Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den förebråelse Herr Grefven härigenom Den 21 December e. m. synes vilja göra mig, får jag förklara, att jag skulle anse högst smickrande, så framt jag kunde hoppas, att Utskotten behagat fästa någon uppmärksamhet å, eller begagnat, några af de upplysningar jag tagit mig friheten lemna. Om så skulle vara, är det mig ganska kärt, emedan det är min pligt, att bevaka Armeens bästa, som åter står i nära förening med vapenöfningarne. Jag anser mig derföre Herr Grefven för detta yttrande högst förbunden. För öfrigt äro inga discussioner obehagligare, än de, hvarest fråga uppstår, icke blott om sak, utan äfven om person, och jag skall således vara så kort som möjligt. Herr Grefven har sagt, att han vädjade till Ridderskapets och Adelns omdöme emellan mig och sig. Herr Grefvens och mina yttranden stfi i Ridderskapets och Adelns Protocoller, och de få stå der för vår räkning. Herr Grefven har äfven yttrat, det jag påbördat honom, att hafva anfört, att halfva Passevolance-afgiften skulle vara tillräcklig för vapenöfningarne. Men har icke Herr Grefven helt nyss för andra gången yttrat detsamma? För öfrigt utgör det grundlagsenliga, eller icke grundlagsenliga i Rikets Ständers beslut, en sak, hvars försvarande jag ingalunda ser mig förbunden alt åtaga mig; ty beslutet är fattadt af trenne RiksStånd, hvilka förmodligen sjelfve veta försvara sina gerningar, —- Men jag skulle förebrå 282 Den 21 December e. m. mig, om jag elt ögonblick längre upptog tiden, oell jag slutar derföre. Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt, Gustaf: Äfven jag skall icke fortsätta denna ordtvist, hvilket onekligen blefve fallet, om jag skulle upptaga hvad Grefve Horn här anfört. Jag kan likväl icke undgå, att göra en anmärkning. Man säger alltid, att det är en ordtvist, då en annan svarar på något, som man sjelf anfört? men aldrig, att detta anförande äfven lior till samma slag.
Få lära finnas på detta rum, som icke lika med mig högt värdera Grefve Frölichs ädla nitälskan för Uppfostringsverkens fullkomnande uti vårt fädernesland, och som icke önska att hans 94 Den 14 A,ugusti f. m. bemödanden måtte krönas med framgång; men det liar under loppet af discussionen icke blifvit klart för mig, att beviljandet af det anslag, som nu är ifråga, skulle lägga hinder i vägen lor dessa bemödanden. Om så vore, skulle jag visserligen icke rösta för detsamma, och jag skall äfven icke göra det, om jag blir öfvertygad under loppet af den återstående discussionen, att det skulle blifva hinderligt för Uppfostringsverkens förbättring. En Talare bar anmärkt , att skattebördorne tyngst drabba jorden, och har derifrån velat härleda den slutsats, att skattebidragen ej borde användas till Uppfostringsverket! för de högre klasserne. Den medborgare, som ifrar för frihet och odling, inser utan tvifvet, att friheten är af ringa värde, utan odling, och att för odlingens utbredande våra Universiteter och Läroverk, till och med i deras närvarande skick, utgöra ett ganska väsendtligt vehikel. Jag tror derföre, att man icke derifrån kan hämta motiv att afstyrka anslaget. Jag tager dessutom för alldeles afgjordt, att den jordbrukande klassen hämtar stor och direct fördel deraf, att Uppfostringsverken äro i godt skick. Det är från dem, som Embetsmännen utgå, och det kan ej vara utan att det skall bestämdt inverka på jordbrukarens intresse att desse Embetsman blifva bildade så, att de väl fylla sitt kall. Man har anmärkt, alt man ej borde gifva högre anslag åt Lärare, då Den 14 Augusti f m. 95 de ej visa sig verksamma i utgifvande af skrifter» Jag får fästa uppmärksamheten deruppå, att det är stor skillnad på förhållandet i detta afseende i Sverige och i andra länder. 1 Sverige, äfven om författare gifva prof på stor vettenskaplig bildning, kunna de ej beräkna, att för sina af trycket utgifna skrifter erhålla mera än kostnaderne ersatte, sällan en knapp' profit derutöfver»
Såsom vilkor för erhållande af delta ytterligare statsbidrag skulle stadgas, att kanalbolaget finge under hela ombyggnadstiden fortfarande åtnöja sig med 3 procent i utdelning på aklierne och efter ombyggnadstidens slut med 5 procent årligen, till dess berörde skuld till statsverket blifvit till kapital och ränta fullt ålergulden; äfvensom att i allt fall, då §§ 6 och 10 i bolagets privilegium fortfore att ega gällande kraft, statsverket komme att erhålla öfverskollet af framtida årliga nettobehållningen på kanalinkomsterna, sedan bolaget undfått högst 15,000 r:dr eller omkring 7 procent på aktiekapitalet; hvaremot för möjligheten att årligen från 1860 års början med säkerhet kunna tillvägabringa inbetalningen af 6,200 r:dr till statsverket, den förändring i § 5 af så väl bolagets privilegium, som det emellan kronan och bolaget upprättade kontrakt, erfordrades, att den summa, sorn efter arbetets fullbordan hvarje år skulle afsältas till reparationsfond, borde minskas från 5.000 till 3,000 r:dr under den tid, som åtginge för amortering af bolagets skuld till statsverket, äfvensom, på det ombyggnadsarbetet måtte kunna verkställas utan allt för stora olägenheter för trafiken på kanalen och deraf följande rubbning uti inkomstberäkningen, den förändring i § 3 mom. b) af privilegiet och kontraktet borde ega rum, att arbetstiden förlängdes med 3 år eller till 1859 års slut. För don händelse åter, att intetdera af dessa bägge alternativet blefve gilladt, har direktionen i underdånighet anhållit: 3:o att åt bolaget måtte anslås det till 1853 års slut, efter uppgjord beräkning, erforderliga tillskott af 330,636 r:dr b.-ko, alt med uppgifna belopp för hvarldera af åren 1851, 1852 och 1853 utgå, mot förbindelse å bolagets sida, att, på lika sätt som ofvan är vordet omnämndt, deraf återbetala en fjerdedel, utgörande 82,659 r:dr.
Deröfver till och med 100 R:dr - 12 Deröfver tili och med 150 fi.-dr - 18 Deröfver till och med 200 R:dr - 24 Och deröfver för hvarje 100 R:dr - 6 Och må, i händelse det Fastebref söm* enligt Kongl. Förordningen den 13 Juni.1800, på lagstånden fast Egendom alltid bör tagas, anmäles vara förkommet, då det inför Domaren skall uppvisas, något annorlunda charteradt be® vis eller Protocolls-Utdrag i stället icke gälla än denna §. stadgar. §. 20. Agtenskaps*förord, Morgongåfvo-bref, Fidei-Cornmisser och andra dylika Förordnanden .skrifvas på Stämpladt Papper, eller beläggas dermed. till tre fjerdedels procent af den bortgifne Egendomens vid Bevillnings-Taxeringen uppskattade värde, då den består i fast Gods.) och efter Boupptecknings-värdet eller Mätismarv» na ordom, då den utgöres af Eösöfen. Testa® Dm 5 Juli. 481 Testamenten, såsom de der äro underkastade upphäfvande eller förändringar, behöfva vid upprättandet icke förses med högre än Sex Skillingars Charta, utan skall dertill först efter gifvarens död , och endast i händelse af begagnande, nyttjas Stämpladt Papper, svarande emöt tre fjerdedels procent af den bortgifna Egendomens behållna värde enligt Toupptekning, hvarvid, i afseende på Fastigheter, Förrättningsmännen vid ansvar äga att taga till grund det vid sednaste Bevillnings-Taxering åsatte värde. Kan, efter tj raade dödsfall, lösa Egendomens värde ej utrönas inom den tid Handlingen bör vid Domstolen uppvisas, ställe då Innehafva ren Torgen för Stämpel-afgjften intill dess Eoupptekning hållen och Charta anskaffad är.
Vid sammanräknandet af den åren i832 och r833 uti 22 Län inlöste Salpeter, hafva Revisorerne funnit förhållandet med Salpeter-tillverkningen, jemförd Länen imellan, vara följandet l®. få. lod. Uti Westerbottens Kronobergs d:o , 4,945: 5. 4- „ Calmare d:o 4,129: 3. 3i. , Upsala dro 3,124: io. — „ Westmanlands d:a . 2,738: i3. 2^ „ Gefleborgs d:o 1,961: i4* — , Christianstads d:o 1,705: 10. 17- „ Jönköpings d:o 989: — 28. „ Norrbottens dro 937: 1. 16. „ Jemtlands d:o 910: 2. —- „ Södermanlands d:o> , . „ Skaraborgs d:o » 769: 8. 12» „ Östergöthlands dro * 760: 17. 19. Blekinge dro . 733: 19. —>■ „ Nerikes d:o 342: rr. ioi. „ WesterNorrlandsd:o . 330: 10. — , Elfsborgs d:o . 306: 3. 25. „ Gothlands dro 283: 16. —- „ Kopparbergs d:o 194: r. —- „ Hallands d:o . 98: 17. —r och uti Wermlands dro .. . » 8: 9. 20'. Tillsammans L@ 49,461: 3. 6. hvaraf för år iSSa? Af denna olikhet i productionshelopp inhemtas, afl Salpetertillverkningen i vissa Län utgör en betydlig industri-gren, hvaremot den i ( io4 ) andra åter icke ens förtjenar namn af binäring. De slutsatser, hvilka i Statsekonomiskt hänseende häraf kunna dragas, ligga enligt Revisorernes tanka för öppen dag, nemligen alt i de förra Länen Salpeterodlingen bör fortfarande uppmuntras och understödjas, likväl med iakttagande af all möjlig inskränkning i de nuvarande dryga uppbördsoch transportkostnaderne, men i de senare
Adlersparre icke för tillfället är här närvarande, anhåller jag, som hans frände och vän, att få yttra några ord i ändamål att, om möjligt, utverka bifall till hans anhållan. Jag delar den siste värde talarens åsigt, alt det varit önskvärdt för det allmänna, om Utsk:t fått åtnjuta Hr Adlersparres insigter och tillgodogöra sig hans värderika erfarenhet. Ur denna synpunkt skulle jag således icke önska annat, än att han måtte stadna qvar. Man då R. o. Ad., vid sitt sista sammanträde, tilllåtit en här bosatt tjensteman att, med bibehållande af sin riksdagsmanna-rätt, få afsäga sig sin plats sorn suppleant i ett Utsk., så hemställer jag, om man icke äfven borde göra afseende på en annan ledamots ställning, ithy att lian i en aflägsen landsort innehar en vidsträckt ekonomi, som han sjelf sköter, och att det således måtte honom förunnas att under en kort tid af riksdagen få lemna densamma. Han har framställt denna sin ansökan så i början af riksdagen, att han ännu icke varit inkallad i Utsk:t. Jag vet väl att det varit det rättaste, om han, vid erhållen kunskap om det skedda valet, då genast och på grund af Riddarh.-Ordn. afsagt sig 170 Den ?6 November f. m. bänkmansbefattningen, om lians enskilda förhållanden icke tilläte honom att dermed fortfara. Men det bör likväl låta tänka sig, att det låg honom om hjertat att vid början af riksdagen gifva den riktning åt densamma, som var öfverensstämande med hans åsigter. Jag tror således att man kan betrakta hans afsägelse såsom skedd under riksdagens första dagar. Afven önskade jag att R. o. Ad., när frågan i allmänhet betraktas, icke så strängt behandlade sina ledamöter. Det kan icke vara angenämt att i en så beskaffad anhållan, som den nu gjorda, framlägga sådane, ofta talande, skäl och bevekelsegrunder, som föranleda en sådan anhållan. Jag tror att man bör hysa så pass förtroende tiilR. o. Ad:s ledamöter, att man, åtminstone icke straxt i början af riksdagen, afslår deras anhållan.
Vidare har han talat om vår fattigdom, såsom hinder för införande af förbättringar, såsom kostande penningar, i följd hvaraf Oländnirtgarne kunde behålla sin trafik, sådan de hafva densamma. Många år hafva icke passerat sedan den lid, då ingen ordentlig kommunikation fanns mellan Gottland och fasta landet, och den som egde rum, befordrades med farliga båtar. Nu är delta förhållande ändradt. Betraktar man Öland, med en befolkning af 30,000 menniskor, så torde befinnas att några tusende r:drs understöd för en säker och beqväm kommunikation mellan Den 12 Februari. 411 fasta landet och en sä betydlig ö skulle medföra en vida derutöfver svarande nytta. Gr. Wrangel har vidhållit sin mening, att, enär fråga om anläggande af en ny färjeplats nu utgjorde föremål för K. Kammar-ooll:ii utlåt., skulle det till intet tjena, att dermed besvära Konungen; men jag ber Herrarne bemärka, att här icke allenast är frågan om en ny färjeplats, utan ock om sjelfva öfverfarts-inrätlningen i allmänhet och således innefattar denna sednare omständighet, ett betydligt vidsträcktare ämne, än det, hvilket, som något enstaka, nu utgör föremål för Kammar-coll:ii beslut. Jag skulle således, på de skäl Hr von Hartmansdorff anfört, och dem jag ber att kortligen få relevera, eller att Kronans transporter nu både med fara och svårighet befordras, för min del tro, att en förändring i förevar, hänseeende vore ett värdigt föremål för understöd af R. St., och alt det i följd deraf vore af ganska stor vigt, alt undersökning blefve hällen, hvarföre jag under sådane förhållanden, icke kan afstå från min anhållan om bifall. Gr. Liljencrantz, Gust. Fredr.: Då den fråga, som i detta betänk, afhandlas, till öfverläggning förevar inom Ekon.- Utsk., så saknade Utsk. icke de uplysningar, som de i betänk, åberopade handlingar lemnade, utan hade derjemte att tillgå uplysningar af flere ledamöter inom Utsk., bosatte i den trakt ål hvilken den förbättrade kommunikationsanstalten skulle beredas.
Jag gör det utan all partiåsigt, och tror icke lieber att en sådan behöfver deri inblandas; ty det är väl icke första gången, som en pension blifvit beviljad en utmärkt person eller dess efterlemnade enka, i händelse denna befunnit sig i knappa omständigheter. Alt Anders Danielsson var en utmärkt person, derom kati en livar bära vittne, som följt Sveriges sednaste riksdagshisloria, derom vittnar äfven det Stånd lian tillhört, som ansett hans minne värdi denna utmärkelse, och hvarom samma Stånd enhälligt förenat sig, Jag tror alt dessa samfälldta omständigheter tala till bifall för ifrågavar. betänkande. Hvad de stora arfvöden beträffar, sorn den aflidne i lifstiden skall hafva uppburit, och att med klok hushållning hans efterlemnade enka och barn ej bort befinna sig i behof, så kan jag visserligen icke ingå i något bedöromande häraf; men ett factum är det, att den aflidnes enka och barn nu äro stadde i behof och alt, om det måste medgif» Den 4 December e. m. vas, hvilket jag visserligen icke heller bestrider, att Anders Danielsson under sin riksdagsmannatid uppbar stora arfvoden, så försummade han ock derunder sina egna angelägen betei'. Förenande mig i öfrigt med Frih. Tersmeden, hop pas jag att R. o. Ad. icke afslår denna sak. Hr Anckarsvärd, Aug.: Jag hör numera till det inskränktare antal, sorn genom sin ålder kunnat deltaga i riksdagsförhandlingarna sedan 18og Jag är således ibland dem, som lärt att känna Anders Danielsson och värdera hans medborgerliga egenskaper, och jag kan derföre ej annat än, då frågan blifvit bragt å bane, på hans stoft önska att Ständerne måtte bifalla hvad Ulskin föreslagit, JJn värd talare, Frih.
Beträffande den i Stockholms stations hufvudbok intagna redovisningen för Götheborgs depot, hafva Rikets Ständers revisorer anmärkt, att vid Götheborgs depot icke finnes någon särskild hufvudräkning eller »för år» å särskilda titlar afslutad räkenskap; hvadan och då den nu granskade räkenskapen för depöten innefattat kassajournaler för 4:de qvartalet år 1858 samt l:sta, 2:dra och 3:dje qvartalen 1859, med deröfver vid Stockholms station upprättade tvenne summariska sammandrag, saint någon fullständig redovisning således icke funnits för utgifterna under ifrågavarande år vid depöten, det ock för Revisorerne varit omöjligt inhemta, huru och på hvad sätt anslaget för året blifvit användt. I anledning häraf får jag underdånigst upplysa, att redovisningen för Götheborgs depot är upprättad i enlighet med föreskrifterna i Kongl. Maj:ts under den 10 Oktober J854 för tjenstgöringen vid depöten fastställda reglemente, i hvars 5:te §, bland annat, 40 — 314 — stadgas: »att inora en månad efter hvarje qvartals slut skall till Stations-befälhafvaren »öfversändas redogörelse för det nästförutgångna qvartalets utbetalningar, upprättad »efter det formulär, som gäller i afseende på fartygs-befälhafvares redovisning för mendel till sjöexpedition, hvilken redogörelse af stationens Revisor granskas och sedan »ingår uti stationens kassaräkning; börande all kontant inkomst och utgift vid depöten »betraktas såsom förskottsvis gjord för Stockholms stations räkning». Häraf följer, att någon så-dan särskild hufvudräkning eller för år på särskilda titlar afslutad räkenskap, som Revisorernes anmärkning åsyftat, icke kan finnas hvarken vid depöten eller härstädes för depötens räkning. Orsaken dertill att endast lista, 2:dra och 3:dje qvartalernas redogörelse för depöten ingå i löpande årets räkenskaper för stationen, ligger uti den af Kongl. Förvaltningen af sjöärendena den 30 November 1852 meddelade föreskrift, att räkenskaperna skola med kalenderår afslutas.
ekon i skogen springa. bud därom i hvart snår. Dock elden slockttar. En gnista Blott här och där blä ?iker till. Af vinterns brasor den sista Brann ut med sista aéril. Fanny Ohiysander. — B e n cl O r - b r ö d e t är på grund af sin höga protein halt, 17,5 %, under det att korn innehåller endast 8 % smältbar protein, det bästa, bekvämaste o c h billigaste hönsfoder. f DU N 189S oefterhärmliga naivitet som ett af svartsjuka anfäktadt litet hustrubarn, o c h Sven Scholandér är nu en gång för alla erkändt oemotståndlig s o m » Le joli tambour » o c h dansmästar Mollberg. Drottningen i Honnef. Under sin vistelse i H o n n e f har drottningen hos sig sett flera af sina släktingar, såsom änkefurstinnan af Wied, prinsessan Elisabeth af Waldeck-Pyrmont, arfstorhertigen o c h storhertiginnan af B a d e n m. fl. Ankekejsarinnan Fredrik har, åtföljd af sin dotter, prinsessan Viktoria af Schaumburg-Lippe, afven gjort besök, o c h s o m bekant tog vår kronprins vägen från Karlsruhe till Dresden öfver Honnef. Kronprinsessans hälsotillstånd. I dagarne har en konsultation ägt rum i Nervi mellan geheimerådet prof. E r b o c h d:r Munthe angående kronprinsessans hälsotillstånd. Förbättringen fortgår, men krafterna äro ännu något nedsatta. Storhertigen o c h storhertiginnan af Baden ha anländt för att besöka kronprinsessan under några veckor. » Literis » åt fru Gulbranson. Fru Ellen Gulbranson fick efter ett af sina senaste uppträdanden s o m » Valkyrian » g e n o m operans direktör mottaga medaljen » Literis et artibusv. Kvinnlig badläkare. M e d. kand. fröken Elin B e c k m a n har förordnats att under sommaren bestrida läkarebefattningen v i d Särö badanstalt.
Denna föreskrift, den enda vi äge utom Grundlagen , syntes så tydlig, att jag icke trodde mig äga rätt tveka om mitt J)en 3 OcloberJ. «, bifall till ProtocollsUrdragets expedierande för Herr Richert. Jag hade trott Fullmägtige tillåta sig en tydning af bokstafven, om de icke genast följt denna föreskrift, utan dröjt med expeditionen, hvilken jag ansåg, ingen consideration böra uppehålla, då lagliga föreskrifter ej sådant föranledde. Jag har således handlat efter min öfvertygelse om Grundlagens och dessa föreskrifters innehåll , och uppbär hellre föreb-åelsen derföre, än om detta öde drabbat mig för ett motsatt handlingssätt. Hvad åter den andra delen af frågan beträffar eller uppskofvet med val af Suppleant, så kan dervid visserligen fråga om anmärkning äga rum, hvilken, idet fallet, icke allenast träffar de 11 Fullmägtige utan äfven de lo,sotn j förra förhållandet utgjort minoriteten. Men vare därmed huru som hälst, erkänner jag, att, vid frågan om detta val, betänkligheter hos mig i första ögonblicket uppstodo, hälst jag ej i Fullmägtiges första Session, som var dagen efter JusiitiseO nbudsrnannens död, kunde vara beredd på eit val af så vigtig beskaffenhet, sorn det ifrågavarande. Emellertid ansåg jag att ett uppskjutit val icke var detsamma sorn ett instäldtj och trodde, att då Rikets Ständer sjelfve voro församlade, att uppskof deruti var en skyldig gard af agtning mot dem. Om likväl någon anmärkning mot Fullmägtiges underlåtande af detta val skulle göras, torde den kunna synas af mindre vigtig beskaffenhet, då Rikets Ständer nu kommit .i tillfälle, att enligt Egen önskan kunna välja både Justit‘seOrnburtsman och ness Suppleant, hvilket icke inträ; ät, om Fu imägti .e genast skridit lill val af den sednare.
För en af Styrelsens skönaste handlingar måste det då äfven anses, när desse undsättningar, i sådan ädel afsigt och under klok beräkning på ett ändamålsenligt sätt i den ordning formerneföreskrifva, ut - 2o6 Den 23 Mars f. m. förås utan förlust för det allmänna. — Da är icke något enskildt intresse befordradt på det allmännas bekostnad, hvilket aldrig skulle af mig kunna gillas, och hvaraf ej eller jag någonsin dragit fördel. Men skulle ej detta begrepp i allmänhet om administrationens rättigheter och skyldigheter vara rigtigt eller höra tillämpas i alla Stater, så tilltror jag mig dock alt klarligen kunna bevisa, att hittils det hör synnerligen gälla här i Landet; äfvensom, att det verkligen är i Lag utstakadt. I detta Land, der Statsmagterne tillåtit en oreda i Myntförhållandet existera, hvars make i långvarighet och olycksalig inflytelse på all production, knappt något annat constitulionelt Land lärer kunna uppvisa, här har man ej allenast faststält rörelse-Capitalet till en viss ziffra i ett till värdet vacklande pappersmynt, utan ock tagit alla möjliga mesurer för att göra Staten till den enda förläggaren för näringarne. Under omöjligheten för bildandet af sådane capitaler hos enskilda som af sig sjelfve erbjuda sig åt den productiva rörelsen i mån af dess tillväxt; under otillåtligheten äfvensom omöjligheten, så länge fixt mynt saknas, att hilda enskilda creditanstalter, som utsträckte eller inskränkte sine capitaler pä ett naturligt sätt i mån af rörelsens fordringar, har man här en Statsbank, sorn Den 23 Mars f. m. 207 under det den kraftigt skyddar allt penninge-ocker i smått, sjelf är en stor privilegierad ockrare på hela landet och på näringarne, deraf vissa lära svårligen kunna trifvas utan momentära försträckningar. Så länge Staten skall vara den hufvudsakliga förläggaren för näringarne, så måste den också hålla sine Cassör öppna i detta afseende, i den mån rörelsen så fordrar och säkerheter erbjudas. Jag medger, att deraf kunna uppstå stundom stora olägenheter, och att principen af Lån - understöd egentligen endast är applicabel till beläning af exportartiklar.
De i Banken förvarade laneoch lagsöknings-handlingar innehålla också säkerligen en mängd beli jerlansvärda bevis på följderna af dylika låneunderstöds meddelande åt knappast besuttna fastighetsegare. Såsom ett exempel i detta afseende vill jag blott anföra den i Bankens Fiscals-Embels Riksdags-berätlelse förekommande uppgift, att, under de 5 månaderne näst före Riksdagens början, ej mindre än 30 st. fastighetslån blifvit ”till lagsökning utremitterade.” Beträffande åter omförinälde låns olämplighet och ofördelagtighet för långifvaren, eller Banken, anser jag mig nu endast behöfva åberopa hvad Utskottets förut afgifna Utlåtanden och dervid fogade reservationer härom innehålla-; äfvensom jag, i afseende på de capital-förluster, som från denna lånerörelse äro oskiljagtiga, får hänvisa till de från trycket årligen utgifna Sammandragen af Bankens Räkenskaper. Härvid tror jag mig dock tillika bora erinra om den, i sammanhang med realisations-besluten, vid sista Riksdag, af dåvarande Banco-Utskott uttalade och af Rikets Ständer godkända grundsats, ”alt Bankens utlåningar böra vara, antingen på kort tid eller ock mot sådana fordringshandlingar, sorn utan alltför mycken svårighet kunna försäljas eller hypothiceras.” Banco-Utskoltets Utlåtande, N:o 151, 19 Serskildt får jag slutligen reservera mig emot Ulskotlels hemställan, angående den föreslagna ökade lånefondens fördelning emellan landtoch stads-egendomarne. Då någon förhöjning af belåningsi ätten icke blifvit medgifven för fastigheter i städerne; då de skäl, som blifvit anförda till ådagaläggande af behofvet utaf fastighets-lånerörelsens utvidgning, icke i något afseende äro tillämpliga för städet nas hus och byggnader, och då jag ingalunda kan godkänna den inom Utskottet uppgifna bevekelsegrund för ökningen af den för fastighetsegare i städerne hitintills afsalta låne-tillgång, så har jag ej eller lill Utskottets beslut härutinnan med min röst bidragit.”