Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Eller också, och banas allting vanligtvis på förhand af andra skulle jag vilja, att hela min varelse loges fånhänder, och de svårigheter vi ha att brottas gen af en stor, stark känsla för någon eller med ä ' för det mesta bara skräp, fattiga baganågot — en känsla, som ingen annan än jag teller, som det hvarken är någon glädje eller hyste och som kunde höia mig öfver den stora hopen af de vanliga, som känna så ljumt — ära att bli herre öfver. » » Åh, jag tycker, att ^vinnorna inte ha skäl ja, jag vet inte sjelf, hur jag ville ha det, att klaga nu för tiden. Det fins ju knappast men fast jag pratar så dumt och oklart, och virrigt, så har du nog ändå litet hum om hvad något område, som är stängdt för er. » » För de stora begåfningarna, ja; men den jag menar. » otaliga skocken af medelmåttigt utrustade? » Ja, det är, som du säger, en egen lifsuppgifi Till och med en klent begåfvad karl kan ju, du vill ha, det är ju det rätta ordet? » om han har sinne för att kämpa med svårig» Ahja, fast det säger då just inte mycket. heter, välja ut åt sig snart sagdt hvilket slags Men fast jag inte begär något så öfvermenskuppgift som helst att pröfva sina krafter på; ' ligt stort, eller hur? — så är det kanske men vi — för oss feminina nollor fins det ändå för mycket. Hvarför skulle jag få hvad ingen annan utväg än att låta oss glida med, ingen af mina bekanta har fått? Det förstås, dit omständigheterna föra oss; ni ha rättighet de ha nästan allesamman gräft ner sig på lan att vilja och att välja — vi ha bara att foga det, — men jag skall ju ut i verlden, jag oss, att vänta och hålla till godo med hvad skall komma till hufvudstaden, och der fins slumpen kan göra af oss. Det har jag sett det nog många möjligheter. Kanske jag kan så många exempel på bland mina väninnor; bli någonting för tant Henrika, någonting, som af alla de många inackorderingarna, som ha ingen annan kunde bli?
Arforätten, angående, efter dem fom pä det nna! Regeringsformen stadgade sätt blifwit adlade. Arfmode , förstag till, för Standens Secreterare, Cancellistcr och Waktbetjening Dee. 1257. Ia-n. 65. 691. 759. — för Utstottens Secreterare, Canccllister och Waktbetjening. Ian. 67. 99. 124. 624. — för Kiiddarhus-Kammereraren, Fiscalen och de twenne Ordinarie Cancellisterne Dec. 1261. Register. iz Armeen, om den stäendes minstninq till ^2,222 man. Iul. g?o. Oecon. Utst. Betänk.. Aug. 1026.. — om dest förstärkning, genom utstrifning Se Lonseriplion, — om ätstillige sätt att den föröka Dec. ls2— l7l. — dest Penstons Casta angäende. Se Lewaring, Forstvarswerk, Rrigsmakt, Medicinial, rrärd' Armfelt, Lric I.n<kvig, yttrande, I«N. 8z6. Artilleri Exercitie Lastan, om dest bibehällande Dec. 625. Anctioner till upphandlande af Kronans behof. IZ5. g74. — och försäljning af dest umbärlige persedlar (Oec. Utst. Betänkande derom) Apr' 2>g. Auetionsmedel för beklädnads och prowiant persedlar efter kriget ökwerblefne, om deposition deraf i Riksgälds Contoiret, Dec. zi2. 875. B. Backstuguhjon; se Dagswerken. Balamer, om answars stadgande för de Cmbetsoch Tjenstemän, pa hwilka tillsyn öfwer UvpbördSman ankommer, men medwcrka till balancer, prov. d. XIV. 88.
Maj. is Nåd. Proposition, N:o 29. 17 gonsin varit alldeles befriade från skyldigheten att, äfven i fredstid, deltaga i Rikets försvar, enär de årligen erlagt utskrifningspenningar. Emellertid och huru än de äldre författningarne tolkas, fann Kongl. Maj:t dock ovedersägligt, att Rikets Ständer uti deras underdåniga skrifvelse af den 17 December 1823 fastställt den allmänna grund, att ifrån exLra rotering borde skiljas alla hemman och lägenheter af krono-skalte och frälse-natur, såsom, enligt författningarne, underkastade ständig rotering; att Kongl. Maj:t denna Rikets Ständers åsigt godkänt, samt alt samma grund således tillkommit i den ordning, 80 § Regeringsformen föreskrifver; och af alla dessa sammanlagda skäl, fann Kongl. Maj:t Sig vara förhindrad att medgifva någon förändring i hvad Kongl. Maj:t, under den 2 November 1833 och den 24 Oktober 1837, i afseende på utsockne frälsehemmanens i Halland skyldigheter att deltaga i ordinarie rotering, i Nåder förordnat, såsom följd hvaraf Kongl. Maj t icke eller kunde bifalla utfärdande af en sådan kungörelse, som Piikets Ständer, uti underdånig skrifvelse af den 13 Februari 1841, begärt.’' ”Det utarbetade nya roteringsverket blef, under den 3 Mars 1845, af Kongl. Majit i nåder gilladt, med föreskrift, alt detsamma, i afseende på tillökningen i ordinarie båtsmanshållet skulle, i sammanhang med den af Kongl. Maj:t under den 23 Februari föregående året beslutade framställning till Rikets Ständer om lindring i båtsmanshållet för utsockne frälsehemman till Rikets Ständer öfverlemnas, med tillkännagifvande, att Kongl. Maj:t dervid icke haft något att erinra.” ”Hvad sålunda förekommer i fråga om de Halländska utsockne frälse hemmanens rotering torde kunna anses innefatta fullständig upplysning i ämnet oell utredning af de derå inverkande förhållanden, på grund af hvilka Kongl.
Lyckligtvis synes äfven denna svårighet kunna öfvervinnas till följd deraf, att förhållandet mellan det nuvarande myntet och det föreslagna, är sådant, att beräkningen af skilnaden är särdeles enkel och lätt; och att alltså de liqvider, af äldre förbindelser, vare sig Bankens, Statens eller enskildes, som böra fullgöras enligt nu gällande myntbestämningslag, men komma att ske efter förändringen, kunna lätt verkställas med det nya myntet, utan någon beräknelig förlust å någondera sidan. Det förhåller sig nemligen så, att, enligt hvad ofvan är visadt, 425 Franska gramm finsilfver skulle utmyntas till 17 Specieleller 100 gramm till 4 Spe• cier. Nu innehålla 4 Specier 102,02 gramm finsilfver, hvaraf visar sig, att med åsidosättande af det obetydliga bråket, jemförelsen mellan det föreslagna och det äldre myntet utfaller så, att det nya myntet med 2 procents tillägg motsvarar det nu gällande, 382 Motioner.i Borgare-Ståndet 1862. Jtä 198. så att liqviden af en Riksdaler Riksmynt, som bör gäldas efter den nu bestämda grunden, kan med det föreslagna myntet ske med 102 öre, 100 R:dr med 102 R:dr och 100 Specier med 102 Specier. I alla liqvider som uppgå till 50 öre, kan utan svårighet om icke en alldeles fullkomlig, likväl en fullt nöjaktig noggrannhet iakttagas och sällan skall väl någon förändring i myntet vara tillvägabragt eller kunna tillvägabringas, som fullständigare förenar afseendet på rättvisans fordringar med den nödiga enkelheten och beqvämligheten.
Hästoch Fourage-medel, får lian erlägga 17; i st. f. 21 R:dr måste han betala 37 o. s. v. Bevilln:sFörordn:s 4:de § angifvet' hvad linder lön förstås, nemi.: "den inkomst, som löntagare påräkna att under loppet af året förvärfva.” — Hvad man i likhet med hästoch fouragemedlen upbär, endast att förvalta till ett gifvet ändamål och i Kronans tjenst, utan hopp om egen vinning, men med desto säkrare utsigt till förlust, lärer väl aldrig billigtvis kunna kallas ”en inkomst, som löntagaren förvärf var'''’, då den i sjelfva verket oftast är motsatsen till inkomst, och torde således ej såsom sådan böra beskattas. Om Statens inkomst af en så orättvis beskattning är ringa, på sin höjd upgående till 2 å 3,000 R:dr, torde så mycket mindre hinder finnas för densammas undanrödjande. Med Den 28 December f. m. 1G1 Med lika mycket, eller litet skäl, skulle man kunna ålägga landtbrukaren eller industri-idkaren bevillning för den summa, som åtgår till födandet af de för hans yrke nödvändiga kreatur; eller förvaltarne af Kronans öfriga medelbevillning å desamma. — Officerens tjenstehästar äro, i sjelfva verket icke hans, utan Kronans egendom; de underhållas ickq för hans beqvämlighet eller nöje, utan i och för Statens tjenst, samt äro lika mycket en del af krigsmaterielen, som kanoner, gevär m. m., å hvilka ingen bevillning betalas. För passevolance-medel erlägges endast bevillning å den behållning, som föreg:de år upstått. Hästoch Fourage-medlen borde aldrig kunna anses som annat än passevolance, och å dem kan ej gerna någon behållning npkomma. Artilleristen har sin häst inköpt och fodrad af Kronan, utan kostnad för sig, och erlägger derföre ingen bevillning; kavallerister måste oftast sätta till af egna medel för att föda sin häst och får derjemte draga ökad beskattning!
Den ena var den som antyddes i citatet från Aftonbladet (se s. 625) och utspelades 1861, den andra 16 år senare. Den första om otillåten bränvinstillverkning, den andra om sjelftagen rätt. På femti-sextitalet tycktes våra förnäma män ingalunda ha varit besvärade af några modernt-fanatiska goodtemplar-äsigter om det förkastliga att på något sätt ha beröring med eldvattenindustrien. Henning Hamilton ruinerade sig såsom landtmarskalk på bränvinsspekulationer, och han var säkerligen icke den ende riddarhusledamot, som dref dylika affärer. Enligt en tidnings Uppgift skulle Sparre redan 1856 tilltaiats för olaga bränvinstillverkning och af häradsrätten dömts till böter och redskapens förlust, och något af åren mellan 1848 — 50 hade beslag egt rum å bränneri-redskapen. Hur härmed i verkligheten förhåller sig, har jag ej varit i tillfälle att förvissa mig om. I slutet af 1860 infordrade justitiekanslersämbetet förklaring från kon. befhde i Upsala län, som meddelat arren-dator Berg på Sparres gods Brogård tillstånd till bränvins-bränning. Förordn. af den 27 nov. 1857, som förbjöd landshöfdingar och andra tjenstemän, hvilka hade att besluta om eller kontrollera bränvinstillverkning, att sjelfve befatta sig med dylik tillverkning, hade tillkommit, ansåg kanslersämbetet, för att åtskilliga inflytelserika personer både skulle lemna godt föredöme och ej påräkna egen personlig fördel. Ej häller å landshöfdingars egendomar torde en dylik tillverkning böra fa ega rum, enär jordegaren väl i allmänhet ej utan någon ersättning tilläte detta, och syftemålet, att landshöfding ej finge ha fördel af tillverkningen, derigenom påtagligen lätt skulle kunna kringgås. Ungefär samtidigt visade sig dock, att icke blott Sparre utan äfven tvänne andra landshöfdingar, Lagerbielke och Bildt, tilläto sina arrendatorer bränna. Dessa senare gingo tvifvelsutan fullständigt fria i den allmänna opinionen, men Erik Sparre misstänktes deremot svårligen såsom den verklige bränvins-brännaren med Berg till bulvan.
Kollegium hade, efter från orterna infordrade uppgifter och deraf verkställd granskning, låtit upprätta länsvis de särskilda förteckningar dels 19 till antalet öfver mjölqvarnar och dels 10 stycken öfver sågqvarnar, som, jemte tvänne sammandrag deröfver, eller ett för hvartdera slaget, utlåtandet bifogades, och utvisa nämnde sammandrag, att 657 stycken mjöloch, Wester-Norrlands län oberäknadt, 31 stycken sågqvarnars räntor äro till särskilda ändamål anordnade, hvilka räntor, så vidt deras belopp kunnat utföras, bestå af, För Mjölqvarnarne: Hvete 3 Tunnor n kappar. Råg 771 7) v Korn 758 1) 28?il ?? Rågmjöl 183 Tunnor 14{i kappar. Kornmjöl ... 66 » 8 » Hafremjöi ... 10 » — » Tullmjöl ... 177 » 5< » ?, Råg och § Kornmjöl 42 » 19£ » Smör 46 Lispund 6 skalp. Kontanta penningar 647 R:dr 45 sk. 4 rst bko. För Sågqvarnarnc: Efter förvandling i enlighet med medel-markegängspriserne för de 20 åren 1834—1853, af persedlarnes värden, bestiga sig dessa, sammanlagde med de kontanta penningarne, till ett belopp af: Banko Riksmynt R:dr sk. rst. R:dr öre. Summa 18,740: 18. 5. 28,110: 58. hvilka summor fördelade på Riks-statens Hufvud-titlar, blifva på hvarje titel föl jande belopp: HufvudTitel. För Mjölqvarnar. För Sågqvarnar. Summa. Banko Riksmynt. Banko Riksmynt Banko Riksmynt R:dr sk. [rst. R:dr |öre R:dr sk. | rst R:dr öre R:dr sk.jrst. 5 Den summa, sorn af Statsverket erfordrades till vederlag för de till åtskilliga ändamål nu anvisade grundräntor, ansåge Kongl.
Yrkandet, att spannmål, för att kunna till sitt värde rätt bestämmas, bör båda mätas och vägas, är visserligen rigtigt, och uppfinnandet af en allmänt användbar method, att utan allt för mycken tidspillan verkställa detta dubbla bestämmande, är ett stort desideratum; men, då här endast är fråga om mittets storlek och delningssätt, icke om detailerne af de författningar, sora, sedan grunden är bestämd, kunna komma att vidtagas, anser Utskottet denna ekonomiska fråga här icke böra inblandas. Rörande vigten, kan den såsom skäl emot markens decimaldelning gjorda anmärkningen: att ett lod derigenom blef Besv. och EbonVtsk. Vn in ti re än det borde vara, till förlust för köpare och vinst för säljare, icke anses såsom annat än ett missförstånd af ordalydelsen i Utskottets Betänkande, der det väl yttras, att ett lod är lika med 3, 12 Ort, men deraf kan icke den slutsats dragas, att lodet, då det i handel och vandel begagnas imellan köpare och säljare, skulle till sin Vigt förminskas med eller att 3 Or* Skulle hädanefter kallas ett lod. Skeppundets bibehållande, såsom man föreslagit, jemte vigtens decimalfördelning, låter sig icke göra, emedan denna delnings fördelar vid räkenskaps förande derigenom gå alldeles förlorade. Dessutom är Skeppundets afskaffande grundadt äfven derpå, ett flera Skeppund gifvas, t. ex. Stapelstads Skeppund, som är 30 20, och Vi ctualie Skeppund, som är jemnt q centner. Om Skeppundets bibehållande för öfrigt i enskildas transactioner medför någon beqvämlighet, så lägger den.föreslagna Statsvigten intet hinder i vägen, att för dessa transactioner behålla det, ehuru det visserligen alltid skall vara minst underkastadt osäkerbet, om dess värde uttryckes i centner och marker. Särskildt namn för en högre multipel af centnern anser Utskottet icke heller behöfvas, då centnern äfven i många andra länder är den högsta vigten. Att med ett särskildt förordnande bestämma, huru mycket som i Bergslagen skall iian Be sv, och Ekon. IJtsk.
Huru stora belopp, som härigenom årligen kunna erfordras utöfver dem. som nu utgå, är svårt att på förhand beräkna, men att kostnaden för statsverket icke kan blifva särdeles betungande bör kunna slutas deraf, att inom större delen af landet laga skiftena nu sä fortgått, att antalet af boställen, som framdeles komma att i skifte deltaga, måste vara i hög grad förminskadt, äfvensom af de föga betydande belopp, som under de sednare åren utgått för de kostnader, som redan nu af statsverket godtgöras. Enligt uppgifter, som ifrån Stats-kontoret och Krigs-kollegium blifvit meddelade, har nemligen kostnaden för verkställda landtmäteriförrättningar under åren 1861, 1862 och 1863 utgjort å de militära boställena 21,743 R:dr 32 öre och å de civila „ . 5,326 „ 83 „ eller i medeltal årligen för de militära 7,247 „ 77 „ och för de civila 1,775 „ 61 „ Summa 9,023 R:dr 38 öre. Dessa kostnader hafva i Krigs-kollegium anordnats från anslaget tili extra utgifter, men i Stats-kontoret i allmänhet utgått från anslaget till reseoch traktamentspenningar. Kongl. Majit, som den 21 nästlidne April tagit detta ärende under nådig pröfning, och, vid öfvervägande af hvad sålunda förekommit, då icke funnit skäl vara för handen att på föreslaget sätt disponera det af Rikets Ständer för innevarande statsregleringsperiod åt boställshafvare anvisade låneunderstöd af 150,000 Riksdaler och följaktligen icke heller att meddela nådig föreskrift om föreslagen förändring i de genom Kongl.
Enligt uppgjordl approximativt förslag skulle kostnaden för dessa arbeten, då deruti icke beräknas del belopp af 1,680 R:dr, som upptagits för muddringsarbelen utanför sjelfva hamnen, uppgå till omkring 22,000 R:dr. Som likväl staden Falkenberg i främsta rummet häraf kommer att draga fördel och följaktligen torde böra till någon betydligare del bestrida de härför erforderliga kostnader, hafva Rikets Ständer funnit sig endast på det sätt böra understödja den gjorda framställningen, att för anläggande af en dragväg vid samt verkställande af muddringsarbeten ofvanför Falkenbergs hamn beviljas nämnda stad ett mot hälften af den härför beräknade kostnad ungefärligen svarande anslag utan återbelalningsskyldighet af Elfva tusen R:dr, mot skyldighet för staden att fullgöra de föreskrifter, som för tillgodonjutande af andra dylika anslag vid innevarande riksdag varda fastställda. 12:o Med åberopande af Styrelsens lör allmänna Väg-och Vattenbyggnader lill E. K. Majit algifna generalförslag öfver allmänna arbetsförelag, deri anslag lill en vid staden Askersund föreslagen hamnbyggnad blifvit antecknadt såsom af behofvet högt påkalladt, lill följd af stigande rörelse, hvilken otvifvelaktig! komme all tilltaga sedan vestra stambanan blifvit fullbordad, har uti en hos Rikets Ständer gjord framställning, under förmälan alt stadens sjötrafik näsllidno höst blifvit betydligt ökad, derigenom att ett s. k. isbrylarefarlyg numera 2 å 3 gånger i veckan gjorde reguliera turer till staden, blifvit begärdt, att Rikets Ständer lill utvidgning och förbättring af hamnoch lastageplatsen vid Askersund måtte bevilja ett anslag af 18,000 R:dr.
Hvarefter Herr von Hartmansdorff, munteligen tilläde: Dessa äro offentlighetens fördes lar. Historien visar, att hvarest frihet och lag^ bundenhet varit rådande, der har äfven offentlighet funnits, liksom att hemligheten varit enväldets och godtyckets följeslagare, vare sig uti lagskipning eller lagstiftning. De friaste Samfunden eller Republikerna, uttrycka just i deras benämning den offentlighet som 1 dem är rådande. Historien visar att både lagskipning och lagstiftning voro offentliga i Grekland och Rom; våra egna häfder intyga detsamma. Domaresätena på Sveriges kullar visa att lagskipningen fordomdags var offentlig, så långt ögat kunde se och örat höra, och hon förblef det äfven vid LandsTingen, Räfst och RättareTingen, eller de domstolar, som ur sjelfva folket ledde sitt ursprung. Men så snart de från enväldet härleddea och fmgo sina benämningar, Den sj Januaria såsom af HojRått och Konungens Högsta Dom-* stol: så uteslöts allmänheten derifrån. i6i5års Rä ttegångsprocess, som utkom straxt efter sedan HofRätten var stiftad, stadgade val, i 28 Art. att parterna vid öfverläggningarne skulle visas ifrån HofRätten, äfvensom alla andra, söm dermed intet hade att beställa, följagtligen funnos sådane tillstädes; men detta har, om ej på grund af lag, åtminstone genom häfd längesedan upphört. Likaså förhåller det sig med lagstiftningen. Då den ursprungliga friheten annu fanns hos hvarje OdalBonde, hos hvarje män för sig, då voro Riksförsamlingarna på Allshärjartingen så offentliga, att, såsom skalden säger: himlens sky var deras tak. När våra förfäder valde sina Konungar på Mora äng vid Upsala; så voro sammankomsterna äfven offentliga. Hemliga hafva deremot både lagskipning och Lagstiftning varit, äfven då folket eller vissa corporationer deraf, efter godtycke» utöfvat magten. Hemligt var det af inga lagliga former bundna TioRådet i Venedig; hemligt gingo Statslnqvintonerne till väga och hemligt var hos oss, det Utskott, som kränkte sin Konungs rättigheter och satte enskildta Medborgares välfärd och lif på spel.
Posses uppmärksamhet derpå, att om någon annan lid föreskrifves, så sprider sig kännedomen derom icke så hastigt till allmänheten, och mången, som vant sig vid rättigheten att få inlemna sina besvär innan kl. 12 å den dag, då comite'en sammanträder, kunde på della sätt måhända komma att förlora sina fatalier. Hr von Hartmansdorff: Jag erkänner mig vara af den mening, som Gr. Posse uttalat. Man får i en pröfningscomite', under förvänlan af de besvär, som möjligen kunna inkomma, sällan med någon fart börja arbetet förr än tolfslaget är förbi. För min del tror jag, att, utan olägenhet för de klagande, kunde tiden för besvärs anförande gerna utsättas såsom Gr. Posse nyss föreslagit. Men om man anser denna förändring vara ett alltför stort afbrott från hvad hittills brukligt varit, sä tager jag mig friheten föreslå, att man mätte utsätta, det besvären skola vara inlemnade före klockan 9 den dag, då comitéens sammanträde äger rum. Då vunnes åtminstone tid för landskamererarcu att genomgå handiingarne, utan att föredragningen allt för mycket fördröjdes. Gr. Posse, Fredr. Salomon, anhöll att få instämma i det sist af Hr von Hartmansdorff fällde yttrande. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla det af Utsk. framställda förslag till llti §. Ropades starka ja, blandade med nej, hvarefter H. Ex. förklarade, alt ja öfverrösta! nej. 128 §. Frih. Ridderstolpe: Uppbördsböckerna för landet kunna ej hinna upprättas till den 1 November; ty all debitering, som beror på förvandling efter markegång, kan ej verkställas förr än K. Kammarcoll. yttrat sig öfver markegångstaxan. Detta sker ej förr än i niedio af November, och innan beslutet binner meddelas häradsskrifvare!!, är November månad i det närmaste förliden, och häradsskrifvaren då sysselsatt med mantalsskrifningarne.
Dessutom har rörelsen gifvit på min andel 1,000 1 9,000 1,400 Huset N:o Qvarteret N. N. 30,000 800 10 tunnlands Stadsjord med tillhörande odelt utmark 3,000 80 Summa 63,000 9 980 Hvarförutan uppgifves Ordinarie Inkomst såsom Ledamot uti N. N. Direction ' - ■B 500 N. N, den N. N. Jfrc 3» j;te Bandet, Sidan 534, F ©r mul a i r é 1 lill Taxerings-Arbetet. Beredningsoch' Taxerings-Längd, hvari upptecknas Ägare af Hemman, Lägenheter, Verk och Inrättningar jemte Innehafvare af Besittningsrätt å Krono-Hemman uti N. N. Socken för år 18 De Skattskyldiges Jfamn och Ciaractere. Öfverste -N. N. J. C. Berggren Ka mmereraren N. N. Hemman, Lägenheter, Verk och Inrättningar. Hemman' Stjernborg - Wik ] bidem t 3 bidem - Wallby - Dito Mjölqvarn med 3 par stenar , gär hela året Dito Sag dito med ett blad, går höst och var * Degel-Fabrik Grönlunds Sten kärls-Fabr i k Fräise-rentor af 3 Mantal Beredn>ngs-Committéens åtgärd. T axer ings-Committéens förrättning. Mantal. Fast Egendoms värde. Fabriks-lnrättningar, som taxeras efter utsatte Classer. '»'.SV’4 ^ M i"c3 » ^ 2 ?? © 3 ** d a tu 0 g, cx. IZl rf ' Fast Egendoms värde. cd rf n ro < 3* !>m Ht r n> HHJ Partisumma. 1 g.a 3 s> 3 c W E• Debiterings åtgärd. Beräkning till BränvinsBevillning. Ht ^3 x g 3 3 a. o Taxerings - Committéens Anteckningar. Skattskrifven i N. N. Län. Anmärkning
St:r med långt större säkerhet bedömma densamma. Då jag emellertid hört att ett Riks-St. redan vidtagit en förändring i denna punkt, i följd hvaraf frågan blir föremål för Utsk:ts förnyade behandling, vill jag icke motsätta mig den begärda återremissen, utan att dock, med föranledande deraf, våga hoppas någon förändring i det beslut, hvaruti Utsk:t först stadnat. 264 Den 31 Januari. Gr. Mörner, Carl Göran: Jag tror icke att någon kan förutsätta hos mig, det jag missunnar Justitie-råden den löne-förhöjning, som här blifvit ifrågasatt; men mig synes att man, när en löne-förhöjning eger rum, bör ihågkomma, att en jemförelse bör anställas mellan tjenstemän, så att den ene, likaväl som den andre, erhåller hvad som är tillbörligt och rättvist. Att detta blir händelsen, då löneförhöjningar beviljas på enskilda motionärers framställningar, derför har man, som lätt kan inses, ingen garanti. Då deremot regeringen framlägger ett förslag i detta hänseende, föreslår regeringen, hvad densamma från sin synpunkt finner rätt och billigt; och förslaget afser då icke att allenast bereda en viss kategori af embetseller tjenstemän en förmån, oberoende af andra deras vederlikars billiga anspråk. Enskilda motioner i denna rigtning uppstå deremot möjligen ofta i följd deraf, alt en eller annan motionär är personligen bekant med en eller annan embetseller tjensteman inom den ena eller andra korpsen. Icke heller får man förbise att med de befattningar, hvarom nu är fråga, och hvilkas stora vigt jag villigt erkänner, icke någon representations-skyldighet är förenad; att orri ock Justitierådens tid är ganska mycket upptagen under den del af året, derunder de äro tjenstgörande, de likväl hafva en större del af året till sitt förfogande, än kanske någon annan civil-tjensteman inom landet; — och att det dessutom icke anses oförenligt att med Justitie-råds-befattningen förena andra uppdrag, hvilket bland annat skönjes deraf, att K. M. utnämnt flere Justitie-råd till med aflöning förenade platser, såsom till ordförande eller ledamöter uti åtskilliga direktioner eller kommissioner. Alltså och vid det förhållande, dels att K.