Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det synes mig finnas så många sätt, att till inbördes fördel tillvägabringa en lösning deraf, all det goda förståndet icke derigenom bör kunna rubbas och jag är förvissad, att vår Konung och Hans regering skall med nit och klokhet söka genomföra den för Svenska folket så vigtiga befrielsen ifrån ett så betungande åtagande och ett så kränkande beroende af en annans Stals godtycke. De svårigheter som åtfölja denna tull-klarering, oaktadt något afhjelpta genom i sednare tider gjorda öfverenskommelse!-, äro 1 II. 29 450 Den 23 December e. m. likväl ännu så stora; sjöfartens förlust af tid och ofta derigenom ådragna vådor, sä betydliga och till förluster af folk, fartyg och gods ledande, att jag blott behöfver erinra derom: de äro allmänt kände; och det är i den förhoppning, att R. St. icke skola tveka om sin pligt att understödja Regeringens framställningar i denna del, som jag vågar föreslå, att R. St:s Ekon.Utsk., till hvilket jag anhåller alt denna min motion må öfverlemnas, måtte tillstyrka R. St., att bos K. M. tind. anhålla del H. M. täcktes på diplomatisk väg öppna underhandling, om upphörande af all visilationsoch passage-afgift för Svenska fartyg, i Öresund. Dessa motioner remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. Upplästes följande af Hr Reenstjerna, Malcolm, inlemnade motion: Bland hela arméens befäl äro yngre kaptener och suhallerner vid artilleriet i allmänhet de som äro sämst lönade. Ty om man börjar granskningen med underlöjtnantsgraden, så bestås densamma visserligen 300 r:dr b:co i lön; men sedan alla afdrag äro gjorda, återstår ej mer, än några och 60 r:dr b:co i qvartalet, eller circa 32 sk. b:co om dagen. Löjtnantslönen är pä stat 450 r:dr b:co, men verkliga kontanta behållningen blir af samma skäl ej mer än circa 1 r:dr 5 sk. b:co om dagen.
Å den för båda alternativen gemensamma delen från föreningspunkten till Arvika förekomma stora terrängsvårigheter, hvaribland en tunnel i närheten af sjön Rinnen af 1,830 fots längd och bankfyllningen öfver sjön Wermelens norra ända, som uppgår lill en qvantitet af 23,383 kubikstänger eller 117,332 kubikfamnar, hvaremot båda alternativen å de tvänne första milen från Christinehamn öfvergå en särdeles jemn terräng. Å Nilsbyiinien förekommer dessutom mellan sjöarna Wisten och Fryken en tunnelsprängning af icke mindre än 4,110 fots längd, och sorn detta arbete icke kan utöfver en viss grad påskyndas, erfordrar fullbordandet deraf en tid af 3£ å 3f år. De öfriga arbetena, ehuru betydliga, anser Styrelsen dock kunna verkställas under loppet af tre år på bvilketdera af de båda alternativen som helst, som till utförande kan ifrågakomma, under förutsättning att ej någon del af det första arbetsårets sommar går för arbetet förlorad. För detta ändamål erfordras att den beräknade kostnadssumman fördelas att utgå på tre år och på det sätt, att första årets anslagssumma bestämmes till en tredjedel, andra årets lili hälften och tredje årets till sjettedelen af hela summan, samt att, om omständigheterna dertill skulle föranleda, första årets anslag förökas med 500,000 R:dr i afräkning på det tredje årets anslag. Då den Norska jernvägen från Christiania redan i början af nästa månad blifver utsträckt till riksgränsen och samtidigt dermed till den närmast derintill på Svenska sidan belägna Charlottenbergs station, samt då nordvestra stambanan från Laxå till Christinehamn under nästa år blifver fullbordad, så skulle, under förutsättning att ingen del af nästkommande års sommar går genom för arbetet erforderliga förberedande åtgärder för sjelfva arbetet förlorad, hela den nordvestra stambanan, hvarigenom de förenade rikenas båda hufvudstäder komma i en oafbruten jernvägsförbindelse med hvarandra, kunna vara fullbordad år 1868, eller, med hänsyn till den ofvanomförmälda tunneln å Nilsbyiinien, sednast under loppet af år 1869; 20 Kongl. Maj:ts Nåd.
Att förordna om häktande, kan naturligtvis icke Konungens Befallningshafvande betagas, endast det icke sker annorlunda, än på eget ansvar i alla de fall, der häktandet ej af sakägare på dess ansvar begäres; ty eljest och der Konungens Befallningshafvande icke finner sig befogad att handla efter egen kännedom och under egen ansvarighet, bör dess åtgärd, efter min tanka, stadna vid den handräckning, som af vederhäftiga sökande eller af domstolar eller åklagare begäres, oftast bestående i efterlysningar, hvarigenom Kronobetjeningen förpligtas och hvarje enskild berättigas att å den efterlysta verkställa gripandet. Frestelsen till personliga frihetens' förnärmande måste motvägas af allvarsamt äfventyr. Om denna frestelse förflyttas från allmänna maktens organer till enskilda målsägare; så behöfver den tyglas genom vilkor om vederhäftighet, utan hvilken det icke kan tillåtas en enskild klagande att på eget bevåg bära händer på en annans frihet. Då allmänna maktens agenter förlora en uteslutande behörighet att härutinnan sjelfve handla; inskränka de sig att endast bilda en återhållande och kontrollerande makt, färdig att skydda den, som af obehörig *) Angående sättet att meddela kallelser (och deribland stämningar) synes lagen visserligen sakna lämpliga och högst angelägna stadganden. Ett yttrande härom torde jag en annan gång komma i tillfälle att lemna. person eller utöfver gränsen af allmän rätt antastas. Ilos Kronobetjent skall således vid hvarje häktande anmälas, hvad brott elen gripne tillvitas; och griparens vederhäftighet skall stvrkas. I båda dessa afseenden skall Ivronobetjenten pröfva häktandets behörighet. Med misstankeskäl och bevisning har han intet att skaffa; men han lösgifver genast den gripna, i fall brottet, som honom tillvitas, ej är sådant, för hvilket häkte äger rum, eller i fall griparen icke är vederhäftig — och brottet nemligen ej heller så uppenbart, att Kronobetjenten vill låta häktandet ske för sin egen räkning. Griparen skall således, vid fångens aflemnande till Kronobetjenten, styrka sin vederhäftighet för det ansvar, som a häktandet kan följa.
Sk a t te-försälj nin g, inflytande medels användande till Försvars-verket och Armeens materiella behof, matte till sin kraft och verkan blifva gällande ; så, enär Rikets nu församlade Ständer icke lära underlåta , att, genom bestämda anslag, i den mån Statens tillgångar sådant medgifva , söka afhjelpa de behof, som för Försvars-verket kunna ifrågakomma, hemställer StatS-Utskottet, om icke desse Skatteköps medel böra till Riksens Ständers Riksgäl ds-Contoir aflemnas, för att derstädes disponeras i samma ordning, som, för andra Skateiöse skillingar, finnes föreskrifvet. I händelse Riksens Högloft. Ständer bifalla förenade Utskottens nu meddelte yttrande , torde underdånig Skrifvelse, i enlighet dermed, böra till Kongl. Maj:t aflåtas. Dock varder allt detta, jemte flere Ledamöters särskildta yttranden till Riksens Hög - 4<4 St ats-Ut skottets lofl. Ständers egen onipröfnjng vördsamt öf« verlemnadt.
Vexelbruk är 8 gängse vid en del herrgårdar, vanligast med sju årsskiften, hvaraf besås ? med höstsäde af hvete och råg, f med vårsäde, korn, bafra, äller och vicker samt t med klöfver och rotfrukter, hvaremot de öfriga f:deiarne ligga vexelvis i träde. Den odlingsbara jorden användes hos allmogen förnämligast till sädesproduktion. Ängsskötseln har likväl äfven gjort framsteg, och ganska allmänt har allmogen företagit sig alt förvandla sina gamla naturliga ängar, som voro mindre gifvande, lill arliticiela, mest för att bära timotej. Dessa, som fordra mycken gödning, kunna dock svårligen i längden hållas bärande med den ringa tillgång på gödningsämnen, allmogen äger efter sina vanligen inskränkta och dåli«a ladugårdar. O O Följande tabell, uppgjord enligt de vid förut afgifna Femårsberälleiser meddelade uppgifter och dem, som nu inkommit, visar, huru utsäde och medelafkastning deraf inom Länet under längre tid tillbaka sig förhållit. Utsäde, Tunnor. Den torröla och annan sjuklighet, hvaraf potatesen hotades med förstöring, har under dessa tre år varit i aftagande och 1850 föga försports. Under vanliga förhållanden öfverstiger span målsoch potatesproduktionen betydligt Länets invånares eget behof. Öfverskottet afsättes till största delen i hufvudstaden. Från Länet försäljes äfven hö till större mängd, mest från herrgårdar närmare Stockholm samt omkring Mälaren och Saltsjön. Andra jordbruksprodukter framalstras till ringa belopp. Linodlingen är obetydlig och fyller 9 fyller icke allestädes invånarnes egna behof. Hampa produceras ännu mindre. Humlegårdar blifva mera sällsynta och inskränkta, och den humla, som förbrukas i Länet, köpes till stor del från andra orter. Trädgårdsskötsel förekommer högst sällan vid allmogens gårdar, utom inom Färentuna härad, derifrån trädgårdsalster icke obetydligt föryttras i hufvudstaden äfven af allmogen.
Mars öfvergick nämnde stad och odelade den tätast och bäst bebyggda samt folkrikaste delen deraf, i flerehanda riktningar yppats, i underdånighet anhållit, att Kongl. Majit täcktes, ej mindre för åstadkommande af den gatuoch tomtreglering inom den afbrända delen af staden, som nu genast kunde verkställas, i Nåder bereda staden ett statsanslag utan återbetalnings-skyldighet af 50,000 R:dr och ett amorteringslån af 50,000 R:dr, på så billiga vilkor som möjligt och emot stadens innevånares gemensamma återbetalnings-skyldighet, än äfven för stadens snara återuppbyggande, på ett både varaktigt, prydligt och för affärsrörelsen fullt ändamålsenligt sätt, hvartill erfordrades, att mot billiga vilkor af Staten undfå ett byggnads-amerteringslån å 600,000 R:dr, motsvarande enligt anställde beräkningar ungefär halfva beloppet af den minsta summa, som dervid vore af nöden, till Rikets Ständer göra Nådig framställning om beviljande åt Örebro af ett byggnadslån, till så stort belopp, som Statens tillgångar medgåfve, med dervid fästadt vilkor, att endast de, som uppförde byggnader af sten eller kalkbruk finge af samma lån komma i åtnjutande; och har, med anledning häraf samt i' betraktande af de högst känbara förluster, som genom ofvannämnde brand blifvit en stor del af Orebro stads innevånare tillskyndade, och de betydliga uppoffringar, som detta samhälle nödgades i och för ny tomtreglering samt stadens återuppbyggande vidkännas, Kongl. Maj:t, som ansett närvarande tidpunkt böra begagnas för att på ett fullt ändamålsenligt sätt Bih. lill R. St. Pral. 1855 & 1854. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 16 Hafi. i 2 Stals-Ulskolleis Utlåtande, M 167. ordna stadens gator, torg och byggnadstomter, påkallat Rikets
Men da genom Banco - SedlarneS ymnigare gångbarhet, sedermera föga skillnad ägt rum i swarkg» heten för den ene Rämmastaren mer än för den andra , atr kunna göra rcmihsrne; hwarlöre en jämkning uri Remist-Laget anseus billig och tillbörlig; har ock ett sörnyät Reglemente för dest beräknande btinvit Ntfärdadt medelst Kammar - Colkegii sch StatsConFoirecg Eirculair, B-ef af den iz Augusti i?8-, enligt hwlcket Remist - Laget för ingen Landt Ränkmästa re är faststäldt högre an i Procent, eller mindre an tiva attondedels Procent, blott med undantag af LandtRäntmästaren i Stockholms Län, som blifwic bibe. hallen wid det gamla Remlh e Laget af endast en ät» toadedels Procent. Sadant war förhallnndet af Remist - Laget, da Riksens Ständer wid ärS Riksdag akogo sig en större och ansenligen ökad Bewtllning, hwilkcn hel och hällen skulle uppbäras af Riksgälds, Conkoiret pä lika särk, som de öfrige Conkorek tilistagne Fonder; och til! följe af Kammar r Collegii samt Skars. Con, koirels Circulair, Bref den 22 Maji sistnamde ar, skulle wanrigt Remist - Lage bestäö LandtRänkmästarne sa mai a Brwillnjngen, som ä Lön, och BekalningS-afgiflen, hwillkel Remitz, Lage de ock fatt sig lii! godo beräkna, ända kill d-h Hemltga Utskottet , wid iZoo ars Riksdag uri den för Riksgmds. Conkoiret meddelade Jnstruction, förordnade, akt RemistLaget ä Riksgälds-Comoirels medel skulle 'ör 22 Den z Janrrarkst samtlige
Lewenhaupts handlingssätt kan någon vår åtgärd icke blifva; de tiderna hvila redan i ro, detta handlingssätt höljes af snart ett sekels slöja; hvad vi kunna ådagalägga är endast hvad Romanne ådagalade när de tilla to att en af fäderneslandet förtjent men sedan proscriberad medborgares ben efter långliga tiders fö'i lopp på hans efterkommandes förböner fingo återföras till Latium. Epitapbet hlef ”Tempus reconciliavit,” eller tiden har försonat. Frih. Boye, Fredr: Innan Hr Munck af Rosenschöld uppläste sitt meni., så anmälte j.ig mig endast för att nämna, att jag tyckte mig finna, alt Hr Munck af PvosenschÖld icke fattat anledningen hvarföre Landtm. Gr. Lewenhaupts porträtt icke blef upphängdt. Nu synes han hafva fattat den, och således uppstår jag blott för alt nämna några få ord om det historiska deraf. Icke långt ifrån det ställe, som jag nu innehar, uppstod Gr. Bjelke den 20 April 178g och föreslog R. o. Ad., att, i anseende till de förhållanden som vid den riksdagen ägt rum emellan R. o. Ad. och Landtm. Gr. Lewenhaupt, hans porträtt icke skulle målas och ej uti samlingen af landtmnrskalksporliatter upphängas, hvilket förslag af R. o. Ad. bifölls, Sålunda står refereringen af denna tilldragelse införd i våra tryckta protocoll oall deraf C8 Den 7 J-jni. finnér man anledningen, hvarföre Landtm. Gr. Levvenhaupts porträtt aldrig blef matadi. Gr. Horn, Claes Fredr.: Då jag begärde R. o. Ad;s afslag på Hr Munck af Rosenschölds motion i förlidne plenum, så hade jag visserligen afseende på att derigenom tilläfventyrs kunna förkorta riksdagen, då jag förutsåg mnjlighe ten af Hr Munck af Rosenschölds afsigt alt här inveckla oss uti en långsam och kanske stormig debatt öfver den båga han väckt.
För ej specificerade olackerade och lackerade Bleckslagare-arbeten, garearbeten. nu ^sa^e, de förre 25, och de sednare 40 öres tull pr skålpund, hafva de Svenske underhandlarne föreslagit en till 15 öre nedsatt gemensam införselsafgift, men hvari de Franske yrkat sådan ändring, att tullen skulle utgöra å de olackerade endast 9 och å de lackerade 12 öre skålpundet, hvilka belopp med 3 öre öfverstiga de motsvarande tullsatserna i Tullföreningstraktaten. Anskaffade prisoch vigtuppgifter utvisa, att den nu varande tullen utgör för de bättre sorterna lackerade bleckslagarearbeten 40 procent samt för de ordinära mest begagnade öfver 70 procent å varuvärdet. Enligt en annan, fullkomligt trovärdig uppgift, grundad på faktura, uppgår samma tull till och med till 236 procent af varans inköpspris i England. Vid sådant förhållande, och då olackerade bleckslagarearbeten ega ett betydligt lägre värde än de lackerade, hvadan tullsatserne helst böra såsom hittills bestämmas till olika belopp, hafva komiterade funnit de å Frankrikes sida yrkade äfven kunna såsom de yttersta, men likväl endast öfvergångsvis, medgifvas, sålunda, att nedsättningarne ske till respektive 15 och 25 öre 1865 samt till 9 och 12 öre skålpundet år 1867. Metaller. Uti de å sammansätta arbetade Metaller gällande tullsatser, hafva de Svenske fullmäktige föreslagit nedsättning å de »förgylda, försilfrade eller 49 pläterade eller med s. k. guldfernissa öfverstrukne från 75 till 30, och å öfriga slag från 40 till 15 öre skålpundet. Den förra är å Franska sidan antagen, men för de till rubriken »andra slag» hörande messingsarbeten är yrkad en tullsats af endast 12 öre pr skålpund. Enligt erhållne upplysningar omvexlar högeligen den å de sednare nu stadgade tullsatsens procentförhållande, men medeltalet af tullbeloppen å flere olika pjeser har funnits utgöra 20 ä 25 procent å deras värde.
Som emellertid fångantalet till följd deraf att fångar dömde till straffarbete på kortare tid numera jemväl inrymmas i dessa fängelser blifvit ökadt, har Styrelsen ansett en mindre förhöjning i skrifvarearfvode för Direktör vid ett och annat af ifrågavarande fängelser vara af detta förhållande påkallad; och har sålunda skrifvarearfvodet för Direktörerne vid Länscellfängelserna i Gefle, Fahlun och Carlstad blifvit förhöjdt från 100 R:dr till 4 50 R:dr och för Direktörerne i Wexiö och i Örebro från 4 50 Ii:dr till 300 R:dr; hvarjemte ett nytt skrifvarearfvode till belopp af 450 R:dr blifvit för Direktören vid länsfängelset i Hernösand i det underdåniga statförslaget uppfördt.» Styrelsen har härjemte erinrat, att, enligt de af Eders Kongl. Majit uti Nådigt Bref den 26 Augusti 4856 gillade grunder i afseende på de i länscellfängelserna förvarade straff-fångars sysselsättning, Direktörerne vid dessa fängelser tillgodonjuta ^ och bevakningspersonalen \ af inkomsten för nämnde fångars arbeten; men att hvarken ifrågavarande förmån eller löneförmånerna af ved och ljus, boställsrum eller hyresersättning, arfvoden för tillsyn å de i cellfängelserna anbragta värmeapparater, planteringsland och servismedel, som tillkomma en del af den vid fångvårdsanstalterna anställda personal, i det nu af Styrelsen uppgjorda statförslaget blifvit upptagna. Hvad nu angår den föreslagna aflöningen för Fångvårds-Styrelsens Ordförande och ledamöter; så enär den af Styrelsen till stöd för sin framställning härom gjorda jemförelse mellan dess Ordförande och Collegiernes Presidenter jemte Ordföranderne i andra uppräknade förvaltande Verk icke synes vara fullt grundad, och det ej heller bör förbises, att Ordförander i flera andra centrala Verk icke äro försedde med högre aflöning än den som för närvarande är anslagen åt General-Direktören i Styrelsen eller 8,000
Jag vet väl, att man såsom hinder deremot åberopat, att Rikets Ständer snart sagt l öfvat från Bolaget dess discontrält; men det var den Discont, ^ som, mot bestämda föreskrifter, länt till Canalen öfver en million, som ej kunde reda sig sjelf, och som för landet medförde svåra olyckor. Jag beklagar, att jag då ej var så förståndig, att jag yrkade rättsgrundernas och Lagarnes tillämpning mot Bolaget; vi skulle då bättre fått se, hvad skäl Bolaget väl haft att klaga öfver disconträttens förlust. I allt fall Den i3 April. 219 bestå icke eller de skäl, som nu deraf hemtas; ty Ständerne hafva genom Statsbidrag till Canalarbetets fortsättning mångdubbelt godtgjort Bolagets genom Discontens indragning förlorade inkomster. Dessutom inträffar här den serskilta omständighet, att delägarne i detta Bolag icke befinna sig i det förhållande som andre Bolag, att hafva uppoffrat både capital och räntor. Desse hafva ej inbetalt sine 100 procent, utan endast lemnat sine räntor, som de fått af våra skattebidrag, och hvilka do emottagit med ena handen och utgifvit med den andra; ty de hafva beräknat procent sig till godo. Således torde man kunna nedsätta den åberopade actietecknirigen på 1/jo,000 R:dr till 100,000, samt den på 100,000 R:dr till 60,000 och så vidare, hela serien ige*■ nom. — Hvad åter angår Grefve von Plåtens så alfvarsamma anförande i anledning af hvad jag yttrat om den protest, som Directionen för CanalBolaget år 1818 afgaf mot Rikets Ständers handlingssätt, så får jag, utan att ingå i någon vidare deduction af saken i denna del, endast åberopa, att jag åtminstone i detta fall kan stödja mig på RiksStyrelsens opinion om Directionens obehöriga sätt att behandla frågan genom framställningen af denna protest.
En allmän anstalt, som ej ian verka för sitt ändamål, som genom locala, oföränderliga omständigheter, alltid mäste blifva onyttig, bör efter min öfvertygelse aldrig vidtagas, ty den föder endast lagbrott, leder tillimmoralitet, och skadar i alla afseenden, utan att ens kunna gagna i det enda, hvarföre den blifvit faststäld. Tillämpningen häraf gör sig sjelf «■— Eurendrägeriet kan aldrig hindras på detta sätt —- men mycket annat i moraliskt och tEconomiskt afseende, skulle flöda ur denna orena källa. Eikaså origtigt måste jag ock, för min del, erkänna, det jag finner, att Beredningen, uti sitt Betänkande, öfver Doctor Stenhammars, med mitt Memorial bifogade påstående just tagit det för gifvet, som Doctor Stenhammar sätter i fråga, och vill hafva ändradt, och således har Beredningen ej en gång yttrat sig, hvarken om billigheten eller rättvisan af allt hvad han önskat. Men en skickligare hand än min tor de väl behöfvas, för att sätta detta vigtiga ämne i sin fulla dag. Jag begär icke att hvarken Beredningen ändrar sina tankar i denna sak, eller att TJtskottet tager,sitt beslut annorlunda än Beredningan trott sig böra till dess bifall framställa; men — jag är så viss i mitt sinne och så oryggelig i min öfvertygelse om dessa Tullars orättvisa och skadlighet, att jag ödmjukast anhåller , att detta mitt anförande måtte få medfölja - Dm 5 JidL följa Utskottets Betänkande till de Respective Riks-Stånden, Ut supra. Ex Prptocoljo M. $!• Rosbeck. ■ Utdrag af Protocolkt, hållet uti Riksens Högloft, Ständers Allmanna Besvärsoeh Oeconomie-Utskotts Biemini den 24 Maj 1815- S. D. Framstäldes till öfverläggnings-ärnne det ■3,1 a:dra Beredningen projecterade och den 25 Sistl.
Emellertid slutade de redan kl. 7 i vinter, förut hade de arbetat från 8 till 8. » Vi sluta icke förr än half 8, » sade Gurli. » Nå, hvad göra ni o m kvällarna då? » frågade jag. » Om kvällarna, » sade Ebba och såg upp, » då virkar jag. » Jag kunde inte låta bli att invända, att virkning var ett mycket olämpligt arbete för den, som hade stillasittande sysselsättning hela dagen. Men Ebba såg helt förnärmad ut. » Virka är det roligaste jag vet, » sade hon. » Hon sitter uppe och virkar till kl. 11 ibland, » berättade Gurli. » Aldrig vill hon gå med iit och gå eller åka skridsko. Jag virkar också, men inte är jag så tokig i det som hon! » 100 » Ja, men, » invände jag, » ni behöfver väl laga era kläder och tvätta och ordna litet åt er här hemma. » » Nej, » sade Ebba och Anna på en gång, » allt sånt där gör mamma! » » Ja, gunås, » bekräftade modren, » jag har nu en gång skämt bort dem med det. När jag är ledig någon dag, för jag går i hjälphus, passar jag på att sy. Men det vill något till att hålla Vilhelm hel och ren också. Se, han är springpojke på ett kontor på Söder och måste vara snyggt klädd, hvad han förtjänar går åt till skodon och middagar åt honom. » » Ja, för jag vill ha ordentligt med mat, jag, » sade Vilhelm, som förut suttit tyst och låtsat läsa i en tidning, men nog följt med vårt samtal. » Jag kan inte nöja mig med en half 25- öres middag som flickorna. De ge förstås hällre ut sina pengar på grannlåt, de. » » Ah, det räcker minsann inte till någon grannlåt, » sade Gurli. » Ebba och jag hämta oss middag från ett bra matställe nära fabriken, vi få en bra portion för 25 öre, alldeles tillräckligt för oss att dela. » » Men i våras gick du och gaf ut 7 kronor för en sommarhatt, du, » retades Vilhelm. » Rör det dig kanske? » Gurli rodnade, trots sin öfverlägsna ton. » Man måste j u vara snygg, vet j a g, » förklarade hon vänd till mig. Nu kom i den ofärdiga Amanda in med en bricka med kaffe.
Maj:t, som, vid underdånig föredragning häraf, den fade nästlidnc Maij, funnit detta ärende då ej föranleda till någon Dess åtgärd, vill nu i Nåder lemna Rikets Ständer kännedom om de för verkställigheten af tackjerns-beläningen i Stockholm sålunda uppkomna oför väntade hinder, på det Rikets Ständer må blifva 1 tillfälle att vidtaga sådane åtgärder oeh beslut, hvarigenom dessa hinder för framtiden kunna undanrödjas. 6 Kongl. Majus Nådiga 1'robos'tion N’o i\. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd oek ynnest städse välbevågen. Dalum ut supra. CARL JOHAN. C. D. Skogman. Utdrag af Protocollet öfver Ilandetsoch Fi nance-Åren den, hållet inför Hans Majst Konungen uti Stats-Rådet å Stockholms Slott den 8 Februarii t834- Närvarande: Hans Excellence Justitia Stats-Ministérn Herr Grefve Rosenblad , Hans Excellence Siats-Ministern för Utrikes Ärendena Herr Grefve af Wetterstedt, Siats-Råden: Hans Excellence Herr Grefve Mörner, Hans Excellence Herr Grefve Lagerbjelke, Hans Excellence Herr Grefve Löwenhielm, Herr Grefve Adelsvärd, Friherre Åkerhjelm , . Poppius , Hof-Cancelleren Friherre v. Schulzenheim , Stats-Secreteraren Skogman. Stats-Secreteraren uppläste till justering ett, uppå Kongl. Maj:ts förut meddelade Nådiga befallning, uppsatt Förslag till Kongl. Majlis Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående controllerna för belåningen i Banken af Tackjern på Stockholms Våg. Kongl. Maj:t täcktes, enligt Stats-Rådets’ Ledamöters underdåniga tillstyrkande, detta Förslag, som finnes Protocollet bilagdt, i Nåder gilla? Kongl. Majus Nådiga Proposition N:o i5, och Kongl. Majit befallde, att dess Nådiga Proposition i ämnet skulle, i enlighet härmed, till Rikets Ständer under denna dag expedieras.