Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För Utskottet har det härvid varit serdeles hugnande att erfara med hvilken enhällighet Ledamöterne af de serskilda Riks-Stånden, äfven då opinionerne kunnat .vara mer och mindre skiljaktiga, om de medel och utvägar, som företrädesvis borde påtänkas och väljas, dock utan undantag med hvarandra instämt i fråga om vigten och angelägenheten, ej mindre att säkerhet och stadga i landets myntoch credit-väsende må inträda, än ock att, i samband dermed, Bankens yttre och inre förhållanden varda ordnade på ett sätt, hvarigenom denna stadga, en gång lyckligen vunnen, äfven måtte, så vidt af menskligt förutseende beror, för all framtid försäkras, upprätthållas och befästas. Utskottet, som under sina arbeten oaflåtligt haft för ögonen lietta samma syftemål, hemtar frun den härutinnan så märkbara rigtningen r6 Banco~UIshottets Betanlcande iV:o 6. af allmänna tänkesättet de mest grundadeförhoppningar, att efterföljande förslag, hvilka hos Utskottet blifvit uppfattade under redligt och opartiskt bemödande att i allt, som med det nyss antydda syftemålet förenligt vara kan, gå hvarje hillig önskan till möte, samt, efter den sorcfäll igaste pröfning, antagits inom detta Utskott med en sällan förspord sammanstämmelse i de egentligt vigtiga punkterne, icke skola på det hela sakna stöd och bifall af majoriteten, om också tilläfventyrs någon individuel åsigt finge i viss mon Stå tillbaka, för ernående af samfäld belåtenhet uti det hufvudsakligare. Hvad Utskottet för dess de^ anser så väl nödigt och nyttigt, som möjligt att iakttaga vid reglerandet af hufvudgrunderne för Bankens förvaltning peli rörelse, får Utskottet nu för Rikets Ständer vördsamligen framställa.
Man finner förlamningar, kontrakturer, krampryckningar ock krampanfall af alla upptänkliga slag ocli i alla tänkbara kombinationer; man finner fullkomligt uppliäfvande af känseln i hela eller i halfva kroppen eller i enstaka dess delar eller ock abnormt stegrad känslighet i form af de våldsammaste smärtor, man finner upphäfvande eller försvagande i olika grader ocb på olika sätt af syn, hörsel, lukt och smak; man finner vidare en massa symtom från de inre organ, hvilka i allmänhet kunna föras tillbaka till nervsystemets stegrade retbarhet, såsom t. ex. nervös heshet, nervös hosta, nervös blodkräkning o. s. v., o. s. v.; från de högre nervösa funktionerna konstaterar man analoga symtom, särskildt hallucinationer. För att förstå denna ytterligt stegrade retbarhet måste man antaga att verksamheten hos de högsta psykiska centra, särskildt viljan, ligger nere, så att den ej kan utöfva vederbörlig kontroll öfver lägre, mera automatiska centra i hjärnan. Jag kommer nu till sista afdelningen af mitt ämne: huru skall man kunna bevara sina nerver friska och starka, huru skall man kunna skydda sig för de nervösa sjukdomarna? Svaret på dessa frågor framgår utan vidare af den här lämnade redogörelsen för de orsaker, som framkalla de meranämnda sjukdomarna. Man bevarar sitt nervsystem friskt, dels genom att undvika de orsaker, hvilka framkalla nervsvagheten, för så vidt som dessa orsaker kunna undvikas, dels genom att på förhand stärka sina nerver, så att de bättre kunna stå emot, ifall man råkar ut för några af de nämnda orsakerna, hvilka man ej kan undvika. För den som från början har ett friskt och sundt nervsystem är det lättare att bevara det friskt, men äfven för den, som har en s. k. nervös konstitution, är det i allmänhet ejomöj ligt att, ifall han iakttager några enkla lefnadsregler, skydde sig för de nervösa åkommorna; den senare måste naturligtvis iakttaga dessa regler vida mera noga och samvetsgrant än den förre.
Ståthållare-Embetet begära qvarstad, samt innan samma Embete kan binna utfärda ordres och verkställigheten deraf följa; hvarigenom det onda, som sådana förbrytelser kunna åstadkomma, redan till största delen är gjordt, innan det binner förekommas; 2:o kan det straff af böter, som för de ofvananförda ocb flere förbrytelser i Förordningen utsatt är, aldrig blifva verkstäldt, emedan personen, som skall böta, i kraft af samma förordning aldrig kan blifva känd. Orden äro tydliga i § b: Derefter döme Hof-Rätten, som, hvad den sistnämnda omständigheten beträffar, har att iakttaga, det uppgiften af författarens namn, hvilken ej annorstädes än hos Hof-Rätten fordras må, skall vid intet annat tillfälle kunna anbefallas, än då Hof-Rätten, efter målets utredande, finner det vara af urbota beskaffenhet, eller Boktryckaren pröfvas äga den ringa förmögenhet, att böterne, då de öfverstiga Sexton Riksdaler 32 sk. måste i fängelsestraff förvandlas. Men att denna sista omständigheten ej kan äga rum, ses af 1 § 7:o så lydande: För en skrifts innehåll eller skrifart skall ingen Boktryckare kunna till ansvar ställas, undantagande i de fall då han uraktlåtit att med en sådan namnsedel, som i 5 Momentet föreskrifven är, sig förse, nemligen förseglad och med påskrifvit betyg om uppgiftens riktighet af tvänne utaf Boktryckaren väl kände män. Af allt detta, jemfördt ocb sammanlagdt följer tydeligen, att i alla de fall, då böter äro utsatte, kunna böterne ej utkräfvas, emedan personen, som skall böta, enligt Förordningen ej får i sådana fall blifva känd; ocb att således alla de ofvananförda grofva ocb till en del äfven för Rikets säkerhet vådliga förbrytelser, af hvem som det behagar, utan minsta olägenhet kunna begås. Detta torde vara det första exemplet, allt sedan borgerliga Samhällen inrättades, att en Lag tillintetgör de straff, som af samma Lag utsättas. 3 § 7:o stadgar att .tydlig uppmaning till myteri och uppror skall straffas efter 6 Cap.
är vordet föreslaget, emot spanmålsanslag, som sedermera efter medelpris årligen med kontant godtgjordes; c) samt slutligen, att den till Runna qvarndam uti Westmanlands län anslagna dagsverkslösen borde försvinna derigenom, att, vid qvarnräntans förvandling, samma lösen, efter enahanda beräkningsgrund, som vid nämnde förvandling komme alt följas, från qvarnräntan afdroges, och således endast återstående beloppet deraf utfördes. Hvad kommilterade sålunda föreslagit har Kongl. Maj:t i nåder godkänt, och får Utskottet, som jemväl för sin del gillar kommitterades berörde framställningar, 24:o. tillstyrka Rikets Ständers bifall derå. Utom nu omförmälda lill enskilda inrättningar och personer indelda anslag, hvilkas indragning til! stats-verket på nyssnämnde sätt blifvit föreslagen och tillstyrkt, förekomme, enligt hvad kommitterade anmält, (sid. 92—93) att för den så kallade kronokalkugncn i Wisby, affördes ur räkenskaperna 467 r:dr 50 sk. 8 r:st., hvarmed förhölle sig sålunda, att lill berörde kalkugn blifvit disponerade 264V6 kast ved från hemman i norra och södra fögderiet, hvilken ved godtgöres kronan af kalkugns - 38 Slals-Ulskollels Ullålande, A’.o 242. egaren med endast 20 sk. för hvarje kast, ehuru markegångsvärdet derå utgjorde 2 r.dr, hvarigenom statens uppoffring i detta fall utgjorde 418 r:dr 12 sk. 8 r:st.
Stellan förde med sig tiotusen riksdaler banko i kontanta penningar, dem han af sina svärföräldrar hade emottagit som ett förskott på hemgiften, och fann sig således ej nu behöfva krusa för någon enda menniska. När Nanna ändtligen, klädd i sin gröna klädesresrock och gula saffianskängor, kom in, välkomnade han henne med: «min söta vän, jag började verkligt frukta, att jag inte skulle få den äran att på resan få jouera af ditt angenäma sällskap,» men Nanna svarade intet, utan tog blott en kopp choklad, som friherrinnan slog i åt henne, och som var det enda hon ville förtära. Stellan uppmanade henne att förtära någon stadigare föda, «ty,» menade han, «det är så vanligt med er fruntimmer, att ni inte orkar taga någonting ordentligt till lifs, när det finnes, utan så blir ni hungriga, när man åkt ett par fjerdingsväg, och då måste man ha besvär att draga upp matsäcken på första gästgifvaregård.» Frukosten var snart expedierad, och likaså famntagen och välönskningarne för en lycklig resa. Hästarne hade redan stått förspända en och en half timme, och af den hängande ställningen på deras hufvuden tycktes att de togo sig en lur under det de hvilade. Kring deras små magra kroppar hängde de vida remtygen i i festoner, och nu, då Bergström fick en vink att allt var i ordning, blefvo hästarne väckta af hans tagelpiska, och remtygen blefvo mera spända. Kammarjungfrun, som hade tjutit och gråtit hela morgonen, i anledning af sin skiljsmässa från kamraterna, och serdeles kusken, hennes fästman, såg ganska besynnerlig ut i en af friherrinnans gamla aflagda hattar, kring hvilken ytterligare var knutet ett svart kläde, och en skinnkappa öfver axlarne, som skulle skydda emot regnet. Ändtligen voro alla instufvade på sina platser – unga friherrinnan och baronen framuti vagnen, Lydia baklänges, och skjutsbonden sväfvade bakpå emellan himmel och jord i en temligen osäker ställning.
Åkerhjelm yttrat att de siffror, som blifvit upgifna i StatsUtskits Utl:de, borde underkastas en redaktionsförbättring, emedan trafiken ökade sig ovilkorligen i en framtid; men, Mine Hrr! vi stå i detta fall alldeles icke endast på en theoretisk ståndpunkt. Om vi ock erkänna påtagligheten deraf, att jernvägar, så snart de funnits en tid, komma att tilldraga sig en större trafik, att nya vägar, en ny och förökad industri upstå, så befinna vi oss dock lyckligtvis i ett mera Ren 25 April f. ra. mera praktiskt stadium. Vi hafva uti ifrågav:de hänseende utgångspunkter för vår jemförelse, hvilka ligga nära nog för våra ögon. Våra egna banor hafva varit öppna, somliga ett, andra ett halft år. Vi kunna jemföra våra befolkningsoch produktionsförhållanden med hvad som finnes i utlandet samt deraf draga rigtigare slutsatser än vid förra riksdagen. Vidare har samma talare anfört att Köping-Hult-jernvägens inkomster ökats med 20 % samt sannolikt komme att under nästa år stiga med ytterligare samma belopp. Hvad har då nu denna jernväg egentligen gifvit uti årlig inkomst? Detta är nödvändigt att känna, för att kunna rätt bedöma förhållandet. Enligt de upgifter, jag erhållit, upgår bruttoinkomsten på denna jernväg till icke fullt 30,000 rdr pr mil. Detta under den fördelaktigaste tiden, som Frih. Åkerhjelm omtalat. Denna summa understiger dock det belopp, hvartill årliga underhållskostnaden för Statsbanorna upgår. Den utgör å vestra stambanan 40.000 rdr pr mil, då jag likväl icke beräknar underhållet af stationshus, vakthus och andra dylika byggnader, hvaraf något underhåll ännu egentligen icke kunnat komma i fråga. Hvad denna Köping-Huits jernvägsanläggning kostar bolaget, känner jag icke och kan alltså ej upställa någon jemförelse i alla fall, men har dock velat påpeka nyssnämnde omständighet. Den tillökning i rörelse, man deraf förväntar sig, tror jag egentligen är att hoppas från Nora-bibanan, som får produkter från ett ställe inuti landel. Arboga, till en exportort, Orebro^ men att rörelsen skall tilltaga i den proportion, Frih.
Prat, VIII. B, 13 178 Dm 7 Julie. iner jag fullkomligen. Den värde Ledamoten säger, att om Actierne förut varit tillagde belåningsrätt, vore det nu orättvist att fråntaga dem den. Jag är häruti aldeles ense med Herr Grefve Löwenhjelm, men det är i anledning af Herr Mannerstams förklarande, att någon sådan rättighet icke finnes någonsin vara berörde Actier tillagd , som jag tror densamma icke vara så alldeles gifven. Jag håller före, att skillnad bör göras emellan att upphäfva en rättighet, som redan existerar, och att bevilja en, som förut ej ägt rum Att denna rätt icke måste vara så ostridig, synes deraf, att Grefve Platen nu väckt motion om begagnande afen så beskaffad lånerätt, hvilket eljest icke lärer hafva varit behöfligt. Grefve von Platen: Man har sagt, då fråga varit om försvarandet af rättigheter, hvars fråntagande satts i fråga, att jag betjent mig af ordet våldJag vet ej, om jag hittills brukat det, men vet, att, då en rättighet är lagligen tillvunnen, bör den försvaras ej endast lör enskildt uran för allmän rättvisa skull, och jag skall ej upphöra fordra rättvisa, så länge jag är medlem af Svenska Folket, som äger en Constitution, enligt hvilken lagen bjoder öfver alla utan undantag. Det är, sorn sådan jag förklarat , att lagligen tillvunnen rätt ej kan Svensk man fråntagas, då den ej är förverkad; och häröfver kan endast lagen afgöra efter laga ransakning och dom; och om annorledes 6ker, så förklarar jag nu det - Den i Julli. 17 9 ta efter tr.in öfvertygelse, för våldj af hvem sorn heist. Hvad för öfrigt angår belåningsrätterl för Actierne, har jag ej begärt den serskildt uti BancoDisconten ; utan då en fullkomlig ändring föregått uti Discontrörelsen, tror jag detta böra vara en följd deraf.
Det är på denna grund, sorn jag föreslagit en ändring deri, och jag yrkar således, att ordstäilningen mätte ändras, på sätt jag föreslagit, så alt utlåningar och depositioner måtte få uppgå till ett maximibelopp af halfva den tecknade summan. Gr. Cronhjelm: Såsom ett bidrag lili den upplysning Frih. Palmstjerna lemnat den ledamot, som förmenat, att inom privatbankerna depositionerne uppgå till ett föga betydligt belopp, får jag lägga den, att vid Weslgötha banks conior i Lidköping har summan af de deponerade medlen ofta öfverstigit 100,000 r:dr b:co. Hr von Hohenhausen: Om här hade stått uti 1 mom. ordet inbetalta i st. f. insatta, så bade jag funnit Frih. Palmsljernas anmärkning vara ganska riktig; men jag skulle tro, att både det som blifvit inbetalt och det som blifvit insatt, kan hänföras, under ordet ”insatt.” I 7 § litt. e) är omtaladt, hvad som skall vara inbetalt och hvad som skall vara inlemnadt, nemi. säkerhetshandlingar för den öfriga delen af grundfonden. Då jag icke finnér någon tvetydighet uti ordet ”insatt, ” så hade jag icke eller trott, att någon förändring behöfdes, synnerligen som detta ord kunde innebära icke blott hvad Den 23 April. e. m. 71 som är betalt utan ock hvad som är deponeradt såsom säkerhet. Om man likväl anser detta tvetydigt, så vill jag icke motsätta mig' en förändring. Hr A m i n o ff: Jag tror, att den siste värde talaren har för blandat insats med lån. Med insatsen i privatbanken menas egentligen hvad som insattes pä uppoch afskrifningsräkning eller på crediliv; sker del på uppoch afskrifning, så erhålles deremot hevis, hvilka icke gälla i någon annans hand än den persons, som insatt medlen. Pä samma sätt förhåller sig äfven med crediliver; men här är nu meningen, såsom Frih.
Vid pröfning af denna framställning, och efter det Fullmägtige inhemtat, att, i anledning af Rikets Ständers hos Kongl. Maj:t i underdånighet gjorde anhållan, det lämplige arfvoden måtte i Nåder fastställas åt Vågbetjeningen, så i Stockholm, som Götheborg, för utfärdandet af VågAttester, i och för Jernoch Våg-effecters belåning i Banken, Kongl. Maj:t, genom Nådig Skrifvelse till Dess och Rikets Bergs-Collegium af den 3o December i83o, bestämt lösen för omförmälda attester till 1 R:dr B:co per Hundrade Skeppund på Jernoch Metallvågen i Stockholm, och 1 R:dr 24 sk. B:co’ per Hundrade Skeppund på Götheborgs Våg, har pluraliteten al Fullmägtige, i betraktande deraf, att, genom sistnämnde afgift, utgörande, med en belåningsrätt af 12 R:dr per Skeppund, |:dels procent af låne-summan, räntefoten för lån på kortare tider betydligen liöjes, och att således, enär belåningsrätt för å Stapelort upplagde, färdige exportvaror, otvifvelakligt i betydlig inon afser lån på kortare tider, Rikets Ständers afsigt med jernbelåningen, genom den dryga lösen för Vågattesterne, måste anses i betydlig mon motverkad, beslutat hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att ifrågakomne lösen måtte, så mycket med billighet kunde vara förenligt, nedsättas i både Stockholm och Götheborg, samt att, om någon nedsättning på förstnämnde ställe icke vore att erhålla, attester från Jernoch Metallvågen i Götheborg dock ej måtte behöfva lösas dyrare, än dylika bevis från Stockholms Jernoch Metall 7 - 5o Berättelse af Banco-Fullmägtige. våg; hvarom Fullmägtige, uti skrifvelse ilen 8 Augusti 183g, gjort underdånig hemställan. §• 9- Låne-understöd medelst Creditiv från Banken.
Brota eolf hållet vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 3 Juli 1815* S. D. Upplästes Höglofl. Ridderskapet och Ad. Protocolls Utdrag af den 2 'i denna månad, hvarigenom Med-Stånden inbjudas att instämma, uti en gjord anmärkning vid Expeditions-Ut skottets - 412 Den 4 Juli. slottets förslag till underdånig skrifvelse om' lösen för Protocolls - Utdrag i nedlaggda och förfallna Mål; men som Borgare-Ståndet sannna förslag redan den 15 Juni godkänt, lät ock Ståndet dervid bero. Ut supra 4 Ex Protocollo Carl Magn. Robsahm. Utdrag af Trotocollet, hållet hos Högloft. Ridderskapet och Adeln den 4 Juli I8I5. S. D. Instämde Höglofl. Ridderskapet och Ad. i det Vällofl. Borgare-Ståndets genom ProtocollsUtdrag af den 28 Juni meddeldta beslut, att Bag-Utskottets den 17 i samma månad afgifna Betänkande i anledning af Bag-Committéens förslag om förändring af Domstolarnas antal och organisation, skulle af Riksdagskotsnads-medlen, till utdelning inom Stånden, genom J-iag-Utskottets försorg skyndsamligen till trycket befordras. Ut supra Ex Protocollo A. G. Silverstolpe. S. D. Efter förnyad föredragning af BanlceUtskottets den 2 dennes på bordet lagda Memorial angående Banko-Verkets förvaltning, beslöt Höglofl. Bidderskapet och Adeln, i anledning af Utskottets aflemnade intygande om BankoEullmägtiges och Bankens Tjenstemäns berömvärda - Den 4 Juli. 4*3 varda utöfning af de dem åliggande pligter, att deras förhållande gilla och godkänna. Ut supra. Ex Protocollo A. G. Silverstolpe. Ut drng af Protocollet, hållet hos Hågvörä. Vrest-Ståndet vid Ur titna Riksdagen uti Stockholm d. 4 Juli 18*5* S. D.
Tillförordnandet afen sådan ständig Lagoch FörfaltningsComite borde dock icke förr komma i fråga, än den föreslagna Comitéen för de ekonomiska för faltningarnes granskande ocb förbättrande i allmänhet, samt HerrarLag-committerade fullgjort deras uppdrag, hvarjemte motionären äfven föreslagit, att Rikets Ständer ville, för ändamålets vinnande, tili Kongl. Maj:ts disposition ställa nödiga medel, hvilka af motionären förslagsvis upptagits till 8,000 R:dr B:co; 2:0 af Herr Cederschiöld, R. Th.} som ansett det vara af högsta behof påkalladt, att tillförlitlig kännedom med det snaraste vinnes om hvilka af nu befintliga författningar äro gällande och således böra uti förekommande frågor tjena till efterrättelse, helst för närvarande den största osäkerhet i afseende härå torde förefinnas äfven hos dem, som hafva till åliggande att författningarne tillämpa.
R:dr och, enligt förslaget från det sednare länet, till 1,500 R:dr årligen; af Landssekreteraren och Landskamereraren i Gotlands län samt Länsbokhållaren i Malmöhus län: att aflöningen för Länsbokhållarne måtte från nuvarande belopp, 1,000 R:dr, förhöjas, såsom de förre begärt, till 1,500 R:dr och, enligt den sistnämndes ansökning, till 2,000 R:dr i de större och 1,600 R:dr i de mindre länen; af Landssekreterarne och Landskamererarne i Södermanlands, Wester Norrlands, Göteborgs och Bohus samt Malmöhus län: att anslag måtte beredas för anställande af en andre Landskanslist och en andre Landskontorist, och af Landskamereraren i Hallands län: örn anslag till aflönande af en andre Landskontorist i hvarje län; af Landssekreterarne och Landskamererarne i Wester-Norrlands, Göte borgs och Bohus samt Malmöhus län: att lönerna såväl för de redan varande Landskanslistoch Landskontorist-tjenalemu, utgörande 500 R:dr, sorn för de föreslagna nya befattningarne, blefve fastställda till 1,000 R:dr, hvilket belopp äfven tillstyrkts af Landskamereraren i Hallands län för begge Landskontoristbefattningarne; af Landssekreteraren och Landskamereraren i Södermanlands län: att nämnda löner bestämdes till 600 R:dr för de redan varande och 400
Den, som godkänner Utskottets förslag i 62 §, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t, uppå Banko-Fullmägtiges underdåniga anmälan i ämnet, i Nåder täcktes låta bemedla det af BankoFullmägtige för Bankens säkerhet nödigt ansedda lånet under den form, som Banco-Utskottets Memorial, N.-o 55. 25 som för ändamålet kan finnas erforderlig, samt å ett sådant lån meddela Dess Nådiga garantie,” Voterar Ja, Den, det ej vill, Nej. Vinner Nej; l:a Alternativet, bifalles Ridderskapet och Adelns beslut, i enlighet hvarmed nämnde § skulle lyda sålunda: ”alt Rikets Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit, uppå Banco-Fullmägtiges underdåniga anmälan i ämnet, i Nåder täcktes låta bemedla underhandlingen om det af Banco-Fullmägtige, för Bankens säkerhet, nödigt ansedda lånet, under den form, som för ändamålet kan finnas erforderlig, samt å ett sådant lån meddela Dess Nådiga garantie.” 2:a Alternativet, bifalles Bonde-Ståndets beslut, i enlighet hvarmed nämnde § skall lyda sålunda: ”Rikets Ständer anhålla hos Kongl. Majit i underdånighet, det Kongl.
Detta ord, jag medgifver det, är måhända mindre väl valdt, men å andra sidan tror jag icke att någon skada kan uppstå, ty längre ned heter det uttryckligen, att beslut i omförmälda hänseende ej kan af K. Bellude fattas annorlunda, än efter behörig, inför protokoll och i närvaro af vederbörlig, ojäfvig föredragande, hållen undersökning, dervid den tilltalade naturligtvis eger anföra allt hvad han till lörsvar aktar nödigt. Det är således aldeles oantagligt att en landshöfding, utan tvingande skäl, skulle suspendera sin närmaste man, enär han samtidigt måste tilltala honom inför domstol; och ingen landshöfding kan vara så kortsynt, att han skulle utsätta sig för att få sin åsigt af domstolen underkänd, hvarvid han vore fallen inför allmänna opinionens dom. Något sådant vågar han helt säkert icke utsätta sig för. Denna rättighet att supendera är ofta af behofvet påkallad. Jag vill endast påpeka den möjliga och af erfarenheten ådagalagda händelsen af en kassabalans, då rättigheten att suspendera laudskamereraren är alldeles oeftergiflig. 92 Den 14 Mare f. m. Jag tror således att denna §, om än dess ordställning icke är den lyckligaste, dock i sjelfva saken är rigtig. Det var endast vid denna § motionären stödt sin hemställan, men Utsk:t har gått längre och jemväl egnat några anmärkningar åt ett par andra i berörde instruktion förekommande, §§. Utsk:t ogillar den i 12:te §:n förekommande bestämmelse, att Konungens Befh:de eger att genom förelagda vitén förbinda domaren att inkomma med saköreslängder och vissa andra uppräknade handlingar. Utsk:t synes förmena att härigenom skulle göras ett ingrepp i domarekorpsens verksamhet. För min del kan jag icke inse rigtigheten häraf, och tror jag att denna föreskrift, långt ifrån att vara skadlig, tvertom är ganska nyttig, enär domaren derigenom tillhålles att fullgöra sina skyldigheter. Vidare klandrar Ulslct att 67:de §:n tillerkänner Konungens Beflude rättighet att afsätta länsmän.