Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Danska regeringen ditsäude pä fornforskningar en förtjenstfull man, Capitaine Norden. Haus resa innehåller en mängd värdefulla teckningar, sorn ofta, under ett slags incognito, fått rum uti sednare resandes arbeten. Engelsmannen Poeoek, ungefär samtidigt med Norden i Egypten, kan ej i sina uppgifters tillförlitlighet mäta sig med denne. Båda hade de för många svårigheter att öfvervinna, för att om den foru-egyptiska arehitecluren kunna lemna några upplysningar af egentlig vigL I vår tid, så rik pä forskningar i alla vetandets grenar, kunde dock Egypten, idoghetens, tålamodets, kraftens och konsternes forna hem, ej länge blifva obesiikt för ett djupare studium, ej allenast af architeeturens historia, men äfven för de lärdomar, som denna konst hade alt äterupplifva ur lemningarne från dess classiska tidehvarf. De främsta Företag, som på denna väg skedde, det hvilket öppnade hågen oeh banan för alla efterkommande, hade Napoleon till genius, och måste under denna halft allsmäktiga hand vinna framgång, isynnerhet som det nu oundgängligen fordrades kanoneld, för att återlända de första vetenskapliga ljusen öfver Pharaonernes gamla laud. Så uppstod det stora verldsbekanta verket af den Franska vetenskapliga commissiouen i Egypten, en från undernäs sagorika säte gjord lysande eröfring, hvilken Kejsaren aldrig glömde under sitt öfverflöd på andra lagrar. Den architectoniska delen af detta kolossala praktverk anförtroddes, efter Napoleons eget val, åt den snillrike Denon; men då hans arbeten skedde på alltför rörlig fot, sä att han mången gång måste teckna mot ryggen af någon soldat, färdig att gifva eld, sä kunde hvad man för byggnadskonsten lemuat, oaktadt artistens stora skicklighet, dock ej länge bestå emot en strängare konstkritik. De med oerhörd kostnad frambragta och bendigt graverade architectur-plancherne af della första Franska verk äro derföre, ur rent vetenskaplig åsigt, af alltför ringa värde.
Majrt i nåder ville, jemte den förnyade författning, som i ämnet borde utfärdas, meddela de för verkställigheten vidare erforderliga reglementariska stadgande!), äfvensom föreskrifter i afseende å sjöbeväringsmanskapets formoner, och deribland hufvudsakligen rättigheten till pension för dem, som under krig skadades, samt till nådegåfvor och gratialer för enkor och barn efter dem, som i krig stupade eller i följd af olyckshändelser aflede, likasom örn sjökapteners och styrmäns rättighet att användas, de förre såsom officerare och de sednare såsom underofficerare samt sjöbeväringsmanskapets i allmänhet rätt lill befordran och högre aflöning i mån af ådagalaggd förtjenst och skicklighet. I anledning af denna Kongl. Majrts nådiga proposition, hafva åtskilliga ledamöter inom Hederv. Bonde-ståndet afgifvit yttranden och deruti anfört hufvudsakligen: att, om också, på sätt Kongl. Majrt föreslagit, beväringsmanskapets årliga exercistid utsträcktes till 3i dagar, sådant endast skulle bidraga till en större öfning i handgrepp och rörelser, än som med en kortare exercistid vore att ernå, men att, hvad fälttjensten anginge, undervisningen deri likväl blefve ytlig, intill dess fältlifvet började; att den fördel, som af en utsträckt exercistid skulle vinnas, ej motsvarade de olägenheter, som derigenom uppstode, ibland hvilka svårigheten för beväringsynglingen att erhålla tjenst och mist nili gen af arbetskraft för landtbruket under den tid af året, som påkallade den högsta verksamheten, förtjenade ett synnerligt afseende; att exercistiden derföre ej borde utsträckas till längre tid, än hittills varit öfligl, utan fastmera något förkortas.
Bondeståndets vid sednast hällne riksdag till Kongl. Maj:t ingifna underdåniga skrifvelse, deruti, med anförande, att, då ibland de onera, som trycka jordbruket, mantals-räntan, äfven kallad hemmantalseller extra ordinarie räntan, til! det mesta uppkommit genom beviilningar under förra hälften af 1600-talet, i början blott för en tid till fyllande af tillfälliga behof, men sedermera, oaktadt dessa behof försvunnit, fortfarande utgått och blifvit lika beständig som jordeboksränta, Bondeståndet, som ansett denna extra ordinarie beskattning icke rättvisligen böra uteslutande trycka jordbruket, utan såsom allmän bevillning på alla samhällsklasser fördelas, framställt den underdåniga önskan, att mantalsräntan måtte upphöra, och, på det sådant skulle kunna ske, i underdånighet anhållit, det Kongl. Maj:t täcktes anbefalla undersökning och utredning af förhållandet med nämnde räntas uppkomst och fortfarande, samt derefter, genom proposition till Rikets Ständer, i nåder föreslå, till jordbrukets lindring uti förenämnde skattebördor, de åtgärder, Kongl. Maj:t kunde i nåder finna nödiga och lämpliga.
Direktionens framfarna åtgärder härutinnan ej saknat behörig grund, torde det å den andra böra medgifvas, att den i sednare tider ofta yttrade klagan, ej mindre från Skånske provinserne än från Götheborgs och Bohus Län, att dessa provinsers innevånare, utan tillgång till Lån hos egna Diskont-Verk, tillika måst sakna det jemnare understöd från härvarande Diskont, som andra orter åtnjutit , i många fall kan hafva varit grundad och billig, ehuru det icke berodt af Diskont-Styrelsen att den afhjelpa. Då ej mindre än fyra serskilda Diskont-Verk inom Riket existerat, utan en till localen bestämd verkningskrets för någotdera, eller en gemensam före - Banko-Ui skot tets JBétönkanrlen. ket existerat, utan en till lrkalen bestämd verkningskrets för någotderä eller ert gemensam föreningspunkt för tlein alla, har lätt kunnat lianda, hvad också säkerligen inträffit, att visse Indi viri ner, genom begagnad kredit hos flere Diskont-Verk på samma gång, åtkommit vida stor. re summor än som varit och bort vara ett maximum för Diskont-bitraden på enskilde personers blotta namn, och att deremot andra för samma tillfälliga orsaker blifvit i saknad af allt understöd i Diskontväg, ehuru tilläfventyrs deras både behof och vederhäftighet gjort dera dertill berättigade^ Afhjelpande af dylike under ofvamiämnde forhåll inden oundvikelige olägenheter , bör, efter Utskottets öfvertygelse, blifva ett hufvuds ikeligt föremål för Riksens Högloft. Ständers omtanka och bemödande vid den reglering af Diskont rörelsen i det hela, sorn under riu påstående Riksmöte kommer att upp. göras; och hvarigenom tillfälle att i denna väg erhålla behöfveligt understöd, så väl för Rikets näringar i gemen, sorn sillsalterioch Trankoksidkare i synnerhet ej torde saknas. Stockholm deri louie Februapi 1818. Riksens Högloft.
Mathållningen för manskapet vid Garnisons-regementena. I sammanhang med väckt förslag om tillökning i den mellan exercistiderna tjenstgörande styrkan vid Artilleritruppen af Gotlands Nationalbeväring, har E. K. Maj:t äskat förhöjning i förevarande anslag med 1,850 R:dr; men då Rikets Ständer, som under nästföljande punkt afgifvit yttrande öfver förstberörda förslag, dervid förklarat sig icke kunna detsamma bifalla, hafva Rikets Ständer ej heller funnit skäl att bevilja förevarande anslagstillökning. Beväringen. lito. Gotlands Nationalbeväring. På det artillerikorpsens stamtrupp vid denna beväring måtte kunna uppfylla sitt ändamål af en elitkorps, som genom sin större krigsbildning tjenade till föresyn för beväringen, har E. K. Maj:t ansett nödigt att den emellan exercistiderna tjenstgörande styrkan blefve ökad med 26 man eller från 34 till 60, hvarföre E. K. Maj:t nu föreslagit, att Rikets Ständer måtte bevilja: för manskapets aflöning och till brödkorn under den ökade tjenstgörings tiden 2,491 R:dr 10 öre, med derunder inberäknade 418,1 kubikfot spanmål; hvartill komme de för bestridande af samma manskaps mathållningskostnad erforderliga, under 15:de punkten omnämnda 1,850 R:dr, och till beklädnads-slitningsersättning behöfliga 1,497 R:dr, hvarom 19:de punkten handlar. På sätt här nedan finnes omförmäldt, har E. K. Maj:t jemväl väckt fråga om uppförande af en kasern för ifrågavarande trupp; Och då Rikets Ständer ansett sig icke kunna för närvarande anvisa medel för en sådan byggnad, samt, enligt ett bland Rikets Ständer delgifna handlingar befintligt syneinstrument, den åt truppen upplåtna kasern vid den 5
Jng anhåller, att detta mitt anförande må remitteras till Lagsamt Allm. Resv.- och Oecon.-Utsk:n. Lades på bordet. Hr Gripenstedt, Jac., hade ingifvit följande anförande : Det har flera gånger varit satt i fråga, om icke spannmål borde blifva den reala måttstock eller vara, hvarefter prisen å alla andra varor borde bestämmas; men betänkligheterna mot detta förslag hafva varit för många och för stora, för att icke göra detsamma oantagligt. Jag, för min del, skulle också icke understödja ett sådant förslag, om det i offentlig väg gjordes till allmänt öfverläggningsämne, sedan en mångårig erfarenhet visat, att spannmålsprisen, de må vara aldrig så låga, icke på minsta sätt inverka hvarken på andra varupris, eller på liandtverkares arbetslöner, eller arbetsfolks dagspenningar o. m. d. Det måste derföre medgifvas vara en verklig obillighet och orättvisa, att Statens penningelöntagande embets-och tjenstemän, ifrån och med de högsta till och med de lägsta, skola vara nödsakade att se deras bättre eller sämre utkomst och bergning beroende af det större eller mindre värde, som genom den årliga Riksmarkegången sättes å den del eller hälft af embetsoch tjenstemännens löner, som beräknas i spannmål. Hvilken förknappning måste icke den löntagare vidkannas och hvilken inskränkning måste han icke underkasta sig, som, då han icke har annat än sin lön att lefva af och om uti denna lön ingå t. ex. 120 t:r spannmål, det ena året åtnjuter sin aflöning efter 9 a 10 R:dr pr tunna och det andra året efter endast 6 R:dr. Skillnaden och förlusten i sednare händelsen är då för mycket känbar, för att icke försätta honom i största bekymmer och förlägenhet, isynner - Den 2; Februarii. 227 het 10111 lönerna, äfven då Riksmarkegången är liög, hvilket ganska sällan inträffar och då alltid är en följd endast af felslagen skörd i landet, ändock äro otillräckliga, såframt löntagarna icke skola försaka allt, sorn icke egentligen hörer till deras knappa bergning och lifsuppehälle.
Man kunde ej säga, att hon haltade, det såg nästan behagligt ut, detta drö- jande vid stegens uttagande. Orsaken därtill hade helt och hållet omgestaltat Hesters lif. Ännu för ett par år sedan lifnärde hon sig och sin mor med träsnideri. Milwaukee, hennes födelseort, är nog luxuriöst, för att en sådan sysselsättning kan blifva lönande. Den unga flickan — hon var ej ännu tjugu år vid tiden för vår bekantskap — var besjälad med en glödande äregirighet; hon sträfvade af alla krafter att utbilda sin talang och besökte därför ett ritinstitut, som hade godt namn om sig. Den förträffligt inrättade byggnaden sparar de besökande besväret att gå upp och ned för trapporna, i det den förmedels elevatorer lyfter dem från den ena våningen till den andra. Hester skyndade en vinterafton efter slutade lektioner genom de svagt upplysta korridorerna, finner dörren till galleriet öppen, förmodar, att hissen är i ordning, och skall stiga uti — men elevatorn är icke där, och den olyckliga störtar genom två våningar ned på stengolfvet. Kanske förmildrades stöten genom de stora rithäften, hon bar under armen, alltnog — hon förlorade ej besinningen, utan släpade sig hem, trots det värkande benet. Först nästa morgon kunde hennes mor förmå henne att eftersända en läkare och denne konstaterade skadan som ett svårare benbrott. » En krympling — utan framtid !&gt; mumlade flickan. » Men », bifogade läkaren, » Ni är berättigad att söka skadeersättning af institutet, - ty det är af två orsaker skuld till er olycka, att icke stänga galleriet och ha oupplysta korridorer. » » Ä h », ropade Hester, » 6000 dollars, och jag blir ännu en konstnärinna !&gt; Hon klagade ej, under det hon låg på sin plågobädd, men med all energi fullföljde hon sitt mål att erhålla den nämnda betydliga summan. Egaren af institutet bjöd henne 3,000 dollars, men Hester smålog föraktligt. Hon hade ju de mest glänsande betyg — lä- rarne hade alltid förespått henne stor framtid, och med vanlig amerikansk artighet mot fruntimmer tilldömde domaren henne den begärda summan. Hester tillfrisknade fort.
Ar vexel ställd att betalas å annan ort, än der godkännaren bor; åligge då innehafvaren att vexeln till inlösen uppvisa hos den, som å vexeln anvist blifvit att betalningen fullgöra, eller, der sådan person ej å vexel nämnd är, hos godkännaren sjelf å den utsatta betalningsorten; får innehafvaren ej betalning eller kan han ej å uppgifna orten träffa den, för hvilken vexeln der borde uppvisas; då skall han å den ort protestera, vid äfventyr som i 43 § sägs: är den, som efter anvisningen skall betala vexeln, annan man än godkännaren sjelf, och uraktlåter innehafvaren att mot den man protestera; vare sin vexelrätt äfven mot godkännaren förlustig. 45 §. Återgångstalan för bristande betalning må anställas på en gång mot flere eller alla vexelgäldenärer, eller serskildt mot hvilken som helst af dem; och vare förthy innehafvaren ej bunden vid öfverlåtelsernas ordning eller det val han en gång gjort. 46 S Innehafvare af en för bristande betalning protesterad vexel, vare berättigad till ersättning för den obetalda vexelsumman, jemte ränta derå efter sex för hundrade om året från vexelns förfallotid, protest-kostnaden, postpenningar, mäklare-arfvode och hvad han i öfrigt varit nödgad att å saken kosta, så ock provision till en tredjedel för hundrade. Ar vexeln ställd i utländskt mynt; gånge med betalningen deraf i inländskt mynt, som i 38 § sagdt är; dock att, i händelse kursen efter vexelns förfallotid fallit, betalningen skall erläggas efter den kurs, som då var gällande. 47 §. Öfverlåtare, som återgången vexel inlöst, ege rätt att af föregående öfverlåtare, Lay-Utskottens Betänkande, N:o 39. 13 eller af Vexelgifvaren i ersättning bekomma hela det belopp, han varit nödgad att betala, jemte ränta derå efter sex för hundrade om året från betalningsdagen och bevisliga omkostnader, så ock provision till en tredjedel för hundrade. 48 g.
Dessutom skall man, oberäknadt dessa olägenheter, som jag tillåter mig kalla de teckniska, vid dylikt förfarande, utsätta sig för en ändå större, den nemi., att, då under en längre tid de stora klasserna af brott icke sins emellan äro ställda i något likartadt förhållande till straffen, utan vissa, af allmänna tänkesättet med afsky och fruktan ansedda, gerningar få försonas med ringa bot, under det deremot andre, af allmänheten såsom vida ringare betraktade, förseelser beläggas mod hårda straff, så förvillas rättsbegreppen och det för allmänna säkerheten så vigtiga förtroendet till rättvisan och kärleken till lagen fösminskas, om icke förloras. Dessa och andra skäl, med hvars anförande jag tror mig, vid detta tillfälle, icke böra eller behöfva uptaga tiden, hafva bestämt mig att nu, såsom min enskilde motion, uptaga de fullständiga, sammanhängande, af Högsta Domstolen granskade, af den ena statsmakten en gång gillade och af den andre äfven till dess hufvudgrunder godkända, i K. M:s Nåd. Skrifvelse till R. St:r d. 11 Sept. 1847 emförmälda förslag till 1:0 »Ny StraffLag», Den 3 December e. m. 153 2:0 »Lag om verkställighet af fängelsestraff» och 3:o »Förordning om nya StraffLagens införande och hvad i afseende derå iakttagas skall». Jag föreslår vördsamt R. St:r att nu antaga dessa tre förslag alldeles sådane de sednast blifvit af K. M. framställda, utan andra förändringar än sådane, som i följd dels af upskofvet, dels af spöoch ris-straffets jemte kyrkopliktens afskaffande, dels ock genom sednare författningar ändrade lydelsen utaf 23 Kap. 1 g och 25 Kap. 5 g R:sB:n, måste äga rum i afseende å tidsbestämmelsen uti 1 § och redaktm af 7, 8 och 20 gg af K. M:s förslag till Förordn. ang. StraffLagens införande.
Af samma skäl förenar jag mig ock nu med Friherre Wrangel derom, att Städer* nes innevånare icke böra ega rätt, att sammanslå flera pannerymder, utan att hvar och en ej må utöfva större bränningsrätt än den, hvartill hans jord ger anledning, I afseende på hvad här blifvit yttradt om ^Näringsfriheten, hemställer jag, om man icke går något förmycket i förväg med frågan derpm, och om man bör uppoffra alla andra förtjejar för ett ännu obestämdt förhållande med Den 29 Julii e. m. 1229 hamnde frihet, sä vidt detta ämne till någon del beror af BorgareStåndets beslut. jag irtsef val, att Friherre Cederström tar rätt deruti, att bränvinsbränningen skulle ined större fördel bedrifvås af Städerne, om de finge sammanslå deras bränneriet — men jag kan ej dela den öfvertygelse, att én sidan förman bör förunnas dem på landets bekostnad, Peli jag finner för min del ali billighet iakttagen, då samma princip i allt följes för landet och städerne. Ty jag kart ömöjeligert ärlse mera billigt, eller mer öfvervägande skäl derföre, att mindre lotter i städerne skulle få sammanslå sig, än att flera delegare i en by finge göra de£i jag tror visserligen, att bränningen skulle för Städerne något försvåras, om denna rätt dem betages, emedan fa lotter ärc så betydliga, att det lönar sig, att för dem serskilt anlägga bränneriet, meri för denna händelse bör icke hela landet licia; och jag får derföre an. hålla om proposition till bifall af första alternativet» Herrarne Printzensköld, Carl, och Gyllensvan, Henric Adolph, förenade sig ined Fri. herre Anckarsvärd. Herjr Grefven Och LandtMarskulken gjorde proposition till bifall af i:sta Alternativet i 6 Momentet äf Utskottets Utlåtande. Ropade Ja och Nej. Tien 29 Julii e. fri. I anledning hvaraf Herr Grefven och TandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade gilla g:dra Alternativet i j berörde Moment.
I afseende på häst-afveln i Länet är ännu mycket att önska. Det visar sig dock hos ståndspersonerne i allmänhet ett tilltagande nit för' upplijelpandet deraf. På flere af de större egendomarne underhållas beskällare af stor och god race, hvarförutan den i sednare åren vidtagna anstalt, att beskällare ifrån Strömsholms stuteri blifva här i Länet stationerade, i betydlig mån bidrager till hästracens förbättrande; men hvad som hufvudsakligast skall befrämja detta ändamål och synnerligast på Öland, är det derstädes vid Ottenby Kungs-ladugård för statens räkning år i83o inrättade stuteri. De flere hästar af ädlare slag, som der redan finnas, trifvas mycket väl, och stoägare så väl från fasta landet, som på Öland, begagna ifrigt tillfället alt vid stuteriet få sina ston betäckte. Öland är, i anseende till sitt upphöjda och torra läge, särdeles passande för hästskötseln. Den medelstora ras, som der är allmän, är utmärkt god och derföre mycket eftersökt. Ett betydligt antal hästar säljas också årligen ifrån Öland till fasta landet, hvarigenom ansenliga penninge-summor till ön ingå. Otvifvelaktigt skall genom blandning af detta hästslag med de ädlare racel’ vid stuteriet på Ottenby ännu mycket vinnas, synnerligast i afseende på storleken, och den föresyn, som Ölands allmogen är i tillfälle att vid stuteriet hämta uti allt hvad till hästskötseln hörer, skall icke litet bidraga lill dess båtnad och denna näringsgren troligen snart blifva för ön högst lönande. Af de såkallade kungshästarne, de minsta i Riket, finnas blott några få qvar på ön. De vore vane att hela året örn gå ute, men sedan utmarkerna pä ön, som samtlige voro krono allmänningar, i sednare åren blifvit på hemmanen uppdelade och en stor del deraf redan inhägnade, så har någon omsorg om dessa hästars underhållande måst tagas, och då den nytta, som af deni kunnat dragas, icke ansets motsvara denna omsorg, har nian ej bibehållit dem.
Om man ock alldeles ville dölja för sig afsigten att förekomma varans vanvärde, så vanns den derigenom af sig sjelf. Hvad åter angår den befarade otillräckligheten af anslagen till spanmäls uppköp, så delar jag ej denna fruktan, att de ymniga åren skulle leda dertill; flera dylikas besparingar fordras för ett enda missväxtårs behof, och erfarenheten har visat oss, att ymnigheten är sällsam. Låtom oss, mine Herrar 1 kasta en blick på sistförflutna 10 åren. Jag får då erinra, att 1818 och 1826 voro skarpa missväxtår; och att åren 1819, 1822 och 1828 lemnade, efter hög beräkning, allenast half skörd. Häraf finner man således, att af 10 år hafva 2 varit missväxtår och 3 ganska medelmåttiga. Under sådana förhållanden, och då uppköpspriset nedsättes till 5f å 5j R:dr för tunnan Råg, och i proportion för andra sädesslag, eller till ännu mindre, Den 4 December f. m. 207 synes det temmeligen Idart, att denna anstalt aldrig skall hinna öfverhopas med för mycket spanmål förr, än naturen, genom sitt eget correctiv, skall rätta förhällandet. För öfrigt förenar jag mig med hv.ad en värd Talare, Herr Tham., har anmärkt om bristfälligheten af den gamla MagazinsInrättningen-, men tror sådant icke böra afskräcka oss från vidtagandet af en annan, från den förras obestämdhet oell brister befriad, inrättning af strängt begränsad beskaffenhet. Herr Lagerhjelm har ock tillräckligt erinrat om otillräckligheten af SockneMagaziner. Jag får således slutligen blott anhålla, allmin motion, jemte discussionen deröfver, må med de öfrige respective RiksStånden communiceras, och till vederbörligt Utskott remitteras. Friherre
Eli ytterligare skål till förhöjning i Karnmar-kollgeii Kammarskrifvares aflöning finnes äfven deruti, alt Kammar-rättens stat upptager 14 tjenstemän i 2:dra och 15 i lista graden, då deremot Kammar-kollegii stat endast upptager 4 tjeiislemån i 2:dra men 10 i lista graden, hvarigenom lätt inses att större utsigter till befordran förefinnas för Kammar-rättens, än för Kammar-kollegii Kammarskrifvare. Med anledning häraf får jag till rättvist behjertande föreslå: att aflöningeu för de fem Kammarskrifvare, hvilka äro äldst i tjensten inom Kammar-kollegium måtte varda bestämd lill 1,600 Ridr Ruut för hvardera om året. Om remiss af denna min motion till Stals-Utskottet får jag vördsammast anhålla. Stockholm den 29 November 4862. S. Bergström, från Östergötlands lån. Af A. JF. Sandstedt från Jönköpings län, om förhöjning uti den pro vincialläkaren i Westra härad af Jönköpings län anslagna lön pä stat. Det är en oafvislig skyldighet för hvarje individ, som nitälskar för sitt lands bästa, alt med varmt intresse omfatta hvarje åtgärd, som vidtages för att så mycket som möjligt främja delta lands fördel. Innan jag kommer till målet för min nedan antecknade anhållan, vill jag förutskicka några upplysningar, som på frågan torde hafva inflytande. Kongl. Sundhets-kollegium har, efter erhållen nådig befallning af Kongl. Majit att med underdånigt yttrande i saken inkomma, uti skrifvelse den 11 April 1859, föreslagit att till de i samma skrifvelse föreslagna fvratioåtta provincialläkare, som skulle anställas å orter, der tillförene inga provincialläkare funnits, måtte anslås i BiÅ. till B. St.