Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon kände redan skoloch studentanekdoter till dussintal, och då Magnus till ex. berättade: huru han en gång under skolferierna jemte flera andra läst privatim hos deras konrektor, som i skolan var en sträng buse, men hemma en mild man (kanske för fruns närhet); huru gubben om morgnarne alltid satt i en gungstol, och pojkarne vid förhöret stodo omkring honom i en halfcirkel; huru han, Magnus, vanligen hade sin plats nästan bakom stolen; huru han då roade sig och de andra genom att med munnen snappa efter gubbens nattmössa, men huru detta en gång slog så ut, att han verkligen fick den fladdrande möss-snibben mellan tänderna och nu stod med nattmössan i mun midt emot den förgrymmade flintskalliga konrektorn, medan han i häpenheten öfver den skinande månen på dennes hjessa, hvilken han nu för första gången såg, lät mössan sitta der den satt och endast med båda händer räckte upp boken till skydd för en väntad påhelsning i sin egen yfvigt blomstrande peruk – se så här, sade Magnus, i det han tog ett kort mellan läpparne, höjde marklådan öfver hufvudet och med en klippsk, förvånad och ynklig uppsyn vände sig mot Lina då, vid en sådan berättelse och sådana små upptåg, skrattade Lina så godt som ett tolf års barn, Magnus såg så belåten ut som en nyss framropad aktör, och gubben farbrodern lät sig uppskofvet med spelet icke förtryta, utan såg mildt och leende än på den ena än på den andra af de båda. Deremellan höll Magnus stundom sådana tal, som det anförda om kavaljerer, och Lina fann ofta äfven nöje i dem; men stundom kunde hon ej rätt förstå honom, och visste ej om han talade allvar eller skämtade. Ty hon kunde ofta, då han syntes hålla en rätt allvarlig predikan, med bästa vilja icke låta bli att skratta af innersta hjerta, och deremot, då han rätt lustigt skämtade, smög sig stundom en tår i hennes öga. All anledning är dock att tro, det hon, utan att sjelf vara säker derpå, verkligen förstod honom. Eljest vände sig deras samtal ofta kring giftermål.
Helt oförtänkt och djärvemang svarade han: Jag sitter och undrar, om ingen människa nånsin kysst den där munnen? Ett hastigt övergående leende var hela hennes svar, och hon tittade bort över Mälarfjärdarna. I hennes blick syntes härvid inte det minsta koketteri, eller skimmer av elakhet: men å andra sidan inte heller någonting just romantiskt, svärmiskt, himmelskt. Det var ett mellanting av oförklarligt slag. Alldeles inte fult, men inte heller djupt vackert. Det liknade det slaget, varom man med en glad min brukar yttra sig: Å! det går an! Uppmuntrad därav, att hon åtminstone inte avvisade honom, vände nacken till eller gick sin väg, fortfor sergeanten: Jag skulle kunna säga dig mycket, bästa Sara, av samma slag, som du själv omtalat att man brukar till mamseller och jungfrun jag bekänner till och med, att jag inte är ovan vid detta tal. Men du har förklarat för mig, hur du hatar det: jag vill inte en gång nämna om hjärta, eftersom jag minns förr i dag ... och dessutom tror jag, uppriktigt sagt, ditt hjärta vara av glas; och jag, jag äger inte i mitt våld den diamant, det enda vapen, varmed märke skulle kunna ristas i ett sådant. Skall du stanna i Arboga, dit ångbåten kommer i afton, Albert? Hon frågade detta med ett genomträngande ögonkast. Jag? nej visst inte. Jag skall ned till Vadsbo härad, till vissa egendomar, och sedan kanske ännu längre in i Västergötland. Då åker vi tillsammans (åter ett genomträngande ögonkast så kan vi ha två hästar för parvagn ... och vi repartisera ... och ... ty jag ser, du har inte eget åkdon med dig. Bondkärror är elaka att åka på, och skjutspojklymlar vid sidan, det är inte mitt folk, de är sällan rena. Sergeanten sprang upp och skulle väl ha slutit henne i sin famn, om de inte varit på däck. Hon har hjärta! tänkte han. Sätt dig ned, Albert, så skall vi tillsammans roa oss med att räkna ut skjutspengarna. Hjälp mig, om jag tar fel; mitt största nöje är att addera i huvudet. Får nu se: första hållet, från Arboga räknat, är ju till Fellingsbro?
Ett bildadt fruntimmer önskar komma antingen som värdinna i en enklings hem, der barn finnas, emedan hon eger vana vid barns ledning samt är kunnig i engelska och franska språken, hvilket senare äfven kan begagnas som samtalsspråk, eller ock som sällskap och lektris hos ett fruntimmer. Närmare upplysningar hafva fruarne Kempe, Sturegatan 24, och Engelhardt, Storgatan 9, godhetsfullt lofvat lemna. Svar torde lemnas å Tduns byrå till » Pligttrogen ». — Matlagning. — K ö k e t. — Efterrätter. — Bakning. — Drycker. — H u s - kurer. — Hvarjehanda. — Läkareråd. Idun Fredagen den 15 mars 1889. Tidningen kostar B yra: Klarabergs gatan. 54, en endast 1 krona för qvartale t. tr. Redaktör och FRITHIOF utgifvare: HELLBERG. Annons pris: postarvodet inberäknadt. 25 öre pr petitrad (— 10 stafvelser). Ingen lösnummerförsäljning. Allm. Telef. » På ängens blomma hvilar hvar blick förnöjd, och dock är hon ej gjord blott till ögonfröjd: Iduns postupplaga utgör denna dag 10,500 abonnenter. Glömmen ej, ärade läsarinnor, som prenumererat på Idun endast för ett qvartal, att i tid förnya prenumerationen, på det att intet afbrott i tidningens sändande till eder måtte behöfva ega rum! Bäst är att på en gång prenumerera till årets slut. Priset från den 1 april till den 31 december är endast 3 Jcronor. I n:r 14, som är andra qvartalets nummer, begynner Prenumeration sker: I landsorten: å postanstalterna. I Stockholm: hos redaktionen, å Stads postens hufvudkontor, i boklådorna samt å tidningskontoren. du skönaste bland qvinnor, nog är du egnad också till något bättre än ögonfägnad! » Lifsbilder, mot 4,750 exemplar vid slutet af sisti. år.
Det första är metalliska valutans aftagande och den oro, som deraf uppkommit hos många för sjelfva realisationens bestånd. Jag säger icke, att denna oro har någon grund, ty jag tror, att Banken ganska väl skulle kunna reda sig, om man blott öfverlemnade den åt sig sjelf; men oron finnes emedlertid, och dess borttagande vore af mycket värde, icke så mycket för Banken som för näringarne. De behöfva nemi. ett rörelsecapital, och om Banken lemnades åt sig sjelf, så skulle ovillkorligen en minskning i valutan uppkomma. Det andra ämnet är den minskning i sedelstocken, som ägt rum. Jag säger icke derföre, att sedelstocken i närvarande stund är mindre än den bör vara, men jag yågar säga, att om minskningen fortgår, på samma sätt som hittills, så kommer den att medföra de största skakningar för Riket. Detta har således, sorn mig synes, utgjort ett motiv för BancoUtsk. att föreslå utomordentliga åtgärder. Ett tredje förhållande är privatbankernas snart upphörande octroj. Om det är en sanning, att dessa banker icke äro så sammansatta, som de borde vara, så blir det naturligtvis ett stort intresse att förändra dem, och delta låter sig icke göra utan utomordentliga åtgärder. Måhända säger man, att det behöfves icke annat, än att Banken öfvertager deras rörelse. Detta skulle visserligen gått an innan realisationen för sig gått och då ingen utvexling ägde rum, hvilket man just nu vill motverka. Men huru kan Banken nu göra det, utan att man faller i ett dilemma? Antingen skall Banken derigenom förmin5 H. 59 460 Ben 18 December f. m. ska den nuvarande rörelseqvantiteten i Riket, och det vågar jag icke tillstyrka, eller också skulle Banken släppa ut sedlar utan valuta och således sjelf bryta 1830 års banklag. Ett af de två måste i sådant fall ovillkorligen inträffa. En motionär inom BancoUtsk. äfvensom Utsk. sjelft och en författare i en ganska mycket läst tidning hafva föreslagit, att Banken skulle öfverlemna en del af sina fordringar till Riksg.- cont. Jag erkänner, att jan ser ingen bättre utväg att lösa detta dilemma, utan att skada näringarne.
Brusaholm 10.500 Cent. 2,000 Cent. Ohs 4,500 » 2,000 » Klafveström 1,000 » 3,000 » Böksholm — » 3,300 » Åryd . 2,000 » 1,600 » I) en 25 April e. m. Tackjern. Stångjern. Husaby 4,000 Cent. — Cent. Skilnaden utgör till förmån för Lagalinien 2,500 centner tackjern och 22,90 0 centner stångjern, eller långt mindre än hvad en enda af våra största bruksegare i medlersta Sverige årligen tillverkar — och dervid är likväl icke taget i betraktande, att såväl verken vid Lagalinien som äfven Lindefors skulle, ehuru med mindre fördel , kunna på Nässjölinien försända en icke ringa del af sin tillverkning En blick på kartan visar att Nässjölinien skär långt flera vägar än Lagalinien. Hvarifrån Utsk:t erhållit upgift om de sex vägar, som sammanstöta i Vernamo, och de åtta, som förena sig vid Ljungby, är svårt att utleta. Hvarken Hermelins karta eller dea genom Komitéens försorg uprättade, utvisar något dylikt. I alside på utgångna skjutshästar å de båda linierim, lemnäs ganska talande uplysningar i en nyligen utkommen ströskrift pag. 11, — hvilka jag här får åberopa. Jag ber eder ännu en gång ursäkta, att jag så länge uppehållit eder med en mängd detaljförhållanden, hvilka det för husets flesta medlemmar varit omöjligt att med sin upmärksamhet följa, då de icke kunnat å kartan tydliggöras. Det har likväl varit oundgängligen nödigt att vidröra dem, för att ådagalägga att Utskits bevisning är fullkomligen oriktig, och att således äfven utur en provinsiel synpunkt Nässjölinien har obestridliga företräden framför Lagariktningen.
8. utgörande skillnaden i nämnde balans B:ko 32: 42. 8. hvilka 32 R:dr 42 sk. 8 rst. äro under 1844 och 1845 års restantier upptagna och redovisade; hvadan alltså nämnde belopp blifvit till Landt-Ränteriet levereradt, och kommer således i räkenskapen för 1845 att försvinna, enligt Landt-ränteriets special-räkningar för 1844 och 1845, pag. 122 för år 1844 ochpag. 122 för 1845. Wexiö Lands-kontor den 28 Februari 1848. O. Lundblad. — 436 — > Riks-Marskalks-Embetets underdåniga Utlåtande, i anledning af 1847 års Revisorers Berättelse om granskningen af Kongl. Hofstallet! samt Ulriksdals och Gripsholms Lustslotts räkenskaper. Underdånigste Utlåtande! Sedan Eders Kongl. Majit behagat i nåder inhemta Riks-MarskalksEmbetets underdåniga Utlåtande i anledning af hvad Berättelsen om sednast verkställda stats-revision innehåller, i afseende på räkenskaperna för Kongl. Hofstallet samt Ulriksdals och Gripsholms Lustslott, har RiksMarskalks-Embeteti infordrat Chefens för Kongl. Hofstallet äfvensom Ståthållarnes på Stockholms Slott och förenämnde Lustslott underdåniga yttranden, i hvad dem hvardera rörer; och som Riks-Marskalks-Embetet icke har något att dervid för egen del tillägga, får Riks-Marskalks-Embetet, under åberopande af innehållet deraf, desamma till Eders Kongl. Majit härhos underdånigt öfverlemna. Stockholm den 12 Januari 1848. A. POSSE. IV. von Schoultz. Hofstallmästaren F. Braunerhjelm» underdåniga Utlåtande, i anledning af 1847 års Revisorers Berättelse om granskningen af Hofstallet» räkenskaper. Stor mäktig s te Allernådigste Konung!
Diplomatarium tryckta handlingar, 200 R:dr årligen, under åren 1855, 1856 och 1857, » utgifvandet från trycket af äldre för Sveriges historia och offentliga förhållanden vigtiga handlingar, 2,000 R:dr, d:o d:o, » utarbetande af en ordbok öfver Svenska språket, 2,500 Il:dr årligen, under åren 1854, 1855, 1856 och 1857, » inköp af äldre litteratur för Kongl. Bibliotheket i Stockholm samt Universitets-bibliolhekerna i Upsala och Lund, 5,000 R:dr årligen, under åren 1855, 1856 och 1857 » de med fregatten Eugenie hemförda naturalster och deras ordnande » förberedande åtgärder till inrättande af ett statistiskt embetsverk, • • • Ersättning till Serafimer-lasarettet för minskad inkomst Anslag. Lån. Transport 5,558,762 38 11 990,333 16 Ersättning till Carolinska Mertiko—kirurgiska Institutet för upphörd arrende-inkomst, 200 R:dr ärligen, under åren 1855, 1856 oell 1857, 600 . Till Lunds lasarett och dertill hörande medicinska inrättningar 10,000 För betäckande af bristen i Hospitals-fondens inkomster, 25,000 R:dr årligen, i 3:ne år, 75,000: — » uppförande af ett hospital för sinnessjuke, vid Hedvigsberg och Conradsberg å Kungsholmen, 75,000 R:dr årligen, under åren 3855, 1856 och 1857, 225,000: » utvidgning och förbättring af Wad<f stena, Götheborgs och Hernösands hospitaler, 50,000 R;dr årligen, under d:o, 150,000: 450,000 - » uppförande af en ny byggnad vid Institutet för döfstumma och blinda, . 25,000: — » inköp af inventarier för samma
För att så nära sorn möjligt få utröndt, till hvad belopp kostnaden för Banco-Archiv* ^Bancö-Utsiottets Betankanden, husets påbyggnad samfällt med Nybyggnaden å Kuselska Tomten, öfverstigit de kostnadsförslag och Calculer som deröfver på förhand blifvit uppgjorde, meddelas härom följande utur Protocollerne Räkenskaperne och de särskildt upprättade sammandragen gjorde öfverslag. Enligt det af Boksluts Commissarien för» fattade Extract utur Räkenskaperne, uppgår totala utgiften för åren 1816, 181 7 och 1 8 1 9 , så väl för remnans lagande, aftappning, och alla öfrige utoch irvändige reparationer å gamla Banco-huset som för hvad under desse åren vid påbyggnaden bliivit afgjordt till en Summa af . R:dr 139,*9*. 5. 2* hvarifrån dock 1 Si 6 års Sum. ma, såsom helt #ch hållet tillhörande gamla Banco-Hu set jaör afgå med . 22,613: 20* —• återstår 116,678: 33. 3. Summa 1^7,542: 10. — För Ramla huse har härutaf enligt särskilt sammandrag åtgått i Saeds - arbeten åren 1817 1818 och 1819 - 1,38: 16. —- Målare arbeten dessa årj . 2,822 3- 10- Transpart 4,130: 19, 10- 5 8 a Bänto Usiotttai Bttänkanden, 'Jfran sport 4,13*; 19, 10, Snickare.arbeten desse år 1,623' 56. 5.7H: 7* Ytterligare bör afdragas följande kostnad för ornering meublering m. m. nti de inom den tillbyggde våningen redan inredde rum hvarföre någon utgift ej funnits beräknade i kostnads för-, »laget, nemi. Smeds - arbeten 2,763: 15.
Han sade till honom: Ifrån Israels här hafver jag flytt. David sade till honom: Säg mig, huru tillgånget är. Han sade: Folket är flydt af stridene, och mycket folk är fallet; dertill är ock Saul död, och hans son Jonathan. David sade till den ynglingen, som detta bådade: Hvaraf vetst du, att Saul och hans son Jonathan äro döde? Ynglingen, som detta bådade, sade: Jag kom oförvarandes upp på Gilboa berg; och si, Saul böjde sig neder på sitt spjut, och vagnar och resenärer jagade efter honom. Och han vände sig om, och fick se mig, och kallade mig, och jag sade: Här är jag. Och han talade till mig: Ho äst du? Jag sade till honom: Jag är en Amalekit. Och han sade till mig: Kom hit till mig, och dräp mig; ty ångest hafver begripit mig; ty mitt lif är ännu allt helt i mig. Så gick jag till honom, och drap honom; förty jag visste väl, att han icke skulle kunna lefva efter hans fall; och jag tog kronona af hans hufvud, och armsmidet af hans arm, och hafver burit det hit till dig, min herra. Då fattade David sin kläder, och ref dem sönder, och alle de män, som när honom voro; Och jämrade sig, och greto, och fastade allt intill aftonen öfver Saul och Jonathan hans son; och öfver Herrans folk, och öfver Israels hus, att de genom svärd fallne voro. Och David sade till ynglingen, som honom det bådat hade: Hvadan äst du? Han sade: Jag är en främling, en Amalekits son. David sade till honom: Hvi hafver du icke fruktat dig komma dina hand vid Herrans smorda, till att dräpa honom? Och David sade till en af sina unga män: Fram, och slå honom. Och han slog honom, att han blef död. Då sade David till honom: Ditt blod vare öfver ditt hufvud; ty din mun hafver talat emot dig sjelf, och sagt: Jag hafver dräpit Herrans smorda. Och David klagade denna klagan öfver Saul och Jonathan hans son;
Deremot begagnas, hvad som i dessa städer erlägges, dels till aflöning för åtskilliga embetsman, dels äfven Den 28 April c. m. 385 till vissa inrättningar. Här är således i min tanke (och jag tror, att StatsUtsk. på samma sätt sett saken) endast fråga om att öfverflytta ett anslag, som af en utgående grundskatt blifvit gjordt, från de verk eller ändamål, hvartill denna afgift under en längre tidsrymd utgått, till statsverkets ordinarie inkomster, för att sammanflyta med statsverkets öfriga tillgångar; och i och med detsamma faller det af sig sjelft, att den afgift, som utgått under namn af matlagsskatt, skall försvinna, emedan den utgör ett vederlag för den grundskatt, ifrågavar. städer fått begagna till lönandet af sina embetsman. Det torde vara bekant, att sterbhusafgiften egentligen uppkommit för att bereda ökade inkomster ut förmyndarekamrar eller öfverförmyndare, såsom Hofrätterna. I Stockholm är en egen förmyndarekammare, och detta ger mig anledning att förmoda , att afgiften ej behöft utgå i Stockholm, derföre att denna stad har en egen inrättning, som utöfvar samma öfverförmynderskap, hvilket tillkommer Hofrätterna. Fastän denna fråga ej blifvit fullkomligen utredd af handlingarna, torde detta dock vara orsaken, hvarföre Stockholm fått rättighet att innehålla ifrågavar. proc. och deremot lemnat ett mindre surrogat. Jag tror således, att StatsUtsk. behandlat saken conseqvent, då det ansett, alt It. St. borde i afseende på mantalspenningnrnas förändrande begära K. I\I:s nåd. sanction, men icke i detta fall erinrat derom, emedan nu endast är fråga om förflyttning af en förut bestämd grundskatt. H. Ex. Hr Gr. Mörner: Jag hemställer till den siste värde talaren, om icke den afgift, som man nu vill förflytta, skulle för Stockholm ersättas genom något annat, om den borttoges. Då de behof, hvartill den nu utgår, icke skulle upphöra, måste de väl på annat sätt fyllas.
För öfrigt wägak jag förnya min förut gjorde anhällan om bifall till stuteriets bibehållande och u öfwande, pä sätt Msioltek det föreslagit, säsom af den wäsenreligaste nytta fä >väl för landtmannen i allmänhet som remonteringen af erfordelige hästar för Carabinier som Husar Regementen i Rikets södra provmcer. Grefwe hamilton, ^xel: Jag fär den ärran förklar», alt jag fullkomligen instämmer i Gref. we ve la ösräieS tillstyrkande, och endast anmärka att, som jag hört, utgörandet af de nämnde dagswerkena ej lärer haft sin uprinnelse frän killgifwenheken för Konung ^stolpk, xrestric.utan frän fruktan för Kkonobetieningen Herr LandttNarskalken: Riddetstapet och Adeln Andra Del. N:s si. Den 18 Julli. Adeln forde, r änledning af G.efwe Oe la 6arZr e8 gjorde anmärkning anse älkerremist af belautan,' Ler nödig. Zerl' ak KliutoborA, ^Viiliofm, ansäg för sin del bdlinkandei lanna visailao cir^r mäle! såsom tfweilämnadt ki! Kongl. Ma;:?, i alla fall lomme ali närmare granstad. Grefwe Dr' la täsrstio: Dä della endast ar en til.ggmng, nien pa imer wis en förändring, an mindre e>t ogillande af 1'tstoktets deränkanve, wägar jag ödmiu ast hennlälla om en äterremih likafullt är nödwandig. Endast kill lidens minnande vnstäde jag den kunde undn-ikas.
Brist kan å några det ena året inträffa, men den betäckes deremot af öfverskott å andra, och det ar således bäst att fästa sig vid medeltalet. Riksg.- contrs skuld härleder sig således icke från för hög beräkning af inkomsterna, ej heller från anvisningar på öfverskotten, ty dessa voro ej bland de ordinarie påräknade tillgångarna upptagna; utan derifrån, att det å Riksg.coot. anvis. ide creditiv för spannmålsundsättningar måst anlitas, och att cholerafarsotens utestängande vållat oföresedda utgifter, som måst betäckas genom lån. Dessutom har Riksg.- cont. bort lemna beviljade lån till åtskilliga städer och corporationcr, för hvilka försträckningar Cont. ej ägt annan tillgång än upplåning, men hvaremot det i stället erhållit motsvarande fordringar. Hvad nu särskildt beträffar den ifrågavar. första punkten eller indelta räntan, är det visserligen likgiltigt, antingen den beräknas högt eller lågt, emedan StatsUtsk. anmärkt, att vid regleringen af statsverkets utgifter alldeles motsvarande summor skola upptagas både bland inkomster och utgifter. Då sådant sker, kan någon för hög beräkning aldrig komma i fråga. Den enda anmärkning, jag skulle vilja göra, är högst obetydlig, nemi. den, att det är ett onödigt besvär att upptaga beräkningarna i skiliingar och runstycken, utan kunde de gerna hafva utförts i runda summor. Hvad den andra summan angår, eller den Kronan behållna delen af ordinarie räntan, hafva andra ledamöter anmärkt, hvad jemväl den betänk, åtföljande tabell utvisar, att nemi. medeltalet af nämnde inkomst uppgått till öfver 5i2,ooo r:dr årligen; och då kan beräkningen 000,000 r:dr icke sägas vara för hög. Hr Lagerhjelm, Pehr: Af discussionen skulle man kunna draga den slutsats, att StatsUtsk:n vid föregående riksdagar följt den princip att anvisa på öfverskotten. Tvärtom tror jag, att den allmänna principen varit att alldeles icke göra sådana anvisningar. Då öfverskott varit att tillgå, hafva de befunnits ganska nyttiga. Vid 1818 års riksdag hade man 1 million, som korn ganska väl till pass för bestridandet af utgifterna vid Konungens begrafning. Det är R.
Der finnes visserligen icke eller för skollärarne den högre befordringsrätten inom kyrkan, och den behöfver icke eller finnas med en sådan hög aflöning; men så länge våra skollärare hafva en så ringa aflöning, tror jag, att man icke kan utan orättvisa betaga dem den utsigt de kunna hafva till förenämnde befordran. Att denna utsigt möjligen kan vara skadlig för kyrkan, medgifves, och jag tror, att det vore det lyckligaste både för skolan och kyrkan, om man kunde skilja dem åt; men emedlertid tror jag, att kyrkan vinner lika mycket som bon förlorar på denna förening. Det är nemi. erkändt, att oftast blott de, som känna sina själsförmögenheter vuxna de högre examina, aflägga dem, och derefter inträda i skolans tjenst, samt efter flera års tjenstgöring der, ej sällan i kyrkans; då deremot de mindre begåfvade, merendels blott aflägga den erkändt obetydliga prestexamen och dermed directe ingå i kyrkans tjenst. Skulle 334 Den i8 September. man nu förminska de förstnämndes rätt till befordran inom kyr* ken, så tror jag att förlusten skulle bli ganska stor, genom de många stora talenter som kyrkan skulle komma att sakna. Man skall äfven ihågkomma, att för afläggande af de högre examina fordras en längre tids uppehälle vid universiteten, således betydligare kostnader, som fordra att i framtiden ersättas. En annan omständighet är, att skolan i sjelfva verket nästan icke har någon representant vid våra riksdagar; ofta finnes knappt någon inom PresteSt., som i och för sitt kall förer dess talan; och äfven derföre måste man förfara varligt med densamma, man måste höra hennes egen talan; och hör man den, så skall man finna, att de fleste af skollärarne icke gerna vilja afstå den högre befordringsrätten, åtminstone icke förr än de bekommit löneförhöjning. Man talar om tjenstgöringen, att man i afseende derå funnit, att skollärare icke så väl sköta de presterliga befattningarne som de, hvilka genast ingått i kyrkans tjenst.
Majits nådiga uppmärksamket, hurusom ibland de flera förslag till ett ordnadt myntsystem, hvilka tid efter annan blifvit framställda, de, som afsett decimalläkningens införande, rättvisligen tillvunnit sig många anhängare och att, bland åtskilliga härvid uppgifna alternativer, räkneenhetens indelning i 100:de-delar erbjöd väsendtliga fördelar, så väl med hänseende till enkelhet och lättnad vid räkenskapsföring, enär i all räkning skulle erfordras endast två kolumnier och vid serskilda summors sammanräknande blott behöfde användas enkel addition med de två sista siffrornas frånskiljande, för att finna det i slutsumman ingående belopp af hvardera myntsorten, som ock i anseende till detta systems öfverensstämmelse med bruket i de flesta civiliserade länder; men att Kongl. Majit trott sig, det oaktadt, böra lemna företräde åt Rikets Ständers ofvanberörde förslag, enär detsamma, i afseende på verkställigheten, syntes vara förenadt med ett, jemförelsevis lill fördelarne af förändringen, ringare mått af kostnader och besvär, än införandet af den från förra räknesättet mera afvikande tiooch hundradelals-räkningen. Då likväl de utlåtanden angående sättet för det antagna myntsystemets tillämpning i afseende på allmänna räkenskapers förändring m. m., hvilka sedermera till Kongl. Majit inkommit, utveeklade förhållanden, på grund hvaraf det kunde antagas, att decimal-räkningens införande hvarken åstadkomme betydligare kostnader eller. Allm. Besvärsoch Ekon.-lif sk.