Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— I afseende på tiden för myntbestämningens början, påstår jag, att ingen bestämd tid bör utsättas, utan att det må Öfverlemnas åt Kongl. Maj:t, att, sedan BancoFullmägtige tillkännagifvit ställningen, förordna om dagen, då den skall bölja; emedan, om ej de politiska skälen äfven tagas i betraktande, Banken tilläfventyrs åter snart kunde komma att stängas, ehuru silfverfonden blifvit uppbringad till en beräknad tillräcklig storlek i proportion till sedelstocken. En ledamot har tillstyrkt, att BancoStyrelsen skulle erhålla ett olimiteradt tillstånd att upptaga lån. Om det inskränkta tillståndet ej kan bifallas, är det väl ändå större skäl emot det oinskränkta. Men om detta likväl genom beslut till vägabringas, skall säkert ett stort misstroende till Banken deraf följa. Friherre Boije} Ludvig: Jag trodde, att Herr Rosenblad skulle hålla mig någon räkning för mitt liberala handlingssätt, då jag, som talat och voterat mot realisation, likväl nu sökt från Utskotten borttaga den skugga afmisstroende till nästkommande Ständer, som Utskottens Utlåtande uttrycker. Jag vill ej tala om det öfvermått af opinion Herr Rosenblad yttrat; jag tadlar ej eller Utskottens misstroende till blifvande Ständer; men jag tycker, att Utskotten alltför väl kunnat behålla tankarne derom inom sig, och ej bordt framställa dem i Utlåtandet, hvarut - Dea g Julii f. m. i ur dc synas mig kunna borttagas utan någon skada eller olägenhet. Jag vill tillägga ännu ett skäl för denna min mening. Jag förstår nemligen icke, huru Utskotten, då de föreslå att silfverutvexlingen ej skall börja förrän år i832, kunna trygga sig vid, att realisationen skall blifva oberoende af kommande Ständer, enär det alltför lätt kan hända, att en Urtima Riksdag derförinnan inträffar. — Till hvad jag redan haft äran yttra i anledning af Herr Munk af Rosenskölds förslag, att alla, som hafva lån af Banken, skola tvingas att betala dem i silfver, anhåller jag att få tillägga, det jag icke begriper, hvartill en sådan åtgärd skulle båta.
Man har velat härleda hans namn fr. wein l. ween emonen. Lencqvist anmärker dock att han alltid skildras såsom en man, och vid Wäinämöinens sång kommer veen emäntä sjelf för att lyssna derpå. Castrén jemför Wäinä, som enligt Agricola äfven skrifves Äinemöinen, med Tatarernas aina, jordens andar, hvarigenom hans egenskap såsom en jordens gudomlighet bekräftas. Ett ytterligare stöd är, att enligt Lönnrot namnet äfven uttalats som Ainemoinen;125 och åsigten bekräftas indirekte deraf, att fornfinnarne haft "gudomligheter för alla möjliga elementer, men för jorden allena saknas" en sådan. Och hvad annat innebär Wäinämöinens färd till Wipunens graf för att erhålla ursprungsord, än en antydan om hans härkomst från jordens inre? Der ligger hans makt bevarad. Vi påminnas om en jordens gud äfven deraf, att det är Wäinämöinen som ordnar jordens yttre utseende, bildar uddar och holmar, bugtar, stränderna, samt ytterligare förser marken med växtlighet. Måhända hänvisar oss slutet af Kalevala sångerna till samma jordiska hem, ty det heter att han seglar bort till de öfra jordemödrarna, yläisihin maa-emihin, alaisihin taivosihin. Visserligen kan man försöka en annan derivation af vanha, ty i Estn. kallas han Wannemunne, och gammal heter der vanna; i så fall vore han den personifierade urfadren sjelf. Till en bekräftelse af den ofvan framställda åsigten, att Wäinämöinen, Ilmarinen och Lemminkäinen varit den finska mytens första och högsta gudagestalter, gudomlighetens första inkarnationer för att tala indiskt, tjenar den äfven af Castrén upptagna estn. sagan.126 Deri säges: "Wanna issa bodde i sin höga himmel; i hans sal lyste den majestätiska solen. Hjeltarne hade han skapat, för att begagna sig af deras råd, deras konstfärdighet och deras styrka." Den äldste bland dem var Wannemuine.
Brefven af den 2 Mars, 20 April och 7 Junii 1827 16,000. — - 3;o Fabriksidkavne härstädes P. & L. D. Lamm till understöd för deras till - a22 Stats-Utskottets verkning af Commisklädcn och Filtar, enligt K. Brefvet d. 2 Mars 1827 i5,ooo. — 4:0 Fubriksidkaren Carl Vougt för anskaffandet och begagnandet vid dess här i Stockholm anlagde Klädesfabrik af ifrån Frankrike införskrifne machiner till beredande af en finare och jemnare spånad samt till Klädes öfverskäring, enligt K. Brefvet den 4 Maji 1827 i5,ooo. *■*■ 5:o Gustafsbergs Fabriks Interesscnter till fullbordande af deras anlagde Fabrik för tillverkning af så kalladt Oäkta eller Stenporccllain, enl. K. Brefvet af den 8 Aug. 1827 20,000: —* 6:0 Götha Canal Bolag till den vid Motala anlagde Mechaniska verkstadens fullbordan, enl. K. Brefvet den 5 Dec. 1827 5o,000. — Summa 118,000. Och då denna summa tillägges ofvanherörde vid 1827 års slut återstående belopp af äldre förlagslån ... 121,219; 44* 5* uppgå de vid nämnde års utgång beviljade förlagslån till ett sammanräk nadt belopp af . 239,219:44* 5. Hvarvid likväl bör upplysas, att då denna summa af beviljade förlagslån, med 39,219 R:dr 44 sk. 5 rtst. öfverstigit Fondens anslagssumma, det för Götha CanalBolag bifallne ofvannänmde lån å 5o,ooo R:'dr B:co, i anseende till bristande tillgångar icke eller kunnat, inom slutet af år 1827, annorlunda an till en mindre Betänkande n, N:o 201. 223 del utbetalas, pä sätt bär nedanföre uti detalj närmare skall btifva anmäldt.
Ja, i alla fall är det bäst, att du icke befattar dig med sådant, det ligger icke för dig. Nu går jag in och skrifver ett bref, säg till, när vi skola äta! — Jag tror inte pappa hinner. Pojkarne äro genast här. — Men det fattas ännu en kvart till tre. Jag skall försöka. Elly hade åter gått in till modren. I detsamma hördes en häftig ringning på tamburklockan, åtföljd af några våldsamma trumningar på tamburfönstret. — Elly, spring och öppna för gossarne, innan Arvid knackar sönder rutan. Herre Gud ett sådant väsen! Skynda dig då Elly! Beate kunde också öppna lite fortare. — Det är ju bara pojkarne, yttrade helt trankilt trotjänarinnan, jungfru Beate, som långsamt skred genom rummet på väg till tamburen. De kunna gärna ge sig till tåls. De stå ju icke i gräset. — Beate behöfver icke gå. Elly har redan öppnat. — Ja det hörs nog, svarade Beate trumpet, i det hon gaf sig till att torka af några osynliga damkorn på atheniennen. — Goddag, mamma lilla, hur mår mamma? ropade Ernst, äldste sonen, som genast skyndade fram till modren och kysste henne. Jag hör, att Elly skall på bal. Hon är alldeles vild. Hon och Arvid dansa galopp i salen. — Ja, det är inte utan att det hörs, svarade modren småleende. — Den skulle vara alldeles stendöf, som inte hörde det, brummade Beate indignerad. Hvad var det nu, de drogo ner för mig, tillade hon, då ett misstänkt slamrande ljud hördes från matsalen. De välsignade barnen, de äro då alldeles för störande. — Och den skall på stor bal, sade Ernst, då Elly med blossande kinder och med den blonda flätan hängande upplöst ner för ryggen kom galopperande in i hvardagsrummet med Arvid. — Ja du, jag öfvar mig. — Ahlblads kunde gärna ha bjudit mig, inföll Ernst, flera af kamraterna skola dit. — Nej, hvilka af pojkarna äro där? — Fem eller sex från sjunde öfre. — Det är därför Elly är bjuden, inte är hon en riktig baldam inte!
Det var först vid sista Riksdag, som läran om konvoj-afgiftens bevillningsnalur uppkom och försöktes, men rönte ett så allvarsamt motstånd, att den förföll derigenom att två Riks-Slånd stannade emot två. Då icke dessmindre nuvarande Revisorer räkna Handelsoch Sjöfartsfonden bland ”andra” bevillningsmedel, så bör Konvoj-Kommissariatet ej underlåta att anmärka oriktrghelen af denna föreställning, och hvarmed frågan om medlens ingående till Riksgälds-Kontoret måste förfalla. Skulle deremot syftningen endast vara att, med bibehållande af Eders Kongl. Maj:ts höga dispositionsrätt öfver Fonden, medlen borde hos RiksgäldsKontoret förvaras, så kan Konvoj-Kommissariatet icke inse någon nytta deraf, att de från Rikets Ständers Bank, der de nu äro på räkning deponerade och i mån som de inflyta deponeras, blott i samma ändamål öfverflyllas Lill Rikets Ständers Riksgälds-Kontor. — 61 — Remisshandlingarne återställas härjemte underdånigst, och Konvoj-Kommissariatet framhärdar med djup undersåtlig vördnad, trohet och nit, Stormäk ti gste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste nndersåter och tjenare, C. D. SKOGMAN. J. Kreuger. Arfvedson. \Y. Haffner. J oh. Schön. Stockholm den 29 Februari t844- M. F. Åberg. — 62 — Kongl. Kommerse-Kollegii urulerd. Utlåtande, i anledning af 1943 års Revisorers Berättelse, angående redovisningen för Karanlänsmcdlen. Stormäktig ste Allernådigste Konung! Med öfverlemnande af ett transumt utaf Rikets Ständers Revisorers den t t sisllidne December afgifna Berättelse, i hvad densamma angår förvaltningen af och räkenskaperna för de under Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Kommerse-Kollegium ställda karantänsmedel, har Eders Kongl.
Tersmedens anhållan, att med bibehållande af riksdagsmannarätt få afsäga sig sin plats i StatsUtsk., blefvo Hrr Elektorer af Hr Gr. o. Landtm, anmodade att utse en ledamot i nämnde Utsk. efter Frih. Tersmeden. Anmäldes och lades på bordet Bevilln.Utskis Memorial N:o 16, i ani. af återremiss från PresteSt. af Utsk:s i Betänk. N:o 10 framställda förslag om uphörande såsom särskilda beskattnings-litlar af afgiften till Handelsoch Sjöfartsfonden och den vissa släder tillkommande tolag emot ersättning af tullmedlen, samt dessa afgifters inberäknande uti den tullsats, som för varors ineller utförsel genom Taxan bestämmes. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. \ på 7 e. m. In fidem protocolli. Albert Munch. Onsdagen den 12 Angusti 1857. Plenum kl. 10 f. m. Främste närv:de ledamoten Frih. Åkerhjelm, Johan Carl, intog Ordf:de-platsen vid Landtmarskalks-bordet och öpnade plenum med tillkännagifvande, att han från Hr Gr. o. Landtm, fått emottaga en så lydande skrifvelse: Hindrad att under innev:de vecka infinna mig i R. o. Ad:ns plena, får jag anmoda Hr Baron att, i egenskap af fullmäktig för Grefliga ätten Oxenstjerna N:o 8, i mitt ställe vid dessa plena föra ordet. Justerades pleni-prot:t för d. 4 sistl. Juli e. m. Öpnades I)nn 12 Augusti. 97 Öpnades Hrr Elektorers lista vid val af en ledamot i StatsUtsk. efter N:o 338, Frih. Tersmeden, Wilhelm Fredrik; och befanns dertill hafva blifvit utsedd N:o 366, Frih. Ehrenborg, F^ullm.
Alla de indragningar, som röra Civil-Ltaten, aro redan ifrägasatte, äfwensom flera Militaira-sysstor. Jag far derföre blott tillägga: at omKonungao refwen til Stats sverket arén 17 ,2 och 1707 sattes i werkstallighet sä at Adels Fanan reduerades, upstod derigenom ingen wada för Fosterlandets förswar. Hwarken Religionen, Staten eller Ständet ffulle något deraf lida, om Biskops Systlorna smäningom wid blifwande ledigheter indrogos; men dä frägan om desta senare ej annorlunda lärer kunna wäckas än pä sätt Regeringsformens Li och r i 4 §. Z. föreffrifwa, torde detta yt.rande blott säsom en allmän reflexion i sammanhang med det öfriga fä anses. Olyckligt det Land,der fäfängan blir buren af idogheten, der wista Ämbeten synas wara inrättade , endast för at med bequämlighet lefwa deraf; der Medborgerliga prineiper ofta icke betyda något annat än nitälskan för alla de förmäner/som ifrän fordna tidens okunnighet och egennytta upkommit och gätti arfinnom deClasser som dermed blifwit gynnade. Denna teckning tilhör lyckligtwis ej wär närwarande ställning. Jag framställer den blott, för at wisa, hwartil mistbruk fluteligen kunna leda, om de ej afffaffas, dä tilfällen dertil gifwas, utan wäda för Statens lugn. Detta högtidliga löfte: Fosterlandet skall räddas, torde knappast kunna upfyllas, om ej be - K20 Den 11 Augustt. besparingar pätänkas. En allmänt tryckande nöd, wära pcnninge-löntagares r allmänhet knappa och otilräckcliga inkomster; alt synes bernisa crättwisan deraf, at wista Ämbetsmän, ritan nägra wigtiga göromål, stola äga Ettusende Tunnor Spannemäl och dcröfwer ärligen. Kan sädant förenas med rättwisans alliuänna fordringar?
Försummadt ordnande af Myntoch Credit-väsendet jemte positivt lagstridiga rådslag i fråga om Förordningen angående Myntfoten af år i83o, samt till vägrade sanctioner å Rikets Ständers lagförslag, rörande stadganden för enskilda in visningar och afskaffandet af Kyrkors, Fattig-inrättningars, Kronans och Frälsemäns förmonsrält till betalning framför Inteckningshafvare. 3:o. Den långa hvilan af Rikets Ständers förslag till Förordning om Handtverkerierne i Riket och till förnyad Handels-Ordning, ehuru således öfverläggning med Rikets Ständer föregått i detta ämne, hvilket för öfrigt Regeringen ansett vara af oeconomisk natur och beroende på Kongl. Maj:ts pröfning. Rih, till R. St. Coustitutions-Utskottets Mern, Nit a5. 4:o. Uraktlåtet vidtagande al begärde reformer i Styrelse-Verken ocb öfverflödiga kostnads-tillökningar i oell för Krigs-C.dlegii och KammarRättens organisation. 5:o. Den senfärdighet, hvarmed nya Lagförslaget behandlats, underlåten anstalt till utarbetande af öfverskådlig framställning om samma förslags plan, eller skiljaktighet från äldre stadganden, samt åtgärderna vid Rikets Ständers beslut om offentlighet vid Polis-Domstolar och Under-Rätter, om Kärn ners-, Lagmansoch Riddare-Syne-Rätters uppliäfvande och om indragning af Fora Privilegiata. 6:0. Syftningen alt motstå all väsendtlig förändring i allmänna undervisningen, på bekostnad af alla framsteg och förbättringar, — regleringen af Elementar-Verkens löner, i strid mot Regeringsformens 64 §•, samt Resolutionerna på Rikets Ständers framställningar angående Klockares åligganden vid Bafna-undervisning, sökande Presters kännedom af Vexel-undervisningsmethoden, och Tjensteårs beräkning för Lärare vid Lancaster-skolor, äfvensom den uteblifna åtgärden vid Ständernes yrkande, att Gmndlagarne måtte å Universiteten föreläsas. 7:0.
Jag finnér af dessa anledmr icke något skäl för. LagUtsk., att derföre vägra ingå i pröfning af det nya lagförslaget. Deremot finnas vissa andra skäl, som äro af ganska stor vigt; såsom att icke någon propos. från Regeringen ankommit i detta ämne, och alt Ständerna torde alltför mycket förspilla sin tid genom omedelbar pröfning af ett så vidlyftigt lagförslag, utan att de på förhand kände, hvad Konungen derom tänkte, vare sig till lagens hufvudprinciper eller detaljer. Det enda, som nu kunde göras, vore således att R. St. inginge med uttryckande af den önskan, alt sedan Lagberedningen nu slutat sina vigtiga arbeten, K. M. måtte meddela R. St. Sin propos. i ämnet. Deremot instämmer jag med LagUtsk. i det slut, att på enskilt motionärs framställning, pröfning af civil-lagen i dess helhet icke är hvarken lämplig eller till något ändamål ledande. Jag kan dock icke i allo gilla de motiver LagUtsk. anfört för sitt afstyrkande, utan får för min del endast instämma i de aldra sisla af LagUtsk. för dess afstyrkande anförda moliver. Mig synes för öfrigt vara temmeligen likgiltigt om betänk, bifalles med eller utan reservation. Hr Cederschiöld: Jag vill i anledn. af Hr Dalmans anförande, fästa upmärksamheten derpå, att jag, i min reservation, endast talat om den granskning, som R. St. ansett vara nödig, men ingalunda om den, som Konungen kunde finna vara af behofvet påkallad. Jag har talat om den granskning, som Ständerna vid 1841 års riksdag förklarat böra ske. Enl. hvad Hr Dalman sagt, skulle K. M. år 1844 hafva förordnat att granskningen skulle blifva mindre utsträckt än Ständerna ön3 H. 26 402 Den 12 Februari. skaf, d. v. s. verkställas af ett mindre antal ledamöter; men något sådant beslut har icke kommit till LagUlsk:s kunskap och jag vet icke heller, i den händelse Konungen fattat ett sådant beslut, huruvida Ständernas förut yttrade önskan i det hänseendet, derigenom blifvit förändrad.
Oden borde helt visst betänka, att det för människorna vore ett farligt föredöme, om gudarne själfve lämnade en så helig lag bruten. Vanerna förklarade, att de icke kunde afstå från sin fordran på böter. Denna fordran var en ovilkorlig plikt, omöjlig att åsidosätta. Oden genmälde, att denna plikt också var af vanerna fullgjord. De hade fordrat böter. Nu ålade dem en annan plikt att gifva de bättre grunderna rätt och af hänsyn till världens bästa icke lämna tingssätena förr än öfverenskommet blifvit, att allt emellan asar, vaner och alfer härmed var utjämnadt. Här syntes nu asar och vaner stå omedgörlige mot hvarandra. Men medgörlighet höfdes Oden i denna sak. Hvad som lades Gullveig med rätta till last var ond säjd och trolldom; men den onda säjden hade ju af Oden själf pröfvats, då han sökte vinna Rinds gunst. Vanerna måste påminna härom, icke för att förbittra asafadern, som de vördade, men för att beveka hans sinne till billighet. Då Oden hörde sig den onda säjden lagd till last, förvandlades hans anlete. Han vardt påmind om en förnedring, som han icke kunnat afvärja från sig och som förmodligen varit Gullveigs värk, äfven den, en förnedring, som han försonat med en sons död. Han stod upp från sitt högsäte i tingskretsen, tog spjutet Gungner, som stod bredvid honom, och kastade det öfver vanernas hufvud, till tecken att bandet mällan honom och dem var slitet, och att målet skulle afgöras med andra vapen än grunder och skäl. Han lämnade tingsstaden utan att säga ett ord, och asagudarne följde honom. Vanerna och alferna stannade och öfverlade. De lämnade icke tingsstaden, innan de fattat ett beslut. Detta tillställdes Oden och var af den lydelse, att enär han och Gullveig gjort sig skyldiga till samma förbrytelse, föröfvandet af ond säjd, och Gullveig rättvisligen straffats härför med döden, bör Oden rättvisligen afsättas från sin med samma brott fläckade värdighet af gudars och människors fader.
Litet toalett kan jag j u göra själf (oförmärkt!) m e n — I Nå ja, jag får trösta mig m e d barnbarnen. I fråga o m properté kunna vi väl då åtminstone uppfostra vår u n g d o m på ett poetiskt vis. Få barn bara ovilja m o t det fula i smått, så tänker jag, att de s o m stora ha lättare få ovilja e m o t det fula i stort! Ingenting är betydelselöst i denna världen — inte ens ett m o d, s o m, öfverdrifvet, blir en börda, rätt uppfattadt, blir ett behag. Medan jag skrifver o m Caux, vill jag nämna, fast det hvarken är vetenskapligt eller uppfostrande, att jag där höll på att bli ihjälslagen af ett skåp, o c h att flere af engelskorna då v o r o så rara o c h vänliga, att jag aldrig k o m m e r att g l ö m m a det. Hotellet däremot visade sig v i d det tillfället hvarken ledset eller på annat vis tillmötesgående, hvarför det inte är skäl att på något vis repetera denna m i n aktion, ifall någon af herrskapet ämnar sig dit. Bredvid Caux, nere i en dal, o c h m y c k e t skyddadt m o t vind, ligger » Les A v a n t s », ett gammalt, som det sägs, godt hotell, mest besökt af bröstsjuka, hvilka där lefva ett lugnt lif k la famille. Inte sköts hotellet fullt ut så » tack tu » som Caux • — m e n det lär, likt en fågel Phoenix, k o m m a att uppstå ur sin egen aska — (i fyrdubbel form) o c h då 3 IDUN 1899. — antar jag, att det i alla afseenden k o m m e r att bli tillfredsställande. V i ha också, på en dag, varit i Leysin — ett riktigt lungsotssanatorium, s o m ligger ofvanför Aigle. V i foro dit i vagn. Det var en hjärtehopdragande känsla att se alla de unga människorna, utsträckta i hvilstolar på d e endast m o t söder ö p p n a » liggverandorna », alla insvepta i filtar o c h pälsverk.
enär den ej är upptagen i 60 § Reg.F.; men deraf anser jag ej följa, att den ej är af bevillntsnatur, ty på samma skäl, som man säger, att tolagen ej är bevilln. derföre, att den ej nämnes i 60 §, kunde man säga, att K. M. på brännvänsbränningen kunde lägga hvad skatt som helst, emedan i nämnde § upptages blott husbehofsbränningsafgiften såsom bevilln. Jag tror, man ej skall kunna förebrå mig att hafva förkärlek för någondera af Statsmagterna, då jag yttrar, att då K. M. lemnäs rättighet att genom ett enda penndrag föröka tolagsafgifterna, kan jag ej finna annat, än att det vore nyttigt för staten, om dess inkomster genom detta indirecta beskattningssätt kunde ökas. Vi hafva under denna riksdag temligen ofta sett anslag nekas, och jag kan icke tro, att anledningen dertill varit någon annan än den, att Nationen icke tror sig äga tillgångar; och kunde man på detta sätt skapa tillgångar, vore sådant till en början ganska nyttigt för Riksg.cont. Det är från dessa synpunkter jag utgår, då jag ytterligare vågar anhålla om ålerremiss af förevar, betänk. Gr. Horn, Claes Fredr.: Ehuru jag ej kan vara fullt belåten med Oecon.Utskts förevar, betänk., skulle jag likväl önska, att Pu o. Ad. ej måtte finna anledn. att återremittera detsamma, emedan min öfvertygelse är, att Utsk. ej kan blifva i tillfälle att behandla detta ämne på ett mera tillfredsställande sätt. Jag bör först upplysa, att den afdeln., som utarbetade målet, behandlade frågan mera grundligt, än den sedermera i Utsk:s plenum blef afgjord. Afdeln. ville nemi. afgöra, huruvida tolagsfrågan kunde anses vara af privilegii-, bevillningseller oeeoriomisk natur. De undersökningar, som inom afdeln. skedde, gåfvo fullständigt vid handen, att alla dessa 3:ne naturer voro gemensamma för tolagen.
Ser bet för fjälamårbettö lämpligare bonbbafmanbe marit nöbigt meb fjaftorater odj förfamtin*att bela alltför mibfträcfta paftorater etter pa annat fätt änbra focfnarö 'lau ecfleftaftifa förbåttanben, bofma åtgärber för fåbant ättbamål fortfaraitbe blifmit mibtagna. ©åluttba bor genom belnittg följanbe antal ttpa pa 107 tre, inom SDBefleråö fiift tre, inom fiunbö (tift tre, inom Saimar (tift ett, inom ©arlftabö ftift tre od) inom Jjpernöfanbö ftift ett. £t»enne pafto* rater inom fiunbö (lift ^afrna unbergått ben föränbring, att utbyte af aunerförfantliitgar bent emellan egt rum. ©u ut) fapedfövfantlingö bil* baitbe I)ar blifwit beflutabt, od) ett faped
Herr Baron och Landt-Marskalken uppläste en nyligen till honom ankommen bittet, lfrän Haus Excellence Stats-Ministern Friherre von Lögeström, hwaruti tiltkännagafs att genom en förliden gärdagsafton frän Stats-Rädet Friherre lagerbjelke ankommen Estafette af den 5 dennes, den tidning inlupit att Cabinetts-Courieren Oronlanll anländt titt Paris d. z, samt Grefwarne Rosen och körner den 4; att Grefwe Rosen förmodligen den 6 skulle hafwa sitt företräde hos Kejsaren, samt att Cabinetts-Courieren genast derefter skulle ätersändas. Baron lagerbjelke war öfwertygad, att med honom, sä wäl ett tillfredsställande swar frän Kejsaren, som den utkorade Thronföljarens antagande af Swensta Folkets anbud, (öfwer hwilket dan warit lifligen rörd) otwifwelaktigt stulle följa. Justerades Rlenl-Protocollet för den ir September. Ankom och emottogs Hof-Eanzleren Friherre Lt ^Vettergteät, som ä Kongl. Majtts wägnar aflemnade en Kongl. Maj:Ls Nödiga Proposition. Sedan 2O2 Den 20 September. Sedan Hof-Canzleren pä öfligt sätt utbe? ledsagad afträdt, upplästes Kongl. Majus Nädiga Proposition titt Riksens Ständer, af d. iz September, angäende nägra underdäniga ansökningar om eftergift af Bewillning. Remitterades till Bewillnings-Utskottet. Derpä företogs kl. half 10 wal till Fullmägtige i Riksens Ständers Banque, hwilket wal kl. half 11 war fulländadt, och, befunnss följande Herrar dertill hafwa erhållit flesta rösterna : Grefwe tHyttenKorA, follen. Kammarherre - 83. Friherre Oeäerström, ,l°lcob, Major 79. Herr l-ÄZerKrin§,L3,i-l, Stats-Secreterare - 6Z.