvärade, såvida icke dessa öfverrättcr förut antingen lill antal eller personal blifvit förstärkta. Jag tror, att denua fråga med temlig visshet besvaras, om man betraktar Just.-Statsministerns embetsberättelse för år 1841. Denna berättelse innehåller nemi., allvid alla lagmansrätterne i Riket tillsammans, hafva målens antal varit följande: från föregående år uppskjulne 201. genom vad inkomne genom stämning 4,910. 20. Under året hafva blifvit afgjorde genom förlikning före inställelsen för rätta 1,852 genom förlikning inför rätta 37. afdöinde 3,093. uppskjutne I49_ Summa 5,131. Från lagmansrälterne hafva till hofrälterne blifvit vädjade 1193. Mål, hvilka ej uppgått till summa a ppel la bi lis, hafva utgjort 277 i således då man från 5,131 drager de uppskjutne, vädjade och de före inställelsen vid rätten förlikte, tillsammans 3,194, så återstår 1,937, hvilka vid lagmansrätternes slut stannat. Men derifrån torde jemväl böra dragas de fleste af de 277 mål, som icke uppgått till summa a p pel I a bi I is, äfvensom några af de mål, sorn blifvit inför lagmansrälterne förlikte;-så att något öfver 1,(500 mål stannat vid lagmansrätts beslut. Betraktar man åter antalet af de mål, hvilka årligen af hofrälterne afgöras, så visar sig, att de utgöra 8,31(5 civila och 3,727 criraiuella, summa 12.043, och på denna summa skulle jag tro, att 1,600 inål icke vore en så oerhörd tillökning.
Och der, der stod den taggiga busken skyldtvakt vid bersån i kokett uniform af skära provinsrosor. Ruths ögon blefvo torra och glänsande, och en svag rodnad steg upp i hennes bleka ansigte. Hon stannade en stund som framför en skön hägring och endast fråssade med vidöppna ögon. Till och med den föga fantasirika Klara kände en underlig värme inom sig, när hon på nytt stodt midt inne i detta lilla rike, der hon så många gånger pratat bort glada fritimmar med dess blonda herrskarinna under gångna lyckliga fiickdagar. Arm i arm gingo de sakta fram och åter mellan de risiga stickelbärsbuskarne, som nöpo med sina hvassa fingrar efter deras svarta sidensläp, och efter en stund stannade de bägge som af sig sjelft framför dörren in till huset, dörren till pappa Rebolledos rum. Först såg Klara på Ruth, oeh så Ruth på Klara. » Skola vi gå in », sade den senare efter någon tystnad. Då den andra hvarken jakade eller afböjde, kände Klara på låset. Dörren var icke reglad och sprang upp för en stöt. Der inne hade luften denna kyliga, obebodda råhet, som blir den egen i öfvergifna boningar, och som fönsterluckorna voro förskrufvade, föll endast genom dörröppningen bakom dem en gata ljus tvärs öfver rummet. Der var dystert och tomt. Alla möbler, allt husgeråd bortfördt; väggarne i sin oombonade nakenhet flangade af de fuktfläckiga tapeterna, som hängde i långa refvor från golf till tak. Dock ett fans qvar från gamla tider. På spiken ofvan den plats, der den oblekta tapetrutan ännu sqvallrade om pappa Rebolledos pinnsoffa, hängde de vissna resterna af den döde konstnärens » lagerkrans » nummer 2 — den af ljung och gulnadt krösaris. Ruth tog den ned från dess plats och blå- ste försigtigt dammet från de torra bladen. In i de andra rummen kastade de blott en flyktig blick. Ruth kände ånyo smärtan
I afseende emellertid på de 4 Betänk:n, som Frihrn anhållit måtte framflyttas på föredragningslistan, får jag nämna, det jag för min del icke anser N:o 44 vara af så brådskande natur, att framflvttning behöfves, ty om en på pensionsstat redan upförd person får samma pension förhöjd eller ej, torde icke kunna inverka på riksdagens slut. Gr. Sparre: Det beror naturligtvis på Ståndet att bestämma om de frågor, som underställas dess pröfning, äro af den beskaffenhet, att de böra skyndsamt företagas till afgörande. Hvad beträffar det af mig nämnda Betänk., så ser jag ingen ani. att bestrida min begäran, synnerligen då det är ett ämne, som enhvar torde finna vara af synnerlig vigt och som dessutom redan är af aila 4 Stånden behandladt, samt, med undantag af en enda §, deri olika meningar yppats, af dem antaget. Hr Hjärne: Då denna diskussion tyckes vilja utsträcka sig så, att riksdagens slut, åtminstone derigenom, ej påskyndas, anhåller jag att Gr. Sparres förslag måtte få hvila på bordet till nästa plenum. H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, förmälte, att Gr. Sparre hade anhållit derom, att LagUtsk:ts Betänk. N:o 53 skulle uppföras å föredragningslistan för nästa plenum, näst efter de mål, som, enligt R. o. Ad:s redan fattade beslut, skulle å listan erhålla de främsta rummen; och hade Frih. Tersmeden derefter yttrat, att BankoUtsk:ts Mern. N:ris 41 — 44 äfven skulle blifva å målslistan framflyttade, så att de komme att i ordningen efterfölja Lagötskits Betänk. N:o 53, derest detsamma blefve upflvttadt, men i annat fall komma efter det sista af de redan framflyttade målen. Dessa båda förslag hade af Hr Hjärne blifvit begärda på bordet, men då s