Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men det är icke blott af höflighet som Lotta går in i Åkerbrukarens hydda; hon kommer som en vän att dela hans små bekymmer, att föra läkemedel till de sjuka, att upmuntra de unga till arbetsamhet och dygd. Knapt synes hon, om söndagen, nalkas Kyrkan, innan de samlas att emottaga henne; då hon stadnar omgifves hon af hela flockar, som längta att få höra henne tala, och de som icke kunna tränga sig fram, välsigna, på afstånd, den vänlighet hvarmed hennes blickar hälsa dem. Då jag sett dessa ljufva upträden har jag betracktat, att det icke fordras rikedomar för att göra sig älskad, jag har betracktat att det är de mägtigas eget fel om deras underhafvande hata dem. Sägom då aldrig mer, att Regenter blifvit störtade från sina throner genom det folk som de sökt göra lyckligt: Mängden i en stat består altid at dessa redliga, okonstlade människjor, som veta att erkänna välgerningar och lida länge förtrycket innan de klaga däröfver. Dessa älska sin närvarande belägenhet, om den är dräglig, likaså högt som de älska den jord de ärft af sine fäder, och hvars torfvor de tidigt lärt att plöja; Aldrig skola de lyssna till nyhets-älskarens utrop, så länge deras egne suckar icke genljudat dem; men om de känna sig svigta under bördan, då – ve öfver de brottsliga hufvuden som först retat deras förbannelser! Jag var en gång i sällskap med Lotta, på ett af dessa besök. Händelsen förde oss till en af dem som varit min fasters borgenärer, och hvars panter jag gifvit tillbaka, i betracktande af deras fattigdom. Jag hade förbudit detta goda folket att nämna det för någon, under föregifvande att jag icke ville göra för alla hvad jag gjorde dem, och de hade verkeligen varit tystlåtne; men deras glädje att få se mig i sitt hus, yppade hela hemligheten. Ehuru deras tacksamhet gjorde mig brydd, erkänner jag upriktigt att den gjorde mig förkjust, genom det intryck den lämnade hos min älskvärda följeslagerska.
Emedlertid har Konungens Befallningshafvande, till rättelse i den såsom oriktig ansedda försäljningen, ej funnit annan utväg, än att förordna, på sätt ofvan är anfördt, att det utmätta hemmanet komme att ånyo i laglig ordning ofördröjligen å auktion utbjudas och försäljas. Men Justitie-Ombudsmannen 92 ansåg det vara oslndigt. att vid den beslutna nya utmiitningsauktlonen hemmanet icke kunnat försäljas på annan grund, än den, hvarpå förra auktionen skett, nemligen den redan försiggångna laga kraftvunna utmätningen, hvilken åter grundade sig på Olof Olofssons dertill lemnade begifvande. Hade den gjorda utmätningen icke rätteligen kunnat derpå grundas eller den i följd deraf skedda försäljningen icke varit giltig, så har lika litet en ny försäljning kunnat på samma utmätning grundas. Någon ny grund, hvarpå en sådan försäljning skulle stödja sig, hade hos Konungens Befallningshafvande icke kommit i fråga och skulle i allt fall ej kunnat blifva någon annan än en ny utmätning. Huru denna kunnat försiggå, utan att undanrödja den förra, hvilken vunnit laga kraft (och ej heller blef undanröjd) eller utan att lika mycket som förut förnärma Olof Heljessons rätt, så vidt denna dermed kunde förnärmas, det syntes icke möjligt att utreda; och deraf kunde ej annan slutföljd härledas, än att den af Konungens Befallningshafvande ogillade utmätningsauktionen bordt äga bestånd. Annorlunda hade kunnat blifva, ifajl utmätningen fatt undanrödjas. Då hade hemmanet kunnat i mät tagas såsom Olof Olofsson tillhörigt och till skuldens gäldande för hans räkning i egenskap af löftesman (och genom Utslaget till dess gäldande förpliktad) försäljas. Nu deremot, då den laga kraftvunna utmätningen måste bestå, kunde Justitie-Ombudsmannen ej annat finna, än att Olof Heljesson, i följd al denna laga kraft, måste betraktas, såsom hade han samtyckt till det af Olof Olofsson gjorda anbud att återställa hemmanet, genom hvilket anbud utmätningen tillkommit.
I afseende på den af Riksens Ständer, vid JI815 års Riksdag, uppgifne utväg till vinnande af likhet i Extra Roteringsbördan, nemligen att hemmanens deltagande deruti borde lämpas efter myckenheten och godheten af de dertill hörande egor samt andre herrligheter, och att i sådant ändamål föreskrifvas skulle, huru mycken åkerj äng och andre egor borde beräknas emot skyL-5 digheten, att hålla en Extra Roterings-Soldat, hafva Riksens Ständer trott sig böra fullkomligt instämma i förra delen af den yttrade meningen; men hvad den senare angår, kunna Riksens Ständer ej annat, än gilla de skäl, som af Kamipar-Collegiugi blifvit emot möjligheten af Underdåniga Sirifveher; dess användbarhet framställde; hvarjemte Riksens Ständer i underdånighet åberopa, hvad de ofvanföre, rörande det af Krigs-Collegium afgifne förslag, anfört. Det af Riksens Ständers allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskott, den 10 April 1810, afgifne Betänkande, hvilket af då församlade Riksens Ständer är vordet bifallet och, såsom innefattande deras beslut, till E. K. M. i underdånighet öfverlemnadt, innefattar den föreskrift, att Extra Roteringen borde verkställas efter den method och de grunder, som, med den förut i hvarje Province redan verkställde Ordinaira Regleringen, och den oroterade jordens kända förhållande till den roterade, närmast stöde att för.' ena. Häraf visar sig tydligt, att Ordinarie Roteringen väl borde tjena till mönster för Extra Boteringen, men att jemförelsen dem emellan likväl icke borde stödja sig på hemmantalet, utan på beräkningen af likhet i godhet och förmåner, emedan det eljest varit öfverflödigt, att stadga, att det ömsesidiga förhållandet af bägge slagen af jord borde utrönas.
Maj:ts nådiga beslut den 17 Mars 1857 ålagdt att utgifva ifrågavarande aktorats-arfvode, dels att, under den tid Möller innehade Kamererare-befattningen vid Drottninghuset, kassakistan med deruti förvarade inrättningen tillhöriga säkerhets-handlingar hade sin plats uti ett under Drottninghuset befintligt källarehvalf, försedt med jerndörr samt att nyckeln till densamma innehades af Möller, hvaremot nyckeln till det lås, med hvilket kassakistan var försedd, då, likasom alltid tillförene, vårdades af Kyrkoherden i Jakobs församling, numera aflidne Prosten P. Fröst; att under den, i anledning af Möllers kort efter Frösts död inträffade rymning, inför Ofver-ståthållare-embetet hållna polis-undersökning, utredt blifvit, att nyckeln till kassakistan, efter Möllers afresa anträffats uti en honom tillhörig chiffonier; att upplysning icke kunnat vinnas om sättet, hvarpå eller huruledes Möller kommit i besittning af nyckeln samt att Kongl. Maj:t genom den 29 Januari 1856 meddeladt Utslag funnit utredt och styrkt, att Möller förmedelst tillgrepp åtkommit de säkerhets-handlingar, som i balans-utredningen omförmälas. Skulle således någon ersättnings-skyldighet i och för aktorats-arfvodets utbetalande kunna drabba Direktions-ledarnot, som hade sig kassans vård anförtrodd den tid, Kamereraren Möllers balans uppstod, kunde detta, enligt Direktionens tanke, icke blifva någon annan än Prosten Fröst; men då anspråk derom före hans död icke blifvit framstäldt, kunde något sådant numera icke uppstå; hvarförutom Direktionen andragit: att Direktionen endast för underlåten tillsyn eller kontroll å uppbördsman skulle kunna åläggas ifrågavarande ersättning; att emedlertid, jemlikt 13 § 2 mom. i Kongl.
Hans Excellence frågade derefter, om Ridderskapet och Adeln instämde uti den af Hans Excellence sålunda framställde åsigt. Ropades Ja. Herr Crusenstolpe: Jag begagnar mig af detta tillfälle för att reservera mig emot Herr Grefvens och LandtMarskalkens afgifne förklaring så väl nu, som på förmiddagen, då Herr Grefven och LandtMarskalken vägrade en annan proposition, såsom stridande mot formerne. Jag hade önskat, att åtminstone få veta den Grundlagsparagraph, med stöd hvaraf en proposition kan vägras på sådane skäl, och jag tror att Ridderskapets och Adelns verkningskrets derförutan kan slutligen blifva nog mycket inskränkt. Jag anhåller, att denna min reservation må antecknas i Protocollet. Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade tillåta, att den af Utskottet väckte fråga, angående de af Utskottet omförmälte tvenne RiddarhusDirecteurers anmärkte förfarande, att icke hafva i Suppleantsvalet deltagit, finge förfalla. Ropades Ja. Den 26 Junii e. m. 93 §• 6- Att en så beskaffad ändring uti nu gällande Instruction för RiddarhusDirectionen må beslutas, som tillåter RiddarhusSecreterare-tjenstens förening med det Embete i Statens tjenst, från hvilket Innehafvaren ej kan, emot sin vilja, utan föregången ransakning och dom, enligt Grundlagen skiljas. Herr Hjerta, Gustaf: För att bespara Ridderskapet och Adeln det besvär, att vid nästa Riksdag åter fatta samma beslut i detta ämne, som vid 1823 års Riksdag, anhåller jag om proposition till afslag å Utskottets framställning. Jag finnér den så illa motiverad, att jag knappt kunnat föreställa mig möjligheten, att från RiddarhusUtskottet få se ett förslag, som innebär det resultat, att Ridderskapet och Adeln möjligen vid en Riksdag skulle blifva utan den Secreterare Ståndet vid en föregående Riksdag sjelf utsett åt sig.
Hufvudgrund-satserne i denna Inrättning äro; att fattigdomen bör förekotnmas och hindras jemte det den verkligt behöfvande under stödjes och att allt understöd bör i mohn af under stö ds-tagar nes förmåga genom arbete ersättas. Dessa grundsatser tillämpas i verkställigheten på det sätt, att barn, som sakna ali föräldra-vård, få föda, kläder, undervisning i chrislendom och nyttige handaslöjder, hälst på landsbygden. De åter, som hafva någon, men otillräcklig vård, undfå behöfligt understöd jemte tillfälle lill undervisning i läsning uti Inrättningens Skolor och i handaslöjder i Arbets-huset eller Flick skolan. Utgående från den synpunkt, alt all Fattigförsörjning bör i vården om det uppväxande slagtet hafva sitt förnämsta syftemål och största omfång och att dess bildning lill sann christendom är säkraste värnet mot passionen, lasterna och brotten, samt dessas följeslagare nöd och armod, sökte Stiftarne af denna Inrättning genast i dess början, alt genom anställande af en Stads-Katheket bereda ungdomen tillfälle att ifrån utgången ur Skolorne, intill confirmationstiden, underhålla och förkofra den Religionskunskap som förut blifvit inhemtad. För den goda sakens skull vore det högeligen att önska, att den då sökte tjensteårsberäkningen för en härtill utsedd Prestman, måtte snart i nåder bifallas. Äldre personer med arbetsförmåga understödjas genom arbetstillfällen i den med Inrättningen förenade arbetsanstalt, eller hemma i sine boningar eller bos andre Stadens innevånare, och följden har visat sanningen af Skaldens ord; ”Deri arbet ger, ger också bröd.” De mindre arbetsföres arbetsförtjenst ökas indirect derigenom, att de få hämta mat för lågt pris från Inrättningens kök, en förmån, som tillfälligtvis behöfvande äfven få begagna. Det penningeunderstöd af circa 3oo R:dr B:co, som förut årligen utgick till 5o å 60 understödstagare, indrogs vid reorganisalionen på en gång med den anmärkningsvärda påföljd att icke öfver r å 2 af denna personal öfvergått till den reformerade Fattigvården.
H Skilnaden mellan dessa begge summor, eller den föreslagna tillökningen, utgör 3,275 rdr, som, om detta belopp afräknas, från nyss erhållne besparing å krigskollegii särskilda aflöriingsstat 8,750 rdr, låter sig på samma gång derifrån fyllas, och statsverket det oaktadt tillskyndas en besparing på det hela af 5,475 rdr årligen. Då den nu varande aflöningen för kamererare:) och ombudsmannen vid invalidhusfonden, hvarifrån samma aflöning utgår, icke blifvit intagen i föregående beräkningar, så kommer, efter verkställandet 63 af den föreslagna indragningen af berörde tjenst, aflöningen derför 1,200 rdr, att jemte förut uppgifne 3,475, tillsammans 6,673 rdr, utgöra den årliga besparing statsverket beredes, efter fulla öfvergången till nu uppgjorda aflönings-stater. Utöfver hvad sålunda för krigsförvaltningens reorganisation blifvit föreslaget, torde kommitterade få tillägga följande: Det kan visserligen icke tillkomma kommitterade, att för den sålunda föreslagna nya krigsförvaltningen försöka uppgöra förslag till en fullständig arbetsordning, emedan detta måste tillhöra dels krigsförvaltningen i sin helhet i hvad arbetsordningen bör vara gemensam för alla afdelningarne, dels hvarje afdelning för sig; men det torde dock kunna åligga kommitterade, att ådagalägga hvilka hufvudsakliga förenklingar i krigs-kollegii nuvarande arbetsordning i följd af krigsförvaltningens nu föreslagna organisation kunna låta verkställa sig. Dessa äro följande: Till de särskilda förvaltnings-embetena ankommande Kongl, bref, general-ordres och remisser brytas af cheferne för dessa embeten eller, i dessas frånvaro, af äldste ledamöterne Alla öfriga, ej rekommenderade, bref öppnas af Sekreterarne; med de rekommenderade brefven förfares hufvudsakligen såsom hittills.
Att som dm säledes indclte skogen i be flästa orter Utgör detza Hemmans egentcliga wärdc, bör den ocksä efter grad af äterwäxt och JordmäncnS bördighet rikeligen tilltagas och i samma män Hemmanet har mindre förmäncr det samma fär widlpftigare skogstillgäng. — Dä efter Jordmänens olika beskaffenhet och i spnncrhct Brukens belägenhet i mera Nordliga tracktcr tillfälle till odlingar kunna wara mpcket olika äfwen som Skogens äterwäxt, tror Utskottet att uppä fäderne serskildte omständigheter bör hafwas hufwudsakeligt afseende. sto Att rättighet till fäderne Skatteköp mä wa, ra hwarje Bruksägare tilläten, hwars Skog är afmätt och refwad.
Då jag till alla delar instämmer med Hrr Troil och Tornerhjelm ang:de behöfligheten, nyttan och ändamålsenligheten af en bana genom Småland och Jönköping; och då jag vet huru väl denna provins är i behof af densamma, så beklagar jag att jag icke kan instämma i det förslag, som dessa Hrr framställt. Här, sorn på flera andra ställen, fattas undersökningar. Ingen annan riktning är undersökt, än den i hvilken banan är föreslagen att framdragas. Dör många år sedan reste jag denna väg, och jag bibehåller ännu ett hemskt intryck af den ohyggliga ödemark, som jag då genomfor. Jag har icke så noggrann kännedom, som erfordras för att afgifva ett bestämdt utlåtande i saken, men jag föreställer mig, att om banan drages litet 158 Den 10 Juni e m. mera åt öster, så skall den bättre upfylla sitt ändamål, än som nu skulle ske. Viii är det sannf, att banan, i den riktning den blifvit föreslagen, skulle genomlöpa en jemn trakt, der anläggningskostnaden blefve mindre än vanligt. Men det iir icke egentligen på en mindre anläggningskostnad, som frågan om banans riktning beror, utan den beror på den trafik, som på banankan komma att up stå. I det fället fruktar jag, att mellantrafiken blefve ringa på denna bana, och jag tror, att den skulle blifva större, iin om banan droges i mera östlig riktning öfver Albo, Kinnevald åt Wil lands härad, och derifrån till venster åt Jönköping. Den skulle då beröra åtskilliga af de största sjöarne i Smaland, och derigenom skulle en stor del af landet kunna exportera sina varor på jernvägen. En annan sak vore den högst betydliga vinst, som skulle upkomma deraf, att i så fäll troligen en tvärbana drages från kusten till denna bana. Denna bana, hvilken finnes omnämnd i Professor Carlssons reservation, skulle gå mellan Oscarshamn och Hvetlanda, och statsanslag har till densamma blifvit begärdt. Den skulle blifva af ofantlig nytta för den orten, men jag fruktar att den icke kan upfylla sitt ändamål, om den icke kommer ut på någon stambana.
Innefattar wät da hwad Uiskoltet kallar tyngd någon wrrklig Mott wigt emot näringens m>sib'Nk? lägg dertill ännu alla de undersökningar, borgnio pröfning m. som komme att för styrelsens förut illa lonre ems hetsmän ytterligare äga ruin, deräst någon säkerhet skulle existera pä reservuptagek, och hwilka för, sök som skola göras atk fä behälla spgnnemälcn insitt districtet, Under anförande af brist, som likväl kan existera dubbelt werkiigare i en annaa rrt, farm för öfrigt alla de undantag, som zrys pitt,» Zv8 Den 28 Maji. xuncten af Utskottets betänkande innehaller» 8 böra icke begära hwad som ej ligger inom den grö s erfarenheten ntwisat ost för möjligheten af dyl .7 eontroller. Landshöfdingarne kunna icke hinna ' lja alla beha ärendcr, och mäste lita pä sine derhafwande, och slnttligen skola sädane exiende - de föreskrifter snarare förstoppa kraften och wik der den bättre behöfdeS och werkeligen knnde äst ^ komma nytta. Ännu en återstående del as « nel. Har en swärare tillgång och dyrare pris ä Lränwin någon »verkan t»ll konsumtionens »ni ilning, eller böra de stora branneriernes öfwerk istia tillwerkning motarbetas genom nedsättnin i bränwinspriset, som genom införskrifning af dt wara fran Utrikes ort werkeligen kan ske? i ... att wara likaså warm för den förra meningen -u. de, hwilka med wälbehag skäda ner pä sina iy d».
För Jordbrukaren återstår således intet annat biträde, än Allmänna Disconten; och det är då billigt, att denna tillgång icke får sådaoe vilkor, som, genom deras stränghet, verka till Jordbrukarens utestängande. Mai* invänder att den redbare Jordbrukaren bör icke röra sig med lanta penningar; och bör alltså inga lån behöfva: och jag vofe färdig att medgifva denns sats, om jag <|pdh 348 Den I () Julii e. m. de mig, mera i anseende till jordbrukaren, än i anseende till andre Näringsidkare, tilli;tit att glömma allmänhetens behol af utväg och rådrum till utarbetning utur den skuldsättning, hvartill ett föregående, ända till ytterlighet, drifvit CreditSystem, varit så lockande. En sanning är, att Jordbrukaren , lika med andre Näringsidkare, genom berörde System kommit i skulder; och jag vet* då icke med hvad skäl man skulle mera vägra honom, än alla andra, möjligheten till utbetalning. Må man jemföra med hans, de utvägar, som äro andre Näringsidkare öppne. Brukspatronen lånar, för 3 procent, på sitt namn, i JernContoretj och, för lika ränta, på sitt jern , i Banken. Exporteuren belånar sine metaller i Banken för lika lag ränta, intill den stund de exporteras. Fabrikanten lånsr, för procent i ManufacturDisconten, serskilt på sin rudimaterie, och serskilt på sin production? och dessutom äga alla desse Näringsidkare lika rätt till Lån i Allmänna Disconten. För dem är det vilkor, sorn vid sista Riksdag påböds, att f-:del af DiscontLånet, beräknad efter dess primitiva belopp, skall hvarje halfår inbetalas, lätt att fullgöra, emedan deras rörelse är af natur, att dertill gifva utväg; men för jordbrukaren var detta band alltför strängt, emedan skörden är icke mera än en om året, och Spannemålens försäljning går icke lätt i Landsorterne.
I följd af sådant allt, föreslår Utskottet vördsamt: att Bikets Ständer måtte för deras del besluta, att Kongl. För~ ordningen den 1 October iy5s, angående straffets skärpande för Mätare_, som med origtigt mätande beträdes, upphört att vara gällande; samt Lag-Utskottels Betänkande, IV.-o iS3. 5 att 3 och 4 SSi 8 Cap. Handels-Balken skola erhålla följande förändrade lydelse: 3 S Falskar den mått eller vigt; som är förordnad att dem rätta och märka; arbete å fästning i tre är. Varder annan man tillvunnen att hafva satt Kronans märke å mått eller vigt; bote Hundrade daler. Andrar någon krönt mätt eller vigt; bote Femtio daler. I alla dessa mål varde ock den brottslige dömd att mista äran. 4 S Gör någon i mätande eller vägande orätt, ändå att han rätt krönt mått eller vigt dervid brukar; bote Tio daler och åter skadan. Bryter Kronans Uppbördsman eller edsvuren Mätare häremot; miste Embetet och bote dubbelt. Stockholm den 12 November 1840. Ank. till Exp. Utsk. den 12 Nov.j kl. ti f. in. Betänkandej i anledning af väckt motion om bestämmandet af rätt Domstol för upptagande af åtal emot Öfver-Stäthållaren för fel i Embetet.
Deremot hafva samtlige öfrige i ämnet hörde personer och embetsmyndigheter i underdånighet tillstyrkt och förordat hans förevarande begäran, enär genom bifall derå sökanden skulle försattas i tillfälle att åt sin Mekaniska Verkstad gifva en utvidgning, som alltid blefve för det allmänna gagnelig, dels genom åstadkommandet inom Riket af behöflige större machin-arbeten, dels ock genom en mängd arbetares nyttiga sysselsättning; — varande derjemte af Borgmästaren Hallström uti dess inom Magistraten afgifna skiljaktiga yttrande anfördt, att för den utvidgning af Munktells Mekaniska Verkstad, som i hans underdåniga ansökning uppgifvits, erfordrades såsom ett oundgängligt vilkor, att Verkstadens egare jemväl innehade hamnplats i likhet med andra dylika anläggningar inom Riket, emedan i annat fall, och derest de machiner, som vid Verkstaden komme att förfärdigas eller iståndsättas, skulle utoch inlastas vid stadens blifvande hamn på vestra sidan af ån, desse effekter måste emellan Verkstaden och Hamnbryggan, med dryga kostnader landvägen forslas öfver alla de vid Carl Gustafs stad befintliga broar och den damm, som på Kronans och Stadens bekostnad underhållas; att dessa broar härigenom komme att hastigt förslitas och möjligen icke ens skulle bära tyngden af de grofsta lokomotiver och ångmachiner, som uti Verkstaden förfärdigas; samt att ehuru Eskilstuna stads invånare beslutit att till hamnplats begära icke blott några tunnland jord af Greby hemmans mark på den vestra sidan af ån, utan ock flere tunnland mark utaf Kungsladugårdens egor på östra sidan och deribland äfven det jordstycke invid ån, hvilket Munktell anhållit att åt sig få upplåtet, Borgmästaren likväl ansåge en hamnanläggning på östra sidan af an kunna, till följd af stadens läge, blifva fördelaktig endast för Munktell, hvars Kongl. Maj:Is Nåd.
Pell Pers-mor såg fundersam ut, och hela hennes tvärskurna, godmodiga person riktigt vred sig under lusten att få berätta. Men hon hade ännu inte kommit längre än till andra kaffekoppen och var liksom för sval i kläderna än så länge. »Jaa, si nå’ rolitt veit ja’ då rakt int’ åtaminstone int’ nå, som går an te’ tal’ om» Kaffet var hett och måste slås på fatet. Huuh huuuh blåste hon. Det var hett ändå, men det var nu tredje koppen också, och den drack Pell Pers-mor alltid med eftertanke. »Jo, för så vidt ja’ int’ sku’ tal’ om, nål ja’ å Karl Mikaels mor gjole affärsresan’ våra te’ sta’n» Det, som var kvar i koppen, slogs nu på fatet, och hur det var, blef det bättre med minnet. Det kunde man se på de små lifliga, gråblå ögonen, som blefvo fulla af lustighet och hågkomster. Det breda, brunbarkade ansiktet log och sken. Nu var hon också både varm och annat och måste till med berättandet. »Hä jär då just int’ nå’ rolitt heller, å nål en blir som gammelaktig ’tyttj’ en nästan, att de’ en vare’ me’ om i ungdomma’ ä’ rena tokforan’. Ja hä va’ då bara som så, att bå’ en Erik Mikael å gubben min va’ nå’ fylltratter, å kom dom sej te’ sta’n nå’n gång å hade nalta i plånboka, fick dom int’ nån’ lefvanes ro, förr’n hä va’ oppsupe’. Å hä’ dom int’ orkte me’ dänna, drog’ dom me’ sej hem. Iblan’ kunne en int’ se annat än dom sku’ mått’ släpp’ te’ lifve’ på’ne. Ja’ menar hvar gång dom sku’ ta’ sej öfver ån helst de tian’, nål isa’ gick.