Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Gffter bet dlifeté ©tanber i unberbånigljet anf)ådit om föränbring af föreffrifterna i nåbiga fungörelfen ben 19 Suni 1830 attgåenöe trilforen för fprforé fammanbpggnab od) befyanblingöfättet af beröm upplemna frågor, f)ar Äongt. Sftajit, febait Äammar Sen, i anlebtting af diifeté ©tänberé beröm gjorba f)entfiädan,n “ £ mibtagna åtgärben att bela paftorater, när fåbant befttnnité mara för fjälamårbené änbamåléeitligare Ijaitbljafmaitbe erforberligt, t)ar fort 3Kaj:t beflutat betning af följaitbe antal paftorater, nemligen inom Qsrfejliftet tmå, Sinföpingé fiift tmå, ©fara ett, ©trengnäö tmå, SSefteråé ett, 8unbé tmå od) Cfarlftabö ett. Sefutom fmfma inom be flefta ftiften färffitba fernman od) bpar blifmit ioo SSerättelfe om l)ioab t 9tifet obefö förlagba från en titt annan förfamling, för att berigenom bereba bern lättare tillfälle till åtnjutanbe af Eptfliga förmåner. Stoå itpa fapett SDlaj:t beflutat iitbragittitg af fpra fomminijierötjenfier. 3 affeenbe på tre paftorater, font learit beflämba till prebenben åt lärare toib elementarlärotoerf, bär Äongl. 9Jtaj:t förorbnat, att benna beraö egenffap [fatt toib inttebaftoarenö af (Sitt uppgjorbt förflag titt förättbrab reglering af proflerterna i 3ltt SOlajtt l)ar uppbragit åt en fotnité att afgiftoa förflag töncförmÄner.
Man ser honom själf bakom uttryck sådana som: " FinkSimliga menniskor tåla bättre dum kritik an dumma loford " och: " Ödmjukheten kan ej förödmjukas. " En anstrykning af pessimism framträder mer än någonsin i denna afdelning; så i följaiide satser: " Det finnes ofruktbara själar, i hvilka intet slår rot, hvarken dygd eller last "; " Hvad är vår erfarenhet? En torftig liten koja, bygd af spillrorna från de guldprydda marmorpalats, som bära namn af i l l ~ s i o n e r; - ~ - " Hur litet känna vi ej äfven dem, som vi känna bäst! " Och hvilken djup känsla af det närvarandes clissonanser ligger ej i följ ande halft skämtsamma reflexion: " På hebreiska betecknar samma ord det sköna och det goda. Detta ord förskrifver sig från paradiset. Det intygar språ- kets ålder och kan tjena till bevis för dem, som påst ' A, att Adam talade hebreiska. " 174 Någon gång, i synnerhet då fråga är om nutidens filosofi, framlyser den katolske presten väll tydligt och stilen får en anstrykning af predikoton. Deremot finner författarens religiösa känsla ofta uttryck i strofer af hög lyrisk skönhet såsom: " Inbilla sig veta hvad kärlek är, utan att älska Gud, det är att taga en liten grumlig vattensamling för det vida hafvets strålande blå. " " Gud är regnet för ett af sorg förtorkadt hjerta. Gud är solen, för ett ansigte, som badar i tårar. " Djup sanning ligger ock i satserna: " Älska att veta är mänskligt, veta att älska gudomligt ", och " Man vinner verlden genom tron på sig själf, himlen genom tror; pli Gud. " Den katolske landtprestens afstängda, enformiga lif har, med sitt af abb6 Xoux så bittert insedda, hämmande tvång, dock utgjort betingelsen för det bästa och värderikaste - han skrif vit, reflexionerna öfver den limousinska landtbefolkningen.
Idoge och omtänksamme menniskor, som sträfva för att bereda ett ekonomiskt oberoende för sig och efterkommande, se ofta inom några ögonblick deras mångåriga mödor och omkostnader, utan eget förvållande, upgå i rök; dylika olyckor äro icke endast individuella, utan medföra äfven en nalional-förlust, emedan de förhindra och tillbakasätta städernas industriella förkofran. Dessa förödelser träffa, nästan uteslutande de med hus af trä bebygde städer; och erfarenheten vitsordar, att en eldsvåda i dem, om den ej i dess första begynnelse och innan dess egentliga utbrott kan dämpas, dess hämmande sedermera hufvudsakligast beror på vindens styrka och riktning, hvarigenom äfven användandet af de bästa brandredskap och de klokaste åtgärder merendels blifva fruktlöse. Enda sätlct att för framtiden förekomma dessa olyckor, torde vara att husen upfördes af sten i ställe för af trä, hvilket nu mera k "genom trävarornes betydliga stegring, bör möta så mycket mindre svårighet, som skilnaden i kostnaden, om den ens blir någon, åt minstone icke blir betydlig, och i alla fall vida öfverväges af den säkerhet emot eldskador, som derigenom vinnes. För att lätta befrämjandet häraf, kunde förmånliga byggnadslån i detta afseende meddelas; hvarvid dock borde fästas det vil kor, att husen skulle i det närmaste lill deras fulla värde brandförsäkras; — då dylika lån lill Staten återbetaltes medförde de ingen förlust för Statsverket, men .deremot en ganska vigtig national-vinst. För att inträda på denna banan, är det äfven nödigt att, till förekommande af en alltför tät sammanbyggnad af hus, för städerne upgöras ändamålsenliga tomtregleringar, så att, då eldsvåda inträffar, äfvensom i mån af, då gamla hus måste rifvas och ombyggas, man hade en förut upgjord plan, hvarefter staden borde bebyggas. I händelse desse mina åsigter vinna R. Stms bifall, får jag vördsammast föreslå, att R. St. måtte till K.
Också för dig kunna de, i det hänseendet, ej vara likgiltiga Äfven det minsta af en odödlighets-charme! — Men en Skalds inbildning är alltid några regioner för långt bort, i tid och rymd. Farväl, ömmaste! till nästa gång. Ropa, ropa till mig Guds lefvande ljufhet! O, det är hans lif, som så strömmar från anda till anda. Stockholm d. 21 Mars. Egensinnige vän! hvem har lärt dig att förstöra frid och ro? eller i hvad rousseauiskt lynne har mitt bref träffat dig? Din hastiga, lifliga själ förvillas af sin eld: åtrår så häftigt, och derföre bortstötes så snart. Hvad anledning har jag gifvit? och i hvilken rad är den? – Den som ”åtrår Allt”, åtrår det Ädlaste högst; detta är: Naturens himmel, och ett hjertas dyrkan som ditt Ville du gifva mig bristen, då du ämnade mig fullheten? se den sucka, till hvilken du sagt: kom och var lycksalig? – Kunde du ej ”återkalla mig i Naturen”, genom din känslas röst, utan att anse mig förlorad derifrån? Och frågan om ”den för mig högsta lycksaligheten”: behöfde den tagas som en egentlig? Vän! denna omsorgen är öfver din själ. Jag vet min lycksalighet; ej du. Jag bestämde den. Jag är lika litet en Natur-prest, som en Verlds-träl. Jag är en dödelig Vis; ej fästad vid någon annan krets, än det renaste och ädlaste menniskosinnes: men just derföre måste jag se och njuta både Menniskoverlden och Naturen. Detta är ej Belial och Gud. Jag har vissa egna lycksaligheter, – någonting dyrt att hoppas; och kan ej lemna Stockholm. Men – upphäfver detta hvad som torde vara högsta visheten för dig, att fästa varelsen af din vänskap och natursällhet der du vistas? Jag vet: du är en fantastisk älskare, en ny art Rousseau, som far till verldens ända för din skönhet. Jag hos Dig – eller Du hos Mig! Men kunde jag föreslå detta sednare?
Dä Lagen lemnar enffilte personer frihet, att om Egendoms öfwcrlatande eller förwärfwande afstuta Contract, är det under den förmodan, att de med tillräcklig kännedom och eftertanka sjelfwe borde kunna inse och wäija hwad dem nyttigast är: i annat fall blifwer Lagstiftaren bäde för de enfkiltes stuld pligtig och för /. Samhällets beställd berättigad att inskränka denna frihet. Lm derföre wista Contract eller lvillkor äro af den bcstaffenhet att enftilte, ehuru till stadgad älder kommc, likwäl lätteligen kunna misträkna sig om föliderne och wid afslutandct anse sädant förmånligt, kom likwäl cfterät stall besinnas föranleda till stadelige följder, sa är förbud af sädane willtor, hälst om de tillika kunna stada tredje man och det allmänna, lika sä nödwändigt, som det för omyndige, enligt 19 Cap. 1 och 2 §. §. Ärfda-Balken, att räda om deras Arf och i 4 Cap. 7 §. Jorda - Balken för öfwerwaga, Jungfru eller wanwettig, att föryttra förwärfd Jord, hwarom Leras handel förklaras ogild och Lagfart derä förbuden, Nf 500 Den 14 Äpeik. Lf denna beskaffenhet äro wisserligen alla wid äfhandlingar om fast Egendom förekommande sörbehäll för sälfarett eller andre, att antingen emot lika köpeskilling, som den han fär, eller nägon annan i förhand bestämd summa, fä äterlösa den nfstädde Egendomen, emedan penningars waklande wärde delS af fä bland menigheten inses eller rätteligen begripcs, dä samma Dalers eller Riksdalers tal nämnes, dels i alla fall icke kan förut beräknas, hwarigenom händer, att sädane willkor oftast medföra merkell» ga lidanden.
Med tillägg af 400 Rldr, att användas till arfvoden för extra biträden, samt 400 Rldr fortfarande anslag för bibliothek och samlingar, uppgår mitt Statsförslag för Bergs-kollegium till 13,433 Rldr 16 sk., som med 700 Rldr understiger förslaget af år 1847, och är 3,459 Rldr 32 sk. lägre än hvad Kollegii aflöningsstat utgjorde, innan ofvanberörda af Rikets Ständer beslutade minskning i aflönings-anslaget egde rum; och förutsätter förslaget dessutom besparing af det till de ordinarie embetsoch tjenstemännen nu utgående ljuspenninge-anslag. Enligt samma mitt underdåniga förslag, skulle inom Kollegium komma att indragas den lediga Advokatfiskals-tjensten och 3 Kanslist-beställningar, äfvensom, i öfverensstämmelse med Kollegii nu afgifna tillstyrkande, begge Markscheider-sysslorna. Som likväl, med undantag af Advokatfiskalsdch Andre Markscheider-befattningarne, öfriga tjenster å Kollegii stat ännu innehafvas efter fullmagter, kan den nya regleringen icke genast i alla delar tillämpas, utan hemställer jag, att Eders Majit må i Nåder förklara densamma böra successivt träda i verkställighet, i mån af de till indragning föreslagne tjenstemännens afgång, och att Eders Majit vill, vid hvarje så - 12 Kongl. Maj-.ts Nåd. Prop. om Statsverket, 1853. dan hädanefter inträffande ledighet, på Kollegii förslag, angående aflöningsbeloppets användande för regleringens fullföljande besluta.
Vidare får Utskottet äfven fästa uppmärksamheten derpå, hurusom förordnadt blifvit, dels genom Kongl. Förordningen den 9 December i"56, att del tjenstehjon eller den lösa person, som bl fver funnen att hafva hos sig dyrkar, dubbla nycklar eller Imfvudnycklar, utan husbondens minne, eller falska nycklar af hvad slag de vara må, skall, fastän någon skada ej skett derigenom, straffas, mannen med nio par spö, och qvinnan med sju par ris, eller deremot svarande fängelse vid vatten och bröd; dels, uti Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807, att den, som stjäl litet eller mycket ur fickorne i kläder, som någon bär på sig, skall, utom den i Lagen stadgade kroppsplikt, uträknad efter tjufnadens värde, dertill straffas, första gången, mannen med tio par spö och qvinnan med åtta pai? ris; dels ock, genom Kongl. Förordningen den 21 Januari 1778, jemförd med Kongl. Brefvet den 36 Oclober 1790, att den, som olofligen mjölkar annans ko, får eller get ute på marken, skall, utom det som Lagen i ^3 Cap. l\ §. Missgernings-Balken innehåller, straffas, första gången, mannen med sex par spö, och qvinnan med fem par ris; Och anser Utskottet dessa slag af brott vara af den isolerade beskaffenhet, att utbyte af bestraffningen med spö eller ris, emot den af fängelse vid vatten och bröd för den, som dermed första gången beträdes, kan, ulan menlig inverkan på Lagens sammanhang, tillåtas. I öfverensstämmelse med hvad sålunda blifvit anfördt, får Utskot tet vördsamt hemställa: r:o att ilet af ätskillige motionärer väckta förslag, det spö- och ris-straffen böra helt och hållet af skaffas, icke mätte bifallas ; 2:0 att deremot en författning mätte utfärdas af detta innehäl!: Aro efter
S. D. Föredrogos å nyo Stats-utskottets Utlåtanden och Memorial: N:o 15y, i anledning af Friherre Löwenskjölds} ,Salomon, remitterade motion, rörande förlags-låne-rätlighet för nya Bolaget för Skånska Stenkolsverket vid Höganäs; Bifölls. N:o 160, öfver iliksdags-Fullmägligen Lars Larssons ifrån Elfsborgs 4 Fröt. Vtdr. d. i Julil i8} {. Län motion, om afsältande af en fond lill understöd och lån för större nödiga vattenafledningar; Bifölls. N:o i6r, öfver den del af Herr Friherre Hjertås} Gustaf Adolph, motion, sorn angar ett räutefrilt lån från Biksgäids-Cenloret att användas till uppförande af byggnader vid Ottenby Stuteri-inrättning; bifölls, K;o 162, i anledning af väckt fråga om användande af den, genom Talmans-lafflarnes indragning uppkomna besparing, till understöd vid utflyttningar; Bifölls. N:o 166, i anledning af åtcrremiss på Slats-Utskottets Utlåtande Cr; Lades till handlingarne. jg:o r67, i anledning af aterremiss på Stats-Utskottets* Utlåtande ö':o 68; Lades till handlingarne. N;o 168, i anledning af de Berättelser, som Rikets Ständers till Stals-, Bancooch Riksgälds-Verkens öfverseende och granskning åren i83o och 1-832 församlade Revisorer afgifvit, angående de under Kongl, ftfspts och Rikets Gommerce-Colleginm ställde fonder och medel; Ståndet biföll irsta, 3:dje och 5rlc och lät bero vid aldra och 4;de punkterne af Utlåtandet.
Någon grund för beräkning af det ökade antal mål, som, i fall La«- mans-Rätterne indragas, skulle komma att i Hof-Rätt fullföljas, kan nemligen, såsom redau förut finnes i officiella handlingar jttradt, icke hemtas från summan af de mål, i hvilka nu vid Lagmans-Rätls dom fått bero Lättheten att i hemorten hos Lagmans-Rätten fullfölja en tvist och deri ringa kostnad, som dermed är förenad, jemte en mängd tappande parters beräkning ntt uppehålla verkställigheten af en för dem menlig dom, hvilket andamåls vinnande genom Lagmans-Rättens blott en gång om året inträffande sammanträden främjas, äro omständigheter af mycken vfftoch cdnc\ Öf'r!8t k"n™ anlaSas’ att< om mä|en från Härads-Rätten alltid skola fullföljas hos Hof-Ralten, dermed större kostnad är förenad parterne skola vara mera angelägna att vid Härads-Rätten utreda sina tvister och åstadkomma fullständig bevisning, derigenom domstolen får lättare alt meddela ett rättvist domslut, och på samma gång anledningarne till ändrings sökande uiidanrödjas, Den, som har grundad öfvertygelse om rättvisan af sin talan i en vigtig sak, men tappat, underlåter icke att hos Hof-Rätten söka ändring; hvaremot i en sak af ringa betydenhet, eller der parten sjelf hysei tvifvel om rättmätigheten af sitt anspråk, lian framdeles lika lätt låter bero vid Härads-Rättens, som han nu nöjt sig med Lagmans-Rättens dom; hvarförutan bland antalet af Lagmans-Rätternes domar finnas många derigenom hufvudsaklig pröfning af målet ej egt rum, utan den vädjande endast förklarats harva förlorat sitt vad och vederparten blifvit tillerkänd ersättning för sin svarandetalans bevakande.
Möjligen kan han ock sjelf spekulera uppå att erhålla samma boställe på arrende, och derigenom betrygga sin besittning deraf, äfven sedan han lemnat tjensten. Många sådana förhållanden kunna gifvas, hvilka vid sakens praktiska genomförande kanske kunna komma att medföra ganska ofördelaktiga resultater. Uti mom. f. afhandlas en fråga rörande aflidne Häradsskrifvaren i Södermanlands län C. E. Ruckmans sterbhus. Denne Ruckman öfvertog sjelf sitt boställe, sedan han först uppsatt arrendet derå. Det af den förra arrendatorn gifna arrende, hvarefter bostället blifvit vid löneregleringen upskattadt, kunde han hafva bibehållit; men han föredrog att sjelf sköta bostället, och gjorde detta dåligt; hvilket löranledt det nu väckta ersättningsanspråket. För min del fäster jag ringa vigt vid hvad en indelningshafvare sjelf, uti en fråga sådan som denna, har att förmäla. Revekelsegrunderne till hans förfarande kunna nemi. vara hemtade från förhållanden, som äro för honom h. o. h. individuella. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. , blef Utsk:ts förev.de hemställan af R. o. Ad. bifallen. Mom. c—n. Utsk:ts hemställanden biföllos. Mom. o. Utskds yttrande lades till handlingarne. Mom. p. Utskds hemställan bifölls. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. 14:de, 15:de och 16:de punkterna Utskds hemställanden biföllos. 17:de punkten. Hr von Koch, Nils Samuel; Ehuru jag ganska gerna understödjer hvad som kan bidraga till landtbrukets utveckling, hyser jag dock åtskilliga betänkligheter i afseende på de stora belopp, som blifvit tillstyrkta för uppförande af praktfulla byggnader vid landtbruksinstituterna. 6 Den 3 Juni f. m.
Herr Lenning yttrade: förslaget om införande af enhet, samt större fullkomlighet i mått, mål och vigt än hittills, är af för stor betydenhet, att ej medgifva erinringar, om de anses befordra ändamålet. Af sådan beskaffenhet förmodar jag den vara, att de nya målkärlen måtte göras runda och ej, som hittills, fyrkantiga. Erfarenheten af runda målkärl, hvartill uppstående virke måste begagnas, föranlåter denna min tillstyrkan, helst de genom jernbindning kunna göras ännu varaktigare. Deremot lärer det vara allmänt kändt, att fyrkantiga målkärl, hvartill träd på tvären begagnas, äro vid fukt och torka vida föränderligare, än ifrågavarande runda målkärl. Jag tror derföre, att runda målkärl 48o Besv. och Ekon. Otsk. Betdnknnden. borde antagas att gälla vid bandel och försäljning, dock hvar och en obetaget, att deremellan nyttjade gamla målkärlen, om han så behagar. Ex Protocollo. A. Fryxell. Antom den £0 Maj 1823. Utlåtande, i anledning af väckt fråga, om förändring i Presträttigheternas utgörande. Till Utskottets handläggning har det He« derv. BondeStåndet remitterat: 1:0 Ett Memorial af Nils Insulin från Stockholms län, deruti yrkas: att inom de Församlingar i riket, hvarest öfverenskommelser om Presterskapets rättigheter ännu icke äro träffade, sådane böra ovilkorligt ske inom en viss tid, som ej må öfverskrida ett år, samt att, i händelse öfverenskommelser ej i godo kunna träffas, Kongl. Maj:t då ville, sedan vederbörande Consistorium och Landshöfdingeämbetet blifvit hörde, pröfva och afgöra frågan om öfverenskommelsens billighet. Be si), och Ekon. Utsk, Betähkanden. Q;o Af Nils Persson från Malmöhus län: att stadgandet om Presttiondens utgående i skaft ttiåtte upphäfvas, och ett annat fastställas, så att ett visst cjuantum spannmål till lika belopp med kronotionden antingen in natura eller genom lösen efter markegångspris ålägges hemmanet.
att på detta belopp kan ingen vuxen qvinna lefva, och för att - icke svälta kommer hon antagligen, om hon intet stöd har, att skaffa sig biförvarf, hvar hon kan finna dem. Beräknar Inan årsiiikomsten pi3 grundvalen af ofvan anförda ' lönesatser, men med 365 arbetsdagar, far m a n en maximi-, ininimiokh medelårsinkomst af resp. 653, 423 och 500 kronor. För vanliga arbeterskor kan man, som sagdt, väl knappast $rakna arbete för hvar och en af veckans sex söckendagar hela året igenom, an mindre för samtliga j65 dagarne. En: sådan arbetstid har emellertid hvarje tjelaare, som icke ar ledig någon del af året. Lönesatserna för de qvinliga tjenarne motsvara ocks5 någorluiida de nyssnäiiinda beloppen. Raknar man., allt jämt med Köpenliariin~ ensamt för ögonen och bortsedt frän - undantagen både nedat och uppåt, minimi-lönen per månad för e n tjensteflicka till 8 kr. och maximilönen - t. ex. för kokerskor i s. k. herrskapshus .- till 16 kr., gifver detta omltring IOO och - 200 kr. i årlig lön för hvar och en af de resp. parterna. Lagges härtill för de bäst aflönade tjenarne de drickspengar dessa få sa val hos handlande (slagtare, bagare, m. m.) son1 a f familjen vid jul, nyår o. s. v. och raknar man wfritt vivre, i ett välmående hus ' till 400 kr. årligen, når hela beloppet upp till det ofvannamda niaximibeloppet 650 kr. Ä andra sidan kan man rakna wfritt .vivre, för de ogynsammast ' stalda tjenarne blott till 300 kr. och deras årsinkomst kommer också då knappast att öfverstiga det namda minimibeloppet 420 kr. Slutligen kan hos en familj. af medelklassen be.räknas till omkring 350 kr. årligen (r kr. om dagen) samt lön s c h drickspengar till 150 kr. så att också medelinkomsten för ',
Så vidt jag kan erinra mig, blef denna § förra gången af R. o. Ad. återremitterad. Jag yrkade då, att skamstraffet skulle qvarstå, såsom lämpligare för (illgrepp af ringare värden, men der osäkerheten alt kunna skydda egande-rätten vore större. Jag är fortfarande af samma tanke; men befarar att R. o. Ad. delar Utsk:s mening att i allmänhet afskaffa skamstraffen. Finge de likväl bibehållas, så önskade jag alt det måtte ske här, samt att Utskrs förslag följaktligen måtte ogillas och lagens gamla stadgande qvarstå. Gr. Sparre: Vid sista öfverläggningen ang:de denna fråga, talades så vidlyftigt om olämpligheten af att bibehålla skamstraffet, att jag numera anser det öfverflödigt att deröfver vidare orda, utan inskränker mig blott till att åberopa hvad jag då hade äran yttra. Spö- och risstraffen äfvensom kyrkoplikten äio redan, till följd af 3 Stånds beslut, afskaffade, och alt då R. o. Ad. skulle vilja, för det i denna § omtalade brott, serskildt bibehålla eller införa skamstraffet, förmodar jag icke kan vara del Höglofl. Ståndets afsigt. Jag vågar fördenskull, för min del, vördsamt tillstyrka bifall till Utsk:s förslag. Den härefter till bifall å förevar:dé § framställda proposm besvarades med Ja, jemte ett eller annat Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade alt han funnit Ja öfvervägande. § 8. Sedan Hr Gr. o. Landtm, nplyst, att denna §, hvilken motsvarade den förut af R. o. Ad. godkände 9:de § af Utsk:s förra förslag, endast innehöll den redaklionsförändring, att, i st. f. orden ”straffas med böter efter lista §:n, samt straffarbete från två lill och med fyra år”, blifvit infördt ”straffas, för stohl, med böter efter lista §:n, samt straffarbete från och med två lill och med fyra år”, blef förevar;de § bifallen. § 9.
Riksdag egde pröfva huruvida fordringen vore af den beskaffenhet, att nytt anslag dertill kunde beviljas, dels ock inskränkte praescriptionstiden från föreslagne Nio, till Sex månader, efter utgången af det år, hvarunder fordringen uppkommit; Och som de förhållanden, hvilka sålunda till ifrågavarande pras - 496 Underdåniga SbifvelserJ scriptions-författning foranledt, sedermera blifvit genom'-Riksens Ständers åtgärder ändrade, i så målto, att en bestämd summa af öfverskott och besparingar anvises till E. K. Mits Nådiga disposition, och anslagen under vissa Hufvud-Titlar reserveras fran det ena året till ett påföljande; alltså och dd samma Författning synes fordra en med närvarande omständigheter öfverensstämmande förändring, lämpad, dels efter fordringarnes beskaffenhet, hvarpå ofta beror, huruvida de kunna förr eller senare vara gifne och utreqvireras, dels ock efter de grunder, som gälla för räkenskapernes afslutande, få hos E. K. M. Riksens Ständer nu härmed i underdånighet anhålla, det 1812 års Prsescriptions-Författning, i afseende på fordringar hos Stats* Verket måtte varda öfversedd, och tiden för desse fordringars utbekommande af de dertill under Hufvud-Titlarne uppförde ordinarie Stats-anslagen, efter numera ändrade förhållanden närmare lämpad, och mera utsträckt, dock så att den icke öfverskrider slutet af året efter det, hvarunder fordringen uppkommit. Riksens Ständer framhärda etc. Underdåniga Skrif velger* 4 g f N:o 187.
Utskottet hyser den öfvertygelsen, att dröjs? mål med betalning af Krono-Utskylder i ali. mänhet sällan har sin grund i tredska hos den skattskyldige, utan snarare i svårigheten, att på utsatt tid kunna desamma utgöra, samt att de olägenheter, som åtfölja skatternas utsökande äro af vida mindre betydenhet för Staten än för den skattdragande, som underkastar sig detsamma, så att, af omtanka för egen fördel} hvar och en, som förmår, lärer söka undvika följderne af utmätningen; och Utskottet finner destomindre skäl att, till ytterligare mehn för de skattande, föreslå några stadganden om böter för dem, hvilka} vid andra Uppbördsstämman i Stä. 3 0 Bevilliu-ZJtskottets Betänkande N-ö ig. d me, icke erlägga sine Kronoutskylder, som Rikets Högloft, Ständer, uti underdånig Skrifvelse af den 20 December 1823, funnit sig förani ätne i underdånighet anhålla örn upphörandet af det, i förberörde hänseende, uti Kongl. Kammar-Collegii Cir-, cutaire af den 18 Februarii 1806^ föreskrifne bötes-anSvar; i följd hväraf Utskott tet således icke kan understödja Herr Val* lefjs ifrågavarande Motion, Dock varder sådant till Rikets HöglofL Ständers omprdfvande vördsamt öfverlemnadt» Stockholm den a2 April 182g, STOCKHOLM, tryckt i Märiiuardska Boktryckeriet, *839.1 Bevilla^Vttkotttts Bethnkande N*o jo. X N:o 20. Änk. till Exp.-Utsk. tl. 8 Maji 183<J. Betänkande, angående Herr E. N. Memsetts Memorial om befrielse för Staden Borås från Bevillnings erläggande under Tio års tid.1 Riksdags - Fullmägtigen frän Stadén Borås, Herr Memsen, har, uti ett hos VäUofl.