Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Är efter testamentsgifvare omyndigt barn och kan det ej af sitt arf eller annan tillgång njuta underhåll och uppfostran; då skall af egendom, sorn i testamente gifven är, Bih. till R. St. 1 Afd. 5 Haft. 1 Lag-Utskottels Betänkande N:o i3. så mycket aftagas, som Rätten pröfva!1 barnet, efter stånd och vilkor, nödigt hafva, till dess det kan sig sjelft nära, dock ej för längre lid, än till dess barnet fyllt tjuguett år. Är barn efter testaments-gifvare ofärdigt, med svår sjukdom behäftadt eller litet vetande, och kan det ej af sitt arf eller annan tillgång njuta tillräckligt underhåll; då skall ock af egendom, som i testamente gifven är, tagas hvad för barnets underhåll nödigt pröfvas, så länge hehofvet fortfar. § 4. Testamente må ej tagas af bo oskifto, utan af dens del, som gifvit häfver. § 5. Gifver någon mer än lag säger, varde då testamentet rättadt efter lagen och gälle i allt öfrigt. Jorda-Balken. 11 Kap. § 1. All egendom, ehvad den är ärfd eller förvärfd, må af egaren bortgifvas. § 2. Kommer gifvaren i nöd, så att han sig ej försörja kan, vare då gåfvotagaren skyldig att, efter ty sorn han förmår, till gifvarens nödtorftiga underhåll årligen bidraga. Åsämjas de ej, pröfve Rätten, huru mycket gåfvotagaren bestå skall; ej må dock det bidrag sättas högre, än till hälften af den gifna egendomens behållna afkomst, ehvad gifvaren bar gåfvan i behåll eller densamma sig afhändt. § 5. Dör gifvaren och lemnar efter sig barn, som är berättigad! till understöd af egendom, som i testamente gifven är, och finnes ej sådan egendom, hvaraf det understöd tagas kan, då vare ock gåfvotagaren eller, der lian död är, hans arfvingar skyldiga att dertill bidraga, såsom om försörjning för gifvaren i § 2 stadgadt är. § 4.
Reglemente innehåller flera stadganden, hvilka endast hafva till föremål sådana omständigheter, som borde iakttagas vid den år 1810 beslutade och redan verkställda Riksgälds-Contoirets inre organisation; samt foljakteligen numera icke kunna komma i fråga att tillämpas; så har Stats-Utskottet, som ansett nyttigt, att sådana allmänna föreskrifter, hvilka uti Reglementet böra intagas, äro att tillgå ,uti ett sammandrag, låtit utarbeta förslag till ett förnyadt Reglemente för Riksgälds-Contoiret, hvilket Reglemente till Riksens HöglofL Ständers granskning och fastställelse Stats-Utskottét får äran härjemte öfverlemna, tillika med den Aflöningsoch Pensions-Stat, som efter nuvarande förändrade förhållande blifvit upprättad. Stockholm den a Augusti 1815» På Höglofl. Ridd. och På Högvördiga PrestAdelns Redamuters Ståndets Redamöters vägnar vägnar Carl De Géer C. v. Rosenstein! På Ben 4 Augusti '^g Ra Vällofl. BorgarePä Hedervärda BondeStåndets Jåedamöters Ståndets ledamöters vägnar vägnar Carl Fr. Landberg. Jon Jonsson. C, Sylvan; Förslag till Reglemente för Riksens Ständers Riksgälds-Contoir.
Han med en kall glädtighet, som var så förarglig, så stötande; jag med min vanliga hetta; med ett ord: talet blef på min sida allt mer och mer allvarsamt. Det var inte maner att vinna din sak. Till slut trodde jag mig förolämpad. Jag sade: ni insulterar mig. Om ni vore Officer som jag, viste jag väl hvad jag hade ätt göra. Han åter med en stickande outhärdelig ton: hvarför inte? Jag är adelsman, och fastän skrifvare, har jag så mycket hjerta som en sjöcaptén. Det ena ordet tog det andra. Paroll till klockan tre om morgonen en fjerndels mil från Medevi uti tjocka skogen. CAPTÉN. BARON. CAPTÉN. BARON. Del. Med ett HofRättsRåd? Den skönas bror? Det var knappt gjordt, förrän jag tänkte allt hvad du kan säga mig; men det var för sent. Du oroar mig. Fullfölj, fullfölj. Andra morgon var jag den förste på stället Allena? BARON. CAPTÉN. BARON. CAPTÉN. BARON. Jag kände ingen. Han kom inte? CAPTÉN. BARON. I en chäs, som klockan slog, helt klädd i sin HofRättsdrägt. Och du? BARON. CAPTÉN. Jag var till häst, klädd som jag nu är: jag gjorde allt, som möjligt var att blidka honom; men förgäfves. Tror ni, sade han, att jag ej har så mycket hjerta som ni? Ni har varit i bataljer, och om vi ej slåss, så säges det att jag är en poltron, och det skall jag visa att det inte är sant. Nej, min unga Herre lilla! Ni skall vara så god och betala allt ert skämt. Det var en käck skrifvare. BARON. CAPTÉN. 307 Jag ville dra värjan. Nej, min Herre, sade han; ni kan fäkta, och jag inte. Det är inte lika spel. Vi äro jägare begge. Här har jag två pistoler. Välj... Fan! Det här blir allvarsamt. Om du hade hört hans ton: alltid skrattande, som han ville moquera sig öfver mig.
Desse bestå hufvudsakligen i utlåning af Bankens räntor och afbetalningen på dess fordran hos, Stats-Verket, till Fastig - 496 Stats-och BanJio-TJtsiottens Betänkandenl Jng instämmer likväl uti den tanken , att man häldre bör underkasta sig denna olägenhet, ian förändra beslut', hvarpå enskildte grundat sine beräkningar, och att nuvarande Riksens Ständer höra uppfylla löften och förbindelser, gifna af förra Ständer, för att stadga förtroendet till iftänders beslut och bereda det för sina egna åtgärder, *) Då man således utgår ifrån den grundsatsen', att 1815 års Riksdags-Reslut å ena sidan får följas, i afseende på Bankens' utlåningar och då stadgade Utgifter, bör likväl å den andra äfyen beräkningen af Bankens och den på dess Credit löpande Riksgälds Sedelstocken grunda sig på samma Riksdags-besluf, som i bägge fallen måste anses lika förbindande. Den tillökning af Sedelstocken , som tillkomimit genom Filial-Disconternes Creditiv^rs uttagande , kan äfven anses såsom en följd af samina beslut och torde således på samma grund beRåilas i Rörelsen, såsom motsvarande de AssigJiätioner, hvilka då voro utelöpande. liets-Lån joo,000 och uti J3yggnads-bitrå’de till Gotha Canal 3oo,ooo ärligen, hvilka summor samnumslagne följaktligen öfverstiga Statsr-Verkets årliga inbetalning, sorn uppgår till 760^000 R:d.
Commissaide-beställningar vid RiksgäldsContoret, Sysslor vid Fullmäktiges Expedition, Kamererare-Sysslan vid RiksgäldsContorets BoksIutsGontor, Referendarie-Sysslan vid Commissariernes Expedition samt Casseurs-Sysslor vid RiksgäldsContoret förklaras vara så beskaffade Tjenster, att vanlig befordringstour till dem icke äger rum; dock bör den redan antagne Betjeningen, såframt bristande skicklighet ej skulle i vägen ligga, befordras efter de grunder, hvilka hittills inom Contoret varit vanlige. §> '57. Hädanefter får ingen antagas vid Fullmäktiges eller Commissariernes Expeditioner, utan att hafva behörigen aflagt Canzlieller Juridisk Examen, eller vid Contoren, utan att hafva åtminstone undergått Kameral-Examen. Befordringsrätten blifver för dem, som hädanefter antagas, gemensam emellan Contoren samt Fullmäktiges och Commissariernes Canzlier; dock under förbehåll, att de sökande hafva behörigen aflagt de för Sysslornes erhållande erforderliga kunskapsprof. Angående Betjeningens skyldigheter i allmänhet och dess ansvar för tjenstefel s arnt om Besvärs anförande öfver Fullmäktiges åtgärder. 5. i58. Samtlige Embetsmän och Betjente böra med flit, trohet och nit förrätta sina Sysslor; och skola de ( 84 ) Tjenstemän, hvilka äro ställde under Commissarierncs närmaste inseende, åtlyda och hörsamma hvad, såsom till tjensten hörande, dem af Commissarierne anbefalles. §• >% Bokhållare vid CreditSedelVerket äfvensom samtlige Contorsskrifvare, utom ContorsSkiifvaren i CassaContoret för Inkomst och Utgift, måga af Commissarierne indelas till tjenstgöring, så att de, efter oraständiglieterne, kunna flyttas ifrån ett till ett annat Departement. §. 160.
Skrifvelse, angående cirid ring och tillagg uti Kongl, Förordninilin geré' d. s 6 Féhruarii 1817, angående Sockenstämmor och KyrkoRåd, S. A. K, T anledning af väckt fråga om behofvet af ändring uti E. K. M:ts Nådiga Förordning den ®6 Febr. 1817, angående Sockenstämmor och Kyrko-Råd, har i hvad den rörer Socknemännens rösträttighet samt Pastors befattning, Riksens Sländeis n ppmärksatnliet lili f v i t fästad, dels derå att de, som bruka enskilde personers jord, blifvit, genom ifrågavarande förordning, förklarade vid Sockenstämmor icke ega någon rösträttighet, dels ock å det förhållande, att Pastor, efter eger godtfinnande, kan verkställa justeringen af det vid Sockenstämmao förda Ptotocoll, antingen genast efter ilensammas slut, eller ock framdeles, samt att, då någon med ett vidtaget Socken stäm rno-beslutt icke ätnöjes, utan vill deruti suka ändring, kan det ofta, i synnerhet bland den mindre upplysta delen af allmogen, inträffa, att den missnöjde, i okunnighet ont hvad Författningen i dylika fall stadgar, angående £rnis*nöjes anmälande, Underdåniga Skrifvelstr. 87 sadant försummar, hvarigenom beslutet emot horoit! * i nr; er laga kraft och han bl ifver sin talan förlustig.
Den som vill, att vid blifvande omröstning öfver det af Konslitutions-Utskottet uli Memorialet J\s 15 framställda förslag till ändring uti 72 § RegeringsFormen, angående inlösen af Rikets Ständers Ranks sedlar, till Kontra-proposition skall uppställas Bonde-Ståndets gemensamma tanke, att, med uteslutande af den i slutet af den föreslagna lagtexten förekommande meningen: »och bestämmes genom lag, stiftad af Konungen och Riksens Ständer gemensamt, å hvilkendera af dessa metaller sedlarne skola lyda», Utskottets förslag i öfrigt antages att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag, röste Ja; Den det ei vill, röste Vinner Nej, kommer vid nämnde omröstning att till Kontra-proposition uppställas, att nämnde grundlags-ändrings-förslag bör förkastas. Omröstningen har, sedan en sedel, såsom märkt, blifvit kasserad, utfallit med Fyratiofyra Ja, Trettiofyra Nej. Femte Omröstningen: (Mern. Den som vill, att Konstilutions-Utskottets uti Memorialet JVs 15 framställda förslag till ändring uti 72 § Regerings-Formen, angående inlösen af Rikets Ständers Banks sedlar, skall oförändradt hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag, röste Ja; 4 Konslilulions-Ulshotlcls Memorial M 64, Den (Jet ej vill, röste . ^ Vinner kommer Utskottets ifrågavarande förslag, med uteslutande af den i slutet af elen föreslagna lagtexten förekommande meningen: »och bestämmes genom lag, stiftad af Konungen och Riksens Ständer gemensamt, ä hvilkendera af dessa metaller sedlarne skola lyda», alt i öfrigt blifva hvilande till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag. Omröstningen har utfallit med Fyratio Ja, Trettionio Nej. Sjette Omröstningen: (Meni.
Ofrerallt blixtrande diaiiimter, doftande friska bloinnlor, akta spetsar, rajande plymer, i-kckra iingdomliga gestalter, därtill den gladaste stainning, den mest l~elefvade siillskapstoii. Sällan torde man fi se så ininga celebriteter iiioiii pressen, konsten och vetenskapen försainlade pk en plats, som liar p3: i Sorosissfesten. Ute i tanlbureii 1iiing.de ett standar, pk h ~ i l k e t en plankarta öfver de fem langa middagsborden var iippfästad, och dar kunde inac taga reda pk vid livilket bord inaii fått sin plats anvisad ocli 111-ilk~ grannar nian skulle fi under aftonens fest. Den lifliga konversationen, som p i nhgot a f s t h d likuade det afliigsna bruset af ett aniei ' ikanskt borsinöte, saktade af d&amp; dörrariie till niatsalen slogos upp och det bländande perspektivet af festsalen f r m - stod för allas blickar. Salen, dekorerad i h i t t och guld, p5miniier genoin sin gedigna prakt mer oin:; Hvita Iiafvet *) p2 Stockholms slott iiii oin en restaurationslokal. Fem langa bord voro dukade för iniddagsgiisterna. Utefter bordens hela längd löpte giiirlander af finbladiga raiikor (srni1a.x) och vid hvarje plats lago ett par töriirosor eller praktfulla nejlikor p % duken. Bredvid hvas-je tallrik stod dessiitoii: en fin vas, soiii af gasteina hemtogs so111 sourenir a.f festen. Flikiitoiii den elektriska belpiiiiigen frbn tak ocli vaggar spi. edo vax1 jus i silfverkandelabrar ined röda skärinar ett bellagligt ljiis öfver borden.
Da icke nägot Be, slut blr-wik tagit onr Instruciionen för Fullmäglige i Riksgälds. Contoirct och för Rewisorcr wid bägge Riksens Högloft. Ständers Werk, och icke heller wid möjliga öfwerirädejser om ansvarighet för detza Re, spectiwe Ombud, sä nödgas jag förnya min motion om anmaning till StatSUtstoltet, att snart i»kom, ma med föreskrifter och förbindelser för Riksgälds-Coi toi, rets Fullmäglige, och akl Deputerade fran Wälbe. malte Ulfkott och fran Bangucn ofördröjeiigen sam, mantrada för att uppgifwa ett bestämdt befattnings, och answarkghets-föiflag för de gemensamma Remi, svrerna wid bägge Ständernas Werk. En öfwer, ensstammelse mi Riksens Höglcft. Ständers förord, nande för bada göpomaiens drift och öfwersigt kan sedan sta akt förhoppas. Herr Grefwe» scb Lattdrmarskalkeii: gjorde Proposition pä denna Herr von ibtstms motion, men Friherre Och-rlrroln, ^acob. Fag tror Pror position kan inskränkas till att anmoda Banco, och Stats Utskotten att skyndcsamt inkomma med förslag tili jfragawarande Instruclion. Herr Lilverlloche, 6ullak ^krsksm. Till Hwad Herr Baron (.ariarllrnm anfort anhäller fog att fa tillägga, det Reglementet för Banco. Fuilmäg. tige redan är i det närmaste utarbetadt, och att dct just är i anledning af de deri gjorda föreskrifter, som Lag. Utskottet förs<mat Answariahets»Lagen.
Med något mindro ömhet lör det behof af bränvin, som domare och deras biträden och nämnd, och synnerligen resande kunna anse sig ega, och för hvars tillfredsställande man ej borde blottställa en kommuns befolkning för kroglifvets frestelser, kan man utan fara, med bifall till Prosten Emanuelsons förslag och ändring af författningens §§ 12, 13 och 14 förklara, att Gästgifvare, som hädanefter vill utöfva bräuvins-utskänkning, må underkastas samma vilkor, som 13 § föreskrifver; med bifall till Kyrkoherden Otterströms motion, vid § 23 tillägga: utskänkning å passagerarefartyg vare dock förbjuden den tid fartyget lägger till i hamn, vid strand, oller kanalstation; samt, på sätt dels Prosten Lundholm, dels TIerr Dahm föreslagit, i första momentet af 25 § insätta efter ordet ”marknad’* ”torgdag, ting” etc. med uteslutande af sistnämnda ord ur paragrafens andra moment. De skäl Utskottet anför för afstyrkande af sistberörda motioner äro, om man ej såsom väsendtligt afser don ofvan anmärkta s. k. ”olägenheten” för resande och rättskipande, af särdeles underhaltig natur och ej alldeles öfverensstämmande med sanningen. Någon rättighet för gästgifvare att utskänka bränvin åt sina grannar eller deras drängar var aldrig af ålder beviljad. Och då man säger orsaken till embetsoch tjenstemäns uteslutande från befogenhet att tillverka bränvin härröra derifrån, att ”den, som skall öfvervalla en författnings efterlefnad, icke bör sjelf utöfva den näring, hvars ordnande samma författning åsyftar”, så har man glömt att kasta en blick på tillverknings-förordningens lista §, der äfven för ecklesiastik embetsoch tjensteman, kyrkobetjent, fölkskolelärare och praktiserande läkare är förbjudet att med bränvinstillverkning sig befatta — ehuruväl hvarken prestens eller läkarens befattning med fyllerilastens offer kan anses för ett öfvervakande af bränvinstillverknings-förordningons föreskrifter. Lika underhaltigt är det skäl, som anföres mot Prosten Lundholms motion, att nemligen ”begreppet torgdag icke i lagstiftningen är bestämdt”.
Mits ofva.,berörde Nåd. Bref, innehafvaren af denna Beställning, i dess egenskap af Slottsoch GarnizonsPredikant å Waxholms Fästning, blifvit hugnad med sådan förhöjning i det med sistnämnde befattning förut förenade arfvode, att det nu svarar emot högsta beloppet af de utaf R. Stir 162 Stats -U tskottets vid sista Riksdag FångPredikanter i allmänhet beviljade pä LänsSlaterne uppförde arfvoden, så anser Utskottet, nied afseende äfven ä den förmonen af dubbel tjenstårs-beräkning som berörde Predikants-beställning åtföljer, något ytterligare än det sålunda af K. M:t redan beviljade anslag af StatsVerket i detta afseende ieke böra äga rum. Men Utskottet tillstyrker: att de såsom fyllnad i 100 R:dr B:co beviljade 91 R:dr 32 sk. må å Stat uppföras att från aldra HufvudTiteln utgå. Utlåtande angående regleringen af Ulgiflcrne under RiksStatens 3:dje HufvudTitel. (U.-A.) Sedan StatsUtskottet, i afseende på Utgifterne under RiksStatens Tredje HufvudTitelj till pröfning förehaft så väl hvad K. M:ts Nådiga Proposition om StatsVerkets Tillstånd och Behof innehåller, sorn de inom RiksStånden gjorde anmärkningar vid den Nådiga Propositionen och väckte serskildta Motioner, får StatsUtskottet, efter ordningen i en, med högstberörde Proposition enlig, härjemte under Litt. A. bifogad Tableau , vördsamt underställa R. H.
"Tycker du att folket i dylikt fall skulle fly så der skocktals", afbröt mäster Wolf och pekade på de genom gatan flyende och skrikande menniskohoparne. "Eller kanske att detta bus, som ligger så undangömdt, ska' bli skonadt", fortfor Anncben. "Har du någonsin hört att Tillys eller Wallensteins skaror lemna ett enda bus ogenomsökt i den stad de komma till?" sporde vidare mäster Wolf bittert. "Ja, ja, förlåt, löjtnant, jag kanske sårar er, men..." "Jag vet nog att du talar allt för sant och kan ej bli ond derför", inföll Joseph von Biericb, i det en tung suck böjde hans bröst. "Men säg nu hvad vi ska' ta oss till". "Ja, tiden skyndar", utbrast Annchen ängsligt. "Det är allt för sent att fly nu", menade den gamle pistolsmeden eftertänksamt. Josepb von Bierich inföll då: "Du anser då, mäster Wolf, att vi måste gömma oss, eller hur?" "Ja, det anser jag." "Nåväl", inföll löjtnanten och tryckte Annchen hårdt till sitt bröst, "kan du gömma oss så, att ingen af de kejserlige får tag i oss, då skall också din lycka vara gjord. Jag är rik och..." "Håll inne dermed, herre, om ni ej vill såra mig", afbröt mäster Wolf. "Tror ni att jag gör detta för slem vinnings skull? Nej, det är endast af vänskap för Annchen och hennes fader, ty jag önskar dem all möjlig lycka både i detta och det tillkommande lifvet." Annchen och Josepb von Bierich tryckte varmt den gamle pistolsmedens händer. "Men", fortfor denne efter en kort paus, "endast med ett vilkor kan jag rädda er." "Och det är?" sporde de båda älskande på en och samma gång. "Att I troget följen mina befallningar." "Det vilja vi göra." "Till en början", fortfor mäster Wolf, "måste ni låta tonsurera er.
Men Regerings-Formens författare, hvilkas öfverlägsna förmåga och insigter så lefvande af deras arbete bevittnas, kunde omöjligt hafva förbisett, att den omfattande lag, de på några få dagar sammanskrefvo, icke kunde i sina uttryck ega all den noggrannhet, tydlighet. bestämdhet och fulländning, som en lagtext endast genom långvarigt begrundande och flerfaldig öfverarbetning kan vinna; de kunde icke heller derom varit okunnige, att ingen mensklig lag kan vara så omfattande, att den innehåller bestämningar för alla i verkligheten förekommande fall, eller så fullkomlig till sin ordalydelse, att ej denna kan lemna rum för tvekan eller missförstånd. Och dock hafva de föreskrifvit, att grundlagarne "efter deras ordalydelse skola i hvarje fall tillämpas.” Men just denna föreskrift torde vara bland dem, som äro egnade att missförstås. Det synes ej i någon män vara sannolikt, att Regerings-Formens författare velat för grundlagarnes tilllämpning föreskrifva något annat sätt, än det vetenskap och sundt förnuft i afseende pä andra lagar bjuda. De hafva blott haft för afsigt att inskärpa nödvändigheten af grundlagarnes noggranna efterlefnad i hvarje fall, lill hvilken åtgärd de föranleddes af det sätt, hvarpå man under det nyssförflutna lidehvarfvet ofta hade behandlat sina grundlagar; men de hafva icke kunnat önska, att deras egen verkliga mening skulle vid lagbudens tillämpning åsidosättas för den mening, som en ytlig betraktelse af lagbudens ordalydelse kunde gifva vid handen. Utskottet anser alltså hufvudsyftet vid grundlagarnes tillämpning vara det samma, som vid andra lagars, nämligen att troget ur lagarnes ordalydelse och sammanhang söka utfinna lagstiftarens verkliga och ej blott skenbara mening. 1 ett föregående Memorial (N:o 8) har Utskottet anmärkt, alt det starkaste och hufvudsakligaste bandet i organisationen af den 1814 tillvägabragta. föreningen mellan Sverige och Norrige var bandet af Konungens personliga gemensamhet för häda Rikena. Föreningen rubbade icke Svenska statens inre författning; den verkade endast på Rikets förhållande lill andra stater, men derigenom äfven på Statsförfattningen, nämligen så vidt den afser ett rikes yttre förhållanden.
Jag har också afbidat denna frågas utgång, för att till vederbörlig ort vända mig i detta hänseende, och jag anser saken så mycket angelägnare, som länets presterskap, i saknad af representanter vid riksdagarna, icke haft tillfälle att härom göra påminnelser. Jag får således anhålla om propos. tili bifall å Utsk:s betänkande. Hr Munck af Rosenschöld: För det första vågar jag göra den sista värda talaren uppmärksam på att han misstagit sig, då han trott att jag, såsom motskäl hvarföre Blekinge ej borde läggas till Calmar stift, åberopat, att Lunds stift skulle blifva för litet. Jag har tvertom sagt, att om Blekinge lades till Calmar stift, skulle samma olägenhet, som man nu anför böra föranleda delning af Lunds stift, inträffa, nemi. att Calmar stift blefve för stort. Hvad gymnasii-anläggningen i Sölvitsborg angår, så hör frågan derom icke hit. Orsaken hvarföre jag föreslog, att det skulle anläggas i Sölvitsborg, var, att det skulle kunna begagnas Den i Augusti. icke blott af blekinge lans innevånare, utan äfven af innevånare i de delar af Skåne, som äro mest aflägsna från Lund. Hvad de af Frill. Cederström omnämnda ecclesiastika förhållanden angår, så ur det val sannt, att Carlshamns convention gör till en del en skilnad emellan ecclesiastika förhållanden i Blekinge och i Skåne, men det är dock 'några sådana förhållanden, deri dessa provinser öfverensstämma och skilja sig från andra delar af lliket, såsom t, ex. i afseende på prestgårdsbyggnad. Slutligen får jag äran emot Utskts tillstyrkande anmärka, alt det förbisett 36 §:n Reg F:n, då det tillstyrkt en delning af en embetsmans lön och embetsförvaltning medan han ännu lefver. Jag skulle förmoda, att om någon sådan delning skall äga rum, kan den icke ske förrän embetet blifvit ledigt. Frih. Raab, Adam Christ.: Jag Ur till stor del förekommen af Frih. Nauckhoff och ber att få åberopa hvad lian sagt, samt dervid tillägga några ord. Den förste talaren yttrade första gången, såsom jag lika med Frih.
Om första raden är märkvärdig, äro de efterföljande i samma punkt det ej mindre. De lyda, som följer: ”Och hvad först ”angår den af flere Ledamöter inom Riksstånden gjorde anmärkning, att enäri4§- ”af Rikets Ständers beslut vid 1823 års Riks”dag innehåller, att de ansågo det då lill ”Götha Canal beviljade låneanslag vara det ”yttersta, som af Statens medel kunde till ”Canal-byggnadens fortsättande beviljas, så ”att något tillskott derutöfver framdeles icke ”måtte af Bolaget påräknas, detta beslut ock ”nu borde i helgd hållas; så, ehuru Utskot”tcn äfven för deras del erkänna vigten af, ”alt de beslut af dylik beskaffenhet, som ”föregående Ständer fattat, ej måga, utan ”desto giltigare orsaker, af kommande Stän”der ändras eller tillintetgöras, likväl, då Den 3o December f. m. ”samtelige RiksStånden, med afslag å Utskottens uti Betänkandet N:o 92 lemnade ”och uti N:o 102 förnyade tillstyrkan: att ”ali fråga om understöd till Götha Canal ”mätte uppskjutas intilldess Statsreglerin”gen blifvit uppgjord, och frågan kunde i ”sin helhet behandlas, redan under loppet ”af innevarande Riksdag beviljat 100,000 ”R:dr B:co till förberedande åtgärder för ”fortsättningen af Götha Canal, hafva Ut”skotten funnit ofvanberörde beslut ej nu ”mera kunna af Utskotten åberopas såsom ”skäl till afslag å den af Kongl. Maj:t i Nå”der gjorde framställning om ytterligare bidrag till samma ändamål.” Då Statsoch BancoUtskotten i deras åberopade Betänkande!!