Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är väl möjligt att Utsk:s Ordfide och några andra ledamöter hysa denna tanke, men af de Betänk, åtföljande reservationer synes, att der finnas andra ganska utmärkta ledamöter, som med stor arbetsförmåga förena en varm önskan att komma till något bättre fin det nuvande, och som icke anse det omöjligt att vid denna Biksdag nå detta mål. Jag vet visserligen icke bestämdt, hvilken af dessa åsigter, som man bör gifva företrädet, men det öfverensstämmer mera med min böjelse att tro på den sednare, och derföre yrkar äfven jag återremiss af denna punkt. Gr. Björnstjerna har sagt, att Bevilln:sUts:k:s åtgärder vid denna Riksdag hufvudsakligen gått ut på att föreslå R. St:r kraftigare kontroller irfot de underslef, som hittills ägt rum. Oaktadt jag med största upmärksamhet genomläst Betänk., har jag likväl icke kunnat uptäcka något förslag till strängare kontroller än hittills. Utsk. har visserligen föreslagit att borttaga eden för taxeringsmännen, men jag hemställer till hvar och en, huruvida detta kan anses innebära en starkare kontroll. Men då denna punkt af Betänk, troligen blir afslagen, och Hr Stolpes förslag att betämma bevillningsprocm, lika för alla medborgare, till 1 proc., antaget i stället, så blir det nödvändigt att söka utfinna några strängare kontroller. För att bevisa möjligheten häraf, vill jag exempelvis anföra ett sätt. Man kunde nemi. stadga att alla större näringsidkare, hvilka genom lagen äro ålagda att föra böcker och räkenskaper, skulle, vid högt vite, till TaxeringsKomitéerna inkomma med skriftliga upgifter på sina inkomster, och tillika försäkra att dessa upgifter äro afgifna »på heder och samvete». Som förhållandet nu är, inkomma t. ex. här i Stockholm sällan Grosshandlarne med Den 28 Mars 447 skriftliga upgifter till TaxeringsKomitéerna; ty de underkasta sig heldre den i Bevillmsförordmn stadgade plikten, hvilken ej är högre än 2 Rdr Bko. På så sätt händer att handelshus, som hela verlden vet hafva 20 å 30 tusen Rdr Bko i årlig inkomst, ej utgöra bevillning för mer än 3 å 4 tusen Rdr.
Kommers-kollegium har åberopat sitt i ämnet den 10 April 1837 afgifna betänkande, samt i öfrigt anfört: att det vore af lång erfarenhet bekräftadt, att judars bosättning i de för dem nu upplåtna städer der ej medfört någon olägenhet eller varit af menligt inflytande på öfrige innevånares Allm. Beseoch Ekon-Utskottets Betänkande, N:o 107. utkomst och bergning, hvadan Kollegium icke heller kunde godkänna landshöfdingen» i Götheborgs och Bohus län nyssberörde skäl emot utsträckningen af judars bosättningsrätt i Sverige, eller att, i anseende till deras skarpsinnighet och fintlighet i alla företag, fara vore, om dem tillätes att bo hvarhelst i riket, att de skulle qväfva och tillintetgöra industri och välmåga hos landets egna innevånare. Tvertom vore det kändt, att judarnes spekulationsanda och omtanka i väsendtlig mån bidragit till åtskilliga fabriksnäringars förkofran i riket. Kollegium har likväl i den händelse, att betänklighet förekomme emot beviljandet af denna utsträckta bosättningsrätt, inskränkt sin hemställan dertill, att judar må förunnas bosättning i alla rikets städer, samt på landet, när de derstädes ega faststighet, och att dessutom de måtte erhålla rättighet, att, utan serskildt tillstånd, förvärfva och besitta fast egendom, äfven pä landet. Af konsulernes uppgifter inhemta», att i Frankrike, Belgien och Holland judar åtnjuta lika rättigheter med dessa länders öfrige innevånare, hvaremot de i England, Preussen, Danmark och Hamburg bosatte judars medborgerliga rättigheter äro i mer eller mindre mån inskränkta; varande i öfrigt lemnadt samma vitsord om deras hedrande förhållande, som här ofvan finnes intaget rörande här i riket varande judar.
Jag är född i Kanton, de stora städernas stad, och fick genast den lyckan att tillhöra den vise Tjang-tschi-li. Det var vid denna tid barbarerne kommo öfver hafvet, för att få den nåden att dricka vårt thé och äta vår spis, och den store himmelens son, Förnuftets sol, tillät att några af barbarerne fingo kyssa stoftet för hans fötter. Deras konung hade sändt dem den långa vägen öfver det stora vattnet, endast för att de skulle betyga hans vördnad för den store verldens herre, och de hemtade skänker. Deribland var en underlig låda, hvari alla som ställde sig framför den, måste krypa in, och visa sig helt små derinne för den store Förnuftets sols ögon. Och den himmelske Kejsaren, alla herrars herre och alla furstars furste, han log i nåd, då han såg denna ödmjuka hyllning af alla. Några dagar sednare, då min herre, den vise Tjang-tschi-li inträdde och nedkastade sig för den lysande fursten, då befallte han honom krypa in i lådan och sålunda betyga sin vördnad, och han gjorde som förr och ställde sig framför lådan, men se, han kom icke ditin. Då blef himmelens son vred. Men min herre, hvars vishet öfvergår andra menniskobarns, såsom hafvets vatten öfvergår droppens, fann genast hvad som händt, nedkastade sig på sina knän och sade: „Store herre, du som är mera lysande än solen och mera skinande än morgonrodnan och mera mild än morgonvinden, se i nåd till din tjenare och straffa honom icke. Se, du värdigades sjelf i går låta gifva honom mat af ditt Kejserliga bord, och det var denna mat som af ditt majestäts ögonkast undfått en så födande förmåga, att din slaf nu icke kan rymmas i lådan. Du är herre öfver mitt lif, men värdigas vara barmhertig, som solen, och gif mig några dagar att åter afkläda den fetma, hvarmed din nåd har beklädt mig, och jag skall kunna fullgöra din befallning“.
höriga ort användes , icke otidigt förminskades utan häldre förbättrades och formerades, hvarföre Coliegium på alla Regalia fisci borde hafva ögat, att de icke försnillades, försummades, bort-, tappades och färlorades, borde draga omsorgs Betänkande orri Rikets Styrelse-Verk. 503 att Riksens medel sig bättrade , och beqvamdes till utgifterne, höllos tillhanda och skaffades i tid, samt att Crediten vidmakthölls, på det Kronan i nödfall kunde hafva både utom och inom Rikets bistånd och hjelp, och skulle derföre alla Förordningar och dispositioner i Räknekamraaren göras. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 « STOCKHOLMS HÖGSKOLAS § JURIDISKA BIBLIOTEK B I IS A N ii tili Samtlige Riks* Ståndens Protocoll, V i d Lagtima Riksdagen i Stockholm åren 1828 och 1829, FFMTE SAMLINGEN> Första Afdelningen, innehallande Bevillnings - Utskottets Memorial, Belänkanden och Utlåtanden. Tredje Bandet, Första Häftet, 1 I i Bevilln.-Vtskoltets Memorial, N:o 55. 3 N:o 55. Ankom till Exp. Utik. d. i Dee. igsp, Memorial med Vote rings - Propositioner , angående Tull ä Spannmål.
Att ega något, utan att kunna framskaffa det eller veta hvar det finnes, är för egaren alldeles detsamma, som att icke ega. Men det inträffar ganska allmänt med samlare, att under fortgången af deras slräfvanden sjelfva samlandet blifver hufvudmålet, utan tanka på att någonsin njuta af de hopade rikedomarne. Så har äfven ItiksArchivet hopat handlingar på handlingar, utan att skilja emellan dem af större eller mindre betydelse Följden har ock blifvit att man i anseende Deri 24 November f. m. 61*7 till de stora massorna, af värdelösa papper, alldeles icke eller blott med stor svårighet kan framleta hvad dyrbart der finnes. Med det stora begär för onödigt skrifveri, som lior till lidens lynne, är det att befara att, i händelse icke någon åtgärd vidtages, RiksArchivet kommer så att öfversvämmas af handlingar, att icke någon byggnad blir nog rymlig att hysa dem alla. Att handlingarnes mängd redan är öfverdrifvet stort, kan bäst inhemtas af de klagomål. man ständigt hör deröfver att dyrbara handlingar förmultna i hvalfvén. På det man icke i framtid helt och hållet skall förgås i en syndaflod af papper, är nödigt att en utgallring sker, och de onyttiga samt intresselösa förstöras, hvarigenom de, som ega något historiskt intresse eller vigt i öfrigt, må blifva för forskaren tillgängliga. Med anledn. af hvad jag tagit mig friheten yttra, är milt påstående att, innan man går i befattning om byggande af nytt lius åt lliksArchivet en utgallring af dess handlingar eger rum; samt att man, vid valet af byggnadsplats, faster mera afs:de å grundens fasthet samt lokalens frihet för eldsfara, än å tomtens större eller mindre aflägsenhet från stadens centrum. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Att det vore särdeles önskligt att så snart som möjligt erhålla ett fullständigt och väl ordnadt RiksArchiv, kan icke förnekas; men derföre kan icke påstås att man handlade varligt, om man bifölle det första förslag, som blefve framlagdt, blind för alla de olägenheter, som deraf kunde blifva en följd.
Maj:t nu föreslagit Rikets Ständer att anvisa medel till ersättning åt Stats-kontoret dels för utbetalningarne till Central-komitéen för Lon doner-exposition, enligt den afgifna redogörelsen 144,146: 2. efter afdrag likväl af den deri upptagna utgiftspost af 4,761: 84. för inköp och hemtransporterande af det i London utgifna praktverket öfver expositionen, hvilken utgiftspost framdeles komme att af andra medel Stats-kontoret godtgöras, eller med återstående 139,384: 18. äfvensom för de, jemlikt Kongl. Maj:ts nådiga beslut den 21 Mars 1862, anordnade 20,000: — till resestipendier åt lärare vid tekniska undervisningsanstalter och andre af Kongl. Maj:t utsedda personer, samt resebidrag åt industriidkare och arbetare; alltså med en sammanlagd summa af R:dr 159,384: 18. dels ock för det belopp, som, enligt framdeles ingående redovisning, kunde styrkas hafva blifvit utbetaldt för utställningen af landtbruks-alster och redskap i Hamburg. Då för Senska industriens och landtbrukets utveckling, äfvensom för utbredande i utlandet af känndom om våra produkter, det ©tvifvelaktigt varit af stor vigt att Sverige på ett värdigt sätt deltagit i ofvanomförmälda expositioner, får Utskottet, sorn funnit de i sådant hänseende vidtagna åtgärder ändamålsenliga, tillstyrka, att de för ifrågavarande ändamål förskjutna medel måtte varda Stats-kontoret godtgjorda, dervid Utskottet dock ansett sig icke kunna ingå i pröfning af kostnaderna för expositionen i Hamburg i vidare mån än medel derför redan blifvit disponerade; hemställande Utskottet alltså, att Rikets Ständer måtte Kongl. Maj:t,s ifrågavarande nådiga framställningar på det sätt bifalla, att pä Riksgälds-kontoret anvisas a) till betäckande af kostnaderna för Sveriges deltagande i 1862 års allmänna industrioch konst-exposition i London ett belopp af 159.384
Dessutom om den fråga genomdrifves, som jag här framställt, är derföre ingalunda sagill, alt Stiftets barn skall uteslutas från samma Stifts folkskolor. Om Skara Stifts barn söka undervisning i Seminarierne inom Wexiö stift, så kunna ju de ändå söka befordran inom Skara stift, utan att derigenom den ringaste rubbning åstadkommes i nuvar:de förhållanden eller i dem, Frih. Palmstjerna förmodade nnega rum. Hvad åter angår Frih. Palmstjernas vederläggning af mitt yttrande om hjertals omskapande, sä får jag förklara, alt jag är den, som minst tror, att en blott menniska kan omskapa den andras hjerta. Jag känner för väl den enda kraft, sorn eger denna för måga, och det är tron pä Gud och Hans Heliga Ord, men om detta ord skall kunna omskapa och förädla oss, så fordras härtill, att just detta ord blir rätt fattadt och förslådt. Den, som skall göra detta ord rätt fattadt och förstådt, måste vara genomträngd af dess sanningar, och jag kommer alltid att betvifla, alt den skollärare, som endast besitter det kunskapsmätt, en lärjunge uti en elementarskolas andra klass besitter, kan ega förmåga ali så framställa detta ord för en annan, att hjertat dervid kännes genomträngd af dess sanning. Detta till svar på Frih. Palmstjernas genmäle af mitt första yttrande, och jag förnyar min anhållan om bifall till den ifrägavar:de punkten. Frilen har visserligen förklarat, alt det skulle betyda intet, om Borgareoch BondeSi:n bifalla punkten, men R. o. Ad. afslå den. Nej visserligen icke, men jag skulle åtminstone alltid erfara en djup ånger, om jag icke varmt talat för bifall till det ifrågavar:de förslaget, och ännu mera blygas, om BondeSt. antager men vi afslå detsamma. Del rörer BondeSt.-s väl framför alla andras, och om della Stånd framför sina tankar lill Regeringen, kan jag icke föreställa mig, alt sådant skall af Regeringen misstyckas, och jag är öfvertygad, att Den, som siller på Sveriges thron, skall med glädje emottaga en hemställan, som afser Hans folks förädling.
Utskotten måste ock nu inskränka sitt tillgörande dertill, att hemställa, örn icke Rikets Ständer skulle, vid nu uppgifna förhållande, finna nödigt hos Kongl. Maj:t anhålla att för nyssnämnde ändamål icke allenast få emottaga underrättelse, om någon Staten tillhörig egendom kan finnas odisponerad och användbar till casern för Svea Artilleri-Regemente, samt i sådan händelse, hvilka contanta medel kunna erfordras för dess inredande och apterande för ändamålet, utan ock att Kongl. Majit, i händelse sådan egendom icke skulle förefinnas, måtte meddela Rikets Ständer förslag till inköp eller nybyggnad af tjenlig local för ifrågavarande casern, med bifogande af behöriga värderings-instrument och öfrige för anskaffnings-kostnadernes bedömande erforderliga handlingar; äfvensom att Rikets Ständer måtte få emottaga behörigen upprättade förslag öfver årliga kostnaden för underhållet såväl af casernerne för Gardes-Re - Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskoltens Betänkande, N-o 2. 39 gementena till fot, som af den ifrågavarande casernen för Svea Artilleri-Regemente, lärande, i händelse Rikets Ständer antaga, hvad nu härutinnan blifvit föreslaget, äfven böra hos Kongl. Maj:t underdånigst framställas en anhållan om meddelande till Rikets Ständer af uppgift å den årliga kostnaden för underhållet af Lif-Gardets till Häst casern och stallar, på det denna fråga, hvarom Statsutskottet , i anledning af derom, uti Kongl. Majlis Nådiga Proposition om Stats-Verkels tillstånd och behof, gjord framställning, serskildt sig utlåtit, (N:o 44* 36 punkten) malte framdeles kunna behandlas, i sammanhang med den allmännare frågan om utgörandet af inqvartering i Stockholms stad.
Utlåtande, i anledning af väckt motion, angående närmare bestämmelser i afseende å sättet för erhållande af skatterätt å krononybyggen. Med förmälan, hurusom afvittringarne inom södra Ångermanlands domsaga af Wester-Norrlands län numera i betydlig utsträckning fortgått äfven uti de socknar, som äro belägna längst upp efter Ångerman-elfven, har Riksdagsfullmägtigen Henrik Hansson från nämnda län, uti en hos Bonde-Ståndet väckt och till Stats-Utskottet remitterad motion (N:o 190), fästat uppmärksamheten å de flera olägenheter och kostnader, som förorsakas de merendels fattige nybyggarne derstädes genom det för närvarande öfliga sättet för utrönande, huruvida åboen så fullgjort sina skyldigheter, att nyhemmanet finge från krono öfverföras till skatte. Till den syn, som i sådant hänseende skall hållas, förordnades af Konungens Befallningshafvande, efter derom af åboen gjord ansökning, Kronofogden i orten, hvilken likväl understundom först ett år efter det ansökningen blifvit till Lans-styrelsen ingifven, egde tillfälle alt hålla synen. Denna onödiga tidsutdrägt undvekes deremot om länsmannen i distriktet, såsom någon gång hände, alltid finge uppdrag att förrätta synen, hvarförutan kostnaden för densamma, hvartill åboen nu ofta fick skuldsätta sig, i högst betydlig mån minskades, synnerligast då Kronofogden vore bosatt 20 tdl 30 mil från förrättningsstället. I 30 Slats-Ulshottels UcläUinde N:o 125. betraktande häraf, hade motionären föreslagit, att Kongl. Kungörelsen den 15 December 1848, angående ändring i ditintills gällande stadggnden i afseende på ordningen och sättet för vinnande af skaltemannarätt till hemman och lägenheter af krononatur, måtte erhålla det uttryckliga tillägg, att syner å sådana hemman och lägenheter, då de skola till skatte omföras, måtte af länsmännen, hvar inom sitt distrikt, förrättas med behörigt biträde, eller, om denne skulle af jäf eller eljest vara förhindrad att synen företaga, i dennes ställe af närmast boende kronobetjent.
Det torde således böra tågås i betraktande, att då man nied bidrag af enskildta medel har gått så långt, bör väl Staten, om ej i första, åtminstone i något runi, understödja detta företag. Hr Ribbing, Arvid: Då jag hör att för bildandeaf ett landtbruksinstitut i Södermanland redan en så betydlig summa finnes, förefaller det mig, som att godt vore om andra hade fjerdedeien så mycket. Det vore väl icke heller någon orättvisa om, nied förbigående af del förstnämnda institutet, härå gjordes afseende. Det synes nemi., sorn den inrättning, hvilken redan fått så mycket af enskild person, ej bör vara i behof af statsbidrag. Jag får ytterligare fästa uppmärksamheten derpå, att då så väl detta institut i Södermanland, sorn de öfriga redan inrättade eller föreslagna, såsom belägna på slättlandet, hafva nästan endast en slags jordmån, så finnes deremot på mångfalldiga tråk ter af Småland egendomar, som äro tjenligare till landtbruksinstitut, i så måtto, sorn jordarterna der äro olikartade, då man vid samma hemman kan äga tillfälle att anlägga särskildta experimentalfält på sand, lera, mi lla och klapperjord, lära sig skogshushållning ni. m., hvilket vid ett jordbruksinstitut är af högsta vigt för grundlig undervisning och bildande af skicklige och duglige landtbrukare. Det ar denna brist, sorn verkligen förefinnes vid de landtbruksinstitut, sorn redan äro inrättade, eller äro på vägen att inrättas; och jag vet icke hvar den bättre skulle kunna afhjelpas, än i Småland, för hvars 3:ne särskildta län fråga uppstått om inrättande af landtbruksskola, och der en egendom lätt kunde 488 Den 29 Februari c. ra. väljas af den blandade jordman, som jag nyss nämnt. Dessa anmärkningar anhåller jag måtte få åtfölja motionen. Remitterades till StatsUtskottet. Föredrogs ånyo Hr Cederschjölds, Robert Theophron, den 2G dennes e. m. på bordet lagda motion, om förändring i straffet för den , som oträngd i vredesmod mot annan drager knif eller svärd, spänner bössa eller reser annat lifsfarligt vapen. Ilr Ribbing, Arvid:
Och så följdes vi åt, Hans Persson, hans son Per och jag, hem till min moder. Min ömma moders förtjusning var mycket stor, då hon fick se mig, både efter och utan Hans Perssons förskrift, skrifva mitt namn: Johannes Persson. (Jag hade då mitt tillnamn i enlighet med allmogens sed att bilda detsamma.) Att det blef en högtidlig afton i hemmet, behöfver jag väl knappast omnämna. Min moder bjöd Hans Persson och hans son att stanna kvar till aftonmåltiden. Och vid denna förekommo rätter, hvilka ej ofta uppdukades i mitt lilla hem, såsom stekt fläsk och förlorade ägg, risgrynsgröt m. m., som ansågs som storartad kalasmat i våra bygder. Hon letade äfven fram litet rom, som hon länge gömt på en flaska, och bjöd Hans Persson på en toddy, vid hvars njutande Hans Perssons anlete sken som en förklarads anlete. En toddy hörde på denna tid och i dessa trakter till rariteterna. Vid afskedet fick Hans Persson tvenne skålpund smör och ett större stycke fårkött att taga med sig hem, och sonen Per fick alla fickor fulla med skorpor och ringar. Att Hans Persson efter ofvannämnda besök ännu mera vinnlade sig om att inviga mig i alla de stycken, han kunde, behöfver jag väl ej heller omnämna. Jag var nu hans fullkomliga favorit. Serskildt väckte han min håg för vår sagotid och våra historiska minnen. Han lät nemligen det öfre lexlaget understundom läsa innantill i Fryxells Svenska historia, och der fick jag nu göra bekantskap med Hjalmar den hugfulle och Orvar Odd, med Starkodder, Rolf Krake och alla dessa andra väldiga sagohjeltar, som sedan spelade en mägtig roll i min barndoms fantasi. Hur mången gång liknade jag ej mig sjelf, då jag gick ur skolan ensam öfver ljungbackarna till mitt hem, vid en Hjalmar.
Egnar man upmärksamhet åt en annan sida af saken, så skall denna oumbärlighet än mera falla i ögonen. Jag har i det föreg:de erinrat, hurusom den ordinarie Adv.Eiskalen, äfven om han med ganska stor arbetsförmåga är utrustad, likväl understundom nödgas icke blott en, utan flera veckor odeladt upoffra sin tid åt handläggningen af blott ett enda mål; och komma nu, såsom jag erfarit, flera dylika mål på en gång, så är det klart, att ännu längre tid måste förflyta innan Adv.Eiskalen kan återtaga de löpande görornålen inom Kont. Finnes nu ingen som har erforderlig skicklighet och förmåga till saint bestämdt åliggande att sköta dessa göromål, så är ju klart, att de alla skulle komma att ligga nere, samt att Adv.Eiskalen således, efter att hafva fullbordat ett besvärligt och tankeansträngande arbete, hvilket väl borde berättiga honom till någon hvila, i stället skulle nödsakas att genast ånyo anstränga hela sin återstående arbetskraft, för att foga behörig åtgärd vid alla de efterliggande ärender, som sålunda belasta hans bord; och om nu denna arbetskraft icke vill räcka till, utan ärenderna, som kräfva handläggning, ständigt ökas till sitt antal, ligger det då icke klart i sakens natur, att med hvarje år arbetsbalansen skall växa inom Adv.EiskalsKont.? Ligger det dessutom någon billighet eller ens en skymt af rättvisa uti att på detta sätt öfverlasta en tjensteman med arbete, så att han icke har ett enda ögonblicks ledighet för att vårda enskilta angelägenheter, huru ringa och inskränkta dessa än må vara, eller för att kunna njuta något af sådana förströelser, hvaraf själen, efter trägen och ansträngande sysselsättning, har ett oundvikligt behof? Kan man dertill antaga, det ordinarie Adv.Eiskalen, om äfven af naturen utrustad
Ständers upplysta profning vdrdsajnlingen öfveda mnadt* Stockholm den 2 6 Aug, 1823- NtO 34- Ankom d. 28 Aug1823- Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar mot Utskottets Betänkande, angåen., de deri af Städerne utgående Salu,-ÄQ* eisen och dess upphörande, Mot Riksens Högloft Ständers RevillningsUtskotts den 2b:te sisth Julii, angående den af Städerne utgående Salu-Accisen och dess upphörande afgifhe Betänkande, hvaruti Utskottet på anförde skäl ansett Salu - Accisen, såsom af en, från den Handt-Tulls-afgiften åtföljande Husbehofs-, accisen, skiljaktig beskaffenhet, hvarken hafva varit eller nu mera vara uti den så kallade Fyllnads-afgiflen inbegripen, utan, enligt Riksens Hög. }ofl Ständers beslut, böra likasom Ovarn-Tulls "~V afgiften af Stockholm, Götheborg och Carlscrona, särskildt af Rikets Städer med 15,000 R:dr årligen directe utgöras till Statsverket, hvarom tilt undvikande af de. olägenheter, sorn uppstå, då flere års afgifter pä en gång inkräfvas, en särskild föreskrift Skulle i den blifvande BefillningsFörordningen intagas, liar inom Vällofl. BorgareStåndet blifvit anmärkt, först af Hetr Ekhoff; alt Bevillniu^sUtskott tis Be.tänkmiJen.