Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Som narrat broder Bengt sin slägt att glömma; Som borde vara mild och öm som maka, Tar herrskarton och later mot din herre, Och med surmulen min kör lyckan bort Ifrån den härd hon alltid borde gästa. Så kan du tala, du som qvinnan höjt MAGNHILD. Från hennes slafveri till mannens like? Till like ja, men ej till herrskarinna! Just derför att hon skulle öfva frid BIRGER (allvarligt). Jag lyste frid utöfver nordens qvinna Och vara älskande och god och blid; Men icke derför att hon skulle skilja Och byta qvinlighetens blyga skrud Med barnslig nyck sin håg från mannens vilja Ut emot trotsets harnesk; nej, vid Gud! Har så du fattat qvinnofridens lagar Jag att min egen syster kunnat så MAGNHILD. Som skulle sjelfsvåld bli' dess frukt, beklagar Sin broder och sin herre missförstå! Blif dock ej vred: Hvad vill du jag skall göra? Du göra skall hvad alla qvinnor böra: Försona felet med ett hjertligt ord (går till höger). BIRGER (mera mildt). Och vara fridens budskap på vår jord! Brölloppet på Ulfåsa. 98 Sjunde scenen. MAGNHILD. (sedan) MECHTHILD. "Försona felet med ett hjertligt ord, MAGNHILD (eftersinnande). Och vara fridens budskap på vår jord " Men har då Härved intet att försona? Hvi kan han icke skona mig ifrån Han känner ju mitt misstänksamma sinne, Att höra loford öfver andra qvinnor! Och hvarför taga denna stränga ton När det hans maka gäller? Lyda måste Jag dock min broders ord, att mäkla fred! Men hon som vållat striden, skall det gälda! (hon ämnar gå åt fonden). MECHTHILD Hvart gån J, fränka? (från höger). MAGNHILD. Min make. För att söka upp Jag har en bön till eder. Viljen J en stund ej dröja? MAGNHILD. MECHTHILD. Min fränka, säkert tagen J der miste: MECHTHILD J till mig? En drottnings bön är en befallning ju.
N:o 122, öfver gjord framställning, att den Banco-Fullmägtige, som har inspectionen öfver Tumba pappersbruk, må, under sitt vistande derstädes, erhålla fritt vivre och logis. N:o 123, med hemställan om upphäfvande af föreskriften, angående indragning vid inträffande ledighet af Vaklmästare-tjensten vid Tumba pappersbruk. N:o 124, i anledning af väckt motion om ett årligt anslag till en sparbanks inrättning för Bruks-arbelarne vid Tumba. Prot. Utdr■ d. 18 Dec. 1840. 9^3 N:o 125, i anledning af väckt fråga om bildandet af en fast skola å Tumba pappersbruk. S. D. Ånyo föredrogos Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens följande Belänkanden och Utlåtanden: N:o 9, angående väckt motion om bestämmande af visst antal förrättningar, hvartill Landtmätare må kunna på en gång förordnande erhålla. Bifölls. N:o 10, i anledning af väckt motion om verkställighet af Syne-Rätts beslut, i fråga om anläggning af vattenverk. N:o 11, i anledning af väckte motioner om förändring i flyttnings-tiden för tjenstehjon. Bifölls. N:o 12, i anledning af väckt fråga om reclamation af förrymde gäldenärer. Bifölls. N:o 13, i anledning af väckt motion om förändring af Kongl. Förordningen den 27 October 1812 om utskrifnings-sältet och inrättningen af allmänna Be vä r i n gs-ma nska pe t. Af slogs. ]N7:o 14, i anledning af väckt fråga om laga fardag å städernas embetsoch tjenslemäns innehafvande embelsjordar. Bifölls. JN:o 15, i anledning af väckt motion om domsrätt i mål, rörande Sjöofficerare. Bifölls.
F'rån Högvördige Preste-Ståndet har tili Banco* Utskottet blifvit remitteradt ett så lydande Menao-* lo Banco-ZJtsböttets Betärtkanderti rial : ”Till återuppbyggande af det, år 1800 den 11 Au g., afbrände Gymnasiioch Schole-huset i Calmar, tåcktes Rikets Högloft Ständer, år 18 1 8, uppå derom af Caltnare Sufts Riksdags FulFmägge ingifvet Memorial, i hvilket Gyrnnasii-husets tillgångar specificerades, höggunstigt bevilja ett lån, stort 25,000 R:dr Banco, mot 6 procents lanta, af hvilken 2 procent skulle användas till afbetalning på det angifne Eåne-Capitalet. Sedan vid 2:ne, i Calmar haline Entreprenad-Auctioner å uppförande af ett nytt Gymnasiioch Schole» hus derstädes, icke något antagligt anbud blifvit gjordt, erbjöd sig Couducteuren Carlberg, att, for •?8.000 R:dr Banco, uppföra det ifrågavarande huset. Ehuru Herr Carlbergs anbud var det drägligaste af dem, som blifvit gjorde, öfversteg det likväl med 3,000 R:dr B:co den redan beviljade hlne-summan. Skall Gymnasii huset, enär det en gång hinner blifva färdigt, brandförsäkra*, stiger ock kostnaden till en ännu högre summa. Härjemte bör ock ödmjukast anmälas, att då Consistorium, till följe af Rikets Ständers derom fattade beslut, ville successivt och i mån af behofvet lyfta en del af lane-summan, öfversända Banco Directiorien ett Formulaire, i hvilket fordrades, att Consistorii Eedamöter skulle, en för alla och alla för en, såsom för proprie skuld, ansvara för uppfyllandet af allt, som i det gifne Formulairet blifvit utfäst, Consistorii .Ledamöter funno högst betänkligt, att ingå i en så» dan förbindelse för egen räkning och sig icke tiliständigt, att flytta denna förbindelse på sina efterträdare.
Bet'dn}.anden. 555 Byggnader Publique, frågor derom, se ansökningar; Båtsman ordinarie, Enrolleringsoch Fördubblings, se Kronans Manskap ; flharaktersByggnader å Militi®BQstäIlen, Contracter derom ; Cpnstitutorialer, hvarmed en eller annan likmätigt Författpingarne eller särskildte h^ådigste Förordnanden på vissa år, eller på behaglig tid, blifvit till någon Förrättning antagen med Nådig Försäkran, om befrielse från Charta* SigiIlata ; (iontracter om KronoEeyeranser och Charaktershui å Boställen; Diarier i AmhetsVerken; Dragoner, se Kronans Manskap; Domar, inneliggande, och Domböcker; OeconomieMål, se Ansökningar; Ämbetsmän, klagomål öfver tillfogadt våld och oförrätter af dem, se Ansökningar,; AmbetsSkrifvelser och AmbetsÄrendér, hvad dem rörer; Enkor fattige,' se Barn ; Expeditioner, sorn utfärdas af Domare och Ärp-i hetsman i Brottmål och Fiscaliska Actioner, samt Oeconomie-, Politieoch MilitaireArenden, se Ansökningar; Fattige, alla kunbart och bevisligen, då Domaren eller Tjenstemannen å Haqdlingarne tecknar ordet: Gratis, efter derom inför vederbör;®-; de Rätt eller Collegium gjord anmälan; Fattigvårdslnrättningar, se Actioner; Fullmagter, se Constitutorial; \ S5« B evillnings-Utskottets Beiitnkandcn. Fångskjuts, Ansökningar m, m. derom; Förklaringar till Kongl. Majit af Allmogen in. fl., se Ansökningar; som angå Kronans Räntor, eller härröra från Redogörelse för disponerade medel, i .Brottmål rn. m., se Ansökningar. -FörmyndareKamrarnes Uträkningar å omyndige barns medel ; oell i allmänhet alla handlingar, sorn för Förmynderskap innehålla Redogörelse. Gymnasier, se Actioner.
Då detta ämne vid 1823 års riksdag hos R. o. Ad. förevar, talade jag emot den du afgifna K. propostn på den grund, att den icke innehöll något förslag till ändring i nu gällande lagbud. Gr. v. Schwerin gjorde anmärkn. emot denna oformlighet, och jag instämde deri jemte Hr Cederschjöld; men nu, då saken blifvit framställd i den form, grundlagen föreskrifver, anser jag mig böra understödja den, och anhåller att få fästa Ståndets uppmärksamhet på oriktigheten af de anmärkntr, som här blifvit gjorda emot formen af Utskts betänk, filan säger, att Utsk. ej haft rätt att modifiera Konungens propus. utan bort tillstyrka rent bifall eller afslag å densamma. Delta är likväl icke enligt med förhållandet; ty grundlagen säger ej, alt Konungens propostr i lagfrågor skola oförändrade antagas eller förkastas. Så har icke heller tillförne skett, och Hr Bergenschjöld har redan visat motsatta exempel från 1818 års riksdag. Jag åberopar derjemte alla riksdagars erfarenhet om Ulsk:s förfarande med enskilda motioner, och grundlagen föreskrifver ingen skillnad i Utsk:s behandling af K. propostr. Man behöfver blott gå till LagUlskts nästföljande betank. för att se, huru Utsk. dels inskränkt, dels utvidgat de af enskilda motionärer gjorda förslagen till ändringar i inleckningslagen. Jag finner så ledes intet hinder för Utsk. att kunna tillstyrka sjelfva meningen afen föreslagen lagförändring, utan att hålla sig till ordalagen, äfven 0111 förslaget kommer från Konungen. Hvad nu sjelfva saken angår, är första frågan, om den K. propostn varit af behofvet påkallad? Jag öfverlemna!' åt livar och en alt bedöma det efter dagens händelser. Det lärer då svårligen kunna nekas, att en modificätion i straffbestämmelsen är nödvändig. Hvad åter beträffar Utskts tillägg att derjemte bibehålla det nu gällande dödsstraffet, lärer R. o. Ad. finna, att sådana smädelser kunna yttras, som förtjena dödsstraff.
Om nu Utsk. på sätt vid tolkning af grundlagarne i allmänhet förfares, tyder detta stadgande efter ordalydelsen, så skulle ju hvarje den minsta felaktighet eller tvetydighet i en motions upställning kunna föranleda Utsk. ali densamma afstyrka, hvaraf äter skulle följa, att gan - 170 Den 25 Januari f. m. ska många, i (len syftning motionären föreslagit, väsendtlig,irc och af behofvet påkallade förändringar eller förbättringar i lagstiftningen komma att antingen hell och hållet undanskjutas eller till en kommande riksdag fördröjas. Dessa olägenheter hade lätt varit afhjelpte, om ur förslaget uteslutits orden tilleller n/styrkande och Uisk:s åtgörande inskränkts lill afgifvande af utlåt, öfver de inkomna förslagen. Då bade Ulsk. icke varit afstängdt från dess nuvar. rättighet, att tillstyrka antagandet af eli välgrundadt förslag, nemi. med de modifikationer eller förändringar, omständigheterna kunna påkalla, och icke eller grundlagen lågt binder i vägen för den rättighet, sorn Utsk. för närvar, både eger och begagnar, och hvilken icke ulan menliga följder bör lltsk. betagas. Pä dessa skäl finner jag betänkligt att antaga Coust.Utsk:s, under N:o 5 föreslagna, med hvarandra sammanhang egande förändringar. Hr Rosenblad: Förevar, förslag innehåller 2:ne obestridliga fördelar. Den första beslår deruti, alt genom ifrägavar. förslag konna sådane motioner undanrödjas, hvilka hafva utseendet att icke föranleda till någon åtgärd. Såvida en motion icke un* derslödjes af 4 personer, saknar dess författare allt hopp alt inom det RiksSt., uti hvilket den blifvit väckt, kunna åt densamma bereda någon framgång. Häremot kan visserligen invändas, att inom de andra RiksSt:n motionen kan vinna sä mycket mera afseende, men om än så vore händelsen, bör det för motionären icke vara svårt, att inom dessa RiksSt. kunna fä någon ledamot, hvilken uplager motionen såsom sin.
Af Bälter Sven Ersson från Stora Kopparbergs län, om ändring af 28 Kap. 1 § Byggning a-Balken, i fråga om afståndet emellan gästgifvaregårdar. Då man, i irågan om skjutsväsendets ändamålsenliga ordnande, ieke allenast bör sträfva efter att få de jordbruket tryckande skjutskostnader så utjeinnade och fördelade som billigheten fordrar, utan ock tillse att sådana uppoffringar, der de icke kunna undvikas, må hunna blifva så drägliga som möjligt, anser jag det vara lagstiftarens pligt att undanskaffa de lagstadganden som af embetsmvndigheter kunna användas endast till förhindrande af fördelaktigt ordnande i sådant syfte. Uti 1 § 28 Kapitlet Byggninga-Balken är stadgadt, ibland annat, att gästgifvaregårdar ej få vara längre från hvarandra än högst två mil. Ehuru det sanningsenligt kan påstås att detta lagbud vid ganska många tillfällen icke blifvit till efterrättelse iakttaget, då kändt är att på icke få ställen inom riket, afståndeu emellan gästgifvaregårdar äro icke allenast öfver två utan till och med öfver tre mil, finnes dock exempel på att det användts till hinder för flyttning af gästgifveri, der längden af ett skjutshåll, i följd deraf, skulle komma att ökas endast ungefär |;dels fjerdingsväg, utöfver dess nuvarande längd två mil, fastän genom omförmälda föreslagna flyttning en något öfver 36 procents nedsättning i entreprenadkostnaden kunnat beredas. Af hvad sålunda anfördt blifvit torde få antagas att ifrågavarande lagstadgande numera icke är i ringaste mån gagneligt, men väl kan användas till skada för skjutsskyldige; och anser jag mig fördenskull böra, i öfverensstämmelse med den af sista landstinget i Stora Kopparbergs län uttalade åsigt, vördsamt föreslå, att hvad allmänna lagen i 1 § 28 Kapitlet Byggninga-Balken stadgar om högsta afståndet emellan gästgifvaregårdar måtte upphäfvas. Om remiss af denna motion till vederbörligt Utskott ankålles. Stockholm den 13 November 1865. Sven Ersson, från Stora Kopparbergs län. Häruti förenar sig: Lars Olsson, från samma län.
Befallningshafvande i länet och stiftets Biskop inhemta! underdåniga yttranden, vid ärendets föredragning den 27 Mars 1843, i dettas dåvarande skick, icke funnit skäl att lemna bifall till en sådan reglering af kyrkoväsendet på Gotland, som då var ifrågasatt, men med afseende å angelägenheten deraf att gotländska presterskapets inkomster, som skulle kunna utfordras enligt den för sednare tider och förhållanden icke lämpliga konventionsstadgan af den 20 September 1648, efter billiga grunder bestämdes, så att, å ena sidan, presterskapet icke saknade nödig utkomst, och, å den andra, innevånarne icke betungades med oskäliga afgifter, i nåder anbefallt vidtagandet af följande förberedande åtgärder, såsom erforderliga innan någon allmännare och definitiv reglering af kyrkoväsendet på Gotland kunde komma i fråga, nemligen: Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 77. 9 att Kammar-kollegium skulle låta, enligt de för orten gällande skattlägpningsgrunder, upprätta förslag till det kronotiondebelopp, hvarje hemman pä Gotland borde utgöra, samt dermed, jemte underdånigt utlåtande i ämnet, till Kongl. Majit, inkomma; att Kongl. Majits Befallningshafvande i Gotlands län skulle sammanträda distriktsvis med ombud, valda af församlingarna vid sockenstämmor och afpresterskapet genom Konsistorii försorg, samt upprätta förslag till den tertialtionde, såväl hvarje församling i det hela, jemförelsevis till andra församlingar på Gotland, som ock hvarje hemman, i mån af godhet och afkastning, ansåges billigen kunna till presterskapet utgöra; samt att förenämnde af församlingarna och presterskapet valda ombud, likaledes med Kongl. Maj;ts Befallningshafvande till ordförande, skulle upprätta förslag till en billig uppskattning af alla på Gotland befintliga kyrkoherdeoch kapellansboställen samt af den behållna inkomst, som deraf kunde påräknas; med berättelse hvarom samt eget underdånigt utlåtande Kongl. Maj:ts Befallningshafvande hade att till Kongl. Majit inkomma; hvarefter och sedan dessa förberedande åtgärder blifvit fullgjorda, Kongl.
S7 Kronans hus i Städerne, att deltaga afven £ de öfrige onera lill Staderna , jemte Brand* valets* och eldsläckningsanstaliers bekostande, hvilka enskilde husegare utgöra , och hvaribland tomtören, gatuhållning neli upplysning synas ovilkorligen böra drabba alla lius utan undantag, samt att den mening härvid borde bestämdt uttryckas, att Kronans af enskilde köpte eller hädanefter köpande hus och lägenheter ovilkorligen bibehålla desamma utskylder till Staden, som deraf i förre egarens hand utgått, eller för dermed jemförlige hus i samma Stad hädanefter ut* gå, si framt ej annorlunda med Staden i hvarje serskildt fall öfverenskornmes. S. D. Stats-Uisknttets, under N:o aio» afgifna Utlåtande, angående förvaltningen af det till Casternbyggnaden för Kongl. Andr» liif-Gardet anvisade anslag, hlef, vid förnyad föredragning, lagdt till handlingarne. S, D. Föredrogos ä nyo Allmänna Besvärs* och Oeconomie-Uiskottets Utlåtande, Nio »43, i anledning af vackt motion om jbeläningsrättighet, uti publika fonder, ä ritorr spannmål, och Banco-Utskottets Betänkande, N;o 08, i samma ämne; och beslöt Ståndet, «j mindre att till Banco-Utskottet, på grund Mit. till Rikt-St, Prat. i8i8_i8Jo, 9 Sani. 7 a;dra B.t. 4\de Ht. $,£ P/ot, Utdrag 'den *§ Augusti 18*9» *ff gjorda anmärkningar, återremittera sist-» nämnde Betänkande, an äfven att det förra, eller Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets Utlåtande, N:o 143, må hvila, till dess Banco-Utskottets yttrande, i anledning af återremisaen» inkommer. Från Hedervärda Bonde® ■ Ståndet. S. !>.
och af Hofjunkaren Tigerschöld: att lian, efter tagen kännedom af den förklaring, Kommissarien Londieer aflemnat, till alla delar förenade sig med hvad bemälde Kommissarie i saken anfört. Efter af förklaringarne erhållen del, bar AdvokatFiskalen, uti ytterligare den 28 Augusti samma år 1839 till Kongl. HofRätten inlemnadt memorial, med tillkännagifvande, att han icke ägde laglig anledning att emot Kongl. StatsKontorets eller Räntekammarens tjenstemän och betjente eller Kommissarien Londieer och Hofjunkaren Tigerschöld föra någon ansvarseller ersättningstalan i målet, vidkommande ÖfverKrigskommissarien Bergh andragit, att AdvokatFiskalen väl ej kunde frångå den yttrade öfvertygelsen, att, derest ÖfverKrigskommissarien, hvilken, i hans egenskap af Kamererare i Banken, ifrågavarande assignation lill inlösen approbera! och genom denna åtgärd föranled t Banken att samma assignation såsom riktig antaga och derför gifva motsvarande valuta i penningar, vid den för pröfningen af assignationens riktighet anställda jemförelse emellan densamma och då gällande, i Banken förvarade , formulär för Kongl.
Stadgan den 1 Juni 1850 lörklarats vara ett menighets-bestyr, hvaraf torde böra följa att besväret dermed, likasom andra för kommunen gemensamma åligganden, desto heldre borde drabba alla dess jordoch lästighets-innehalvare, sorn fjerdingsmans-inrältningen åsyftade upprätthållande af ordning och säkerhet inom kommunen till alla dess medlemmars skydd och fördel, samt en lindring vid utgörandet af denna besvärliga befattning lättast och billigast kunde tillvägabringas, om säteri-, rå- och rörssamt insockne frälsehemmans-egare, äfvensom innehafvare af boställen, rn. il. lägenheter, deri deltogo med frälse-, kronoskatteoch kronohemmans-innehalvare; men alla desse ej vore i tillfälle att. personligen utöfva fjerdingsmans-befattningen, hvadan Utskottet funne nödigt tillse, att ifrågavarande bestyr ej måtte blifva för dem mera betungande än för sådane jordegare, som sjellve kunde befattningen besörja, och att derföre såsom uttryckligt vilkor för utsträckning af skyldigheten att deltaga uti fjerdingsmannabestyret till boställens, säteriers m. fl. ifrågakomne hemmans och lägenheters innehafvare, borde stadgas, att, innan en sådan skyldighet kunde anses inträda, öfrige inom socknen eller distriktet boende hemmansegare skulle hafva träffat öfverenskommelse derom, att en med aflöning försedd fjerdingsman bléfve för socknen eller distriktet antagen, ansåge Utskottet, med hänsigt dertill, att fjerdingsmans-befattningen vore ett besvär, hvilket ej kunde, utan inskränkning i Ridderskapet och Adelns privilegier, åläggas sätesgårdar, rå- och rörssamt insockne frälsehemman, sig böra tillstyrka, att Ridderskapet och Adeln samt hvart och ett af de öfriga Riksstånden måtte för sin del medgifva, det åliggandet att deltaga i fjerdingsmans-bestyret måtte få till nämnde slags hemman, äfvensom till boställens m. fl. hemmans och lägenheters innehafvare utsträckas, under vilkor att visse med bestämd aflöning försedda fjerdingsman blefvo för socknarne eller distrikterne antagne och att denna aflöning skulle från samtlige hemman, lägenheter och verk utgå efter samma grunder, som för rättighet att deltaga uti sockenstämmo-öfverläggningar och beslut, enligt Kongl. Förordningen den 29 Augusti 1843, voro stadgade; men att, om frälse-, kronoskatteoch kronohemmans-innehafvare beslöto, att fjerdingsmans-befattningen borde utöfvas omgångsvis emellan hemmanen, bestyret fortfarande skulle dem sjelfva ensamt åligga; med hemställan derjemte, att om ett sådant medgifvande af Riksstånden lemnades, Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om Dess Nådiga bifall dertill samt om en dermed öfverensstämmande ändring i Kongl. Stadgan den 1 Juni 1850;
Om man beräknar den sistnämnda summan till blott 6 R:d B:co öfver "hufvud, hvilket, i anseende till de i följe af 1812 års missväxt uppkomna höga priser, icke måtte vara för högt tilltaget, skulle fyllandet af bristen, i följe af x812 års misslyckade skörd, hafva fordrat i penningar ej mindre än 9,420,000 R.'d Bco, och då är ingenting upptaget för uppköpen, som skulle hafva gjorts under de föregående åren. Det är sannt, att de i samma mån minskat behofven under det sednare, men förhållandet i det hela vittnar ej mindre om betydligheten och svårigheterna af företaget, att styra Spannmålshandeln för en hel Mation. Man har anfört England och visheten af dess Spannmålsförbudmen man har misstagit sig, då man sagt, att detta ägde runi på i6So:talet. Det var år 1463, under en tid, då Englands Handel och Manufa* cturer ännu knappt voro i sin början, som utländsk Spannmåls införsel förböds, till dess sädespriserna i Riket öfverstigit en viss proportion. Men år 1552 synes redan af en då utkommen Författning, att införsel ansågs så - Den 31 Mars'. 367 som något alldeles vanligt, och att man i synnerhet hade för afsigt att behålla så mycket Säd och förråd på lifsmedel hemma, sorn man kunde, samt befordra införseln, för att göra tillgångarna så mycket ymnigare. Man har endast, i förhållande till inhemska Sädespriserna, bestämt tullen på inkommande utländsk Säd. Detta system bibehölls, med obetydliga afvikelser, till år 1688, och i allmänhet harman i England ansett låga Spannmålspris såsom grunden för fabrikernes och handaslöjders uppkomst. Det var först det sistnämnda året, som den inhemska Spannmålens utförsel ej allenast tilläts, men uppmuntrades med premier; då de inhemska Sädespriserna ej öfverstego ett visst belopp
“Det är säkert, det,“ svarade denne, “men sådant går väl öfver, och icke förlorar jag modet för så litet. När jag kommer hem, finnes väl något i mors skåp, hvarom icke, så kan jag nog sofva utan mat i natt.“ Åter smålog mannen och blickade med välbehag på gossens vackra ansikte, vände sig därefter till värden, sägande med klar stämma: “I gamla Sverige har det i forna dagar varit sed, att ingen fick gå hungrig från ett gästabud. Bästa H–, det ser ut, som om du icke hyllade detta bruk.“ Herr H– såg på skämtaren med en bestört blick. “Äfven de objudna gästerna undfägnades,“ fortfor talaren, “icke en enda lefvande varelse fick vända hem, utan att hafva blifvit på bästa sätt trakterad. Återtag, för i afton, denna vackra sed, min bror, och låt äfven den objudne gästen icke blifva glömd.“ August Blanche pekade på gossen utanför fönstret. Alla blickade nu på den senares frimodiga ansikte, och man utropade: “Det är ju den lilla hurrabasen, han får lof att undfägnas. Vi vilja icke påstå, att herr H– delade dessa tänkesätt, men som god värd lät han gästernas önskan blifva lag för sitt handlingssätt, och ut till ynglingen sändes mat i öfverflöd. När han ätit sig mätt, tog han det glas vin, man ställt åt honom, gick fram till fönstret och utropade: “Skål för August Blanche!“ Gossen tömde sitt glas, och där inne i matsalen skrattade man hjärtligt, men instämde med nöje i skålen. Måltiden var slutad, då Auroras purpurmantel breddes ut i öster, och gästerna lämnade herr H–s villa, för att begifva sig till sina hem. Med rocken tillbakaslagen öfver högra skuldran, tummen instucken i västens armhål vandrade August Blanche fram mot Djurgårdsbron. Kommen på midten af den, stannade han och skådade utåt Brunnsviken, tjusad af dess intagande fägring. Fåglarna höjde upp sina morgonsånger rundt omkring dess stränder, och han lyssnade med ett uttryck af välbehag, under det morgonvinden svalkade hans panna.