Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid minnet af dessa stunder, runno ofta Susannas tårar och hindrade henne att märka den fuktiga glans, som stundom dervid uppsteg i Haralds ögon. Men äfven Harald hade berättelser, väl icke af så öm natur, men likväl af nog interesserik, att på det högsta upptaga hela Susannas uppmärksamhet, och föranleda oss att med dem öfvergå till ett nytt kapitel. Afton-stunder Jeg ynder Livet, som sig driftig rører I Møllens Klappren og i Hamrens Slag; Jeg gaar af Veien for hver Plankekjører, Jeg ved han virker for en nyttig Sag; Men naar for lutter Klip-klap man ej hører Et Klokkekald til Tankens Helligdag, – Er det kun Skinliv, som hvor Foden dandser Mekanisk, uden Aand, fast uden Sandser. Flyv, lette Pile, klingende hinover Hver driftig Myretues lave Tag! Væk Aandelivet. Foss. Harald berättade gerna och berättade utmärkt väl; – en glad och vacker gåfva, som man ofta träffar i Norge inom alla klasser, så hos män som hos qvinnor, och som de tyckas ha ärft af sina förfäder skalderna; – han var dessutom väl bevandrad i Fjellbygden, dess naturmärkvärdigheter och dess legender. Och det är ur den egentliga Fjellbygden, som folkpoesiens skönaste blommor i Norge upprunnit, likasom ur dess hjerta. Sagans och hedna-ålderns tider ha lemnat här sina jätte-spår. Elfven och fjellet ha sina traditioner om troll och förvandlingar; jettegrytorna ljuda i bergen och bautastenar resa sig öfver kämpar, som «spändt bälte» och fallit i envigeskamp. Från Hallingdalen utgick den norska national-polskan Hallingen, och endast Hardanger-felan (Hardangerfiolen) kan rätt angifva dess vilda, underliga rythm. Skönast äro de minnesblommor, dem den kristna forntiden födde, och den eviga snön på urbergens tinnar är icke oförvanskligare än dessa oskyldiga rosor vid deras fot.
Stads-Fiscaler och de som aflagt Aca5, miska 6'pecimina, blifvit ansedde berättiga* ”de att föra andras talan 5 så har Utskottet ”trott sig ega anledning till Rikets Höglofl. ”Ständer hemställa, att, i 'öfverensstämmelse ”med den af Utskottet i fårrberörde målto ’antagna tydning af iö Cap, 2 §, Rättegångs - ZagUtskottets Betänkande N:o 36. 13 ”Balken och Kongl. Brefvet den 27 Maji ”1801, en förklaring md blifva utfärdad, ”med tillkännagifvände, att, genom 1801 _ ”urs Bref, någon ändring af iö Cap. 2 /. ”RättegångsBalken, eller någon inskränk”ning i de stadga/iden, so/n deri finnas, ”angående rättigheten att f åra andras taflan, icke blifvit meddelad. Och som Utskottet i detta Utlåtande till alla delar instämmer; så får Utskottet detsamma nu åberopa och för sin del förnya samt i följd deraf tillstyrka, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om utfärdande af den lagförklaring, som i anförde Utlåtande är föreslagen ; hvilket dock till Rikets Höglöflige Ständers pröfning vördsamt hemställes. Ankom till Exped. Betänkande öfver Herr Friherre - Gustaf Fredrik Åkerhjelms samt Herr fohan af Wingärds Motioner om ändring af Kongl. Kungörelsen den 18 December 1823, huru förhållas bör, dä emot redan dömde personer yppas brott, hvarom ransakning tillförene icke varit anställd, H os Höglofl. Ridderskapet och Adeln liat-i va Herr Friherre Gustaf Fredrih Åkerhjelm samt Herr Johan af Wingård i serskildta Memorialer, hvar för sig anfört: Herr Friherre Åkerhjelm t att,’ sedan af Lagens stadgande i 10 Cap. al! §.
Ifrån Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet har denna del af ifrågavarande punkt blifvit återremitterad, på grund af den uti båda Stånden framställde anmärkning, att förändrade förhållanden numera skulle hafva inträdt derigenom, att 3;ne Riks-Slånd beslutat underdånig anhållan bos Kongl. Maj:t, att handelsoch sjöfarts-fondens tillgångar måtte användas till de behof för nya fyrar, hvilka kunna uppstå utöfver det på Extra SLals-Regleringen anvisade anslag, i följd hvaraf en afgift af 6| procent å lullbeloppet för inkommande varor blefve otillräcklig; hvarförutan serskildt hos Ridderskapet och Adeln är vordet anfördt, det Utskottet förbisett, att nu ifrågavarande foricl aldrig belraglals såsom ett vanligt Statsanslag, ulan såsom en egen tillgång för befremjande af ett visst föremål, eller handeln och sjöfarten, hvadan det förmenats, att Rikets Ständer icke kunna eller böra inskränka den dispositions-rält öfver ifrågavarande fond, som Kongl. Maj:t hittills egt. I anledning af dessa anmärkningar, anser Utskottet sig endast böra erinra, alt, då Rikets Ständer, efter det Utskottet arne gånger i ämnet sig yttrat, numera fattat beslut, i fråga om vidsträcktheten af Kongl. Maj:ls dispositions-rält öfver omförmälde fond, det icke vidare tillkom eller tillhör Utskottet att inlåta sig i bedömande deraf, huruvida någon förändring nti berörde dispositions rätt må vara behöflig eller lämplig, utan att Utskottet måst inskränka sig till alt afgifva de förslag lill sammanjemkning eller voterings-proposition<T, hvartill Riks-Slåndens stridiga beslut föranleda.
Det var Karl Printze, “Prisse“, som han kallades i hvardagslag. Henning vände sig till honom. “Nej, se på den slusken! Hvad vill du här?“ “Åh — jag skulle väl upp och titta på mästerverket, som du fabricerar här uppe“, sade Prisse med särskildt elak tonvikt på “fabricerar“. Han var den yngste af de tre, liten och blek, med ögon af olika färg, ett brunt och ett blått, samt fina drag, om man undantager näsan, som var stor och klumpig, liksom om den icke alls vore bestämd för det där ansiktet. — För öfrigt var hans yttre människa höljd i en snusbrun paletå, ursprungligen afsedd till sommaröfverrock men nu mera tjänstgörande året om. Hans hållning var något framåtlutad, i synnerhet stack hufvudet alltid fram, “precis som om han luktade efter mat i hvarenda ’ krok“, hade någon sagt. Och det hade blifvit ett bevingadt ord inom kamratkretsen. “Kom hit, ska’ du få se en ost“, ropade Henning och vinkade Prisse fram till sig. “Styft, hva?“ “Jo, det är som jag alltid sagt, att ostkanten — “ Här afbröts han af Hennings högljudda skratt. “Man ska’ vara oblyg som Prisse för att ännu våga sig fram med den där gamla hederliga kvickheten! Eller hur, Sven?“ “Jo, Prisse är aldrig blyg“, smilade Sven och såg på honom med en försonande blick, liksom ville han taga bort hvarje misstanke om något stickande i orden. Prisse skrattade, men såg en smula generad ut. “Känner du inte sugningar — hva’ — när du ser den där?“ skämtade Henning. “Nehej du!“ — Nu var Prisse åter inne i sin roll. — “Det fins en och annan som nyss ätit en styfvare middag!“ — Han slog sig på magen med belåten min. “Har man hört på den“, grinade Henning vänd till Sven. “Precis som om det inte syntes på karlen, att han kom hit för att lukta upp en middagskrischa.“ Sven gnäggade af alla krafter, men fortfor att måla.
Från denna borgerliga sida sedd kallades godens myndighet mannaförråd, han rådde för eller öfver folket. Det är lätt att inse, hur denna värdighet skulle förläna innehafvaren ära och inflytelse, i synnerhet som hon var ärftlig. Ja, hon behandlades så fullständigt som den godens arfgods, att hon kunde delas på flera händer, när likaberättigade arfvingar funnos, hon kunde äfven, om så önskades, försäljas. I detta var utan tvifvel den Isländske goden vida mer oberoende af folket än hans embetsbröder i Norden, der icke ens konungarne hade en i lika hög grad utbildad arfsrätt. De Isländska sagorna hafva naturligtvis mycket att förtälja om godarna, då vi bland dessa finna flera af öns förnämligaste män. Jag vill anföra prof på dessa berättelser, emedan de allra tydligast gifva en föreställning om godens makt och betydelse inom det Isländska samhället. Sent under landnamstiden omkring år 920 kom en man vid namn Hallfred ut till ön med sin femtonåriga son Rafnkel. De bodde först tillsammans, men snart sökte sonen ut plats för sig inne i landet och byggde der. Han var mycket villig att låta andra bosätta sig i närheten, men de måste förbinda sig att hålla sig till honom. Han dyrkade företrädesvis Frö och byggde honom ett hof; deraf fick han namnet Frösgode. Helt nära honom bodde en fattig man, så fattig, att han icke kunde föda hela sin barnaskara, utan måste sända ut den äldste sonen att söka sig tjenst. Han fick i uppdrag att vakta Rafnkels småboskap uppe i fjällen och skötte sin tjenst med stor drift och omsorg, men en gång, då han skulle söka upp några vilsegångna får och det var angeläget att skynda, red han efter dem på den åt Frö helgade hästen. Rafnkel hade förbjudit det och slår honom nu ihjäl.
Fiåsan är nu om dess ålerupplifvande och utsträckning, i det att åt hvar och en lemnäs fritt att under namn af förlag förvärfva intecknings1 a 11 1 en viss art af lös egendom. Den Kongl, propositionen innefattar jemväl i så måtto en utsträckning, att den medgifver förmånsrätt till betalning äfven utur ”fordringar” hvilket i oftanämnde förordningar, icke medgifvits. Det är således icke fullt enligt med förhållandet, då Utskottet säger, att dea Kongl, propositionen ej innehåller afvikelser från nu gällande lagstiftning. On nu behofvet af en utvidgning i realkrediten föranleder till intagandet af liypotheksrätt i lösören, så vill jag ingalunda motsätta mig detsamma. Jag föreställer mig till och med att detta behof förr eller senare torde låta sig kännas; men en fullständigare lagstiftning i delta hänseende blir då af nöden. Denna hypotheksrätt borde hafva stälts i sammanhang med den rätt till lösegendom, som medgifves genom Kongl, förordningen 1845 om köp af sådan egendom. Jag har derföre inom Utskottet varit af den åsigt att, om den Kongl, proposition skulle godkännas, deråt borde gifvas den utsträckning, som fullständigheten fördrar. Den Kongl, propositionen medgifver inteckning för förlag till fabrik, verkstad eller annan inrättning till beredande och förädling af råa ämnen. Men den medgifver icke inteckning af förlag till jordbruk. Denna senare näring torde likväl vara i lika stort behof af förlag som de ofvanomförmälde. Dm Köne!, propositionen stadgar, att förlagsinteckning skall intagas i Rättens inteckningsprotokoll. Denna föreskrift synes mig innefatta ett så stort misstag, att den ensam utgör skäl till förslagets ogillande. Inteckningsprotokollerna hafva afseende endast och allenast på fastighet. Att i dessa protokoll intaga den slags förmånsrätt, som man nu vill medgifva i lös egendom, skulle till öfverdrift belasta de redan tillräckligt vidlyftiga inteckningsprotokollerna och i dem inblanda hvad som rätteligen dit icke hörer. Man föreställe sig den mängd af inteckningar i smärre fabriker och verkstäder, som skall blifva en följd af en så beskaffad förordning, som den nu afsedda.
Och då stugornas innevånare hörde hästtrampet och stegen af det förbiskridande tåget, samt genom fönstret sågo ryttarnes otydligt skymtande gestalter, tystnade plötsligt samtalet; man betraktade hvarandra med betydelsefulla blickar och skockade sig ängsligt kring brasan ... det var utan tvifvel, så tänkte de, den hemlighetsfulle, förfärlige resenären, som nu tågade förbi. Det behöfdes också blott, att man sett en gnista framspringa under hästhofvarne på den steniga byvägen, för att de sjuka fantasierna skulle fatta eld och för ögat framtrolla de vidunderligaste skräckgestalter ... Sålunda lemnade tåget byn, utan att väcka uppseende, och begaf sig till det närbelägna kapellet. I spetsen gingo de begge prestmännen, bakom dem de utsedda vittnena och sist de förmenta hexorna, omgifna af ryttare. Hvarken de anklagade eller den åtföljande bevakningen visste, hvad som egentligen var å färde. De käcke krigarne, hvilka utan fruktan tillbragt mången natt på ströftåg i fiendens grannskap, kände nu likväl en viss beklämning under sina kyller. Denna sinnesstämning delades af alla, och då pastor Suenonius, för att lifva sig sjelf och de öfrige, med dämpad röst uppstämde en vers af en bekant psalm, förenade sig deras röster med hans. Blandad med det vemodiga sorlet af den fallande regnskuren ljöd dyster och högtidlig följande sång genom qvällens mörker: ”Du äst den sol, som lyser I hjertats mörka dal, Och mig den vägen viser, Som jag rätt vandra skall; Din kärlek är som vingar, Och öfvertäcker mig: Din allmakt Satan tvingar Och den han har med sig” 29. Under afsjungande af denna vers anlände tåget till kapellet. Detta var en gammal byggnad, som endast en eller två gånger om året plägade begagnas för gudstjensten. Sägnen förlade dess uppförande till konung Erik den heliges regeringstid; dess utomordentligt tjocka gråstensmurar, trånga utrymme, låga ingång och små fönster, jemte dess fullkomliga brist på arkitektonisk prydnad, vittnade i sjelfva verket om en ansenlig ålder.
S. D, Sedan Bonde-Ståndet , den 9 i denna månad, vid förehafvande^ af Statssamt Allmänna^ Besvärsoch Oeconoraie-Utskot-* tens Utlåtande, N:o 132, i anledning af erhållna återremisser på Betänkandet, N:o 11a, i fråga om förändrade grunder för fördelningen af Städernas Båtsmanshåll , beslutit , ätt Ståndet, som förut bifallit Betänkandet N:o no, jemväl gillade de i Utlåtandet N:o 132 gjorda förändringar och tillägg; så fann nu Bonde-Ståndet, på derom vackt fråga, för godt att härmed vördsamt och van - Prot‘-ZJtdrag den 11 Alars 1830. 121 ligen inbjuda sina respective Med-Ständer, att i detta beslut med Bonde-Ståndet sig förena. S. D. BifÖllos, vid förnyad föredragning, nedannämnde på bordec livilande Me.' morial och Utlåtanden, nemligen:
Dito för Spannmåls - lindlättningar uti O Landet >94590 25 4 '769029 20 10 Afgå deremot Skulder, nemi.: Uti Contant Spannmål, Proviant m. m. 1590032 14 — 350349 40771 6 19 10 1 391120 25 il Fafligheter, Byggnader, Inventarier och Byggnadsmaterialier i Sverige Aldre Fordringar före år igto af diverfe Verk, beroende på Erlättningar eller Affkrifningar, nemligen; hos Pommer (k a Fält Contoiret . 25838 25 4 hos Kongl. Transport 1863806 Fordringar uti Finland hos diverfe Perfoner och för Landets undfättning, i Penningar, Spann - 22 mål, Proviant m. m, Afgå deremot fkulder 574199 95693 18 47 10 5 Specie. Aterftå 478505 19 Faftigheter, Byggnader, Inventa. rier och Byggnadsmaterialier i Finland Af Kongl, Maj:t i nåder beviljad undfättnings-fond Vinft genom högre Course. beräkning Vinft af Bränvinsbränning och förfäljning af förra årens behållning 20221 10 2 Afgår förluft på Spannmåls.Magazins.rö relfen 4833 22 7 Bitti på Proviantlagret 624 3 9 " 5457o 26 4 Återstå 2371100 100000 lQOOO Summa 14763 30 2495864 T4 SlockhoIm~af Kongl. Allmänna Magazins.Di Anmärkning: Specielle förhållande Credit» Specie.
Dessa medels redovisning och tillhandahållande vore icke eller lätta och säkra. Att öfver vägarne emellan Gästgifvaregårdarne upprätta Bommar för att hejda Resande och Vägfarande, under det de erlade den äskade penningen, är i min tanka lika dyrt och snart sagdt overkställbar, som en sådan inrättning än skulle besvika hoppet, än förorsaka gräl, förargelser och slagsmål. Vi känna detta väl af åtankan på Tullbominrättningen, som varit på mindre ställen, och på de förr vid kyrkorne varande Bommarne. Jag afstyrker derföre detta förslag. Svåra hinder torde väl möta förslaget, att alla Bruks och öfrige uti motionerne omnämnde Verks egare deltoge uti underhåll af vägar och br#ar ; men dett* deltagande skulle 32 La%- stim Allm. Berj. o. Qec. Ut sk. Bet. A’:o n. jag anse billigare och för verkställ ligheten möjligare. Forslandet af tunga lass lill och ifrån dylika anläggningar skadar säkert vägarne mer, än mångä Vugfarandes och ibland deni Resandes vagnar. Om dylika Verks egare kunna tillförbindas att deltaga uti detta onus, skulle jag tro detsamma lättast för dem , och fullt emotsvarande det fordrade bidraget, kunna utgå, om de erla de en afpassad afgift, hvilken Häradsvis insamlades, och förvarades och användes till byggnader och reparationer af Broar inom Häradet. En sådan besparings-Cassa vore behöflig, och ganska god att påräkna i behofvets stund. I önskningsväg skulle Rikets Höglofl. Ständer kunna frambära en underdånig anhållan, att Kongl. Maj:t ville i sin vishet pröfva behofvct af ofvannämnda lättnad och medlet till dess åstadkommande, samt, i händelse af verkställbarhet, derom 'till nästkommande Ständer göra Nådig Proposition. Utöfver denna gräns kan jag icke gå för ofvannämnda ändamåls vinnande. Ingsamt Allm. Hesv. #. Otc. Vesk. Uti. N:o iS..' JJ N:o 12. Utlåtande, i anledning af väckta frågor, om ett föränäradt sätt för Kungörelsers publicerande i Kyrkorne.
Dock anses den obehöflig, der förut finnes elementarskola eller pedagogi; 8:o. Lärarne vid högre folkskolorna tillsättas af ombud för alla tio skoldistrikten; och 9:o. En pensionsanstalt stiftas för skollärarne. Med föranledande af allt hvad sålunda blifvit föreslaget vill Utskottet till en början erinra att Rikets Ständer, vid pröfning af 69:de punkten i Stats-Utskottets Utlåtande N:o 139, under denna riksdag bifallit, bland annat, följande af sagda Utskott gjorda framställningar: Litt. h) att till understöd för högre folkskolor för nästkommande år anvisa ett årligt belopp af 6,000 R:dr, att å Riksgälds-kontoret anvisas; Litt. k) att till utgående från Riksgälds-kontoret under näst ingående statsregleringsperiod anvisa ett årligt belopp af 75,000 R:dr, för att användas till folkskoleväsendets utveckling och förbättring i allmänhet uti de församlingar, hvilka till lärares eller lärarinnors aflöning redan tillskjutit eller åtaga sig att tillskjuta lika stort bolopp, som den till församlingen öfverlåtna andel af personliga skyddsafgiften utgör; Litt. n) att lönen för en examinerad lärare, vare sig vid fast eller ambulatorisk folkskola, utom husrum, vedbrand och kofoder, bör vara minst 400 R:dr samt att ställa till Kongl. Maj:ts disposition en summa af 120,000 R:dr att ä 4 Santmans.
För att om möjligt berecia en stor del af mina komitenter någon lättnad nti den för dem allt för mycket betungande rustningsskyldigheten, väckte jag vid sia t lid ne riksdag motion, som, jemte annat, innehöll begäran, “att Staten, emot en billig ersättning från rusthållen öfvertager rustningsskyldigheten i Skåne, med undantag af karlens lega och lön samt hästens anskaffande och underhåll.“ Uti Betänkande N:o 7 besvarade Sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet denna, jemte flera i samma syftning väckta motioner. För att hafva frågan så klar och enkel som möjligt, vill jag af Utskottets betänkande endast anföra: “att Utskottet ej tvekade att uttrycka elen mening, att ej blott en fördel skulle beredas de rustande, utan äfven en båttre beklädnad för truppen kunde anskaffas, om Kongl. Maj:t och Kronan, mot af rusthållarne lemnad full kontant ersättning, öfvertoge anskaffandet och underhållet af alla beväringsbeklädnadsoch utredningspersedlar vid samtliga rusthållsregementen, dock alltid under förutsättning, att persedlarne, vid första öfvertagandet, aflemnades i komplett skick." Utskottet ansåg “emedlertid något skäl icke förefinnas, föranledande dertill, att Statsverket skulle härutinnan gå de skånska rusthållarne tiil mötes och genom sin mellankomst söka bereda dessa en förmån, som ej äfven komme öfriga rustande i riket tillgodo;" och då motionerna endast afsåge förhållandet i Skåne, derutöfver Utskottet ej trodde sig grundlagsenlig! kunna utsträcka sitt yttrande, fann det sig uödsakadt hemställa, det motionerna ej måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Utaf hela Sveriges beridna kavalleri, uppgående, enligt statistiskt sammandrag af indelningsverket af C.
•&gt; M on är ej egentligen sjuk, endast ytter - f * ligt nervös », hur ofta 1 hör man éj i våra dagar detta och liknande uttryck fällas o m än den ena, än den andra, och huru mången är ej frestad att med en känsla af af und betrakta den lyckliga, som i sanning kan om sig betyga, att hon aldrig vetat af, hvad nerver vill säga. Mycket har skrifvits och talats om orsakerna till detta lidande, ty att den nervösa lider, ofta åtminstone, lär väl ingen vilja bestrida. Man har påpekat hur den febrila verksamheten på alla områden, den själsspännande if vern att komma fram på olika lefnadsbanor, där platserna äro få och de sökande många, vårt öfverförfinade moderna kulturlif med dess rastlösa hetsjaktoch tusende andra saker, samverka att störa vårt lugn, hålla oss i en ständig själsspänning och uppdrifva vår arbetskraft till en onaturlig höjd, kort sagdt, göra oss till allt det, som sammanfattas i det enda lilla ordet » nervösa ». Och barnen till sådana föräldrar gå ut i lifvet, medtagande sina intryck från hemmet och bra litet rustade att möta lifvets strider och mödor. I hvad mån vi skola kunna hjälpa dem och dana nästa generation fysiskt och psykiskt starkare och lugnare än vår egen, är väl därför en fråga, som bordeligga alla barnavänner om hjärtat. T y erkännas måste ju, att vår jäktande tid lyckats tränga in äfven i den del af hemmen, därifrån den alldeles borde vara utestängd, jag menar barnkammaren, och har också på dess invånare tryckt sin pregel. Eller har du ej hört talas om det oting som kallas » nervösa » barn; det är | tyvärr en allt för vanlig företeelse i våra dagar. Jag vet väl, att de små ofta i detta afseende ha ärft sjukdomsanlaget från nervösa fäder och mödrar, men sådana anlag kunna motarbetas eller gynnas, hämnas i sin utveckling eller påskyndas, allt beroende på den jordmån de få att växa i, ocb det är därför vi alla redan i början borde gripa in för att söka döda sjukdomsfröet.
Är fast egendom intecknad för fleres fordringar och räcker den ej till för alla, håfve den, som äldre inteckning eger, företräde. Sedan tages omyndigs fordran i hufvudstol och ränta till betalningsdagen hos föräldrar och förmyndare ut. Äro förmynderskapen flere, egen de omyndige sig emellan lika rätt.
Friherre Stael von Holstein, att under innevarande Riksdag utöfva den befattning med Riksdagsärenden, som, enligt 36 och 42 §§ af Riksdags-Ordningen, en ledamot af Statsrådet tillkommer, så uppläste nu Departements-Chefen, Statsrådet Fåhreeus ett förslag till Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer angående delta ämne; och täcktes Kongl. Maj.t, uppå Statsrådets öfrige ledamöters underdåniga tillstyrkande, berörda förslag, sådant det finnes detta protokoll bilagdt, i nåder gilla, samt befalla, att, i enlighet med samma förslag, nådig skrifvelse skulle till Rikets Ständer aflåtas. Ex protocollo R. W. von Printzencreutz-. Ank. till Exp.-Utsk. den 6 Dec. kl. 11 f. m. KONGL. M A J : T S Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer om förnyadl anslay' till Lagberedningen; gifven Stockholms Slott den 9 November 1847. Den Lagberedning, som i början af år 1845 sammanträdde, i och för sådana förberedande åtgärder, som för slutlig pröfning af de uppgjorda förslagen till förbättrad civil-lag och rättegångs-ordning erfordrades, har se - 16 Kongl. Maj.ts Nåd. Proposition, N:o 13. dermera utarbetat och fått till trycket befordra reviderade förslag till en stor del af nämnde lag eller Giftermåls-, Ärfda-, Jordaoch Byggninga-Balkarna. För lagberedningens ytterligare handläggning återstå deremot ännu de öfriga, eller Handels-, Utsökningsoch Rättegångs-Balkarna, af hvilka den sistnämnda, såsom egande, genom den härunder innefattade rättegången i brottmål, närmaste samband med den nya strafflagen och dertill hörande frågor, nu hufvudsakligen är under arbete. Och det blir följagteligen nödigt att vara betänkt på anslag af medel till bestridande af utgifterna för lagberedningen under fortsättningen af dess arbeten.