Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan Konungens Högsta Domstol, på sätt dess protokoll för den 21 Oktober upplyser, vid målets föredragning i närvaro af Herrar Justitieråden Themptander, Stråle, Bredberg, Backman, Grefve Snoilsky, Grefve G. A. Sparre och Schmidt, funnit klaganden icke hafva anfört skäl, föranledande till ändring i Kammarrättens utslag, och ansett ej heller anledning förekomma att nåd för klaganden i Underdånighet tillstyrka, har Kongl. Majit,Refter föregången 48 Hos mig hade förre kryddkramhandlare!! F. A. Döling skriftligen klagat deröfver, att, sedan Öfverståthållare-embetet för polisärenden upptagit ett af förre kryddkramhandlaren Erik Levander emot Döling anmäldt mål, Herr polismästaren B. C. Bergman, som handlagt detta mål, uppå Levanders yrkande förklarat Döling skyldig att träda i häkte, ehuru målet icke skall varit af den beskaffenhet, att Dölings häktande lagligen kunnat äga rum; öfver hvilken klagan Hr polismästaren, efter deraf erhållen del, inkommit med utlåtande, hvaremot Döling, enligt sin begäran fått afgifva skriftliga påminnelser och dervid ytterligare fullföljt sin klagan, som derefter förblifvit hvilande i afbidan på utgången af det lill Stockholms Kämnersrätt förvista målet. Af liandlingarne inhämtades, huruledes hos Öfverståthållare-embetet för polisärenden den 27 Mars 1843 förre handlanden Levander, under uppgift, att Döling icke kunde i godo förmås att återlemna en af honom den 22 December 1842 emottagen skuldsedel å 1232 R:dr 35 sk. 7 rst. riksgäldssedlar eller uppfylla sitt löfte enligt hans utgifna förbindelse af samma dag, anhållit om kallelse å Döling, uti påstående, det honom måtte åläggas genast till Levander antingen återställa ofvannämnda skuldsedel eller fullgöra sin utgifna förbindelse samt betala ränta, jemte ersättning för rättegångskostnaden och för den skada, han genom sin uraktlåtenhet förorsakat. I anledning häraf kallad, inställde sig
Så ungefär föllo Petters ord; hon, som kände hans häftighet, hade låtit honom tala till punkt; men då hon såg, att han väntade svar, sade hon, att om detta mot hennes förmodan vore hans allvar, gaf hon herr Renner ett tacksamt, men bestämdt nej; aldrig gifte hon sig mot sin böjelse, och aldraminst, der den ringaste egennytta kom med i spelet. Petter utfor nu häftigt mot «romangriller» och sentimentala «dårskaper;» men stillade sig och sökte ännu öfvertala henne att antaga detta tillbud. Då hon saktmodigt erinrade honom fadrens yttersta vilja, och hans eget i vittnens närvaro gjorda löfte, teg han förbittrad; gick fram och åter i synbar strid med sig sjelf, och sade sluteligen med ansträngning att synas lugn: «Min önskan att du skulle antaga Renners anbud, härledde sig af broderlig välmening, men jag har äfven en bön till dig, afslå icke den. — Låna mig 3000 Rdr af ditt arf. Jag är skyldig, och har satt min heder i pant att betala dem om tvenne dagar.» «Huru kan jag göra det, goda Petter?» svarade Leonna saktmodigt. «Du känner ganska väl, att jag ej disponerar några penningar; ej för mina egna behof har jag fått någon handkassa, som likväl ej vore mer än billigt.» En liten rodnad syntes på den bleka kinden — var det blygsel? — Sedan sade han: «Du behöfver blott ge mig en anvisning på Brandén, som jag skall diktera.» Med stigande ovilja mot brodrens lågsinthet, som nu visade sig i bjert dager, svarade hon likväl med antagen likgiltighet: «Jag gör ingenting utan att först rådgöra med Brandén och vår gode pastor, som pappa sjelf utsett till mina stöd; likväl lofvar jag att göra allt hvad jag kan, om jag i morgon får häst af dig för att fara till Grönskog och tala vid herr Brandén om saken.» Hennes lugna utseende bedrog Petter; han nöjde sig med detta löfte; klockan sex lofvade han att hästen skulle stå för dörren.
Statskont. har börjat med den erinran, att de af K. Kammar-R:n åberopade fall, da actoratsarfvode blifvit dess Adv.- Fiskal förbehållet, icke skulle för den af mig ifrågasatte händelse, eller att proc. borde få utgå af Kronans medel, vara fullt tillämplige, eftersom i de anförde pra; judi ca ten actoratsarfvode drabbat de till ersättning dömde redogörarne, och, i fråga om eftergiften af magazinsförvaltaren Ohrvalls kronoskuld, R. St:r förordnat, det actoratsarfvode å denna skuld, borde utaf de 150 R:dr, hvilka Ohrvall i afräkning å skulden till Statsverket inbetalt — således icke af Statsmedlen — utgå. — Jag erkänner mig sakna tillräcklig skarpsinnighet för att kunna fatt den distinction, som K. Statskont. här upställt emellan Kronans och icke Kronans medel. Så vidt jag begriper, består en Kronoskuld, ehvad den är betald eller icke, af Kronans medel; Och kan detta icke bestridas, så lärer väl deraf ovedersägligen följa, att dessa medel icke förvandlat sin natur af en Kronans tillhörighet blott derföre, att den andel af dem, som tillkommit Actor, blifvit till honom af Redogöraren erlagd. — Dessutom, — när de 150 R:dr, af hvilka actoratsproc. utgick å Ohrvalls Kronoskuld, redan lago i Statens kassakista; hvad annat voro de väl då än Statens medel? — Och hvad annat än en statsutgift var väl den utbetalning af actoratsarfvodet, som å dem af R. St:r blef anvisad? Detta prejudikat vittnar således lika väl som de öfrige om motsatsen af hvad K. Statskont. påstått. Och då faller till intet »hela den bevisning, som K. Statskont. upställt mot deras tillämplighet på förev:de ersättningsfråga.
Lör öet 8junöe: ^it Läntorne pä öe meöel som mäst länäs upp, för att fä m^ntbestämning eller realisation bastigare värkställö, än ösn i bn naturlig sröning boröt, ocb kunnat ske, skulle alltför Meckel komma att suga oss ock vära eftbrkoMmanöe; t)- ju meia man invraslar sig i skulö, öesto Svärare blir öet att reöa sig öerifrän, ocb i betraktanöe äf Statens mäntzabanöä bebof^ visst icke beller unögä alt 8kulöeina unöer tiöen bet^öeligeu förökes - 66 8 t a t so o k Baneo-Dtskottens ^f dessa enkelt utvecklade skäl, anser jag pä egen oek kemmavarandes vägnar, mig icke kunna bifalla kvruken m^nlbestänining eller realisation, utan önskar ritt de i Banken redan gjörke, ock kloks förberedelser därtill, inätte ännu i nägra sr i naturlig ordning ock utsn nägra ksstiga brytningar fä fortfgrs, anliällande ödmjukast stt cletts milt anförande lär ätkölja Utskottens betänkande till It. II. 8t:r. D:r //e/srng/u^ /). IVIed II. Utskottens pluralitet, ock jsg vägar tro meci samtliga II. 8t:r, inser jsg liks visst det olyckligs i värt närvarande obestämda Al^ntvärde, som jsg tror, stt kvsr ock en liks med mig erkällit, ock nu erkaller, tillförliteliga uppl^sningsr om kels mssssn ss cle orssker, som dertill varit verksnde, lör stt derefter kunns stsdgs sitt omdöme, luiru slit detts onds sksll akkjelpss, ss stt derigenom i det förras ställe icke något snnst ondt uppkommer, k vars verkan ej Kan förutses.
Kongl, förordningen den 19 Augusti 17G2 har blifvit förklaradt, att man, efter stadsrätt, eger, likasom efter landsrätt, borttestamentera all aflingejord samt ärfda och förvärfda lösören, derest man ej har lifsoch bröslarfvingar, i hvilket fall det vid allmänna lagen bör förblifva; och denna testamentsrätt gäller äfven, derest de, som till Presle-slåndet höra, vilja göra testamente om den egendom, hvari de hafva giftorätt efter stadsrätt, ehvad de bo å landet eller i staden, hvaraf åter följer, alt samma testamentsrätt till en del jemväl omfattar jord å landet. Ifrån den inskräkning i rättigheten att råda öfver förvärfvad stadsfastighet, som nu är omförmäld, eger emellertid ett undantag rum till förmån för Ridderskapet och Adeln, som, efter 1723 års privilegier, hafva en fri dispositionsrätt öfver dess aflinge hus och jord i städerna. Det visar sig således häraf, hurusom olika principer för stad och land äro i afseende på testamentsrälten gällande. Då nemligen å Jandet det är ovilkorligen förbjudet att bortgifva ärfd fastighet, men en oinskränkt makt öfver all aflingejord och annan egendom lemnad, är deremot, efter stadsrätt, rättigheten att genom testamente om sin egendom förordna, den md vara af hvad egenskap som helst, blott till en del inskränkt till förmån för barn och arfvingar; och om man går tillbaka till föregående lagar, så inhemtas, hurusom samma olikhet alltjemnt egt rum, sedan testamentsrälten blef föremål för lagstiftningen. I äldsta tider var en sådan rätt här i landet obekant. Läran derom hemtades från en främmande lagstiftning; men den måste likväl lämpas efter folkets seder och lagar. Å landet har, såsom bekant är, ifrån uråldriga tider det så kallade odaleller arfvejordsystemet varit rådande.
Hvarje medborgare, som anser sig befogad att öfver förment lidande eller oförrätt anföra underdåniga Besvär, synes ock äga obestridlig rättighet att derå undfå Nådig Resolution, innefattande skälen till bifall eller afslag. Likväl händer ej sällan att å de Besvär, som i underdånighet anföras öfver upprättade Förslag till sådane tjenster, hvilka af Kongl. Majit, enligt 28 §. RegeringsFormen, tillsättas, något Utslag icke i Nåder utfärdas, utan yttrar sig merendels Kongl. Majit, uti afgifvande Nådige Skrifvelse!', till det Embetsverk, under hvilket tjensten hörer, att, som Kongl. Majit utnämt eller förordnat N. N. till den ledigvarande tjensten, komma de, öfver Förslaget till densamma anförde underdåniga Besvär att förfalla. 8 Den 17 December f. m. Ett sådant sätt att afgöra frågor, hvarpå Tjenstemäns framtida välfärd heror, och hvilket är nedslående för den som anser sig hafva lidit prasjudice, synes icke vara Öfverensstämmande med Constitutionens anda; och, om än RegeringsFormen härutinnan icke meddelar någre bestämda föreskrifter, torde dock 16 och 28 §§:ne uti densamma, per analogiam, i detta fall vara tillämplige. Det är dessutom så mycket angelägnare för Besvärande att hugnas med ordentlige Resolutioner å sine underdåniga Besvär, som desamma någon gång kunna vara Principfrågor och deras afgörande, bestämma rättigheten till befordran i en väg, den pluralitelen af Förmän, efter deras åsigter, vid Förslags upprättande, icke ansett en Sökande äga. Det är, vid framställningen häraf, ingalunda min afsigt att anklaga för hvad som har skett, och hvarå flere exempel, besynnerligen inom Krigs-Expeditionen, skulle kunna företes.
R:dr|sk. |r:st Qvan titetföi Tull beräkn - Inf.-Tull. R:dr |sk.| rist Utf.-Tull. R:dr | sk. | rist [ Motiv för Reservationen. Der inga äro anförde, är endast Inf.-Tullen nedsatt, då den i Bet. varit bestämd till högre belopp än 25 proc. af Tuilvärdet. Skomakare-arbeten. 5 kor, Kängor, Tofflor och 2 2 Galoscher » 1 pär 32 — 8 - d töflor . ... d:o 2 Vndra slag . • * l00r:dr 25 1 “ ^löjduaror eller Fabrik sHandtverks* och JManufacturvaror, i Taxan ej nämnde . ♦ ♦ lOOrdr 25 — 5 — Smör \ M. 1 12 * Socker. IG Topp Candi och Kat g 1 ®. 4 * Speglar och Lampetter . O O 25 Spetsar. Uddar och Blonder 30 — Silkeso:h Linne1 U. 5 — 3 — Andra slag D:o 36 — Strumpor &C. 3 — Andra slag ... 1 U. 36 — Stål. 8 — Andra slag ... 100 st. 1 24 st. v. Stålarbeten. ej specificeradf l00r:dr 25 __ 3 — Stärkelse, hvit • 1 M. 36 1 1 — Sågblad * » 1 U. 10 — 3 — Såpa <i % , * 1 JU. 36 — Säckar, nya, 16 tomma, . -h 1 ill. 4 jBihi till B. St. Brot. 5 Sami. i sif cl. 22 Haft. Tullvärdet med 1 sk* 8 rst. B:co. — Se vidare Bet.Njo 21 pag. 26. t Med dessa pris och Tull* bestämmelser kunna vära \ egna handtverkare betydj ligt undersälja de utländf ska. Brist i Landet* Förbudet behöfs ej — då ftibrikspriset nu för bästa vara Ur lika med här utsatte Tullvärde. — Se vidare Be v. IJtl. Bet.
Att detta mitt vördsamma memorial må få åtfölja Herr Grefve Gyllenborgs i samma ämne gjorde motion, anhålies ödmjukast. Den zS Februarii, 849 N;o 14. Friherre Rhebinder, Johan Fredria Utan tilltroende] att munteligen kunna yttra mig, så som jag det önskade och osäker huruvida jag rigtigt uppfattat hvad Herr Grefve Posse, Arvid, mot mig behagat i sista Plenum anmärka^ får jag nu, sedan jag genomläst Herr Grefvens yttrande, derå afgifva svar, på det Herr Grefven ej må tro att min tystnad för ögonblicket betydde medgifvande af hvad Herr Grefven behagade framställa; äfvensom att sedan jag förklarat min högaktningsfulla erkänsla för Herr Grefvens godhet ej allenast} ått ej gifva thina yttranden en annan mening* än de verkeligen haft, hvarå uttydningen i motsätt händelse tillhörde mig, utan äfven att bereda mig en slags utväg att komma väl från dem, hvaraf Herr Grefven säkert trodde mig 5 behof, jag äfven får förklara att jag vid detta tillfälle ej tror mig böra begagna dennagodhet, hvaremot jag möjligtvis en annan gång torde få draga parti af denna yttrade godhet och välvilja. Då jag i mitt den 21 dennes uppläste vördsamma memorial omnämnde rapporter,sorn ingått från de fleste af våra Landshöfdingar och i officiella tidningar blifvit läste om det lyckliga tillståndet i landet, hvilket ofia motsades af den allmänna ställningen, kunde jag Bil, till Ridd, o. Åd, Pr, x Band, 54 85® Den 26 Februarii. så mycket mindre åsyfta de af Herr Grefven under dess korta embetsbefattning med länsstyrelsen i Östergöthland inlemnade, sora Herr Grefven sjelf säger sig blott afgifvit 2;ne, hvilka efter min tanka ej hafva den minsta analogie med dem jag omnämnt; och således har Herr Grefven sparat mig det besväret att vederlägga det tillmäle han tror mig velat gora honom som hofdinge i det Län, der jag gr bosatt.
Län förnyat deras ofta förut i underdånighet gjerde ansökning oin Nådig befrielse fran Qwarntullseiler Mantalsvenningarnes saint andre Krono,utffylderS erläggande i Kohl in natura, och arc Allmogen malte förunnas, att fa lösa den med Penningar efter arliga Markeaangen; Men som siere bade äld-e och nyare Författningar stadga., att Mantals - och Qwarntulisafgiften i de^na Landsort bör i sjelfwa persedeln utgöras; Sa förklarades genom Kongl. Resoutionerne pa Allmogens Besvär af den 17 Dec. i?Z4 §. 54 och den 2 Martti 1774 §. 26. att någon ändring deruti icke kunde tillatas. — Wid 1786 ars Riksdag gjorde Allmogen t de Socknar af Kopparbergs Län, hwarest de sa kallade Mantalseller Qwarntulls - penningar utgöras i Kohl till Fahlu Bergslag, igenom sine Riksdags - Fullmägkige Anders Olsbon, Ingel Andersson och Matts Persson, underdånig ansökning, att, alldenstund Kohl priset, genom tidernas förändring stigit sa högt, att Allmogen da mera föll för tungt att desie Kohl prestera, och som Mantals, pcuningarne 16 öre för hwarje person, ämkönt de efter z Daler Silftmnc Specie Riksdaler» beräknas, i följe häraf kommo af Sökanderne att erläggas uti en mycket högre proportion än af annan Rikets Allmoge, emedan med en Stig Kohl icke wera Mantals - penningar kunde beräknas, än för 2 och en half person, det Dech 9 Julift 1Z89 täcktes Kongl. Maj:t således i Nader killata, akt desie Kohl antingen matte fa betalas efter gangbart pr?s, som af Embetsman tidtals kunde utsättas, eller ock, som halst astundades, att uti penningar efter wederbörligt beräkningssätt dem fa gälda; Men uti Nådig Resolution hara, dat.
Ännu vida kännbarare måste likväl dessa olägenheter blifva för församlingarne, om anslagen till understöd förderas skolor endast skulle beviljas för ett år i sender, såsom fallet skulle blifva, om vid nu förestående riksdag detta anslag uppfördes på den extra statsregleringen. Ett års tid är knappt tillräcklig för att inom församlingen väcka och genomföra förslaget om en ny skola samt för att, efter inhemtade upplysningar och afgifna utlåtanden, framställningen må hinna slutligen af Eders Kongl. Majit pröfvas. Det skulle således sannolikt ofta inträffa, att en skola icke ens hunnit komma i gång, innan det anslag upphört att utgå, som för dess bestånd vöre oumbärligt. Med så hastigt vexlande förhållanden kan ett skolväsende icke utvecklas eller blomstra. Det synes derför vara af väsendtlig vigt, att detta anslag, hvars behöflighet är af en sjuårig erfarenhet bevittnad, nu mera måtte på ordinarie stat uppföras. Jag hemställer på grund häraf underdånigst att Eders Kongl. Majit måtte föreslå Rikets Ständer, att ett årligt anslag af 100,000 R:dr till folkskoleväsendets utveckling och förbättring måtte på stat uppföras. Bil. N:o 7 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. No 1 om Statsverket 1865. 45 Jag hemställer äfven i underdånighet, att alla de för folkskoleväsendets befrämjande å stat uppförda anslag måtte, på det de för samma ändamål afsedda medel må i sin helhet komma folkundervisningen till godo, och, i händelse brist å något af anslagen finnes uppstå, denna må kunna fyllas af det möjligen uppkommande öfverskottet å ett annat, med deras sammanlagda belopp få såsom ett särskildt reservationsanslag anses. Sedan Eders Kongl. Maj:t genom nådig Kungörelse den 22 April 1864, bland annat, förordnat, att ett Seminarium för bildande af folkskolelärarinnor skulle i Stockholm upprättas och Folkskolelärareseminariet derstädes indragas, samt den 19 sistlidne Maj medgifvit, att den Staten tillhöriga lokal, som sedan år 1826 varit till
Och då, vid betraktande af Landtmäteri-sekreterarens trägna och ansträngande göromål och tjenstgöring, någon förhöjning i den hittills för honom bestämda aflöning synes vara af billighet påkallad, hafva Rikets Ständer bifallit den äskade lönetillökningen med 500 R:dr. 7:o. Vidare har E. K. Maj:t begärt, att aflöningen för General-LandtmäteriKontorets fem Ingeniörer, nu utgörande 1,200 R:dr för hvardera, måtte fördelas i två lönegrader samt för de tre äldre höjas till 1,800 R:dr, eller med 600 R:dr för hvardera. I afseende å dessa tjenstemän är i nyssberörde memorial anfördt, att, ehuru den lör dem nu bestämda aflöning vore otillräcklig för en anständig bergning, de högst sällan kunde, jemte ingeniörstjensten, bestrida någon tjenst i annat embetsverk, enär, äfven om de dertill skulle vara kompetenta, ingeniörsgöromålen vore af den beskaffenhet, att de måste verkställas i General-Landtmäteii-kontoret, med begagnande af Kontorets kartor och handlingar, samt att de knappt kunde ega något hopp att vid en mera framskriden ålder vinna förbättrade inkomster genom befordran till högre aflönade tjenster vid Landtmäteri-staten — den enda befordringsväg, som kundo sägas vara för dem öppen, — emedan få sådana tjenster funnos vid General-Landtmäteri-kontoret, och Ingenrörer, som längre tid afhållit sig från landtmätericts praktiska utöfning, högst sällan vore lämplige att bekläda Förste landtmätare-tjenster, hvilka tjenster dessutom eftersträfvades af många skickliga Landtmätare i länen, de der, såsom saknande lön på stat, lika mycket som Ingeniörerne vore i behof af högre och framlörallt säkrare aflöningsvilkor; Och hafva Rikets Ständer, med hänseende till de sålunda anförda förhållanden, funnit godt bevilja den begärda anslagstillökningen med tillhopa 1,800 R:dr. 8:o.
149 nads-sättst är förmsnligast, samt meddelar deröfver sitt b^fluk; hwarwid Cvllegium iakttaget att pä stoglöje orter böra Sten» eller LerhuS Uppläras , men der tillgäng pä Timmer finnes , kunna Träbbyggnaber tillätas. §. 45- När Aunda är Mwit af hwad beskaffenhet boagnoder stall wara, kan den uppföras efter inrop pä Entteprenate - Auction, mea, i brist af anbud, genom beting med Boställs - Innehafware» elier någon annan perjon, hwilken dock, för fullgörandet af hwad han sig ätagik, bör ställer behörig borgen. Skulle derwid hända, att den fom således arbetet fig ätagit, icke fullgjorde hwad honom enligt Conlrict alogat, sä att antingen. Byggnaden wore Mindre an den enlig! Ritningen borde wara eller ock samma Ritning i utförandet wore jä ölwerträdd, att dst ej med ändring eller förbättring kunde hjclpas, dä stall Entt-preneuwn wara stadig ort en ny och riglig Byggnad ä nyo uvpföra. Bchnnes uter andra feicstrighrttr, härrörande as Mindre goda Materialist eller mindre noggrcmhel wid arbetets werkställighet, bör Sone-Rätten derom göra behörig anmärkning, och ett motfwarande awrag göras u Cntreprmade-summan, hwaraf alltid en del intill Bva-madens ossyning bör innestä; bärandes Syne' Rätten tillse, akt w'.d alla dylika Byggnader , de till rättelse derföre gjorda Förordnanden noga följas och esierlefwas; och äUgger Regements - Chefen, au deröfwer hälla tillsyn, att Byggnaden warder förswarligt och efter Ritning Ridö- och Ad. Pror. 5 Bsamt HL rizo Den 27 Januarii. somt Conlract uppförd. Med Tegel eller Spän, samt r förra fallet hälst med underlag af Bräder , böra detza hus täckas.
»Ämbetsverkens omorganisation har varit ett länge kändt behof.» Öfvermaskinisten var ingalunda af den åsigten. Han önskade ingen annan förändring än ett dyrtidstillägg för hvarje år, hälst för hvarje halfår. »Med de framsteg som mekaniken gjort under senare år behöfde man väl icke,» sade bankdirektören, »hålla ett så stort antal maskinister. För att icke tala om att trafikdirektören har alldeles för många direktörer, ministrar eller hvad de må heta, hvilket med vår närvarande utvecklade riksdagsmekanik, som dock är den egentligt verkande, är fullkomligt onödigt, så är det ju rent afvita att för hvarje departement eller maskinafdelning skall det finnas både öfvermaskinister och maskinister.» »Och smörjare dess utom!» påminde någon. »Ja visst, smörjare dess utom!» tillade värden. »Det är som lefde vi för fem hundra år sedan. Sådant där måste ändras. Hvad säges väl om, att sätta hela regeringsmekaniken på aktier?» »Ett godt förslag!» »Och att fullkomna maskinerna, men indraga en god del af maskinisterne. Har man kunnat ersätta forntidens kanslister och kanslisekreterare med bara maskiner, så går det nog för sig att taga ännu ett steg och indraga maskinisterne-kansliråden samt låta de nu varande öfvermaskinisterne sköta hvar sin maskinafdelning, möjligtvis med hjälp af smörjarne.» »Men ett sådant där aktiebolag kan ej komma till stånd utan riksdagens beslut.» »Nå ja, nog finnes det något folkombud som vill åtaga sig att kasta in det förslaget i den stora motionsmaskinen och sedan se till att beredningsoch omröstningsmekaniken göra sin tjänst. Vi kunna redan nu skrida till bolagets bildande. Det skadar aldrig att bilda bolag.» Inom tio minuter hade man bildat ett nytt aktiebolag som hade till ändamål att söka sätta på aktier hela regeringsmekaniken samt hvad fordom kallades de förvaltande verken. Man skulle nu bryta upp, men då kom Giros unge son, en gosse på fem eller sex år, upprusande på taket och utropade: »Pappa, pappa, nu kan jag simma på rygg!» »Bra, min gosse,» sade fadren med mycken belåtenhet.
Berättelserna äro sinsemellan af mycket olika inneliill. Roligast ' ä r utan tvifvel, i trots af den bedröfiiga titeln,), Ett krossadt hjiirta,:. H a r finner man utströdd med icke sparsain hand den isjunerhet hos kviiiliga författare sällsynta och kosteliga krrddan humos, och 1iHr framträda äfven prof på en tydlig diwmatisk begifning. X a n hör och ser salväl personer som situationer, den diibiösa frisdr-salongen och den korrekta juristen, den impulsiva doktorsfriin, den svartsjuka fri sörskan och hennes inan; det hela kiiiide bli en tacksam uppgift för goda skådespelare, en ypperlig fars ined sin sensrnoral i kandidatens komiska sliitreplik. - I den inera allvarligt hkllna y&gt;En iiioderw, har förf. gifvit sig iu p&amp; ett oiiiride, dKr hon ar vida mindre Iielniilastadd. s t a i n i n g e n ar tydligen icke hennes gebiet och hon lyckas icke skililra hvarken känslans eller natnrens skiftiiiiigar s % a t t intresset fängslas för det dolda. spelet i alla lifvets iiiiderströmningar. Rättvisligen bör dock erkännas, a t t sprkket liar sträfvar a t t sliita sig till innehåll.et, ä r värdigt, allvarligt, niistan högtidligt, utan spk af förf: s vanliga själfsvAld. Inom tidningspressen har förf, a t t döma af bokhrtndelsannonsernas citater, f %tt röna det mest entusiastiska erlzannande; tidskrifts. recensenterna hafva dock visat en inera kritisk Billuing. Man ink gilla eller klandra, skratta eller bedröfvas &amp; t Rends författarskap, likgiltig förblifver man icke inför en shdan företeelse.