Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Justitice-Ombudsman, granskning af dess embets-berättelse, diarie» och registratur ' 4. Jäf, emot domare och landtmätare 27. K. Kartering af bouppteckningar i adliga sterbhus 14. Konkurs, om forum för frälsemans 66. Konkurs-Lagen af år 1830, om återupplifvande af dess 50 § 60. Konsistorium, om hvad iakttagas bör vid ändrings sökande i dess utslag 31. „ om rättegången derstädes, se Domkapitel. Konventiklar, se Andaktsölningar. Kopparbergs Län, om förlängd fatalietid för fullföljd af mål från Under-rätterne derstädes .16. Kronofogde, om rätt för honom att vara rättegångsfullmäktig 47. L. Lagfart, huru den skall vinnas, då åtkomsthandlingar saknas 54. Lagsökningskostnad, om beräkning deraf i vissa fall 49. Landtmätare, om jäf emot dem 27. „ om rätt för dem att vara rättegångsfullmäktig ... 47. Lysning till äktenskap, om rätta orten derför 35. „ angående skyldighet för fästehjon alt inom viss tid derefter äktenskap med vigsel fullborda 62. Länsmän, om rätt för dem atl verkställa utmätningar ! 64. M. Missnöje^ om förlängd tid för anmälande deraf emot Hofrätts dom och utslag 52. Morgongåfva, om upphörande deraf 42. N. Nämnd, om förändring i ordningen för val till Ilärads-nämnd och minskning i det antal, som fordras för fullsuten rätt . 13. Svar på återremiss 23. „ serskild, för bestämmande af skadestånd 21. O. Oäkta harn, om arfsrätt för dem 45. P. Privat-B anker, se Banker. Q. Qvinna, om rättighet för henne att vid viss ålder blifva myndig 53. R. Religionsfrihet . , 59. Revisionsskilling, om upphörande deraf 52. Råd - Rådstufvu-rätt, om bestämmande af vissa dagar för utgifvande al dess domar oell utslag Ränta, om dess frigifvande i vissa fall 61.
Detta mitt nu förnyade yrkande anhåller jag, måtte, såsom min enskilta reservation, Betänkandet till R. H. St:r få åtfölja. Anders Nilsson från Wermeland. Att dörama af de från alla orter ingående underrättelser lärer knappast finnas någon trakt inom Sverige, der KronoSkattejorden icke redan är så med ulskylder, under allahanda benämningar, belagd, att af dess innehafvare och brukare någre ytterligare afgifter och skatter icke kunna Betänkandcn, N:o ia3. 3l Utpressas utan att deras obestånd och undergång derigenom verksamt beredes. — Sådant är förhållandet i Wermelands Län och i synnerhet i den bergigaste och ofruktbaraste delen deraf — Nordmarks Härad — för hvilket jag förer talan, och hvilket troligen är ett af de mäst vanlottade: —Jag skulle således handla emot både pligt och öfvertygelse örn jag icke, på det hög - tideligaste protesterade mot den af II. StatsUtskottets Afdelning föreslagna tillökning i de hittills af Länet utgjorde Mantalspenningar och Lagmansränta. Utom det obilliga i principen, att Wermelands Län, till hvars jordoch grundränta Mantalspenningarne, från urminnes tider, ansetts höra, såsom tillkomne i stället för den så kallade QvarnTullen , och hvilket Onus ej mindre, i anseende till Örtens ofrugtbarhet och deraf följande svårighet att på flera ställen befolkas, än till der belägne Hemmanens ålagde deremot svarande dryga onera och tyngder, varit bestämde till mindre belopp än för kringliggande mindre vanlottade trakter.
»Det gjorde han rätt i», sa jag med öfvertygelse. »Sådant måtte väl, om något, vara ohederligt!» »Ohederligt!» Villy gaf mig en konstig blick. »Jag ska säga tant Lova, jag, att jag anser, att den som skref resensjonen, fast det stred mot hans öfvertygelse, handlade fan så mycket hederligare.» »Basch!» sa jag. »Jo, ty då hindrade han en, som värkligen ogillade boken, att rifva ner den. Man måste ta lifvet sådant det är, försvara den plats man har, göra det relativt goda man kan för sin sak Hva sa tant Lova?» »Ingenting», svarade jag nedslaget, ty nog märkte jag ganska väl, att han talade mycket mer för att öfvertyga sig själf än för att öfvertyga mig ... »Är det mitt fel, att det inte finns en tidning, där man kan få skrifva hvad man vill, när man signerar? Är det mitt fel att –» Han ställde sig vid fönstret och började att trumma på rutan. Jag strök honom helt sakta öfver håret som jag brukade, när han var liten och kom med sina små sorger för att få tröst. Det var ju det enda jag kunde göra! »Ta mej fan, har jag inte rätt!» sa han och vände sig om så plötsligt och häftigt, som om vi varit inbegripna i den häftigaste dispyt. »Genom att bryta nacken af sig gör man ta mig tusan ingen nå’n tjänst, om inte möjligen sig själf, men det är för tidigt ännu! Tack moss’ lilla!» Han klappade vänligt min hand och var borta, innan jag hunnit att öppna munnen. Åh Villygossen, Villygossen! Det finns allt många slags broräcken Lifvet är nog ändå inte så enkelt som man tror – åtminstone inte i Stockholm! TJUGOANDRA KAPITLET. Hemifrån. Andeskåderi och den otäcka modisten. I morse hade Gustaf och jag en liten kolifej igen, fast jag föresatt mig att vara en riktig ängel. Men när man också alldrig får vara i fred! Kan man tänka sig något mer oförskämdt! Passa på medan vi är borta och lägga packboden till butiken och ta upp en stor öppning åt Storgatan för ett nytt fönster med hel ruta i!
Likväl och då genom Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 26 October i833 redan är medgifvet de stapelstäder, hvilka ådagalägga, det sak naden af Fribrefsblanketter i samma städer verka menligt uppehåll i sjöfarten, att uppå underdånig ansökning komma i åtnjutande af förmånen, att hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Länet få anmäla sig till Fribrefs erhållande, erhöll Kommers-Kollegium befallning att allmän kungörelse härom utfärda. 48:o angående framlida underhållandet af Åkers Kanal. i834 den 28 October i underdånighet anmäld. Stor-Amirals-Embetets 3:dje Afdelning anbefalld att på lämpligt sätt gå i författning om Kanalens ytterligare hembjudande till enskild man eller bolag, mot förbindelse att, under allmän kontroll, ansvara för dess underhåll, samt att, i händelse denna åtgärd äfven nu skulle blifva utan påföljd, i underdånighet föreslå en sådan förhöjning i den för Kanalens begagnande utfärdade Taxa, hvarigenom Statens förlust må i möjligaste måtto förekommas. 1836 den g Januari ånyo i underdånighet anmäld, då Kongl. Maj:t, jemlikt Slor-Amirals-Embetets 3:dje Afdelnings förslag , öfverlät vården och underhållet af Åkers Kanal åt enskild person mot vilkor i närmaste öfverensstämmelse med Kongl. Brefvet den 1 November 1834- 49:0 angående förklaring af stadgandet rörande Landshöfdingars pensionsrätt. 50:o angående viss tid, som Landshöfding skall hafva beklädt sitt embete, innan han kan erhålla Landshöfdinge-pension. 76 Bil. till R. St. Just. Ombudm. Emb. Ber. den 14 Jan. 1840. i834 den 28 Oetober i underdånighet anmälde.
Ar någon af besättningen begifven på starka drycker, trätosam, olydig, oaktsam om elden, eller annorledes i tjensten oskicklig, vårdslös och försumlig, och låter han ej af befälhafvarens förmaningar och varningar sig rätta; håfve befälhaf varen magt att, om den felaktige är under aderton år, tilldela honom måttlig aga, och, der han äldre är, genom arrest, degradering på viss tid eller skälig nedsättning af hyran, verka till bans förbättring. Bättrar bon sig ändock ej, må befälhaf varen till honom utbetala hans förtjenta hyra och honom ur tjensten entlediga. Denna sin rätt att bestraffa ege befälhafvare, som är skyldig föra dagbok, ej att utöfva förr, än han i densamma antecknat de omständigheter, som bestraffningen föranledt, och sannfärdigheten deraf, sedan berättelsen blifvit för den brottslige och den öfriga besättningen uppläst, är vorden styrkt genom underskrift af två bland besättningen. § 69. Skiljer befälhafvare sjöman utan giltig anledning från tjensten, vare befälhafvaren skyldig att till honom utbetala den ersättning, som, enligt §§ 56, 57 och 60, åligger redare att gälda. Befälhafvare ege ej för denna ersättning något anspråk emot rederiet. § 70. Hvar och en af besättningen vare berättigad att tjensten uppsäga: 1. när krig uppstår, hvarigenom, till följd af fartygets eller laddningens beskaffenhet eller resans rigtning, uppbringning kan befaras; 2. när befälhafvare ombytes eller resan förändras innan fartyget gått från den hamn, der sjömannen blifvit förhyrd; 3. när sjöman kan få plats som styrman, eller fartyg att föra, eller träder i gifte; 4. när befälhafvare!) misshandlar honom genöm våldsamt bemötande eller genom undanhållande af den kost, hvartill han är berättigad; Bih. till R. St.
Lilla Marie säger, att han älskar mig; om våren skall man älska och bygga bo som foglarne, säger hon också ... O, om lilla Marie hade rätt » Catherine började att känna sig underligt stämd. Dessa afbrutna hviskningar och det oroliga famlandet på täcket skrämde henne. »Skall jag låta hemta madame?» tänkte hon och kramade nervöst sin näsduk. Klockan slog ett i musiksalen. Då tyckte hon, att någon knackade borta vid fönstret; förskräckt vände hon sig om, men i det samma fick hon höra tydliga steg i rummet utanför. Nu blef hon alldeles stel af förskräckelse; hon vände sig raskt om på stolen och stirrade med vidöppna ögon mot dörren. Ja, det var mycket rigtigt steg, tysta, smygande, dröjande. Någon famlade på låset; i himlens namn, hvad betydde det? Hon reste sig häftigt upp, och med detta uttryck af trots och vanvettig fasa, hvarmed barn bruka stirra på föremål, som skrämma dem, gick hon fram till dörren och öppnade den raskt. Hon kunde inte återhålla ett rop af förvåning. Framför henne, i skenet från den halföppna dörren, stod Louise, lika darrande och förskräckt som hon sjelf. »Du här?» utropade Louise, så snart hon hemtat sig litet från sin häpnad. »Ja, just jag», svarade Catherine morskt, i det hon stängde dörren och stälde sig med ryggen tryckt mot den. »Just jag. Men hvad vill du här?» »Hvad jag vill ...» »Ja, hvad vill du?» fortsatte Catherine utmanande. »Det samma som du», svarade Louise med en trotsig knyck på nacken. »Såå: men i det här rummet finnes icke plats för mera än en, mademoiselle!» utropade Catherine med en högtidlig gest. »Och hvad ger dig rättighet att taga den platsen?» »Hvad som ger mig rättighet? Jo, att jag – älskar ...» »Du ... älskar ... Nåväl äfven jag ...» »Du», afbröt Catherine med ett hånskratt. »Du vet icke hvad kärlek är! Hvad har du gjort för honom?
Hvarpå utgå väl dessa förslag att upphäfva de omyndiges företrädesrätt, om icke derpå att hämma den omtanka, hvarmed gamla föräldrar samla medel åt sina barn, och att störa det lugn, hvarmed en döende far eller mor tänker på sina barns framlid då han eller hon vet att deras förmögenhet I)en 9 October f, m. blifver bevarad framför andras möjliga kraf hos förmyndaren. Dessa grunder för inedborgares trefnad äro icke si lätta att återställa, om man uppoffrar dem för tillfället och lusten att skuldsätta sig Jag anhåller om bifall till Utskottets Betänkande. Herr Pereswetoff Morath: Jag har nyss så tydligt utvecklat mina åsigter och motiverne derföre, att jag icke ytterligare vill uppehålla Ridderskapet och Adeln med besvarande af Herr von Hartmansdorffs anmärkningar, hvarigenom min öfvertygelse icke blifvit rubbad; jag har egenteligen begärt ordet för att besvara en anmärkning af Herr Ribbing. Säkerligen har jag varit otydlig i min framställning, då den blifvit så fattad, att en förmyndare skulle vilja förstöra sjelf sin egendom, i följd af en gifven föresats, att göra myndlingen skada. Sådan har min mening visst icke varit. Det är kändt, att en ruinerad person ofta seker sig ett förmynderskap, för att ännu en tid uppehålla sin existence. När en sidan är skyldig allt hvad han äger, kan det icke kalias en bestämd illvilja, om han begagnar den omyndiges Egendom i hopp att sluteligens kunna reda sig, men följden af egendomens begagnande blir oftast den samma, som örn förmyndaren efter en öfverlagd plan sökt bereda sin myndlings undergång. Jag har som Domare erfarit, att personer handlat på detta sätt, och an*åg mig böra i denna fråga lemna upplysning om ett sådant förhållande. Herr Ribbing'. Herr Stråle har mot Lag - $rn g Oétober f. m. Utskottet* Betänkande anfört skadan af den långf samhet, som uppkommer derigenom, att man, innan förmyndareförordnandet utfärdas, skulle förfråga sig hos den Domstol, dit förmyndarn hörde. Utskottets Betänkande gar ej derpå ut.
— Hade då ingen undran, inga gissningar uppkommit? Eller hade dessa verkat mindre menligt på remissens kredit, än min öppna förklaring, eller reservationen kunnat göra? — Således, i fall detärsannt, att jag varit i vägen för åtalets framgång, stod detta näppeligen att afhjelpa, sedan den motgången för åtalets befordrare engång var för hand, att åklagarekallet befann sig i min hand, den stund remissen utfärdades. Latt begripligt är deremot, att dylik verkan af en åklagares resignation ej kunde förväntas på en sak, hvars beskaffenhet vore den, man i en statsaktion rätteligen föreställer sig, en fråga om verklig, icke föregifven eller inbillad kränkning af lag och allmän rätt. En åklagare, som der vågade undandraga sig sin pligt, vore hemfallen åt ett rättmätigt förakt; och en sådan uppsåtlig förnedring af en man, beklädd med ett så dyrt förtroende, är väl svårligen tänkbar. Åtminstone vore den oskadlig, i fall den inträffade. Ty hvem som än komme i den undanvikandes ställe, och huru han helst i en så beskaffad sak betedde sig; så skulle någon menlig påföljd deraf icke i annat fall kunna uppkomma, än om remissen vore origtig eller ofullständig. I annat fall skulle nemligen alltid, oberoende af åklagarens tillgörande, utgången uppfylla rättvisans fordringar, eller ock felet komma att ligga hos domstolen. Men slik tredska låter icke praktiskt tänka sig hos en Rikets Ständers Justitiä-Ombudsman. Han kan icke vilja försaka det en gång emottagna, smickrande förtroendet, nesligt bortspilla det, i stället att deltaga i en handling af den vigtigaste rättvisa mot samhällsordningen och fäderneslandet. — Ar nu detta sant å ena sidan, och kan å den andra icke för - nekas, hvad jag bär ofvan sökt visa, om följderna af resignation i annorlunda beskaffade statsaktioner, dä lärer väl af alltsammans ej annat kunna slutas, än att det i hvarje fall vore pligtvidrigt och olofligt, långt ifrån rätt och af pligt föreskrifvet, att åklagaren, för att undvika utförandet af en sådan aktion, nedlade sitt embete.
För hvar och en. som har den ringaste kännedom om skjutsnings-besvärets historiska tillkomst, tarfvar nämnde invändning ingen vederläggning, ty desse veta, att samma onus härleder sig från den fordna våldgästningen; men för alla andra motståndare borde vara tillfyllestgöraude att erinra hurusom jovdegendomarne fordom varit inköpta med en årlig jordeboksoch mantals-ränta, som, efter kronovärdi, utgjort endast några lumpna daler och ören, men hvilka, efter sedermera timad förvandling och förenkling, blifvit förhöjda till hundradetals riksdaler riksmynt. Man kan förthy billigtvis fråga: När en sådan förökning i de årliga skatterna kunnat ega rum, skulle man icke med samma rätt kunna vinna befrielse från ett orättvist onus, ehuru delta graverade hemmanet, då det köptes? Stockholm den 18 April 1865. C. A. Larsson, från Östergötlands län. STOCKHOLM, tryckt hos N. Motioner i Bonde-Ståndet 18$3. Af Nils Andersson från Wermlands län, om revision i visst fall af nu gällande expropriationslag, m. m. Sedan, genom Rikets Ständers förstärkta Stats-Utskotts besynnerliga åtgärd, tillintetgjorts Höglofl. Stats-Utskottets i dess Utlåtande N:o 87 i 7 punkten afgifna och af Presteoch Bonde-Stånden bifallna förslag, ”att i afseende på alla de jernvägar, hvilka nu Rikets församlade Ständer anse höra såsom stambanor af Staten anläggas, måtte föreskrifvas, att, innan jernvägsarbelet påbörjas, den till banbyggnaden och nödiga stationer erforderliga jord för den del af banan, till hvars byggande anslag vid nuvarande riksdag beviljas, skall vara af vederbörande kommuner kostnadsfritt upplåten”; har jag, med stöd af 56 § Riksdags-ordningen, funnit mig föranlåten att väcka denna motion. Det är ett allmänt kändt faktum, hurusom Staten ständigt uppskörtas vid utförande af byggnadsföretag och sådant icke minst vid exproprierandet af jord i och för jernvägsbvggnaderna.
Maj, om beslut att den af PrestStåndet vid 1810 års Riksdag åtagna förbindelse, attalia Ecclesiastique personer, som ditintills icke betalt Centonal, skulle till Wadstena Krigs. manshusCassa, eller ock till AmiralitefsKrigsmansCassan, årligen erlägga 3 procent af den Bevillning, som på deras löner sig belöper, må intill nästa Riksdag fortfara, beräknad efter den Bevillning, hvarefter Ec* clesiastique Embetsoch Tjenstemän för deras löneinkomster blifva taxerade, börande detta sammanskott, på sätt hittills skett, för. delas. — Om instämmande uti Borgare tån. dets beslut om skyndsam tryckning af Kongl. 744 Den 5 2' Maj, Cr m.' Maj:ts Nådiga Proposition om förändring af nu antagna bestraffningssätt, och inrättande af Allmänna Arbetsoch Corrections-hus, jemte LagComitéens Betänkande om UnderDomstolarnas och HofRätternas antal och organisation med åtskilliga Bilagor. — Från TVällofl. BorgareStandet, af den 27 April, Olli bifall till Lagutskottets Memorial i anledliing af 1:0 Friherre Cederströtns, Anders, Motion om förändring af förvandlingssättet utaf böter, praescriptionstid för ägotvister m. m, ; 2:0 vackt fråga om tillökning i arfvodet och om lösen för Nämndemän vid privata förrättningar. Om bifall till följande OeconomieUtskottets Betänkanden, angående i:o en landsvägs anläggande från Elfvedahls Socken i Öster-Dahlarna, förbi Särna till Rörås Kopparverk i Norrige; 2:0 förmedlade Hemmans deltagande uti Kyrko-, Prestgårdsoch Tingshus-byggnad; 0.0 Torfskärningen i Halland; 4:0 Glasoch Porcellaines-förares samt Smideshandlares handelsrättighet; 5:0 prolongation af Brännvins^ bränningen till Maj månads slut. Remisser af åtskilliga Stånds Ledamöters Memorial. Af den 1 Maj, om återreiniss af Statsutskottets Memorial, angående érsättning för BarnhusTnrättningens i Stockholm förlust genom Finlands afträdande.
Lag -Utffottets kunffap kommit, icke uptager et flikc sörhällande ä Ordförandens sida. Lag-Utskottet får öfwerlemna ril Riksens Högloft. Ständers Egit afgörande huruwida samma skyldighet bör äga rum för Ordföranden, i sä matto, at det wid dylike tilfällen, ffulle äligga honopr enahanda anmälan, som nämnd är, hoS Fullmägtige och lika eller större böter om sadan^ - Den 2 Mars. roz dant underlätes ell-er sammanträde försummas. Stockholm den i6:de Februarii i8io. Pa Högloft. Nidderfkapets Pa Högwördigs Presteoch Adelns Ledamöters Ståndets Ledamöters wägnar magnar Larl 6. 8tjerr>8te6t. lL. /l. ^Imc^ui8t. Pa Wallofl. BorgarePa Hederwärda BonStandets Ledamöters Ve-Standets Ledamöwägnar ters magnar k. H. 6rLVLSmulrl. Lrlc Oloson. isob. I^OliribLrZ8c)n. kro^Q til Ansmarighets-Lag för Riksens Högloft. Ständers Fullmägtige i Landen. r. §. Wid det samråd, som enligt 50 §. i Regerings-Formen äger rum med Riksens Ständers Fullmägtige i kaninen och Riksgälds-Lontoiret, i afseende pa Riksdags utsättande a annan Ort, an Hufwud-Staden, böra Fullmägtige noga öfmerwäga och iakttaga hwad för Ständerne och dec Allmänna kan efter sig företeende omständigheter mara mäst lämpeligt och nyttigt:
Dom utrifvet , då, må det ej ånyo upptagas. §. 11, Ali kostnad, som till affattning, afvägning pch annan undersökning nödig är, skall jord - Betänkande om Vattenverk. 231 egaren ensam stånda; hvarförutan han bör er-’ sätta, ändå att lian saken vinner, de umgälder Vattenverksegaren, då han undersökningen bevistar , så. ock vid första Domstolen , måste vidkännas. '§• 12, Vid Vattenafledningar eller Vattenverks ändring eller flyttning, bör noga tillses, att jord eller verk , som nedan ligger, icke genom öfversvämning lider skada. Sker annorledes, gifve ersättning den det vållar. Jordegare hafväfven dervid rätt, att, såsom örn Strömrensningar i allmänhet stadgadt är, till undanrödjande af alla hinder för vattnejs fullkomliga afledande, verkställa nödig rensning af vattendraget , och ege jemväl , der så för ändaniålets vinnande nödigt är, fordra att vattendraget utvidgas eller förändras, då det utan bestämd olägenhet för Egaren af jorden ske kan. Vare likväl skyldig, att i desse fall lemna denne sednare full ersättning i jord eller penningar, allt sorn Domaren, i brist af godvillig öfverenskommelse, det skäligt pröfvar. 3 3- Kongl, Maj:ts Befallningshafvande eger tillse att ränta eller andra allmänna skyldigheter å Vattenverk, sorn utrifvas, eller å den del deraf, sorn genom försämring bortgår , blifva , efter de för skatteläggningar i allmänhet stadgade grunder, i vederbörlig ordning flyttade på den jord, för hvats båtnad Verket ritves eller försämras. 333 Betänkande om 'Vallem’eril §• T4- Om Jordegare åstundar a!t, till beredande af odlingsbar
Sjungande och skrålande, med de ohyggliga troféerna i spetsen, tågade massan ned för kullen och tog vägen till Pirжus. Petros, som med det homoiusianska prästerskapet hade valt sitt högkvarter i storkyrkan, emottog underrättelsen om den seger, som hans hjord tillkämpat sig på Kolyttos, just medan han sände två centurior soldater till Pirжus att öppna angreppet på kättarnes där samlade huvudstyrka. Palatinerna skulle understödja detta angrepp. Ehuru orkanen sålunda avlägsnade sig från den egentliga staden, var det dock långt ifrån att gatorna där hade sitt vanliga, lugna utseende. De genomströvades av hopar, mellan vilka man såg familjer, tillhörande den förmögnare befolkningen, som lämnade staden för sina lantgårdar, eller som togo sin tillflykt till Akropolis, på vars kulle en ansenlig hop av den gamla lärans vänner vid middagstiden var samlad. Hedningarnes läge var fruktansvärt vid sådana tillfällen. De voro ett utanför stående, men av de båda kristianska flockarne lika hatat eller föraktat parti. Den minsta anledning kunde rikta emot dem samma raseri, varmed kristianerna söndersleto varandra inbördes. Medan de nu sökte sin väg bland de kringsvärmande hoparne och bevittnade de blodiga uppträden, vari dessa voro skådespelarne, måste de vara döva för de hånande rop, som följde dem, och tåligt underkasta sig den misshandel, som de ej kunde undvika. Ropet: till Pirжus! fortplantades emellertid från gata till gata av dem, som hemburo de på Kolyttos fallna eller sårade homoiusianerna, och lockade allt flera stridslystne att skynda efter den avtågande huvudstyrkan. Andra fortforo att kringströva i den egentliga staden, i avvaktan på klockringningen, som skulle förkunna gudstjänstens början i storkyrkan. På den öppna platsen framför henne hade alltifrån morgongryningen stått en sammanpackad skara, som för den krigiska delen av skådespelet icke hade förgätit den andra uppbyggligare, och hellre ville försaka den förra än gå miste om den senare. Ett rykte gick, att de i kalkstensbrottet fångade, till döden dömda atanasianerna skulle föras till den heliga nattvarden.
Samma förhållande iakltages jemväl, i händelse Löftes"raannen sin borgen återkallar, eller om hans ''vederhäftighet uphör, och Hof-Canzlern, ”efter derom erhållet laga betyg, ny borgen ”äskar.”” ””När utgifvandet af Periodisk Skrift ”uphör, vare Ulgifvaren eller hans rätts innehafvare berättigad att, vid anmälan der”om, och då det Utgifvaren meddelade tillståndsbevis eller Diarii-Utdrag återställes, ”genast af Hof-Canzlern återbekomma den ”aflemnade borgens-förbindelsen eller depo”sitions-altesten, denna senare med påskrift ”af Hof-Canzlern, alt de deponerade medlen ”få af Ulgifvaren eller hans rätts innehafvare, utan all afgift, hos vederbörande lyftas.”” 2. (8:de mom. i \ §. af nuvarande Tryckfribets-Förordning, eller stadgandet om Indragnings-magten, kommer att alldeles uphälvas och uteslutas.) 3. Uti Femte Afdelningen, eller den om Rättegång i Tryckfrihetsmål, inflyta, sedan i, 2, 3, 4 och 5 mom. af nuvarande 5 §. Constit.-Utsh:s ‘Memorial, N:o 5i. i5 derifrån utgått, följande, dels ändrade, dels lija föreskrifter: ‘Förbrytelser mot denna Lag ””skola, ”sedan först, på sätt här nedanför sägs, Un”derrätt derom ransakat, afdömas vid den ”IIof-Rätt, inom hvars Domvärjo”” Boktryckeriet, från hvilken den åklagade Skriften ulkommit, ””eller, om Bokhandlare tilltalas, ”Bokhandeln, hvarest Skriften till salu hål,Jlits,”“ anlagda äro, eller, ””enligt § lill anläggande anmälda blifvit.’ Anm.