Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 28 sisth Juni och 1 dennes på hordet lagda Memorial N:o 104, i anledning af Riks-ståndens olika beslut i fråga om utvidgning af de Mosaiske trosbekännarnes rättigheter, godkände Ridderskapet och Adeln den af Utskottet föreslagna voterings-proposition, samt lades detta Memorial för öfrigt till handlingarne. Från Vdllofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Konstitutions-Utskottets Memorial, , N:o 6, angående anställd granskning af de i Stats-rådet förde Protokoll: Borgare-Ståndet ansåg Rikets väl kräfva, att Rikets Ständer hos Konungen anmäla deras önskan, att Han ville ur Stats-rådet och ifrån Embetet skilja Herr Stats-rådet, Friherre Palmstjerna, samt Herrar Stats-råden Reuterdahl och Gripenstedt. I allt öfrigt lades Memorialet lill handlingarne. Från Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Efter slutad föredragning af Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 6, angående verkställd granskning af de i Stats-rådet förda Protokoll, förklarade Ståndet sig anse Rikets väl kräfva, det Rikets Ständer hos Konungen anmälde den önskan, att Han ville ur Stats-rådet och från Embetet skilja: Herr Justitiae-stats-ministern Grefve G. A. Sparre, Herr Stats-rådet och Chefen för Civil-departementet J. F. Fåhraus, Herr Stats-rådet och Chefen för Finans-departementet, Frih. C. 0. Palmstjerna, Herr Stats-rådet och Chefen för Ecklesiastik-departementet H. Reuterdahl, och Herr Stats-rådet J. A. Gripenstedt: hvaremot i alla öfriga delar berörde memorial lades till handlingarne. Bih. tilt B. St.
Kronofogde borde uppbära och redovisa dessa afgifter, om de ansågos böra utgå. Derjemte har, rörande 7 mom. uppmärksamhet blifvit fästad derpå, att Utskotten icke angifvit någon grund, efter hvilken det uti samma mom, föreslagna tillskott borde utgå, likasom å nödvändigheten och billigheten deraf, alt, om Staten lemnade medel till lärarnes aflöning, den ock borde vara förvissad om dessa medels användande till det med dem åsyftade ändamål. Slutligen har det Creditiv af 5o,ooo R:dr, som Utskotten föreslagit att årligen utgå till och med året efter nästpåföljande Riksdag, ansetts såsom icke tillräckligt i och för det understöd, som behöfdes; hvarförutan det yrkande blifvit framslälldt, att detta Creditiv måtte fördelas Rikets församlingar emellan, efter folknumern. Då folk-undervisningens framgång hufvudsakligen beror på folklärarnes skicklighet, men det icke är tänkbart, att personer, som i annan väg kunna vinna Stais~ sami Allm. Besv.~ och EkonTh sko Hens XJtlal aneleN.-o 128. 17 vinna sill underhåll, skola åtaga sig det ansvarsfulla och mödosam ma lärarekallet, så framt de ej derför kunna påräkna cn skälig bergning; så är det också af högsta vigt att lärare-lönerne ej blifva ringare, än att de försäkra lärarne om en tarflig utkomst. I händelse nu församlingarne, såsom det blifvit påyrkadt, sjelfve finge bestämma lönernes belopp, så skulle otvifvelaktig! på flere ställen inträffa, att mera afseende gjordes på besparing å församlingarnes sida, än på lärarnes behof, och att således lönerne blefve mindre, än som Utskotten föreslagit, hvilket åter oftast skulle hafva till följd, att på desse ställen endast mindre duglige lärare kunde erhållas; och som härigenom ändamålet med folkskolan antingen skulle alldeles förfelas, eller åtminstone icke så fullständigt uppnås, som dermed är åsyftadt och. tidens kraf fordrar, anse Utskotten de föreslagna löneförmonerne icke böra nedsättas.
Beträffande det i § 20 förekommande stadgande om hushyran såsom grund för beräkning af skattskyldigs okända lefnadskostnader i stad, hafva Rikets Ständer, i anseende till de uppdrifna hyresbelopp, som för närvarande måste erläggas för bostadslägenheter synnerligast i hufvudstaden, men också i allmånhet i de större städerna, uti hvilka egentligen kan komma i fråga att för kapitalbeskattningens påförande tillämpa den ifrågavarande beräkningsgrunden, beslutat att minska de nu stadgade proportionerna mellan lefnadskostnaderne och hyresbeloppen sålunda, att lefnadskostnaderne och således den skattskyldiges årsinkomster böra antagas vara i nedannåmnde jemkade förhållande till hyresbeloppen, nemligen 3 i stället för nu bestämda 4 gånger', når hyran stiger öfver 300 till och med 500 R:dr: 4 i „ „ n „ 5 „ „ „ „ „ 500 „ „ „ 1,000 „ 5 i , , „ „ 6 „ „ „ „ , 1,000 , , , 1,500 „ samt att, når hyran år högre ån 1,500 Rtdr, lefnadskostnaderna skola anses uppgå till minst 6 gånger hyresbeloppet; och har det dessutom ansetts böra ankomma på bevillningsberedning att bestämma, i hvad mån hyresbelopp, som icke uppgår till mer ån 300 R:dr, må läggas till grund för inkomstberäkning. För öfrigt har stadgandet erhållit en något förändrad lydelse, hvarigenom taxeringsmånnen tillagts större frihet att vid tillämpningen af detsamma efter sig företeende omständigheter förfara. Uti sista momentet af § 20 förekommer det stadgande att, når vederbörande bolags eller inrättnings styrelse erlagt bevillningsafgift både för vinst af rörelse och för hela det i bolaget eller inrättningen nedlagda aktiekapital, de enskilde delegarne icke skall påföras bevillning för inkomst från samma bolag eller inrättning.
En värd Talare har ogillat mine åsigter af ConstitutionsUtskottets åliggande i dylika frågor, då jag sagt, att ConstitutionsUtskottet bör utreda och vederlägga en gjord anmärkning. Jag kan ej se annat, än att Utskottet, då anmärkningsanledningar från Sländerne till det - 7o Den 17 Julli f. »i. samma inkomma, ej har mer än tvä möjligheter för målets behandling, nemligen antingen att bestyrka anmärkningens rig» tighet, och då upplysa, hvilka i rådslaget deltagit; eller ock att bevisa, det den är ogrundad och då vederlägga den. Men när anmärkningen är riktigt uppställd och grundad på facta, är det för Utskottet ej möjligt att verka på Ständernas opinion annorledes, än genom upplysningar, och om dessa ej äro nöjaktiga, äro Ständerne naturligtvis ej bundne af Utskottets åsigter. Man har äfven yttrat sig om de Vederbörande ., utom hvilkas tillstånd StatsRåds-Protocoll icke tnå ulbekommas, och påstått, att dermed mentes sjelfva StatsRådet. Detta har förr varit i frågastä lid t, och man stannade då i den öfvertygelse, att det ej vöre Rikets Ständer, såsom somlige då påstodo, utan ConstitutionsUtskottet, som dermed menades. Nu synes man deremot gå än längre, då man påstår, att dermed menas de, inför hvilka Protocollet blifvit fördt. Hvad skulle väl ConstitutionsUtskottet då kunna utreda, om det ej finge meddela någon upplysning utur StatsRådets Protocoller, utan StatsRådernes tillåtelse? En annan Talare har vidlyftigt bestridt återremiss, och omtalat de olika sätt, hvarpå anmärkningsfrågor kunna väckas. Jag vill blott erindra derom, att hvar och en, sorn fördomsfritt och lugnt läser första och andra Momenten af 107 §. RegeringsFormen, kan ej undgå, Den 17 Julii f. ra. 71 att der finna denna olikhet ganska klart och enkelt uttryckt.
Jag ber till börja med att få yttra mig öfver verkan af Hr Lefréns förslag under skyddssystemet, och, på det att R. o. Ad. måtte med lätthet kunna upfatta min framställning, ber jag äfven att fä begagna mig af jemna milliontal, och, för att taga ett nära för handen varande exempel, vill jag upställa min jemförelse under den tidsperiod, som under vanliga förhållanden förefinnes mellan tvenne Riksdagar. Jag antager sål., att den 2 Januari detta år Bankens ställning var sådan, att sedelstocken utgjorde 50 mill. och silfvertillgångarne 20 mill. Jag antager, att, under årets lopp, exporten ger tillgång på vexlar för 2 mill. och att Bankovinsten under samma tid upgår till enahanda belopp eller 2 mill. Jag antager, att Banken för dessa vinstmedel upköper de af exportvinsten utevarande vexlarne, under hvilken förutsättning Bankens ställning den 2 Januari nästkommande år blifver sådan, att sedelstoc - 608 Den 22 Februari. ken, lika med föregående året, är oförändrad eller utgöres af 50 mill., men silfvertillgångarne ökas med 2 mill., så att de upgå till 22 mill. Ranken anser sig nu skyldig att understödja näringarne genom att öka rörelsekapitalet och utsläpper 1 mill. i allmänna rörelsen. Detta kan Banken äfven göra, sedan den på så sätt förstärkt sina tillgångar. Nästa år förfares på samma sätt och 1802 den 2 Januari blir rörelsekapitalet 52 mill. och silfvertillgången 24 mill. Rörelsekapitalet har fått en tillökning af 2 mill., sillvervalutan en af 4 mill. 1803 är rörelsekapitalet 53 mill. och silfvertillgången 26 mill. Förutsätter jag dessutom, att Bankovinsten användes, elter Hr Lefréns förslag, att upköpa räntebärande obligationer å 3 proc, så kan af de 6 mill. beräknas en årlig ränta af 180,000 rdr. Landet har på så sätt efter förloppet af 3:ne år fått ett ökadt rörelsekapital af 3 mill. och en ökad nationalförmögenhet af 6 millioner.
Då likväl ProviantOfverskotter icke lagligen kunna uppkomma annorlunda än derigenom, att en reqvirerad dock qvitterad ProviantAitikel, hvarå brist i Magazinet är, utbytes emot en annan, samt derigenom att RedogöraVens afskrifningsprocent, sorn ej får af honom disponeras, bespares , synes annan ersättning för öfverskotter, än som svara emot bristerne å andra Articlar, samt AfskrifningsProcenten , destoinindre böra Redogöraren tillkomma, sorn enär MagazinsRedogörare är förbudet att i allmänhet befatta sig med upphandlingar, äfvensom att blanda egne tillgångar ibland Kronans förråder, vidare ersättning endast inöjeligen kan leda derhän, att Redogörare antingen på hvarjehan* da sätt söker att från Räkenskaperne utesluta eller till verkliga beloppet förringa en påförd lefverants, hvarigenom afsändaren råkar i frety deliga brister , som i alla fall blifva svåra att utreda, och omsider falla Kronan till last, eller ock genom mindre noggrann vigt och matt orsaka för Regementer och Corpser en oskälig förknappning vid utprovianteringar; och då det befunnits, atr en del Redogörare begärt och flere äfven fått sig godtgjorde mer och mindre betydeliga proviantöfverskott utöfver befunne bristen och bestådd Afskrifningsprocent, äga Deputerade, med hänseende till de olägenheter, sorn af en origtig tydning af ofvanstående ma - Rikt. St. Revi toren Berättelser. igi ment hos Administratorerne kan uppkomma, fullkomlig anledning tilt den hemställan, att Piksens Höglofl.
Till ledamot i berednings committéen som enligt Konungens befallningshafvandes kungörelse sammanträder å Klösta gästgifvargård den 22:dre uti innevarande månad, utkorades af Häggenås socknemän, med enhetlig röst, bonden Matts Moberg i Österåsen. § 2. Lofvade socknemännen, uppå derom skedd framställning och begäran, att hvar och en efter råd och lägenhet, lämna något understöd, hvare sig i matvaror eller hö, åt P. Sebrelius i Kougsta och Pär Andersson i Huse, hvilka i avseende till deras sjukliga och fattiga tillstånd, för närvarande äro deraf i stort behof. Likväl skulle nämnde personers anhöriga sjelfva upphämta det lofvade understödet. § 3. Upplästes så väl distriktoch socken-magazins räkningar för sistl. år, som innevarande års mantalsoch skattskrifningslängd, hvilka alla erkändes såsom riktiga och underskrefvos. In fidem N. S. Edlund Källa: Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protocoll, hållet vid allmän sockenstämma i Häggenås sockenstuga den 16 junii 1839. § 1. Upplästes, erkändes och underskrefvos kyrkooch fattig-cassornes räkenskaper för sistl. år. § 2. Till följe af Konungens respect. befallningshafvandes kungörelse af d.16 sistl. maji valdes nu bonden Lars Pärsson i Österåsen, att såsom fullmägtig eller deputerad, den 18:de uti innevarande månad kl. 10 f.m. infinna sig i Östersund för att uttaga och qvittera det Häggenås socken tillkommande belopp af de 3138 r.d:r 31 sk. 11 r:st. banco hvilka Kongl. Maj:t i nåder anslagit till understöd och lättnad för rotehållarne vid Jämtlands Kongl. reg:te, förklarande här varande rotehållare sig fullkomligen nöjde med hvad fullmägtigen dervid gör och låter och således skulle han ega beslutanderätt att kunna afgöra alla, rörande denna sak, möjligen förekommande frågor. § 3.
Jag utber mig att få erinra It. o. Ad. derom, alt det K. förslaget, och sådant med rätta, upväckt litliga förhoppningar hos en ganska talrik och aktningsvärd klass af Svenska medborgare, hvilken, på grund af sin samhällsställning, sin bildning och det inflytande den i många delar utöfvar på landets angelägenheter, måste, på sätt vi alla erkänna, betraktas, som fullt berättigad till delaktighet i lagstiftningen, ehuru vi hittills icke funnit utvägar att afhjelpa det orättvisa uteslutandet, samt alt dessa förhoppningar måhända i sin mån kunnat vara verkande till de försonliga och fördragsamma tänkesätt, som lyckligtvis inom landet nu äro rådande emellan de olika samhällsklasserna och detta är en dyrbar gäfva, som vi böra söka bibehålla. Visserligen har en värd talare lemnat denna talrika klass vid detta tillfälle den försäkran att efter det Kgl* förslagets fall, ett nytt verk skall upstå, i ändamål att ersätta detsamma. Må det likväl förlåtas denna klass, om den tilläfventyrs, icke utan skäl, fäster större förhoppningar vid Konungens tillgöranden, än vid detta om än aldrig så betydelsefulla löfte. Den värde talaren har trott, alt meningen med det upskof, som nu blifvit hegardt, icke kan vara någon annan, än att de ledamöter af delta hus, som äro anhängare af förslaget men icke våga emotse en lycklig utgång vid frågans afgörande denna riksdag, i sin förtviflan påfunnit denna utväg för att om möjligt bereda framgång för detsamma vid en kommande. Jag får i anledn. häraf uprepa, hvad jag vid flera föreg:de tillfällen yttrat på detta rum; att jag utan all ensidighet betraktar denna fråga och såsom ett bevis härför, uttalar jag härmedelst den upriktiga önskan, att det må lyckas majoriteten, vid denna riksdag utarbeta ett representationsförslag efter dess åsigler och bygdt på hell andra grunder än detta, och är jag förvissad alt något bättre sätt, Den 11 December.
Det är visserligen en bedröflig sanning att sjöfarten, de sednare 3o åren inom vårt fädernesland, legat i en dvala, endast förklarlig af de prohibitivoch tullsystemer, sorn inom landet gjort sig gällande. Stockholms sjöfart har måhän3 H. 13 9» Den 4 Mars f. m. da i högre grad, fin någon annan orts, aftynat och förfallit; men en lid må väl komma, då liberalare åsigter i afseende på så väl öfriga näringar, som handeln i allmänhet göra sig gällande: ja! jag hoppas, att denna.tid ej är aflägsen , och då torde en lättad comrnunication för hufvudstadens handlande vara likaså behöflig som önskvärd. Största hindret för uppmuddriugen af södra Stäket, loide hafva bestått i fruktan, att kostnaderna skulle blifva alltför stora, och att Staten ej af företaget skulle kunna påräkna motsvarande fördel. Jag förutsätter detta, ty annars kan jag ej förklara, hvarföre denna likaså nödvändiga som nyttiga farled blifvit till den grad förbisedd och försummad, att numera under lågt vattenlag knappast småbåtar der flyta fram. — Jag tror likväl, att denna farled, utan någon direct kostnad för Staten, skulle kunna göras farbar af i4 till >5 fots fartyg, om entreprisen uppläts åt enskilda, och dessa tillerkändes rättigheter och fördelar, motsvarande de uppoffringar, sorn verkställandet af detta företag har med sig.
Dä den förflutna tidens erfarenhet bekräftat alt allmänna arbeten, om de, med fullkomlig båtnad för det allmänna, skola kunna tillvägabringas, erfordra så väl för planernasuppgörande, som för ledningen och tillsynen vid verkställigheten, en större tillgång på fullt skicklige ingeniörer med serskildt för detta yrke förvärfvade theoretiska och praktiska insigter, har E. K. M:t ansett lämpligt och nödigt, att, i enlighet med hvad redan tillförene skett i andra Europeiska länder, en serskild Vägoch vattenbyggnads-korps uppsattes och ställdes till Vägoch vattenhyggnads-styrelsens disposition. Beträffande sammansättningen af denna korps, för hvars successiva kompletterande framdeles borde blifva att påräkna de ingeniör-elever, som fullbordat föreskrifven lärokurs vid Mariebergs undervisningsverk, har ett förslag blifvit uppgjordt och inlaget uti det vid den nådiga propositionen fogade statsräds-protokoll öfver civil-ärenden, hvilket jemväl utvisar, alt den tillökning i årliga utgifter, som genom organiserandet af en sådan korps skulle erfordras, kunde inskränkas till omkring 3,000 R:dr, och har E. K. M:t föreslagit, att Rikets Ständer mätte till aflöning för Styrelsen öfver allmänna Vägoch vattenbyggnader, jemte en dermed inför lif vad Vägoch vattenbyggnads-korps, anslå 12,000 R:dr ärligen eller tillsammans för 3 år 38,700 R:dr. Rikets Ständer, som väl instämma i E. K. M:ts nådiga framställning om nödvändigheten att för ledning och tillsyn vid verkställigheten af allmänna arbeten ega erforderlig tillgång på skicklige ingeniörer med serskildc för delta yrke förvärfvade theoretiska och praktiska insigter, samt alt behofvet af dylika tjenstemän gör sig än mera gällande i samma mån sådana arbeten tilltaga, men anse ändamålet kunna vinnas, utan att någon med Styrelsen för allmänna Vägoch vattenbyggnader införlifvad serskild Vägoch vattenbyggnads-korps å stat uppföres eller med fasta löner förses, hafva derföre i så måtto bi fall i L E. K. M:ts högstberörde nådiga framställning, att Rikets Ständer till E. K.
Efter denna förberedelse uppmanade psykikern de närvarande att åter sätta hjälmarne på samt började föreställningen. Den hjärnorgel eller psykokinet af hvilken han begagnade sig var tillverkad af honom själf och af en ganska fullständig sammansättning, så att tusentals personer kunde på en gång genom detta redskap erfara hvilka känslostämningar som det behagade konstnären att gifva dem. Medelst ledtrådarne, som utgingo från skåpets inre, framför hvilket konstnären själf tog plats, och som satte i rörelse åtskilliga klaffar och små hammare inne i hjälmarne, kunde den som spelade på hjärnorgeln träffa de närvarandes hufvudskålar och bearbeta dem på det sätt, att omedelbar retning utöfvades på just de delar af hjärnan, på hvilka psykikern önskade inverka. En skicklig hjärnorganist kunde på detta sätt framkalla en hel rad af väl ordnade tankar i andras hufvud och omedelbart skapa hvilka känslor som hälst i medelpunkten af andras medvetande. Men liksom en stor tondiktare i forna dagar måste själf äga höga och ädla eller glada och kvicka tankar eller varma känslor för att genom toner kunna inverka på sina åhörare, måste det ädla och sköna eller det kvicka finnas i kanske ännu högre mått hos psykikern. Detta var det första vilkoret för att en psykokinet skulle göra god verkan. Därjemte måste psykikern också, liksom tondiktaren i forntiden och liksom luktkonstnären sedermera, förstå att rätt meddela sig med allmänheten. Han måste äga noggrann kännedom af de olika hjärndelarnes läge och betydelse och således vara skicklig anatom på samma gång som fullt säker frenolog. Hans konst var onekligen den svåraste som dittills funnits på jorden, men så var hon också den mest omedelbara och därför den fullkomligaste. Psykikern behöfde kanske icke ovilkorligt vara både skapande och utförande konstnär, utan kunde möjligtvis liksom musikern och luktisten vara endast det förra eller det senare; men den utförande hade onekligen lättare att verka på förnimmarne, om han själf sammansatt det stycke som utfördes. Den konstnär som invigde Psykäon under Skagerrak var både diktare och utförare, och det var sina egna sammansättningar han lät förnimma. Han började vidröra tangenterna, och genast kommo ledtrådarne i rörelse.
Härefter inlemnades till Utskottet en af åtskiiiisre Actie-egare O O i Gölha-Canal-Bolag undertecknad skrift, som dea 13 sistlidne April bos Utskottet till profning förekom, hvaruti de, dels, under förmälan alt de, som hade adier beläute i Banco-Discont-Verket, voro förhindrade att för dem sjelfve utöfva representationsrätt, anhöllo, det Banco-Discont-Directionen måtte förständigas, alt, vid den Bolagsstämma i Stockholm, sorn var utsatt att taga sin början den 18 i berörde månad, för nämnde adier föra talan, i hvilket afseende de meddelade enahanda godkännande af hvad Directionen, vid denna talans förande, kunde göra och låta samt en likabeskaffad förbindelse, i afseende å actiernes återfordrande, som den tili Discont-Directionen inlemnade skriften innefattade, dels ock hemställde, att Discont-Directionen måtte bemyndigas, att vid de Götha Canal Bolagsstämmor, som framdeles kunde komma att hållas i Stockholm, äfvensom Låne-Contors-Direclioneu i Götheborg, vid dem, som koinrno alt hållas i Götheborg, föra talan för de vid dessa Discont-Verk belänte adier, hvilkas egare derom hos hvardera Directionen gjorde anhållan, under ofta om - Banco -Utskottets Utlåtande, N\o 141. 11 förmälde förklarande och förbindelse.
I öfrigt och ehuru angeläget det mä wara ak E möjeligaste mätto inskränka Bränwinsbränningen, bnfner likwäl nödigt, at Kronans päräknade inkomster af Bränwinsbränningen i Riket ej mä blisrva beroende af en större eller mindre Branwinsbränning, emedan det eljest skulle upstä en olyckekig contrakt emellan Statens trängande behof och en nödwändig omwärdnad för Rikets allmänna bästa, som icke medgifwer, at en mängd af utländsk spannmäl införes för at förwandlas i Bran-vin. Jag tilstyrker således, at, hwad inskränkning i Bränwinsbränningen efter Lilbefinnande omständigheter häldsi mä göras, den afgift af hwarje hemmansdel, utan Qtstillnad, söm nu blifwer föreslagen, mä oafkorrtadt rrtgä; men at under den tid, dä en total inställning af all Bränwinsbränning nägon gäng wid Avar Mst.växt eller spannmålsbrist blifwer nödwan - 88; dig, blott en fjerdedel af berörda afgift mä komma at afkorrtas. Dä Riksens Högloflrga Ständer en gäng tilförene gifwit det stora och lysande prof af deras Hmhei, ej mindre för Statswerkets uorätthällande, -> än Rikets allmänna bästa medelst förklarande, at den erid det titfället gjorda Bewillning L och för Bränwinsbränniugen borde oafkorrtadt utgå, om . vek Bränwinsbränmngen helt och hållet inställdes, sa är ock med säkerhet til förmodandes, at lika ädelmodigt och pmriotistt tänkesätt ho§ Riksens Höglofliga Ständer hyses under en KvnungS Regering , som redan gifwit sä stora med erma len af sparsamhet och en öm omwärdnad om Rikets »välfärd, men emottagit styrelsen »vid de mest bekymmersamma omständigheter. Norrköping d. 4. Junii ?802. j. lilliencrantz. Widare upläsies följande af Herr von lin» Ac kröna, jfonas, inlemnade Oomjukaste anförande til krotocollet.
Reghtet förhindrade Hrr Fullmäktige att på eget bevåg vidtaga denna sedelutsläppning, men nu har man passat på tillfället förmå R. St:r att i en knapp vändning gifva sitt bifall dertill. Motivet må hafva varit ganska godt, nemi. alt söka afhjelpa penningebristen, men denna framkommer ständigt, fastän möjligen i en ny form, och om då BankoUtsk. fortfar att vara så välvilligt som det hittills visat sig, så är det verkligen hög tid att vi fått BankoFullmäktige, som något litet påminna R. St:r om hvad som i detta fall bör återhållas och icke beviljas. Jag får likväl förklara, att jag icke fullkomligt kan instämma i den plan som Gr. Lagerbjelke utkastat för att skaffa penningar till RiksgisKont. Jag har nemi. först och främst ännu icke fått en 360 Ben 22 A p lil. ■viss misstanke, som jag hyser, skingrad, att möjligen i RiksgrsKont. kunna finnas penningar reserverade, eller öfverskott, som man ännu icke vill göra bekant att de der äro att tillgå. Jag får säga att jag har skäliga anlednrr till denna misstanke, och jag tog mig friheten att förra Lördagen tillkännagifva, att Gr. Lagerbjelke rörde denna sak icke lemnade nöjaktiga uplysningar, ehuru han i öfrigt, efter mitt begrepp, fullständigt försvarade sina åtgärder. Hvad nu beträffar Gr:ns förslag att RiksgrsKont. skulle sälja de obligationer, som det vill blifva af med, till Banken, så får jag hemställa till Grrn, om han icke finner, hvartill ett sådant sätt att gå tillväga skulle leda? Jag och troligen äfven han vet, att Banken redan såsom grundfond varit tvungen att mottaga en nog stor mängd obligationer, icke Riksg:sKont:s, utan andra s. k. realisabla papper, hvilka äro af den natur, att när de skola realiseras, vill ingen hafva dem, utan Banken måste realisera dem med förlust; ty om banken realiserar obligationer, som icke bär i landet gälla mer än 90 ä 91, så förlorar den skillnaden mellan 90 och pari. När man nu den ena gången efter den andra, såsom Gr.