Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Horn: Jag instämmer uti hvad den siste värde tala ren yttrat, men begärde ordet, då Hr Hjerta talade. Jag ämnade, i anledning af det sätt, hvarpå han upptagit frågan, yttra några ord, men afstår nu derifrån, aldrahelst då jag har så många exempel på och erfarit en längre tid, huruledes det är möjligt att en af R. o. Adis egna tjenstemän opåtalt och onäpst af Chefen för Cancelliet kan få missbruka tryckfriheten i detta afseende. Jag vill blott taga mig friheten hemställa, huruvida icke R. o. Ad. går alldeles utom den vanliga ordningen för riksdagsärendenas behandling genom denna discussion, och vågar vördsamt hemställa till Hr Gr. o. Landtm., om icke, med afseende jemväl på det nådiga budskap som i dag kommit ifrån R. M., denna otillbörliga och oformliga discussion kunde fä taga slut och R. o. Ad. återgå till riksdagsärendena. Några bifallsrop hördes efter detta yttrande. Hr Dalman: Det skulle mycket fägna mig, om jag misstagit mig om Gr. Mörners mening, men, såsom orden föllo, Den 7 Maj f. m. 397 kan jag icke finna, alt della är förhållandet. Jag inser icke eller hvarföre nian för ullcninande af eli yttrande till en talare skulle behöfva afbida justeringen, om nemi. R. o. Ad. icke kan göra några ändringar uti de yttranden, hvilka, sådane de blifvit till prot. uppfattade, äro godkända af den ledamot, som afgifvit dem, utan alt han dervid ifrågasatt några tillägg eller uteslutningar.
Sundhets-Kolhm har inseendet icke allenast öfver den civila, utan ock den militära helsö- och sjukvården i landet, med undantag, om man så vill, af länslazaretter, kurhus och hospitaler; men äfven frän dessa inrättningar skola raporler till Sundhets-Kolhm ingå, och åtgärder i afseende på dera kunna äfven hos Kolhra ifrågakomma och erfordras. Vidare tillkommer Kolhm inseendet öfver apotheksväsendet och handläggning af dithörande ärenden, kontrollen öfver Arméens och Flottans sjukvårds-anstalter samt förvaltningen af den dertill hörande medicinal-utredning, tillsynen öfver veterinär-undervisningen och Veterinär-Läkarnes verksamhet, äfvensom öfver barnmorske-väsendet, vaccinationen, m. m. Det skulle derföre, enl. min öfvertygelse, blifva omöjligt för det föreslagna embelsverket att, jemte öfriga göromål, handlägga medicinal-ärenderna på annat sätt, än att dessas behandling öfverlemnades ål en afdeln. som egde att sjelfständigt, och oberoende af embelsverket i öfrigt, derutinnan fatta beslut och vidtaga åtgärder; men om detta är meningen, hvartill tjenar det då att, på sätt föreslaget är, kopulera Medicinal-Styrelsen med de öfriga, förmodligen lika sjelfständigt verkande afdelmne för kyrkliga-, undervisnings-och fattigvårds-ärenden ? Skall åter hela embetsverkets ledaraots-personal sammanträda till gemensam öfverläggning, 192 Den 1 September. så hemställer jag, hvartill det skulle gagna vid medicinal-ärendernas behandling i allmänhet att t. ex. 3 prester, 3 skol-lärare och 3 andra personer, och i spetsen för dessa en chef, hvilken lika med pluraliteten i det Häglof). Kolhm ej vore sakkunnig, deltoge deri. Jag tror, alt icke allenast en ofta menlig långsamhet i ärendernas handläggning härigenom skulle föranledas, utan ock lätt inträffa, att sak-kunnigheten undertrycktes af de icke sak-kunniges inblandning i frågor, som de icke förstodo och hvilka de alltså ej heller borde cga rätt att afgöra.
Han tycktes påminna sig hvad som händt honom, men vägrade envist att besvara mina frågor, bad mig vänta tills dagen derpå och lofvade då berätta mig allt; men aftvingade mig ett heligt löfte att aldrig, hvarken nu eller sedan, forska efter något angående detta hemlighetsfulla hus, och för alla förliga att han någonsin varit der. Jag gjorde invändningar, men hans böner voro så enträgna och jag trodde mig dessutom dagen derpå få veta allt, som rörde Herbert, så att jag slutligen lofvade honom det; och liksom om han blott väntat på detta löfte, återföll han straxt derefter i yrsel igen. Läkaren, som kom på morgonen, förklarade att han fått hjernslag; och innan qvällen var Herbert död. – Och du har aldrig sökt få reda på hvad som händt den stackars Herbert denna natt? – Aldrig, – svarade Lennartson, – jag ansåg mig bunden af mitt löfte, och dessutom har jag, sanningen att säga aldrig kännt särdeles lust att bryta det. – Men då vilkoret derför, nemligen att du skulle få upplysning dagen derpå, aldrig blef uppfyldt, så – Jag tycker icke om att advocera med de döde, – afbröt han dystert. – Ja, men – Jag kunde icke misstaga mig på Herberts önskan, att hela denna sak skulle lemnas åt glömskan och åt det mörker som hans hastiga död bredde deröfver, och det är endast min djupa motvilja att se dig inträda i detta förbannelsens hus, som förmått mig att nu yppa denna hittills troget bevarade hemlighet. – Men, – återtog jag efter en stunds tystnad, – om jag inte bedrar mig, egde Herbert ett öfverspändt och svärmande lynne samt en liflig inbillningskraft; utan tvifvel har hans egen fantasi, eldad genom ert föregående samtal, förorsakat honom någon sjelfskapad och häftig förskräckelse, som verkat inflammation i hjernan, eller kanske någon stark förkylning Ah, det der kan förklaras på ganska naturligt sätt. – Åhja visserligen, – sade Lennartson tankspridd. – Eller skulle du verkligen tro att det der gamla hemlighetsfulla huset – som nu i ännu högre grad väcker min nyfikenhet – skulle du verkligen tro att det är bebodt af andar, som skrämt ihjel den stackars Herbert?
Uti de af Rikets åren 1853 och 1854 församlade Ständer, i fråga om utdelningen af de till Riksgälds-kontoret aflemnade tryckta riksdags-handlingar, meddelade beslut och föreskrifter, har nuvarande Stats-Utskoit, hvarken genom någon hos Riks-stånden väckt motion eller någon framställning från Fullmäktige i Riksgäldskon toret, erhållit anledning föreslå förändring; dock har, enligt hvad nyssbemälde Fullmäktige för Utskottet anmält, fråga uppstått om ett tillägg till dessa beslut i nedannämnde hänseende. Föreståndaren för Kongl. Bibliotheket här i hufvudstaden, Kongl. Bihliothekarien A. I. Arwidsson, har nemligen, sedan Rikets Ständer inedgifvit, att utaf de hos Riksgälds-kontoret förvarade tryckta Riksdags-protokoller samt dertill hörande bihang, fyra kompletta exemplar finge tillställas sagde Bibliolhek för att användas såsom gengåfva åt boksamlingar inom fremmande länder, från hvilka detsamma fått emottaga mer eller mindre dyrbara gåfvor, hos Fullmäktige anhållit, att, för enahanda ändamål, från Riksgälds-kontoret utbekomma lika många exemplar utaf Protokollerna och bihanget för sistlorllutna Riksmöte; dock sorn det af Rikets Ständer meddelade och till stöd för denna anhållan af Kongl. Bihliothekarien Arwidsson åberopade beslut, enligt Fullmäktiges åsigt, icke, utan Rikets Stiinders särskilda medgifvande, vore tillämpligt på de Riksdags-handliogar, hvilka, efter samma besluts fattande, blifvit af Riksgälds-kontoret ernottagna, så hafva Fullmäktige väl ansett sig icke kunna bifalla bemälde Kongl.
Prot. 186Z & 1863. i Sami. 1 Afd. 6 Udft. 1 2 Slats Utskottets Utlåtande N:o 16, Med anledning af nämnda ansökning, hvartill Kongl. Maj:ts och Rikets Krigsoch Kammar-kollegier, i ämnet hörda, medelst afgifvet gemensamt utlåtande, i underdånighet tillstyrkt nådigt bifall, har Kongl. Maj:t, i Öfverensstämmelse med hvad Kollegierna hemställt, i nåder föreslagit Rikets Ständer att, för utvidgande af Bredaryds församlings kyrkogård, den uppgifna arealen af 1 qvadratref 0,5 qvadratstång jord måtte från kapitens-bostället Bredaryd Norregården N:o 4, om | mantal, afsöndras, emot en årlig afgäld af Elfva kappar eller i jemt tal två kubikfot två kannor spannmål, hälften råg och hälften korn, hvilken afgäld bör med penningar efter tioårigt medelmarkegångs-pris till indelningshafvaren af församlingen betalas. Stats-Utskottet, som erhållit remiss å ofvanom förmälde nådiga framställning och under ärendets handläggning jemväl tagit kännedom af dertill hörande handlingar, har ansett sig böra tillstyrka Rikets Ständers bifall till hvad Kongl. Majit i ofvanberörda hänseende behagat föreslå. Stockholm den 15 December 1802. Utlåtande, i anledning af Kongl. Majds Nådiga Proposition, angående upplåtelse åt Eskilstuna Öfre Kanalbolag af plats på Carl Gustafs stads gevärsfaktoris område för en slussanläggning. (I. A.) Sedan i staden Eskilstuna och trakten deromkring bildats ett bolag, under benämning Eskilstuna Öfra Kanalbolag, för anläggande af en sluss till fortsättning af Eskilstuna kanal upp till en ny inre hamn vid gamla staden, så hade, enligt hvad högstberörda den 24 sistlidne Oktober till Rikets Ständer aflåtna nådiga Stalt-Utskollets Utlåtande No 16.
Besv.o.Oec.Utsk. Uti. 17 ”till bestridande af kostnaden för Bevärings”skyldiges exercice, hvartill Rustoch Rote» ”hällarne icke hatt eller hafva någon förbindelse. Att med bifall till Kongl, Maj:ts Nådiga Proposition, Mötes-Passevolancen måtte uppå ytterligare 15 dr förnyas. a) Inom Högloft, Ridderskap et och Adeln: Af Herr Friherre Liljehorn, Gustafa som ansett sig böra offentligen förklara, att Passevolancen är ”af den yttersta nytta för Truppens vårdnad och bestånd,’’ och på sådan grund yttrat den önskan, att Contractet emellan Kronan samt Rustoch Rotehållare matte för denna gång genom Rikets Ständers beslut afgöras, ”emedan en fullkomlig enhet i af”sigt och beslut nu kunde vinnas, som ej ”skulle stå att erhålla genom serskilda propor sitioner till landets alla Provincer.” Herr Friherren har derjemte hemställt t att afgiften må utgå alla år, då läger eller möten förordnas, men icke för de Regemen-r ten, som äro commenderade på arbeten,’ Bih.till Riks-St. Prat. 1828 och I82g, 4 Sami, z Afd3, i8:cfe Ht. usta Eidet. iS Stats-samtÅlIm.Besv.o. Oec.Utsk. TJtl. N:o 7st* att endast halfva afgiften ml erläggas de Ir, då missväxt eller farsoter göra Truppers sammandragande svårt eller vådligt; att drickspenningar måtte varda strängeligen förbudjne, samt att provianteringen bör vidtaga, då Rusthållaren lemnat sin häst och karl på Squadrons-samlingsstället.
Om vid marknaderne i Provinsen , finnas Skojare och Tjufband, måtte hvarken RegementsBeläiet eller Corpaens organisation vara dertill vållande. Herr Beckman torde till rättelses vinnande häruti göra bä3t, att vända sig till LandshöfdingeEmbetet. Att vid ett Regemente der Trouppen är så litet under Befälets tillsyn eom vid detta, möjligtvis flere oordningar kunna uppstå än med reguliera Regementer, bör ej förefalla besynnerligt. Men då RegementsBefälet vid alla tillfällen sökt bibehålla disciplin och ordning, då Regementet vid minsta anledning (ill tjufnad, genast till Konungens Befallningshafvande l go Ben 7 Julii f, m, pel gifvas, att endast på misstankar för stöld, Compagnie! hos sin CompagniiChef anhållit att få Jägare utstrukne , trodde jag detta bevisa att i det hela tagit den militairiska espriten vid Regementet vöre god. Det påstående att FältJägarne äro odugliga till arbete är löjligt; ty hvilken Wermlänning vet ej att mera än hälften af Regementet äro i årstjenst , och af de flesta Possessionater ansedde bland de bästa arbetare. Exempelvis torde tillåtas mig få anföra att Landshöfdingen i Länet har för det närvarande, en Rättare , en Trädgårdsmästare och 3:ne Torpare, hvilka alla vid Jägarne utJ tjent en Capitulation, några tvänne; till arrén; dator på ett utbruk har Landshöfdingen äfven en afskedad Jägare; Fältjägare sorn ehuiu ägare af Hemmansdel ändå uttjent flera Capitulationer, och ännu tjena qvar vid Regementet 3 Corporaler som varit erbjudne att få ingå som Underofficerare vid indelta Arméen och ändå qvarblifva som Fältjägare, tyckes mig vara starka bevis mot Herr Beckmans besky Ilning, att Fältjägarne bestå af de tygellösaste menniskor. Om dessa uppgifter, skulle betviflas, vädjar jag tili Konungens Befallningshafvande i Länet, som kan dem bestyrka, och sedan torde tillåtas mig förklara , Herr Beckmans motion för oriktig ock otillbörlig.
Af Länets 128 socknar hafva 70, mest inom de fattigare trakterne, Mo och Wassbo, samt en del af Össbo Härader, i underdånighet sökt statsbidrag för ofvannämnde ändamål, de fleste dock icke öfver 53 R:dr 16 sk. Rko årligen. Behofvet af ett slikt understöd kan icke ställas i tvifvelsmål när man ihogkommer, att på desse fattige kommuniteters egen del faller, att förse skolläraren med det öfrige af hans för den orten rundeligt tilltagne löneförmoner, byggnaden och underhållet af skolhuset med inventarier och ändtligen att förse de barn med kläder och kost, under skolgångstiden, hvilkas föräldrar äro antingen oförmögne att fylla barnens of vanberörde behof, eller finna det beqvämligast att genom tredska eller liknöjdhet kasta en af föräldra-omsorgens tyngsta bördor på kommunen. Antalet af sådane barn kan någorlunda beräknas efter det från Wässbo Hära d till ziffran uppgifne förhållandet emellan baekstugusittares antal till hemmansägares j arrendatorers och brukares samt indelningshafvares, hvilket är såsom 19 till 25. De stora förhoppningar, som grundlagt denna nya institution, synes icke delas af folket, och Läns-styrelsens egna åsigter derom, bland hvilka ingick, att någon del af de kostnader, som icke utan ansträngning å kommuniteterncs sida, nu göres för inplantandet af ett ytligt bokvett, som i allmänhet icke kan underhållas eller förökas, varit bättre använde på barnens undervisning i de bandslöjder och praktiske yrken, hvaraf de i en framtid skola hafva sin utkomst — äro uttalade i det underdåniga betänkande Eders Kongl. Maj:t behagade infordra öfver Rikets Ständers underdåniga förslag till stadga om folkundervisningen och böra alltså ej här onyltigtvis upprepas. 6:o Städer. Jönköping, befolkningen uppgick, enligt mantalslängden för år 1842, till ett antal af 4,599 personer, och hade således under sistförflutne fem år ökats med 435 personer.
Huru mycket de Adeliga vårdigheternas Ökande var Nationen emot, synes inan kunna sluta deråt, att Gustaf III låt uti 1772 års RegeringsForm, binda sig vid adlandet af ett visst antal Ätter; ett exempel, hvilket man förut icke sett. 11 §. i nämnde RegeringsForm är af följande lydelse; ”Kongl Maj:t åger allena upphöja till Adeligt stånd och värde dem, sorn genom trohet, dygd, tapperhet, studier och erfarenhet, sig af Kongl. Majit och Riket vålförtjenta gjordt; men söm uti Sverige är stor myckenhet af Adel, så lärer Kongl. Majit vara så nådig, och inskränka detta antal till ett hundrade femtio, hvilka i5o nya Åtter Ridderskapet och Adeln ej kunna vägra introduetion. Likaledes kan ej Riddersk-jpet och Adeln vägra introduetion för de Riddersman, hvilka Kongl. Maj t med Grefligt och Friherrlig! stånd benåda vill, och sig dertill gjort vålförtjente genom stora och besynnerliga för tjenster.” En rnångd Grefvar, Fri herrar och Adelsmän, tillsammans i5g sorn under tvedrågtstiderna erhållit sina vårdigheter, blefvo nu efter hand introducerade, och då Classindelningen på Riddarhuset åter upplifvades 1778, samt de så kallade ConmiendeursÅt_ terna tillskapades, för att förstärka RiddareClassen, fick Adelns myckenhet en ytterligare iillökning. Äfdrager man från de under Gu - Deri 5 Martti, staf lifs tid tillkomna 289 Åtter* antal, der nyssnämnde 159, sä blef under hans Regering antalet 15o, jeinnt fullt. Tager nian hela summan af deni som introducerades oell genom Ccunmendeursvåi digheter tillkommo, under den tid, 1772 ars RegenngsForm var Rikets grundlag, eller till 1809, så utgöra de 4oo, eller i medeltal 10 om äret. Vid den Statshvälfning, soni då tinsade, gjordes i §.
Stockholm, tryckt hos N. Marcus, 1860. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 129. 1 JW as». Ank. lill Exp.-Utslc. ilen 17 Juli 1860, kl. 11 f. m. Betänkande, i anledning af väckte motioner om förändrad lagstiftning i afseende pä kronohemman och nyhyggen. Sedan, genom Kongl Förordningen den 21 Februari 1789 åboerna å s. t. allmänna kronohemman blifvit tillförsäkrade, att för sig och sina arfvingar orubbligen varda vid besittningen af sina hemman bibehållna, utgöra sådana hemman ett slags fideikommisser, för hvilka Kongl. Brefvet den 5 Februari 1808 och KammarKollegii derpå grundade kungörelse af den 29 i samma månad och år stadga en Successions-ordning, som i allmänhet följer ordningen för vanlig arfsföljd. För det fall att en äbo efterlemnar flera barn, och hemmanet ej kan genom klyfning delas dem emellan, föreskrifva berörda Författningar, att hemmanet odeladt skall tillfalla i främsta rummet äldsta sonen eller, i brist af sådan eller hans afkomma, äldsta dottren utan skyldighet för den, som sålunda får detsamma, att utgifva någon lösen till sina lottlösa syskon. Om åter en åbo under sin lifstid genom afhandling öfverlåter hemmanet pä någon annan, än den till successionen närmast berättigade, sä får en sådan åbo af Landshöfdingen antagas endast tills vidare och till dess sig visat om inom natt och är efter derom utfärdad Kungörelse, någon närmare berättigad anmäler sig till hemmanets öfvertagande. Sker detta, så mäste den vilkorligen antagna åboen till den närmare berättigade, som anmält sig, afstå hemmanet utan rättighet att af honom erhålla godtgörelse af hvad han för transporten kan hafva betalt.
Jag erkänner helt öppet, att jag fruktar för den beskattning, som skall blifva en följd af denna institution. Vi hafva hittills icke vetat af mera än en skatt, hvartill kommit i sednare tider fattigvärdsafgiften. Efter detta förslag tillkommer icke mindre än 3 slags olika skatter, nemi. landstingsskatten, kommunalskatten och kyrkoskatten. Jag misskänner visserligen icke den åsigten, att man bör anstränga sig för att i kommunen åstadkomma nyttiga företag; men jag är ej säker derom, att dessa företag alltid blifva fullt fruktbärande och kunna utan allt förstora upoffringar åstadkommas. Jag är således af den mening, att vissa begränsningar äro i detta afs:de nödvändiga. Vi hafva vid denna riksdag sökt åstadkomma en ny bevillningsförordning, hvarigenom en jemnare fördelning af skatterna skulle ske; men jag får bekänna att, ehuru vi ännu icke känna resultaterna deraf, jag icke gör mig stora förhoppningar om dess företräde framför den gamla. Det finnes nemi. vid bevillnings uttagande af de skattskyldige hufvudsakligen endast 2:ne kategorier, som kunna träffas af bevillning. Det är fastigheter och embetsmännens löner. De öfriga hafva hittills varit oåtkomliga, och jag befarar att de äfven framdeles komma att förblifva det. Vid sådana förhållanden är det tydligt alt dessa skatter, som skola påläggas af landstinget och hvilka med så mycket större frikostighet komma att utdelas, som den större delen af dem, som i beslutet deltaga, ej träffas af skatterna, komma att upgå till ganska betydliga belopp. Jag har nämnt att flere försigtighetsmått ! Norska lagen blifvit iakttagne, hvilka icke hos oss ens blifvit ifrågasatte, såsom t. ex. ang:de besluts fattande i vissa vigtigare frågor, der i Norige fordras för beslutets antagande en pluralitet af 2/g ej blott af de närv:des röstetal, utan af alla röstberättigades. Hos oss har man gått, mindre försigtigt tillväga i så väl detta, som flere andra afs:den. Hvad den i ifrågav:de g omnämnda beskattningen angår, är Den 11 Oktober.
Den, som anser Kongl Maj:ts nådiga proposition, angående i frågastäldt stats-anslag till upprätthållande af den arméens pensions-kassa åliggande pensionering, icke böra bifallas, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej-, Vinner Nej, hafva Rikets Ständer, i enlighet med Kongl. Maj:ts nådiga framställning, bifallit, att, till beredande af utväg för arméens pensions-kassa att fortfarande utgöra pensionerne efter nu gällande stat, ett belopp af högst 22,000 r:dr årligen må få, intill näst vidtagande statsreglering, i måll af behof, användas till betäckande af deu brist, som under tiden möjligen kan uppkomma derigenom, att kassans årliga inkomster icke blifva tillräckliga till utgifternes bestridande. Stockholm den 13 Juli 1848. Ank. till Exp.-utsk. den 13 Juli, kl. halt 6 e. m. Memorial med förslag till voteringsproposition, i anledning af Riksståndens skiljaktiga beslut angående ifrågastäldt låne-understöd till reparation af Linköpings domkyrka. Stats-ulskoltets i utlåtandet N:o 198 gjorde och i utlåtandet N:o 221 förnyade hemställan, att en af herr domprosten Laurenius väckt mo - 8 Stais-Utskottets Memorial, iV.-o 268. tion om låne-understöd af allmänna medel till reparation af Linköpings domkyrka, icke måtte till någon åtgärd föranleda, är, enligt ankomne protokolls-utdrag, bifallen af Borgareoch Bonde-stånden, hvaremot Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet beslutat, att af allmänna medel ett låne-understöd, stort 20,000 r:dr, må anvisas till reparation af Linköpings domkyrka, under iakttagande af de vilkor i afseende på kapital-afbetalning och ränta, som af Rikets Ständer vid innevarande riksdag blifva i allmänhet bestämda för lån af statens medel. Då således i denna fråga tvänne Riks-stånd stadnat emot två, får Utskottet, för densammas afgörande genom omröstning i förstärkt Statsutskott, föreslå följande voterings-proposition
Herr Hjerta Den 39 October f. m. 5°7 påstår mosatsen, och jag är således nödsakad, att närmare förklara min mening. Kongl. M tj:t yttrar nemligen uti ifrågavarande Skrifvelse: ”Kongl. Maj:t har likväl erfarit, att ifrån ”denna, för aila tillfällen gällande, grundsats na. ”gon gång tfvikeleer blifvit gjorda. Rikets Stän”ders Revisorer hafva understundom ej slädnät ”vid den för deras verksamhet utstakade gräns, ”i det Revisorerne, oaktadt bokstafliga stadgandet ”i den för dsm utfärdade Xnstruction, äfvensom ”af 68 § Riksdagsordningen, att hvarje Revision endast bör omfatta 2lne års afslutade Räkenskaper, dock icke sällan utsträckt sina anmärkningar och omdömen till förvaltningsåtgär”der hörande till en påföljande tidpunkt med ”mera. ' J \ På hvad sätt har nu StatsUtskottet besvarat detta? Genom ett bestämdt stadgande i förslaget till den nya Instructionen, att sträcka granskningsåtgärderne utöfver de föreskrifne tvänne åren. Om detta, på sätt Herr Hjerta ansett, är att gå Kongl. Majlis önskan till mötes, så lärer han i moralisk bemärkelse fästa samma begrepp vid att gä till mötes som att gä emot. Herr Cederschjöld har, om jag rätt fattat hana mening, yttrat den förmodan, att ordet minst kan anses uteglömdt i' 68 §. Riksdagsordningen. Om så förhåller sig, känner jag icke; men att detta ord icke finnes i §:n, är hvad jag med visshet vetj och att det deremot står att läsa i flera andra Grundlags §• §. åtager jag mig 5os Den 29 Octo lier J. m, att bevisa. Det skulle leda till svara påfö'jder, om roan under tillämpning af Grundiagarne vid förekommande tillfällen fick tillsätta det lilla or » iji' det minst, eller anse det vara uteglömdt» Jag förnyar således min anhållan om åter-* remiss.
Då på 1790-talet flera Cassör, som stodo under KrigsCollegii vård, öfverflyttades till StatsYerket, mot skyldighet att till Collegium erlägga ränta, var deribland äfven den nu ifrågaslällde HingstpremieCassan. Om nu denna ränta äfven skall godtgöras Statsverket, så är det ju effectift dubbla anslag, som beviljas, enär KrigsCollegium ännu uppbär räntan, sorn måste användas till det afsedda föremålet, Hingstpremier. Jag bar, som sagdt är, ingenting emot att detta ringa belopp beviljas, om det skedde i rigtig och ordentlig väg, men ej, såsom nu blifvit föreslagit, hvarigenom vi lätteligen kunde få alla KrigsCollegii Intressemedel på halsen, i egenskap af nya Statsanslag. Herr Danckwardt, Magnus Georg: Den anmärkning Herr Hjerta framställt, är ganska förlåtlig, enär Betänkandet icke innehåller tillräckliga upplysningar i ämnet. Här är icke frågan om Räntan för allmänna Hingstmedels-Cassan, utgörande i85o R:dr 21 sk. och hvilken sedan 1812 års Riksdag varit å Åttonde HufvudTiteln uppförd; utan frågan är om Räntan för de år 1820 till RiksgäldsContoiret särskildt aflemnade io,5oo R:dr, utgörande besparde medel till liästafvelns för - g?. Ränta, utgörande 525 R:dr, intill 1824 blifvit afRiksgäldsContorét utbetald, men vid i8a3 års Riksdag icke såsom de ofvannämnde i85o R:dr 21 sk. å Stat uppfördes, och derföre sedan måst af öfver skotten på StatsVerkets inkomster utgå. Det är således icke samma medel, som Herr Hjerta menat, och hvilka redan äro å Stat uppförde. Friherre Palmstjerna: Hvilka Cassör Herr Hjerta, utom de nu ifrågavarande, kunnat mena, känner jag ej, men från RiksgäldsContoret utgår icke någon ränteärsättning för flera, än Skånska HingstpremieCassan.