Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Banken har en fond af 3o millioner rubel; Wien* ska Banken, en fond af 100 millioner i papper och io millioner i klingande mynt; Fransyska Banken har en fond af go millioner francs; Förenta Staternas Bank har en fond af 7 millioner dollars i klingande mynt, och 37 millioner i statsobligationer, hvaraf 21 äro insatte af private actionairer, och 7 millioner af Förenta Staternes regering. För alla dessa Banker är af Lagstiftaren bestämdt, huru långt de få stråe* Den 9 Julii e. m. Isa sin sedelutgifning, och för de fleste af dessa Banker är också bestämdt, huru långt de få utvidga sin lånerörelse. Med kännedom utaf, huru förhållandet är i alla andra länder, ansåg jag mig berättigad att yttra, det de förenade Utskotten, då de bestämt sådane vilkor för den obetydliga fond af 4 millioner, som man af Statens hela skuldmassa till Banken, ansåg sig böra förbehålla Banken såsom grundfond -— att den blifvit oanvändbar, icke uppfattat rätta ideen af en grundfond för en Bank, som skall drifva lånerörelse; och må det vara mig tillåtet förklara den öfvertygelse jag äger, att om man icke vill vara betänkt uppå alt fondera denna Bank, så är också ingen soliditet att förvänta. Då instämmer jag helldre i deras tanka, som vilja låta allt stå, som det slår, och det i det hopp, att det må ramla ju förr dess heldre, men jag befarar blott, att det icke blir Banken ensamt, som kommer att ramla. I afseende på Creditivets bestämmande, anser jag frågan alldeles för tidigt väckt. Först och främst tillhör det StatsUtskottet ensamt att föreslå Creditivet; Ståndens sak blir det sedan, att gilla eller ogilla StatsUlskottets förslag.
Det hade fastnat en brödsmula på hans underläpp; den satt qvar allt medan han talade. Och det irriterade Lundegård värre för hvart ögonblick. – Denne store man och denna lilla brödsmula! Det var en illusion som pinades på sträckbänk. Hela hans ansigte drog sig tillsamman som i hudlös ömtålighet bara han tänkte derpå. Han hade berättat det för Stella Kleve och Ivar Berendsen förut, och hon påminte honom derom.384 Vi talade om Final. Jag berättade om min rädda spänning medan han om morgonen läste den slutscen jag skrifvit om natten, hur jag vaktade på hans ansigtsuttryck för att läsa min dom, och hur aldrig detta uttryck kan gå ur mitt minne. Han kom ihåg det. – ”Ernst Ahlgren skrifver bref ibland” sade han vänd till Stella Kleve, ”ja bref sådana att man alldeles kan förvåna sig. Det är den allra ofattligaste brist på sjelfkänsla. Jag skall aldrig lära mig förstå det.” ”Om du kände midt föregående lif skulle du förstå.” ”Det vore mig omöjligt ändå.” ”Det fans en tid, när du tog det för tillgjordhet, men det gör du väl inte nu?” ”Nej, men det är alldeles barrockt; sådana bref du kan skrifva!” ”Nej för tillgjordhet kan man då aldrig beskylla Ernst Ahlgren,” sade Stella Kleve med sin mjuka, något beskyddande röst. På natten, medan jag gick och klädde af mig, kommo dessa ord för mig igen. Jag hade fattat dem så enkelt då jag hörde dem. Jag trodde att han endast menat att jag som författare saknar sjelfkänsla, att jag aldrig sjelf vet att uppskatta ett arbete förr än erkännandet kommit till mig utifrån. Men så slog det mig med ens att han talat om denna frånvaro af sjelfkänsla icke allenast i sammanhang med mitt literära arbete, utan äfven i samma andedrag han nämnt mina bref. Det kunde hända att hans ord hade afseende på menniskan – på mitt privatlif och mina handlingar – icke på mitt författarskap och konstnärliga uppfattning. Den tanken träffade mig som en blixt. Jag tvärstannade midt på golfvet som om jag icke kunnat röra en lem. Kroppen blef liksom död och borta, så intensivt lefde hjernan.
Det är derföre, som jag vågar förena mig nied några föregående talare och anhålla att Hr Landtm, täcktes tillkännagifva sin tanke, huruvida icke Ståndet må få börja att öfverlägga om den puukt af Frih. Hamiltons förslag, som handlar om sjelfva valsättet. Det blir då dervid, likasom vid de öfriga punkterna, tillfälle för Frih. Roye och andra ledamöter, som frukta vådor af detta förslag, all framställa såsom amendementer de modificationer, hvilka finnas i de andra förslagen. Blir Frih. Hamiltons förslag afslaget, så komma dessa andra förslag i alla fall, hvart och ett i sin tur, under omröstning. Hr Nordensköld, Otto Gust.: Jag hade icke tänkt alt alldeles handlöst lemna mitt förslag å sido, ty då Hr von Harlmansdorffs skall föredragas, bade jag ämnat föreslå, om icke R. o. Ad. ville ingå på den idee, alt Konungen skall kunna tillsätta någon del, t. ex. hälften, eller, efter villkorliga lagbestämmelser, liela den öfre kammaren; men jag hade för afsigt att dröja dermed till dess. Likväl skulle jag nu, sedan Frill. Sprengtporten förslag är bifallet, 0111 icke en sådan bestämmelse antages, snarare vilja gå in på den idee, att de godkända grunderna allena, med afslag Den ay Octo ber c. m. å de öfriga förslagen, öfverlemnas till Const.Utsk., hvarefter R. o. Ad. hade sig öppet lemnadt, att ined full öfvertygelse, att fäderneslandets val är iakttaget, antaga det förslag, sora uppgöres, eller afslå detsamma, hvilket sednare jag högligen skulle recoramendei a, ifall jag säg att Konungen ej finge någon rättighet vid bestämmandet af den öfre kammaren. Jag har hört sägas, att Fransyska Pälskammaren icke fullkomligt motsvarar sin bestämmelse, emedan den icke inom Frankrike åtnjuter den aktning, som den Loide hafva, i följd af det sätt hvarpå den bildas.
Grefwe Ds ls Osrclie anmälte att i anledning af Ridderffapets och Adelns beslut, angående inlemnande af Utstottens Handlingar till Riddarhus Archivet, hade han säsom Ordförande i Bewillnings-och Iämkningk-Utstottcn, samt främste L damoten i Hemliga Utskottet i dag fullgjort Lenna pligt genom aflemnandetill Riddarhus-Secreteraren af alla deste Z:ne Utstötts Protocoller och Handlingar. Herr Grefwen och Landtmarsk alken betygade Herr Grefwe De ls O-nlllc erkänfla öfwer dest sämedelst wisade actiwite. Anmälte Herr Grefwe» och Lan d t-M ar sta l k en» att sedan alla fyra Riks-Gränden ingätt i stadgande af lika tid kör Bränwins Bewillningens början, hade fädant nu blifwit i den förut upläste Expeditionen i agttagit, bwarföre Herr L mdtRarstalkcn föreflog, att samma Expedition nu mätte säsom justerad anses. Bifölls. Den 2 Maj. 105Z Derefter klockan ^ till is aftägande Höglofl. Ridderskåpet och Adeln under Herr Grefwens och Landt-M,arffalkens anförande och af s:ns Härolder föregångne, till Storkyrkan, för att afhöra Riksdags - Predikan, efter hwars flut Riksens Stander begälwo sig till Riks-Saleth hwarcst, efter hällne underdänige afskeds-tal af Herr Landt-Marflalken och Talemannen, samt Riködags-beflutets upläsande, Hans Kongl. Masit i Räder hemförlofwade Riksens Stander. Höglofl. Ridderffapet och Adeln kemnade Riks-Sa«. len inemot klockan 4. Irr flcksrn Drolocoll!, O. Lilverstolxe. Onsdagen den 2 Maj. Plenum kl. 7 om astonen.
Enär de ord, som Paulus här citerar, icke finnas i gamla testamentet, är det sannolikt, att han anför en rabbinsk kommentarie till Gen. 2, 7. Efter att i många århundraden hafva varit ansedd förlorad, återupptäcktes Henochs bok i Abyssinien år 1773 af den berömde resanden J. Bruce, som hemförde två handskrifter af densamma. Sedermera hafva flera handskrifter, alla på etiopiska språket, blifvit funna i samma aflägsna land. Upptäckten blef ingalunda helsad välkommen af kyrkans män, och handskrifterna, i stället för att öfversättas och offentliggöras, fingo hvila i bibliotekerna ända till år 1821, då ändtligen prof. Laurence i Oxford, trots afrådande vinkar, utgaf en engelsk öfversättning af verket. Denna öfversättning, som enligt Dillmans uppgift hvimlar af grofva missförstånd, blef i sin ordning öfversatt på tyska 1833–1838. De tyske ortodoxerna med J. Chr. K. Hoffmann i spetsen hafva i kyrkligt intresse antagit, att boken är författad efter Jesu tid. Det oriktiga i detta påstående har med genomgående grundlighet bevisats af ofvannämnde Dillmann (teologie professor i Tübingen och en af nutidens förnämsta orientalister), som år 1853 utgaf sin öfversättning och förklaring af densamma. Tertullianus antager, att eftersom Henochs bok blifvit utaf en af de heliga skriftställarne åberopad som källa, måste den antingen vara äkta, det vill säga skrifven eller dikterad af Henoch, eller åtminstone innehålla en ända från Henochs tid bevarad sannfärdig tradition. Ortodoxerna, som drifva läran om bokstafsinspirationen, vore skyldiga att göra samma antagande; men här, såsom öfverallt, der det är fråga om obehagliga konseqvenser af deras dogmer, rädda de sig med att kasta logiken öfverbord. Boken talar i erkefaderns Henochs namn, som enligt Gen. 6 lefde före syndafloden och till följd af sitt fromma lefverne blef af Gud borttagen.
Det förra har Ulsk. ock funnit riktigt och derföre föreslagit, att gäldenären skalle fortfarande få njuta sitt en gång afslutade aftal till godo, endast han ställde ny skäligen antaglig borgen. Denna åsigt som klarligen öfverensstämmer både med vår nu gällande Lag och LagBeredningens förslag, tror jag äfven vara med billigheten öfverensstämmande, och om jag hade deltagit uti Utslcs behandling af frågan, hade jag således bidragit till det beslut hvari Etsk. stannat. Det finnes, utom det af Frih Baab omnämnda, så många andra fall, då personer få nöja sig medborgen, som domaren ansett antaglig, att jag för min del ej kan tillstyrka att afseende må fästas å Hr Sparres reservation. Hr Carleson: Med anledn. af Hr Ribbings yttrande anhål ler jag att med erinran, att jag icke sagt mig med visshet känna, att Betänk, redan blifvit af de trenne andra Stånden bifallet, utan endast yttrat, alt jag hört omtalas att så skulle vara förhållandet, få anmäla att en annan ledamot sedermera underrättat mig, att det är tvifvelaktigt huruvida Betänk, blifvit, åtminstone i två Stånd, så afgjordt som jag förut omnämnt. Hr Sparre: Föranledd af Frih. Wredes yttrande, anhåller jag att få nämna, att det visst icke är LagUtsk:s mening att låneaftalet ovilkorligen skall till följd af en löftesmäns död uphöra. Detta blifver nemi., enl. förslaget, beroende af den omständighet, huruvida långifvaren godkänner den honom erbjudna nya säkerheten. Det kan ju finnas många fall då säkerheten godkännes, och då behöfver ju frågan ej dragas under domstols pröfning. Hvad åter vidkommer Hr v. Ehrenheims och Ribbings anmärkn., att förslaget endast afsåge tvenne personer, eller borgenären och gäldenären, och icke, derest löftesmannen åro flere, desse sednare samt förhållandet dem emellan, ber jag endast att få erinra, att den ifrågav:de lag§:n icke torde föranleda till utförligare bestämmelser rör:de rättsförhållandet emellan de särskilda löftesmännen.
Som jag har anledning förmoda, tillämpas detta stadgande åtminstone i Stockholm så, att de af ifrågavarande näringsidkare, 24 Bevillnings-Ulskottels Betänkande, A'to 4. sorn ännu qvarstå såsom borgare, påföras bevillning efter 2 ari. både såsom borgare och derföre, att de tillika hafva rättighet till bränvinsminutering, oaktadt denna sednare serskildt drabbas af bevillning enligt bränvins-föifattningen. 'fril förekommande af ett sådant missförstånd, härledande sig ifrån ifrågavarande tillägg, har jag ansett detsamma böra utgå, enär, utan hinder deraf, taxerings-männen ändock ega att med tillämpning af 10 § påföra borgare så hög bevillning, de för sin rörelse i alla riktliingar anses böra vidkännas. Ehuru jag vid behandling inom Utskottet af hr Bergers motion om nedsättning af minimi-afgiften enligt 73 § pag. 61 för behållna vinsten af hvarje skeppund så väl frälseoell hammarskattssraide, som äfven för året vågfördt rekogniiionssmide efter hammarskattsjernpriset, från f till af berörde vinst, icke förvärfvat mig den sakkännedom i ämnet, att jag tilltrodde mig att uti öfverläggningen, än mindre i omröstningen derom, deltaga, anser jag mig likväl numera vara derutinnan så hemmastadd, att jag finner berörde minimi-afgift skäligen böra nedsättas från f till y^rdel. För min del har jag icke funnit, om ock, hvad jag ej kan hafva mig bekant, i anseende till det öfvervägande antalet af ståndspersoner i hufvudstaden, der en stor del embetsverk äro förlagde, ståndspersoner der inom Taxerings-kommittéerna böra tillerkännas någon öfvervigt emot borgerskapet, förhållandet i detta fall vara alldeles motsatt i de öfriga rikets städer, der borgerskapet måste vara det öfvervägande, emedan dessa städers bestånd deraf är ovilkorligt beroende, hvadan jag ej kunnat dela Utskottets förslag till ändring af 89 §, så att ståndspersoner, i stället för motvigt, skulle erhålla öfvervigt i antalet af taxeringsmän.
Djurgårds-intendentens afgifua yttrande: att då Hans Majit Konungen under den 19 Januari 1846 täcktes, till en under gemensam styrelse och förvaltning med allmänna Institutet för döfstumma och blinda ställd särskild afdelning och stiftelse för blindas vård och undervisning, under eganderätt i nåder öfverlåta åbyggnaden på den Hans Majit enskildt tillhöriga lägenheten öfre Manilla på Kongl. Djurgården, blef vid samma tillfälle särskildt tomtemål, enligt upprättad karta, till berörde åbyggnad äfven nådigt upplåtet, att besittas under Hans Maj:ts regeringstid; hvadan och enär den nu föreslagna nya byggnaden vore afsedd att uppföras på omförmälta område, samt upplåtelse af någon ny eller utvidgad tomt för detta ändamål icke vore ifrågaställd, Djurgårds-intendenten ansåge något hinder för nådigt bifall till ansökningen i denna del icke möta; samt b) Af Riksmarskalks-embetets underdåniga utlåtande: att, med fästadt afseende å hvad sålunda blifvit utaf förrbemälde Intendent upplyst, Embetet icke heller för sin del funne något hinder från Djurgårdens sida möta för ifrågavarande byggnads uppförande å den dertill nu föreslagna plats, i händelse Kongl. Majit funne godt dertill lemna dess nådiga bifall. Med fästadt afseende å de olägenheter, som numera funnits förekomma beträffande den för ifrågavarande nybyggnad först föreslagna, norr 0111 lägenheten öfre Manilla belägna plats, och då annan tjenligare lokal, än den nu i underdånighet förordade, icke funnes att tillgå, ville Hans Kongl. Höghet Kronprinsen Regenten i nåder medgifva, det må besagde nybyggnad uppföras ä den derför af Professor Haverman föreslagna och af Institutets Direktion i underdånighet förordade, nära söder om nämnde lägenhets nuvarande abyggnad och inom det åt Institutet från Kongl. Djurgården upplåtna område befintliga så kallade platå, emellan besagde åbyggnad och stora landsvägen belägen; derom transsumt af protokollet skulle, jemte handlingarne, expedieras till Eklesiastikdepartementet. för den uppå dess vidare handläggning beroende del af målet. Ut supra. Ex protocollo : Axel Fredrik Liljenstolpe.
Bland frågor, som skola ställas till en anklagad, anbefaller ”Hexhammaren” en mängd, om hvilkas beskaffenhet följande exempel kunna gifva ett begrepp: Vet du, att folk håller dig för en hexa? Hvarför har du visat dig på N. N:s egor? Hvarför har du rört vid N. N:s barn (eller ko)? Huru kom det sig, att barnet (eller kon) straxt derefter insjuknade? Hvad hade du att göra utanför din stuga, då ovädret uppkom? Huru kan du förklara, att din ko ger tre gånger så mycket mjölk som andras kor? Utförligt redogör Sprengers arbete för den behandling en för hexeri anklagad och till domaren öfverantvardad person har att utstå. Före förhöret skall den anklagade läggas på pinbänken, för att sinnet må uppmjukas till bekännelse. Några låta sig sönderstycka lem för lem, heldre än att tillstå sig skyldiga; sådane äro ”de värsta hexorna”, och deras ihärdighet förklaras dermed, att ”djefvulen gör dem hårda mot plågorna”. Andra, som varit honom mindre trogna, öfvergifver han, och de äro lätta att bringa till bekännelse. ”Har ingen bekännelse kunnat under den första dagen hexan afpressas”, – vi anföra här ”Hexhammaren” ordagrannt – ”så fortfar man med tortyren andra och tredje dagen. Visserligen förbjuder den verldsliga lagen att upprepa tortyren, när icke nya indicier kommit i dagen, men fortsätta den får man. Fördenskull skall domaren begagna följande formel: ”Vi döma, att tortyren skall med dig i morgon fortsättas (icke upprepas).” På andra dagen skola tortyrinstrumenten förevisas den anklagade, och en närvarande prest skall uppläsa följande besvärjelse: ”Jag besvärjer dig N. N. i den heliga treenighetens namn vid Jesu Kristi bittra tårar, som han på korset utgjutit ... vid alla Guds heliges och utvaldes tårar, som de utgjutit öfver verlden ... att du, om du är oskyldig, genast utgjuter rikliga tårar, men, om du är skyldig, alldeles inga tårar. I Guds fadrens, sonens och den helige andes namn. Amen.”
För att förebygga ett sådant slitande nr den krets ynglingen tillhör kan jag icke finna annat än alt beväringsåldern hör inträffa vid 20 ä 22 år. Detta synes vara antaget i alla Stater. 1 Frankrike och Preussen börjar beväringsskvhlighelcn vid 21 år, i Sardinien äfven, likaså i Holl. nd, och åldern omkring 20 år är antagen på hela kontinenten. Går man vidare, t. ex. till Danmark och Norgp, så finner man, att beväringsskyldigheten der inträder med 22:dra året. En följd deraf att menniskoracen mot Norden något sednare utvecklas och alt före denna ålder ynglingen icke är tillräckligt härdad för att kunna stå ut med krigets vedermödor. Sr också den beväringsskyldige vid 20 år allt för klen, och sådant är äfven eikändt inom sjelfva landet. De, sorn sett ilen Preussiska Arméen, hafva likasom jag ej kunnat undgå att anmärka dess nästan barnsliga utseende. Vid 20 år har icke heller hos oss yng - Den 14 Februari. 409 lingen de krafter som erfordras för att uthärda soldatlifvpt. Vår krigshistoria liar äfven visat, att en stor del af sådant manskap, upliådadt vid allt för späd ålder, slutat sitt lif pa sjukhuset, såsom fallet — sorgligt alt omtala — var med landlvärnet under 1808 och 9 årens krig. Det synes mig således, all Ulsk. bordt närma sig del sätt som i Norge är anlaget och som K. M. äfven föreslagit. Hvad rättigheten att lega för sig beträffar, så har här blifvit yrkadi, alt densamma icke bolde få existera, .lag tillhör en motsatt A<igt. Jag anser visserligen alt hvar och en är skyldig att bidraga till fosterlandets försvar: men det är också tydligt att, ju mera civilisationen utbrr-des, desto mera cxklusifl måste livar och en anstränga och nedlägga all siri förmåga i det yrke. han till framtida verkningskrets för sig bestämt, och desto mera arbetskraft fordra äfven dessa yrken.
Af skälen för och emot det hittills stadgade sättet att genom uppoch afslag förrätta UtmätningsAuctioner å fastighet, anser jag för min del, lika med Lagutskottet, de förra öfvervägande, icke ens öfvertygad om motsatsen af hvad LagComittén i motiverne till 4 Cap. UtsökningsBalken af nya Lagförslaget anfort. Det synes nemligen efter vanlig beräkning gifvet, att, vid försäljning i afslag, då fett enda bud afgör handeln, köparen skall erbjuda det högsta som han för egendomen vill gifva, helst han i annat fall befarar ett underbud , som hohöm icke är tillåtit öfverbjuda; men att han deremot, vid en Auction endast Bil. till Ridd. 0. Ad, Pr. V. Band. 1® Dun 18 Junit /, ni, 1 uppslag, icke uppgår till sin högsta fixerade summa, annorlunda än i den mohn andra bud ochöfverbud dertill föranleda. Men då LagUtskottet uti nu varande stadgar angående nämnde Auctionssätt föreslagit åtskilige väl beräknade modificationer, begagnar jag tillfället att hemställa, om icke en föreskrift i sammanhang dermed vöre nödig för det fall, att tvenne eller flere bjudare på en gång ropa ordet mitt. I sådant fall borde, efter min tanka, Auctionen dem emellan i uppslag fortsättas och högsta budet afgöra köpet. Deremot kunde utropet i uppslag vid början af Auctionen aldeles undvikas, och början genast ske med utrop i afslag, efter någon viss fastställd grund, t. ex. att den summa , som utgjorde trenne gånger fastighetens uppskattade värde först utropades och småningom minskades tills någon ropade ordet mitt. Till Högloft. Ridderskapet och Adeln hemställes vördsammast om detta förslag angående tillägg vid hvad Lagutskottet tillstyrkt, må till återremiss föranleda. Herr Ehrenborg, Casper: Med Höglofl. Lagutskottet kan jag icke instämma deruti, att befattningen med promotorialer skulle leda till åsidosättande af Konungens Befallnicgshafvandes oväld och anse - Den 18 Junti f, mi enda.
Jr utgången oafgjord genom ny likhet i röstetal, och kan förseglade valsedelns läs/ag ej öka det antal, för hvilket denina likhet äger rum, blifve dä förseglingen bruten och sådant utslag gällande. Kim detsamma möjligen öka det antal, hvars lil h >t i röstetal fördröjer utgången, eller befmnes sådant utslag otillräckligt lil! hela ändamålets uppfyllande, anställes, i af seende på hvad, som deruti brister, ny skiljeröstning. R, F. § 97. § lia. När stadgadt är, att sammanstämmande röster R 6? och^63^fordras till minst hälf ten af de röstandes antal, uppgifve hvarje väljande först, genom sådan valsedel, som i 110 § omtolas, erforderligt antal af män, som han anser f örtroendet värdiga. Falla dervid rösterna, till mer än hälften af de röstandes antal, på. en eller flera, vare den eller de behörigen val le. Blifver vid denna f örsta valåtgärd ej det antal utsedt, sorn väljas bör, sker med tryckta sedlar, märkta med VALD och ICKE VALD, serskild emi östving öfver hvardera af dem, som röster erhållit, men ConstUutions-Utshottets Memorial, M .2. 33 men icke valde blifvit; cch bli fre du först röstadt öfver deri, seni flesta rösterna erhållit, dernäst öfver den, sani näst honom bli j vit af de flesta kallad, och så vidare. Haf va tvänne eller flere blifvit kallade af lika många, företages först, för hvarje sådan likhet, en elfer flera sidferöstningar med ett namn på valsedeln, så att hvarje ordningsmål serskildt bestämmes. När lili sålunda fastställd ordning omröstningarne företagas, blifve vid hvar och en sådan en förseglad röstsedel aflagd, som uteslutcs, om den ej, i anseende tili lika röstetal, är nödig för att afgöra utgången. Valförrättningen upphöre, när VALD vunnit vid så många serskilda omröstningar, att valets ändamål UPPfd^dt år.
Widkommande särskilt Ulltuna Kongs-Ladugärd, sä emedan den sammanflagne summa, bwilken Subarrendatorr; -^nclers tlsbr dels i Bevillning till Staten, dels ! ärlig afgift till arrende-Innehafwaren erlägger, utgör wida »ner än det uträknade beloppet af grundräntan efter förwandling och markegång, kommer nämnde Subarrendator art under de öfrige arrende-ären till Stats-FVerket betala hela desi arrende af »666 Äs. 32 8., hwartill han genom Contrakt sig förbundit; stolandes dock, sä wida ll-llr, witz anställande bestgtnin .;, funnits hafwa äsidosatt de i contractet ätagne ffyldigheter, rörande Kongsgärdens tillbörliga häfd samma contrakt anses förwerkadt och egendomen afträdas till Kronans fria disposition; och böra derjemte i alla händelser de genom Kongl. Resolutionen den Zo September - Den So April. 1029 ber 178b innehafware» tillaghe särskildt förmaner upphöra Under Z:dje afdelningen aro uptagne Skällnora, stora Ladugärden, Starby » Höyentorp, Ällestad, Ottenby, Horn, Wisingsborg, och Urqni>riborg. Dä irsta Kongsoch Kongs-L-dWärbaendast innehafwas i grund af Konungen? särskilta tillZtelscr, utan att auct:o-.er i laglig ordning föregätr, hatwa Riksens ständer ansett lämpeligt att ätwen för dem u der hcn äte stående contracts, tiden arrendet bör erläggas i Spannemäl , räknad efter det ärets Markegäng dä penningciänta bestämdes, eller arrende-rättigheten bewilljades, asti i likhet med hwad för de till s:hra Elgsten hänförde lägenheter är stadgat, Säsom bidragande till en fullständigare reglering hafina Riksens Ständer trott följande särskildt omständigheter härwid böra iakttagas: