Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har för min del biträdt det slut, hvari Utsk:t stannat, af det skäl, att det bör väl vara i princip rätt att bestämma denna afgifts belopp i förhållande till den fördel, som den betalande kan draga af det skydd, staten iemnar. Det är ur denna synpunkt jag ansett, att qvinnan bör betala mindre än mannen, och samma grundsats har äfven gjort sig gällande vid bestämmandet af den personliga skyddsafgiften. Då nu redan så mycket blifvit från olika sidor yttradt i detta ämne, vill jag icke längre upptaga R. o. Ad:s tid, utan anhåller blott om bifall till Stats-Utsk:ts förslag. Hr Montgomery: Frih. Gripenstedt har förklarat, att grunden för en kapitationsafgift är ganska riktig. Om äfven så vore, så hafva vi ju en sådan i alla fall uti den personliga skyddsafgiften, som väl torde vara tillräcklig för att konstituera oss till medborgare. Mantalspenningarne återinfördes under Gustaf II Adolf, för att upprätthålla en ständig krigsmakt, och utgjorde då en af rikets största inkomster. Men redan från denna tid har man i afseende å sådana afgifter, som egentligen drabbade fattigare klasserna, ett historiskt yttrande af en af Sveriges störste Konungar, och som visar huru redan då eftergift i utgörandet af denna skatt medgafs. Rådet skref nemi. och frågade, huru man skulle göra med handqvarnarnes beskattning, och då svarade Konungen: »handqvarnarne må blifva som de äro; vi hålle det för qvarntull nog, när en arbetar så armarne värka:» Det synes också af alla de undantags-bestämmelser. som, till ett antalaf 24, blifvit gjorda från mantalspenningarnes erläggande, att K. M. oell 512 Den 28 Februari f. m. R. St:r ansett denna skatt obillig och kunna fördragas endast derigenom, att allt flere och flere derifrån befriades. K. M, har också i sitt förslag bibehållit flera af dessa undantag och derigenom sökt göra skatten så dräglig som möjligt.
Den 4 December. *43 För 5:te Bänkmans - afdelningen, efter Hans Excellence Herr Grefve v. Essen; N:o 12 1 Grefve v. Engeström, Lars-, Stats - Minister, En af Rikets Herrar. För 7;de Bänkmans - afdelningen , efter Friherre Mörner, Hampus, Öfverste; N:o 142 Friherre Lejonhjelm. Fullmägtig Grefve Mörner, Axel, CapitaineLieutenant. För 2o:de Bänkmans-afdelningen, efter Herr Geete, Adolph Sebastian , Öfverste; N:o 121 Herr Hjerta, Gustaf, Capitaine, genom Lottning med N:o 118 Herr Bagge af Berga. Fullmägtig Herr Flack, Carl, tillförordnad Landshöfdinge. För 3Q:de Bänkmans-afdelningen, efter Herr Amell, Lars, Landshöfdinge; N:0 1793 Herr Bruncrona, Abraham, Capitaine, genom Lottning med N:o 1834 Herre. Wille» brand, Reinhold, Capitaine. För 42:cfra Bänkmans-afdelningcn, efter Herr von Schulzenheim, David, President; NiO 20OÖ Herr Sandels , Benjamin, vice-Prasident, samt i44 Den 4 December. För 49:de Bänkmansafdelningen, efter Herr Palmsvärd, Johan Eric, Justitiae Räd ; N:o 2223 Herr Rantzou, Johan Albert , CanzliRåd. Herr Grefven och LandtMarskalken anmodade Herrar Bänkman, att i eftermiddag sammanträda till utseende af nya EleCtorer i de till Utskotts-Ledamöter invalde Electorers ställe. Upplästes till justering Instructionen jemte Eds - Formulairet för Banco - LJtskotteis Ledamöter.
I följd häraf och enär författningens nyss anförda grund inträffar icke blott på de vexlar samt löpande förskrifningar och invisningar, hvilkas strängaste exekutiva kraft är i behåll, utan på fordringar i allmänhet, finner jag mig böra, till vinnande af likhet i författningens tillämpning, i underdånighet tillstyrka utfärdande af den förklaring, att med Förordningens rätta förstånd instämmer, att derest, vid utmätning hos gäldenär, tillgångar att gälda med ej finnas, må, om borgenär det äskar, bysättning åläggas, under iakttagande af de vilkor, som uti 2, 3, 4 och 6 §§ äro bestämde; och anser jag HofRätlens tillika gjorda vilkorliga hemställan om förklaring i afseende på innehållet af 4 §, genom den sålunda föreslagne förklaringen, komma att förfalla.” Hr JustitieRådet Bredberg utlät sig: ”Föremålet för Högsta Domstolens närvarande öfverläggning kan icke vara: hvilka stadganden angående bysättning måga finnas mest lämpliga eller rätlsenliga? — ett ämne, derom Högsta Domstolen redan, dels vid granskning af f. d. lagkommitteens förslag lill ny civillag och dels i anledning af Kongl. Maj:ts tillernade nådiga proposition till Rikets Ständer vid sislförflutna Riksdag, omständligen sig yttrat, — utan endast, huru börden, efter Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers gemensamma beslut, kungjorda Förordningen af den 10 Juni 1841 förstås och tillämpas? — Högsta Domstolens åliggande är således nu icke alt tilleller afstyrka vissa föreskrifter, utan blott att, så vidt det anses behöfligt, meddela förklaring öfver de redan gifna. Någon grund för denna förklaring kan Högsta Domstolen destomindre hämta från dess egna förrnämnda utlåtanden, som författningen icke med dem öfverensstämmer. Vid detta förhållande synes Högsta Domstolens omdöme i frågan böra byggas på ordalydelsen af omförmälda författning, deruti motiver för densammas innehåll ej äro anförda; och först i den händelse, att lydelsen finnes otydlig, anser jag, R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse den 11 Juli 1844. 51 för min del, Högsta
Stora Artister äro sällsynta i vårt likasom uti al* Den 11 Juli /, w. la länder, och Staten gör en ringa ujfpoff. ring då den för dem mindskar afgiften eller alldeles befriar dem derifrån. Likamycket som jag derföre linner skäl att afgiftema höjas lör en klass af Näringsidkare hvilka af författningar och conjuncturer Varit och ännu äro gynnade, lika mycket anser jag billigheten fordra att Konstsnillet icke högt beskattas uti ett land sorn endast medelmåttigt kan uppmuntra det. En mera hufvudsaklig anmärkning torde jag sluteligeu få underställa Ridderskapet och Adeln, den nämligen om Sammansättningen af TaxeringsCommittéerna i Städerna. I Stockholm t. ex. skulle den , enligt förslaget, bestå af 6 Ledamöter af Adeln, 6 af PrestStåndet, 12 ofrälse Ståndspersoner och 48 Borgare; Således skulle de sistnämnde utgöra ett dubbelt antal emot de 3:ne förutnämnda klasserna. Jag behöfver endast nämna detta förhållande för att visa orimligheten deraf att dessa Taxeringscommitteer sålunda varit sammansatta. Så länge Ledamöter Ståndsvis ditväljas, bör lika litet denna skilnad i antal vara i städerna som på landet: Uti Hera Taxeringsdistricter på landet linnas blott några få Adelsmän och ofrälse ståndspersoner, likasom endast få Prester uti alla districts äro : Bönder äga således större delen af Hemman och förmögenheten inom 6oS Ben n Juli /. ni. dessa orter, och efter sammn grundsats, som är anta gen för städerna , skulle d<- således ha ett vida större antal af Ledamöter i Taxeringscommitteen än de öfriga Stånden, hvil* ket de likväl lika litet torde yrka , sora det skulle medgifvas. Uti Stockholm utgör dessutom Adeln och ofrälse Ståndspersoner ett så stort antal, att de visserligen böra i étt större förhållande emot Borgare, än fö* reslagetär, der taxeras. Jag tillstyrker derför att Borgerskapets Ledamöter i Taxe* ringsCommitteén i Stockholm må mindsE nedsätta» till hälften, eller ock de andra Ståndens Ledamöter ökas i samma förhål* lande.
Manufakturdiskonten lemnade kreditiv skall till en början under hvarje af åren 1864, 1865 och 1866, ett belopp af 250,000 R:dr till Riks-banken återbetalas», malte lemnäs utan afseende, äfvensom Utskottets i sammanhang härmed uti punkten 10, gjorda tillstyrkan, alt stadgandet i 147 § af nu gällande Banko-reglemente må bibehållas oförändradt, af slogos af Ståndet, som biföll ofvanintagna motion; Utskottets i punkten 21 framlagda förslag till föreskrift i blifvande Bankoreglemente, med anledning af Rikets Ständers beslut om upphörande af den i Rikets Ständers Bank nu bedrifna lånerörelse mot pant af inteckningar i egendom på landet samt hus och jord i städerna, lades till handlingarne. Den 27 Haj. Frän Flögv. Pr este-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo i ett sammanhang meddelade utdrag, JVs 308, af Vällofliga Borgare-Ståndets Protokoll den 16 och J\l 286 af Höglofliga Ridderskapet och Adelns Protokoll den 20 innevarande månad, med inbjudningar till Preste-Ståndet att förena sig uti förbemälda 2:ne Riks—Stånds, vid pröfning af 14:de punkten i Siats-Utskottets Utlåtande JVs 87, angående fortsatt utförande af jernvägsarbete!) för Statens räkning och anvisande af dertill erforderliga medel, fattade sammanstämmande beslut, hvaiigenom, med afslag å nämnde punkt, till vestra stambanans framdragande till Clara sjö och en bangårds anläggande derstädes, gemensam för vestra och norra stambanorna, i öfverensstämmelse med Kongl. Majlis Proposition, blifvit beviljad en summa af 3,070,000 R:dr R:mt. Med afslag å dessa inbjudningar förklarade Preste-Ståndet sig vidblifva sitt i frågan fattade beslut och lade ofvanberörda Protokolls-utdrag lill handlingarne. 380 Prot.-Utdrag den 27 Maj 1863.
Siirskildt bland Stor-Brittanieus iuissioniirer finnas sto~ * nrtacle type]. af lrristen intelligens; framfijr allt Liririgsto~re, liilraren, geografen, nnturforslrnren, han, hvars helgjutna harmoni icke splittrades af nigra artificiella blyftor luellan kristeudolu och veteuslrap och s o ~ u triiffades af doden, clil hail kuiibojde i bon for Afrilras riiildning. Vnnslrligt sir att uttala sig om den bctydelse,. l ' iirldens lrrist~la studenters forening) &gt; lxan Ixomma att fb. Det bet. or natiwligtvis pit det s ' iitt, hvarpii den skoter sin storartade nppgift atti brings ovaugelinm till de bildade pH de bildades eget sprbk, det enda, hvarigel; om inan n8r d e n - for att silunda genom hnfmdet; nb liela. sumhlllskroppen. Oijfverskidliga rymder iuom andens riirld ligga frnmfor oss. Yisst iir, att lrristendomeu har stora utsikter ntt segra i ett land, Ilvars praster, jurister, liikare och liirare aro geno~utriingda diiraf sedan sin unil-ersitetstid - under forutsiittuing uf att man 14 aktar sig for allt osuudt kotteriviisende, alla forsiik ntt g61.a Kristi lara till en \, esoteriskr religion for de bildade nllena. Men liittills Htminstone har den luistna stndentrorelsen icke fallit for frestelsen att soka h r a d Ibsen Izallar: clrifra folk: i sognevis ti1 Paradis)). E t t niira religiost samband mellnn ~mil-ersiteten iifver hcla riirlden midt i denua Irrigeryktenas och selrtsplittringens tid iir fiir)) ofrigt clen basta.
Sådan pjesen nu en gång är, torde den fråga som^i den uppställes kunna formuleras på följande sätt: är det rättvist, att en man, som vunnit en flickas kärlek och genom eder och löften om framtida förening äfven inför verlden förmått henne att helt hängifva sig åt honom, att för hans skull offra namn och rvkte och hvad man kallar heder — är det rättvist, att denne man, derför att det faller honom in att ingå en annan förbindelse, får utan vidare visa bort henne, som dock var hans maka, fast aldrig kyrkan och samhället dertill gifvit sin öfverflödiga välsignelse, får vägra sitt namn åt sitt eget barn, och får handla så under allmänt gillande, medan hon, modern, som ingenting annat gjort än trott på löftena af den man hon älskat, jagas bort ur » hederligt » folks sällskap med en fallen q vinnas bränmärke på sitt namn? Så har jag för min del fattat innehållet i » Dömd ». Stycket ger sig aldrig in på, huruvida ej Valborg, den förorättade flickan, haft skäl att bära sitt hufvud högt ändå, och ej fråga efter legaliserandet af sin förbindelse. Denna fråga lemnar fru Agrell alldeles å sido, och kanske är det ett fel, att hon ej med ett ord antyder sin uppfattning härom; att det åtminstone är en oförsigtighet framgår af att Strindberg, just på grund af denna hennes tystnad, kunnat räkna henne bland reaktionärerna. 3Ien hon har nu en gång nöjt sig med att i » Dömd » uppvisa orättfärdigheten mot qvinnan under nuvarande förhållanden, och äfven den gerningen är ju allt erkännande värd. Strindberg, som sjelf i hithörande frågor visar sådan opportunism, borde minst af alla hafva rätt att så strängt nagelfara med en annan, derför att vederbörlighänsyn tagits till de nuvarande usla forhållandena. När det ännu är sä illa stäldt, att fria förbindelser anses nedsättande, — märk väl för qvinnan, aldrig för mannen! — så liar en qvinna rätt att fordra af den hon gifvit sig åt i kärlek, att han skall göra hvad pä honom ankommer, så att hon ej för hans skull må bli utstött ur samhället.
steg upp och gick till fönstret och försökte ha vi dessutom beslutat tillerkänna fröken Julia Klingse ut. ström, Vallentuna, (signatur: Lilly) för en motsvarande » Ah, det är mörkt som i en säck! » sade samling af rikhaltighet och intresse. Med hedersamt omnämnande och diplom samt Idun till årets slut uthon. » Hvart kan han hafva gått i ett sådant märkas innehafvarinnorna af följande märken: Thea, mörker? » Elsa, Stina, Fanny — g, Uti / is, Karna Bäär, Lalage » Han är väl hos doktorns, » menade Maria. och Två prenumeranter, hvilka — i den mån de veta » Efter vanligheten har doktorn kommit in med sig, att detta ej förr är gjordt — torde insända sina namn och adresser. Detta senare gäller ock sigpå kontoret och tagit honom med sig hem. naturen Frida N. N. Hvad är det? » tillade hon hastigt och vände Det extra priset å 25 kr. ha vi funnit lämpligast sig om. dela på tvänne händer, då ingen af de insända skrif' Marmorbilden ' hade uppgifvit ett litet rop, terna utmärkts af framför alla de öfriga framstående egenskaper. tilldelas fröken S. Lind af Hageby, och det var som om en eldsky fallit öfver Karlskrona, för uppsatsen » En Marstrands-sejour somde fina dragen. maren 1887 *; ett pris af 10 kr. tillfaller Elsie Calliau » Jag stack mig i fingret, » sade hon och de Lis / e för beskrifningen öfver » Särö saltsjöbadort ». aftorkade en liten bloddroppe på sin näsduk. Den sistnämda författarinnan behagade insända sin adress. Hedersamt omnämnande och diplom samt Idun » Men han brukar alltid säga till oss, när ti / I årets slut ha tillerkänts signaturerna G — s och han går bort, » upprepade fru Ternitz och Blenda för deras resp. skrifter: » Mössebergs kallvattensatte sig åter i soffhörnet. » Om det bara inte kuranstalt » och » Lysekil ». vore så mörkt — och så är det så halt — Samtliga de belönade loppsatserna skola efter hand införas.
-Men 'dä jag jemväl delat Utskottets åsigt, att Bruket icke hör förr än efter nästkommande Riksdag försäljas, har jag föreställt mig, ;att det vöre Utskottets skyldighet .att, i afseende på Brukets förvaltning under tiden, föreslå Rikets Ständer, att antingen sjelfve besluta eller ock öfverlemna åt Banco-Fullmägtige att vidtaga sådana förändringar, hvarigenom, de med denna Bruksrörelse förenade högst betydliga kostnader skulle, så vidt möjligt vore, under de kommande åren förminskas. Till vinnande af detta ändamål kan jag icke inse någon, under nuvarande förhållanden, mera bidragande och lämplig åtgärd, än beviljandet af den rättighet, som. Fullmägtige begärt, nemligen att på Expectance-Slat öfverflytta den vid Tumba nu anställde Förvaltare, sorn, oaktadt sin under mångårig tjenstgöring ådagalagda redlighet och skicklighet i räkenskapsföring, icke sliulle vara fullkomligt passande för ifrågavarande befattning, samt att, i bans ställe, antaga en Bruksförvaltare, sorn, jemte kännedom om papperstillverkningen och nit för sitt yrke, egde den för ett så ansenligt Bruks ändamålsenliga förvaltande oundgängligen erforderliga drift och verksamhet. Den jemförelsevis ringa tillökning i aflöningskostnaderne vid Bruket, sorn härigenom kunde uppkomma intill den troligen icke aflägsna tidpunkt, då Fullmägtige blifva i tillfälle att inom Banken, på ett lämpligare sätt, begagna den nuvarande Förvaltaren, skulle, efter ali sannolikhet, mångdubbeltersältas, genom en såmedelst beredd förökning i Brukets afkastning. På dessa skäl, Bihang till R. St. Vrot. i834 och. i835. 6 Sami. i Ajd. a Bandet, 3yxle Häftet. 2 1 o Bavco-Utskottets Memorial Nio 116. anser jag mig böra anmäla min reservation emot Utskottets beslut, att afstyrka hvad Fullmägtige i berörde afseende föreslagit.
Enär sållin - Den 17 December f. m. i3 da dessa händelser endast äro mot hvarandra stridande prejudicater, vid hvilka vi ingalunda få hålla oss, utan vid Grundlagen, roed hvars anda den förstnämnde på intet sätt öfverensstämmer, inser jag icke, hvad verkan dess åberopande bör kunna äga på frågans afgörande denna gång. Om Statsoch BancoUtskolten, såsom lätteligen kunnat hända uti det ifrågavarande ämnet, nemligen myntbestämningen, som har ett så vigtigt inflytande på landets ekonomiska ställning, begärt sammanträde med Ekonomiutskottet, hade dessa Utskott tillsammans utgjort 3o Ledamöter af hvarje Stånd, och således genast kunnat afgöra frågan med Rikets Ständers rätt, enligt den princip man nu vill etablera. Men då Grundlagen bestämdt föreskrifver, alt Utskott, för en frågas afgörande med Rikets Ständers rätt, skall förstärkas, ConstitutionsUtskoltet till 20 Ledamöter, och de öfrige Utskotten till 3o Ledamöter af hvarje Stånd, alltid iden proportion, att RiksSlåndens Ledamöter utgöra pluralitet mot Utskottens, tror jag, att fråga aldrig bör kunna uppstå, att tillskapa en Nämnd på ett motsatt sätt, eller så att Utskottets Ledamöter blifva talrikare, än RiksSlåndens, hvilka senare i sådant fall på förhand voro öfvervoterade, då det vanligen är Utskottets förslag, som utgör ena alternativet i Yoterings-propositionen. Jag kan derföre ej underlåta, att motsätta mig den af Utskotten nu föreslagna åtgärd. Den 17 December f. m. Tians Excellence Herr Grefven och Län dt Marskalken yttrade, att sedan Friherre Cederström uppkastat 2:ne preliminairfrågor, hvilka inträngde i rätta förståndet af Grundlagens föreskrifter, ansåg Hans Excellence del vara dess pligt, att deröfver gifva dess tanka och Öfvertygelse tillkänna; och hvad således först angick frågan, om man kunde punktvis företaga till pröfning ett från Utskott inkommit jemkningsförslag, så enär ^3 §.
Maj:ts höga uppmärksamhet på heliofvet af förhöjd aflöning för nuvarande Place-Majorens i Malmö efterträdare, i den mån inkomsterna vid tjensten förringades genom borttagande efter hand af de för densamma från ålder afsedda löneförmåner, än ock med lemnad upplysning derom, att den till ofvannämnde två gatprs sammanbindande erforderliga tomten N:ris 1 och 2 nu vore mot ett årligt arrende och på sex månaders uppsägning till enskild person uthyrd, underdånigst hemställt, det måtte staden Malmö förpligtas att allt framgent utgifya ersättning för så väl nyssberörda till Kongl. Kollegii Fortifikations-Afdelning ingående arrende-belopp, som äfven den inkomst, vissa tjenstemän för det närvarande hemtade af det till promenadplatsens förlängning afsedda 5,4 kappeland innehållande jordstycket ' N:o 3; och har Kongl. Maj:t, som genom hvad i ärendet förekommit, funnit det ådagalagdt, att den Kronans mark, om hyars afstående till staden Malmö underdånig anhållan af dess Äldste blifvit gjord, vore för de uppgifna ändamålens vinnande verkligen behöflig, uti den Nådiga Propositionen läckts föreslå Rikets Ständer att medgifva, det samma mark eller ofvan närmare betecknade fem jordstycken måtte, jemte genvägen fråq hamnen till Malmö f. d. citadell, den sednare dock med den af Kongl. Krigs-kollegium föreslagna inskränkning, till staden Malmö upplåtas, under dervid fästadt förbehåll, att staden från den tid, den af de särskilda jordstyckena komme i besittning och sedermera allt framgent årligen i behörig ordning utgåfve ersättning för de deraf nu till vederbörande utgående arrende-afgifter och öfriga inkomster. Utskottet har, af de till frågan börande, Utskottet delgifna handlingar vidare inhemtat, att ofvanberörde till förening af två gator afsedda jordstycken N:ris 1 och 2 af tillsammans 3,5 kappelands vidd, utgöra en del af ett Kronan tillhörigt område, innehållande 3,070 qvadrat-alnar eller omkring 7 kappeland, hvaraf Kongl.
Jag lofvar, att han skall ingå härpå, ty jag inser, att häraf beror allas vårt väl och att detta är sista gången, som Carnegie räcker ut handen till försoning. Var ej inquiet, det skall lyckas mig! Jag förstår mig ganska bra på John Hall. – Ja, ja, ja, ja. Du förstår dig bra på karlar. Det har jag också gjort i mina dar, det vill säga, jag törs väl ej flattera mig med att jag förstod mig på salig herr Hall. Och förstår du dig på din John Hall, så är du slugare än jag, och det tror jag knappast. – Nej, slugare är jag visst inte, skyndade Constance sig att svara. – Då inbillar du dig kanske vara något annat, som jag inte är, inföll enkefru Hall skarpt. Det hade kommit en ny knut på garnet, och enkefru Hall trädde nystanet in och ut, med alltjämt tilltagande otålighet, hvilken gaf sig luft i häftiga åtbörder. – Du vet väl, att Backman ingifvit John Hall, att åtala hela sin contoirspersonal, sade hon slutligen och bet argt af garnet. Det gör mig ondt om den hygglige Fredrik Damm. Ja, ja, ja, ja, turen kommer sen till oss allihopa, mig och dig och allesammans, ifall den eländige Backman får fortsätta med att tuta John i öronen sina hopsmorda sannolikheter. Ingen går då fri, sanna mina ord, så det är nog ditt bästa råd att stå på vår sida och laga, att det blir till snar brytning med Backman och till förbund med Carnegie. Och ingen tid kan vara lämpligare än den nuvarande, då Backman är bortrest. Nu gäller det, min charmanta Constance, att visa hvad du duger till! Om du gör dig så mycket omak med John Hall, som du gör dig med andra karlar, så är jag säker på att du kommer att lyckas. Constance sväljde det beska pillret, men hon skyndade sig i alla fall att taga afsked snarast möjligt, ty det såg ut som om svärmodrens lynne, sådant det nu var, ej skulle stå sig många minuter längre. Constance följde sin svärmors råd och gjorde sig lika mycket omak med John, som hon brukade göra sig med andra karlar. Och hon lyckades.
Jag vet ibland ingen råd med dem. Ni lär qnna göra er ätlydd och ni har hjärta för det mänskliga eländet. Ni skulle blifva mig en god hjelp med detaljerna, ' t dagordningen, arbetssalarne och annat som jag har sv5rt att hinna med. Min tid behöfs för det ständigt växande antalet af sjuka. Vill ni ?w Hon satt tyst. Hon tänkte på hvad denne man uträttat för de arma sinnessjukas vård. Hon tänkte på hans stora planer för nya vårdanstalter i skilda trakter af landet, och att denne mäktige ande skulle stäckas af de hvardagliga småbestyr, dem hon viste sig med lätthet kunna ordna. Med ens kände hon hvar hennes plats nu var. » Det förefaller mig hemskt att lefva bland dessa vilda rop och själlösa åtbörder, sade hon afvarjande .. a hemskt^, upprepade han, &gt;ja, hvad som ar hemskt, det är att människans skönaste gåfvor sölas i smuts, missvårdas, förstöras genom missriktad uppfostran, laster, vanvard, högfärd .. Det kom ett uttryck af djupt missmod öfver hans ansigte. Tyst räckte hon honom sin hand. jag kommer, sade hon stilla och kände i denna stund, att hon gaf stöd åt en annan sträfvande ande. tack^, sade han, wdet trodde jag er just om. Ni skall finna ett hen1 hos .oss.&gt; Hon log: » Ett hem », upprepade hon t; iflande. Ja, och ett godt och trofast hem, sade han på sitt trygga sätt. Och hon fann det. Medan tider och förhållanden i den yttre verlden omgestaltade sig, medan många af de band, soin fängslat qvinnans krafter löstes och nya vägar öppnades för hennes tanke och verksan~het, gick Elisabeth i sin hvita mössa sin stilla vag inom den nya, vidsträckta hospitalsbygnaden. Der hade hon funnit sitt lifsarbete. Va1 hade den dagliga bördan af bestyr stundom varit tung, men mången ljus stund, då mörkret skingrats inom en människosjäl, hade lönat hennes kärlek.