Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Häradshöfding skrifve strax u domen, att han lagligen vädjat, och sälte dagen ut, då parterne skola till Hof-Rätten komma, den vädjande, att gifva sin inlaga in, och svaranden att den anamma, utan stämning eller annan kungörelse; så ock att borgen förut bör ställas för kostnad och skada, efter thj sorn i26 Cap. stadgas; vare ock den, som vunnit, skyldig att underrätta sig af domaren, om vädjadt är; och der så skett, läte ock han det teckna till sin rättelse, å dombref sitt: der må ej fordras serskild betalning före. Vädja de båda; gånge dermed sammaledes. Vädja de ej, som nu är föreskrifvet, stände Häräds-Rätts dom fast. 2 §. Denna §. stall erhålla följande lydelse: Vill den, som under Hof-Rätt vädjat, sitt vad sedan öfvergifva, kungöre det sin vederdeloman inom hälften af den tid, som han eljest skulle till Hof-Rätten komma. Gör han det ej, och kommer svaranden dit; njute han betalning för kostnad sin. '' 3 §. Denna §. upphör alt vara gällande. 4 §. Denna §. skall hafva följande lydelse: Har ofrälseman efter offentligt anslag sökt att afstå all dess egendom till sina borgenärer: eiler endera makan begärt skilnad i ofrälsebo: eller tvist varit om borgenärers rätt och företräde till sådan gäldbundens gods; sände Härads-Rätt de skrifter, som parterne der vexlat, till Hof-Rätten in, tre veckor förr, än de skola sig der inställa. 5 §. Första punkten af denna §1 ändras sålunda: I brottmål, ehvad de äro svårare eller mindre, håfve ej nå - Lizg-Uiskottets Betänkandej N.o 56. f al gor lof att vädja, antingen emot värjemålsed, böter eller kostnad och skada, som Under-Rätt i ihy''fall ålagt: utan må den, sorn ej nöjes åt dess dom, besvära sig deröfver i Hoj-Rätten inom hälften af den tid, sorn lagvadda saker der fullföljas böra. G och li §§. Dessa §§. upphöra att vara gällande ‘ 9 §•
» Mannerheim, August Reinhold, Öfverste-Löjtnant. » 278. » Beck-Friis, Corfitz Augustin, Kabinetts-Kam marherre. » 279. » Wrangel af Sausis, Tönnes Fredrik, Löjtnant. » 282. » Rudbeck, Thure Gustaf Alexander Johan Axel, Possessionat. » 283. » Silfverschiöld, Nils August, Possessionat. » 284. » Örnskiöld, fullm. Herr von Mentzer, Carl Fred rik, Kapten. » 286. » Raab, August Theodor, Major. » 287. » Rappe, Axel Ludvig, Landshöfding. » 289. » Pfeiff, Carl Oscar Thure, Possessionat. » 290. » von Rosen, Carl Fredrik, Possessionat. » 293. » Falkengren, fullm. Herr Silfverstolpe, David Wilhelm, General-Major. » 295. » Ramel, Otto Axel Povel, Ryttmästare. » 296. » Ruuth, Magnus Daniel, Secund-Löjtnant. » 297. » Liljencrantz, Johan, Kapten. »301. » Thott, Thor, Possessionat. » 302. » Alströmer, Jonas, Possessionat. » 304. » Fock, Alexander Georg Brandelius, Major. » 311. » af Ugglas, Curt Gustaf, f. d. Stats-Råd, Lands höfding. »312. » De Geer till Finspong, Louis Gerhard, En af Rikets Herrar, Justitie Stats-Minister. »313. » von Platen, Carl Baltzar Ernst, Kammarherre. » 316. » von Stedingk, Eugéne Ludvig Fredrik Oscar, Minister-Resident. » 320. » Brauner, fullm. Friherre Armfelt, Carl, Kapten. » 323.
Men folket är mycket, och regnväder, och kan icke stå ute; så är det icke heller ens eller två dagars gerning; ty vi hafve sådana öfverträdelse mycken gjort. Låt oss beställa våra öfverstar i hela menighetene, att alle de i våra städer, som främmande hustrur tagit hafva, komma på bestämd tid; och de äldste i hvar staden, och deras domare med, tilldess vår Guds vrede må ifrån oss vänd varda i denna sakene. Då vordo beställde Jonathan, Asahels son, och Jahesia, Thikva son, öfver denna saken; och Mesullam, och Sabbethai Leviterna hulpo dem. Och fängelsens barn gjorde alltså. Och Presten Esra, och de ypperste fäderne i deras fäders hus, och alle de nu nämnde äro, afskiljde sig, och satte sig på första dagen i tionde månadenom till att ransaka om detta ärendet. Och de uträttade det på alla de män, som främmande hustrur hade, på första dagen i första månadenom. Och vordo funne ibland Presternas barn, som främmande hustrur tagit hade, nämliga ibland Jesua barn, Jozadaks sons, och hans bröder: Maaseja, Elieser, Jarib och Gedalia. Och de gåfvo deras hand deruppå, att de ville utdrifva hustrurna; och till deras skuldoffer offra en vädur för sina skuld. Ibland Immers barn: Hanani och Sebadia. Ibland Harims barn: Maaseja, Elia, Semaja, Jehiel och Ussia. Ibland Pashurs barn: Eljoenai, Maaseja, Ismael, Nethaneel, Josabad och Eleasa. Ibland Leviterna: Josabad, Simei och Kelaja, den är Kelita; Pethabja, Juda och Elieser. Ibland sångarena: Eljasib. Ibland dörravaktarena: Sallum, Telem och Uri. Utaf Israel: Ibland Paros barn: Ramia, Jissija, Malchija, Mijamin, Eleazar, Malchija och Benaja. Ibland Elams barn: Mattania, Zacharia, Jehiel, Abdi, Jeremoth och Elia.
Lieutenanter med Dito — 5o: •—. £:te Classen: Under-Officerare med Dito —. 24: — 7-de Classen: Corporaler med Dito •— 8: — E:de Classen: Manskap med Dito —. 6: — Hvarjemte det stadgande borde vidtagas, att garnisonerande inqvarteringstagare i de 6 första Classerne, som icke i Kronans hus kunna inrymmas, alltid böra emottaga inqvarteringen i contant, hvilken äfven för manska pet med options-rält må uppbäras af Regementseller CompagnieChefen, emot förbindelse att hålla manskapet med rum, sorn deremot af staden böra in natura lemnäs, der sådant åtagande å de örres sida icke sker, samt ersättningen för stallrum bestämmas till j Rdr. i månaden för hvarje häst som hållas bör. I afseende å ständig inqvartering in natura tillstyrkte .'Stats-Secreteraren och Stats-Rådet deremot antagandet af den projecterade tariffen till det antal rum m. m., den för ogifte inqvarlerings-tagare utsätter; äfvensom Stats-Secreteraren och Stats-Rådet icke funno något att erinra vid Sih, till R. St. Prof. 18 34* I Sami. 1 Åfi, % ij.de Hdftet. 30 — 20 2 0 16 — 8 — 1 — 8.— x 8.—. io Kongl. Ma,j:ts Kådiga Skri/velse N:o SS: livad projeelet till Inqvarterings-Ordning innehöll, rörande tillfällig inqvartering; hörandes, sedan liulvudgrimderne hlitvit bestämda, ifrågavarande Stadga omai hetas, då de tillägg och rättelser, Em bets-Verken deruti föreslagit, lätteligen kunde, der de nödiga funnes, iakttagas.
Kunde det vara en hemlig vigsel i något aflägset kapell – ack nej, sådant brukades blott i gamla tidens romaner Eller en enlevering något sådant hörde man väl omtalas i de engelska böckerna, men olyckligtvis hade man ej något Gretna-Green i Sverige! Med biträde af den beskedliga ”mamsell’ i portgången”, hon, som varit behjelplig vid den märkvärdiga peignoirens förfärdigande, hann Blenda att få sin toalett ordnad i rättan tid. Och då mamsell och madam följde de begge öfversälla fruntimren ned till trappan, der en vacker vagn på bestämdt klockslag väntade, sade Blenda till den förra och fru Emerentia till den sednare ungefär en och samma fras: ”Snart, gudskelof, skola vi vara i tillfälle att belöna er tjenstaktighet!” Aldrig hade Blenda varit så strålande skön som i dag, aldrig hade lifvet synts henne så himmelskt – jorden var ingen jord: den var ju sjelfva himlen. ”O”, sade hon till sin mor, då vagnsdörren slogs igen och vagnen rullade bort, ”kan man tänka sig en intressantare belägenhet!” Fru Emerentias svar bestod deruti, att hon på ett rörande sätt hvälfde ögonen. ”Vi resa bort”, återtog Blenda ”vi veta ej hvart – ty gudbevars från att göra kusken minsta fråga: emedan han är utan livré, bevisar det att han sjelf är ett slags hemlighet. Vi hinna till ett vigtigt mål vi veta ej hvilket! Vi skola träffa en riddare med sluten hjelm och när vi skiljas från honom, är han ej mer den gåta, som han tror sig vara för oss Sannerligen, mamma, i detta ögonblick skulle jag nästan vara frestad att önska det jag icke känt hans höga rang: nu får icke han den öfverraskning, som han väntar, då han ändtligen tillkännager sitt stånd!” ”Jo, något sådant som allt det här skulle ha händt oss nere på bondlandet Våra öden äro verkliga romanöden, och vi borde riktigt laga att få dem i händerna på någon bra författare jag får genast en idé, du lilla: jag skall obligera min måg, så snart j blifvit gifta, att han låter presentera hos oss den söte författarn till Blomman på Kinnekulle – hvad heter han nu igen
Ty jag vill prisa Herrans Namn; gifvom vårom Gudi allena ärona. Han är en klippa; hans verk äro ostraffelig; ty allt det han gör, det är rätt. Trofast är Gud, och utan allt argt; rättvis och from är han. Den afvoga och onda slägten är honom ifråfallen; skamfläcker äro de, och icke hans barn. Tackar du så Herranom dinom Gud, du galna och ovisa folk? Är han icke din Fader, och din Herre? Hafver han icke allena gjort och beredt dig? Tänk uppå den förra tiden allt härtill, och betrakta hvad han gjort hafver med de gamla fäder; fråga din fader, han skall förkunnat dig; dina äldsta, och de skola sägat dig. När den Högste utskifte folken, och utströdde menniskors barn, då satte han landamäre till folken, efter Israels barnas tal. Ty Herrans lott är hans folk; Jacob är snöret till hans arf. Han fann honom i vildmarkene; uti torro öknene, der styggeligit är; han förde honom omkring, och gaf honom lag, och bevarade honom såsom sin ögnasten. Såsom en örn utförer sina ungar, och flyger öfver dem; så räckte han sina vingar ut, tog dem, och bar dem uppå sina vingar. Herren allena ledde honom, och ingen främmande gud var med honom. Han lät honom fara högt uppe på jordene, och födde honom med åkrens frukt; och lät honom suga hannog utu hälleberget, och oljo utu hårda stenen; Smör af korna, och mjölk af fåren, samt med det feta af lamben, och fetesta vädrar, och bockar med feta njurar, och hvete; och lät honom dricka goda vindrufvos blod. Och då han vardt fet och mätt, vardt han kåter; han är fet, tjock och stark vorden; och hafver öfvergifvit Gud, den honom gjort hade; sine helsos klippo aktade han ringa; Och rette honom genom främmande gudar till nit; genom styggelse förtörnade han honom. De offrade djeflom, och icke sinom Gud; dem gudom, som de intet kände; dem nyom, som icke tillförene varit hade, hvilka deras fäder intet dyrkat hade.
Med anledning af det anförande Friherre Ankarsvärd nyss uppläst, torde det tillåtas mig, att meddela tvänne upplysningar, som jag förskaffat mig, i afseenri de på de 30,000 R:dr, hvilka blifvit till Presidenten Friherre Fock för Spannemålsuppköp utbetalde. Den första af dessa upplysningar, rättar ett misstag, som StatsUt6kottet i dess Betänkande begått, då Utskottet vid anförandet af Magazinsförvaltaren GraDdinssons qvittens, säger, att enligt detsamma, hela beloppet af den upphandlade spannemålen blifvit in natura af* lefvcreradt på Upsala KronoMagazin och derifrån till de undsättningsbehöfvande utlemnadt; ty nämnde MagazinsFörvaltares åberopade qvittens visar uttryckligen, att en del af spannemålen blifvit directe Jvdn fartygen till lanta-: garne utgifven. Det lyder sorn föijer: Att genom Högvälborne Herr Baron Presidenten och Commendeuren mm. Focks föranstaltande åren 1817 och 1818, serdeles god spannemål blifvit upphandladt och till Upsala afsänd , samt till undsättningsbehöfvande på Credit utleennad, dels directe från Fartyg dels ock från Magazinerne, för hvilken förstnämnde års utborgningar redovisning till Högbemälte Herre blifvit gjord, men för sistnämnde år, ehuru utborgadt lika med öfriga MagazinsSpannemålen år 1819, icke inkommit i Krono - Ridd. 0. yld, Prot, V, Band. 33 Den 25 Juni i f. ml Magazins Redogörelsen förrän efter erhållne ordres derom i 1819 års 4:de Qvartals Redogörelse; intygas af Upsala KronoMagazins Contoir den 29 November 1820. J. E. Grandinsson.
Att undanrödja de hinder, som mota vid den i hela Riket vidsträckta Kärroch Öde-, slätters odling, i synnerhet i skoglösa orter, är någon penninge-tillgång så mycket nödvändigare, som annan hjelp icke tyckes vara möj. lig, och dessförutan sådane ryslige trakter skulle förblifva i samma skick, som de från Hedenhös varit; till de dertill erforderliga medels anskaffande finnes ibland Riksens Hög-ofh Ständers tillgångar flere utvägar; såsom någon liten, tillexempel, En spillings årlig afgift af byar person som fyllt 15 år, under namn, till Landibrukets upphjelpande, eller Den 4 April. en lika afgift för hvar och en som nyttjar brännvin, caffe, med flere, men säkra afgifter, som ehuruväl denna afgift, i Renterierna, både af städer och landet tillika med Krono utskylderna incasseras, icke borde med de sistnämnda förblandas, utan såsom en särskildt stående fond för ny-odling utlånas, till dem, som uppvisa gjorda nyttiga företag i denna väg; vid lånets bevilljande kunde, sedan odlingen blifvit vederbörligen värderad, summan utbetalas första året utan intresse, och sedermera 3 procent, till dess hela odlingen vore fullkomnad, då 5 procent årligen erlades, hvaraf 2 procent afskrefvos på Capitalet, och den odlade marken med grödan vara under förpantning, tills hela lånet vore ersatt.
Stats-Ulskottet: N:o 13, ang:de väckt fråga om skadestånd åt ägare af privilegierade kalkbruk å Gottland för lidna förluster i följd af medgifven utvidgad frihet att å nämnde ö tillverka kalk. N:o 14, i anledn. af väckt fråga om ersättning åt kommendanten ä Dalarö skans, öfverste löjtnant J. U. Cedercrona för upphörda sportler af pass-visering. N:o 15, i anledn. af väckt motion om särskildt tillskott af allmänna medel för de församlingar inom stora Kopparbergs län, hvilka, i följd af den personliga skyddsafgiftens nedsättning, fått vidkännas minskning i den bestämda skolafgiften. 2 H. 7 98 Den 12 Januari. Banko-Utskottet: N:o 3, med hemställan, dels ang:de inköp af 100 exemplar af skriften: ”Anteckningar om R. Sl:s bank och allmänna lånerörelsen i Sverige”, samt dels om utgifvande lill berörde skrifts författare af bankens' jubelmedalj i guld. N:o 4, om utseende af revisorer för granskning af lånekontorens räkenskaper m. m. N:o 5, i fråga om öfverlemnande från banken till riksg.kont. af ett belopp motsvarande Stockholms handels och näringsdiskonls, bauko-diskoulens samt Malmö lånckontors reserv-fonder vid 1844 års slut. Föredrogs och begärdes på bordet följande från Ridd.Utsk. under N:o 3 inkomne: Hörsamt Memorial. Ilos H. R. o. Ad. har Hr Gr. Snoilsky, Nils, uli elt d. 15 sistl. December afgifvet och samma dag lill Ridd.Utsk. hänvisadt anförande, framställt de förtjensler, Hr professorn doktor And. Fryxell vid bearbetningen af Sveriges historia, sig förvärfvat, gepom en lika allvarlig, som skarpsinnig granskning af urkunder och handlingar, framdragne nr arkivcrnes gömmor, hvarigenom cn ny dager blifvit spridd öfver tilldragelser, hvaruti förut misskände män deltagit, hvilka sålunda omsider vederfarils en sen rättvisa.
Några månader senare, och sedan Ståndens Plena, såsom nyss nämndes, ansett onödigt att i Grundlagen stadga något, hvarken om en eller annan instans af Rikets Communal-väsende, yttrade samma Gonstitutions-Utskott, i Betänkandet N:o 5r , att den uti N:o 36 framställda frågan destohellre borde och kunde förfalla, som någon verklig eller direct grundlagsändring icke varit föreslagen. Men äfven hvad uti första Betänkandet uttrycktes, ansåg jag icke, och anser ännu ej på något sätt, lämpligare, än att låta Co mm unal-väsendet organiseras genom ekonomisk Lagstiftning. I nämnde Betänkande föreslogos nemligen Landtdagar, sammansatte af andra element, än Riksdagarne, och sammanhängande med Slyrelse-magten, genom flere beröringspunkter, men genom nästan inga med Riksförsamlingen. Della är, efter min tanke, det farligaste af alla misstagentvänne oafhängiga Folkrepresentationer kunna aldrig i längd bära sig i någon stat; —- åtminstone skulle det blifva alltför lätt att sätta begge i harnesk mot hvarandra, och ingalunda omöjligt att bearbeta den ena, så att en statskupp snart undanröjde den andra.
Om StatsUtsk. således icke för sin del kunnat gilla den nyligen af Kongl. Maj:t för Bergs-Colhm och Bergslags-Staterne fastställda organisation, har Ulsk. derföre icke med en enda skilling minskat anslaget för Bergs-Colhm och Bergslags-Stalerne, utan fortfarande npfört det till samma belopp som förut. Man må då icke säga att Bergs-Colhm och Bergslags-Staterne råkat i någon sämre ställning än den hvaruti de förut varit. Om den fastställda : organisationen emedlertid vore ändamålsenlig, så har likväl icke ge I nom Ulsk:s åtgärd någon olycka handt enär densamma i alla fall , kommer att fortgå till nästa Riksdag. Alen säger man, K. M. har ! dessutom fordrat 800 R:dr till iudragningsstat för Bergsfogdar och 1,600 R:dr till stipendier, och derpå har StatsUtsk. icke lemnat nåi got svar. Detta tyckes mig dock vara en orättvis beskyllning då man närmare betraktar frågan. Den nya organisationen bär sig med det gamla anslaget, om dertill ytterligare läggas 800 R:dr lill indragningsstat och 1,600 R:dr lill stipendier. Nu har StatsUtsk. sagt alt Utsk. icke kan inlåta sig i pröfning af organisationen, men Utsk. har tillstyrkt bibehållande af det gamla anslaget och icke något mera. Då är väl också då gifvet att hvad som skulle tillkomma utöfver det gamla anslaget är afslaget. Likväl måste man dervid äfven medgifva att hvad den ena af dessa summor beträffar det står K. Al. fritt att taga, de af de lill befrämjande i allmänhet af Bergsbruket under 6:te Hufvudtiteln anslagne medel. Men, säger man, delta står endast omnämndt i motiverne till StatsUtsk:s tillstyrkande och kan af Exped.Utsk. uteslutas. StatsUtsk. har' dock uti denna upställning haft fullkomligt rätt enär Utsk. ansett att, antingen R. St. genom direkt skrifvelse eller icke, gifva K.
Tankarna torde kunna vara delade om huruvida en Stånds-secrelerare bör aflönas med 3 eller 4°° r:dr i månaden. Jag medger, att dessa tjenster höra till de mest mödosamma och mest ansvarsfulla. Mig synes likväl, att 3oo ridr i månaden är en temmeligen vacker aflöning. Men hvad som synes mig alldeles tydligt, är, att lika mycket som den ene Stånds-secreteraren erhåller, lika mycket bär man lemna de 3 öfriga. Jäg ser alldeles intet skäl, hvarföre BondeSt:s secreterare skulle erhålla en liögi-e aflöning. Måhända har denna plats under förflutna tider ägt en större vigt än secreterare-befattningarna i de öfriga Stånden. Man har trott sig märka, att han i sjelfva verket varit en slags förmyndare för BondeSt., men man har också tyckt sig finna, att med detta förmynderskap har det nu tagit slut, och då tror jag äfven det vara tid att rälta aflöningen derefter. Således skulle jag, såsom en preliminär fråga, anhålla om Hr Landsnits propos. derpå, att aflöningen för alla 4 Stånds-secreterarne må bestämmas lika, och att sedari R. o. Ad. måtte afgöra hvilket af de tvänne alternativen bör antagas. Hvad åter notarierne angår, så är det visserligen sannt, att grundlagen uppräknar ett antal deraf, sorn det följaktligen icke beror på Ståndens pluralitet vid pågående riksdag att icke medgifva; men jag vet icke alt grundlagens ordalydelse - Den 25 Juli f. m. lydelse lagger något hinder i vägen för RiksSttn att besluta en tillökning af denna personal vid förekommande behof. Jag tror, att grundlagen intagit denna bestämmelse af ett visst antal cancellister för hvarje Slånd, på det att icke den händelse må kunna inträffa, att möjligtvis 3 Stånd vägrade det 4;de allt anslag till dess cancelli.
Jag förbigår helt och hållet de reflexioner och slutsatser, som på grund af denna tillfälliga omständighet blifvit framställda, och vill Den ii October f. ni. aG3 blot upplysa, alt ifrågavar. Statsråd var hindrad af en svar sjukdom att i Conseillen öfvervara beslutet. Man har an* märkt emot motiverna till och innehållet af den K. propos:n. Hegge delarna hafva genomgått den juridiska skärskådningen, och de slutsatser, iag sedan deraf dragit, hafva grundat sig på ett antagande af denna behandlings, om ej ofelbarhet, åtminstone vägledande beskaffenhet samt, särskildt i afseende på motiverna, på mitt förnuft och min känsla. Till styrka för detta sednare ber jag att få uppläsa dessa moliver. De lyda, sorn föijer: "Om K. M. uti det ämne, hvarom ofvanberörde lag”rum handlar, alllid kunde följa sitt hjertås röst, skulle, '.'vid' anmälan af så beskaffad fråga, Konungen icke någonsin tillåta åtal för förbrytelser emot dess egen person. K. ’’M. har ock vanligen, dä sådana fall blifvit anmälda, der ”brottet tillkommit af okunnighet eller obetänksamhet, för”ordnat, att saken borde nedläggas; men Konungens enskilda känslor äro underordnade dess pligter såsom statens öfverhufvud, och när i betraktande tages, att ett brott, för”öfvadt emot hvarje medborgare, utgör en förgripelse emot "hela samhällets rättigheter, hvilkas bevarande fördrar den "brottsliges bestraffning, och att delta kraf varder ännu "mera bjudande, när det är Konungen, Drottningen eller "Thronföljaren, som blifvit föremål för en brottslig djerfhet, "så är det uppenbart, att begagnandet af den oinskränkta "rätten att gifva nåd, utan noggrannt afvägande af stats"och samhällsordningens alla fordringar, skulle med skal "blifva ansedt såsom en svaghet å Regeringens sida, och att "samhällets bestånd skulle dymedelst finnas hotadt genom "undergräfvande af dessa grundvalar: ordning och vördnad "för lagarna. R. St. hafva väl medgifvit, att ifrågavar.
Att nu ytterligare börja ett 3:dje företag för kommunikationen emellan Stockholm och ,Götheborg, har jag anmärkt icke, enl. mitt omdöme, vara förenligt med en från början riktig och klokt beräknad plan för åstadkommande af förbättrade kommunikationer inom fäderneslandet. Denna min hufvudsakligaste anmärkn. mot den K. Propos:n har icke blifvit uptagen till besvarande och qvarstår således i sin fulla kraft. Att icke allt på en gång bör företagas, utan att det bör ske stegvis, och det först, som är angelägnast, är också hvad jag trott mig böra framhålla, och jag har äfven framlagt skälen, hvarföre jag ansett den af Hr von Troil föreslagna väganläggningen vara den, som, om och när flere jernvägar skola byggas, bör komma i första rummet. Gr. von Rosen, Adolf Eugéne: Lika med Hr Fåhraeus skulle äfven jag anse det vara öfverflödigt att i denna fråga, hvarom redan så mycket blifvit taladt, yttra mig, innan densamma blifvit af Utskott vederbörligen behandlad, men en af de värde niotionärerne, med hvilken jag nyss samtalade, yttrade för mig den öfvertygelse, att det vore nyttigt om ett ämne af så stor vigt för hela Sveriges förkofran, som det nu förevande, blefve ytterligare utredt. Må det derföre tillåtas mig att ännu en gång yttra mig i denna fråga med afseende å så väl Hr von Troils motion som Hr Fåhraei och den siste värde talarens yttranden. I likhet med Hr Fåhraeus tror äfven jag, att slamlinien emellan Stockholm och Götheborg är den för Sverige vigtigaste, och jag tror, att det är öfverflödigt att om den saken något vidare orda, ty det ligger i sjelfva sakens natur, att det icke finnes någon linie af större vigt än denna, som förenar de båda håfven med hvarandra, som i strategiskt afseende är af så mycken 8 Den i Januari f.‘m. vigt och som förbinder oss med Kontinenten på ena sidan och Ryssland och Finland på den andra, hvilket måste göra denna väg till en transitolinie för den stora handelsrörelsen mellan Vestra och Östra Europas stater.