Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I anledning häraf får Stats-Utskottet upplysa, att Riksens Ständer vid 1812 års Riksdag till bestridande af nödige kostnader i och för den Commité, om hvars tillförordnande 1 ofvanberörde andamål Riksens Ständer da i underdånighet anhöllo, anslogo en Summa af 3000 R:dr årligen, hvilken ännu finnes qvarstående på Allmänna Indragnings - Staten , med förklarande derjemte, att, i fall denne Summa lunnes otillräcklig, Kongl. Majt i Nåder täcktes utaf Öfverskotterne på Stats-Verkets Inkomster, låta förskjuta det som derutöfver kunde erfordras. Då det nu beror af Kongl. Majus Nådiga hepröfvande, huru den ifrågavarande Commitéen ina komma att organiseras, samt, derest sådant skulle ske i enlighet med Riksens Ständers derom vid sista Riksdagen yttrade underdåniga önskan, sålunda, att Commitéen sammansättes utaf Embetsmän, hvilka med Löner å Stat äro försedde, jemte visse Deputerade af Riksens Ständers Fullmäktige i Ranken och RiksgäldsContoiret, hvilka, för deras befattningar, likaledes njuta arfvoden; så anser Stats-Utskottet för närvarande något vidare anslag af medel till desse Ledamöters aflönande och öfrige förefallande kostnader såsom skrif-materialer toch. trycknings - kostnader m. in. ej erfordras, utan allenast, att det, såsom berörd! är, härtill afsatte beloppet för behofyen upplåtes, med samm* 10 58 Stats Utskottets Betänkanden. rättighet för Kongl. Majit derjemte, som ar bestämdes, att derutöfver af Öfverskott å S ats-Intraderne, lata förskjuta hvad som kati finnas for ändamålet nödigt.: Hvilket vordsarnligen underställes Riksens Höglofl. Ständers be’ pro! vinde. N:r 34 j, Riksens Högloft.
Deremot lärer Riksens Ständers Stats-Utskott till öfvervägande upptaga, huruledes de af Kongl. Majit uti Götha Canal och Malmö Discont placerade Krigs-Fonds-Medel måga återvinnas för att blifva disponible, till den Ter-' min, då Krigs-Commitéens invisningar böra af Riksgälds-Contoiret inlösas. Kongl. Majit vill nu i ett sammanhang fästa Riksens Ständers Stats-Utskotts uppmärksamhet på de sedan 1815 ars Riksdag inträffa-! de omständigheter, hvilka så väsentéligen nedsätta de påräknade tillgångarne, nemligen! Sjelfva Hufvud-Summan enligt Tractatea för Poinerns afträdande förminskades rped - Preus. Cour:t 350,000: 1678 Ståts-Utskottets Betänkanden. Hamburgske Banquierernes fordringsanspråk, hvilka göras gällande j afseende pa Pomerska liquiden, utaf den Magt, sorn ännu har i sina händer motsvarande Summor, att till Sverige betala. Desse anspråk uppföras till 450,000 R:dr H:br B:co utom räntor och sålunda omkring 700,000: Börande Kongl. Maj.-t härvid icke obemäldt lemna, att denna fordring var för Kongl. Maj:t aldeles främmande och någon utgift i denna del icke påräknad. Den ofvannämnda Frankfurthör l/iquidations-Summan, hvaruti Sveriges andel beräknades till omkring - 500 ooo‘ fö rmndades äfven, ehuru med något afdrag ingå. Desse poster utgöra al ^ena " “ - R:dr 1,550,000: Preussisk Courant; hvartill än kunde läggas minskningen å beräknade intrader vid försäljningen af Magazins-Eehållnirigen i Norrige, tillkommen genom Norrska Myntets försämring, äfvensom ock sluteligen de tillkomne Krigs-Skuldeme inom Riket, hvilka voro Kongl. Maj:t okände, då beloppet till Riksens Ständer år 1815 uppgafs.
Man har sagt, att jag yttrat, att i allmänhet de andra fora äro sämre än Hof-rälterna och att Hof-rätten skulle vara ett bättre forum. Jag har aldeles icke sagt att sä är. Jag har sagt att om Hof-rätten vore ett bättre forum, så skulle det bli en pligt för alla att söka samverka dertill att förbättra domstolarnes organisation. Detta har jag sagt. Man har vidare påbördat mig att hafva yttrat, att endast adelsmän skulle i Hof-rätternes ledamöter finna sina likar; men att, om jag skulle dömas af Under-rätten, så skulle jag icke der finna mina likar. Detta har jag aldeles icke sagt. Jag har sagt att grunden till Adelns särskilda forum var i fordna tider den, alt Adelsmän skulle dömas af sina likar, emedan Adelsmän sutto i Hof-rätten. Vidare har man sagt, att mitt tillstyrkande af bifall lill förslaget egentligen skulle byggas derpå att Adelsmäns konkurser skola vålla arbete och tidsutdrägt för Hofrällerne, och ali det lät såsom om Adelsmän i allmänhet skulle vara cessionanter. Man har glömt att del är en mängd andra tvistemål, som komma lill Hof-rätten, och att de ofta äro ganska invecklade. Hvad angår att dessa mål icke skulle förorsaka mycket arbete, så får jag nämna, att det finnes mål, af hvilka ett enda uptagit en Hof.rätts Division en hel vecka, bevis nog alt dessa mål äro för Hof-rätterne mödosamma och tidsuptagande. Det är en stor skilnad emellan Hof-rätten och under-rätten. Man har talat om den tillökning i göromål, som skulle upkomma för under-rätterna. Detta tillhör de skäl, som knappt behöfva uptagas till besvarande. I under-rätterne är blott en arbetande; det är domaren. De öfriga hafva ingen serdeles möda af arbetet. Slutligen är det sagdt, att Svea Hof-rätt skulle hafva uraktlåtit att iakttaga detsamma som Götha Hof-rätt, nemi. att tillåta cessionanter att aflägga eden i den ort, der de bo. Man har glömt att en tillåtelse förutsätter en begäran och att Hof-rätten icke kan tillåta en person, som icke har begärt att Tå aflägga eden i sin egen ort; men om sådant begäres, så lärer det väl icke nekas.
Säkert skulle de igenom maktspråk, osta wäldförde och nedtystade samt undangömde ädla och rättsinte Patrioters förhållanden de framfarne Riksdagarne, ej allenast beundras och godkännas, ochStändSagget troligen förswinna, uran ock bäve innom wart och de öfriga Ständen sannas hwao sa ofta högljudeligen förkunnas, tteinligen, af deras frukt skolén Ii känna dem. I följd af hwad jag haft äran anföra får jag nu för tredje gängen anhälla om Ridder skåpets och Adelns äecisiou om den begärdte tryckningen, och pä samma gäng som Regeringslormsn. Och derföre supplicera,!- at Herr Grefwen och Landtmarjkalken genast Läcktes härom gora Ridderskapet och Adeln proposition. Grefwe Ickorner, Larl o-rliriel, trodde, at hwad den warde Ledamoten nu begärt, skulle snart blifwa upfyllt, enär Regerings 1 ormen blefwe underskrifwen, dä Betänkandet kunde, gemensamt nied densamma, tryckas, BondeStändets wägran at tilläta sin Taleman underskrifwa densamma innan en § deraf wore utestuten, hade hittills warit enda orsaken til dröjsmålet; och Ridderskapet och Ndeln borde wäl hoppas, at denna orsak nu innan kort mätte uphöra. Herr Grefwen och Landtmarjkalken förmodade, at om nägon enskildt Ledamot wille läta trycka Lonstckutions-UtskottetS Betänkande skulle Ridderffapet och Adeln det wisierligen tilläta. Ropades Ja.
Inlöste kuponer och obligationer öfverkorsas af N-ord-Tyska Banken och insändas till Kongl. Svenska Stats-Kontoret. § 14- För tilländabringande af förevarande låne-transaktion ega öfvertagarne ej att beräkna något vidare provisions-arfvode; men sådana utgifter och omkostnader, som denna angelägenhet medför, drabba Kongl. Svenska Stats-Kontoret, med hvilket låne-öfvertagarne sätta sig i skriftlig förbindelse och öppna löpande räkning. Berörde Werks remissor af långa vexlar krediteras med 4 % ränta, eller, om diskontot härstädes är högre, under beräkning af härvarande diskonto, jemte * kurtage. § 15. Andra smärre bestämmelser med hänseende till denna angelägenhet, hvilka här kunnat blifva förbisedde, komma att bero på vidare aftal emellan kontrahenterne. 15 § 16- Stämpel-afgiften för utfärdande af detta kontrakt bekostas af lå neö fve r tagar ne. § 17- Detta kontrakt skall ofördröjligen till stadfästelse underställas Kongl. Svenska Regeringen och förbinda sig Regeringens ombud att derefter skyndsamligen inkomma med ratifikationshandlingen. Till yttermera visso hafva bägge kontraherande parterne, under försäkran att de afstå från alla invändningar nu eller framdeles, detta låne-kontrakt i trenne exemplar underskrifvit och utfärdat, som skedde i Hamburg den Tjugonionde Januari, år Aderton Hundra Femtioåtta. (Undertecknadt) Salomon Heine. (Sigill). Förvaltnings-Rådet för Nord-Ty ska Banken: Joli. C. Godeffroy cj‘ Son, Ordförande. Ferdinand Jacobson. J. Beschutz. Bank-Direktör. (Sigill). T. Willerding, C. G. Cervin, Kongl. Svenska Regeringens Fullmägtige."
Så hafva äfven sekteristerna förfarit i vår församling, såsom vi ganska väl känna, i det de ordinerat sina egna prester medelst händernas påläggande och frammanande af den Hel. Anda, hvaraf de då ansett dem del ak t ige. Ehuru jag i allmänhet medgifver, att denna motion vittnar om mycken kristlig fromhet, kan jag dock icke undgå att nämna, det motionären, säkerligen ofrivilligt, gjort ganska svåra beskyllningar mot hela vårt Presterskap. Felet hos detta Presterskap, säger motionären, ligger deruti, att det saknar andligt lif, och detta påstående grundar han derpå, att man vid Presters ordination väl undersöker om de innehafva ett visst kunskapsmått, men icke, huruvida de hafva erforderliga andliga gåfvor. Men då Frih. Alströmer framkastar denna beskyllning, ber jag honom erinra sig, att man väl icke kan lägga Presterna till last att en sådan undersökning ej är fullt verkställbar, lika litet som man på en förment bristande undersökning kan grunda ett påstående att de i allmänhet sakna andligt lif. Derefter fortfar han: »när en Prest blir ordinerad, är hans enda sträfvan »att vinna en Comministratur och omsider pastorat», och han tillägger, såsom jag vill tro, äfven ofrivilligt: »att Presten är en sällskapsman, skall bjuda och bjudas, hålla kalaser och lefva med i all verldens fåfänga; och till råga på allt, ej skyr lastens bana.» Detta säger han icke såsom något vilkorligt, utan såsom ett verkligen gifvet förhållande. Jag hemställer, huruvida sådant är rätt och om Presterskapet i allmänhet gjort sig skyldigt till dylika svåra beskyllningar. Fribm går vidare och upsöker botemedlen för det framställda onda; dessa skulle bestå deruti, att man borde fästa mera afseende vid ett andligt lif hos dem, som egna sig åt det presterliga kallet. Jag tror, att de, som hafva sig ålagdt att härutinnan verkställa granskning, göra allt hvad de förmå.
Utefter hela Skånska kusten från Helsingborg (ill Åhus funnos stora liskarebyar, väl befolkade af dessa hafvets söner, som voro snart sagdt födda på sjön och ej hade lynne för annat än sjölif, ty ehuru öfverbefolkningen i dessa byar skulle kunna hafva goda tillfällen att finna arbete vid jordbruket, valde den hellre, då fisket ej sysselsatte dem. att söka tjenst på handels-fartvg och förblefvo, enligt sitt lynne, sjömän, ifrån Blekinge gräns mot Skåne började den egentliga skärgården, som nästan oafbrutet fort före upp till Haparanda, och uti denna vidsträckta terräng funne man icke så stora byar, utan en mera spridd befolkning af fiskare. Men ett annat förhållande egde ock här ruin. Från Blekinge gräns till Gefle voro dessa fiskare-familjer vanligen bo - 4 Sammansatta Statssamt Allm, Bese.- och Ekon.-Utsft. Utlåtande N:o 39. faste i skärgården, då deremot nordligare, desse vanligen bodde i städerne och på fasta kusten om vintern och endast 0111 sommartiden vistades i fiskelägena; den bofasta fiskarebefolkningen vid Sveriges Östersjö-kust kunde således räknas från Helsingborg till Arholma, emellan Stockholm och Gefle. Huru stort antalet af dessa bosatta familjer vore, kunde motionären icke ens approximativt uppgifva, men det måste vara betydligt och tillräckligt att derutur välja en stam för sjömän, helst om man tilläde det betydliga antal som bebodde Kattegats kust från Helsingborg till Strömstad och som likaledes bestod af bofasta fiskare. Lotspersonalen, nemligen den i tjenst varande, utgjorde omkring 1,200 personer och vore en blott ringa del af denna skärgårds-befolkning, hvaraf man något så när kunde antaga att den manbara befolkningen vore minst tiodubbel. De egenskaper, som isynnerhet utmärkte skärgårds-folk och fiskare vore i korthet följande: barnen började redan att medfölja föräldrarne vid idkandet af fisket i öppna sjön och öfvervunno derigenom sjösjukan och räddslan för det farliga elementet, samt blefvo tidigt härdade för dess våldsamheter och ett äfventyrligt lif. Då de blefvo äldre lingö de sjelfva sköta sin båt och inöfvades att handtera näten och bössan för fisket och jagten.
Man kan v isserligen. i händelse motionen icke godkännes, i de delar deruti förändring blifvit satt i fråga framställa andra förslag i stället; men jag tror icke del later sig göra, alt, lill följd af en motionärs önskan, såsom här är fallet, om förändring af 3, 4 och 5 §§ i en lag, som beslår af 1 1 §§, under loppet af riksdagen föreslå förändringar af 1 eller någon bland de andra §§ i samma lag, sä framt del ej sker genom nya motioner. Slutligen får jag till svar å hvad Hr Cederschjöld anfört, ronde mo tionens omfång, tillägga, att det är ganska sant, alt motionären i sina premisser omnämnt behofvet deraf, alt ansvarighetslagen omsorgsfullt genomgås; men han bar slulat med att framställa ett bestämdt förslag lill förändring af endast vissa §§, hvaribland ieke den första § är upptagen. Hr von Hartmansdorff: Väl har jag hört vår ståndsindelning beskyllas för allehanda ondi; men jag hade dock icke förmodat, att henne äfven skulle tillräknas den s. k. ansvarighetslagens felaktiga tillämpning. En hvar känner, att denna lag icke kan tillämpas utan vid Riksrätt, och att Riksrätt äter icke kan åstadkommas ulan anmärkningar från Consl.Utsk. Men som dessa anmärkn:r icke underställas Stånden, sä skulle, om icke något enda Ständ funnes, utan vi öfvcrlade alla tillsammans på ett rum, likväl frågan om Statsrådens ansvarighet efter 106 §, och deras ställande under tilltal inför Riksrätt, gå Riks - Den 2 November f. m. 17 Riksförsamlingen förbi, ty det vore Const.Utsk. allena, som ulöfvade anklagetscrätten. Frih. Cederström, Jaeob: Den Förändrade 41 § Riksd.- Ordn. skulle visserligen, strängt tillämpad, i afseende på frågor sorn första gången i R.
Då denna §. sålunda stadgar, att de handlingar, som till Samtlige Riks-Stånden aflemnas, skola i Bihanget införas; då från detta stadgan, de intet undantag finnes gjordt; då sammanbindningen med ordet såsom framför de särskildt uppräknade handlingar synes visa, att dessa handlingar endast exempelvis, och ej såsom enda beståndsdelen af Bihanget, blifvit anförde; och då slutligen 2:dra Mom. i den föreslagna förändrade uppställningen af nämnde §. lyder: ”Sådane handlingar, hvilka till Samtlige Riks-Stånden inlemnas eller fran depi utgå, skola icke i Protocollen intagas, utan endast till sine rnbriquer anföras. De böra, såsom ett Bihang till Samtlige Riks-Ståndens Protocoll, särskildt och på Statens bekostnad från trycket utgifvas; Konungens Propositioner, Riksens Ständers underdåniga Skrifvelser samt Riksdags-Beslutet, till hela deras vidd; men de öfrige handlingarne allt efter Riksens Ständers förordnande, antingen in extenso eller ock i sammandrag’’; så finner Utskottet i detta stadgande utstakadt, hvad som i Bihanget bör finnas, på det denna Samling må innehålla ett fullständigt Archiv för de handlingar, sorn under loppet af en Riksdag till Riks-Stånden in. gått. I grund af dessa nu åberopade föreskrifter och med afseende på Motionairernes åsyftning, får Expeditions-Utskottet vördsamt föreslå: 3<>2 Expeditions-TJiskottbts Memoriat. lro Bihanget kommer att utgöra följande Samlingar, nemligen: i:a Sami. Konungens Nådiga Skrifvelser och Propositioner m. jl. a:a Sami. Revisorernes, Justilia. Ombudsmannens med feres berättelser. 3:t,j° Sami, ConstitutionsUtskottets Jielänkandcn. 4:<le Sami.
St:r gjort den ändringen i grundlagen, att de skola sammanträda hvart år, och att budgeten skall upgöras för hvart år, då först blir det tid att tillämpa hvad i andra länder ang:de parlamentets eller representationens prorogering är stadgadt. Jag fortfar således att vördsamt anhålla om afslag. Många Ledamöter hördes ropa på propos. Hr Ehrenhoff, Gustaf Herman: På det att Hr Printzensköld icke måtte stå ensam i sin begäran om afslag, anhåller jag att i korthet få anföra mina betänkligheter emot antagandet af ifrågav-.de förslag, hvilka betänkligheter blifvit ytterligare stärkta genom ett au förande af Hr Cederschiöld. Han har nemi. sagt, att genom förslagets antagande skulle en mängd motioner blifva, om icke qväfda, åtminstone undanskjutna. Enligt förslaget skulle R. St:r kunna efter 4 månaders sammanvaro hemförlofvas för 6 månader, och under tiden skulle ett eller högst två Utsk. arbeta, hvarefter Riksdagen skulle af K. M. när som helst kunna uplösas. Derigenom kunde hända att en mängd misshagliga, men möjligen nyttiga motioner blefve undanskjutne eller begrafna i något Utsk. under de 4 (örsta månaderna. När sedermera R. St:r, efter G månaders bortovaro åter sammanträdde, skulle första föremålet för deras verksamhet blifva de ärenden, som af de Utsk., hvilka fortfarit under mellantiden, blifvit behandlade och derefter kunde Riksdagen uplösas. Örn K. M. skulle vilja deltaga i samma operation, som Hr Cederschiöld antydt, skulle således många ganska nyttiga förslag kunna komma att förqväfvas; i motsatt fall inträffade, hvad Hr Printzensköld yttrat, att Riksdagen blefve förlängd ända inpå början af den påföljande. Jag yrkar afslag. 326 Den 14 December f. m Frill. Raab: Jag liar begärt ordet lör att komma Hr Frilitzenskölds eljest ganskagoda minne till någon hjelp. Han yttrade, att lian vid 1844 års Riksdag var ledamot i ett Utsk., der han förgäfves yrkade på sammanträden äfven om eftermiddagarne.
Hvad åtskilliga andra sockner beträffar, hafva de äfven förklarat sig villige att betala det de vid sockenstämmorna förbundit sig till. Jag skulle således icke anse det vara ändamålsenligt att nedsätta detta anslsg med 100,000 rdr, och, ehuru jag blott uppträdt för att upplysa att socknarnes innevånare äro villige att betala det när som helst, så får jag dock yrka alslag på punkten. Gr. Mörner, Carl Göran: Det må förlåtas mig att jag icke kan lätta logiken i den siste värde talarens yttrande. På samma gång han förklarar, att det lider intet tvifvel att ortens innevånare vilja upplåta jord eller betala för densammas inlösande, så kommer han till den konklusion, att staten bör lemna betalning lör den jord, som upplåtes. Jag kan icke fatta sammanhanget häruti. En annan värd talare har deremot yrkat afslag på den grund, att medlen kunna vara goda alt hafva för anskaffandet af rörlig jernvägsmateriel, och jag tror visserligen äfven att medlen kunna vara ganska goda att hafva att användas dertill; men de kunna äfven för R. St:r vara ganska goda att hafva för andra ändamål» Vid sådant förhållande synes det mig, isynnerhet efter den siste värde talarens yttrande, att det är alldeles öfverflödigt att anslå medel för jordens exproprierande. Frih. af Ugglas: Då jag ser, att Gr. Mörner, Carl, hos Hr Gr. o. Landtm, begärt ordet, torde han förklara sig. Jag har icke kunnat förstå hans yttrande på samma sätt som Gr. Mörner, Carl Göran. Jag har begärt ordet för att hemställa, 144 Den 9 Maj f. m. huruvida icke R. o. Ad. skulle vilja afslä den l:sta punkten. De önskningar, som blifvit uttalade, skulle få sin plats i 2:dra punkten, och jag vill nu förklara, att jag der vill yrka ett sådant tillägg, att äfven bidraget från Vestra härad kan på grund deraf utkräfvas. Gr. Mörner, Carl: Jag får beklaga, att min värde frände uppfattat orätt hvad jag sagt.
Eller månne den nu föreslagna säkerheten kan anses blifva större derigenom, att sedlarnes minimi-valör är högre? En sådan mening synes mig vittna om mindre klar öfverblick af förhållandena. Ju lifligare och friskare den rörelse är, en Bank naturligen får bedrifva, desto säkrare och punktligare skall den kunna motsvara sina förbindelser, och rörelsen blir i samma mån lifligare, som Banken är oförhindrad att fritt motsvara cirkulationens allmännast återkommande behof. Sedel-emissionens maximum hafva Utskotten nu uti 11 § begränsat inom grundfondens fulla belopp, och derigenom gjort den vida inskränktare, än Kongl. Förordningen af den 9 Januari 1846 medgifver och äfven Finans-kommittéen uti sitt betänkande föreslagit. Erfarenheten har ådagalaggt, att de i nämnda Höga Förordning fastställda grunder för sedel-emissionens tillåtna utsträckning icke för det allmänna eller allmänheten medfört något äfventyr, och redan på denna grund synes det, som hade man bordt förblifva dervid, och det så mycket heldre, som den nu föreslagna inskränkningen hvarken är rationel, eller eljest, så vidt jag förmår inse, från sjelfva sakförhållandet kan få någon giltig förklaring. Då man eger en värdemassa, som man ej vill föryttra, men ej heller kan i dess dåvarande form begagna såsom cirkulationseller betalnings-medel för gifna behof, är det en naturlig utväg, der ett väl ordnadt bank-väsende finnes, att öfverlemna denna värdemassa såsom säkerhet åt en Bank och i stället emottaga dess sedlar. Uti emottagarens hand är nu värdemassan upplöst i mindre, genom sedlarne uttryckta delar, hvilka kunna sältas i omlopp och i denna form tjena emottagaren till cirkulalions-medel, under det att den i sin helhet såsom säkerhet står till Bankens förfogande. Det rationela i frågan är således, att en Bank kan öka sin sedelmassa i samma förhållande, som den erhåller fullgoda säkerheter, och derigenom blifva allt mera nyttig för den allmänna rörelsen.
Det är i följd häraf Banko-Utskottet alltså hos .Riksens Höglofl. Ständer vördsamt hemställer, det hos Kongl. Majit må i underdånighet anhållas om utfärdande af en allmän kungörelse, innehållande: att sedan Riksens Ständer åren 180g och 181 o funnit Rikets belägenhet påfordra ett sådant åiitande af deras Banko-Verk , hvaraf sedermera en inskränkning tills vidare uti utväxlingen af Silfver emot Bankens TransportSedlar, blifvit en följd, och dermed öfverensstämmande föreskrifter, å Riksens Ständers vägnar af deras Banko-Utskott vid Riksuagarne åren 1810, 1812 och 1815 alltså äfven till Banko-Fullmägtiges efterrättelse meddelade blifvit ; hafva Riksens Ständer, som funnit denna inskränkning icke ännu kunna upphafvas , hos Kongl. Majit i underdånighet begärt att detta förhållande måtte allmänneligen kungöras, med tillkännagivande att, intill dess annorlunda varder af Riksens Ständer beslutadt och behörigen kungjordt , kommer utväxling af Silfver mot Transportsedlar, att hädanefter, liksom de sednast förflutna åren, vara inställd ; utom i de serskildte fall, hvarom Riksens Ständer låta Ban - Banko-Utskottets Betänk anden'. 101 ko-Fullmägtige nödige föreskrifter meddela. Stockholm den 18 Februarii 1818. Riksens Högloft. Ständers Banko-Utskotts Betänkande, i frågan, huruvida de Fidei-Commisser, hvilka, enligt serskild Nådig tillåtelse, fått med Intekning graveras, må kunna af Riksens' Ständers Bank, såsom pant, antagas. Sedan, uppå underdånig anmälan af Riksens Höglofl.
Spegelfabrikerna i Gefle och Hudiksvall R:mt R:dr 2,315, Tobaksfabrikerna i dito och dito » » 154,323, Urfabrikerna i dito och dito » » 1,000, Vaddfabrikerna i Gefle » » 5,500, o Akdonsfabriken i dito » » 2,000, Inom södra Helsinglands fögderi befintliga 18 st. finbladiga sågverk, deraf 3 för ånga, beräknas hafva tillsammans afverkat 120,000 tolfter bräder till ett värde af. » » 1,000,000. Städernas fabriker och handtverkerier afsätta sina tillverkningar inom sjelfva städerna och kringliggande landsorter samt till en del, såsom bomullsgarn och väfnader, äfven utom länet, särdeles åt Dalarne och norra Sverige. Läder och gjutgods samt snus och tobak gå äfven till en del utom länet, Tillverkningarne vid fabriker och handtverkerier å landet äro af mindre betydenhet och afsättas inom orten. Härifrån undantagas dock de större sågverken, hvilkas produkter afsättas å utrikes ort. Binärinqarne bestå hufvudsakligast uti fiske, kolning och körslor för brukens räkning, forsling af sågtimmer från skogarne och af bräder från sågverken samt försäljning af skogsprodukter. Jagt och djurfång idkas endast tillfälligtvis, men icke såsom egentlig näring. Tjärubränning förrättas endast till husbehof och fyller knappt detta. Pottaskeoch salpetertillverkning arne hafva nästan upphört. Linodlingen, som ännu utgör en betydlig näringsgren för den del af Helsinglands allmoge, som icke sysselsätter sig med forsling och för säljning af skogseffekter, är i stort aftagande, hvartill orsaken torde sökas i stegrade arbetslöner, utan att varans pris ökas i förhållande derefter, samt hufvudsakligast i det allt mera tilltagande bruket af bomullsfabrikater, hvarigenom linet fallit i värde och funnit en mera trög och ojemn afsättning.