Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag är lill en del förekommen af Hr von Rosen och vill derföre endast i korthet yttra, att jag anser SlatsUtsk. hafva haft så mycket mindre fog att af en högre militär-embetsmans användande i diplomatiska värf taga sig anledn. till en dylik hemställan, som K. M. uti circulär d. 2 Febr 1833, med sedermera deröfver utkomna förklaringar, redan stadgat, att hvar och en militär-cmbetsmän, sorn längre tid än J] månader bestrider annat med lön eller arvode förenadt uppdrag, skall till den som bans tjenst under tiden förrättar afstå J af den behållna löneinkomsten. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Så många skäl till af slag å SlalsUtsk:s tillstyrkande i denna fråga äro redan anförde, att något vidare icke torde behöfva tilläggas. Jag vill blott taga mig friheten erinra derom, att jag icke kan, lika med Frih. Hamilton, anse denna fråga vara en räkeuskapsfråga, utan tror den vara en tjenstgöringsfråga. R. St:s Revisorer hafva väl att tillse, att statsmedlen blifva använde till sina ändamål, och skulle derföre hafva rätt att tillse huruvida lönen användes till den, som ägde fullmakt på tjensten; men att sträcka sig till en undersökning om huruvida egentliga innehafvaren eller någon annan gjorde tjensten, det vore att inblanda sig i fråga om tjenstgöringen, hvilket icke tillkommer Revisorerne, utan lärer det vara K. M., som, enligt våra grundlagar, äger alt deröfver förordna. Jag tillstyrker afslag på denna punkt. 4 U. 60 474 Den 27 November f. m. Hr Stjerngranat, Georg Gust. Henr.: Äfven jag var ledamot af 1843 års revision. Jag sökle då att efter förmåga motsätta mig såväl all inblandning af Revisorerne uti dylika frågor, som äfven deu und. anhållan, hvilken innefattas i denna §. Det är på sådan grund och på de skäl, hvilka här blif vit framställde, som jag nu tillstyrker afslag på I3lsk:s framställning.
De skäl, Utskotten anfört till stöd för sitt afstyrkande af tillåtelse till afsöndring från hemman af jordlägenheter af mindre vidd, än sorn enligt nu gällande stadgande får upplåtas, voro hufvudsakligen: att, enligt Utskottens åsigt, en vidsträcktare rättighet till jordafsöndring, än den nu medgifna, skulle förleda till bosättningar å jordstycken, deraf ringa eller ingen afkastning vore att påräkna;: att sålunda bosatte personer, saknande andre utvägar till bergning än den, de genom tillfällig arbetsförtjenst kunde sig bereda, skulle, när denna utväg af en eller annan anledning upphörde, komma att falla fattigförsörjningen till last, och att derföre en från hemman afsöndrad lägenhet, i allmänhet och der icke, såsom i närheten af städer, tillfälle till arbetsförtjenst alltid kunde vara att med säkeihet påräkna, borde innehålla den vidd och godhet, att dess afkastning måtte kunna: åtminstone i hufvudsaklig mån bidraga tilL innehäfvarens och hans hushålls bergning och utkomst;:hvarförutan Utskotten fästat uppmärksamhet derpå, dels att värdet af odlingsbar, men ouppodlad jord i största delen af riket vore så lågt, att äfven den mindre bemedlade icke vqre utestängd från möjligheten att, förvärfva sig en jordlägenhet af så stor lagsami Allm. Besvärsoch Ikon.-Vtskotlens Utlåtande, 2V»J$22. 3 "viddj att den, enligt nu gällande föreskrifter, finge från hemman afsöndras, dels ock att den tid oell den arbetskraft, som å uppodlingen och skötseln af mindre jordlä— lägenheter användas, vore så betydlige, att dylika lägenheters hela afkastning sällan, om någonsin, skulle förslå att desamma ersätta.
Krigsartiklarne; men som under ransakningen icke med någon tillförlitlighet kunnat utredas, att Nilson och Hjelte varit de, som gripit och häktat snickaren Billing, hvilket förhållande Nilsson och Hjelte bestridt, samt Billing i lifstiden ej velat vidkännas, hlefve vice auditören Tiljanders berörde ansvarspåstående ogilindt; samt att, hvad slutligen anginge skräddaren Norells yrkande om ansvar å soldaterna Fritz och Ahl för deras förfarande mot Norell, då de från Norrbro lill fängelset å högvakten honom afförde; så enär Norell icke anklagat Fritz och Ahl för någon dervid föröfvad misshandling, utan endast för det de, såsom Norell sig uttryckt, ”handgripligen affört honom lill häktet”, samt, vid betraktande af de i afseende å Norells uppförande vid tillfället förekomne omständigheter, den af Fritz och Ahl erkända åtgärd, att hafva med händerna fästhållit Norell, icke kunde anses hafva varit obehörig eller innebära någon förolämpning, förklarades Norells ansvarspåstående emot Fritz och Ahl, såsom ohefogadt, icke förtjena afseende; och underställdes detta utslag, så vidt det angeck Nilson och Hjelte, jemlikt Kongl. Förordningen den 8 Sept. 1829 Kongl. KrigsHofRättens pröfning; äfvensom 49 äfvensom målet, i hvad elei rörde Hr öfversten Daevels samt öfrige vederbörande officerares förhållande i tjernsten vid åtalade tillfället jemte de under rättegången i öfrigt uppkomne och dermed sammanhang ägande frågor, öfverlemnades lill Kongl. KrigsHofRättens omedelbara pröfning och afdömmande. Öfver KrigsRättens utslag hafva löjtnanten Holm och skräddaren Norell hos Kongl. KrigsHofRätten anfört besvär, deröfver vederbörande sig förklarat och KrigsRätten med utlåtande inkommit, hvaremot Holm och Norell afgifvit påminnelser; Och sedan Krigsfiskalsembetet den 21 September 1840 i målet afgifvit slutligt embetsutlåtande samt Hr öfversten
Visserligen kan häremot med skäl anmärkas, att husbehofsbränning ej bör skäligen tillåtas innehafvare af mindre jordlott, än den, som, utöfver tillräcklig föda för hushållet, lemnar öfverskott till brän vinsbränningen, men deis är det svårt att bestämma gränsen för ett sådant jordvärde, dels anser kommittéen hela husbchofsbränningen, såsom i sig sjelf föga gagnande för den enskilde, än mindre för samhället, böra endast i följd af nuvarande förhållanden medgifvas. Den uti gällande Förordning städerna medgifna bränvinsbränningsrättighet kan dock ej komma under denna klass, alldenstund den ej får utöfvas med mindre pannor än af 30 kannors rymd. Att nu till städerna utsträcka en rättighet, den man endast velat tills vidare medgifva åt dem, som förut deraf varit i åtnjutande, vore destomindre lämpligt, som städerna, i fråga om fabriksbrännericr, skulle få sig medgifven en förut saknad rättighet att anlägga sådana. Vid öfvervägande af grunderna för beskattningen af pannor i denna klass, har kommittéen väl funnit, att det sätt, sorn kommittéen för fabriksbrännerierna föreslagit, äfven här skulle vara tillämpligt och medföra en säkrare garanti, att averkningen ej öfverstege det medgifna qvantum, men dels befarar kommittéen, att detta beskattningssätt såsom nytt och följaktligen för mängden icke genast fattligt, skulle väcka missnöje, då dertill afven komme, att den hittills på de flesta ställen vanliga inmurningen af pannan ej alltid kunde på samma sätt som nu verkställas, dels skulle ock derigenom förorsakas mera besvär vid afgiftens uträkning och tilläfventyrs kostnader för ändring af de mindre pannorna.
— Blef du så rädd, lilla Malvina, hviskade hon, då hon kände hur min hand darrade. Jag brast ut i en hysterisk snyftning. Handelsmannen hade emellertid sysslat borta vid disken. Vänta ett ögonblick! sade han. Han lade in tre par koppar af vårt mönster i ett paket, som han räckte Ulrika. — Tag dessa i stället, jag packade väl för många i ett paket. Ulrika såg tvekande på honom, så på paketet, en pinsam rodnad steg upp på hennes kinder, det kämpades en strid mellan hennes stolthet och hennes sorg öfver att ingenting ha att ge mamma; inte ha fått något i utbyte för sina med så mycken möda förvärfvade pengar. Så sträckte hon ut handen efter paketet, som hon nu fasthöll med båda händerna. Jag hade en förödmjukande känsla af att vi voro ett par små tiggarebarn, fast jag på samma gång tyckte, att det var mycket snällt af handelsmannen och önskade, att han gifvit Ulrika sexpar i stället för tre. Sedan dess ha de tre paren, som han inte gaf, plågat mig mer än de voro värda. För ögonblicket tänkte jag: det blir inte svårt att få afhjälpt! Det var, som om Ulrika anat mina tankar, ty det första vi kommo ut på gatan, sade hon: Lofva, mig Malvina, lofva mig heligt att inte tala om det här för din mamma, då ger hon mig pengar att köpa presenten för, och du kan väl förstå, att det aldrig kan bli detsamma. Jag kan ju inte ha någon glädje af det och mamma inte heller. Det måste du lofva mig, hör du! Jag lofvade och jag höll mitt löfte. Det var något inom mig, som gjorde, att jag plötsligen förstod, att det skulle vara orätt mot Ulrika att följa min första impuls och vädja till mamma. Jag hade kommit lättare ifrån det, om jag inte förstått det. Nå ja, det är väl inte meningen, att man skall komma lätt ifrån något här i världen! Allt det här kan du naturligtvis inte sätta dig in i, käre Harald, det är ju en sådan bagatell, men det var min första erfarenhet af lifvets sorger och missräkningar! Sedan dess kan jag inte låta bli att jämföra mitt öde med Ulrikas och tycka, att jag alltid varit så oförtjänt lycklig. Det är svårt att vara fattig och vara tvungen att ta emot.
Käöigo beslutet, lcommer oll till kilcets 8lön6er8 8tol8-Klsliott olgä, slcoll genom Köreclrsgonclö De^ortewents-Oliefen sersliilclt justeras. Kx' Drotoeollo, L. 6. Knc/erc/un/g ^omemor/a. Kmlilct livori Kongl. Dbesterns lKlcensliosier oell Don6Iingor äcloggläggo, lior ifräu oeli mecl clen i januari 1818 till oeli mecl slutet of är i84o, Köns !Hoj:t Konungen töelits of Dess ensliilclo meclel lota säsom biclrog till Rong!. Ilieotern utgä följön6e summor, nemligen: ^r 1818. Orclinorie inslog för lörsta iiolfäret 8,687: 2/s. för Oolo-ssieetolilet 8en 28 IVloj - 2,800: —> Orclinorie inslog, jemlilit Kongl. Brefvet elen 28 November 1818, för November oeb December mänocler 3,333: 16. 11,490: 4o° ^1819.; Oräinorie inslog .. .- . 20.000: —- Ilixtrn äito - « - . 8,833» — 28,833: — „ 1820—1822. Orclinorie onslog för försto bolfäret . 10,000: — för senare 8itö ... 18,000: — för Kri-s^ieetoiilet clen 3 Isnuari i,ooo: — 29,000 — ^ 1824?—'i8/so.
Den såg visserligen mycket »läcker» ut, men kunde, enligt min åsigt, alls icke mäta sig med sin granne, som var förvandlad till en fiskarbåt med nedfäldt skarlakanssegel och med last af confetti, vid hvilken vaktade tvenne förtjusande barn, klädda i sjömansdrägter. Andra priset hade, nu fullt rättvist, lemnats åt en mycket liten balkong, anordnadt till ett kabinett i roccocostil, i hvars förgylda cmmor en herre och en dam, den förre i stångpiska och broderad frack, den senare i herdinnekjol, kokett hatt, smink och moucher, hade slagit sig ned, med ett helt berg af confetti mellan sig. — Hela Toledogatan, som rymmer hundratusentals menniskor, var packad med folk, balkongerna likaså, men vagnarnes antal var relativt litet. Det låg någonting vildt lystet i de flestas blickar, som ovilkorligen kom mig att tänka på krig och blodsutgjutelse, och jag började nästan önska mig hemma igen. Men nu klingade några trumpetstötar. Hela den ofantliga menniskomassan började att röra på sig; hurrarop framskränades, och så kom första festvagnen. En kolossal fisk, upplagd på silfverfat, garnerad med lefvande kräftor, barn, som kröpo i ring. Medelmåttigt bifall. Nu kom festvagnen n:r 2: en barnkammare, full af de mest groteska figurer, och sköterskan, en jettestor mannequin i rynkad mössa och krinolin, stående bakpå. Skrän och bombardement, men »barnen» försvarade sig så tappert, att de snart lemnades i fred. Så kom festvagnen n:r 3: ett jagtslott med jägare, vildbråd, hundar i sina kojor m. m. Applåder. N:r 4 förestälde en jettebukett af rosor, och i hvarje ros framtittade ett förtjusande flickhufvud. Bravo,rop som aldrig ville sluta. Nu kom n:r 5: »En lukullisk middag», bestående af en massa papprätter, vid hvilka presiderade en tjock herre med servet kring halsen. Hvisslingar.
Att, i stället för ordalydelsen i II Art., 4:dt "Masugnar, så vida de ej ingått i värdet af s>den Egendom de tillhöra,'’ det härom i nya Bevillnings-Stadgan skulle heta: ”,Masugnar' ”och andelar deruti, hvilkas tillverkning för”säljes, så vida de nemligen icke ingått i vär’det af den Egendom, hvarunder de lyda:1’ och 15:0 Att, i stallet för orden ’’Grufvor andre11 soni finnas i II Art., 4:de pag. 3 3, bör det /i«* ta: ‘1Grufvor och Grufvelotter andre.” Utskottet har vidare öfvervigt de i nu gällande Bevillnings-Stadga tillämpade grunder För värdering af Mjöloch Sågqvarnar, Valkoch Stampverk, in. mu, samt i sammanhang dermed tagit kännedom om Kongl. Majits till Rikets HögloflStänder aflåtne Nådiga Proposi» j 6 Bevilln.-ZJt skottets Betänkande N-.o 7. tion, angående beskattningen å Sågqvarnar, samt Valkoch Stampverk; men Utskottet, sorn fiir (ifrigt i detta ämne icke fått emottaga någon anmärkning, eller något förslag till förändring, har icke för sin del funnit skäl att tillstyrka någon hufvudsaklig förändring, i afseende på. ofvannämnde stadgariden. Under förbehåll likväl, att, efter sig före* teende omständigheter, få angifva de förslag, som kunna blifva föranledde af Höglofl.
Ty månge varda kommande i mitt Namn, sägande: Jag är Christus; och de skola bedraga många. Men när I fån höra örlig, och örligs rykte, varer icke bedröfvade; ty det måste så ske; men det är icke straxt änden. Det ena folket skall uppsätta sig emot det andra, och det ena riket emot det andra; och jordbäfning skall varda mångastäds; och hunger och förskräckelser skola varda. Detta är begynnelsen till vedermödon. Men tager I eder vara; ty de skola öfverantvarda eder in på Rådhusen och Synagogorna; och I skolen varda hudflängde, och framdragne för Förstar och Konungar, för mina skull, till ett vittnesbörd öfver dem. Och Evangelium måste först predikadt varda för all folk. När de nu draga eder fram, och öfverantvarda eder, så hafver ingen omsorg, hvad I skolen säga; och tänker der intet på framföreåt; utan, hvad eder ingifvet varder i samma stunden, det taler; ty det ären icke I, som talen, utan den Helge Ande. Och den ene brodren skall öfverantvarda den andra i döden, och fadren sonen; och barnen skola sig uppsätta mot föräldrarna, och hjelpa till att döda dem. Och I skolen varda förhatade af allom, för mitt Namns skull; men den som härdar intill ändan, han varder salig. Men då I fån se förödelsens styggelse, deraf sagdt är genom Propheten Daniel, ståndandes der det icke skall; (den det läs, han förstå det) de som då äro i Judeen, de fly upp på bergen. Men den der är på taket, han gånge icke neder i huset, och gånge icke in, till att taga något utu sitt hus. Och den som är på åkren, han vände icke tillbaka, till att taga sin kläder. Ve dem, som hafvande äro, eller dia gifva, i de dagar. Men beder, att edor flykt icke sker om vinteren; Ty i de dagar varder sådana bedröfvelse, att slik hafver icke varit, ifrå kreaturens begynnelse, dem Gud skapat hafver, intill nu; och ej heller varder.
Maj;ts Rådgifvare. STOCKHOLM, Ei.mcns ®gh Granbergs Tryckeri. 1840. Constiiutions-Utskoitcts Memorial, N.o 32. Ank. till Exp. Utsk. den 24 Augusti, kl. 12 m. i Memorial^ angående en från Bonde-Ståndet remitterad anmärkningsanledning. Från Bonde-Ståndet har till Constitutions-Utskottet blifvit remitterad en af Fredrik von Zweigbergk från Skaraborgs Län anmäld anledning till anmärkning emot Stats-Rådet samt Föredraganden för Handelsoch Finansärenden; hvilken anmärkning funnits angå deltagandet i Kongl. Maj;ts den 4 April detta år fattade Nådiga Beslut, angående nedsättning af utförselstullen å stångjern, från 3a sk. till 16 sk. pr skeppund. Utskottet, som, i följd häraf, på Grundlagsenlig väg begärt och erhållit del af det inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Rådet rörande detta ämne förda Protocoll, har deraf inhemtat, att, sedan Hans Maj:t Konungen gifv it Stats-Rådet tillkänna att, sedan utförsels-tullen å stång jern , som år 18 r 5 minskades till 16 sk. B:co, efterhand blifvit ökad till 3a sk. och vid då slutade Fastings-marknad i Christinehamn för ett skeppund stångjern endast bjudits i5 R:dr, det vill säga, öfver 2 R:dr mindre, än priset var år i83g, samt, i följd af denna nedsättning, priset på Stockholms Börs ej kunde hållas lill 17 R:dr B:co; Kongl. Maj:t, då sjöfarten snart skulle öppnas, nedsatte utförsels-tullen för hvarje skeppund stångjern från 3a sk. till 16 sk.
VII. A. 5o. Lallerstedt, E. G., Krigscommissarie, angående hans ansökning om förlängdl arrende å Starby kungsladugård. XXIV. B. 384, 444. A. 5o5. XXV. E. .47. Landsfiscalsl jensterne, angående indragning af. II. 149. Landsoch stadsfiscaler, angående deras tilloch afsältande af Konungens Befallningshafvande. II. Å. 3o4. VIII. U. 378. A. 453. XVIII. U. 176. XIX. A. 270. E. 44°- Landshöfdinge-accorden, om lånebidrag för inlösen af. XXI. B. 58o. XXIII. 135. A. 400. XXIV. E. 347. Landshöfdinge-embetrn, m. fl., angående förslag till ny in~ struction för. Se Inslruclion. Landtbruksacademiens indragning, angående. XIII. B. 625. A. 652. XVII. U. .75. XVIII. A. 102. Landtbruksinstitut, central, om inrättande af, på Ulltuna kungsladugård. III. 53. V. B. 373, 42>- Se vidare Hufvudtiteln, den Nionde. Landtbruksoch Slöjde-institut i Södermanland, om an 23 - ( »78 ) slag till ett praktiskt. V. B. 3^3, 421, Se vidare Hufvudtiteln, den Nionde. Landtbruksskola i Skåne, om understöd åt. II. 245. R. 323. Se vidare Hufvudtiteln, den Nionde. — för de 3 Småländska länen, om inrättande af. IV. R. 5i8. V. B. 373, 42l> 8e vidare Hufvudtiteln, den Nionde. Landtmannaseglationen, om inskränkning i. XII. B. 328. XIII. A. 64.
Jag har således ej nägot widare att tillägga, än den förhoppningsfulla önskan, att bäde Regent och Medborgare mätte täckas inse, att det spräk, jag här fört, är hwarken öfwerilningens eller listens, och att hos twänne Medborgare, hwaraf den ene inom sitt sköte gömmer sina önskningar, och den andre bär fram dem i dagen, är 80 Expeditioner till Riks-Ständen. det osta blott tystnad eller ton, som utgör skillnaden, och rättskaffenheten kan wara densamma. 6l. Lilvsrstolpo." Lika lydande med Originalet, intygar Hans » ^Med lika »lyckén mitztanka för min egen omdömesgäfwa, som förtroende till Högloft. Utskottets patriotism och upplysning, nödgas jag likwäl öppet bekänna, att jag ej tillräckligen klart inser nyttan och nödwändighetcn af den omtalde permanenta Committeen eller Ständernes Beredning emellan Riksdagarne. De ärender, hwarmed denna Committee eller Beredning borde taga befattning, skulle de wäl, tvid en närmare undersökning, wara af den absoluta wigt, att en korporation af icke mindre än 18*) Personer behöfde upprättas, för att besörja dem? och skulle kostnaden för deh Ledamöters aflöning swara mot ändamälet? Högloft. Utskottets Project till en StyrelseForm har redan i ganska betydlig mon ökat AflöningsStaten, genom inrättning af nya och höga Embeten; det synes mig Letänkeligt, att ännu derutöfwcr öka den genom underhållet för 18 tillagde Personer, hwilkas befattningar antingen icke pakallades af den yttersta nödwändighet, eller möjligen kunde fördelas pa redan warande Embetsock Tjenstemän, eller pä redan inrättade Allmänna Werk/ Widare: Äro gräns-linierna för denna Committees göromål och skyldigheter sa tydligen uppdragne. *) Anm. Antalet war i början föreslaget till 18. Bilaga till Mem. N:o 1. 81 eller kunna de sä tydligen uppdragas, att emellan , dem och manlige Embetsmäns eller Publika Werks göromål och skyldigheter ingen förblandelse eller stridighet möjligen kunde inträffa?
Utskottet har tagit desse anmärkningar i öfvervägande, men finner så mycket mindre skäl att frånträda sitt förra Betänkande, som dels detsamma redan är af arne Biks-Stånd gilladt, och dels den uti Kongl. Majrts Kådiga Förklaring den 14 Maji i8o5, angående Lagens rätta förstånd och tillämpning i mål, som röra klander å fast egendom, m. m., utsatte lid af 20 år långt för detta förflutit, inom hvilken, i Utskottets tanka, klander bort anföras å en så beskaffad, på god tro vunnen och med verklig besittning förenad, åtkomst till jordegendom, som den ifrågavarande; och hvadan Utskottet ytterligare afstyrker all åtgärd från Rikets Ständers sida, i anledning af Herr af Robsahms motion. Stockholm den 14 Aug. 1884. Bihang ti!! R. St. Frat. 1334. 4 Sami. 1 -åfd. 2 Bandet. i5:de Häftet. 10 St t -U ik-.: tet; Vålt inde I\' Ankom till Exp -Utsk. den i4 Augusti. Utlåtande, i anledning af Herr von Troils, E., motion, att åt R iksgäl d,\ - Conior et må uppdragas, att ärligen upptaga lån emot ouppsägbara obligationer, för att åter utlånas emot inteckning i jordegendom. (KGS. A.) Uti denna från Ridderskapet och Adeln remitterade motion, har Herr von Troil sökt utveckla, huru nyttigt det är, att Stats-credilen redan under freden varder grundad; och detta anser Motionairen kunna, utan egentlig Statsskuld, låta sig göra, nemligen genom Hypothek-inrällningar, hvilka inom flere främmande länder förbättrat ilen skuldsatta jordbrukarens belägenhet och förskaffat landet fondpapper, medförande för industrien alla de fördelar man tillskrifver Statspapper, in en saknande dessas olägenhet.
Öfver den af Herrar Revisorer i 76 § af Berättelsen framställda åsigt, i fråga om Kassa-Kreditiv, är utlåtande till Högl. Utskottet afgifvet. Angående Grundfonden och vinstmedlen. § so. Som några serskilda af Bankens tillgångar icke bilda Grundfonden, hvilken allenast är att betrakta såsom Kapital-öfverskottet, eller skillnaden emellan tillgång och skuld efter afdrag af behållna, i Bankens ägo varande Vinstmedel; så kan den föreskrift, Banko-Reglementets 217 § innefattar, leda till förvillelse i så måtto, att det icke låter sig bestämdt uppgifvas af hvilket eller hvilka slags tillgångar Kapital-öfverskottet består. Om Banken alltid får, utöfver Kapital-öfverskottet, 10,000,000 R:dr, bibehålla 3:ne års Vinst, och om indragning af nämnde Vinst för Bankens säkerhet icke blifver erforderlig, kan det visserligen vara mera likgiltigt, huru ifrågavarande föreskrift är uppställd, helst Banken, under sådana förhållanden, alltid kan vara innehafvare af obligationer till det i omförmäldta § af Banko-Reglementet upptagna belopp, 6,000,000 R:dr; men som händelser kunna inträffa, hvilka lägga hinder i vägen för behållna vinstens förvandling i obligationer, torde endast den del af merberörde § böra qvarstå, som afser skyldigheten för Fullmäktige, att, medelst anskaffande af räntebärande papper, ersätta den minskning, som genom infriande eller försäljning uppkom mer i det belopp af obligationer, Banken ägde vid 1844 års slut, då reglering af sedelstocken utaf Rikets Höglofl. Ständer fastställdes, Banko-Fullmäktiges Berättelse. 29
St:rs Revisorer, vid granskningen af Riksg:sKont:s tillstånd och förvaltning, den 26 Maj 1841 utfärdade Instruktion, åligger det Revisorerne att öfver hvad dervid 34 Den 1Ä Januari. förekommit till Rikets nästsammanträdande Ständer afgifva utförlig berättelse; börande denna berättelse tillställas Fullmäktige i lliksg:sKont. hvilka ofördröjligen skola låta till trycket befordra och sedermera med allmänna tidningarne utdela densamma, jemte de uplysningar, som af deruti anmärkte förhållanden möjligtvis kunna påkallas; hvarförutan berättelsen, med tillhörande bilagor, skall af Fullmäktige, vid derpåföljande Riksdags början, till R. St:r öfverlemnas. Till följd af dessa stadganden hafva Fullmäktige, som från R. St:rs innev:de år församlade Revisorer, uti skrifvelse af den 14 innev:de månad, fått emottaga deras om granskningen af RiksgisKont:s tillstånd och förvaltning afgifne berättelse, deruti någon anraärkn. hvarken mot Kont:s förvaltning eller mot dess räkenskaper förekommer, som påkallar förklaring eller rättelse, genast gått i författning om densammas tryckning, så att berättelsen under loppet af nästk. månad kan med Allmänna Tidningarne på föreskrifvet sätt utdelas; och ehuru, enligt ordalydelsen i ofvan citerade §, Fullmäktiges tillgöranden i afs:de på förenämnde berättelse för närvide kunde härtill inskränkas; hafva likväl Fullmäktige, som af flere skäl anse det vara både ändamålsenligt och angeläget, att de af Hrr Revisorer i åtskilliga uti RevisionsBerättelsen förekommande ämnen afgifne yttranden och gjorde framställningar redan under innev:de Riksdag komma till Höglofl. StatsUtsk:s och R. St:rs kännedom, för sin del trott något hinder för RevisionsBerättelsens öfverlemnande till Rikets nu församlade Ständer desto mindre böra möta, som den oftanämnde §:n i 1841 års Instruktion tydligen afser, att de liemställauden oell förslag, som af Revisorerne afgifvas, skola med det snaraste underställas R.