Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
ovanligt lycklig. Jaså. Då narras mitt ansigte. Jag känner mig nu NILS. VIOLA. tystlåtna lekkamrater. Hvar bor du? Hos prins Oscar. NILS. Du är lika ordkarg som förr, Nils. Vi voro Det var ståtligt. VIOLA (leende). NILS. Hotell. (Stiger upp.) Måste gå nu. Redan? Affärer. VIOLA. NILS. VIOLA. NILS. Men du måste se min lilla gosse först. Jag tycker inte om gossar. Din lilla flicka dog? Innan Alf föddes, ja. VIOLA. NILS. förut, hos din mor. Du har blifvit lik henne. VIOLA. NILS. Du bor fint här, Viola, men det var trefligare Tycker du? Har du varit i Stockholm förut? Nej. Nå, men hvem hjelper dig då till rätta? Bekant. Lund från Hagby. NILS. Adjö, Viola. VIOLA. Måste du gå? Ja. Möte. VIOLA. NILS. VIOLA. lofvar du det? Ja. Men i morgon blir du här hela dagen NILS. VIOLA. NILS. Jag har så mycket, mycket att fråga dig om, Jag ska' komma. Tidigt? Tidigt. VIOLA. NILS. VIOLA. jag kunde få. (Följer Nils till dörren. Nils går. Tack. Nils. för din gåfva! Det var det käraste Viola kysser qristen från moderns graf och lägger den i en bibel, som hon tar ur bokskåpet, samt gömmer ansigtet i de öfriga blommorna). Så de dofta! i en stol.) Hvad hjelper gråta! Vår, barrluft, hem och lycka. (Kastar sig gråtande _________ Åttonde Scenen. MILDE. VIOLA. stötte ihop med din unge vän i förstugan. relse). Seså der ja, nu är den saken uträttad. MILDE (från fonden). Jag VIOLA (söker beherrska sin rö- Ja, han hade brådtom och måste gå. Konstig kurre, den der. Ful som stryk och MILDE. hederlig som synden, höll jag på, att säga.
Tisdag: äggröra med spenatpudding; potatissoppa. Onsdag: Gädda; äggmjölk med skorpor. Torsdag: Ärter och plättar. Fredag: Ärtpuré; hela jordärtskockor; rispudding. Lördag: Sparrisomiett; grönsoppa. Till grönsoppan tagas hvilka grönsaker som behagas, kokas i vatten med litet salt. När grönsakerna äro mjuka, afredes soppan med litet smör och mjöl eller vispade äggulor och ett par skedblad grädde. Spenatomelett. Spenaten rensas, sköljes och förvälles, hackas fin, lägges i kastrull med en bit smör och litet hvetemjöl att fräsa. Litet söt mjölk, socker och rifven muskott (om så be» Hvad begär ni då af mig, » snyftade Käthe, » hvad begär ni, att jag må visa, att min kärlek är stark nog att offra? » » Res härifrån, hvart ni vill, hur ni vill, blott ni lemnar Axel. Sä länge han ser er, kan han icke glömma. Vore ni långt fjärran, funnes nå- gon möjlighet, och ni kunde j u båda finna er lycka på andra håll. För er, Käthe, » (han kallade henne ofrivilligt vid förnamn; han frågade sig ej, huru det kom sig; men han kände sig så nära, i förtrolighet dragen till denna unga kvinna, att han endast inför två andra förr kännt något liknande: sin hustru och sin dotter), » för er, Käthe, ligger ett långt lif, som, jag är viss därom, gömmer mycket solsken. I mig skall ni, om ock fjärran, alltid ha en vän. » Plötsligt sprang hon upp och släppte hans hand. De vackra ögonen glänste af tårar, kinden brann röd. » Jag skall göra del, » sade hon, » allt vill jag offra. » Det låg en våldsam beslutsamhet i hennes röst, fastän den ännu skälfde af gråten. Solen föll, i en bred strimma genom dörrens glänta, in öfver hennes gestalt. Hon tycktes i detta ögonblick Karl Stjärne som förklarad i sitt uppoffrande och sin skönhet. (Forts.) hagas) påhälles och blandas väl om. Då spenaten kokar upp, lyftes den af elden.
Gelqensamms for alla barnen .aro skolrummen, bndinrattningarna, lekplatserna o. s. v. Blend de fordelar de.tta system erbjuder mb namnns: de mer familjelikna~@e forldlandena, de med h8nsyn till hushblhingen lsiittre ekonomislra principernn, hattre yrkesundervisning kamt mindre fare for spridL omar. ning nf siizittosammn sjul-d En annail form af dessa hem Bro de s. k. wisolaterl or scattered hornes~. De skilja sig i hufv~ldsak fr8n ' cle foregiieilde geuorn fol-, jande: 1) hemmen iiro spridds, ej samlnde B en bestiirnd, plats. samt skilja sig ej frdn ijfriga hus i narheten; barnen blifva harigenoiy i tillfdle att se mer of den yttre viirlden och betraktas ej soin fattigviirdsbarn; 2) bnrnen undervisas i de dllmilnna sko1orn.a; 3) gossar och flickor uppfostrns i samma hem, till dess de form vid 13 Brs Alder siindas till siirskilda hem. Forfattaren ofvargdr hiirefter till en kritilz af ~Boa~di~zgotd-. (~~tacko~derirzgs-) - syste~~zet. Soin regel torde kunna sggas. att detta system 81- det mest naturliga och basta, nar det. ar viil oorganiseradt och tillriicklig liontroll utijfvas i fbsterfijriildrarna; men att det i. motsatt fall me: an nkgot annat system lagmar till.E&amp;lle oppet for dblig behandling och vanvBrd af barnen. Systemet kan dessutom, endast anviindas for de barn, som ej hafva nlgra foraldrar, eller i ' d e fall dar dessa fullstiindigt ofvergifvit barnen.
Majrts sida, att 4 Fändriksoch i Majorsbeställningar vid hvarje Regemente indragits, och lönerne derefter reglerats inom hvart och ett Regemente för sig, hade man fått se, hvilket hade tillräckliga tillgångar, hvarest de saknades, och hvar de äro så öfverflödiga, att fyllnad till bristerne kunde erhållas, hvarvid man äfven bordt ihågkomma, att icke lönerne öfverallt borde vara lika, emedan lefnadskostnaden är olika dyrbar på olika orter. I öfrigt får jag hemställa, om det val nu i “8 Den 5 O c to ber f. m. är rätta tidpunkten, alt anslå förökade Statsutgifter, då vi ännu icke hafva något bestämdt myntvärde, och således icke veta, hvad vi anslå, och dettas förhållande till vacklande varuvärden. Redan då vid pröfningen af 2:dra Hufvudtiteln fråga om LandtStaternes aflöning förevar, fästade jag uppmärksamheten derpå, att denna, eller 3:dje Hufvudtiteln snarare än någon annan, erfordrade hvad Statens tillgångar kunde medgifva; men då jag af pluraliteten blifvit hindrad rädda något åt Rikets försvar, kan jag icke nu tillstyrka ökade anslag på 3:dje Hufvudliteln, enär jag icke mäktar fatta, huru de af våra aftynande näringar kunna utgå. Ännu ett skäl styrker mig deri. Jag tror nemligen, att vår handel skall ytterligare stäckas i dess ringa verksamhet genom den fred, som enligt med dagens post ankomne underrättelser blifvit slutad samt undertecknad den i4 i förra månaden emellan Ryssland och Turkiet, och hvarigenom hoppet att lill oss leda en del af Englands Exporthandel på Spanien försvunnit. Med den innerliga öfvertygelse jag har, att vår handel ytterligare skall försämras, följer äfven den, att de ytterligare skatter man nu vill pålägga, icke kunna utgå.
M. Danckwardt Liljeströms frän Högloft Ridderffapet och Adeln, samt Atzetzor Gahns frän Wälloflige Borgare-Srändet remitteraoe D>ctamina, rörån, de witze försigtigbets-mätt, till förekommande deraf, att f. d. Konungen mä närma sig eller beträda Rikets gränser, sig yttrat, att frägan ej hörde till Stats-Utffott.ts uptaqande, lämna, de Bonde,Ständet sä mycket bäldre sitt bifall, som Ständet redan den 26 September hade till särskildta Utskottets handläggning förwist ett af Riksdagsmannen Eric Anderson frän Dalarne i samma ämne ingifwet Memorial, ve supra. Tx ?rotocollo. Oabriel Öämarm. Utdrag af Protokollet, hältet hos Bon. de Ständer wid Urtima Riksdagen i Orebro den r October 18ro. >,s. 'ä« S. D. >—>om, enär nu föredrogs Bew llrUtskottets den 22 sistl. September afgrfr L88 Den 2 Oetober. tande öfwer Adwoeat. Fiskalen Fal k man K/ Borgmästaren Lindströms och de fleres af Wällofl. Borgare. Ständer anmärkningar wid Bewillnings Förordningen af den 28 April detta är, nu ätskilligt anmärktes wid samma ut. lätande; Sä beflöt Bonde. Ständer äter.remisi, med anmodan till Utskottet, att öfwer desta. päminnelser med sitt yttrande ofördrvjeligen inkomma, bit 8yx>rL, klx ?ratocollo , LLbriel Oälnxao. Den 2 Octvbek. 189 Utdrag af Protokollet hältet hos Bonde. Ständet wid Urtima Riksdagen i Orebro den 2 Oktober iZio. SD. Instämde, pä inbjudning genom upläsd Protocolls. Utdrag frän Högloft. Ridderstspet och Adeln af den 29 dennes, Bonde.
Banko och år 1845 endast 5 R.dr 42 sk., den år 1854 steg till 11 R:dr 24 sk. och år 1846 ända lill 11 R:dr 32 sk. 4 r:st. banko, Rikets Ständer matte bevilja ett förslags—anslag, hvarigenom lönerna kunde uppehållas vid det bestämda beloppet, för hvilket ändamål ett anslag af 25,000 R:dr banko anses tillräckligt. I anledning af hvad som blifvit anfördt, och då en löneförbättring synes vara af behofvet påkallad, helst då Eders Kongl. Maj:t nu vill föreslå Rikets Ständer förhöjning i lönerna för statens öfriga embelsoch tjenstemän, tillstyrkes, att, hvad Professorerna vid Upsala universitet angår, Eders Kongl. Majrt må äska det anslag som erfordras att tillförsäkra en löneinkomst åt de 10 äldste ordinarie Professorerna af 4,500 R:dr riksmynt, och åt de öfriga ordinarie Professorerna jemte Räntmäslaren och Bibliothekarien af 4,000 R:dr, samt att, enligt hvad vederbörande hemställt, de 4 Emeritilönerna äfven må erhålla en förhöjning til! 4,000 R:dr riksmynt. Härtill erfordras följande anslag: 1) Till 10 professorslöners höjande från 2,539 R:dr 3 sk. banko till 3,000 B.dr samma mynt, 4,609 R:dr 18 sk. banko, eller R:mt R:dr 6,914: 6 öre. 2) Till 6 professorslöners höjande från 2,559 R:dr 3 sk. till 2,666 R:dr 32 sk. banko, 765 R:dr 30 sk. banko, eller » 1,148: 45 » Transport R:mt R;dr 8,062: 49 öre. BilJtä 7 till Kongl. Maj:ts Nåd.
Enskild philantropi må handla för känslan; Stats-ekonomien är bunden att blott beräkna — och, i valet, är det ungdomen som skall stödjas, ty ynglingen följer staten längst på resan. E11 välmenande afsigt röjer sig likaså i egnandet åt civila pensionscassans fond af den behållning, hvilken tillkommer genom den aftjentu begrafningshjelpens icke återbetalande till de tjenstemän, sorn lemna tjensten, innan de lemna verlden. Men detta är den uppenbaraste orättvisa emot dem, som afträda före upphunnen pensionsålder, och som vid så kännbara försakelser och i flera omgångar, nemi. vid hvarje befordringsgrad, varit i mistning af löneinkomster, hvarå räntorna, i mån af tjenstetidens längd, hade mångdubblat capitalet, om tjenstemannen fått disponera det sjelf. När staten vill hushålla för individen, må staten åtminstone för honom hushålla klokt och redligt. Men icke heller sterbhusen sker alltid rätt. Begrafningshjelpen knn blifvit aftjent vid höga markegångspriser, hvilka, när den skall utgå, kunna vara ganska låga, ja, ända ned till normalpriset 6 r:dr h:co. Ja! det bar stundom handt — och vederbör, verk vitsorda det — alt dels i ansende till mängden undantagsfall, som—sedevanligen hos oss — compliquera anstalten, dels i följd af handlingars vådliga förstörelse, eller vårdslös anteckning och förvaring — sterbhusets rätt icke kunnat utredas, och sålunda gått förlorad. Rättvis måste staten likväl vara alltid, och föregå den enskilda rättrådigheten med efterdömen, — en förpligtelse ifrån hvilken ädlaste välmening icke verkar ringaste frikallelse. Statens vinst af uppbärandet tidigt af den begrafningshjelp, hvilken sent till sterbhusen utbetalas, är alldeles in - Den 19 Februari e. m. 23j gen; ly statsverket kan icke på korta och obestämda tider förränta behållningar.
Af de Cancellister, som erhålla högre arfvoden, alternera 4 v>d protocollet, hvarvid under sista Riksdagen användes 6. Den femte förer Registraturet, upprättar bordlistorna samt biträder Secreteraren vid omsorgen om tryckningen af protocollen. Sålunda återstå icke mera än 5 personer för den egentliga renskrifningen samt öfriga Cancelli-göromål, och detta antal är, åtminstone enligt min tanke, icke öfverflödigt. 1 H. B 58 Den 4 Februarii f. m. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. biföll, att det förblifver vid den af Ridd.-Direct. för innevarande Riksdag uppgjorda organisation af Ridd.-Cancelliet. Bifölls. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att en af Ståndets Ledamöter, Hr Öfversten af Forsell, till H. Ex. aflemnat ett antal billetter till den offentliga sammankomst, Stockholms Nykterhets-Förening i morgon kommer att hålla å Stora Börssalen, och anmodade de af Ridd. o. Ad:s Ledamöter, hvilka åstundade bevista nämnde sammankomst, alt hos Ridd.-Fiscalen uttaga billetter dertill. Hr Rothoff, Birger Fredr., hade inlemnat följande, som upplästes: Då mig icke är möjligt medhinna att vara Ledamot uti LagUtsk., nödgas jag undanbedja och afsäga mig detta dyrbara förtroende. Frih. Boye, Ludv., uppläste följande: Till Nationens fordringar af denna Riksdag hörer en förändrad författning, angående husbehofs-brännvinsbränningen , och jag begagnar min motionsrätt, då jag vördsamt föreslår de förändringar, som jag anser nödvändiga. Den nya författningen måste, som mig synes, äga irenne ändamål att uppfylla.
Vill ej gåldenåren lemna den af honom uppgifne egaren underrättelse derom, att dennes gods blifvit i inåt taget, eller underlåter han att göra detta så tidigt, att egaren kan iagttaga den i första momentet utsatte ståmningslid, som beräknas, icke från den dag, egaren erhållit kännedom om utmåtnings-åtgärden, utan från den dag, samma åtgärd försiggått, — så blir följden deraf, att egaren förlorat rättigheten lill sitt gods, men att deremot gåldenårens egen skuld blifver med samma gods gulden. Det år således åt den, som sjelf skulle kunna skörda en fördel af egarens försutna rättighet till sitt gods, som Utskottet velat helt och hållet öfverlemna att bestämma, huruvida egaren skall såttas i tillfälle att berörde sin rättighet försvara eller icke. Om Utskottet för öfrigt tydligt uttalat sitt misstroende till de köpe-afiiandlingar, som ingås om lös egendom, hvilken köparen låter i säljarens vård förblifva, så måste dock medgifvas, att Utskottet i denna punkt visat ett så mycket mera obetingadt förtroende till säljarens redlighet och vilja, med uppoffring af eget intresse, endast bevaka köparens rått. Men — icke nog härmed — Utskottet har äfven satt sig öfver den betänklighet, att sådane gåldenårer, sorn försälja deras lösa egendom, mot förbehåll att få densamma fortfarande begagna, vanligtvis åro i ganska torftig belägenhet, och kunna antagas ofta vara oförmögne att bestrida kostnaderne för communicationen med egaren till det i mät tagne godset eller också, i följd af inträffad bysåttning, blifvit urståndsatte att derom besörja. På grund af dessa anmärkningar och då derjemte med Lagens föreskrifter, i fråga om fatalie-tiden i likartade fall, som detta, öfverensståmmer, att tiden för stämningens verkställande beräknas ifrån den dag, den, som skall stämma, erhållit kännedom om det förhållande, hvarje. till R. St.
Om man såsom Hr Brakel föreslagit, skulle försöka att inbjuda de öfrige Stånden att deltaga i den oftanämnde skrifvelsen, så möter detta hinder i 75 § Riksd:sOrdn:n som säger: att när 3 Stånd bifallit en fråga, är den afgjord, och jag förmodar att Hr Gr. o. Landtm, då icke kan härom göra propos. Vid detta förhållande ser jag icke något som kan vinnas genom det beslut Hr Brakel tillstyrkt. Hr Brakel: Det är mig alldeles omöjligt att inse konseqvensen af Hr Montgommeries yttrande. KrigsMinistern har sagt att Carlskronas befästande ingår i den för Riket upsjorda befästningsplanen: nu har R. o. Ad. nyss beslutat att ingå med en framställning till K. M. att en Nåd. Propos. otu Stockholms fullständiga befästande måtte aflåtas; jag får hemställa till Hr Montgommerie hvilken konseqvens det skulle innebära om K. M beslutar Propos:s afgifvande om Stockholms befästande, men icke om Carlskronas. Ifall vi lägga denna punkt till handlingarne eller bifalla Utslcs Utlåt., gör R. o. Åd. sig sjelf skyldig till en bestämd inkonseqvens; och äfven om vi icke denna Riksdag vinna målet, så är, i händelse en sådan skrifvelse beslutas, detta ett uttryck af R. o. Ad:ns åsigt. Jag får derföre i likhet med Gr. Löwenhjelm fortfarande yrka bifall till min förut gjorda hemställan. Öfverläggningen förklarades härmed vara fulländad, hvarefter llr Gr. o. Landtm, framstiilde hurusom i afs:de på förev:de punkt blifvit yrkadt, dels af Hr Montgommerie bifall, dels af Hr Brakel, med hvilken Gr. Löwenhjelm instämt, att R. o. Ad. måtte besluta en underd. skrifvelse till K. M. med anhållan om Nåd.
Efter hans förmenande vore det dock fördelaktigare, om matlagningsskolan fortfarande blefve den nuvarande ägarinnans enskilda egendom; han hemställde därför till fru Betzius, om hon ville kvarstå som anstaltens ägarinna, men upplåta densamma för undervisning i huslig ekonomi åt elever vid seminariet och normalskolan, hvarpå ägarinnan svarade med att helt och hållet ställa skolan till de nämnda läroverkens förfogande, hvarjämte hon förbundit sig att till dem öfver lämna den vinst, som affären kan komma att gifva äfvensom att ansvara för möjligen uppstående förlust. Med anledning häraf beviljade senaste riksdag ett anslag för 1893 af 5,000 kronor till Högre lärarinneseminariet att användas dels till aflöning åt en lärarinna i huslig ekonomi, som tillika skall vara matlagningsskolans föreståndarinna, dels till erläggande af månadsafgifterna för de elever, som erhålla undervisnining vid matlagningsskolan och till bestridande af kostnaderna för undervisning i sådana ämnen (kemi, fysiologi, bokföring m. m), som stå i nära sammanhang med den husliga ekonomien. En af seminariets elever, med goda studier i naturvetenskapliga ämnen, hade redan tidigare erhållit ett statsunderstöd för att i utlandet (Tyskland, England och Belgien) taga kännedom om undervisningen i detta ämne. Denna studieresa anträddes, som vi redan förut i Idun omnämnt, i september förlidet år och afslutades i somras. Den 1 september detta år tillträdde den sålunda utbildade lärarinnan, fröken Ingeborg Wailin, sin plats som föreståndarinna vid matlagningsskolan, och samtidigt tog vid denna anstalt den nya undervisningen i huslig ekonomi sin början. Eleverna i nu pågående läsårs matlagningskurs äro tjugu. Med bjärtliga välönskningar hälsa vi den nya statsinstitutionens framträdande och foga därtill en önskan och förhoppning, att det af statsmakterna gifna goda föredömet snart må vinna efterföljd vid många kvinnliga läroverk, både högre och lägre. Ur notisboken. •&gt;Au bonheur des dames.t I juni 1891, inkommo till Stockholms tullkammare transitoGöteborg från utlandet 4 kollyn klädespersedlar, adresserade till » grefvinnan Murossy ». Adressaten hördes emellertid icke af, hvarför i enlighet med tullstadgan varorna utbjödos å offentlig tullauktion, hvilken ägde rum tisdagen den 18 dennes.
Men sedan numera förhållandet är omvändt, och en deposition af dylika värdepapper skulle tillfullo motsvara hvad som med en borgensförbindelses aflemnande åsyftas, synes det böra kunna medgifvas en uppbördsman att få välja hvilketdera sättet för presterande af ifrågavarande säkerhet han sjelf föredrager. Det är deremot klart, att icke alla slag af värdepapper kunna vara härtill användbara i anseende till de olägenheter, besvär och omgångar, spm skulle uppstå vid vissa tillfällen, då t. ex. ränta borde lyftas och å handlingen <jvitteras, inteckning förnyas o. s. v.; och då det ej bör möta svårighet att medelst afyttrande af ett papper af sist antydda slag förskaffa sig ett sådant, som för ändamålet är tjenligt, har Utskottet i detta sednare hänseende trott sig böra föreslå, att endast sådana obligationer, utfärdade af Staten eller allmänna verk och inrättningar, få såsom surrogat för borgen godkännas, hvilka icke för det embetsverk, hos hvilket de skola förvaras, medföra annat besvär, än räntekupongernas utlemnande till egaren, då anmälan derom göres. Utskottet får tillägga, att de i förevarande ämne nu gällande föreskrifter med lätthet återfinnas i Författningssamlingarne; hvadan icke giltig anledning torde förefinnas att hos Kongl. Majit anhålla om infordrande i sådant hänseende af upp - Allm.
N:o 3o, yttrade åsigt, och beslutat, att förbuden för vissa varors inoch utförsel skola fortfara. Det är med anledn. af detta beslut jag anser mig pligtig, att, i hänseende till den blifvande bevillningens bestämmande, fästa Utsk:s uppmärksamhet på nödvändigheten att, vid beräkningen af Iullintraderna, taga i öfvervägande den inverkan på dess netto belopp, som åtskilliga beslut vid denna riksdag otvifvelaktig! komma att medföra. — T1111 i n l raden, alltid tillfällig, dä den uteslutande beror af handelsconjuncturen, bör efter min förmening, till undvikande af statsbrist, icke förslagsvis beräknas till det högsta; ett möjligt öfverskott står alltid qvar som en disponibel tillgång, då deremot bristen är mera betänklig och svår att afhjelpa, helst 0111 statsmedlen i öfrigt skulle vara knappt beräknade. Till denna farhåga i afseende på tullverkets inkomster lemnar beslutet om spoitlarnes upphörande och tjenstemännens förseende med bestämda löner full anledning. Jag har redan före detta haft äran vördsamt upplysa, att tullmedlen genom denna löneförändring få vidkännas en ny ärlig utgift af minst 100,000 r:dr b:co, och då, under ett fortsatt förbuds-systeme, controllerna måste vara stränga, om det med förbudet åsyftade ändamålet skall vinnas, blifver äfven deraf en gifven följd, att behållningen kommer att minskas genom ökade bevillningskostnader. På dessa förhållanden har jag icke bort underlåta göra Utsk. uppmärksamt, och ehuru icke tvekande, att i hvad på mig ankommer verksamt vidmakthålla allt som kan befrämja tullintradens rättsenliga förkofran, förbiser jag lik viii icke den inflytelse, som de fattade besluten i betydlig måll komma att äga på behållningen; ocl» denna min mening har jag vid detta tillfälle 4 Den g Januari f. m. velat öppet uttala, anhållande att den till Bevilln.Utsk. får medfölja. Ilr Skogman, Carl David, anförde skriftligen:
Sigrid med sin gamle beskyddare gick sålunda oantastad sin väg fram; och när stundom en vaktkarl frågade hvart de ernade sig, svarade gamle Hans: ”till en sjuk”, och så lät vakten dem passera. När de hunnit på yttre borggården, stadnade Hans och sade: ”Nu måste jag dock säga eder, jungfru, att eder väntar en syn, som torde bli svår att se. Bed nu Gud om styrka för edert unga hjerta. Det är icke min son, som ligger döende i mitt qvarter, utan en annan.” Sigrid svigtade: ”Hans, för Guds skull, hvem, hvad? ”Ja, tyvärr, jungfrun gissar sanningen, ser jag. Det är unge herr Enevald Fincke. Jag fann honom och bar honom in till mig, der jag nu är ensam. De förre knektarne äro borta, och de svenska knektarne ha ännu ej hunnit blifva inqvarterade, men nog komma de väl nu snart. Jag har förbundit honom så godt jag förstått. Jag ville ej säga eder förut huru det var, ty gamlas ögon se stundom igenom de ungas hemligheter, och så fruktade jag, att J, af oro och otålighet, ej skulle haft styrka att följa mig hit, om J vetat det värsta.” Sigrid hörde ej mer. Med bleknad kind, men med brådskande steg, hastade hon före den gamle in i det betecknade rummet. Enevald låg på en bänk, nästan sanslös; men när Sigrid inträdde, lyfte han matt opp sina ögon, och hans blick ljusnade. Den unga flickan lutade sig öfver honom och ett sagta ”Sigrid” sväfvade öfver hans bleknade läppar. Några ögonblick förgingo. Med stark ansträngning reste sig Sigrid och sade: ”Här kan han ej ligga. Han måste få bättre skötsel och vård, bättre bädd. Här kan jag icke stadna för att sköta honom. Vi måste se till att få honom buren in till staden. Jag stadnar här så länge. Gå, Hans, bjud till att för penningar och goda ord få bärare.” ”Jag fruktar detta blir omöjligt. Vakten låter oss icke bortföra en sårad officer af garnisonen.” Sigrid vred sina händer i ångest. ”Vi måste, Hans, vi måste. Han kan icke uthärda här på denna trädbänk och med den skötsel han här kan få.