Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att söka betäckning hos en gäldenär, hvars oförmåga att göra alla fullt rätt dock är känd, anses knappt såsom vanhederlig!, och sådana gäldenärer äro ej heller mycket tveksamma vid meddelande af betäckningar. Vi befinna oss ungefärligen i samma förhållanden, som åtskilliga af de talare skildrat, hvilka i Frankrike förberedde antagandet af 1807 års Handelslag (Gode de Commerce), och det torde tillåtas, att till jemförelse derutur låna några utdrag.*) »Hela verlden biel’ handlande, hvarje hus ett magasin, hvarje undervåning en köpmansbod, hvilken, smyckad med stora kostnader på kredit och med hopp om framgång, snart slängdes med skandalen af en bankrutt och ånyo öppnades af okunnigheten eller sveket., oerfarenbeten eller oredligheten.» »Ordning och sparsamhet, dessa båda källor till'framgång i ett borgerligt hus, äro icke allmänligon regerande och de äro alltför litet bemärkta, isynnerhet i de större städerne. Magasinernas och butikernas prakt, bostädernas och personernas lyx äro alltför mycket rådande bland mängden af näringsidkare, och de hafva trädt i stället för den grannlaga uppmärksamhet, den anspråkslösa redlighet, den stränga noggrannhet, sorn fördom gjorde af köparen en kund och af kunden en vän.» »Man har sett affärsmän utan böcker, böcker utan ordning och sammanhang och ganska ofta böcker, hvilkas skenbara riktighet för det sista året icke annat vär än en veckas verkliga bedrägeri, ett skrifveri, uppstäldt att för borgenärerne fördölja sveket, för rättvisan brottet.» »Konkurser**), långt ifrån att vara föremål för blygsel, hafva blifvit medlet till en förmögenhet, hvars källor man knappt bryr sig om att dölja; och om denna mängd af bankrutter icke alltid voro ett verk af brottet, voro do åtminstone ett verk af okunnigheten, emedan hela verlden ville göra affärer utan att veta, hvad dertill fordrades.» »Allmän ordning har icke varit mera garanterad än enskild eganderält.» *) Corps de Droit Commerciat Frangais. (Regnaud dc S:t Jean d’Angely). **) Ibid. pag. (Segur). 30 Kongl. Maj:ts Nåd.
Efter det ett sådant åtal blifvit inför Kongl. Svea Hofrätt utfördt, har Kongl. Hofrätten den 13 Juli 1852 deröfver meddelat utslag, samt af lagens stadgande i 2 kap. 7 § Rätteg.- balken angående förvarande i häradskistan af allmänna stadgar och handlingar, som häradet angå, saint förbud för Häradshöfding att något deraf skingra för den efter honom i embetet träder, funnit följa, hvad också i Kongl. Instruktionen för Landshöfdingarna den 4 Nov. 1734 § 5 finnes föreskrifvet, att öfver alla sådana handlingar skall vara upprättad förteckning, för att vid inventeringar af häradsarkifverna eller dessas öfverlemnande, i följd af tjensteombyte, — 23 — till annans vård, vara att tillgå; hvarföre och emedan den tilltalade Domhafvanden medgifvit, att han hvarken vid tillträdet af den honom anförtrodde domsaga hos vederbörande anhållit 0111 inventerande af berörde häradsarkifver, eller sedermera under den tid, han domareembetet i samma härader förvaltat, ombesörjt upprättande af förteckningar öfver arkifvemes innehåll, Kongl.
Så inträffade året 1809; och det ingöt ett friskare lif i samhället, gaf luft åt de krafter, som sträfvade framåt, och lifvade bemödanderne att i samhälls-institutionerna nedlägga bevisen om mensklighetens fortgående utveckling. Derföre höjdes ropet på brottmåls-lagstiftningens reform; och i enlighet med Rikets Ständers. beslut nedsattes, på sätt bekant är, för detta ändamål, en kommitté, hvars första åtgärd blef att fästa uppmärksamheten på olämpligheten af isynnerhet spö- och ris-straffet och hemställa, om icke det borde utbytas emot frihetsstraff. Då det förra ansågs vittna om fordna tiders barbari, samt motverka ändamålet med allt straff, åberopade man deremot, till stöd Lag-Utskottets Betänkande, N:o 37. 3 för det sednare, en hos andra upplysta folk vunnen erfarenhet; och 1815 års Ständer, till hvilkas pröfning frågan öfverlemnades, förklarade äfven, att rättsläran och en vis lagstiftnings grunder talade för den af kommittéen yttrade åsigt, hvadan kommittéen ock hade att föreslå sådana bestraffningar, ”sorn instämde med lidens hyfsning, och som, skiljda från förflutna tiders barbari, voro afpassade efter en bättre bildning, till upplysning och känsla, hos hvarje individ, af dess eget värde”. Dermed var egentliga grunden lagd och riktningen anvisad för kommittéens arbeten, af hvilka; sedan de granskats och omarbetats af en särskild t. f. Lag-beredning, frukten blifvit det af Kongl. Maj:t vid 1844 och 1848 års Riksmöten till pröfning framlagda förslag till straff-lag. Att den af 1815 års Ständer uttalade åsigt emedlertid ej kunde vara utan inflytande på gällande lagstiftning ligger i sakens natur. Såsom uttalad af folkets ombud, måste den betraktas såsom ett uttryck af folkets medvetande; och derföre tvekade ej eller 1840—1841 årens Ständer att, oberoende af Lag-kommittéens arbete, besluta inskränkning af spö- och ris-straffet.
Derigenom hafva Ständerne icke betagit execulorn att af Capitainen Roos utkräfva hvad honom genom utslaget blifvit ådömdt; Roos obetaget, om han anser sig dertill befogad, sedan så väl af Schubert och Rundstedt som Gahm utsöka hvad han tror sig kunna hafva fått utgifva mer än honom ålegat. Jag får således vördsamt anhålla att R. o. Ad. måtte antaga den inbjudning, som nu ankommit från BorgareStåndet. Hr Aminoff, Joli. Fredr.: Sedan jag blifvit upplyst om det beslut BorgareSt. fattat samt dess inbjudning, och sedan Hr Cederschjöld uppläst premissen, om jag så må säga, al Utsk:s betänk., som tydligen ger tillkänna, att om det stått i StatsUtsk:s makt, hade säkerligen Utsk. föreslagit R. St. alt i detta afseende gå sökandernes önskan lill mötes, så vill jag icke vara vidlyftig; men jag fruktar att, om icke denna afskrifning kommer att äga rum, R. St. göra stora förluster, derigenom att de personer, hvilka så väl och så länge förvaltat inrättningen utan ersättning, troligen afgå och Staten då får tillsätta embetsmän med lön. Delta kommer ganska bestämdt att blifva kostsammare. Jag instämmer således i hvad den siste talaren anförde och anhåller att det af BorgareSt. fattade beslutet och den inbjudning, som är gjord lill R. o. Ad. samt de öfriga Stånden, här måtte antagas. R. o. Ad. antog den gjorda inbjudningen samt lade utlåt. N:o 43a till handlingarna. Föredrogos ånyo och biföllos StalsUtsk:s den 17 sisth Febr. på bordet lagda utlåttn: 20 D c ii i Mars. N:o 413, i anledn. af vackt motion om eftergift af straffräntan för de ännu återstående skulderna till Götha-canal och Malmö f. d. disconter; N:o 434, i anledn. af K.
Det har önskat, att fä i förhand kännedom af RikS» Ständens tänkesätt, för att sä mycket lättare och säkrare kunna sig efter dem lämpa; och denna äelorancL denna 4194 Den is Gctobev. benna ffyldigq agtning har blifwit misttydb, Icke betz Mindre, och oagtadt aila inwändningar om Constitu» »iöns-> Utskottets wjdriga procedurer, om nödwändighc, ten as preljminaire' frägor, wederlagda genom ets widwall beslut, enligt det upplästa Protokollet, hafwa dock flera upplyfta Ledamöter afgifwit grundade an» märkningar, tjenande att leda och mogna Utskottets tankar, Or kunna Utskottets kännedom ej undanhäl, laS, ty de blitwa med Prptocollerna tryckta. Jag hemställer derföre, att de mätte Tryckfrihetsförslagen sjls lUffotkels handläggning ätfölja, Grefwe Oyia 6 sr 6 i s, ^sscob: Schan Riddcrffapct och Adeln ansett sig böra i följe af det upplästa Prvtpcollct denna sok ventilera, hade jag Haffas anfhrg nägra ord; men som en wärd Ledamot, Herr palmon, förekommit mig, anser jag sören till, fridsställelse att mjg yixd honom fä conformera i htvah han om präjudicatet gf denna UkffottetS procedure, samt on, wär rätt wid äteruppläsningen anfört, För öfrigt hoppas jag det mäste bsifwa sista gängen Con« siitiitionS - Utffottet wifar
Utlåtande har, i anledning af de dervid gjorda anmärkningar, blifvit från samtelige RiksStånden till Utskottens ytterligare handläggning återremitteradt; hvarvid R. o. A. dessutom anmodat Utskotten, att inom 14 dagar efter delfående! afgifva utlåtande icke allenast öfver de gjorde anmärkningarne, utan ock, i sammanhang dermed, öfver sjelfva hufvudfrågan anglde anslag till nämnde Ganal-byggnad. Derjemte hade CanalDirectionen, uti nu till K. M:t ingifven skrift, med upprepande af de flerfaldiga olägenheter, som saknaden af den ifrågavarande Förskotts-summan skulle medföra, i underd:het anhållit om K. Mits Nådiga föreskrift för Directionen och hvilken underd. skrift, som härhos bifogas, K. M:t funnit innefatta så vigtiga omständigheter, att densamma blifvit, genom Remiss af den :m sisth Mars, till StatsUtskottet öfverlemnad. Utskotten hafva gemensamt tagit i öfvervägande, både hvad anmärkningarne innehålla, och uti CanalDirectionens, till StatsUtskottet remitterade skrift, är iio Stats-Utskottets vordet anfördt; men som någon anmärkning icke ens blifvit gjord vid den uti nämnde Utlåtande framställde grundsatts, att nemi. Statens tillgångar utan undantag, och följaktligen, icke blott sådane, hvilka må kunna, utan tillökning i Bevillningen eller Statens skuldsättning, beredas, utan ock de contante medel, hvilka för närvarande uti allmänna Cassorne äro innestående, böra oförryckte, i första rummet, hallas till handa för Statens oundgängliga behof och utgifter, och således icke på förhand till andra föremål disponeras; så hafva Utskotten ansett sig böra förblifva vid deras redan afgifna Utlåtandeangående bidrag till GöthaCanal. Stormägtigste Allernådigste Konung! Kongl. RIaj:t finner GöthaCanalDirections bilagde underdåniga framställning innefatta så vigtiga omständigheter, att Kongl. Maj:t vill densamma till Rikets Ständers Statsutskott i Nåder öfverlemna.
Af Herr Grefve Hamilton, Jacob; ”Emot Utskottets beslut att anmäla rådgifvareåtgärden, rörande privatbanklagen, till Rikets Ständer, reserverar jag mig på den grund, att regeringen, då hon icke kunde godkänna Rikets Ständers förslag till privatbanklag, hvilket förslag äfven förrådde allt för mycket partisinne emot enskilda bank-inrättningar, för att kunna afen klok och omsorgsfull styrelse antagas, var försatt i den ställning att antingen se dessa bankinrättningar, de der sedan medlet af förra decenniet i ali O O 7 mänhet inom landsorterne stadgat en för handel, jordbruk, bergshandtering och öfriga näringar så högst nyttig kreditrörelse, nära nog i ett nu tillintetgöras, hvaraf ovillkorligen samma iandsförderfliga resultat blifvit en följd, som inär Götheborgs och Malmö diskonter, för omkring tretio år sedan, hastigt indrogos, eller ock, att endast förnya bank-oktryerne på så lång tid, att Rikets Ständer ånyo fått taga frågan i öfvervägande, hvaraf åter följt, att en viss osäkerhet för privat-bank-inrättningarnes framtida bestående inträdt, till stor skada så väl för landsorternas uppnådde financiella oberoende, som för deras handel och näringar; ty i allmänhet är det ingenting, sorn mera störer ett lands ekonomiska trefnad, än att genom täta lagstiftningsförändringar blotlställa densamma för osäkerhet eller obesLämdhet. Jag anser fördenskull att regeringen iakttog Rikets sannskyldiga nytta, då Hon, vid sådant förhållande^ med stöd af 89 § R. F-, förnyade oktroyerna för dessa, af Rikets Ständer sjelfva redan år 1823 framkallade’ och inom hvarje civiliseradt och arbetsamt samhälle oundgängligen nödige, privalbanks-inrättningar.
När nu vårt samhälle med stora uppoffringar å sin sida har boredt ymniga och nära lill hands varande tillfällen till okunnighetens undanrödjande samt till väckande och lifvande af en religiös anda hos hvar och en, som icke, en krass materialist^ anser trons angelägenhet vara en högst underordnad, ingalunda vigtig, snarare löjlig sak, så vore det en föga välbetänkt lagstiftning, att å den andra genom det ifrågavar. lagbudets afskaffande likasom uppmuntra till okunnighetens bibehållande, och deraf följande indifferentism samt lättsinnighet uti trossaker. När nu affallingen tydligen ådagalägger, att han ej är en man att tro uti samhällets och hans eget hjertås lifsfråga, religionen, el - Ken 4 Januari. 5 ler all han ej lili den håller förband och lofven, så kan man annu mindre af honom vänta, att han nti andra mindre vigliga frågor skall förhålla sig såsom mera tillförlitlig och rättskaffens; och då han genom alfallet högtidligt proklamerat otillförlitligheten af sina grundsatser, sä finnér jag mig derutaf äfven förhindrad, att, hvad jag annars gerna skulle göra, medgifva honom t. o. m. den medborgerliga rättigheten att, naturligtvis med förlust af alla andra, stadna nti landet oell lefva af sina händers arbete, emedan han efter alfallet kommit lill hela sin omgifning uti ett helt annat förhållande än förut. Delta må i korthet vara mitt oförgripliga yttrande ruride sjelfva hufvudfrågan. Ronde de anföranden, hvartill frågans framställande har gifvil anledn., har min, likasom sannolikt sainlelige vid tillfället närvar. Hrr medlemmars af II. 11. o. Ad., uppmärksamhet blifvit pä ett högst obehagligt sätt fästad vid Hr L. Hjertås yttrande, icke så mycket för det ampla förordandet för saken, hvilket var att ifrån honom vänta, utan fastmer för det sätt, hvarpå del framfördes.
Fourage-medel o. bevilln. derä. i Ökad bevilln. inom graden. Antal personer. Lön samt bevilln. derå. Fourage-medel o. bevilln. derå. Ökad bevilln. i inom graden. Antal personer. Lön samt bevilln. derå. Fourage-medel o. bevilln. derå. Ökad bevilln. inom graden. Antal personer. Lön samt bevilln. derå. Fourage-medel o. bevilln. derå. Ökad bevilln. inom graden. Antal personer. Lön samt bevilln. derå. Fuurage-medel o. bevilln. derå. Ökad bevilln. inom graden Antal personer. Lön samt bevilln. >derå. Fourage-medel o. bevilln. derå. Ökad bevilln. inom graden. Antal personer. Lön samt bevilln derå. Fourage-medel. o. bevilln. derå. Ökad bevilln. | inom graden. ; ■; __ 1 ?r.;; Bi V I £ lif ! «,£<• 1 i liiu i(tili; - Mf£ 0<51- '<■ i. i it! , i MM; pilh’ vt as ; n i t os ■ : i c t v j r.vi I M i V: ros : ?.0f ■ i: bj ;> it mm t ! ■ ! • 'i' m'| riis c»i; m. v Bl hl — lif; i :u ■ M: 11 0 ! sr yCI : i läll l ' i. f.f,! 1,11 ■i: T . v< . ;i v i fSt i lil p . V./: : . m; ■ . f; ' i ' ir • : v. »f; •!- „ t r | ri '■ fe ■;* . , IS ;; - Oosi f X». hi ! r. 11 v: i ;• v. ‘i! . f ;1X . iS 1 ilTf : ; 0; ! IT MTK , Mi:*» i 01 ■«i.
Persons motion, om anslag för upprättande och tryckning på allmän bekostnad af Register till Riks-Ståndens Protocoll; vid innevarande Riksdag, bifölls; N:o 375,. med berättelse, i afseende på utbytet af den för f. d. GeneralAssistanee-Contoret begagnade egendom, emot den, Stockholm* stad tillhörige, så kallade Hessensteinska egendomen, gillades; N:o 376, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss å Directionens öfver Hjelmare Canaloch Slussverk underdåniga ansökning, i afseende på sättet för fullgörandet af det beslut, Rikets Ständer vid sistförflutaa Riksdag fattat, om afsättande af en reparations-fond, såsom vilkor för erhållande afskrifning af Canal-Bolagets skulder för lånebidrag från Banken och Riksgälds-Contoret, bifölls; N:0 877, i anledning Prot, Utdr. d. 11 Dcc. 1834. 69 af Riksdags-Fullmägtigen Anders Danielssons motion, att det i General-Cassan vid Riksgälds-Conloret varande förråd af Riksgälds-sedlar måtte få utgifvas, samt blanketter få stämplas och utskrifvas, och. i moa af beliofvet, under nästkommande år, från Riksgälds-Contorets cassör utlernlias, bifölls. S. D. Föredrogos å nyo och återremitterades Stats-Utskottets Utlåtanden: N:o 366, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse lill Rikets Ständer, angående upptagande af lån till befrämjande af hypotheksföreniugar; och N:o 367. i anledning af Riksdags-Fullmägtigen från Elfsborgs Län Anders Danielssons förslag till upptagande af inhemska lån, för att till jordbrukare utlånas - Från Wallof!. Borgare-Ståndet. S. D.
Dalum ul 8Us»rL. 6 3.11 D ^o/r. <//'«» «/ ö/ns-' -^ö/öVsvK^s tt>6/cc/e/r, //«//«/ ////<-,- /^o^?,^A6/r r<// cr K/oc-^/rc-^ms K/o// c/e/r 2(i 1840. lv ri IV ri r rr n cl 6: 1lrin8 6xLell6N8 4ii8tiliks-8lril8-31ini8l6i'n, Ileir Oikisvo /'c>.5.;6^ Han8 6xoell6N8 8lrrl8-31ini8l«in lör I7ui!c68 3.ienclena, Hellj^iilieiiE L//6/vre/c/,- 8lgl8-lläcleii; De^ai lem6lil8-0Ii6sen, lleir l^iilierie 6ec/s/'^/'ö?/r, l ) e ji r> i l cmi e 11 l 8 - 6 l i o !'e > 1, Ilen Diilieire /laAe/^e/Zce, 1) c^ > :> il 0 in e u l 8-Ol > e le 11 /1?/c/-cec/. L ^ 1. s. I) 6 II >l e m en l 8 - 011 e se u «/ /6c>?5sci,v/ > D6j13I'l6M6Nl8-0Il6l6N //l/'6. 1) >1 j I: > >l e!II e II l 8 - (l li e le I >, Heil' Oiilieiie /,?//> 6 an mill le I lill cl 6 r clani«li6l, liuni8om enlcan ellen rillicliie viee 3minr»Ien 6. cr/ 41/c/r^ mecl i i larum, 6enr>t' c) ciio osoi8Öi jcla, nu liellimei' 8iz uli minclre A06-1 om8läncl i^Iielen, pä ^,'uncl livruril lienDeprii-l-ements-OIzölen mnclsndSniZSt särssIoF» rill Xon^!^ Viriill, mecl lr>8l,ull lVri^izl ii lucien cici ä likimez atliclne m,'>N8 söntjcm8lsi' ut' täclei N68liiiiclel, malle läelcri.? lill 1»ilcel8 8lämcjen8 8lsl8-6l8lcoll atlätri lVruli» 8!ci'it'v6l86 om fnam8lälIiiiiiA lill Kilcel8 8lrincler, lor laeviljan^el 3^ en cn-li^ ^en8ion lill IaemäI6e viee 3.mii-r>l3 enlca.
Peter Andersson från Blekinge län, om ändring af § 14 i Kongl. Förordningen den 13 Juli 1853, angående fattigvården i riket. „ Peter Andersson från Blekinge län, att Staten måtte öfvertaga krouo brefbäringsskyldigbeten, m. m. N:o 94. „ Johan Pictor Lundqvist från Skaraborgs län, om uppbäfvande af 5 § mom. 3 i Kongl. Kungörelsen den 11 Maj 1855, angående grunderna och sättet för markegångsprisens bestämmande. „ Johan Pictor Lundqvist från Skaraborgs län,' om ändring af § 2 i 23 Kap. Rättegångs-Balken, beträffande nämndens rösträtt. „ Åke Andersson från Malmöhus län, om ändring af Kongl. Förord ningen den 30 November 1855, angående expeditionslösen. Åke Andersson från Malmöhus län, om bouppteckningsarfvode för fast egendom. „ Sven Bosenberg från Christianstads län, att alla stadganden om döds straff måtte under viss tid icke tillämpas. „ Johan Henriksson från Göteborgs och Bobus län, om ändring af Kongl. Stadgan den 1 Juni 1850, angående fjerdingsman. Förteckning å Motioner i Bonde-Ståndet. Af Anders Andersson från Göteborgs och Bohus län, om anställande af en extra provincialläkare för Inlands Södre och Nordre härader. „ Anders Andersson från Göteborgs och Bohus län, om anslag för omläggning af allmänna vägen mellan Kongelf och Kyrkeby gäst gifvaregård. „ Erik Johan Rudberg från Calmar län, om anslag för anläggning af en hamn vid Böda på Oland. „ Brik Johan Rudberg från Calmar län, om anslag till aflöning åt ytterligare en lärare vid pedagogien i Borgholm. Erik Johan Rudberg från Calmar län, om håtsmansroteringens upp hörande. „ Ola Bosson Olsson från Christianstads län, om ändring af nu gäl lande stadga för rikets allmänna elementarläroverk. „ Ola Bosson Olsson från Christianstads län, om vissa ändringar i Kongl. Förordningen den 18 December 1863, angående vilkoren för bränvinstill verkning. „ Ola Bosson Olsson från Christianstads län, angående beloppet af den till bränneri-kontrollör utgående ersättning.
Ingen småsven var så flink på foten, att inte Nils var flinkare, hvaraf han också fått namnet Springepilt, och ingen uppbar sin granna page-dräkt vackrare än han. Men allt detta förargade de andra svennerna, och de kastade gärna åt honom ordet träl och trälhund. Nils var nämligen af träl född, men hans far hade blifvit fri och kungens förnämsta jägare, sedan han en gång på en björnjakt räddat kungens lif med fara för sitt eget. Gossens ögon tindrade skälmaktigt, då han såg sig omkring. Kungen gaf ej tecken till uppbrott. Han satt och spelade schack med bispen, och denne hade genom ett listigt drag i spelet kommit att hota konungens torn, som denne nu gärna ville rädda. Och medan landets härskare satt och funderade därpå, blef hoffolket allt sömnigare. Den stoltaste riddare i salen, som druckit djupt ur vinbägaren, berättade för fjärde gången samma historia för drottningen, som också var alltför sömnig att märka det; och hoftärnorna gäspade ideligen bakom de ekorrskinn, som hängde i guldkedjor från deras bälten, och som de använde som näsdukar. Medan nu Nils stod och iakttog detta och äfven tänkte, att han nog skulle rädda konungens torn, om han bara fick röra en af schackpjäserna, ryckte någon honom i ärmen fråu fönsternischen, mot hvars hörn han stödde sig. Han visste, hvem som var där, och gick genast in. Där satt den lilla prinsessan Lucia ensam i månskenet, som bröt sig genom den målade rutan, och bredvid henne på den hyendeklädda stenbänken låg kronan med sju släckta, halfbrända ljus. Hon vinkade åt småsvennen att sätta sig midt emot henne. » Hvarför är du inte sömnig, Nils Springepilt? » » Därför att jag tänker. » » Hvad tänker du nu på? » » På trollen i bergen. » » Berätta mig något om dem. » Nils hade inte lärt att spela på luta. Men hitta på sagor, det kunde han, och nu gick han raskt på: » Trollen hata ljuset, därför ha de gömt sig i berget. En gång stänkte en mäkta hop droppar från solen ned på jorden, där de trängde ned och stelnade till guld.
Då således hufvudändamålet med den föreslagna reformen, eller underlättandet af rörelsen på våra gränsortor, enl. min tanka, hvarken derigenom fullständigt skulle vinnas, eller utgör eli ändamål af så utomordentligt stor vigt, att vi för detsammas vinnande böra vidtaga en så genomgripande åtgärd sora försämringen af vårt mynt, sedan dess värde en gång blifvit faststäldt; så afstyrker jag för min del all förändring i detta afseende. Att detta värde bestämdes på sätt sora skett, kan man måhända anse såsom ett misstag, men jag tror, att dess förklaringsgrund bör sökas uti vissa förhållanden, som sammanhänga med frågan om myntets legering, hvartill jag nu tager mig friheten att öfvergå. Ar 1830, då vår nu gällande myntfot fastställdes, förordnade man, att myntsilfret skulle bestå af f silfver och ^ koppar, d. Den 25 Februari f, m. 527 v. s. vara 12-lödigt. Med iakttagande af en sådan finsilfverhalt vanns den fördelen, ali den Svenska Specieriksdalern erhöll en fullkomligt jemn vigtqvanlitet, nemi. 8 ort. Enligt min öfvertygelse, utgjorde denna omständighet den egentliga orsaken dertill, att så val myntets finsilfverqvantitet som dess tilsats af koppar bestämdes på sätt som skedde. Ty det är tydligt, att det är en ganska stor fördel, att ett mynt verkligen utgör en bestämd vig tqvantitet, enär man aldrig får lemna ur sigte den sanningen, alt ett mynt icke är något annat än en viss med prägel försedd vigtqvantitet ädel metall. Derföre har också myntets öfverensstämmelse både till namn och vigt med ländernas allmänna vigtsystem varit en urgammal sak. Redan hos Judarne hette myntet sikel, som hos dem äfven var en vigt-enhet. Hvad är ursprungligen en libra en mark, ett pund, om icke sjelfva vigtinnehållet af det präglade metallstycke, som så benämndes?
Hö, Ränte-, om förändrad uppsägningstid för leverering af, in natura inom Södermanlands Län. XV. B. 417* XVI. A. 95. E. .42. Höganäs StenkolsVerk, om ett förlagslån till bedrifvande af. II. 203. III. R. 246. IX. A. 208. Högsta Domstolens organisation, samt arbets-ordningar för Högsta Domstolen, HofRät terna och JustitiaeRevisionen, m. m., angående. XI. B. 33o. XII. A. 169. XVI. U. 141• A. 233. — Domstolens Protocoll vid granskning af LagComile'ens förslag till CivilLag. om tryckning af. V. r88. 11. 322. Höijentorps Kungsgård, om återställande af, lill Alströmerska familjen. III. 96. IV. R. 6. VIII. B. 297. A. 337. i5 ( n4 ) Höökenberg, Carl Åke, yttranden. III. 108. J. JagtBevillning till premier för rofdjurs dödande. VI. B, 207. Å. 426. XI. U. 3 3o. XII. A. 168. Jemtland, om rättighet för vissa hemmans-ägare i, att till skatte inlösa kronojord, sorn med s. k. fyllnadsjord blifvit inblandad. XV. B. 4*7- XVI. A. 96. E. 206. XVII. CJ. 32. A. 85. ■— angående uppodling af myror och träsk i, samt om Jandtculturen i allmänhet i Rikets norra provinser. A. 21 o. — örn anläggning af ny väg i. Se Väg. — om lindring uti den hemmans-ägarne derstädes åliggande roteringsoch rustnings-skyldighet. E. 3. — om låneunderstöd åt de personer derstädes, hvilka vilja tillhandahålla spannemåls-upplag till utlåning emot samma vilkor, som district-magazinen. XV. B. 247. A. 397.