Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nto 58, i anledning af väckt motion, om en Författnings utfärdande, hvarigenom lönen för Pastorernes Adjuncler eller Vicarier bestämmes, att alltid vara en i denna Författning fastställd del af Pastorernes kända inkomst; N:o 61, i anledning af väckt motion, om åtgärders vidtagande för att Bi/t. tili R. St. Prot. 1834- 9- Sami. Z:dje Häftett 7 5o Brot, Vt dr. d. 2 Junii 1834.. uppmuntra byggnadsföretag i Bikels större städer och; företrädesvis i Hufvudstad e-n; N:o (52, i anledning af vackt fråga om befrielse för Allmogen på Gottland ifrån skyldigheten att bygga och underhålla, boställshus åt Tullbetjeningen vid iundlhamnarne derstädes; N:o 63, i anledning af vackt fråga om ett förändradt användande af deri -i~8:dels procent, sorn af Sterbhus inom Wermlands Län erlägges; Kla 64, i anledning af väckt motion, alt något ansvar, utöfver hvad Lagen bestämmer, icke matte medelst serskilda vilen kunna åläggas byggnadsskvldige för försummad inställelse vid vägsyn; N:o 6.3, i anledning af vackt fråga, att till allmänna landsvägars underhåll en viss lämplig afgift måtte af resande erläggas; N:o 66, i anledning af väckta motioner, angående åtskilliga andrin.— gar uti föreskriflerne om. allmänna vägbållningsskyldigheten.. S. D, Vid föredragning af Hedervärda Bonde-Ståndels Prolrcolls-Utdrag af den 21 ocii :>.( Maji, i sammanhang med flera af Lag Utskottets Beiänkanden, beslöt Ståndet: 1:0 atl, i afseende på Lag-Utskottets Betänkande N:o /\Z, afbida Lag och Banco
Knappast en enda af Regeringens ledamöter eller dess iagfarne embetsman uppsteg, för att med något allvar understödja densamma hos Ståndet. Också, oaktadt det allmänt erkända behofvet af en större säkerhet för inteckningar, — ett behof, lika kännbart för industriidkaren, som nödgas anlita andras capital till förlag för sin rörelse, som 2 H. i9 *4® Den i5 Februari e. m. för capitalisten, hvilken främst af allt fordrar säkerhet för de medel han utlånar — hlef propostn afslagen. Ett af de mest antagliga skälen för detta afslag var emedlertid, att förmyndarekamrar, genom hvilkas försorg omyndiges rätt kunde bevakas, nu helt och hållet saknas i de flesta orter af Riket. R. St., anhöllo derföre uti en särskild und. skrifvelse af den i Dec. i834 hos Regeringen, att förslag lill förmyndarekamrar måtte af dertill utsedde skicklige personer utarbetas, samt genom Konungens Bef:h:de öfveriemnas till Rådstufvuoah Häradsrätterna, med föreskrift, att i vanlig ordning sammankalla städernas innevånare och deputerade från hvarje socken, för att välja comiterade till förslagets granskning, äfvensom att Rådstufvurätterne samt domhafvanderne på landet måtte med yttranden i frågan inkomma y dessa, jemte förslaget, derefter af K. M:s Högsta Domstol granskas, och R. St. vid denna riksdag få afvakta K. M:s nåd. propos. i ämnet. Enligt de upplysningar, som finnas i bilagorna till Hr Just.ombudsmannens embetsberättelse, har likväl denna R. St:s anhållan — ehuru åsyftande att undanrödja ett väsendtligt hinder för en Regeringens propos. rörrde ett af de vigtigasle sa-tnhällsbehof — icke hos Styrelsen vunnit annat afseende, än att Ständernes und. skrifvelse, jemte ett K. bref af d. 4:'le Nov. i835 öfverlemnats till "comiteen "för åtgärders vidtagande i afseende på nya lagförslaget."
St. nu kunnat anhålla om någon minskning i densamma, sedan Sveriges skattdragare i allmänhet verkligen icke förmå att längre bära de ständigt ökade fordringarna för stalsbestyret, helst då alla gjorda ansträngningar under förflutna trettio åren icke lemnat någon särdeles anledn. till tillfredsställelse och belåtenhet. Då det rika England af bela skattebeloppet offrar en sjuttiofemtedel för hofhållningen; då det genom alla möjliga naturförmåner rikligt lottade Frankrike af sina skattebidrag till hofhållningen lemnar en åttationde fjerdedel, — inkomsten af lustslotten likväl oberäknad —*) medtager Sveriges första hufvudtilel en tjugondedel, och kanhända vid en noggrann beräkning en ändå större anpart utaf skattebeloppet; och detta kallar jag ett obestridligt missförhållande, hvartill nationens ombud genom en alltför lättfärdig frikostighet varit vållande, men hvari jag icke tillräkna!' mig någon andel, då jag redan vid 1823 års riksdag bestred det ökade anslag, hvars indragning jag vid denna riksdag önskat att StatsUtsk. hade tillstyrkt. Huru 180g års Ständer ansågo hofhållningens behof synes först och främst af det anslag, som då beviljades Konung Carl XIH, och hvilket sedermera genom R. St:s behandling af Guadeloupes-medlens redovisning i8i5 och de vid i8?.3 års riksdag dessutom beviljade etthundratusen riksd. blifvit nära fördubbladt. Men 1809 och 1810 årens *) Die Staats-Finanz wissenschaft von Jacob. Halle i83y. 11 H. 27 ilo Den 10 Augusti f. m. Ständers åsigter ådagnliiggas ännu mera genom det anslag af tjugufyratusen ritsd., som för throuföl jaren i oförgätligt minne Prins Carl August beviljades, och hvarmed han ansåg sig väl belåten. Jag har under min lefnadsbana aldrig tunnat lära mig inse och begripa, hvarföre Statens högste Chef och dess familj skall behöfva en så förnäm och talrik uppassning eller, som det kallas, uppvaktning.
I anledning af hvad sålunda förekommit har Krigs-kollegium, rörande anmärkningen i 4:de §, infordrat här bilagda, till Eders Kongl. Maj;t ställda underdåniga yttrande af General-fälttygmästaren och Chefen för Artilleriet, hvilken det åligger att upprätta underdånigt förslag till stat för läroverket. Vidkommande åter anmärkningen i 5:te §, får Kollegium endast anföra, att de belgiska så kallade miniegevären endast för tillfället varit upplagda å den omnämnda vinden, i ändamål att vid Artilleriets verkstäder undergå en förändring till sigtinrättningen, hvarefter de komma att afsändas till Carlsborgs gevärsförråd. Beträffande Revisorernes hemställan i 6:te §, har Kollegium, enär Eders Kongl. Maj:t lärer nådigst anbefalla förändringar i föreskrifterna för Arméens målskjutuingsöfningar, då Eders Kongl. Majit finner sådane af behofvet påkallade, ansett det icke tillkomma sig att i anledning af Revisorernes framställning i denna punkt afgifva underdånigt yttrande. Hvad slutligen angår Revisorernes framställning i 7:de §, finner sig Kollegium endast böra i underdånighet uppropa hvad Kollegium rörande dylik framställning af sistlidet års Revisorer hade nåden anföra, att densamma nemligen ej bör föranleda till något dess underdåniga utlåtande i hufvudsak, enär frågan, rörande de antydda, förändringarne, derest desamma skulle finnas erforderliga och ändamålsenliga samt, till följd af vederbörlig myndighets afgifvande förslag, utaf Eders Kongl. Majit i nåder anbe - 299 — fallas, efter Kollegii åsigt, endast i det fall kan påkalla något tillgörande från Rikets Ständers sida, att Eders Kongl. Majit funne sig befogad i nåder äska särskildt medelsanslag för verkställighet af förändrade inredningar m. m. uti den af Revisorerne omförmälde eller annan lägenhet vid Marieberg. Kollegium framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, Allernådigste Konung!
a §. om tillägg vid (se Regeringsform. 49 SO “ 1 inom. om ändring i d:o. 2 mom. d:o d:o. d:o d:o. d:o d:o. d:o d:o. 2 mom. d:o d:o. i mom. d:o d:o. d:o d:o. d:o d:o. d:o d:o. d:o (se Reg. F. 55 §.). d:o (se Ridderskapet). 68 §. d;o (se Revisorer). Riksdagsutgifterne, angående Riksgälden, gamla, liqviden deraf Riksgälds-Cqntoret, Rcvisorerncs berättelse örn förvaltningen Aterremiss —- — 0 Stats-Utskottets berättelse om dito Aterremiss upplåtande af dess hus till en Lombardrörcls (se Lombard). balancerade fordringar och tillgångar Aterremiss „ dess behof från och med i83o till och med 1834 Aterremiss .. upplåtande af dess hus till samlingsrum för de ofrälse Stånden m. fl. Credit-Sedlar, angående invexlingen deraf granskning deraf Lönebesparingars användande till Enke & Pu piil Cassan (se Lönebesparingar). löntillökning för Tjenstemännen derstädes d:o för Cancellisten vid Herrar Fullmäktige Expedition dess utländska gäld, dertill hörande Partial obligationer angående (se Obligationer). Räkenskaper, visse, föreslagne afskrifningar deruti Kongl. Proposition Samling. Afdelning Bandet. Häftet. Pagina. te 0 8; g* p b 1 Riks-Ståndcns Beslut. Undcrd. Skrifvelse. N:o N:o Ridd. 0. A. Prestestånd. BorgareSt. Bondestånd. Riks gäld*-Contor et, Reglemente för Fullmägtige Fortsättning Ytterligare fortsättning Aterremiss i ämnet Ytterligare utlåtande i ämnet . om dess Domsprcvilegium (se Domsprevilegium).
Den Svenska industriens i sednare tider sä framtidslofvande utveckling har dock ingalunda blifvit framalstrad genom några förståndigare slatsekonomiska grundsatser; den Svenska industrien har tvertom brutit sig väg, trots alla de hinder Regering, Ständer och inrotade fördomar lagt densamma i vägen. Den förkofran, som redan visar sig så synbar skall således blifva ännu större, när sundare slatsekonomiska grundsatser förmå göra sig gällande och när näringsidkarne så fritt och obehindrat som möjligt fä röra sig inom handelns och industriens område, tfvad Sverige framför allt behöfver är kapitaler, och dessa kunna endast tillskapas genom industriens vinstbehållningar. För alt skörda, måste man dock kunna utså, och de industriella företagens storhet och framgång bero således af den större eller mindre penninge-tillgången. Den Svenska industrien hade efter all anledn. ännu legat i sin linda, om icke de utländska lånen och Privatbankerna tillhandahållit nödiga förlager. Penningar hafva ock de sednare åren stålt i ett sundt och tillräckligt förhållande till industriens behof, utan att erbjudas till det öfverflöd, som föranleder excentriska spekulationer och derifrån utgängne handelskriser, och är det således att befara, alt all rubbning i dessa förhållanden kommer att hämma näringarnes under de sednare åren så friska lif. A en annan sida bör man icke bestrida, att de lill utländska länens amortering och ränte-inbelalning utgående summor trycka vår kurs, men de många rikedomskällor, som dels blifvit öpnade dels utvidgade genom den större penninge-tillgången, skola, endast de hinna blifva fullt inkomstgifvande, lätta ett till en början med afseende pä våra kursförhållanden missgynnande förhållande. Den utländska skuld, som dels bruksegarnes hypothekskassa dels andra hypolheksföreningar uptagit, lärer med afräkning af redan skedd amortering upgå till omkring 16 mill. r:dr b:co, med en årlig erforderlig ränte-och kapi tal-a f bet aini n g af omkring 800 000 r:dr b:co eller 300,000 r:dr specie.
Går man härifrån till granskningen öfver medlens användande, hvad anda har väl uppenbarat sig hos Styrelsen i jdenna punkt? Har icke vid passevolancefondens granskning ett förvaltande verk låtit utklippa de delar af räkenskaperna, som tillhörde den gamla fonden, blott för det revisorerna icke skulle få se dem? Är det icke genomföregående riksdagars förhandlingar ådagalagt, att Styrelsen endast steg för steg, med en synbar motvilja, eftergifvit åt R. St. deras naturliga och i grundlagen förvarade rätt att granska 4o Den 3 November e. m. alla statsverkets räkenkaper, och har icke Regeringen genomdrifva en ny instruetion för R. St:s Revisorer, som tydligt visar ett misstroende och gör granskningen af Styrelsens hushållning blott partiel och till vissa delar omöjlig, då den endast får sträckas till 2 års gamla räkenskaper? Hvilket förhållande har Styrelsen visat i afseende på offentligheten? Jo, i det ena verket mötes den enskilde, om lian önskar utbekomma handlingar, för att offentliggöra hvad som angår förvaltningen af statsmedel, af ett för 14 år sedan utfärdat, mot vår tryckfrihetslag stridande Kungabref, som förbjuder deras utlemnande under förevändning af våda för Rikets säkerhet. Kommer man lill ett annat verk, Statscont. för att erhålla underrättelse om Regeringens anslagsdispositioner, nekas det under andra förebäranden. När man härtill lagger den ton, sool, enligt hvad ingen bättre än embetsmännen inom detta hus kunna kanna, är rådande inom de högre embetsinahnakretsarna om R.
En lagstiftning, som går ut på att eftersätta de menskliga rättigheterna för de ekonomiska fördelarne, (och af sådan egenskap äro dock de civila frågor, hvarom den siste talaren nämnde), anser jag ingalunda hafva rätt upfyllt sin bestämmelse; och jag kan följaktligen icke ingå derpå, att för undanrödjande afolägenheterne utaf den tillökning af mål, som blifvit en följd af den sednast gjorda förändringen i Domstolarnes organisation, en förminskning i antalet nu skulle till vägabringas derigenom att sådane mål, som förut ansetts företrädesvis vigliga, nemi. de, som röra individerne i samhället som menniskor och medborgare, att desse mål säger jag, skulle sättas i andra rummet. Jag fortfar att yrka afslag å betänk. Gr. Sparre: Jag anser individens rättigheter vara lika vigtiga som den siste talaren, och just derföre har jag bibehållit underställning i aila de fall då den anklagade skall undergå straff, — det är mitt korta svar! Så fort det är fråga om att den tilltalade skall undergå straff, är underställning bibehållen men icke då anklagelsen befunnits vara ogrundad. Denna underställning är i sådant fall äfven onödig derföre att det gifves andra och bättre utvägar att tillhålla domaren att sköta sin tjenst, serdeles som åklagaren kan draga målet under Ofverrätts pröfning. Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, och II. Ex. Hr Frih. o. Landtm, framställde propos. lill bifall å Utsk:s betänk., besvarades denna propos. med blandade ja och nej; hvarefter H. Ex. hemställde om R. o. Ad. behagade afslå samma betänk., samt då dervid ropades starka ja, blandade med nej, förklarade det han trott sig linna att ja varit öfvervägande. Efter härvid af Gr. Sparre begärd votering, uplästes till justering och godkändes följande voter:spropos.: Den, som bifaller LagUtskrs betänk. N:o 37 voterar Ja; den det ej vill voterar Nej; vinner nej, varder förenämnde betänk, af R. o. Ad. afslaget. Vid voteringens slut befunnos rösterna hafva alfallit som följer: Ja — 15.
Soldat-tjensten skulle likväl icke vara längre än Beväringspligten, utan upphöra efter fem års förlopp. Då denna amalgamation icke annorlunda hvarken kan eller bör ske, än småningom, i mån af sig yppande vakanser, och i öfverensstämmelse med vederbörandes fria vilja, — så blir den händelsen otänkbar, att hela armén eller ens någon betydligare del deraf, på en gång kunde blifva rekryter. Förhållandet i detta fall blefve, att börja med, detsamma som nu, och framdeles, i händelse förslaget i allmänhet antogs, skulle afgången och rekryteringen komma att stå i bestämdt och lätt beräkneligt förhållande till hvars och ens olika, men alltid högst femåriga tjenstetid, som naturligtvis icke inträffade på samma *) Denna afgift borde bli så liten som möjligt; roen billigt är det, att Rustoch Rothållare erlade något, både derföre att de icke behöfde lega, och derföre att de lingö soldat-torpet till eget bruk mot arrende, hvilken summa skulle inberäknas i den årliga afgiften, som t. ex. i ett för allt af Roten kunde utgöras med io R:dr om året, hvarigenom, i tidens längd, en årlig inkomst af nära en half million blefve att påräkna, m. m. Den 12 Februarii e. m. 3a3 åratal för flera än ilem, hvilka, tillfälligtvis, på samma gång ingått i nummer. Arbets-styrkan för jordbrukaren blefve derigenom icke eller minskad, ty om Beväriogskarlen eller soldaten utkommenderas eller exerceras, blir ju sådant detsamma: det är endera af dem, som i alla fall mäste afgå. Man skulle till och med kunna påstå, att det är bättre att den äldre arbetskarlen, än den yngre®), stannar qvar lill jordbrukarens tjenst. Deremot skulle, genom denna inrättning, uppkomma flera ytterst maktpåliggande och väsendlliga fördelar.
Om nu så är, och Hr Nordensköld säger, att det icke är bevillning, så skulle väl — ifall det icke finnes en 3:dje inkomst, hvilken jag åtminstone aldrig hört omtalas, — convojafgiften eller afgiften till handelsoch sjöfartsfonden vara ett ordinarie statsanslag. Att så icke är, är likväl alldeles påtagligt, och således måste väl denna afgift ändock vara en bevillning, så framt icke den värde talaren kan närmare utveckla grunderna för sitt påstående, att den är ett ordinarie Statsanslag. Om betänk, med denna anmärkn. skulle blifva återremilteradt till Stats,Utsk., så, ehuru jag väl ej tror att det skulle förvilla Utsk., efter Frih. Sprengtporten här motsagt Hr Nordenskölds mening, så inser jag likväl ej hvartill en sådan återremiss skulle tjena. Hvad Hr Rosenblad talat om tolag, har Frih. Sprengtporten redan besvarat. Denna afgift är visserligen i det afseendet analog med convojafgiften, alt den uppbäres på samma gång och till en viss proc. af tullmedlen; men dervid förefinnes den stora skilnaden, att densamma ej ingår ' 484 Den 3o April e. m. till statscassan, utan till locala corporationer. Således bnltar liknelsen i den del, der den just borde gälla. Jag skulle således tro, att 14. o. Ad. kunde bespara sitt cancelli att utskrifva dessa anmärkn:r, emedan StalsUtsk. på dem troligen icke kommer att fasta något afseende. Hr Nordensköld: Till svar på Gr. Fröliclis fråga bör jag nämna, att min enkla mening är den, att då en tullufgift utaf 110 r:dr ingår, så äro dessa no r:dr en bevillning, mpn då sedermera io rtdr af den ingångna summan hållas tillhanda för handelsoch sjöfartsfonden, som äger rätt att begära deln när de behöfvas, så är detta ett statsanslag, beräknadl såsom sådant, hvaröfver numera ingen votering i förstärkt StatsUtsk. kan äga rum under någon synpunkt.
– Jag tillstår gärna, att den är högst förkastlig inför Gud och mitt samvete, ja också inför människor till följe af de dåliga bevekelsegrunder, det lättsinne, den brådska, den stolthet och den egennytta, som ledt mig däri. Räfskinnet RÄFSKINNET Berättelse från trettioåriga kriget Af J. O. ÅBERG. Stockholm, F. & G. Beijer förlag, 1891. Ungefär en mil norr om staden Prag låg vid tiden för denna berättelse, år 1648, en liten by vid namn Reinau. Nu för tiden finnes ej mera något spår af densamma, och om man frågar traktens innebyggare om den plats, der byn varit belägen, skall man till sin förvåning erhålla detta betecknande svar: "Reinau, hvad är det? Det namnet ha vi aldrig hört omtalas." Så utplånar tiden med sin allt förstörande hand hvad som fordom varit. Men vid tiden för denna berättelse, början af juli månad år 1648, stod byn Reinau i sin blomstring. Den utgjordes då af ett halft dussin gårdar större och mindre, ansenliga trädgårdar och der utanför vidsträckta åkerfält, öfver hvilka krigets förhärjande fackla icke lyst allt sedan den trettioåriga religionsfejdens begynnelse. De härjningar, som derunder öfvergått byn Reinau, voro snart helade, och det lilla samhället blomstrade inom kort upp igen. Trettio år, eller nära nog en mansålder, voro förflutna sedan de böhmiske protestanterne offentligt uppträdde mot katolikerne. Detta skedde, såsom vi veta, på en sammankomst i Prag. Nämnde sammankomst slutade på ett för de påfviske ödesdigert sätt, och följden deraf blef den fejd, som under trettio år ödelade Tyskland. Den äldste och rikaste borgaren i Reinau var Arnold Mayer. Då religionskriget började var han trettiofem år gammal och hade således vid tiden för denna skildring uppnått en ålder af sextiofem år. Mycket hade han pröfvat under denna tid. Han hade följt hustru och tre barn till grafven, och slutligen stod han ensam med sin fagra sondotter Minnchen, nu tjugo år gammal. Arnold
I särskilda delar af staden påminna der Franken thum, die Friesengasse, der Kattenburg, der Sassenhof, die Markomannenstrasse (nu Fredrik Wilhelmsstrasse, vid hvilken vi bo) om fordna nybyggare och invandrare; och i dess nära 30 kyrkor och capeller ser man prof på hela medeltidens architektur och målning, samt äfven märkvärdiga konstalster från senare tider. Byggnader finner man här af alla stilar, ifrån den gamla Byzantinska, den första christliga i Vesterlanden, hvarur i 13de århundradet den Tyska eller Göthiska utvecklade hela sin rikedom, ända till den moderna, men smaklösa prydlighet, som visar sig i Jesuiter-kyrkan. Af alla fästade – näst Domkyrkan – S. Maria in Capitol och S. Gereon, förnämligast min uppmärksamhet. Den förstnämnda är den äldsta i Cöln, stiftad af Plectrudis, moder till Carl Martel. Choret, som skall vara från 8de århundradet, har ännu ej de spetsiga göthiska pelarhvalfven. Den senare byggdes år 1066 af ÄrkeBiskopp Hanno på samma ställe, der det fordna af Kejsarinnan Helena stiftade, sedermera förstörda templet, stått. I mitt tycke, äro dessa bägge kyrkor, efter Domen, de skönaste i Cöln. Det herrliga hvalfvet i S. Gereon med pelarne målade i blått och guld ger en praktfull anblick. Ibland öfriga byggnader interesserade mig det så kallade Gürzenicks hus, såsom bevis på Cölnisk rikedom under medeltiden. Denna ofantliga byggnad – nu packoch våghus, – var fordom ett borgarehus, en enda köpmans egendom. I dess stora sal, höllo Cölns borgare sina banquetter. Här tracterade de Kejsar Maximilian I. – Vid den återstälda Carnavalen förledne vinter utdelades till en i detta rum anstäld bal 2400 billetter. Landet omkring nedre Rhen och dess systerfloder – Nederländerna i vidsträcktare bemärkelse – är högst märkvärdigt i den Europeiska konstens Historia. Det har haft en betydande konstperiod före Italien.
Länkens förvaltning, utan bereöanöe ak nööige säkerhetsmått kör Allmänheten, som boröe utgöra köremäl för öen blikvanöe Lauklagen, linna Utskotten samma anmärkning 1 sä matto rigtig, som aksigten meö öen n^a Lagstiftningen ieke egentligen kan vara att reglera Länkens inre oröning eller öe förvallningsmetboöer, som öet, ekler Orunölagen, tillkommer L. 8t:r att köreskrikva, utan enöast att kör öenna inre körvaltning bestämma säöane vilkor, att allmänhetens ratt derigenom betryggas. Det är oek lietta, ej något annat, som Utskotten önskat aot^öa, öa öe förklarat, att genom clen blifvande Lagstiftningen grnnckua/en skulle läggas kör Länkens körvaltning, nemi. en säöan grunöval pä hvilken inga snöra föreskrifter om förvaltningen kuncle huggas, än som mecl allmän rätt och oröning äro körenlige.
Någon annan möjlighet alt, ined bibehållande af den föreslagna gemensamma banan genom hufvudsladen, sammanjemka de skilda stadsdelarnas intressen och behofvet för hvardera af närbelägna bangårdar, skulle icke finnas, än att bereda en s. k. anhall-slation på söder, der denna stadsdels passagerare eller varor kunde aflemnas eller afhemtas; men en sådan station skulle icke kunna anläggas på något ställe ut med Skinnarviksbergen eller vid vägsträckningen (rån Liljeholmen lill öivergången af Riddarefjärden, hvadan banan, för detta ändamåls vinnande, måste ledas längre frän den södra Mälarestranden Dock som den i sådant afseende undersökta lokalen befunnits otjenlig, såsom fiir jernbanan föranledande antingen alltför svåra lutningar eller för skarpa krökningar, hade det funnits lämpligast att från Riddareholmen lora banan rakt fram öfver nämnde fjärd till närheten af Ragvalds backe och i fortsatt rät linie, derifrån leda densamma genom tunnel eller utsprängdt hvalf under den tätast bebygda delen af Södermalm till ändan af Björngårdsgatan, der banan skulle framkomma ur berget. Längden af en sådan tunnel skulle blifva 2.100 fot och banans lutning deruti omkring I på 50. Genom banans sålunda förändrade ledning skulle jemförelsevis med dess anläggning längs efter Skinnarviksbergen, följande fördelar beredas, nemligen: banken öfver Riddargården blefve alldeles rak, hvarigenom således det i anseende till bankens böjning belärade äfvenlyret vid densammes passerande förekommes; banan blefve äfven kortare och följaktligen mindre kostsam samt vinkelrät emot de broar, som för fartygs passerande måste anläggas; banken komme alt borttaga mindre rum af hamnen, och beqväma, tillräckligt långa dragvägar eller lillägghingsställen, försedda med pollare, kunde anläggas vid södra stranden, der den ena bron borde anbringas.