Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet yttra den önskan, att, wid utfärdande af patz i allmänhet och serdeles ät förenämnde ringare Handlande och andre dulike Närings-Idkare, af alla wederbörande, som till utgifwande deraf äro berättigade, den högsta granlagenhet mätte blifwa iakttagen, sä att Utskottets nu yttrade hemställningar och Författningarnes asyftade ändamål Fiätte winnås, samt att, till förekommande af missbruk, stike Handlande personer siola wara pligtige försiaffa sig hwar sitt Patz, sa att ej siere fädane under skydd af ett enda, mä kunna kringfara och att deras resetour i Patzet noggrant utsattes jemte den tid hwartill det högst mä gälla. Dock Den 22 Junii. Dock warder delta Utlärande lill Riksens Högloft Ständers widare ompröfwande ^vördsammeligen öfweriemnat. Orebro den i8:de Zunii »812. Pa Högloft. Riddersi. och Pä Högw. Preste-StanAdelns wägnar detS wägnar .soli. kk. LllksberZ. Pä Wälloft. BorgarePä Hederw. BondeStändets wägnar Ständers wägnar Lekrvsn, Olok Lrukn. Alex. Uppläst hos Ridd. och Mein d. 22 Junst, r - - Prest-Ständer den 22 - s Borgare-Ständetd. 22 » » » Bonde-Ständek -,22 ZVördsamt Mcmsrialk Riksens Högloft.
Då Wilhelm III kom på tronen var det hans önskan att införa en fast och rättvis styrelse i Irland, ochför att få till stånd en sådan, efter den tidens sätt att tolka dessa ord, införde han en undertryckningspolitik och utfärdade stränga lagar mot papister, enligt hvilka ingen katolik fick undervisa i en skola eller ens något af sina egna barn; blandade äktenska,p förbjödos mellan personer med egendom, och barnen måste uppfostras till protestanter; inga katoliker fingo bära vapen, och om en katolik hade en god häst, kunde hvarje protestant fråntaga honom den mot en ersättning af fem pund. Den irländska industrien stäldes under så ogynsamma vilkor som möjligt, och ull fick icke exporteras till England, på det att icke en sådan export skulle göra intrång i den engelska ylleindustrien. Resultatet blef det vanliga. De kommersiela inskränkningarna ledde till smuggling, ett yrke, som mycket underlättades af den irländska kustens beskaffenhet, och en handel med förbjudna varor drefs med Frankrike, hvilken ledde till i moraliskt hänseende olyckliga resultat. Om manufakturerna fått fritt utveckla sig, skulle befolkningen ha bevarat något samband med kapitalet; såsom sakerna nu stälde sig, blef jord nästan den enda egendomen, och nödvändigheten att producera ull för smuggling bibehöll landet öfvervägande i tillståndet af betesmark. Menniskorna, som förbjödos att arbeta, fingo smuggla, och hastigt uppkommo en mängd olagliga sammangaddningar ocli hemliga sällskap, från hvilka dessa agrariska brott och mord kommit, som alltifrån denna tid och intill nu äro Irlands olycka och vanära. Fattigdom var upphofvet till dessa ting, och resultaten ha blifvit förfärliga; ty nu bidraga snikenhet och skurkaktighet till att framkalla oroligheter, och brottslingar döljas mera af fruktan än af någon allmän sympati för illgerningsmännen. Medan “ mellanmännen " (the middle men) fullföljde sina smugglings-affärer, drogo sig de fattiga fram så godt de kunde, mottagande en hungerlön och ofta betalande de mest öfver-drifna hyror för sina kojor. Sir Walter Raleighs gåfva, potatisen, blef för Irland olycksbringande.
Detta skedde t. ex. vid 1857 års riksdag, då, i fråga om förändrad lagstiftning ang:de straff för förfalskning och bedrägeri, K. M:t framlade ett af Högsta Domstolen granslcadt och godkändt förslag, hvilket dock, på grund af de hos R. St:r deremot gjorda anmärkningar, af R. St:r förkastades, hvaremot det af R. St:r upställda motförslaget slutligen blef af Konungen sanktioneradt. Således äfventyrar K. M:t icke sällan att få sina förslag hos R. St:r förändrade och nödgas i sådant fall foga sig efter R. St:rs önskningar. Jag kan fördenskull icke annat än vidhålla min mening, att det är af stor vigt att R. St:r icke afsäga sig hvarje anspråk att, oberoende af Regeringen, få sin tanke gällande i en så vigtig lagstiftningsfråga som denna. Vi hafva äfven sednast i dag hört H. Exc. Hr JustitieStatsMinistern yttra sin önskan, att R, St:r måtte genomgå och pröfva detta förslag, och dervid i första rummet gifva tillkänna sina åsigter ang:de de 2:ne nya principerna ang:de särskilda af rätten förordnade ombudsmän för förvaltningen af konkursbo oell tvångsackordet. Jag kan således icke förstå annat än att Hr Frih. De Geers yttrande innebär en bestämd ön - I>e ri 11 Joll e, m, 43 skall, att K. o. Ad. ej må blindt förkasta lagförslaget, utan tvert om pröfva detsamma. Jag anhåller fortfarande om bifall till första g. Gr. Sparre: Det må väl vara sannt, att B. St:r i allmän het icke besitta de krafter, som kunna anses erforderlige för att utarbeta nya lagförslag; men, Mine Hrr! här är icke fråga om något nytt lagförslag, utan endast om en omarbetning af det på trycket år 1854 ang:de denna fråga utgifna. Detta öfverlemnades till Högsta Domstolen och finnes protok:t deröfver i en allmän juridisk tidskrift, af hvilken troligen de fleste jurister äro i besittning. Detta förslag omnämnes äfven i den instruktion, som K.
Han har icke ryggat tillbaka för a t t följa den gamle kristne teologen prof. Haupts uppmaning till teologerna: ~frigifven hela kritiken och lären att icke rygga tillbaka för någon konsekveiis))! - Förf: s omutliga stranghet i detta afseende skulle kanske också på r n h g e u verka slrrammande, om icke hans au.spr&amp;kslöshet och religiositet på samma gåmg ingåfve det största förtroende. I detta afseende, liksom afven genom språkets s l h h e t, som på grund af den ouisorgsfulla öfversattningen gör sig fullt giihncle, tiger han ett starkt sliikttycke med Pontus Vikner. Boken Iir synbarligen, &amp;, som dess tyska titel angifver, författad, im K w p f uui die Waltan.schiiuuiig,~ och i rissa punkter torde ocksh en fiill6dig kristlig erfm-enhet koinma a t t opponera sig mot de resultah, hvartill förf. kommer, sarskildt med afseende p&amp; frågan om bönens betydelse. Men han framtriider ej heller med anspråk på att lämna nå,got allrniiiigiltigt eller uttömiriancle svar på, Pilati friiga, » hvad ar sannings? Och trots förf: s starkt frisinnade och toleranta riktning, kan icke med fog påstås, att han skattar &amp; t nhgon ytlig rationalism. Dartill ar h m för varmt religiös i detta, ords egentligaste bemarkelse. Klarast framtrader denna religiositet i det sista, kapitlet, » kristendom och partier », dar förf. framlagger sitt egentliga program. Han, betonar d5r bl. a., hurusom 2 fromheten &amp; r ovillkorligen nödvändig för mSnniskans fulliindning. En god mänilislm utan tro tillhör visserligen omedvetet Guds rike, men vi skola. tillhöra det med vart fulla medvetande B. Det skulle. vara frestande a t t anföra många citat ur boken, men prof. Rydb e q s varma loford borde kunna göra hvmjt: annan rekom. mendatioii öfverflödig.
Ståndet gillade Utlåtandet N:o 55v S. D. Föredrogs å nyo Bevillningssamt Allmänna' Besvärsoch Oeconomie Utskottens Utlåtande, N:o 12, i anledning af åtskillige motioner, innefattande förslag lill förekommande af luxe och öfverflöd i lefnads-sätlet inom Riket; biföll*. S. D. Föred rogs å nyo BevillningsBagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens Memorial N:o tö, med förslag lill samman - Pro t. Ut dr. d. 5 Mars i835. il jemkning af Riks-Ståndens beslut, rörande Utskottens Utlåtande N:o 8, angående reglementariska föreskrifter för bränvins-brännipgens utöfning, samt försäljning af bränvin och beskattning derå. Borgare-Ståndet vidblef siLt beslut, angående 26 §. pag. 1 r, antog de öfrige till Ståndet gjorda inbjudningar, godkände voterings-propositio lierne, och lät bero vid hvad Utskotten i öfrigt uti Memorialet N:o 13 hemställt. S. D. Föredrogos å nyo Banco-Ut kottets Betänkanden och Memorial: N:o io3, i anledning af motion, att någon del af odlings-låne-fonden måtte i Discont-Törelse användas, bifölls; N:o 104, i anledning af motion, angående reserv-fonder för Låne-Contoren och närmare reglementariska stadganden, i afseende på den för Banco-Discont-Verket bestämda reservfond, bifölls; och W:o io5, med hemställan, att, till följd af Rikets Sländers nu mera fattade beslut, i anledning af Utskottets under N:o 79 afgifna Betänkande, Bankens Obligationer, härrörande ifrån dess före år i83o gjorda upplåningar, må fortfarande få i Låne-Banken belånas, bifölls. S. D.
Jordbrukarens behof af lättade bördor är kändt och erkändt; Bevillningen lärer likväl vara den minst besvärande Omöjligt vöre således icke , att mången villigt betalade hvad O#» i g lulu f.m. haa hittills i Bevillning erlagt, heidre äft att i StatfLåneväg öppna en port, som hvarItta hen, eller hans harn eller dessas afkomli»g»r någonsin skulle se tillsluten. Och hulu stor vare icke tillfredsställelsen att till nödens verkelig» timma, till något för Statens bestånd eller fall afgörande ögonblick, kunna bespara det »tara* qch möjligtvis enda hjelpeWedletf Men jag framställer alli detta ingalunda aåsom ett Förslag , utan blott såsom tankar, törhända förtjent* »f Utskottens vidare upp-^ lysta eftersinnande, så framt utlåtandet i allt fall skull» återremitteras. Kan åter denna utväg icke antagas; skulle opinionen både inom och utom Riksens Ständer oåterkalleligen kräfva Rtvillningens nedsättning då återstod» oJyckligtvis icke annat än skuldsättniug; det vill säga, qurjlio. an, vöre då att anse såsom afgjord. Ordningen komtne sedan till undersökan - de »f sätter, vilkoren, följderna, med ett ord, af qneftio qnomndo, men detta krätver både theorell ska och praktiska insigter i Financeläran, Och jag har följagteligen derom föga att »äga. Utom det af .Utskotten, framstälta Förslag, har Ja.g äfven hört »tt annat nog allmänt omtalas, 1 fanebärande likhet med Fransyska och Engelia Fondema. Jemförd* med hvarandra, tyc* kas hv^rt och ett af dessa Systemer hafva sina fördelar och sins olägenheter. StatiObligatio sådana aom Utskotten dem föreslagit, ay - Den 19 julii /, m. 543 nas tnig vara mindre utsatta för vackling och vanvärde fasst visst icke derifrån frikallade.
Dylika hinder hade icke saknats i den spanska halföns riken, särdeles i Aragonien, hvars fria författning ännu i dag väcker eftervärldens beundran. Men tidens anda gick i riktning mot det kungliga enväldet, och i de nydanade, stående härarne hade kungamakten ett fruktansvärdt verktyg för sina planer, ett verktyg, som den icke heller lät rosta i brist på användning. Ett synnerligen gynnsamt tillfälle till användning af båda rikenas kraft och därmed äfven stärkande af den kungliga makten erbjöd sig liksom af sig själft. Kampen mot de otrogne, mot morerna, hade under ett hälft årtusende, eller allt ifrån den tid, då det spanska folket började resa sig och hämta krafter efter nederlaget mot Islams härskaror, varit dess stora nationela uppgift. Liksom på Balkanhalfön i vår tid, se vi på den Pyreneiska halfön det ena landskapet efter det andra resa sig och göra sig själfständigt, under det trosoch stamfiender trängas tillbaka inom allt snäfvare gränser. Till sist stod för morerna endast Granadas lilla rike åter, och nu skulle äfven på dess tillvaro göras ett slut. Men morerna skulle dock icke gifva sig utan strid. Hård och lång blef kampen, innan deras sista fäste föll, och mångtusenden af deras krigare med sina höfdingar drogo i landsflykt bort öfver Medelhafvet. På dess afrikanska strand sägas deras ättlingar ännu i dag förvara nycklarne till sina fäders hus i Spanien, och hoppet skall hos dem ännu icke vara utdödt att en gång få göra bruk af dessa nycklar. Det var i början af året 1492, som den sista spillran sopades bort af morernas ättahundraåriga välde på den spanska halfön. Med motsatsen i stam följde äfven motsatsen i tro, och under den långa, ofta afbrutna, slutligen segerrika kampen för nationelt oberoende hade den religiösa entusiasmen omsider slagit öfver i den våldsammaste fanatism. Långt ifrån att mildras af segern, tycktes den endast hämta ny näring däraf.
Alltigenom har redaktionen dock utöfvat en vänskaplig, men långt ifrån alltid mild kritik, sofrat och valt, uppmuntrat, utdelat pris och på alla vis sörjt för nödig omväxling. Att förena det nyttiga med det nöjsamma har varit en genomgående sträfvan, och för hvad som kunnat gagna ungdomen har tidningen ofta gjort ganska afsevärda uppoffringar. » Ur de talrika och för oss glädjande erkännanden, som enskildt och offentligt kommit oss till del, må det vara nog att anföra dessa ord. Det må vara nog att säga, att vi äfven för det nya året skola göra allt för att vidare utveckla » Kamraten » till den svenska ungdomens bästa vän. Vårt » Kamratförbund », som nu omfattar Den redan så förhoppningsingifvande kamratmötesidén skola vi då " ock i vidgad form upptaga och med lärdom af sommarens lyckade Kinnekullemöte söka åstadkomma lika minnesvärda och för de unga sinnena lyftande kamratliga sommarmöten på skilda orter i vårt land. Kamraten kostar endast 3 kronor för helt år och utkommer hvar fjortonde dag med ett 16-sidigt rikt illustreradt nummer samt till julen ett extra stort och fint utstyrdt julnummer. Redaktörer bli fortfarande Frithiof Hellberg och Johan Nordling, och landets bästa ungdomsförfattare och illustratörer medverka. Idun Stockholm, Prenumerationspris pr Idun med Modetidning och kolorerade planscher I d u n m. pl. år: kr. FRITHIOF utglfvare: HELLBERG. Träffas a h y r a n k l. Allm. Telef 61 47 Utgifningstid: hvarje helgfri Tryckeri Aktiebolag 6:te årg. Fredagen den 15 september 1893. N:r 37 (300) Iduns fredag. 70 öre p r n o n p. t Stackelbergska familjekrönikan meddelas f ö l j a n d e: Stackelbergska ätten härstammar från Lifland.
Skall någon af de små, som nu stå nederst på den långa listan, hinna upp och en gång blifva den öfversta eller kanske aldrig nå den platsen, utan träda ut ur stiftet som lifvets eller dödens brud? — Hvilketdera vet endast en högre makt. Vadstena adliga jungfrustift äger nu en grundfond på 349,699 kronor, hvarifrån i år utdelas 60 pensioner ä 100 kr., 175 å 50 kr., samt 11 andra pensioner till mindre belopp. Riddarhusets samtliga fonder uppgå för närvarande till ett bokfördt belopp af 4,329,833 kr. — e — * fader, ingeniören Theodor Owen. Dennes efterlefvande unga maka — Edla Hagman, — kände nu i sorgens dagar ett behof af Ett blad för dagen ur lungtuberkulosens sorgesaga. hjälp och tröst. Hennes i lifvets arbetsskola pröfvade moder erbjöd så den förkrossade änkan och hennes tvänne små döttrar ett hem hos sig. Men efter ett tiotal af år följde hon sin make efter i graf ven. Den lilla Annie hade sålunda ej upplefvat sin femtonde lefnadsvår, då hon skulle stått ensam i världen, om ej Gud, förutan hvars vilja ej en sparf faller till marken, i sin kärlek tillstadt det så, att mormodern ännu ägde krafter att värna och fostra Annie och hennes ett år äldre syster till dugande och arbetsamma människor. Anda från faderns död hade hon sett till, att de unga medellösa barnen skulle få den mest vårdade uppfostran. Ja, arbeta måste och kunde de äfven. Den å hufvudets såväl som hjärtats vägnar sällsynt rikt begåfvado Annie genomgick också med framgång Örebro elementarskola för flickor, hvilken hon lämnade med utmärkta afgångsbetyg. Vid denna tid brast det sista stödet — mormodern dog. Nu gällde det för sjuttonåringen att ställa sig i de arbetssökande kvinnornas Annie Owen. täta led. Så godt som direkt från skolbänFödd den 26 sept. 1875 f den 5 nov. 1896. ken gick hon nu att ikläda sig en lärarinnas ansvarsfulla kall.
Majit i underdånighet ingifven ansökning, deruti bemälde Ledamöter, med anledning deraf, atti Slats-Ulskoltcts Utlåtande, N.o 4°o - 3 Rikets Ständer icke ansett sig kunna bifalla Kongl. Majlis den 16 sist 1. Maj aflåtne Nådiga Proposition om fortfarande tills vidare af det för Rikets Allmänna Ärenders Beredning A Riks-Statens Ändra Hufvud-Titel upptagna anslag, på det Kongl. Majit mätte, äfven sedan Beredningen i dess constitutionella egenskap uppliört, kunna äska Ledamöternes biträde vid de egentliga besvärsmålens preliminaira granskning, samt, i fråga åter om billigheten deraf, att nämnde Ledamöter finge sina löneförmoner såsom pensioner åtnjuta, förklarat, alt, då Kongl. Majit härom icke framställt Nådigt förslag, delta ämne ej kunde lill pröfning förekomma, i underdånighet anhållit om förnyad Nådig framställning till Rikets Ständer, i det ändamål, att en mot deras årliga arfvoden svarande summa mätte från och med näsllidne Juni månad å Allmänna Indragnings-Staten uppföras, för att, vid befordran eller afgång, successivt minskas och omsider försvinna ; varande, lill stöd för denna underdåniga ansökning, åberopadt: alt, vid embelens och tjensters indragning i allmänhet, eller upplösning af Stater, Regementen och Corpser, de afgående alltid fått fortfarande åtnjuta Jönevilkoren, åtminstone tills motsvarig inkomst å Rikets Stat dem tillfallit; att Kongl. Majit, i öfverensstämmelse härmed, vid i senare tider skedda regleringar med sådane Inrättningar, hvilkas tjenstemän uppburit aflöningen under benämning af arfvoden, t. ex. Saltpeter-sjuderi-Stateus styresmän, i
Om moraliteten inom vårt land, såsom Hr Printzensköld förutsatt, hunnit derhän, att den, som söker lån, skulle finna sig så lederad af ett döljande utaf någon af de omständigheter här blifvit nämnde, att hans samvete skulle förbjuda honom, att undanhålla något, hvarigenom längifvaren funne sig föranlåten, att afslå det begärda länet, skulle jag anse min erinran vara öfverflödig. Men anlagom att en utländning, hvilken icke känner de specialiteter, som inom vårt land äro gällande, vore sinnad, att bispringa en egendomsinnehafvare med ett lån, och att han för sådant ändamål, begär af domaren gravations-bevis, och med detsamma försedd tror sig hafva erhållit tillförlitlig underrättelse om de belopp, hvilka ditintills graverat egendomen. Denne långifvare bör väl icke sältas i beroende af länsökandens samvetsgrannhet. Hr Printzensköld anser den lånesökande skyldig, att anskaffa alla dessa upplysningar. Jag åter påstår, att den långifvandes rättighet är att erhålla dessa upplysningar på ett ställe, ty han kan icke gå omkring med håfven och begära underrättelse om beskaffenheten af den säkerhet, honom blifvit erbjuden. Af sådan anledn. kan jag icke afstå från miu anmärkning, utan yrkar, att, i händelse en författning utkommer, deri mätte intagas, att en kommunikation emellan domaren och K. bef:de må ega rum, hvilken kommunikation jag anser behöflig, för att undvika bedrägerier i en tid, då så många sådana ligga generationen till last. R. o. Ad. ansåg de emot förevar, punkt gjorda anmärkmr föranleda till återremiss. 3:dje och 4-de punkterne, Riföllos. 5:tc punkten. Momenterne litt:s a, h och c. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Då de nu uppläste momme äro lika med dem, R. St., vid sisth riksdag, i afseende pä läns erhållande, antogo, har jag emot dessa mom. i Utsk:s förslag icke någon anmärkn. att göra.
> 6,000 Idde - i 7,OOO — . - 8,OO0 — ^1O,0OO i;ol 5-22 R:dv 20 Kannor. 25 — zo — 40 -— 45 — 5O — Kannor. Z-.d,e Claflen. R:dr 90 Kannor / 77,000 R:dr — Xl2,O20 — —- . ^IZ,OO0 ^ 74,VOO fr roos — 62 65 7« 75 78 Kannor8r — 84 —^ 8? — 92 Hwarwid iakttages, att den sista Pännerymden i första och sista i den andra Llaflen kan inga i den päföljande Claflens Maximum, sa att 50 Kannors Panna kan ökas till 7r Kannors och den sistnämnde till 90
Af denna förnyade anledning och då af Konungens befallningshafvandes omförmälda, vid ansökningen bilagda utslag inhämtades, huruledes deri, efter meddelade hufvudsakliga yttranden i målet och hvad dermed ägde gemenskap, slutligen är vordet förordnadt, att samma utslag borde af Göstrings härads ombud delgifvas kommissionslandtmätaren, åt hvilken vägdelningen blifvit uppdragen, och hvilken skulle äga att densamma efter stadgade grunderna verkställa; hvarjemte den underrättelse blifvit meddelad, att den med utslaget missnöjde finge deröfver anföra besvär hos Kongl. Kammarkollegium inom fyra månader efter af utslaget bevisligen erhållen del och att erforderliga exemplar af utslaget skulle öfversändas till kronofogden i orten, för att emot lösen tillställas de socknar eller enskilde hemmansägare, af hvilka å ena eller andra sidan voro utförda olika påståenden, som Konungens befallningshafvande pröfvat; men det likväl, på sätt sökanden åberopat, syntes vara utredt, att de för vederbörande erforderliga exemplaren af utslaget, hvilka, enligt nyssnämnda 31 föreskrift, skolat till kronofogden öfversändas, ännu icke vid 1841 års slut kommit honom tillhanda, aflat jag under den 19 nästderpåföljde Mars en ytterligare skrifvelse, deri jag anmodade Konungens befallningshafvande att icke allenast uppgifva de omständigheter, hvilka kunde hafva vållat, att verkställigheten af omförmälda föreskrift, under den sedan utslagets meddelande förflutna tid af ett och ett halft år, uteblifvit, utan äfven upplysa, huruvida en sådan verkställighet sedermera följt eller icke; i sammanhang hvarmed och med hämtadt stöd af Kongl.
Detta resultat skulle i väsendtlig mån vinnas derigenom att Carlberg uphörde att vara, hvad det nu är, en elementarläroanstalt och i stället förvandlades till en applikativ upfostringsanstalt, samt derigenom att militärlärare i stället anställdes vid alla bildningsanstalter, från folkskolan till universitetet, för att meddela ungdomen undervisning i alla till militäryrket hörande praktiska öfningar och äfven theoretiska kunskaper i de högre klasserna inom gymnasierna och akademierna. Carlberg kan verkligen, med hänsigt till dess nuv:de organisation, i motsats till de förberedande skolorna eller kadettbildningen, med skäl kallas en officersfabrik. Så länge vi i Sverige ännu vidmakthålla beväringsskyldigheten eller åliggande för hvarje medborgare att, i händelse af behof, taga del i försvarandet af sitt fädernesland, så tror jag, att det också skall blifva till stor nytta för det allmänna att ungdomen ända från de spädaste åren och sedan under sin utvecklingsperiod genom ständiga öfningar utveckla sina anlag för krigsyrket och derigenom få känsla och kärlek för sjelfförsvarets idé. Utan denna tidiga militärbildning kan beväringen icke påräkna befäl då en allmännare beväpning till landets försvar kommer i fråga. Ej eller kunna ynglingarna, den förutan, sedan de genomgått gymnasium eller universitetet, välja sitt vitse genus så mångsidigt, som då de likaväl erhållit elementära begrepp om krigsyrket, likasom om andra vetandets grenar och kunskapsarter. Dessutom ligger det i bevärings-systemets, likasom i sjelfförsvarets idé, att militärbildningen bör vara allmän i alla offentliga skolor. Då hvar medborgare är soldat, bör också hvar och en sam hällsmedlem bildas dertill, åtminstone så till vida, att han något så när må kunna upfylla sin bestämmelse. Då en landstorm kommer i fråga att upkallas, eller m. a. o. alla beviiringsklasser att sammandragas, så bör hvarje uplyst fosterlandsvän föregå med godt föredöme i detta och fädernesland hufvudsakligast hvilar.