Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och sorn Häste Vacance - afgiten för Infanteriet af ineranämnde Regemente ingått till Stats-Werket, med wärdet af z<ioa Tunnor Spannemal, sä anses dessa 4220 R:dr dermedelst hafwa blifwit StatsWerkct ersatte. Sjette Hufwud-TLtulcn innehällande Milda Stiftelser rzzz: r6. Tillökning uti Stats - Anslaget till Drottninghus-Hospitalet i Stockholm, enligt Kongl. Mains Nadina Skrif, weise af den 17 Junit och Utskottets Betänkande af den 4 i denne manad. Ättonbe Huswud-Titulen eller Staten för Allmänna och Extra , Utgifter Zr/vlstHl, rr. Pä denne Hufwud-Titul, innehällande allmänna Utgifter af flerfaldig beskaffenhet hafwa wista FörlagsSummor blifwit uti r8ic> ärs Stat upptagne till mindre belopp, än att de i anseende till en och annan ändring i wiste Författningar samt en tilltagande dyrhet funnits swara enrot behoswcn. Kongl. Den 9 Julii. 1257 Kongl. Mant har anmärkt sädant i Dest Nådiga Proposition af den >8 nast!. April!, och Utskottet i följe deraf uti serssildt Betänkande af d. Junit tillstyrkt Rikets Högloft. Stander att med i Nädek östade Summor tillöka Ansiagen till Durchmarcber. — Förrgårs skjuts och förtäring. — Reseoch Tractaments-Penningar. — Stockholms Slotts och de Publike Husens, sä i Slockholm fsar Landsorterne underhällande — samt för Manufacturerne, til! Comrnerce-Collegii disposition, — äfwensom att anslä medel till Nybyggnad af GarnizonS,Sjukhuset, och enligt serskildt utlåtande af den 12 Junst, att flytta pä Stat den Summa, som Riksens Ständer wid 1829 — i8'2 ärenS Riksdag anslagit till Institutet för blinde och döfstumme.
Känner han sig mycket, mycket olycklig? Gråter lille Fritz och ropar på sin mor? Saknar henne ingen annan i Kjöbenhavn och på Kristiansborg? – Det har gått oss såsom dem, öfver hvilka du aldrig har regerat – läser prästen ur bibeln. På Kristiansborg följa festerna hvarandra, som om de aldrig haft någon annan drottning än Juliane, och regeringsmaskineriet arbetar som om ingen märkt, att den ledande viljan med ens blef borta. Dag efter dag flyger bort i nöjen, som om Hans Excellens garderobstormästaren grefve Brandt ännu trippade omkring i frihet och ansträngde sitt ingenium för att skapa glädje och glans omkring kung Kristians hof. Men kungen ser mörkt på sin alltför kärlige halfbror, som ständigt håller sig i hans omedelbara närhet. Kungen är nedtryckt till sinnes och skall roas. Bjällror klinga och slädar, dragna af spann, jaga i ilande fart öfver vägarna till Friedrichsberg, till Frydenlund, till Amager. Det dansas på slottet och det spelas på hofteatern, men där lurar en nervös ångest bakom alla nöjen, och glädjen tycks uppskrufvad, som om alla haft dåliga samveten. Den allmänna känslan af osäkerhet framkallar panik i teatern. Alla rusa upp, änkedrottningen bleknar, oron breder sig, mängden strömmar mot alla utgångar; kungen stirrar med vettskrämda ögon ut öfver parterren, vänder sig om och flyr mot den kungliga logens utgång, följd af arfprinsen, som, likblek men energisk, håller majestätet i rockskörten. Hvad har händt? Ett barn gaf sig plötsligt till att skrika. Det var allt. Det är kungens födelsedag, och kanonerna dundra från kastellets vallar. Frostvinden biter bistrare än någonsin, och hungersnöden är stor bland de fattige, men i år äro de kungliga rågmagasinen tillbommade, och den kungliga gifmildheten har förlorat sina händer. Värdinnan och värden vid folkfesten i fjol äro båda försvunna, och festens docka presiderar nu vid en mindre och mera högtidlig galataffel, med sin stjufmor på drottningens plats och sin halfbror vid sin sida och den fromma kammarfröken Raben till bords. Kung Kristian stirrar på sin guldtallrik och äter glupskt, men säger ingenting.
Genom testamente eller så kallad ”förening och öfverenskommelse” imellan tvenne makar om den fasta egendom, som efter beggederas död uti sterbhuset kunde finnas att tillgå, hade blifvit förordnadl, att deras fastigheter, så väl som hvad de ännu kunde förvärfva, skulle efter begges död vara och lill eviga tider förblifva alldeles indivisible och inalienable, icke delas imellan deras barn, utan stadigt förblifva tillsammans och administreras för samtliga deras barns och efterkommandes gemensama räkning, under flera dervid stadgade vilkor; och hade vid bevakningen af detta testamente, efter den först aflidna makan, blifvit deraf jemväl företedd en besannad afskrift, försedd med åtecknade förklaringar af gifvames samtliga barn eller deras målsmän, att de med gifvames öfverenskommelse dels vore alldeles nöjde, dels samtyckte lill alla delar deraf, utan minsta förbehåll, dels ock icke hade något att dervid påminna. På grund af detta testamente, hvilket sålunda troddes böra äga bestånd, hade klander genom rättegång blifvit anstäldt å efteråt vidtagna åtgärder, hvilka förmenats innefatta deremot stridande föryttring af andelar i fastigheterna; och hade detta klander blifvit å delosidan mött med den anmärkning, att testamentet vore bevakadt endast af den efterlefvande maken, i afseende på de honom derigenom tillagda förmåner, men icke af någon bland gifvarnes arfvingar; hvarföre samma testamente bestriddes all kraft och verkan i saken. R. St. Just. Ombudsm.
Uti detta ämne hafva motioner blifvit väckta: hos Höglofliga Ridders/capet och Adeln: af herr friherre Cederström, Jacob; » herr friherre Raab, Carl Adam Jacob; » herr friherre Hermelin, August Söderling, och » herr von Post, J. F.; hos det Ilögvördiga Presteståndet: af herr biskop Hallström, som, i sammanhang med afgifvet förslag om tillägg till Kongl, förordningen om sockenstämmor å landet, jemväl väckt fråga om ändrade bestämmelser uti förevarande ämne; af herr doktor Broman, hvars anförande föranledt yttranden af herr kontraktsprosten Odelberg, herr prosten Grönvall, herr prosten Melander, herr doktor Björkman, herr biskop Heurlin, herr prosten Arrhenius, herr doktor Stenhammar och herr prosten Berg; hvarjemte uti nyssberörda framställningar och tillägg herrar biskopar Nibelius, Bruhn, Holmström och Hallström, kontrakts-prosten Nibelius, prostarne Ljungdahl och Arrhenius, med flere ledamöter af det Högvördiga Ståndet instämt; af herr prosten Melén; i sammanhang hvarmed sig yttrat herr biskop Heurlin, herr professor Fries, samt herrar doktorerne Björkman, Sandberg och Lyth; samt af herr lektor Wallman; Hos det Vällofliga Borgare-ståndet • af herr Almgren; hos det Hedervärda Bonde-ståndet: af riksdagsfullmäktigen N. Strindlund från Westernorrlands län, med hvilken Ingemund Odin från Gottlands och Anders Andersson från Wermlands län sig förenat ; Bilt. till R. St. Prof. 1847 och 1848. 7 Samt. 2 Afd. 8 Baft. 1 2 Lagoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 3S. af Andreas Bengtsson från Jönköpings län, med hvilken Nils Jeppsson och Jöns Månsson från Malmöhus län samt flere ledamöter instämt; hvarjemte i sammanhang härmed Petter Persson från Jönköpings län serskildt yttrande afgifvit; af Pehr Bengtsson från Calmar län; » Jöns Jönsson från Christianstads län; » J.
Jag kan således icke finna, hvartill 2:dra mom. i denna § tjenar, och jag skulle äfven anse, att äfven det lista mom. gerna hade kunnat utgå, men jag vill likväl icke motsätta mig, att det må qvarstå, i och för det förhållande, som möjligen kan inträffa i städerna, der personer kunna finnas, som hafva burskap på denna rörelse, och på hvilka stadgandet möjligen skulle kunna tillämpas. Jag anhåller om bifall till Hr Braunerhjelm* förslag. Hr von Hartmansdorff: Hr Braunerhjelm bar icke bestridt, att det lista mom. må qvarstå, ehuru lian i ordalydelsen föreslagit en ändring, hvilken, enl. min tanke, gerna kan medgifvas. Hvad åter 2:dra mom. i §:n beträffar, sä jiar Utsk. ansett rättighet lill bränvins utskänkning vara, pä grund af gästgifveri-ordn:n, ; förenad med gästgifvaregård* innehafvande. Min mening är äfven, att så förhåller sig. Bränvins-utskänkningsrättiglieten tillhörer icke der någon viss person, utan är fästad vid hemmanet. Så har ock saken hittills varit betraktad. Den, som sålt en gästgifvaregård, har begärt mera, i anseende till den bränvins-ntskänkning, sorn der kunde ega rum, och den, som köpt hemmanet, har, med afseende på detta förhållande, betalat mera derför. Om nu en person, antingen af afsky för brånvinslörsäljning eller af fruktan för den höga skatten, afsade sig att, för sin person, utskänka bränvin, sä skulle detta naturligtvis gälla endast för hans tid. Men af en ny egare kunde utskänkningen åter uptagas. Pä det att sådant ej mätte ske, och all tvekan i detta hänseende varda undanröjd, har Utsk. ansett sig behöfva införa ett uttryckligt stadgande i författum, så att den, som afsade sig bränvius-utskänkningen, skulle vela hvad som derigenom äfventyrades, och följaktligen icke anse sig genom uphörandet förnärmad i sin eganderätt.
Uti de, öfver Jerlings sålunda gjorde angifvelser, å särskilda tider inkomna utlåtanden, hade borgmästaren Rubin, med förmälan, att nämnde angifvelser icke anginge Magistratens öfrige ledamöter, utan borgmästaren ensam, anfört, beträffande uppgiften i afseende å teaterföreståndaren Hall, att enär de år, skådespel eller mekaniska konster i Lindesberg förevisades, hvilket ganska sällan inträffade, sådant vanligen skedde vid någon af de årliga marknaderna i Februari eller Augusti månad, skulle den ovanliga tid, Hall år 1839 vistades i staden, af försummad anteckning derom, hafva föranledt till ett misstag och förflyttat hans representationer lill 1840 års vintermarknad, ända till dess Jerlings första angifvelseskrift upplyste borgmästaren om rälta förhållandet, då äfven tvänne andra representationer funnits uteglömda; hvilket borgmästaren erkände kunna, såsom en försummelse, läggas honom till last, men trodde ej rimligen böra anses uppsåtligt eller tillskrifvas egennytta. Med redovisningen af de för sådana tillfällen inflytande afgifter hade sålunda förfarits, att dessa medel icke ingått i kronoräkenskaperna, utan alllid blifvit till Konungens befallningshafvande i länet öfversända, på sätt äfven nu med de ifrågavarande iakttagits, enligt Magistratens till Konungens befallningshafvande under den 12 Januari 1841 aflåtna skrifvelse, med åtföljande ''räkning öfver teaterafgifter för uppförda representationer i Lindesberg åren 1839 och 1840,” nemligen år 1839 för sju representationer, bevillning och teaterkasseafgift, trelio R:dr 16 sk. och år 1840 för tvänne representationer åtta R:dr 16 sk., tillsammans tretionio R:dr banko. Vidkommande dernäst förhållandet med de år 1833 teater Just.
Ständer hafva beviljat det för ifrågavarande ändamål begärda anslaget, 60,000 R:dr. d) Till försänkningar vid vestra Hästholmen 21,000 R:dr, hvilket belopp Rikets Ständer för det afsedda ändamålet beviljat. ExpeditionsUtsko tle ts Förslag lill underd. Beklädnadsbehof. Uppå Krigs-kollegii underdåniga framställning har E. K. Maj:t begärt, att de för nu löpande statsregleringsperiod anvisade extra anslag, för beklftdnadspassevolans vid värfvade regementen R:dr 80,984: 71. „ indelta armécns utredning, fyllnadsanslag „ 4,963: 83. „ underhåll af beväringsmanskapets beklädnad „ 189,000: — eller tillhopa R:dr 274,948: 54. årligen, måtte jemväl för nästa statsregleringsperiod få utgå; och hafva Rikets Ständer jemväl för år 1867 anvisat den ifrågavarande summan, 274,948 R:dr 54 öre, att iråu Riksgäld s-kontoret utgå. 59:o. Topografiska korpsens arbeten. Till fortsättande af dessa arbeten, till kartegraveringen och till aflöning åt den ökade arbetspersonal, som erfordrades lör det militära karteverkets skyndsamma utförande, har E. K. Maj:t äskat 75,000 Riksdaler; Och batva Rikets Ständer till berörda ändamål för år 1867 den äskade summan beviljat. 4 0:o. Arméens pensionering. Uti skrifvelse den 17 Oktober 1863 hade Rikets då församlade Ständer, med vidhållande af de i Rikets Ständers skrifvelse den 5 Oktober 1860 uttalade åsigter, att arméens pensionsväsende icke kunde blifva ändamålsenligt ordnadt utan att detsamma öfverlemnades åt Staten, som, mot öfvertagande af arinéens pensionskassa, ensam besörjde pensioneringen, — i underdånighet anhållit, det Eders Kongl.
—: 60; Jenny Rosén 1: —; Fruarna Lagerbjelke, Steijern, Westerblom och Gripenstedt 4: —; Idunsprenumeranter i Stockholm —: 40; Stina Palmqvist 1: 20; Onämnd —: 50; Onämnd —: 20; Onämnd, Mönsterås 3: 50; Två prenumeranter af Idun 1: 75; Onämnd, Hultsered I: —; » En fattig moder » —: 20; » T. och E. » 1: —; Onämnd 1: 50; Onämnd, Borås —: 40; Idunslä- sarinnor i Haparanda genom fru Emmy Carlsson 1: 30; » Rekarnebor » 1: —; Prenumerant i Skåne 1: 50; Barnavänner på Majro och Framnäs 4: 40; Från Maria Werner och vänner i Vasa 5: —; Onämnd 2: 50; » Beda » 1: —; » Ebon Hoi » —: 20; » Z. » —: 40; Augusta Engström —: 50; En ringa prenumerant från Dalarne —: 40; Fru Augusta Hillbom 10: —; Onämnd, Sjötorp 1: —; Anna Pettersson, Trehörningsjö 35: —; Onämnd —: 70; » W. » —: 20; » Från lilla Tuttu » 1: —; Prenumeranter i Ronneby 1: 50; Onämnd, Stockholm 2: —; » En samlad skärf » från Oskarshamn genom Alma Magnusson 10: —; Lotten Folin 10: —; Insamlade i Lule genom Aug. Waldenström 5: —; Insamlade i Sunne genom L. Rudebeck 5: 25; Idunsläsarinna i Linköping —: 50; A. F. M., Sundsvall 5: 05; » N. Ida Jacobson —: 50; » Alias » 1: —; Idunsläsare i Örebro 2: 25; M. 2: —; Insamlade i Nordmaling af en Idunsprenumerant 5: —; Onämnd 1: 50; Toppsy —: 80; Anna K.
Och huru många tusende gånger har jag ej tänkt mig den stunden, då jag skulle få se eder och komma inför ert ansigte, och huru jag då skulle gå fram till eder och säga eder, som jag nu gör: Herre förlåt mig." "Nå, men hvarföre har du ej kommit och sagt det då?" "Kunde jag väl det? Ni hade tagit mig fattige, faderoch moderlösa barn, gifvit mig kläder och föda, och ville lära mig allt hvad godt och nyttigt var, men allt vildare och öfverdådigare blef jag. Nu var jag ren femton år gammal, men aldrig ville det bli folk af mig. Väl kunde jag arbeta när så föll sig; men mitt odygdiga sinne tänkte på intet annat än upptåg. En dag, då jag skulle föra den präktiga tyska ridhästen, som herr Klas hade gett er, ut för att svalka sig efter er hastiga ridt, då tog mig en oemotståndlig lust att försöka rida på den. I början lät jag den gå helt sagta, men allt ifrigare blef jag, allt mer dref jag på hästen, allt vildare for den framåt. Jag skrek och hojtade som en besatt. Vi blefvo snart lika vilda begge, hästen och jag. Slutligen hade jag ingen makt med den, den rusade framåt med mig, utan att jag kunde styra den, så ned på insjön. Isen var svag, den brast. Jag hade i förbifarten nappat tag i en trädgren och blef hängande der, men hästen fortsatte sitt lopp, den for ner som sagdt är, och blef der. Jag tänker ni kanske beskyllt mig för, att ha stulit er häst?" "Nej, hästen hittades död, och när du försvann, så gissade jag, att du ej vågade komma tillbaka." "Ja, jag vet ej rätt om jag ej vågade, eller om jag ej snarare tyckte att jag ej mer var värd att se ert signade ansigte och äta ert bröd! Sannt var det ock, att jag ej det var." "Nå, hvart tog du sen vägen?"
Att, i likhet med hvad i afseende å utarrenderade Boställen blifvit hemstäldt, alla arrenden af Statens egendomar, som äro till serskilda ändamål anvisade, måtte i utbyte emot contanta anslag, om hvilka Comiterade sig serskildt yttra, varda till Statsverket indragne, med undantag af de fall, då arrendena skola in na tura till vissa Inrättningars underhållande utgöras; samt att de till Statsverket ingående arrenden måtte fastställas i penningar, men, om sådant icke anses lämpligt, utsättas antingen, på sätt i de flesta fall hittils skett, uti spanmål eller, om hem - 201 mansräntorna varda i persedlar beräknade, sådane persedlar, hvarutaf dessa komma att bestå och följaktligen allt framgent blifva föremål för markegångssättning, hvilka persedel-arrenden derefter böra likvideras med penningar elter det lör hemmansräntor och tionde gällande medelpris. Äfvensom Comiterade, till förenklande af utarrenderingsåtgärderne, underdånigst hemställa, att desamma må ensamt af Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, hvar i sitt Län, besörjas, likväl under KammarCollegii öfverinseende, så att vilkoren för utarrenderingen af bemälte Collegium fastställas och icke, utan dess bifall, andra arrendeanbud, än som dermed öfverensstämma, få antagas. 25:o. Att, i fråga om Markegångssättningen, Comiterade anse de priser, sorn skola ligga till grund för lösen af Kronans räntor och tionde, böra bestämmas efter försäljuingspriserne under de trenne sista månaderne af skatteåret jemte de trenne första månaderne af det följande; men att tills vidare serskild markegång i nu stadgad ordning bör sättas till rättelse för liqvider emellan räntegifvare och räntetagare, så länge sådana ifrågakomma, äfvensom alla öfriga liqvider, som enligt nu gällande föreskrifter eller överenskommelser skola på markegång grundas.
Skulle någon vilja öka dessa tillgångar med särskilda gåvor skall direktionen av Arméns Pensionskassa vara skyldig att motta dem och redovisa för fonden. § 1 Alla delägare i Arméns Pensionskassa har rätt att bli delaktiga i änkeoch pupillkassan, på så sätt att redan gifta och änklingar med barn erlägger hälften av avgiften för den klass de tillhör. Varje gång han befordras erlägger han hälften av den höjda avgiften, så att även änkan och barnen uppförs i högre klass. § 2 Dessa avgifter uppbärs och redovisas som vanligt av regementenas redogörare. § 3 Den som inte erlägger avgift är utesluten ur änkeoch pupillkassan. För att ingen skall vara okunnig om detta, är det chefens skyldighet att upplysa dem som ämnar ingå äktenskap. § 4 Den som en gång inbetalt till fonden äger fortfarande delaktighet utan ny inbetalning, då han träder i nytt gifte. Den som tidigare varit gift och försummat inbetalning kan vid ett senare gifte genom inbetalning få delaktighet i fonden, dock gäller det inte barnen i det tidigare äktenskapet. § 5 Utan avseende på förmögenhet äger änkan rätt till hälften av mannens pension. Om änkan gifter om sig förlorar hon sin pension, vilken överflyttas på barnen. Sönerna erhåller pension till fyllda 18 år och ogifta döttrar till 20. Vansinniga, dövstumma, blinda och krymplingar, som inte kan försörja sig, behåller pensionen på livstid. § 6 För att snabbt erhålla en större kassa har man beslutat att inbetalningar de närmaste 10 åren endast skall användas till fonden och ingen utbetalning av pensioner dessförinnan skall äga rum. Vår faderliga omsorg gör sig gällande på så vis att genom Vårt betydliga tillskott till fonden, göra det möjligt att utdela pensioner till dem som blir änkor och faderlösa under dessa år. § 7 Direktionen skall varje år i Inrikes Tidning kungöra hur många pensionsrum som är lediga i varje klass och hur de bör vara kvalificerade som vill söka. De som inte erhållit rum bör göra ny ansökan om de önska komma i åtanke. De skall ha bevis från regementet och prästerskapet om förhållandena. Domarbevis skall företes om kvarlåtenskapen av dem som genom boets torftighet bör få företrädesrätt. § 8 Huvudgrunderna för pensionens erkännande är följande: 1: o Inga änkor och barn kan få pension utan att deras män och fäder varit delägare i kassan.
Vi nu velat i nåder kungöra och förordna: att begagnandet af det, efter hittills brukliga tillverkningssätt förfärdigade, stämplade papper, hvarmed handlingar och skrifter böra, jemlikt gällande förordn. ang:de stämplade pappersafgifteu, förses, skall med innevarande års slut upphöra, och ifrån samma tid, eller ifrån och med början af nästinstundande år 1845, vid handlingars och skrifters chartering användas endast sådant stämpladl. papper, som är förfärdigadt, tryckt och afstiimpladt enligt här ofvan uppgifna, af Oss fastställda, förändrade sätt, och hvilket papper kommer att i vanlig ordning allmänheten tillhandahållas: hiläggningsehartorne lill alla hittills bestämda valeurer och skrifningschartorne med inskränkning till de, för domar, utslag och andra utgående expeditioner vid underdomstolar och landscancellier m. m. hufvudsakligen erforderlige, mindre valeurer af 3, 4 och G sk.; hvarförutan, med upphörande, jemväl från nästa års början, af den hittills åtskillige handelshus medgifna rättighet att erhålla sä kallad extra stämpling å deras i sådant afseende inlemnade vexlar, de som vexlar utfärda, skola äga att ifrån samma tid i CharUesigill.försäljningscontoret i Stockholm, äfvensom i landtränterierne, emot slämpelafgifts erläggande, utbekomma efter den nya methoden förfärdigade och stämplade blanketter lill vexlar: börande föröfrigt, efter 1845 års ingång och sä fort chartatsigill.redogörelsen för år 1844 hunnit afslulas, den uli landtränterierne och hos försäljningsmännen i orterne befintliga behållning af gammalt chartmsigill.papper till Vårt och Rikets Statscontor insändas. ” Utsk. har således icke gjort annat än uppställt detta förslag i full öfverensstämmelse med K. M:s nåd. författning i ämnet. Således skulle jag för min del tro, alt, sedan K. BL, med dea rätt K. BI. äger att bestämma dessa förhållanden, sålunda begagnat denna rättighet, det icke hade varit särdeles lämpligt af Utsk. att föreslå ett stadgande, som hade stätt i rak strid med K.
Stockholm förut varit väl represeuleradt af ledamöter, utsedda klassvis inom borgerskapets olika beståndsdelar, det äfven för det närvände, då andra förhållanden inträdt, skall vara nyttigt att bibehålla samma valsätt. Jag tror för min del att den nu ifågakomne förändringen är af behofvet påkallad. Dertill får jag lägga, att om det också skulle kunna inträffa och verkligen har inträffat, att ett Stånd den ena gången fattar ett beslut, diametralt motsatt ett annat af Ståndet i samma fråga förut tor längre lid sedan fattadt beslut, så är det likväl alltför starkt, om ett Stånd skulle låta falla sig en sådan ombytligliet i åsigter till last, att Ståndet, efter endast 2:ne månaders förlopp från en frågas afgörande på ett sätt, i samma fråga på ett annat alldeles motsatt sätt beslutar. Ett sådant förfarande skulle otvifvelaktig! lända Ståndet till nesa och anhåller jag derföre, jemväl på denna grund, om bifall lill förslaget. Hr Printzensköld: Jag vill gerna medgifva riktigheten af hvad Frih. Raab yttrat derom, att det icke, äfven om förslaget antages, skulle falla sig så lätt för Stockholms Borgerskap att få en ändring i de grunder, hvarå f. n. dess valsätt hvilar; men lika säkert är, att denna lätthet är ännu mera aflägsnad, om Riksd:sOrdn:s 14:de § bibehålles oförändrad. En sådan lätthet vill jag, såvidt på mig ankommer, försvåra, hvarföre jag tror det vara bäst att vidblifva de detaljerade bestämmelser, som nämnde § innehåller i afseende å Riksdagsmanna-valen för Stockholms stad och hvilka synas mig vara både nödiga och nyttiga. Jag tror icke, att, på sätt den siste värde talaren yttrat, gemensamheten i Borgerskapets olika yrken blifvit-så stor, som han tyckes förutsätta.