Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Arma qvinna, Ledas dotter! KLYTAIMNESTRA. Icke osannt talar du. ACHILLEUS. Skräckligt bland Argeier pratas. KLYTAIMNESTRA. Låt mig veta hvad det är. AKHILLEUS. Om din dotter. KLYTAIMNESTRA. Slemt jertecken ligger uti dina ord. AKHILLEUS. Att man måste henne dräpa. KLYTAIMNESTRA. Säger ingen deremot? AKHILLEUS. Sjelf jag i tumultet råkte. KLYTAIMNESTRA. Fremling, uti hvilket då? AKHILLEUS. Uti det, att stenad blifva. KLYTAIMNESTRA. Räddande min dotter, säg? AKHILLEUS. Just så! KLYTAIMNESTRA. Ho var väl så dristig, att han tordes röra dig? AGAMEMNON. Samtlige Hellener. KLYTAIMNESTRA. Var ej Myrmidonske härn tillhands? AKHILLEUS. Förste fienden var denne. KLYTAIMNESTRA. Barn, med oss är ute nu. AKHILLEUS. De mig kallade ovärdig frieri't. KLYTAIMNESTRA. Hvad svarte du? AKHILLEUS. Bed dem, att min brud ej dräpa. KLYTAIMNESTRA. Det var äfven ganska rätt. AKHILLEUS. Som åt mig dess fader lofvat. KLYTAIMNESTRA. Och från Argos eftersändt. AKHILLEUS. Jag besegrades af skrålet. KLYTAIMNESTRA. Pöbeln stor olycka är. AKHILLEUS. Och likväl jag skall dig bistå. KLYTAIMNESTRA. En mot många strider du? AKHILLEUS. Ser du dem, som bära vapen? KLYTAIMNESTRA. Må du glädje få deraf. AKHILLEUS. Ja, vi skole alla glädjas. KLYTAIMNESTRA. Och min dotter slagtas ej? AKHILLEUS. Icke med mitt goda minne. KLYTAIMNESTRA. Skall väl någon fresta på? AKHILLEUS.
bidrog ' till stiftandet af den konservativa politiska skola som sedermera spelat en så betydande rol i vår politiska historia. » Under den af oss angifna tiden, d. v. s. mellan 1825 — 1836 söktes han både som » orakel » och som försyn icke blott af lärame vid universitetet och andra der bosatta ansedde män; utan från hufvudstaden ja från de aflägsnaste landsorter kommo vetgirige lärjungar för att lyssna till hans läror och inhemta hans råd. Och af alla som upptagits i hans närmare umgänge, och med hvilka vi sammanträffat, ha vi hört sammanstämmande omdömen om de djupa intryck de tagit med sig från hvarje besök hos denne, till sin yttre och inre menniska, så rikt begåfvade man. Hos en af de många, som vidkänts dessa intryck, hafva vi med full visshet kunnat iakttaga, att de blifvit. outplånliga och äfven under hans långa derpå följande lefnad i hans litterära och politiska verksamhet synbara. Vid det sydsvenska universitetet fanns en lärare, som redan på början af 1830-talet af många ansågs som den lärdaste och af alla som den i politiska frågor mest frisinnade och i kyrkliga för reformer mest benägne bland teologerna här i landet. Under sommaren 1834 vistades han en längre tid i Upsala för kyrkohistoriska forskningar i dervarande bibliotek och vid återkomsten derifrån omtalade han, huru han räknade de ofta dagliga besöken hos Landshöfding Järta till de angenämaste och lärorikaste han der upplefvat och att hans uppmärksamhet af denne lärde man fästats på förhållanden inom litteraturen, kyrkan och politiken, som förut alldeles förbisetts af honom. Och följderna häraf uteblefvo icke heller.
Lagutskottet åter får för sin del yttra, att då vid granskning af 33 §. i Riksdagsordningen, sorn utstakar omfånget af LagUtskottets göromål och gränsen derför, Utskottet icke kan filina det tillhöra Utskottet, att utlåta sig, hvarken huruvida offentlighet vid RiksStåndens öfverläggningar böra ega rum, eller om sättet huru dermed hör tillgå, hvilka ämnen icke i någon mån kunna anses ega gemenskap med allmän CivilCriminaleller KyrkoLag, och vid det förhållandet att Ekonomiutskottet icke eller ansett sig böra hvarken yttra sig i sjelfva frågan, om öfverläggningarnes offentlighet eller för densamma uppgöra förslag till Reglemente, det icke torde vara möjligt* att Lagutskottet på förhand yttrar sig öfver de Straff - ggo Lagutskottet: Bttånkanden. bestämmelser, som böra stadgas för förbrytelser emot en ännu ieke bestämd eller ens af Utskott Riksens Högloft. Ständer föreslagen ordning, anser Lagutskottet sig för närvarande icke kunna vidare tillgöra än att detta förhållande vördsamligen anmäla. Dock hemställes detta, tillika med tvänne Ledamöters särskilda yttranden, Riksens Högloft. Ständers vidare pröfning vörd** samligen. Stockholm den 19 Augusti 1823. Utdrag af Protocollet, hållet hos Riksens Högloft. Ständers Lagsaint Allmänna Besvärsoch Ekonomi Utskott den 30 Julli 1823. S. D. Herr Huldberg anförde särskildt: ”då fråga om Publiciteten först väcktes och behandlades i BorgareStåndet, var jag bland dem, som trodde och till Protocollet yttrade min tro, att denna fråga vore af så enskild beskaffenhet, att den af hvarje Stånd särskildt för sig kunde beslutas. Jag trodde att denna fråga blott afsåg ett oeconomiskt Contract emellan Ståndet och de Åhörare, hvilka Ståndet lemna inträde. Då nn Kongl. Maj;t, genom Dess Nådiga svar på BorgareStåndets underdåniga anmälan örn beslutet, rörande Publiciteten LagUtskotttts Betänkandet!.
STOCKHOLM, tryckt nos E. Westrell, 1859 k Stormäktigste, Allernådigste Konung! Sedan Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse af den 12 Februari 1858 hos Eders Kongl. Maj:t anhållit, det måtte Eders Kongl. Maj:t låta genom sakkunniga män ej mindre utarbeta förslag till Förordning om landsting, eller en länen omfattande kommunal-representation, än ock, i sammanhang dermed, öfverse de angående il menighetsstyrelse så väl på landet som i synnerhet i städerna gällande författningar, samt derefter till Rikets Ständers pröfning framlägga de förslag, hvilka i följd deraf kunde varda utarbetade, och Eders Kongl. Majit, med afseende härå, under den 19 derpå följande Junii, i Nåder behagat utse undertecknade att här i hufvudstaden sammanträda i Comité, för att verkställa den utredning och uppgöra de förslag, denna Rikets Ständers underdåniga skrifvelse afser, hafva undertecknade, till fullgörande af det oss meddelade Nådiga uppdrag, berörda arbete företagit, och få nu, såsom resultat deraf, härigenom lill Eders Kongl. Majit i underdånighet öfverlemna: 1. Förslag till Förordning om Kommunalstyrelse på landet, 2. Förslag till Förordning om Kommunalstyrelse i stad, 3. Förslag till Förordning om Kyrkostämma samt Kyrkooch Skolråd, 4. Förslag till Förordning om Landsting; äfvensom i sammanhang härmed, afgifva underdånig redogörelse för de grunder och skäl, som bestämma innehållet i hvartdera of dessa förslag. Kommunerna äro, såsom i allmänhet föreningar för vissa gemensamma ändamål, väl att betrakta såsom juridiska eller sammansatta personligheter, berättigade att såsom sådana i sina gemensamma angelägenheter kära och svara; men det, som skiljer dem från andra sådana personligheter, består deruti: att de nödvändigt tillika utgöra delar af statens område, att de gemensamma ändamål, som utgöra föreningslänken emellan deras medlemmar och sammanbinda dessa till enhet, tillika måste vara statsändamål, att kommunerna derigenom blifva integrerande delar af statsförvaltningens organism och verkande krafter inom dennas krets, och att de således lika litet kunna anses vara alster af fri öfverenskommelse, som de efter fri öfverenskommelse kunna upplösas eller ändras.
För menniskans inledande eller förberedande plats på jorden medförde, mellertid, den af ur-själen sjelf stämplade kroppsformen den fördel, att möjliggöra all mensklig själs-verksamhets första och grundläggande moment, i hvilket denna verksamhet yttrar sig såsom varseblifvande sinne-själ (Animus eller Mens lnferior), på en gång sinnlig och öfversinnlig. Ty just derigenom kunde den förutnämnda högre själen, såsom dymedelst närvarande äfven vid den sinnliga åskådningens yttersta gräns eller nedstigande liksom till dess tröskel, genom sin mottagande omfamning och sin till högre lif förädlande kyss upphöja, hvad hon vidrörde, till beståndsdelar af sitt eget väsende. Så upphöjdes, i och med sjelfva mottagandet, Naturbilderna (Imagines) till Tankbilder (Ideæ), och Modificationerna till Sensationer; de sednare såsom oskiljeligt förenade med Tankbilderna, och således äfven i och genom dem gradvis uppstigande. Ty alltefter som tank-verksamheten yttrade sig antingen mera såsom åskådning och bildskapelse, eller mera såsom en deröfver på sig sjelf återgående besinning, blef det Tankbildernas art, att vara dels en skådande Tankas, i hvilka framträder föreställningens gestalt (Ideæ Imaginationis), dels en tänkande Skådnings, i hvilka tillika framträder föreställningens väsende (Ideæ Cogitationis); samt att med ständig fortgång lyfta sig, i grader af ljus och omfång: från Syn9 och Minne till Begrepp (som i sin fulla verklighet är omdömes-begrepp, (Ratio); från Begrepp till fullständig Förståndsform (lntellectus); och slutligen från fullständig Förståndsform till likaledes fullständig Viljeform. – Sålunda var nu menniskans andliga organism färdiggjord. Betrakta vi den ännu nogare, så finna vi, att Förståndsformens särskilda skepnader, så långt de uppfatta och omfatta någon sann verklighet, äro dels enkla, dels sammansatta: i förra fallet kallas de Sanningar; i sednare fallet, Kunskaper10.
Jag hade önskat att den grånade mannen varit här närvarande, ty jag skulle då hafva hviskat eller ropat till honom, att denna hvila är något annat, än förströelse, och att, om man vill göra sabbatshvila lika roed förströelse, så skall här i vårt land snart icke finnas hvarken sedlighet eller gudsfruktan. Den värde talaren sade äfven, att. de gamla lagar, som icke öfverensstämma med folklynnet, dem skall man kasta bort; men han uttalade icke hvad han menade med gamla lagar. Att frukta Gud, är en gammal lag; men skola vi räkna, huru många, som tycka så, då tror jag att vi skola få se att folklynnet är emot denna lag. Jag vet således intet annat medel, än att uplifva sabbatsh vilan. Den gamle mannen sade bland annat, att hans medborgerliga känsla vore sårad, derföre att man skulle kunna tro att sabbaten störes. Jag skulle vilja säga att hans känsla som medborgare borde finna sig sårad af ett sådant uttryck. Om äfven menniskotankarne vore aldrig så höga, som håde ångvagnar och telegrafer, tror jag att, hvad än menniskotanken kan upfinna, som är stort och nyttigt, blir dess värde förringadt, om det handhafves på bekostnad af troslifvet. Jag tror derföre icke att de menskliga upfinnitigarne någonsin behöfva stå i strid med de gudomliga sanningarne, eller med sabbatshvilan; ty jag tror att de kunna mycket väl stå tillsammans med det kristliga lifvet, och till och med af detsamma förädlas. Den gamle mannen har vidare, likasom en annan talare, frågat hvad skada ångbåtarne gjort. Äfven om så vore, att de icke gjort något ondt, är det Staten, som skall taga exempel af enskilde eller är det tvertom? Att dessa söndagsturer verkligen gjort ondt, det kunde jag bevisa icke med ett, utan med 10,000:tals exempel. Jag skulle kunna bevisa att på måndagen har mången mästare icke någon arbetare, ty de veta nog att hålla fri måndag, och har han fått dem hem, så äro de i det tillstånd, att han hellre hade velat vara dem utan. En talare har sagt, att man icke borde stänga in menniskorna i kyrkan.
Frih. Palmstjerna: Af det uplästa prot:s-utdr. hafva vi nu inhemlat, att PresteSt. förklarat den uti nu förevar, mern. framställde voter:s-propos. böra förfalla, och under sådana omständigheter finnes det endast 2:ne sätt för R. o. Ad. att besluta, nemi. antingen att instämma i detta PresteSl:s förklarande eller alt återremittera della mern. på det att saken måtte från Utsk. under en riktigare form återkomma. Hr Hjärne, Harald: Då detta ärende sista gången förevar inom Utsk., var jag icke derstädes närvarande. I motsatt fall hade jag ansett mig höra söka förhindra tillkomsten af delta mern., som föreslår R. St. att för frågans afgörande välja eli förstärkt Ekon. Utsk. För det första får jag bekänna, att, ehuru jag under flere riksdagar deltagit i våra riksdagsförhandlingar, jag likväl aldrig satt i fråga, att detta Utsk., hvilket endast afgör s. k. önskningsmäl, någonsin skulle kunna för ett sådant måls afgörande förstärkas. För det andra hade jag sett denna fråga ur samma synpunkt som den föregrde talaren, eller att, då 3;ne Ständ i hufvudsaken sammanstämmande beslutat, att en underd. skrifvelse skulle till K. M. expedieras med anhållan om utarbetande af ett förslag uti ifrägavar:de ämne, sä kunde den omständigheten, att ett af dessa Stånd beslutat eli tillägg i denna skrifvelse, hvilket tillägg de andra Stånden ogillat, icke förhindra den föreslagna skrifvelsens aflåtande. Om BondeSt. affattat sitt beslut sålunda, ali inflytandet af delta tillägg, hvilket innehåller de grunder, hvarpå Ståndet ansett decimalsyslemet uti ifrågavar:de fall böra byggas, vore ett oeftergiflig! vilkor för Ståndets bifall till den underd. skrifvelsen, då vore förhållandet annorlunda, men då BondeSt. icke fattat ett sådant beslut, hade jag ansett Ekon.Utsk. hafva varit oförhindradt, att tolka Ständernes beslut såsom ett bifall till sjelfva hufvudsaken eller den underd. skrifvelsens aflåtande.
Domstolens samtlige ledamöter förenat sig uti tillstyrkan, att tiden, då de i författningen meddelade stadganden borde träda i verksamhet, mätte bestämmas till ett år efter författningens kungörande, samt Högste Domstolens fleste ledamöter tillika hemställt, att förklarandet, i fråga om giftomannarätten, måtte komma att innehålla att någon annan ändring icke skedde i lagens stadganden i berörde hänseende, än som genom förändrade lydelsen af 8 Kap, 1 § Giftermåls-Balken blofve en följd; och får jag för min del i underdånighet instämma uti hvad sålunda blifvit så i ena som andra hänseendet hemställt och tillstyrkt. Slutligen och då jag hört erinras att öfverskriften till författningen ej skulle nog tydligt angifva densammas innehåll, vågar jag underdånigst hemställa att åt densamma måtte gifvas denna lydelse: Kongl. Maj:ts nådiga förordning angående ändring i vissa delar af hvad hittills i afseende på myndighet för man och qvinna samt deraf följande rättigheter varit stadgadt. Med iakttagande af denna öfverskrift och de här ofvan i underdånighet tillstyrkte jemkningar i det först uppgjorda förslaget, skulle detsamma, enligt min underdånig» tanke, komma att innehålla: det Kongl. Maj:t med Rikets Ständer funnit godt besluta att nedan omförmälda lagrum skola erhålla följande förändrade lydelse; Ärfda-Balken, Rongl. Maj:ts Nåd. Prop. JVI 106. ?3 Arfda-Balken. 19 Kap. Om den som myndig vara må. * .§• Man vare myndig då han fyllt tjuguett år. Är han gift, innan han den ålder uppnått, vare ock då myndig. 2 §• Ogift qvinna vare myndig, då hon fyllt tjugufem år. Enka, så ock hustru, som från mannen lagligen skiljd är, vare myndig, ändå att hon den ålder ej uppnått. 3 §■ Kan den, som omyndig är, genom eget arbete sig något förvärfva, deröfver råde den omyndige sjelf, då han eller hon uppnått femton års ålder. 4 §■ Den för vanvett, slöseri eller andra orsaker ej kan vårda gods sitt, varde under förmyndare ställd.
E) Jöns Rersson har erinrat, att presterskapets aflönande genom tionde, offer och gåfvor vore en lemning från Katholska religionen, hvilken religion hufvudsakligen afsåg att, under skenet af välgörenhet och utdelande af nåd och syndernas förlåtelse, åtkomma folkets penningar; att presterskapet dock numera borde inse fördelarne och nödvändigheten för mängden ibland nämnde embetsmannaklass att genom löningssättets förändring få sin ställning till åhörarne mera tillfredsställande samt sina verldsliga bestyr minskade för att lugnare och verksammare kunna egna sig åt sitt dyrbara kall; att landtpresten, om han hade ett stort och fördelaktigt boställe, genom vården af detta vore nödsakad att eftersätta sin andliga verksamhet och, om bostället åter vore ringa, genom behofvet att söka föröka de olika slagen af uppbörder, hvartill han anses berättigad, äfvensom i begge fallen, genom tionde-uppbörden, komme i en obehaglig ställning till sina åhörare; att tionden vore orimlig äfven utur den synpunkten, att presten skulle genom en så betydlig afgift|lönasjif jordbruket, då hans kall likväl afsåge menniskorna, men icke jorden; att medan Statens öfrige tjenstemän äro förbjudna att för sin tjensteutöfning mottaga gåfvor, så brukade 6 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 93. deremot presterne emottaga sådane och skulle stundom ej kunna bestå, derest de afsade sig dessa gåfvor; samt att tiden nu vore inne att göra frågan om ett förändradt aflöningssätt för landets presterskap till föremål för lagstiftande maktens synnerliga omvårdnad.
Sådant har Bevillningsutskottets åsigt om ämnets behandlingssätt varit. Har Allmänna Be. svärsoch OekonomieUtskottet ågt en annan, så synes sistnämnde Utskott från motions-tidens slut hafva ägt rymlig tid, att åt önskningen för - vara hvad inan tvekat att som rättighet erkänna. Men någon rådplägning i detta ämne med BevillningsUtskottet har icke af OeconomieUtskottet blifvit äskad. Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet har således de facto erkänt lagligheten och behörigheten af Bevillnings-Utskottets åtgärd och derigenom lemnat ett ojäfagtigt vedermäle af dess agtning för de i Grundlagen stadgade former. Beträffande nu sjelfva hufvudfrågan, eller de af BevillningsUtskottet föreslagne grunder för Tull Beviliningens utgörande, så bekänner jag upprigtigt, att efter den förändrade gestalt första punkten angående Utländska varors införsel i Riket emot Tull i Utskottets sednare förslag nu erhållit, för mitt begrepp icke är fattlig den farhåga för förslaget man säger sig äga och till allmänt åskådande framställer. Då Utskottets förra Betänkande i ämnet här förevar, ifrade 88 Den 14 Augusti /, m. man emot Utskottets förslag, det inga Utländska varor skulle anses fårbudna, såsom ett ingrepp i Konungens höga rätt. Utskottet har i dess Utlåtande tillräckligen visat obefogenheten af denna anmärkning; men Utskottet har nu i en förändrad redaction häraf uttryckligen förbehållit Kongl. Maj;ts höga rätt att göra så många undantag från den allmänna införselfriheten, Kongl. Maj:t i nåder finner för godt. Är icke härigenom tydeligen ådagalagdt, det Styrelsen äger att utfärda så många förbud den behagar, ja, att förbjuda allt? Hvad fruktar man då, och hvad har man att frukta, om det hittills hos Styrelsen rådande prohibitiva system än vidare skulle vinna burskap? Till äfventyrs principen.
Men jag får bekänna, att äfven för mig har detta skäl, sådant som det framställdes af den värde ledamoten bär midtöfver, förekommit som något, hvilket gjorde, ali jag i början ville draga i betänkande att rösta för förslaget. Erfarenheten har nemi. visat oss, alt riksdagar hittills icke kunnat atlöpa utan ökade utgifter för Svenska folket; detta folk har naturligen måst komma att göra sig den frågan, huruvida det är ett oundvikligt ondt, som måste medfölja hvarje riksdag, att folkets beskattning i en eller annan form dervid ständigt skall ökas, och en sådan fråga kan åter lätt leda till likgiltighet hos folket för sin representativa inrättning, hvilket jag för min del anser vara ett stort ondt. Likväl skulle jag tro, vid närmare besinnande af saken, att man ej behöfver antaga såsom en absolut nödvändighet, att riksdagar alltid, hädanefter som hittills, skulle leda till ökade ut - 382 Den 21 September e. m. gifter, utan att de hädanefter må kunna någon gång äfven ledalill besparingar. En annan värd ledamot, som yttrade sig näst före Frih. Cederström, har äfven åberopat såsom skäl mot tätare inträffande riksdagar, att de skulle leda till tunga för folket, i följd af riksdagsarfvodcna, men jag erinrar mig i anledn. deraf hafva hört berättas, att Hederv. Bonde-St., sorn representerar allmogen, i dag bifallit Const.Utsbs ifrågavar. förslag; och jag hemställer derföre till den värde ledamoten, huruvida icke nämndeRiksSt. i sådant afseende må vara lika sä god domare i den saken, som den värde ledamot, hvilken yttrat nyssnämnda ord, och hvilken sjelf tillbragt en stor del af sina sednare lefnadsår utom riket. Hvad åter beträffar det andra skälet, sorn samme ledamot anfört mot förslaget, nemi. att tätare riksdagar skulle leda lill ett stort osammanhang mellan besluten, synnerligast i financerne, sä drager jag af premissen ett motsatt resultat.
H o n fick mottaga ett porträtt, som hettes föreställa h o n o m o c h hvaraf hon kände sig ännu mera tilltalad, samt hade slutligen den gränslösa oförsiktigheten att skicka sitt eget. Det porträtt, som hon fick, befanns sedan i värkligheten föreställa den engelska statsmannen lord R a n d o l p h Churchill. Hennes eget cirkulerade en afton i en ungkarlskrets i Stockholm, tillsammans m e d hela historien, berättad såsom ett lyckadt spektakel af upphofsmannen. I denna krets råkade att befinna sig den unga flickans egen halfbror. Huru han tog i tu med saken o c h g a f den gemene » skämtaren » en välförtjänt tuktan, hör ej hit att berätta, men lyckligtvis stannade skandalen vid detta, ehuru den unga flickans rykte härigenom nödvändigtvis blef blottställdt. — Den andra händelsen går längre tillbaka i tiden. Den ledde värkligen till ett giftermål, ett tvångsgiftermål, o c h offret för den skändliga anläggningen, dotter till en förmögen godsegare i mellersta Sverige, begråter nu dagligen de sorger, hvilka genom en ovärdig man förbittrat och ruinerat både hennes oeh hennes närmaste anhörigas hela existens. I själfva idén att genom sådana medel som giftermålsannonser mångla bort sin person ligger j u något förhatligt, o c h hvilken välsignelse kan väl ett äktenskap medföra, som inledes utan annan kännedom om hvarandra än en löslig bekantskap,vid hvilken det ligger nära t i l l h a n d s att supponnera begge kontrahenterna lika färdiga att narra sig till en m a k e? D e t vore sannerligen våra tidningar värdigast att stänga sina spalter för dylika i sin grund omoraliska o c h till sina följder oftast beklagliga lockelser. Eva. % Om s. k. giftermålsannonser. F r å n Neapel. ifr ill Iduns ärade redaktion vänder sig en S&amp;&gt; s v e m k kvinna för att få framstäld en högtidlig — jag tager ej tillbaka ordet! — en högtidlig protest m o t det, all kvinnlighet och all sann känsla sårande, ofog hvilket allt mera synes taga öfverhand med de så kallade giftermålsannonserna.
När så är händelsen, hvilket jag äfven vill tro, föreställer jag mig att man icke bör frukta, att hon skulle derigenom sfledas från sin vigtigaste bestämmelse, och den erfarenhet jag har om qvinnan, har visat mig att, så snart hon får inträda i den ställning i lifvet, sorn är hennes egentliga bestämmelse, och då hon får göra det af sitt eget hjertås drift, så öfvergifver hon derföre allt annat; och den qvinna, hvilken som ogift måst vända sig åt affärslifvet. skall säkert som gift använda sin förmåga uteslutande på att bereda trefnad för sin närmaste omgifning. Innan jag slutar, vill jag fästa upmärksamheten derpå, att den nämnda reservanten yrkat afslag på dennä fråga derföre att Utsk. icke ansett sig kunna tillstyrka qvinnans myndighet i afs å valet af maka. Detta borde, efter min upfattning, tvärtom hafva varit ett skäl för Hr Biskopen att icke afslå Betänk., utan tvärtom tillstyrka att bon skulle få äfven denna rättighet, ty i sin egenskap af prest kan han icke undgå att hafva gjort samma erfarenhet som jag i egenskap af läkare, då han bör känna alla de bedröfliga följderna af detta förhållande, de sjukdomar, sorger och andra olyckor som derifrån härflyta. Själasörjaren, som är i tillfälle att erhålla deras inner - 418 Den 30 September f. m. ligaste förtroende, bör blist veta, att många qvinnor synas belåtna med sin ställning, ehuru sorg och qval bo i djupet af deras hjertan. På grund af de skäl Utsk. i sitt Betänk, anfört och jag nu haft äran framställa, anhåller jag om bifall till det af Utsk. framställda förslag. Hr Cederschiöld, Rob. Theophron: Då denna fråga ligger det täcka könet närmast om hjertat, måste jag beklaga att jag icke eger förmåga att uttrycka mig i det blomsterspråk, som en föreg:de talare begagnat, och som utan tvifvel här eljest vore fullkomligt på sin plats.