Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kylt Utlåtande, bif. af Bondeståndet, s. i4i. Fögderi, nytt att inrätta i Wermland. ftatsUtskottets betänkande derom bifallet af Presteständet, s. 36. af Borgareståndet, s. 37* af Bondeståndet, s* 39. återrem. af B, o. A, a. 44. Ytterligare Utlåtande lagdt till Kandi, af Adeln, s. 123. Förbrytare, oin tjenlige författningars vidtagande mot allmänna; LagUtskottets betänkande bif. af Borgareståndet, s. j32. af Adeln, s. 136, återrerait. af Presteständet, s. i49. af Bondeståndet, s. 134. Ytterligare Utlåtande lagdt till Handlingarne af Adeln, s. 362. d:o af Presteständet, s. 371. d:o af Borgareståndet, s. 375. Förmyndares frikallande från skyldigheten att hvart 3 år öka sine Myndlingars Capital; LagUtskottets betänkande om återrem. af Prö6teståndet, s. 89» 5* bif, Bondeståndet, s. g6. af Borgareståndet, js. 103» af Adeta, s. n4. Ytterligare Utlåtande bif. af Presteståndet, s. 4to-,. lagdt till Handlingame af Borgareståndet, s. 4 m Författning, att verkställigheten af vidtagna förändringar i någon ekonomisk, icke må allt för mycket påskyndas; EkonomiUtskottets betänkande bif. af Adeln, s. 156, af Presteståndet, s. 1&9, af Borgareståndet, s. 172. af Bondeståndet, s. 178» —- om uppläifvande af den, som afser att förekomma kostnad vid Begrafningar; UagUtskottets betänkande bif. af Adeln, s. 181. af Presteståndet, s. 186. af Bondeståndet, s. 193.
Säkerligen, menar G., skulle de i betraktande af den oerhördt snabba utvecklingen af alla produktionens hjelpmedel, som försiggått, hafva måst antaga, det all nöd och allt elände vore bortblåst, och att hvarje menniskas lif utgjordes af en enda lofsång öfver tillvaron, der ingen nöd her-skade, utan en hvar med ganska medelmåttiga ansträngningar kunde hafva fullt upp af lifvets goda. I en skarp motsats härtill framhåller han de bestående samfundsförhållandena, der den gränslösaste lyx och rikedom trifvas sida vid sida om den hopplösaste fattigdom, den mest fasaväckande nöd. Tidens gåta, den herskande fattigdomen, som existerar, trots det materiella fram-. åtskridandet, låter han i dess skarpaste form framträda i ett citat, hemtadt från John Stuart Mill: » Ännu i dag kan det sättas i fråga, huru vida alla de mekaniska uppfinningarna någonsin verkligen lättat dagens möda för ett enda menskligt väsende. » Det är icke i de länder, der civilisationen nyss vunnit fotfäste, som vi finna den största nöden; i dessa länder finnes ingen rikedom, men heller ingen fattigdom. Alla hafva det torftigt, men man saknar den svältande, arbetslöse tiggaren; det är i länder, der rikedom blifvit hopad, der produktion och omsättning bedrifvas med alla de hjelpmedel, hvilka stå nutiden till buds, som vi finna pauperismen i dess förskräckligaste gestalt. Framåtskridandet tyckes derför i sig sjelf bära orsaken till fattigdomen, eller också måste den bero på någon omständighet, som hittills alltid åtföljt framåtskridandet. » De nyare krafterna, så höjande de än äro till sin natur, verka på den sociala bygnaden icke nedifrån, från grunden, såsom man länge hoppats och trott, utan de träffa den samma, mera i midten. De kunna förliknas vid en ofantlig kil, som drifves in icke under samhällets botten utan midt igenom samhället. De, som befinna sig öfver delningspunkten, höjas upp, men de, som äro under den samma, tryckas ned. » (Framåtskridandet och fattig" domen, inledningen).
Jag hemställer, att, om första Momentet bibehålles, man 8o Den 3 Augusti f. m. lios Konungen må anhålla om en enda Författning i analogi med detta Första Moment, hvarigenom man kunde undvika att nämna Författningarne af 1775 och 1800, hvilka ligga utom spheren ai’ vår nyare lagstifning. Herr 'Von Hartmansdorff: Om det Sednare Momentet har man sagt, att det tfore vigtigt för dem, som skulle introduceras, att veta, hvilka skyldigheter dem ålåge, och att desse borde Föreskrifvas, på det de ej mätte utvidgas, eller Kongl. Majrts rätt derigenom vidare förnärmas. Om det är skälet; så borde §. hafva varit litet omständligare, ty der stå icke introductionsafgifterne upptagne till deras belopp. Ville man genom detta Moment förekomma, att RiddarhnsKamereraren icke kräfde dem till större belopp, än de rätteligen utgöra; så borde man utsätta, luiru mångå Riksdaler RiddurhusCassan , Adeliga JungfruStiftet, CadeftSkolefonden hvar för sig böra åtnjuta. Man har sagt, alt en proposition om introduction kunde endast besvaras med .Ta, icke med Nej. Men då ingen introduction kan af Ståndet beviljas, utan proposition, och hvarje sådan skall framställas till bifall eller afslag; ser jag intet, som hindrar någon Ledamot, att derpå svara Nej; så länge nuvarande Riddarhusordning gäller. Man har yttrat, att hvad som fordom tilldrog sig med Peder Michelsson, nu Den 3 Augusti f. m. 8. nu mera ej kumle hända. Men innan man säger det, hade man bordt läsa de Protocoll, sorn för ConstitutionsUtskottet varit tillgänglige. Jag vill ej omnämna enskilta händelser, men jag har hört af dem, som varit Utskottets Ledamöter, att man der förnummit händelser, som ej varit särdeles olika förhållandet med Peder Michelsson. Man har sagt, att det skulle vara större våda, om Ridderskapet och Adeln kunde säga Nej till en introduction, än om Konungen kunde göra huru många Adelsmän sorn helst.
Diksdag om 8tats-Verkets tillständ oell bellof oell i sammanliang mecl regleringen af 3:<Ije Idufvud-Viteln, föreslä lDikets 8tänder', att aklöningsanslagen för Oardes-Degementerne, /drtilleri-Degementerns samt Kron-Drinsens Illussar-Degemente, beräkna oell i stut uppföra för Degeinenternes bela stvrka, under vilkor att, mecl bibebällande oell iakttagande, sä viclt möjligt är, af llittills gällande, i Dassevolanee-eontraeten stadgade grunder för manskapets permittering, aflöning icke utbetalas för större stirler, Lil som, enligt cle sä kallade Drödmönstrings-rullorna, l>slinnes vara effeetivt tjenstgörande, samt att bvad salunda i aflöning ieke utgår, äterfaller till 8tut8-VerIi6t oell uncler rubriken extraordinarie inkomster upptages oell redovisas. Vill uuclerclänig följd bäraf, jzorcle bär uppföras följande bärigsnom uppkommande tillölcuingar ä llerörcle Degementens stater, men som doek, uncler iakttagande af nyssnämnde vilkor, i sjelfva verket ieke komme att mecllöra någon ytterligare utgift för 8tatsverket, nemligen: LxsimiLI in ustilra. penuivgsr. "Dä lili väl cletta belopp kan s^nas alltför betvdligt. för att i cle Orclinarie 8taterna upptagas, liar jag ansett mig enclast liera cletsarnina inom columnen anmärka, oell liemställer i unclerclänigllet, om ielce cien bladina framställningen i cletta afseende till Ilikets 8tänder mä inskränkas clertill, att
Sommaren 1871, besöktes Schweitz och Italien, 1 8 7 1 — 7 2 genomgick hon Pape-Carpentiers lärarinneseminarium i Paris. I Tyskland, Schweitz och Holland tillbragtes sommaren 1886. Aren 1887, 92 och 93 användes ferierna till resor och studier i Norge, och förra sommaren besöktes åter Tyskland i och för studiet af skolköksförhållandena därstädes. Endast en gång — resan till England och Skottland — • förefanns statsanslag. Vid hemkomsten hafva hon och hennes man ej tvekat att ställa sig i spetsen för införandet af det nya på uppfostringskonstens område, som i Europas centralare delar vunnit tilltro, men som hos oss ännu varit antingen okändt eller betraktadt med vårt folks ofta förekommande misstänksamhet gent emot hvarje nyhet. Så mottogs frågan om inrättande af skolkök med ganska mycken köld, för att icke säga motvilja, äfven från det håll där man väntat motsatsen, men så småningom har dock saken gått framåt tack vare fru Nilssons energi. Utom lärarinnebefattningen vid Klara folkskola är hon medlem af styrelsen för nämnda skolas kolonier och styrelsen för arbetsstugan och skolköket. Här vore nu lämpligt att söka utfylla tomrummen emellan dessa fragmentariska fakta och data med ett erkännandets ord, men, anspråkslös som hon är, undanbad hon sig bestämdt hvarje berömmande, när hon, efter åtskillig tvekan, gaf sitt samtycke till vår anhållan att få presentera henne för Iduns läsarinnor samtidigt med hennes senaste arbete. Vi uttala till sist därför endast den önskan och förhoppning, som helt visst delas af alla, som kommit inom hennes hjärtevinnande personlighets verkningskrets, att skolan och hemmet ännu länge måtte få behålla den kvinna, som icke blott är en prydnad för bägge, utan äfven på ett utmärkt sätt fyller sin plats i båda två. Brz. dg gick uppå Skånes ångar, det var i min barndoms vår, och lekte på lyrans strängar, dem ännu i dag jag slår. Jag kände en vemodslängtan till blånande, fjärran land, och vinden förde min längtan i ton mot himmelens rand. Jag låg vid naturens hjärta i lifvets midsommardar. Jag vet ej, om fröjd, om smärta jag mest uti sinnet bar. Ej tankarna voro mogna, men ut ville de likväl.
det mara stridande deremot, dS, man endast för benämningen af en Egendom beskattar densamma anttorlunda än en annan as lika förhäklande. Jemte dche anmärkningar fär jag ödmjukast anföra en detpdelig olägenhet, som genom Tunnelands»taLeringen tilskyndas de Städer, som ej hafwN annan jord, än ett witzt dertill anslagit Hemmantal, emedan bettna jord har i skera Städer blifvit fördelad i witz» hägnader, under namn af lotter, söm genom köp och arf dels hela och dels styckade tilköMmit deras nUwarande ägare, och blifivit sammanlagde, hvarvid ägaren Nog känner sitt lottctal, Men ej antalet af Tunnelan, den, af orsak, att alla de sammanlagde lotterna ej warit af lika Areal storlek, och derföre kunna hwarken LaxeringSmäN, eller Ägarne deraf med säkerhet upgifwa beloppet af en sädan hägnads tunneland, utan alt refning dcrä skulle föregä, som medförde mycken kost» träd och förordsakade oreda wid Taxeringarne. stiger äberopand? af detta mitt i ödmjukhet tzjorde anförande, kan jag ej annat än bestrida antagandet af det föreslagna Bewillningssättet af SkäberNes jord, och derjemte wördsammast anhälla, att Städtrnes Jord mä som 1800 ärs BcwillningS-Förordniag stadgat» med en wist utsatt afgift för hvarje Hemman, beläggas, men för be ägor, hwarä ej är utsatt HemTredje Band. Den 25 September. mantal betalas efter Tunneland. Delta trot jag mig mod sä nipcket större ffäl fordra som beredningen pä sätt samma Förordning förcskrjfwit, utsatt Bcwillningen för Landtegcndomarne, allenast med den skillnads att Hemmantalen efter deras beskaffenhet, blifwit päö lagde mindre och större afgiftcr, som äfwcn kan jagt» tagas med Städernas Jord. Lustaf Xberg.
Antager man derföre, att produktionen, som under förlidne år, på grund af då »förevarande omständigheter, var omkring 101/2 million potter, hädanefter under vanliga »år kommer att utgöra omkring 25% mera eller 15 millioner potter, så kan man förmod»ligen antaga produktionen i städerna att blifva endast hvad den nu är, nemligen 61/2 »million, och de öfriga 6 1/2 millionerna uti landtdistrikterna. För att tillverka 6 1/2 »millioner potter bränvin, måste hvardera af de förenämnda 50 stadsbrännerierna, under »förutsättning att 1,500 potter dagligen tillverkas, vara i verksamhet 5 månader om året, »hvilket också i verkligheten torde blifva fallet. Då man ej kan påräkna att mäsken kom»mer att blifva afverkad förr än 5 dagar, sedan den är bragt i förmäskekaret, och ingen »del af mäskprocessen får börjas, innan kontrollörerne kommit till bränneriet, samt dessa »måste vara närvarande ända till dess pannorna förseglas, inser man, att för hvarje gång »ett bränneri sättes i rörelse, kontrollörerna der måste uppehålla sig och aflönas 5 dagar, »under hvilka bränneriet ingen skatt erlägger. Ju kortare tid ett bränneri hvarje gång »är i rörelse, ju dyrare blifver således kontrollen. I städerna kommer detta ej att be»tyda något särdeles, emedan dessa brännerier förmodligen komma att drifvas så träget, »att verksamheten kanhända icke mera äu en gång under hela terminen kommer att »afbrytas. »Enligt denna uträkning skulle kontrollutgifterna i stadsbrännerierna årligen utgöra »omkring 21,000 Spd. För att tillverka de ofvan antydda 6 1/2 millioner potter måste »hvardera af de 50 landtbrännerierna drifvas under 5:ne månader om året. Då det icke »är osannolikt, att dessa sednare endast under 15 dagar i sender skulle komma att vära »i verksamhet, så måste till de omnämnda 5 månaderna eller 90 dagarné vidare läggas »5 dagar för hvarje gång rörelsen skall börja, hvilket tillsammans gör 120 dagar för 74 Norska Regeringens anderd. Utlåtande.
I anledn. häraf gjorde ett tidningsblad ulom Stockholm,*) redan i Mars månad i832, följande anmärkning: ”Således, ehuru vederbör, tillstyrkt denna i alla embetsverk af omständigheterna så högt påkallade algard, har ”beslutet dock blifvit uppskjutet lill dess, enär det ej längre ”kan tillbakahållos, de ifrågavar. tjenstemännen hunnit blif”va tillräckligt försedde med tjenster, hvilka de naturligtvis ”då äga rättighet att för sin tjenstetid behålla. När, om ej ”vid en så betydlig löneförhöjning, vid en så ingripande ny ”reglering af ett embetsverk, hade val ett sådant stadgande ”varit lämpligt?” I anleda, af samma fråga, yttrade sig en annan skriftgtällare**) på följande sätt: ”Man ser, alt det obehagliga missbruket ännu fortfar ”att låta en och samma person på en gång innehafva flera ”tjenster på stat. Utgifvaren häraf har flera gånger sökt ”göra höga vederbör, uppmärksamma på detta missförhållande; han anser sig likväl visst icke såsom auctor till denna ”ide'e, hvilken ulan tvifvel uppstått i många nitiska och ”rättsinniga embetsmäns hufvuden ; och det är således icke ”någon förfatlarekärlek, sotn framlyser, då han nu återigen ”på .samma ämne återkommer. Kan det någonsiu be”gäras, att en och samma tjensteman med lika drift, nit och ”omtanka skall kunna och hinna sköta två, tre, fyra särskilda embetshefaltningar på en gång? Huru skall han iti”rälfa sin förmiddag, för att hinna på samma tid infinna sig ”på två, tre embetsrum? Skola icke försummelse, dröjsmål, ”fruktlöst springande och frågande af parter och rättsökande &c. deraf oundvikligen följa?
Först har han klandrat att i samma § vore sammanblandade två olika frågor, nemi. om fartygs nationalitet och om hemorten. Han ansåg dessa frågor så olika, att de icke borde vara sammanförda i samma §. Som ledamot af Utsk:t har jag tillstyrkt, att dessa frågor skulle sammanföras i samma §, och det på den grund, att jag anser det vara ganska stort sammanhang mellan nationalitet och hemort, ty när jag talar om den nation, ett fartyg tillhör, kan jag äfven tala om dess hemort. Det torde dessutom vara ganska svårt alt säga, hvilka frågor som böra sammanföras i en §, och för min del anser jag, att dessa frågor ganska väl kunna stå tillsammans, emedan de stå i ett naturligt sammanhang med hvarandra. Den andra anmärkningen angick Utsk:ts förslag om hvar fartyg skulle hafva sin hemort, och talaren ansåg att K. M:s Propos. egde företräde i detta hänseende. Jag får då fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, alt i åtskillaga §§, t. ex. i 41.sta och lölj:de, är 3:dje mans rätt beroende af hvar fartygs hemort är belägen. På grund häraf ansåg jag också att K. M:s Propos. icke var fullt antaglig i denna punkt, utan att det vore ganska nödvändigt, att ett stadgande om hemorten infördes till tryggande af 3:dje mans rätt och hvarigenom man finge en ordentlig registrering på alla fartyg. Deri 3:dje anmärkningen mot Utks:t angick redaktionen. För min del finner jag icke någon betänklighet vid att lemna tillfälle för K. M. att i administrativ väg utgifva författningar om huru skall förhållas med fartygs hemort; och att bestämmelsen skulle vara otydlig, kan jag ej heller inse. På dessa grunder anhåller jag om bifall till §:n. Frih. Leijonhufvud: Jag är hufvudsakligen förekommen af den siste talaren. Att det skulle vara något fel att sammanföra dessa saker i en §, kan jag icke finna. Anledningen är, att man velat behålla nummerföljden; men om R. o. Ad. skulle finna nödigt att tillsätta en ny §, har jag icke deremot något att invända. Hvad angår Gr. Sparres åsigt att K.
Vid förnyad föredragning lades till handkna BancoUt* sk:s d. i3 dennes på bordet lagda memor. N:o 122 till svar å de från V. BorgareSt. ankomna återremisser å Utsk:s betänk. N:o 98 samt memorrn JNtris 100, m och 116. Föredrogos ånyo och biföllos EancoUtsk:s d. i3 dennes på bordet lagda (< memor. N:o 123 med öfverlemnande af förslag till instruetion för R. St:s BancoUlsk. vid niistk. riksdag; betänk. N:o 124. i anledn. af Hr Gr. Frölichs motion, att af den i Banken för fastighetsinteckningar å landet afsätta summa endast de af Sveriges allmoge må kunna blifva delaktiga, hvilkas hemmansdelar icke uppgå till ett värde af 10,000 r:dr b:co; och memor. N:o \i5. med öfverlemnande af förslag till reglementariska föreskrifter, i anledn. af R. St:s beslut om foluafgifts erläggande tili Banken af privata assignanter. 158 Den 2i April e. m. Upplästes och Indes på bordet nedannämnda inkomna lnemor. och utlåtin från Constit u tionsUts kottet: N:o 117. rörrde utgången af ytterligare inom förstärkta Constit.Utsk. anställda omröstningar; StatsUtskottet: N:o 445- nied förslag till en förändrad redaction af to3 5 uti i83o års reglemente för Riksg.cont.; N:o 446- i anledn. af väckt motion, att R. St:s Bank må tillhandahålla Riksg.cont. ett särskildt s. k. cassacrediliv; N:o 447- i anledn. af erhållen återremiss å Utsk:s menior. N:o 424 0111 förtydligande af R.
October 1809. S: O. Till Stats-Utstotkets utlätanbe har jfrän det hedervärda Bonde - Sländct bljfwit remitterad en därstädes wäckt fräg«, angäende äterkallande af sädane donationer och fbrläningar hvarigenom större eller mindre delar af Kongsgärdar eller till och med hela sädana Lägenheter, stola blifvit af Rikets förre Regentcr upplätne enskilde personer dels pä lifstids bcsttrmng utan all stag» afgäld till Kronan och dels till rwrrdclig ägo bortskänkte. Me» Den 16 Octöber. 4273 Men som Stats - Utskottet icke har sig nägokr säban händelse bekant ej eller nägot.exempel därpä blifwit uppqifwit, sä kan Utskottet nägot utlätande däröfwer icke afgifwa; hwilket det Hcderwärda BonbeStändet till swax wänligen meddelas skulle» och hwarvm till de öfrige Rcspcctive Riks - Ständen Utdrag af Protocollet jämwäl ffulle expedieras. Är och dag som förr skrifwet stär. Pä befallning, kröäeliug. Hwatz Stats-Utffottct här ansört ansäg» wara grundadt. Herr Iksm, kekr, erindrade det StatsUtskottet häri yttrat, att exempel pä sädana i fräga wrrande donationer ej blifwit företedda, men om sädana skulle kunna uppgifwas, understälde han huru dermed borde fbrhällas, han trodde sig genast kunna nämna ett, neml. Humlcgärdcn här i Stockholm. Ha.ns Cxcellence Herr Grefwe R. uut k, Lric: Stats - Utskottet har endast sagt att ingen derpä nägot exempel uppgifwit, och att det säledes ej hade anledning att öfwer denna fräga sig yttra. Deraf följer att om det uppgifwes, blefwe det ett bf« werläggningsämne för Stats-Utskottet.
Hon förälskade sig en dag i en liten tiggarunge, som kom vid dörren, en liten förtjusande flicka, som knappt hade några trasor att skyla sig med. Barnet fick både mat och dryck och en silfverslant, men det var icke nog för Rakel; nej, hon ville nödvändigt gifva den lilla flickan sin söndagsklädning, den ljusröda bomullsklädningen med remsor i halsen. Hon bad och tiggde af sin mor, och då denna stod fast vid att neka det på det bestämdaste, var det Rakel som började citera bibeln och påminde sin mor om, att der stod, att den, som har två klädningar, skall dela med åt den, som ingen har. Men Mina sade, att det icke skulle förstås på det sättet, icke så der bokstafligt. »Ja, hur skulle det då förstås?» frågade Rakel med flammande ögon, med en bäfvande ångest för, att den fattiga lilla skulle gå utan »den ljusröda». Modern svarade, att det kunde hon inte så der stå och förklara, utan Rakel skulle vara nöjd med, hvad hon hade fått att gifva bort och icke plåga sin mor längre. Länge efteråt tänkte Rakel på denna lilla landstrykerska, och när ingen såg det, försökte hon rita henne i profil på en bit papper, i det hon vätte dugtigt på blyertspennan, för att få ögonen lika svarta, som den lilla skönheten hade haft. Rakel ritade ofta, blommor och grenar, hunden, som låg och sof, prestgården från alla håll och kanter och mönster till dukar och täcken åt modern. Då hon blef större, visade hon också ett bra handlag för nästan alla sorters handarbeten. Det gick alltsammans så lätt och blef så vackert, och hon hade en sällsynt förmåga att ge en gammal bytta till hatt en uppfiffning, så att den såg ut som ny, eller fästa upp sin klädning, så att den tog sig något ut och klädde henne. Med tiden gick också det buttra och trotsiga bort ur hennes väsen, men mycket talför blef hon aldrig och roade sig egentligen alltid bäst i sitt eget sällskap. Då hon var femton år, kom det på sommaren en målare till trakten. Det var en gammal professor, som var ute för att måla studier. Han blef inbjuden till prestgården och visade der sina skisser.
Handlandes bok medför öfver skedd utborgning icke bevis emot annan, än handlande, med mindre än att motbok lemnad blifvit;’* och 5 Lag-U tslottets Utlåtande, N;o 108. 7 §. ”Har handlande tillställt den, som varor af honom borgat, motbok, deri tecknadt finnes hvad borgadt och betaldt blifvit, och kan ej fel deri visas, gälle den bok för fullt bevis, der den, som motbok åberopar, gitter med gäldenärens skriftliga qvitto eller annorledes styrka, att han motbok äskat och emottagit.
Det står endast omtalt uti lösdrifveristadgan, att om någon fortfar med lättja och liderlighet, skulle framdeles stadgas huru med honom bör förfaras. Men ett sådant stadgande har man ännu ej erhållit; och skulle nu landsh.äga rättighet att döma till tvångsarbete för saknad af laga försvar, så måste denna rättighet grunda sig på författningar; men någon sådan författning finnes mig veterligen icke. Men jag anser det ej stort värdt, att kosta några flera ord på den sednare motionen, då den Den 4 Januari. 19 säkerligen kommer att snart gå sitt naturliga mål till möte, att ogillas. Sä mycket mindre bör jag det, som motionären sjelf, i fortsättningen af sitt anförande, förklarat sig ej hafva mycket hopp om att den skulle gå igenom. Denna motion innefattar sålunda blott ett hot eller ett slags vite, för att derigenom bereda framgång ät den förra motionen. Vid detta förhållande, och då motionen endast har nyssnämnda syftning, så anhåller jag, alt den mätte blifva remitterad, ej till Lag.Utsk., utan lill det Utsk., dit den förra motionen blifvit hänvisad, för alt der kunna utgöra den häfstång, hvartill den är ämnad. Hr Hjerta har i sitt anförande talat om pauperismen och den kräfta, som denna utgör för samhället, och för detta samhällssår påkallat uppmärksamheten, sä alt derföre måtte anskaffas läkedom. Jag tycker dock, att man ej bör klaga öfver, att en sådan uppmärksamhet saknas, dä frågan utgör föremål för Regeringarnes och representationernas arbeten och sträfvanden i alla länder och dessutom behandlas i litterära arbeten, tidhiögsåfhandlingar, tendensromaner m. m, Men det är sättet att tillfredsställande utreda och besvara frågan, som är det hittills olösta problemet, och som i Sanning är svårlöst nog; säkert är åtminstone, att det ej kommer att lösas inom spekulationens område, och jag skulle derföre önska att de, som befatta sig med alt i ämnet uppgöra vidtomfattande förslager, ville, innan de publicerades, ifrån studerkammaren göra några utflygter åt landsorterna för ätt taga kännedom af förhållandena der och sålunda förskaffa sig någon erfarenhet. — Möjligen skulle då månget förslag aldrig se dagen, och troligen de som framställdes få ett bättre utseende än del sorn här sednast blifvit framstäldt.