Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
"Sådan skalk till gosse!" "Nej, jag bedyrar, att mamma förefaller mig att kunna vara mor åt moster!" "Nånå, jag var också bara barnet, när hon gifte sig. Hon är äldst, jag yngst och hela fjorton åren emellan oss göra väl sitt till." "Och lyckan och rikedomen sedan... Stackars mamma: alltid bekymmer, sjukdom, barn, små omständigheter, men gud vare lofvad ändå ett engla-tålamod." "Vår karakter har alltid haft mer likhet än vårt utseende?" sade patronessan med en ömt frågande blick på sin man. "Ja, min vän, ja, ditt engla-tålamod är en känd sak!" Patronen visste hvad det småleende betydde, som åtföljt blicken. "Gode Fabian, du vet att värdera din hustru!" "Söta Ultenie!" Systersonens blick flög från den ene till den andre af hans slägtingar. "Det var mig ett roligt folk det här: jag tror att de leka kurragömma för hvarandra eller kanske är det för mig ... i det fallet behöfva de icke genera sig: jag låter hvar och en lefva i ro och efter sitt eget behag, blott mam lemnar mig samma frihet." Kammaren och Loftet. Såsom man vet var det Nanny som herrskade öfver kammaren, och från lång tid tillbaka utgjorde den hennes lilla helgedom, en helgedom, hvilken inneslöt hennes få, men så mycket kärare skatter. Nanny var den gamle faderns ögonsten. Hon var icke blott född flera år efter den yngste af sina bröder, hon var också begåfvad med ett lättfattligt, vekt och djupt känsligt sinne. Hon var så att säga en lefvande ton från de harmoniska drömmar, som gubben en gång hoppats att få se förverkligade. Nanny, den bleka och späda liljan, kanske dömd att likt vassens liljor borttråna på den ensliga stranden, återförde alltid den stackars Lönner på den tanken, att, om hans far icke inväntat dödsstunden för att uppfylla sina löften och förpligtelser, Nanny, i stället för ett ensamt, måhända snart öfvergifvet väsende, nu varit en rik eftersökt fröken. Vidare var Nanny gubbens stolthet.
15 skrifver, de intecknade skuldebref oell räntebärande obligationer skola uppskattas, hvilka få såsom grundfonds-hypothek antagas. § 9- Bankbolags af de solidariske bolagsmännen insatta grundfond må ej understiga En million Riksdaler Riksmynt. § io. Mom. 1. Denna grundfond skall inom ett år, räknadt från den dag banken för allmänheten öppnas, vara till fulla beloppet i rikets gäliande mynt inbetald, samt den i § 13 här nedan bestämda andel deraf lill grundfonds-hypothek förvandlad och i allmänt förvar nedsatt, i enlighet med hvad denna lag och bolagets reglor i öfrigt derom närmare bestämma. Har ej den grundfond blifvit inom nu stadgade tid på berörda sätt insatt, vare oktrojen förverkad. Hafva kommandit-delegare blifvit i bolaget inrymde, varde likaledes det belopp, hvarmed den ursprungliga grundfonden sålunda förstärkes, insatt inom ett år, räknadt från den dag, den dertill öppnade teckning afslutats. § Il Grundfonden bör i lika lotter fördelas. Lottbref skall alltid ställas på en namngifven person och må ej utfärdas förr än hvad till grundfonden hörer är vordet insatt, såsom derom i § 10 stadgas. § 12. Insatt grundfond må ej genom utdelning minskas, så länge bankrörelsen fortfar, och icke heller vid dennas upphörande i vidsträcktare mån, än att återstoden fullt motsvarar beloppet af bolagets utelöpande och gällande förbindelser af alla slag. § 13- Mom. 1. Utaf grundfonden skall Styrelsen, enligt af bolaget meddelade närmare föreskrifter, förvandla minst sextio, högst sjuliofem procent till grundfondshypothek af sådan beskaffenhet, som här uedan säges.
I detta hänseende vore visserligen den föreslagna lagen sämre än den gällande, och äfven på denna grund anhåller jag om afslag å Betänk. Hr Tham, Casper Wol r. Vict.: Det torde måhända synas vågadt, att sedan tvenne Jurister upträdt och yrkat afslag å Betänk. jag, som icke är lagfaren, höjer min röst för bifall till detsamma. Men jag tinner mig dertill upmanad af den öfvertygelse jag hyser, att den föreslagna lagförändringen, långt ifrån att, såsom de siste värde talarne förmena, sakna all vigt och betydelse, tvertom är en ibland do vigtigare lag-frågor, som blifvit hänskjutna till IL St:s pröfning. Innan jag ingår i någon utförligare behandling af ämnet, anhåller jag att få bemöta ett uttryck af Hr Carleson, som säde, att vid det ifrågavartde lag - 324 D eti 7 Feb r uart. rummets tillämpning någon tvekan eller tvistighet aldrig upståtf. Deruti har den värde ledamolen ganska myrket misstagit sig, ry icke sällsynta, utan nästan årliga tvistigheter hafva i anleda, deraf upstått så väl hos Stockholms Rådstufvu-Rätt som Consistorium, och detta just till följd af lagens otydlighet. Redan för 11 år sedan, då jag vistades i Upsala för att låta prestviga mig, hörde jag en af Svenska kyrkans utmärktaste och kunnigaste män yttra, att man knappast kunde under en månad tjenstgöra såsom kyrkoherde i någon af Stockholms församlingar, utan att äfventyra embetets förlust just till följd af Gifterm,-Balkens otydlighet. Såsom ett bevis på deri nu ifrågavarrde lagens dunkelhet vill jag anföra ett exempel. Om cn ostift qvinna, som föder ett flickebarn, icke vid barnets inskrifning i kyrkoboken erkänner sig vara dess moder, men sedermera, då barnet blifvit fullvext och skall gifta sig, framträder och säger sig vara barnets mor, är då denna qvinna flickans giftoman eller är hon det icke? Härom lemnar lagen ingen uplysning. Jag ber att få nämna ännu ett annat, exempel, hämtadf från min egen erfarenhet under den tid jag handhafde pastoralvården inom en af Stockholms större församlingar.
Efter det Hr Fahnehjelm begärt votering, hemställde Hr Gr. o. Landtm., huruvida afslag å Utsk:ts förslag skulle utgöra kontra-propos:n vid den blifvande voteringen, och sedan dertill Den 24 Augusti. svarats inånga ja jemte några nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande. Frih. Tersmeden påyrkade votering om kontra-propos:ns innehåll. Uppsattes och justerades följ:de voter:s-propos.: »Den som vill, att vid blifvande votering om bifall till 103:dje punkten i Stats-Utsk:ts Utlåt. N:o 139, kontra-propos:n skall innehålla afslag å samma punkt, röstar Vinner nej, antager R. o. Ad. till kontra-propos. bifall till punkten med den förändring, att efter ordet »befriade» tilläggas följande slutord: »hvilken tillökning i terminsafgiften skall till stiftens byggnadskassör ingå.» Sedermera företogs voteringen, och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 38. Nej — 9. Upplästes och godkändes följande voter:s-propos. för hufvud-voteringen. »Den som bifaller Stats-Utsk:ts hemställan i 103:dje punkten af Utlät. N:o 139, röstar Vinner nej, afslår R. o. Ad. ifrågav:de hemställan.» Voteringen företogs och efter dess slut befunnos rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 34. Nej — 17. 104:de punkten. Hr Fahnehjelm: Sedan nu mera R. o. Ad. beviljat den af Utsk M. begärda belopp af 50,000 rdr, hvarå jag vågar anhålla att Hr Gr. o. Landtm, ville framställa propos.
Hon kunde till och med skåda den plats, där den för länge sedan igenlagde kanalen vid Baggens-Stäket i gamla tider bildade den då såsom genväg ansedda infarten från Östersjön. Med kikare syntes den ännu i näst föregående århundrade egentliga Stockholmshamnen vid Nyhamn, nu ett föråldradt namn på ett föråldradt ställe, men där ännu en och annan gammal vattenskeppare lade till med sin farkost, förgäfves täflande med de vida mer snabbgående luftbåtarne hvilka flögo raka vägen från aflägsna trakter ända in i hjärtat af staden. Den gata, vid hvilken Aromasia bodde, gick i rak sträckning från Stockholms innersta delar, ungefär där Ladugårdslands torg fordom låg, till Lilla Wärtans strand. Hela det fordna Ladugårdsgärdet, bekant i synnerhet från det nittonde århundradets krigslekar, hade nu i senare delen af det tjugufjärde varit en redan i tre eller fyra hundra år tätt bebygd och ännu tätare befolkad stadsdel. De stora boulevarderna, hvilka började anläggas i slutet af adertonhundratalet, hade för länge sedan funnits alt för små och otjänliga för samfärdseln och voro därför också för länge sedan öfvergifna. Det var knapt med utrymmet, och man måste för den skull inskränka sig så mycket som möjligt, hvarför staden, om man undantager de gamla förstäderna Södertelje, Vaxholm och Rotebro, icke sträckte sina husrader längre än till Lilla Wärtan i öster, något på andra sidan om den plats där gården Enskede fordom låg i söder, ett par tusen mètres bort om Tranebergs bro i vester samt till det gamla Stocksund i norr. Man vågade ej bygga sig längre ut, ty jorden togs starkt i anspråk af behofvet af åkerfält och betesmarker. Hela Norrland hade redan ett par hundra år förut förvandlats till äng, på hvilken ofantliga boskapshjordar betade – skogen var redan för länge sedan nedhuggen – men den stora Norrlandsängen förslog dock icke att föda alla de slagtdjur som behöfdes i det öfriga landet, och då ingen åkerjord fanns i norra Sverige, måste det mellersta och södra vara så mycket mer betänkt på sin hveteodling. Råg brukades ej mycket.
Derföre får jag föreslå att, om någon ändring i detta fall skall ske, och om ej, såsom Herr Tham yttrat, Betänkandet i denna del redan är af 3 Stånd bifallit, den förändring måtte vidtagas, att aila sådana akter skola vara skrifne på Charta och ej dermed belagde. Herr af Billbergh, Johan Petter: Utan att vilja vara envis i förfäktande af dea mening, jag uttryckt i min Reservation, får jag dock besvara de deremot gjorde anmärkningar, så vidt de icke åsyfta ändring i hvars och ens enskilta öfvertygelse. I anledning af hvad Herr Tham anfört emot mitt förslag, att MantalsSkrifvarne borde, vid Mantalsskrifningarne, controllera charteringen af köpeoch fastebref, får jag erindra, att desse handlingar synas vara i enahanda cathegori med HyresContracter, hvilkas Den 3 Julli. uppvisande vid Mantalsskrifningen, till efterseende, om de äro försedde med behörigt belopp stämpladt papper, redan är föreskrifvit. Dessutom ligger det i sakens natur, att Konungens Befallningshafvande skola hålla tillsyn öfver, att MantalsSkrifvarne fullgöra de dem åliggande göromål. Hvad åter angår Friherre Cederströms förslag, att bouppteckningar, köpeoch fastebref skola skrifvas på sjelfva Chartan, så tror jag dels, att icke beloppet kan bestämmas, förrän bouppteckningen är uppgjord och färdigskrifven, dels ock att ChartEe-beloppen till ifrågaställde handlingar skulle blifva af så ojemn beskaffenhet, att tjenliga valeurer dertill icke kunna anskaffas, utan måste fyllas med BiläggningsChartor. I öfrigt får jag vördsamt hemställa lill Ridderskapets och Adelns eget bepröfvaude, att i allo bifalla Utskottets förslag, eller fästa afseende å min deremot gjorde Reservation. Herr Tham: Det är i anledning af Friherre Cederströms förslag om vissa handlingars skrifvande på sjelfva chartan, som jag anmält mig.
Hr Hjärne, Harald: Jag förmodar, att StatsUtsk:s ändamål med dess förslag i dessa punkter åsyftar att få ett markegångspris, som närmare öfverensstämmer med det i orten gångbara priset, än som hittills varit förhållandet. Jag delar Hr vHartmansdorlfs anmärka, i afseende på olämpligheten af den i Utsk:s sednare utlåt, föreslagna tid för markegångssättningen; ty såsom den värde talaren upplyste, hinna besyären icke afgöras inom uppsägningstiden. Det blir således nödvändigt att för markegångssättningen bestämma en annan tid, än Utsk. föreslagit. Den tid, som hittills dertill varit bestämd, har varit förenad med en olägenhet, som ingen lärer kunpa bestrida, den nemi., att gångbara priset då ännu icke varit så bestämdt, att markegångspriset blifvit sådant, att man kunnat säga, att det öfverensstämde med hvad det borde blifva med hänseende till skörden, för hvilken det skulle gälla, Efter mitt förmenande är Mars månad, såsom Utsk. i första utlåt, föreslagit, den lämpligaste tiden för markegångssättningen, emedan vid den tiden prisen i orterna vanligtvis äro bestämda, sedan, efter fulländad uttröskning, skördens beskaffenhet och dea större eller mindre spannmålstillgången med säkerhet äro kända. Pen 19 Januari e. m. Men denna tid har åter den olägenhet med sig, att det pris, som då sättes, icke kan gälla för en tid, som redan är passerad. Det pris, som för 1834 års skörd sättes i Mars månad 1835, kan icke gälla för leverering af i834 års ränte* spannmål; men jag tror, att detta är en olägenhet af den obetydliga beskaffenhet, att den icke bör hindra R. o. Ad. att antaga denna tid för markegängens bestämmande. Jag skulle derföre vilja föreslå, hvilket jag förmodar att äfven StatsUtsk. i sitt förra utlåt, ämnat, att markegångspriset bestämmes i Mars månad, men att det kommer att gälla för samma års blifvande skörd.
N:o 42. stadgans 5 § sade väl att husagan borde vara måttlig, men när, i afseende på hvad sorn menades med måttlig husaga, 9 § hänvisade till 36 Kap. 2 § Missgemings-balken, vore tydligt, att, så framt en husbonde elier matmoder vid husagas tilldelande blott icke tilltvgade tjänstehjonet så att det förlorade någon kroppsdel eller blefve olärdigt för framtiden, så kunde det icke lagligen anses alt rättighet till husagas utdelande vore ölversknden, hvilket allt visade huru godtyckligt en hård husbonde kunde, om han så ville, och utan all derföre drabbas af ansvar, handtera en tjenare, hvartill komme att, enligt motionärens uppgift, husbonden i sådana läll stundom ej behöll annat än sin egen utsago, ail tjenstehjon varit näsvist eller försumligt, lör alt derigenom styrka sin befogenhet lid tjenarens misshandlande. Denna motionär har ansett bibehållandet af rättighet för husbonde att tilldela husaga vara förkastlig äfven ur den synpunkt, att det icke skulle bero på hvars och ens fria vilja att underkasta sig eller undandraga sig den belägenhet, hvari den tjenande klassen befinner sig; 1 § al Lego-stadgan innehölle nemligen, alt hvar och en som icke ingått uti kronans eller annan allmän tjenst eller idkade med behörigt tillstånd liia konster, studier, handel, läbriksrörelse, handiverk, sjöfart eller annat lagligt näringsfång, eller jordeller bergs-bruk. antingen såsom egare, ar rendator eller brukare, eiler bevisligen al föräldrar, anhörige eller andia personer under hålles, eller, enligt församlingens i sockenstämma vltrade omdöme, vore känd såsom den der antingen genom egna medel eller genom arbete elier annan loflig sysselsättning ärligen sig försörjde, eber af allmän bannhertighels-anslalt värd och understöd njöte, skulle lör att vinna laga försvar skaffa sig årstjenst, och således i och med detsamma vara underkastad tjenstehjonsstadga!!.
Nuj:t likuledes till Ilikets 8tunoler8 t>odomundo lränskjutu 8tat8-6ontorets i kerättelsen om 8tuts-Verket gjorclu trumställning oin lumpliglioton deruf, utt ett frun llilsdug till ltiksdug oföränderligt modolpris mu li68täiuinu8 u den spunmäl, 80ni ännu är under penningelönernu inliegripen. 8edun Vöreolrugunden lrärefter i underdunigliet företett de vid 8tuts(dontorets underdänig» kerättelse Iiifogude tvänns torteekn ingur, del8 u sudunu utgifter» för i rättegungur udönnlu srsättninZsr eller till under8töd för uflirändu 8täder, lrvilku uf I^ongl. Nuj:t lilil vit unvisucle, utt ut'8tuts-(dontoret, uf under liänder liutvunde nredel, ut1letulu8 nied en summunräknud summu, 8tor 46,887: Il.dr 43 sk. 1 r:8t, oell dels u ole frän oell ined är 1833 till oell nied 1837 pä ökv6i'8kotten u 8tut8-Verkets inkomster unordnude förskotts-utgifter, utgörumle tillsuinmuns Il:dr 20,9 74 3: 4, livilku kudu lielopp komme utt till ersättning eller ufskrifuing Iros Ilikets 8tiinoler uninälus; unliöll 8tuts-Iludet, Herr Irilierre utt, i summuniiung lrärined, tu tästu lvongl.
Yill någon företaga omdestillering uti ett bränneri på samma tid som bränvinsbränning föregår i detsamma, — antingen med särskilda pannor eller med mäskafbrännings-apparaten (t. ax. om natten, när mäskafbränningen endast får ske om dagen) — torde intet hinder finnas derföre samt ingen försegling af mäskeoch jästkaren vara af nöden, derest produktbeskattning införes, emedan ständig kontroll då finnes vid bränneriet och således intet missbruk är att befara. Skulle deremot pannbeskattning, då ingen statskontroll kommer att finnas vid bränneriet, bibehållas eller ånyo införas, samt omdestillering det oaktadt blifva fri, så synes det blifva nödvändigt att förbjuda omdestillering uti brännerierna på den tid, då desamma äro upplåtna till bränvinsbränning, enär man nemligen i motsatt fall icke kunde vara betryggad för att pannorna blefve begagnade till bränvinsbränning i stället för omdestillering. pti departementets utkast finnes det stadgande, som är af nöden i detta sednare fall, under § 4S uti 5;dje afdelningen (ett dylikt stadgande, synes kommissionen hafva velat göra uti g 48 af sitt utkast), hvaremot det förmodligen icke behöfves någon särskild lagbestämmelse i förra fallet. Med afseende på omdestillerings-apparateme vill kommissionen hafva samma kontroll tillämpad, som för mäskafbrännings-apparaterna, och har sålunda föreslagit, att stadganderna för dessa, beträffande mätning, stämpling, försegling, m. m., också komma att gälla för omdestillerings-apparaterna. Dervid har departementet ingenting att anmärka. §§ 7-40. Med afseende på dessa §g har kommissionen yttrat följande: »Den kommission, som till följe af kommissorium af den 25 Maj 4844 tillsattes, har suti sitt betänkande af den 49 November s. å. (se Bil. N:o 28 till stortingsförhandlingarne för Norska Regeringens underd. Utlåtande.
Riksdagsmannen Nils Larsson från Jemtlands län har uti en, inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt, till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterad, motion anmärkt, att, då afgiften för stämpling af de varor, som utrikes ifrån införas och äro nämnde behandling underkastade, utginge med 1 procent af varuvärdet lill städernes drätselverk, men denna afgift ej beräknades efter verkliga värdet, utan i de flesta fall, likasom tolags-afgilten, erlades efter en för många år sedan uppgjord tarif å det så kallade förtullnings-värdet, hvilket i tarifen upptoges till 50 å 100 procent högre, än det verkliga, slämpel-afgiflen således ofta utginge med 1| å 2 procent i stället för det stadgade beloppet. Då nu, efter motionärens förmenande, en sådan extra afgift vore för handeln betungande och det icke vore behörigt att stapelstäderne, under en dylik rubrik, finge ”uppbära en ej obetydlig skatt af allmänheten” har motionären, som ansett tullstämplingen ej kunna medföra större kostnad, än den, som skall ersättas med den afgift utaf ^ procent af varuvärdet, hvilken för hallstämplingen utgår, yrkat, att tullstämpel-afgiften måtte till nyssnämnde belopp nedsättas eller och helst alldeles afskafFas, i hvilket sednare fall tullstämplingen, enligt motionärens förslag, borde af tullverket utan särskild betalning verkställas.
Anckarsvärd bifall till Utsk:ts hemställan, af Hr Ehrenhoff m. fl, att K. o. Ad., med alsing å Utsk:ts hemställan, måtte bevilja det ifråga v :de af K. M. äskade anslaget, och slutligen af Hr Stjernsvärd, att, med afslag å Utsk:ts hemställan, K. M:ts propos. måtte bifallas, »dock att den ifrågav:de summan ej må användas till hö och hafre.» Gr. Anckarsvärd: I afseende å den nu begärda anslagssumman till H. K. H. Hertigen af Östergöthland, anser jag, att, i fall den skulle af Ståndet bilällas, ej något vilkor om dess användande borde i beslutet inflyta, utan att den helt enkelt skulle bestämmas utgå som eu tillökning i Hertigens apanagesumma. Hr Stjernsvärd: Jag instämmer till alla delar med Gr. Anckarsvärd, emedan han uttryckt allt, hvad jag med mitt förra yttrande afsett. Sedan H. Exc. i ani. häraf framställt Hr Stjernsvärds yrkande sålunda, att det innefattade afslag å Utsk:s förslag och bifall till K. M:ts propos., på det sätt, att H. K. H. Hertigens af Östergöthland hofhållningssumma skulle ökas med 6000 Rdr Krnl; gjordes propos. först å bifall till Utsk:ts förslag, dervid svarades starka nej jemte några ja, och sedermera å förslagets afsläende samt det ifrågavide anslagets beviljande; och sedan denna sednare propos. besvarats med starka ja, blandade med några nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande. Hr Stjernsvärd: Jag begär votering och att kontrapropos. måtte blifva bifall å mitt förslag. Hr Ehrenhoff: Då Hr Stjernsvärd åsyftar detsamma som jag med mitt förra yttrande velat uttrycka, afstår jag gerna från mitt gjorda förslag oell ber att med honom få instämma. Frih. Åkerhjelm:
Med aktgifvande på de formaliteter, som, huru de än förenklas, måste vid tullbehandling och journalisering, m. m., iakttagas, inses ock utan svårighet, att emellan den undersökning, som för utrönande af en varas beskaffenhet och mängd måste ega rum, samt de bokföringar, kontrollräkningar och utskrifter, hvilka derefter följa, någon tid måste förflyta, under hvilken tullförvaltningen besväras af det undersökta godsets vård; och godsegaren åter måste, såsom nu är ordnadt, sakna den fria dispositionsrätt, han för varans omsättning behöfde. Vid sådant förhållande göra omständigheterna det ock mången gång, snart sagdt, till en nödvändighet för tulltjensternannen att, på eget ansvar och i strid med författningens påbud, bevilja varans uttagande, äfven innan tullafgiftsbeloppet blifvit aflemnadt. Då den första fordran för all lagskipning är, att lagen skall kunna tillämpas, och af ett motsatt förhållande helt naturligt följer, att helgden af densamma lider intrång i det allmänna tänkesättet, synes ock vid afvägandet af det ändamålsenliga i ett stadgande, ärnnadt att efterlefvas, böra tagas i betraktande, huruvida det verkligen låter sig efterlefvas. Utan gensägelse kräfver jemnväl ett billigt afseende på vederbörande tjenstemäns intresse, att de icke genom beskaffenheten af en föreskrift bringas i en ställning, dervid den praktiska nödvändigheten bjuder dem att utsätta sig på en gång för möjligheten af en förlust, oftast stor nog att medföra deras undergång i ekonomiskt hänseende, och för ansvaret af en lagöfverträdelse. Afven med behörigt iakttagande af hvad statens fördel härutinnan fordrar, synas dessa dubbla olägenheter, för trafikant och tulltjensteman, kunna afhjelpas, derest viss tids anstånd med tullafgiftens erläggande, mot vederbörlig säkerhet, beviljades. Ett dylikt medgifvande vore icke heller främmande för den Svenska tullagstiftningen, då denna för vissa fall medgifver ända till tre månaders betalningsanstånd vid förtullning från nederlag.
Jag kan för min del icke finna, huru man kan komma till ett sådant omdöme, såvida man ej vill se spöken på ljusa dagen och jag vill derföre icke vidare yttra mig derom. Samma värde talare har sagt, att man borde belöna sina vänner, eljest förlorar man dem. Den satsen kan måhända i allmänhet vara riktig, men af historieskrifvaren fordrar jag icke vänskap utan endast rättvisa. Frih. Stedingk har yttrat, alt de, sorn yrka alslag å motionen, dymedelst göra ett offer på popularitetens altare. Jag ledes icke af sådant motiv. Jag önskar att R. o. Ad. måtte afhålla sig från svagheten att bifalla förslaget, ty bevis pä svaghet vore det, att offentligen tillkännagifva sin förtjusning, för det man af en historieskrifvare ansett sig hafva fått vederfaras rättvisa. Om R. o. Ad. hade till åliggande, eller det förut varit en sedvänja, att belöna utmärkte häfdatecknares eller andra vetenskapsmäns förtjenster, så bade förhållandet blifvit annorlunda, men alt nu ät Hr Fryxell lemna en medalj, som förut, så vidt jag känner, endast varit gifven åt en person, som haft befattning med Den 15 Januari. 127 reparation af Riddarhuset, anser jag vara ett för R. o. Ad. mot prof. Fryxell föga värdigt sätt att gä tillväga. Ifrån dessa äsigter härledde sig mitt redan uttalade afstyrkande af motionen, med förbigående af den strid, som ägt rum emellan Hrr Fryxell och Geijer, hvarå jag i denna fråga icke fäster ringaste afseende. Hr Lefrén, Joli. Pehr: Först vill jag bemöta ett påstående, nemi. att vi i detta ögonblick skola handla i egenskap af Svea Rikes representanter. Jag ber att få fästa uppmärksamheten derpå, att sedan allmänna målen blifvit af Hr Gr. o. Landtm, föredragna, skola Ståndets enskilda angelägenheter förekomma till öfverläggning. Detta har nu inträffat, ty de allmänna målen för dagen äro handlagda och dä återstår endast det nu ifrågavar. Ståndet enskildt ronde målet.