Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer till denna Utskottens hemställan lemna bifall, vederbörande Utskott att serskildt föreslå de förändringar i Lagen för Rikets Ständers Bank och rättelse i redactionen af § ioo i Concurs-lagen, sorn i följd deraf kunna finnas al nöden. Slockholm den 17 September iS4o. Reservationer. Af Herr Helsingius: ”Då jag anser det mindre väl betänkt att nu med Banken vidtaga någon sådan förändring, hvarigenom den lyckliga opinion om dess soliditet, som nu eger rum, och hvars fortfarande utgör en väsend tlig garanti för realisationens bestånd, i någon mon kan komma att rubbas, så måste jag reservera mig mot sammansatta Utskoltens med knapp pluralitet fattade beslut om upphörande af Bankens forum privilegiatum, unden åberopande för öfrigt af min år i83o inom Bancooch Lag-Utskotten afgifne reservation i samma sak, och då andra fora privilegiata ännu qvarstå och förmodligen icke komma att eflergifvas; anhållandes, alt delta må (å åtfölja Betänkandet.” Häruti instämde Herr Presidenten m. m. Friherre Leijonhufvud och Herr Prosten, Doctor Hvasser. Af Herr Lands-Secreteraren m. m. Halling: ”Med de sammansatta Utskotten har jag icke kunnat öfverensstämma deruti, att Banken och Riksgälds-Conloiret skulle förlora rättigheten, äfven såsom svarande parter, att ega sitt forum uti Kongl. Svea Ilof-Rätt. Jag har trott denna rättighet j. flere afseenden vara både nyttig och lämplig att bibehålla, samt att den, hvad Banken serskildt angår, icke kan borttagas, utan en förändring uti a § af Bank-Lagen den 1 Mars r83o, som innehåller, att, om
Äro liggedagarne icke bestämda genom bindande aftal eller annat gällande förbehåll, beräknas deras antal särskildt för lastning och särskildt för lossning: för ett fartyg, som icke är öfver 30 nyläster — 6 dagar för ett fartyg öfver 30 men ej öfver SO — 8 » » » SO » 80 — 10 » » » 80 » 120 — 12 » » » 120 » 160 — 14 » » » 160 » 200 — 16 » 20 för elt fartyg öfver 200 men ej öfver 230 — 18 dagar » » 250 » — 20 » Sker på ett ställe lossning och lastning för samma persons räkning, må ersättning för öfverliggedagar ej beräknas förr, äu den för lossning och lastning tillsammans i denna § bestämda tid tilländagått. I det bestämda antalet liggedagar inberäknas icke sönoch helgedagar, ej heller de dagar, under hvilka lastning eller lossning ej kunnat ske, till följd af från fartyget härrörande hinder, eller storm och andra naturhinder. § 79. Antalet af öfverliggedagar och den ersättning, som för dem bör utgå, ankomme på särskildt aftal. Har öfverenskommelse ej skett, må öfverliggedagar ej öfverstiga hälften af det antal liggedagar, som i § 78 eller i fraktaftalet bestämda blifvit. I öfverliggedagarnes antal inberäknas sönoch helgedagar. Ersättningen för öfverliggedagar utgår, der annat aftal ej skett, med en Riksdaler 50 öre om dagen för hvarje nyläst af fartygets drägtighet, och är för hvarje dag förfallen. Betalning af fordran för öfverliggedagar, som vid inlastning uppkommit, må ej, sedan fartyget lemnat lastningsorten, utsökas ur godset, der ej om den fordran skett anteckning i konnossementet. Öfverliggedagar beräknas äfven då lasten, inom liggedagarne, väl blifvit levererad, men så sent att den ej inom denna tid hunnit blifva intagen och stufvad. § 80.
Skrifvelse, X 1. s 507 — 5ii, —. dito dito femte dito. De fria Konsterna, I 1. s 8o5—852. StatsUtskottets Betänkande, IV 2. s 285 11 —<1409, bif. till dess sednare alternativ rörande musikaliska Akademien af PresteStåndet, IX s 44r» af BorgareStåndet, IX s 445» med antagande af för* ra alternativet rörande musikaliska Akademien, af BondeStåndet, IX s /[5g. Ytterligare Utlåtande, IY 3. s 54* —* 545, lagdt till Handlingarne af PresteStåndet, ix s 718, af BorgareStåndet, ix s 720, af BondeStåndet, IX s 736, bif. af Adeln, ix s 797. Underdån. Skrifvelse, X 1. s 572 — 577- StatsVerkets tillstånd och behof under RiksStatens sjette Hufvudtitel. Milda Stiftelser, I 1. s 806 — 852. StatsUtskottets Betänkande, IV 2. s 1469, i47°> bif. af PresteStåndet, IX s 44o, af BorgareStåndet, IX s 445- i dito dito sjunde dito. StatsUtskottets Betänkande, IV 2. s 1470 —1474, bif. af PresteStåndet, IX s 440, af BorgareStåndet, IX s 453. Underd. Skrifvelse, X 1. s 258—.260. __ — dito dito åttonde dito. Till en punct återrem. det öfriga bif. af PresteStåndet, IX s 442> af BorgareStåndet, IX s 453. Ytterligare Utlåtande, IV 3. s 545 — a86 547 ’ PrésteStåndet, IX s 719, af Adeln, i\ Underd. Skrifvelse, X 1.
Till Kamereraren J. Th Spongberg. 1:a qvartalet 875: — 2:a d:o 875: — 1,750 Mars 9 5:0 Arfvoden lill Ordföranden, Ledamölerne och biträdet i Förfallnings-kommissionen. Enligt Kongl. Brefven den 1 April och den 26 Augusti 1859. För 1:sta qvartalet: Professoren m. m. Doktor P. E. Bergfalk 875: — Lands-sekreteraren J. Sjöberg 875: — Magistrats-sekreterarenL.W. Henschen 875: — v. Bibliothekarien C. G. Styffe, för biträde med forskning i arkiven 600: — Transport: 3,225: — 7,045 42 16 Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse Juni Mars April Transport: 3,225 För 2dra qvartalet: Professoren m. m. Doktor P. E. Bergfalk ' Lands-sekreteraren J. Sjöberg Magistrats-sekreteraren L. W. Henschen v. Bibliothekarien C. G. Styffe, för förenämnde biträde under April månad 875 875 875 200: 6:o 16 Ersättning till Malmöhus läns ränteri för derifrån förskjuten godtgörelse till Öfverste-löjtnanten m m. J. O. Sievers fqr upphörd dagsverksskyldighet vid Hjelmshulls boställe lör år 1858. Enligt Kongl. Brefven den 8 Juli och den 25 September 1856. Till disposition af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Malmöhus län 7:0 Ersättning till innehafvare af Kungsgårdar inom Christianstads län för arbetsskyldighetens upphörande. Till disposition af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Christianstads län, den vederbörande innehafvare af följande Kungsgårdar tillkommande ofvannämnde ersättning, nemligen:
Sedan hus Kongl. Majit Rikets Stander i underdånighet anmält angelägenheten af kraftiga anstalter och i vissa fall skärpta Strafflagar, till förekommande af Lurendräjerioch Tullförsnillning; Och Kongl. Majit äfven insett, att de Förordnanden, sorn förr varit vidtagne icke nag tillräckligen tjenat att afvärja desse för den allmänna och enskilda välfärden lörderflige missbruk;, så har Kongl. Majit under den 1 rite FebruarU 1820, funnit godt, att, med upphäfvande af de uti ämnet ditintills utkornne Författningar, låta utfärda en förnyad Förordning; hvarvid Kongl. Majit likväl, på sätt densamma utvisar, förbehållit Sig Sin höga rätt, att vid nästa Riksdag derefter lemna Rikets Ständer del af Förordningen, för att, uti hvad sorn rörer de stadgade straffen och ansvaien, undergå sädane ytterligare jemkningar, sorn kunde erfoidras, samt derefter blifva gällande, såsom em af Kongl. Majit och Rikets Ständer gillad och antagen Allmän Lag; Och då emellan meranämnde Författnings utfärdande samt det derefter först inträffade Riksmötes början en tid af nära. 'Frenne, år framflutit; har Kongl, Majit funnit lämpligt, att till vinnande af fullständig upplysning i ämnet Proposition om Lurendr. o. Tullförsnillning. 7 t ? från Kongl. Majsts.. och Rikets Commerce-Collegium samt General-Tull - Directionen infordra underdåniga Utlåtanden, om den påföljd] och verkan, som de till kraftigare upptäckande och bestraffning af ofvannärnnde förbrytelser uti igro års Förordning stadgade straff och ansvar befunnits i tillämpningen medföra, samt angående hvad i. öfrigt dervid förekommit. De från nyssberörde Allmänna Ämbetsverk till följd häraf inkomne underdåniga Utlåtanden har Kongl. Majit , sedan Högste
Den 28 Juni. e. in. 661 14.0 Från StatsUtskottet, af den 27 Juni, angående löntillökning för penningeiöntagande civila Embetsoch Tjenstmän i allmänhet. 15:0 Från OeconomieUtskottet, af den 21 Ju. ni, i anledning af väckt fråga om ett StatsSjö Assurance-Contoirs inrättande i Stockholm; och yttrar sig Utskottet icke finna skäl för tillstyrkande af bifall till ett sådant Contoirs inrättande för Statens räkning; önskandes likväl att enskilde medborgare måtte uppmuntras att derom sig förena, i händelse de 2:ne i Riket redan befintliga så beskaffade inrättningar skulle finnas vara antingen otillräckliga för ändamålet, eller ock för mycket aflägsna för att kunna anlitas af Handlande och Skeppsredare i Rikets nordligare provinser. 16:0 Från OeconomieUtskottet, af den 21 Juni, i anledning af gjordt yrkande om Riksdags-relationers infordrande; och jemte det Utskottet , uppå anförda grunder , yttrar sig icke finna något hufvudsakligt skäl för sådana berättelsers infordrande, hemställer Utskottet, om icke Riksens Ständer kunde till Konungens Eget ompröfvande i underdånighet öfverlemna, .att, på den tid Kongl. Maj:t för godt linner, ifrån LandshöfdiOgarna infordra berättelser om landets tillstånd och hushållning, på det att desamma vid inträf - 6b 2 Den 28 Juni, e. m. fande Riksmöten kunde för Ständerna blif* va framlagda, om sådant skulle af Ständerna linnas nödigt. 17:0 Från OeconomieUtskottet, af den 21 Juni, i anledning af väckt Iråga, huruvida någon Embetsman borde kunna äga rättighet att förbjuda invånarne i en ort, att hvar som helst inom Riket söka arbete ; anseendes Utskottet sig på det sätt böra tillstyrka hvad i "detta afseende blifvit yrkadt, att det bör lemnäs fritt för hvar och en, som å landet äger lagligt försvar, att,.under vissa tider på året, utvandra till annan landsort, för att derstädes förrätta arbete; dock att lagstadt tjensthjon alltid bör hafva dertill erhållit sin husbondes tillåtelse; förmodandes Utskottet härvid göra tillfyllest, att arbetaren är försedd ‘med Pastors i Församlingen der han bor skriftliga betyg deröfver, att han äger god fräjd, samt att, då han är tjensthjon, han fått sin husbondes tillstånd att på någon viss tid vistas från hemorten. i$:o Från Statsutskottet, af den 27 Juni, angående sökt anslag af Taffelpenningar för PresidentsEmbetet i Kongl. KammarRätten jemte 3:ne JustitieRåds ansökningar , att vid afskedstagandet efter uppnådda 70 år få behålla,
Deribland befunno sig Riks-Drotset och 2:ne Riks-Råd, å den ena sidan, samt Erke-Riskopen, med Biskoparne i Westerås och Stregnäs, å den andra. Öfver-Consistorii föremål voro både utarbetandet af en Kyrko-Ordning, och förvaltning af Ecklesiaslik-verket i allmänhet, såsom omsorg att kättersk lära icke infördes, tillsyn öfver kyrkobruken, afgörande af tvister om Presters tillsättning, af frågor om deras embetsfel, eller försummelser, högste domsrätt i kyrkosaker, samt vård om socknegångs-medlens förvaltning af Consistorierna m. m. Detta Colhgii upsigt öfver läroståndet skulle sträcka sig till sjelfva Biskoparne, ej mindre i afseende på lära och lefverne, än på embetsförvaltningen. I Ofver-Consistorium skulle tillfördnas en egen Fiskal, som årligen borde undersöka alla Consistoriernas göromål. Biskoparne, hvilkas oberoende och anseende i synnerhet hotades af denna inrättning, och som icke ville att verldslige män skulle få insteg i ett andeligt Collegium, satte sig, af alla krafter, mot denna inrättning, anförande till och med skriftens språk, för att bevisa att de allena borde utgöraOfver-Constorii ledamöter. Saken förevar vid 2:ne Riksdagar, och ehuru Ständerna i allmänhet tillstyrkte Ofver-Consislorii inrättande, när dess instruction hunnit närmare öfverses: så uteblef likväl verkställigheten, för Biskoparnes motstånd. Konungen, som behöfde Presterskapets biträde, för alt uprätthålla modet hos Sitt fåtaliga folk, och lifva det till ständigt nya försakelser, i de vidt utseende striderna med Katolikerna i Pohlen och Tyskland, måste emellertid låta saken falla, och Ilan stupade snart. Efter Hans död, förekom åter fråga, vid 1634 års Riksdag, om General-Consistorii uprättande, äfven så vid Riksmötet 1636, men förgäfves.
Sedan jag nu andragit, hvad, under en flygtig genomläsning af Betänkandet, jag funnit anmärkningsvärdt vid föna delen deraf, och som i vissa detailler fordrat en stör - Den 15 April. 435 re vidlyftighet, om jag icke velat undvika att trötta Högloflige Ridderskapets och Adelns tålamod, går jag nu att göra några anmärkningar vid senare delen af Betänkandet, sorn an. går Medel till beredande af stadga i Myntets värde , och får dervid, under förnyande äf mitt tillstyrkande för inköpande af Silfver innom Landet, deremot alldeles afstyrka den af en del af Utskotten föreslagne utväg att genom Lån föröka Banquens Silfver-Fond, hellst om ock, emot förmodan, Lån till större belopp kunde erhållas, Banquen derigenom onödigtvis ådrog sig kostnader i Ränta och Capital-afbetalningar, som vid en hög Cours kunde blifva af betydligare värde och minska Banquens Silfver-Fond, utan allt bestämdt ändamål, då det icke förut vöre stadgadt om och när detta Silfver i ändamål af en Realisation l< om me att begagnas och sorn äfven kunde öppna utväg för Utlänningen att meddela Län under begagnande af Svensk Medborgarss Namn, sorn derigenom till ännu större förlust för Staten fick njuta en Ränte-vinst, högre än någonsin för utländsk Fordran blifvit medgifven. Jag befarar likväl att Låne-tillgångar likväl icke skulle blifva betydelig, om Lånen för en längre tid bestämdes , hellst ofta inträffande ombytlighet i beslut, kanske någon gäng på rattvisans bekostnad , väcka en varnande försigtighet i åtgärder som bero af fria viljan, och hafva, den säkra fördelens beräkningar till föremål. Hvad åter angår det Pfg. 22 upptagne 486 Dett 15 April, Förslag till förstäikande af sjelfva Fonden, att nemligen,»’ de sorn härefter erhålla Banco.Län böra inbetala Räntan i Silfver , under de vilkom Beta kandet innehåller, så anser jag det. Samma i sin primipe vara så-oföienligt med rättvisa, att detsamma bör afslås:
Och som detta torde oftast inträffa; så vore det troligen önskansvärdt, att sällskap (associationer) kunde bilda sig, hvilka åtoge sig att hålla den jordägare skadeslös, som ville på sin egendom företaga nyodling, tjenlig för ändamålet, samt der använda och bosätta arbetare, hvilka för stöld eller annan vanart första gången undergått straff. Jag har bordt framkasta denna tanka, emedan jag hoppas, att om den äger grund, den också någon gång skall blifva erkänd och leda till någon påföljd. Skulle för dess realiserande det finnas bättre, att samhället åtoge sig uppoffringen; så erfordrades ett anslag af fångmedlen, att användas till skadestånd för de uppoffringar, som af enskilda jordägare kunde för saken göras. Deremot skulle jag för miri del icke tro mig kunna tillstyrka, att staten omedelbarligen och för egen räkning företoge sig att anlägga tillflyktskolonierna på Kronans jord, enär jag deraf icke vågar här vänta större framgång, än man med dylika försök i andra länder vunnit. Såsom bihang får jäg här slutligen till Rikets Höglofl. Ständer öfverlemna ett ämne, som finnes förut upptaget, men icke med anmälan till Rikets Ständers pröfning. Detta är den i — 52 — 1851 års berättelse intagna hos Kongl. Maj* gjorda underdåniga hemställan om en anstalt för vardande af vissa allmanna handlingar och andras afskiljande derifrån. Efter Riksarkifvariens hörande hafva samtliga Hofratterne inkommit med infordrade underdåniga utlåtanden öfver ^ liemsh, an, och jag deraf funnit mig föranlåten att afgifva underdåniga påminnelser. Harvid har fråga uppstått, huruvida amnet i vissa delar icke vore af den beskaffenhet att det borde anses innefatta förändring af allmän lag, och således af Konung och SläX—ILS behandlas. För att undanrödja allt hinder af en sådan betänklighet, har jag derföre bordt i ]fn !e se. ^ong1, J.:.ts "a(llSa bes,nt icke före motionstidens utgång vid Riksdagen är fattadt allerodmjukast utbedja mig, att saken må hos Rikets Höglofl.
Men enligt min tanke finnes ingen olämpligare finanstull än denna, ty den beskattar en af de nödvändigaste lifsförnödenheterna. Dess enda ursäkt här är, att den är så låg, men så länge den finnes, är det fara värdi, att den i nödens stund kan höjas och användas såsom ett medel att ytterligare fylla Statsverkets behof; och om den tullen stiger till någon öfverdrift, så är den så vedervärdig, att folket ej tål den. Jag vill i detta hänseende endast erinra om de uppträden, till hvilka »la gabelle» i Frankrike föranledde, då befolkningen i tusental sammanrotade sig för att befria landet från denna tunga. Visserligen är det sannt, att vi genom borttagandet af ifrågvide tull beröfva Statsverket en inkomst af omkr. 220,000 rdr, men denna brist anser jag, om sådant för statsbehofvens fyllande är behöfligt, kunna fyllas på annat sätt, kanske lämpligast genom att höja skatten på bränvin med några ören. Fastän jag för min del skulle önska att bränvinsskatten icke utan i nödfall denna riksdag höjes, är det dock åtminstone för mig klart, alt det ligger mera rättvisa uti skatt på bränvin än på salt. Jag får på dessa grunder förena mig med dem, som yrka bifall till Utsk:ts förslag. Hr Dalman, Wilhelm Fredrik: Ehuru jag för min del ingalunda hyllar frihandelsprincipen såsom så absolut riktig, att den under alla förhållanden och i alla länder bör tillämpas, har jag dock vid de föregående voteringarne röstat för tullfrihet med afseende å lifsförnödenheter, emedan jag anser obilligt att belägga dylika varor med tull. Af enahanda skäl ställer jag mig äfven nu i deras leder, hvilka önska tullfrihet med afseende å salt. Då emellertid jag icke har för sed att upprepa de skäl, som blifvit af föregående talare anförda, inskränker jag mig nu till att förena mig med dem, som yrka bifall till Utsk:ts förevarande hemställan. Gr. Hamilton:
Det enda afseende, som derpå skäligen kunde göras, vore väl, att förhållandet undersöktes, så att ”utredt” blefve, huruvida uppgiften vore grundad eiler ej; och dittills måste ju saken betraktas alldeles så, som om uppgiften ej ens vore gjord. (Om än denna uppgift varit grundad och bestyrkt; rapporten var dock icke derföre mindre falsk, då den innehöll, att fracken låg i rotekistan, men ej ens till ursäkt derför blifvit fbregifvet, att rapportgifvaren sett eller visste den finnas i Kapitenens eget förvar). Beträffande åter andra domskälet, eller den bristande anledningen att anse Kapitenens befallning om frackens upptagande på förseglingsförslaget såsom ländande till annans förfång, egen vinning eller befrämjande af annan oloflig afsigt; så kunde väl svårligen ett föregifvande om nämnde persedels tillvarelse, änskönt den icke fanns, hafva tillkommit utan afsigt på något eget gagn, hvars befrämjande på sanningens bekostnad aldrig kan vara lofligt. Här måste dessutom bevisligen ej blott egen vinning, utan ock denna till annans förfång, hafva ingått i handlingens bevekelsegrund. Kapitenen stod nemligen i ansvar för den saknade persedelns anskaffande, hvartill han af regementets Beklädnads-direktion emottagit materialier; och att en deraf förfärdigad munderingsfrack ej fanns nedlagd i rotekistan, var en brist, som måste falla Kapitenen till last, derest ej fracken, af honom behörigen tillsatt, sedermera förkommit utan hans förvållande (i hvilket fall lian ej beliöft 102 R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för år 1849. utgifva förbindelsen att för fracken ansvara).
Vid innevarande riksdag hafva dock Rikets Ständer uttalat den åsigt, att hvad 2 § 11 Kap. Kyrkolagen innehåller om påföljd för den, som öfver år och dag a ('häller sig från Herrans Nattvard, att anses för okristen, borde, till förekommande af farliga missbruk, helt och hållet bortfalla. Ehuru härmed af Rikets Ständer ingalunda blifvit afsedd den första Nattvardsgången, hvarom Kyrkolagen väl ej innehåller något direkt bud, men som i allt fall kan, enligt vår lagstiftning, anses obligatorisk; så torde det dock icke vara skäl att bland föreskrifterna rörande verldsliga bestyr införa dylika stadganden, helst näringsoch försörjningsrätten är öppen äfven för andra, än dem, som bekänna sig till statskyrkan. Det i författningarne för vinnande af näringsrättighet föreskrifna vilkor att kunna skrifva läsligt och räkna quatuor species i enkla tal och, hvad handeln särskildt angår, att jemväl kunna räkna bråk samt föra bok och räkning på det för handeln i allmänhet öfliga sätt, hafva Rikets Ständer jemväl ansett böra utgå, icke emedan Rikets Ständer anse den dermed uttryckta qvalifikation obehöflig, utan emedanvilkoret bättre uppfylles genom bestämmelser, som redan fått sin plats i en annan författning. Då nemligen den i stället för 17 Kap. 2 § Rättegängs-Balken nu gällande förordning angående handelsböcker och handelsräkningar af den 4 Maj 1855 stadgar, att handlande eller den, som varor till försäljning tillverkar, eller i allmänhet den, sorn drifver något af de uti ifrågavarande författningar omförmälda yrken till del omfång, att anmälan derom behöfver göras, skall föra böcker öfver sin rörelse, på sätt i nämnda förordning närmare beskrifves, vid det stränga äfventyr, sorn underlåtenhet af dessa föreskrifter kan medföra, samt allmänna lagen på sådant sätt gör egandet af minst ofvannämnda kunskapsmått nödvändigt för den, hvilken ansvarighet för rörelsen åligger; hafva Rikets Ständer ansett förstnämnda stadgande, hvilket för öfrigt ej alltid föranleder till något säkert omdöme om den sökandes insigter och lämplighet för yrket, böra bortfalla.
Advokalfiskals-embetets gjorda hemställan om ersättning lill Eskil Andersson för hans lidande att förfalla. Af Wadsbo HäradsRätts vid lagtima ting i Binneberg den 14 Juni 1839 afkunnade utslag hade jag inhämtat, huruledes bemälde Rätt ansett försvarslöse manspersonen Anders Olofsson från Sköfde saker att hafva genom inbrott föröfvat stöld till värde af 16 R:dr 20 sk. banko; hvarför och enär han blifvit, medelst RådstufvuRättens i Sköfde utslag den 22 nästförutgångna Maj, förklarad skyldig till ansvar för det han innehaft dyrk, HäradsRätten, med tillämpning af 40 Kap. 1 och 6 §§ Missgerningsbalken, 5 Kap. 1 § Straffbälken, Kongl. Förordningen den 9 December 1756 och Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807, dömt Anders Olofsson, hvilken ej tillförne bevisligen varit för olofligt tillgrepp lagförd, att i en bot straffas med tretiofem par spö och derefter undergå uppenbar kyrkoplikt; hvilken bestraffning äfven blifvit till verkställighet befordrad. Vid granskning af detta utslag och ehuru HäradsRätten underlåtit att deri, på sätt 11 punkten af Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807 föreskref, utsätta de olika straff af böter med penningar och kroppsplikt, som, enligt dess mening, lagligen kunde följa å de särskilda brott, hvarför den brottslige dömdes, för att sedan uträkna och förvandla de olika bestraffningarne till det slag af straff, som var svårast, förekom likväl otvifvelaktig!, att, då stöldens värde icke utgjort mera än 16 R:dr 20 sk. banko, som motsvarade sjutton par spö, och det tillika föröfvade inbrottet skolat straffas med nio par spö, tillhopa tjugosex par, HäradsRättens afsigt varit, att dessutom, i anledning af Sköfde RådslufvuRätts utslag, hvarigenom den brottslige blifvit pröfvad skyldig till ansvar för innehafvande af dyrk, till närande st ralf ytterligare skulle läggas det af nio par spö, som Kongl.
Han hade dock funnit en ledsagarinna genom lifvet. Hand i ' hand vandrade han och hans hustru under msnga Ar frHn gHrd till g r d, idkande en egendomlig byteshandel. Spehannen gaf sin musik, bondhustrwna g l f ~ o ull och lin, som det kringvandrande paret sedan ~viinde till)) pengar. )) Spela kunde han, som jag aldrig hort maken)), tillade Pelle, och att doina af lgrjungen, miiste mastaren hafva varit en mastare. Denne larjunge har nu i sin tnr niitt masterskapet och undervisat sofver hundra elever)). )) Men det ar mest nymodig musik, som de vilja lara sig, polskor och visor frfiga de icke efters. Somliga hafva haft mera, andra mindre anlag, rnennn&amp;gon skicklighet jamforlig med hans egen ville Pelle icke tillerkanna niigon. PA brollop och kalasen aro Pelle Fors och hans fiol omistliga. Och ~nodbiidder,) iir han icke, ty han som mlinga andra snillen Blskar att offrn i t Bacchus, innnn ban knapper p l strangarna. J u langre pii kviillen, ju gladare blir Pelle, stammer dii upp Pintorpapolskan och skriimmer flickorna med:, jag tar dig, jag tar digs. Det gidr sldrjg s % bra att dansn som efter Pelle Fors ' musik, piistiir ortens danslystna nngdom. OcksB sago gBardens drangar och pigor med blida ogon Pelles besolz och engagerade honom for aftonen. Till och ined gamla hushiillsmamsellen glomde sina oinma fotter, skot tofflorna A t sidan, snorde pid sig skorna och 1at sig ryckns med i dansen. Det k 40 k sedan Pelle Fors bosatte sig i Ostergotlands s k k - gHrd och forde sin utvalde van frAn hembygden i Lofta till det lilla torpet Grondal.