Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Icke kan man föreställa sig, att sådant skulle anses misshagligt för någon af de krigförande makterna, eller såsom ett brott mot ”neutraliteten” eller ens fästa något slags upmärksamhet hos de Europeiska kabinetten; ty, utan anspråk på att vara hvarken financier eller förtrolig med kalkylerna för kostnaden att emot ”stormakter” uprätthålla en väpnad neutralitet, torde man kunna våga det omdömet, att, genom ett rustningsanslag å halfannan millin R:dr, Sverige, äfven om dess Regering, emot ali förnuftig förmodan, skulle hysa den olyckliga föresats att följa en Preussisk politik, icke kan injaga serdeles mycket förskräckelse, hvarken hos Ryssland eller hos Vestmakterna. Sedan jag sålunda framställt de politiska och konstitutionella skälen lill min vördsamma anhållan om återremiss af detta Betänk, för inheratande af närmare uplysningar i ämnet, hvarvid jag slutligen äfven vill erinra om nödvändigheten för Svenska Ständerne, att ega kännedom om de bidrag, som för nu ifrågavaride ändamål blifvit af Noriges Slorlhing fordrade, och i hvad beslut reprepresentanterne för detta, lill försvar af de förenade Rikenas ”oberoende och sjelfbestånd”, gemensamt med Sverige förbundna folk stannat, vill jag tillika ur Jinanciell synpunkt i korthet motivera min hemställan, att StatsUtsk. mätte taga detta ärende i förnyadt öfvervägande. Utan att man förnummit, att sådant gifvit anledn. lill några notvexlingar, äskade K.
Jag tror det icke, och 384 Den 25 April. således synes mig motionären äfven i detta hänseende saknat tillräcklig grund för sitt förslag. Ändamålet med detsamma må vara huru välmenande som helst och kunna ur vissa synpunkter till sin syftning försvaras, så bör dock R. o. Ad., enl. mitt omdöme, icke remittera motionen, helst följden deraf förmodligen blefve, att Ståndets likasom Utslcs tid kommer att framgent uptagas af ytterligare, genom detta exempel framlockade, för sent väckta motioner; hvadan jag anhåller att Hr Frihrn o. Ordfrn ville framställa propos. på afslag af begäran om remiss å motionen. Frih. Raab, Adam Christian: Jag ämnar icke förorda motionen. Jag anser orimligt att påbjuda, det LandtArméensOfficerare skola bebo sina boställen, och jag föreställer mig att Arméens här varande Officerare skola vitsorda rigtigheten af denna min åsigt; och må delta få gälla såsom ett af de många bevis som kunna anföras för olämpligheten att aflöna Officerarne med boställen. Icke heller anser jag det vara fullt billigt än mindre nödvändigt att föreskrifva, dot de embetsmän i hufvudstaden, som fått sig anslagna bostadsboslällen, skola ovilkorligen bebo dem; men i fråga om remiss på ifråga vide motion bör beviljas eller icke, får jag förklara, att, då det är tvifvelaktigt, huruvida remitteras bör eller icke, jag tillhör dem som bevilja remiss. Om man beträder den banan, att vägra remiss då någon anledn. till en motion finnes, åstadkommer man ett farligt prejudikat, och vi erinra oss de mångfaldiga strider härom, som blifvit förda på detta rum. Jag tror att man förlorar intet i sak och bestämdt mindre i tid genom en remiss, än genom ett afslag. 56 §:n RiksdisOrdn:n säger, att nya motioner få väckas, såvida de äro föranledde af redan fattade beslut eller redan uptagna ärenden, eller under Riksdagen inträffande händelser. Det kan väl icke nekas, att det är ett uptaget ärende, då lv. M. föreslår R.
Desiderias frånfälle få intill nästa statsreglering af slottets Ståthållare uppbäras och för dermed afsedda ändamål emot redovisning användas; samt upplyst blifvit, att slottet, — hvilket komme att innehafvas af Hennes Majlis sterbhus till midfastan 1862, men derefter skulle återgå till staten, — enligt hvad förvaltningsräkenskaperne utvisade, under de 10 åren 1851—1860 i årligt underhåll kostat 9,280 R:dr utöfver det för sådant ändamål på rikssta ten anslagna belopp; och att följaktligen någon inkomst af denna Statens egendom icke kunde påräknas, såvida den skulle bibehållas i samma skick som hittills, utan tvärtom Under sådana förhållanden dispositionen deraf vore förenad med uppoffringar; så har Eders Kongl. Maj:t vid underdånig föredragning af detta ärende genom nådigt beslut den 9 Februari 1861, enligt hvad då förda protokoll öfver Finansärenden utvisar, — jemte tillkännagivande, att Eders Kongl. Maj:t ville, från midfastan 1862 och intilldess frågan om slottets framtida bestämmelse blifvit af Rikets Ständer pröfvad och afgjord, öfvertaga dispositionen af slottet, samt att de medel, hvilka under innevarande statsregleringsperiod äro anslagna till lustslottets underhåll, skola för detta ändamål utgå och af Ståthållaren derstädes mot behörig redovisning disponeras, — tillika behagat förklara sin höga afsigt vara att till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta nådig proposition om slottets användande för den Kongl, familjens behof.» Hvad Herr Departements-Chefen nu angående anslagen under första hufvudtiteln underdånigst föreslagit, och hvaruti Statsrådets öfrige ledamöter jemväl instämde, behagade Kongl. Majit i nåder gilla; hvar jemte Kongl. Majit dels, enligt Statsrådets underdåniga tillstyrkande, förklarade Sig vilja i nåder föreslå Rikets snart sammanträdande Ständer, att Rosersbergs slott, som enligt Kongl. Maj.ts nådiga beslut den 9 Februari 1861 tillsvidaré blifvit öfverlemnadt till Kongl.
Kronprinsens hofhållningssumma, å 75,000 r:dr årligen för 1849 och 1850 150,000: — Anslag till Lagberedningen 36,000: — » » cellfängelsers uppförande 600,000: — » » redskaps-, rid-, anspannsoch stallpersedlar för fältartilleriet 20,000: — » » bestyckning af Waxholms och Carlstens fästningar 74,530: — » » nya gevärs anskaffande 100,000: — » » äldre infanterigevärs förändring till slagkruts antändning 20,000: — » » Carlsborgs fästningsbyggnad 90,000: — » » fästningsbyggnaderne vid Waxholm, Carlsten och Carlskrona 315,000: — » » Topografiska korpsens arbeten 36,000: — » » ångfartygs nybyggnad 300,000: — 6 Stats-Ulskotlels Utlåtande, N:o 194.
Det är nemligen icke nog dermed, att lagstiftaren, då han erkänner och tillämpar en princip, stadnar vid sjelfva början; han mäste konseqvent fullfölja principen, då den befmnes rigtig. Jemte den ganska välbetänkta föreskriften i Handelsordningen af år 1846, sorn blifvit stadgad, såsom vilkor för all handels bedrifvande, nemligen god frejd, skrifva och räkna o. s. v., förekommer deruti, som vi alla veta, äfven det stadgandet, att öppen salubod på landet ej får finnas inom tre mil från närmaste stad, hvarjemte särskilt uppräknas de varuslag af utländskt ursprung hvarmed den så kallade landthandel får bedrifvas. Hvad beträffar stadgande om ett visst afstånd från stad, så kan det förklaras genom förmenandet alt landthandlaren skulle minska rörelsen och inkomsterna för de handlande i städerna, hvilket jag tror dock icke är fallet, men, utan att vidare omtala denna punkt, anser jag det vara en orimlighet, att vilja bestämma hvilka varor, som böra i handelsbod å landet säljas och icke säljas. Är det icke rigtigt, att då man erkänner handeln vara ett lofligt och nyttigt yrke, dess utöfvare också bör få handla med alla på lofligt sätt till riket införda varor, för hvilka i införselstull en vederbörlig tribut till Staten redan blifvit erlagd. Jag föreslår derföre: att Rikets Ständer besluta, att ingå med underdånig skrifvelse till Kongl. Majit, med anhållan om undanrödjande af de hinder, som förbjuda landthandlande att i öppen salubod på landet handla med en del handelsvaror, som på loflig väg inkommit. Om remiss af denna min motion till vederbörligt Utskott anhålles ödmjukligen. Stockholm den 30 November 1862. Olof Lagergren, från Gotlands län. B U Motioner i Bonde-Ståndet 1863. Af Pani Andersson Irån Jemtlands län, om dels anslag af nya löner för provincial-läkare i Norrland och dels om förhöjning af lönerna för de nuvarande läkarne derstädes. Svårigheten att finna hugade och skicklige sökande till de få inom norra länen anslagne provincialläkare-platserna är allmänt bekant.
Ty när fråga npstår, vare sig att helt och hållet upoffra, eller att till en betydlig del eftergifva något af den adliga sjelfskrifvenhetens rätt, så må jag upriktigt såga, att det skulle förundrat mig, om försakandet af en så dyrbar rättighet kunde annat än i högsta måtto, lifligt och nära beröra hvarje riddersmans inre;-—• men huru skön och nplyftande den ridderliga sjelfskrifvenhetsrållen än må vara, såsom idée, måste man också betänka, huruvida denna rätt så utöfvas, af oss så kan utöfvas, som önskligt vore. Jag ser väl på denna dag Riddarhusets bänkar talrikt besökta, jag ser riddersman upfyllde af del lifliga intresse, hvarmed denna fråga följes och bör följas; jag tillåter mig uttala den önskan, alt, äfven vid mindre vigtiga tillfällen, än detta, R. o. Ad:s ledamöter behagade med det fosterländska nit, som utmärker detta Stånd, äfven följa dessa andra frågor med den trägnare upmärksamhet, hvarigenom skola undanrödjas de klagomål, som kunnat yppa sig, vare sig mot R. o. Ad:s nuvarande representationssätt, eller mot hvarje försök att ordna denna rätt så, som t. ex. det af Const.Utsk. föreslagna, att åt Adeln derutinnan fram - 238 Den 27 Maj e. m. gent bevarades någon andel. Men skola dessa mina fromma önskningar vinna upfyllelse? Ar flertalet af R. o. Adis ledamöter till tid och pekuniär förmåga så fullt oberoende af hvarjehanda hindrande omständigheter, att man kan påräkna detta flertals oafbrulna personliga deltagande i våra förhandlingar? I annat fall, månne icke de förblifva i mer och mindre mån giltiga, de far hågor för vexlande majoriteters stridiga beslut, vacklande meningar och deraf härledd osäkerhet i det allmänna, hvilka farhågor, ehuru hittills icke förverkligade, dock för framtiden möjligen mera vådliga, man bör aflägsna, genom någon åtgärd af betryggande egenskap i dessa hänseenden? Denna egenskap synes mig Const.- Utskis afgifne förslag böra tillerkännas.
— I följd af den olika bana, som af Styrelse och Folk beträdes, torde det vara en möjlighet, att de maktägande föreställa sig, att 1789 års tactiqve ännu är användbar: alt söndra, för alt regera, ännu är den styrelsegrundsats, hvarigenom maktens afsigter kunna ernås. Men det förhåller sig icke så. Man skulle nu förgäfves bjuda till att resa det ena Ståndet emot det andra. Jag är tvärtom öfvertygad, att hvad, som vid detta tillfälle vederfarits Ridderskapet och Adeln skall med liflighet af de andra Stånden uppfattas och behjertas. Det kan icke ett ögonblick falla mig in, att vilja behandla denna sak såsom en enskild Ståndsfråga. Det är hela Representationens sak, om makten bjuder till, att göra intrång i något Stånds lagstiftningsrättigheter, och jag anser oss inför bela Representationen och, hvad mera är, inför hela Svenska folket, ansvarige för den ringaste eftergift i denna del. Jag kan ej godvilligt begifva mig att hylla <?tt stadgande, vore del än af den Den 18 November f. m. bästa syftning i verlden, sä framt det ej innebär det första vilkoret för ali till lydnad bindande lag, nemligen att vara tillkommit i laglig väg och efter i lag stadgade former. Den sednaste utfärdade RiddarhusOrdningen har, jemte annat, äfven den olyckan, att uti ingressen innebära en alltför talande osanning, då der läses, att det är på Ridderskapets och Adelns underdåniga anhållan Kongl. Maj:t gillat och stadfästat denna Riddarhusordning, sådan den nu är utfärdad. Hvilken är nu nyttan på det hela af denna tillställning?
Sig böra påkalla Rikets Ständers uppmärksamhet derå, att de högst betydliga kostnader och utgifter, hvilka tillkommit i följd af Rikets Ständers önskan och Kongl. Maj:ts. nådiga befallning om hospitalens centraliserande, och varit oundgängliga, så vida det åsyftade ändamålet skulle vinnas, alla blifvit bestridde af de fonder, hospitalen redan egt, utan serskilt anslag eller bidrag å statens sida; att, enär Seraphimerordens-gillets räkenskaper, deri de för nyssomförmälda ändamål gjorde utbetalningar, äfvensom hospitalsfondens öfriga ulgifter äro nogsamt upptagna och redovisade, blifvit tid efter annan af Rikets Ständer genom deras Revisorer och Stats-utskott granskade, utan någon dervid emot nämnde utbetalningar eller emot Ordens-gillets förvaltning i öfrigt gjord anmärkning, samma utbetalningar såmedelst äro af Rikets Ständer godkända; att genom de med hospitalen i omförmäldta måtto vidtagna anstalter, dessa inrättningar i betydlig mån och så vidt tillgångarna kunnat medgifva, blifvit foibättrade, så att ett icke obetydligt antal hospitalshjon i sednare tider årligen tillfrisknat och blifvit från hospitalen utskrifvet; alt af de medel, hvilka för hospitalens centraliserande och förbättrande äro från hospitalsfonden utbetalda, en del kommit statsverket tillgodo, derigenom att Seraphimer-ordens-gillet dels för 12.000 R:dr inköpt de för statsverket dåmera öfverflödig* korrectionshusen i "Wadstena för alt utvidga hospitalet derstädes, dels ock för Upsala hospitals behof öfverlagit byggnaderna vid fordna kronoblänneriet derstädes, emot ew hörför till magasinsfonden eriagd köpeskilling, stor 4,935 R:dr; att hospilalsfonden i flera påföljande år måst underhålla och vårda vansinnige brottslingar till ungefärligen lika antal med hvad de nu utgöra och hvarför kostnaden uppgår till ett ganska betydligt belopp; samt att hospitalsfonden, till understöd för läns-lazaretten, dem länens innevånare sjelfve bordt anlägga 12 Ko gl. Maj.ls Nåd.
Staitcringömän, font 3fiföbagcnS 33e»ittningö föreftrifter å befi »ägnar flätt aö. § 114. ©e forbita SiifOftånbenö fprioitegier, förmåner, Olättigtjcter od) $ritjeter ftota, ber be cf egt offttfaftigt famman§ang meb ben ©tånbeit förut tittfommanbe repre» fentationorätt, od) fåtcbeö meb benna upptjört, fortfaranbe gälla, ©j må änbring etter uppt)äf»anbe beraf ffc, utan genom Jtonungenö od) fRiföbageitö fammanftämmanbe beftut od) meb bifall, om frågan rörer 3tibberffapet od) Slbctnö etter fprcftcrffapctö fPrioitcgter, förmåner, {Rättigheter od) gritjeter, i förra fattet af 9tibberffapet od) Stbetn famt t bet febnare af allmänt Äprfomöte. 0^tfSbagS 15 9tiföb<*g§5i©*bmngcin ^llltttätttta gr imber. § 1. ©menffa Solfet refmcfenteraö af Sitfsbagett, förbelab t tmå Äamrar, beit härfla otfj ben 31nbra, Ijmtlfa t alla frågor Ijafma lifa be^orig^et oell mtjttbigljet. Sftiföbagötnännen funna t utöfningett af fin befattning icfe binbaö af aitbra föreffrifter än IRifetö grunblagar. § 2. lagtima IRifSbag [fall, i fraft af IRifetS ^Regeringsform odj utan färfftlb fallelfe, fammanträba § lo arje år ben 15 Sanuari eller, ont f;elgbag bå inträffar, bagen berefter.
Le Justikie-Ombudsmannen uti Jnflructionen älagde skyldigherer finnes äfwen den, art författa en berättelse i afseende pä de stora föremålen Lagarnes allmänna granskning och öfwersigten af Rikets hushälls författningar. Och när man anser Secreterare» såsom hans biträde i afseende pa sädane ämnen, sa synes mig en man af mer än wanliga kunskaper och skicklighet mara den enda rätta atc kvälja, ej blott en, som till dageliqen förefallande, ware sig juridiska eller andra cimile tjenstemanna yrken är öfwad, ej eller en som för brist pä medel till utkomst mäste dragas ifrän sine wid tjensten förefallande angelägne göromål. För öfrigt fär jag i afseende pä hwad en wärd Ledamot nyss anmärkt, att ExpeditionsSecreterare i Konungens Cancelie icke ätnjuta mer än 420 R:d., erindra, att sädant icke bewisar annat än art Expeditions Secrekerarnes Löner äry för små. Hery Den 24 Februarn1235 Herr kotklieb. Med erkännande af wigten ukas Secre? erarens befattning får jaglikwäl anmärka, alt han har en tid af fem är, som förflyter emellan hwarje Riksdag, lill utbarbetande af den berättelse, han bör lill Riksens Ständer afgifwa, hwarföre hans arbete i detta afseende icke kan blifwa sä mödosamt. Herr Grefrven och Landtmarffalken proponerade bifall till ben af Ulflottet tillstyrkta aflöning för Justitie Ombudsmannens Cancellie med tilläggning » att Rese-penningar mätte efter Refe-reglementet anfläs för den person, som blifwer Justitie Ombudsmannen följaktig. Ropades Ja och Nej Herr dloräenstolpe, ^näsrs. Som detta är Stats - Utstottets sörsta Betänkande i detta ämne, och anmärkningar derwid äro gjorde, hemställer jag, om ickd detsamma bör äterförwisas.
Den genom Kongl. Förordningen den 4 Mars 1862 för skuldfordran i allmänhet bestämda preskriptionstid af tio år ege ej rum i fråga om banksedlar, utgifna af bankbolag, ej heller skall bevakning af dem enligt Konkurslagen erfordras, i händelse bankbolag råkar i konkurstillstånd eller i anledning af årsstämning, som, vid bolagets upplösande, må utfärdas å dess öfriga borgenärer. § 37. Har bankbolag, enligt något räkenskapsårs behörigen reviderade bokslut, gjort sådana förluster, att bankens reservfond och tio procent af den grundfond, som de solidariske bolagsmännen insatt, gått förlorade, då skall banken ställas under utredning och bolaget derefter upplösas, så framt ej bolaget, på en af denna anledning sammankallad bolagsstämma, förklarar sig villigt att inom tre månader, genom erforderligt tillskott å lotterna, återställa grundfonden till dess behöriga belopp. Kongl. Maj:ts Befallningshafvande åligge noggrannt tillse, att sådant bolagsstämmobeslut inom sagde tid blifvit fullgjordt. Har ej så skedt, varde bolaget ovilkorligen under utredning stäldt. § 38. Mom. 1. När bankbolag med rättighet att utgifva egna banksedlar utan kon - Sammansatta Bankooch Lag-Utskottets Betänkande N:o i. 21 kurs upplöses, äfvensom derest bolaget råkar i konkurstillstånd, vill Kongl. Maj:t, uppå anmälan derom, genom allmän kungörelse, som två gånger årligen, ett halft år emellan hvardera, från predikstolarne i hela riket uppläses och i allmänna tidningarne intages, förelägga en hvar, som innehar bankens sedlar, att, vid förlust af all betalningsrätt, inom två år från kungörelsens datum, banksedlarne, när bolaget utan konkurs upplöses, förete till infriande i banken, men om banken råkat i konkurstillstånd och betalning således ej genast ske kan, till bokföring och erhållande kostnadsfritt af påskrift derom, uppvisa inför den eller dem, Rätten, der konkursmålet är anhängigt, i sådant afseende förordnar.
Sedan Riksens Ständer wid 180,9 och ryrs arens Riksdag, för att anstaffa en nödig pröfwad tillökning i Wadstena K igsmanshuv-Castas inkomster, bland annat bewiljat en afgift af Sep Procent utaf Sjätte-Köpeskillingen för Kronohemman, endast med undantag af de till Båtsmans-Indelningen i Blekinge och Södermöre ansiagne Hemman, som redan till Amiralitets Krigsmans-Castan erlägga en siik afgift samt alle andre Hemman, hwilka en dy, lik förut ätföljer; sa anser Stats-Utstottet med Riksens Ständers berörde afsigt samt billigheten instämma, alt för alla Krono-Lägenheter, hwarä wistt Mantal ej är saft, en lika afgift wid Skatte-köp i de fall, der förenämnde undantag ej äga rum, betalas, i synnerhet stin hemmantalet ej ligger till berakningsgrund för denna afgift, uran densamma utgår efter Satte,köoRillings beloppet samt Krono-Lägenheter ulan Muita! finnas af lika och äfwen större betydlighet o-b warde än Kronohemman i allmänhet, wid hwilke Lagenheters Skattelösen, enahanda * * wils 29» Den iz Maji. wilkor, som för Hemmanens alltså synes böra fä, stas. Stats-Utskottet får pä deke ikäl tillstyrka, dek Riksens Höglofl. Ständer, hos Kongl. Masitirmderdänighet anhälla, att den utsträckning ma göras af Författningen i detta ämne, af den 2z:dje Januari! i8>i, 6:te Puncken, att wid Skatteköp af Krono-Lägenheter, ware sig Qwarnar, Rusthäll, Utjordar, Urfjällar eller af hwad bessaffenhet som hälst, hwilke ej äro till Mantal satte, bör erläggas lika Centonal, som för Kronohemmans inlösande är stadgad, eller Sex Procent af Skatte-Löscskillingen; hwilket dock till Riksens Ständers widare ompröfwande öfwerlcmnas.
Det utgjorde, då det för Utskottet först framställdes, endast ett moment af en i flera föregående och efterföljande punkter försökt förmedling af stridiga åsigter i denna mycket omtvistade fråga. Men sedan de öfriga momenten af samma förslag blifvit, redan inom Utskottet, afslagna, qvarstår detta såsom ett ur sitt sammanhang lösryckt fragment, som på intet sätt kan anses innefatta någon förmedlande utväg. Utan att för tillfället nu vilja ingå i någon utförligare utredning af sjelfva denna rättsfråga, hvilken blifvit inom representationen lifligt skärskådad, dock pä ett sätt, som tydligen ådagalagt de mest skiljaktiga omdömen hos de särskilda Riksstånden, har jag ansett beskaffenheten af sjelfva denna meningsskiljaktighet utgöra anledning för den förmodan, att något praktiskt resultat svårligen lärer vara af detta Utskottets förslag att förvänta. Inom de Stånd, der den öfvertygelse synts vilja göra sig gällande, att 21 § Riksdags-Ordningen, i dess nuvarande lydelse, gifver tillräckligt stöd för den åsigt, som förslaget uttalar, torde dess antagande kunna anses obehöfligt, och pä den grunden afslås. Inom de Ständ åter, der en motsatt mening i sak framträdt, kan väl förslaget omöjligen påräkna någon framgång. I sanning, när man erinrar sig, huruledes inom alla andra konstitutionela länders författningar är, nästan utan undantag, stadgadt, att den yttersta pröfningen af ledamöternas lagliga behörighet är förbehållen representationen sjelf, eller, rättare sagdt, den representantkammare, der inträde begäres eller vunnits, må det vara tillåtet tveka om gagnet deraf, att Sveriges Rikes Ständer afhända sig för all framtid, i sin grundlag, denna pröfningsrätt!” I denna reservation har Herr F. Rosenqvist instämt. Konstitutions-Utskottet# Memorial N:o 14, af Herr 0. E. L.
Utsk;s tillstyr kande ”att räkne-enheten må fastställas till ett värde af ^ R:dr Silfver, motsvarande 32 sk. eller 1 R:dr Rgs”, men deremot återremitterat Ulsk:s tillstyrkande ”att myntoch räkneenheten må till enahanda värde bestämmas”, så torde det vara nödvändigt att vid beslutet rörande den nu föredragna punkten, i st. f. orden ”myntoch räkne-enheten” endast sättes räkne-enheten. Detta är en förändring, som R. o. Ad. kan göra utan återremiss. Hvad åter angår den föreslagna förändringen af benämningen R:dr Riksmynt, så får jag åberopa hvad Frih. Palmstjerna redan yttrat, alt när vi förut hafva flera sorters R:dr, så torde, så länge de begreppen finnas qvar hos folket, det vara nödvändigt att hafva ett serskildt namn på denna R:dr. K. M. har dervid föreslagit Riksmynt och inom Ulsk. föreslogos olika benämningar, men man sladnade vid denna, såsom lika god sorn någon annan och då något måste sättas efter R:dr för att uttrycka hvad man menar, samt lill skillnad ifrån 1 R:dr b:ko äfvensom ifrån den stora silfverpjesen, som skulle heta R:dr Specie, så tror äfven jag att detta blir lämpligt. Deremot torde ordet Riksmynt efter någon längre tid framdeles kunna bortfalla och enheten benämnas endast R:dr, sedan de andra begreppen försvunnit, men intill dess tror jag att man bör bibehålla någon benämning jemte Riksdalern. Hr Aminoff: Sedan R. o. Ad. återremitterat det föreg:de morn., med tillkännagifvande, att myntenheten bör bibehålla sin gamla benämning af Specie R:dr, eller R:dr Silfver, och att räkneenheten skall få en annan benämning, så få vi härigenom 2:ne slags R:dr, hvilket icke var Utsk:s mening, som trodde, att myntoch räkne-enheten kunde förenas under ett gemensamt namn.