Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om afskaffande af Guld och Silfver å Uniformer. 2.0 Att Ståndet lågt till Hamllingarne Oeconomiae-Utskottets Utlåtanden: 1 Angående upphörande t vissa fall af Dykeri-Compagniets befattning med strandat Skepp oell Gods. Angående yrkad befrielse från Beväringsskyldigheten för gifta Personer. 36e Ben 2K April. Angående Vestmanlands Regementes fri', kallande från Arbets Commendering vid Götha Canal. 3 0 Att Stats-Utskottets Utlåtande om förändring i Beldädnadssättet för Indelta Arméen, blifvit återremitteradt. Alla dessa Protocolls-Utdrag lades till Handlingarne. Herr Cederskjöld, Pehr Gustaf, anhöll, att sedan Stats-Utskottets den 6 dennes afgifne Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om Stats-Regleringen under Åttonde Hufvud-Titeln den 23 dennes blifvit till Utskottet återremitterat, Ridderskapet och Adeln täcktes anmoda Utskottet att vid Återremissens besvarande tillika afgifva yttrande öfver Herr Gederskjölds sistnämnde dag framställde Förslag, att Kongl. Slotts-ByggnadsDirectionen alltid måtte på Entreprenad Auction utbjuda de å Kongl. Slottet förefallande Reparations-Arbaten, hvilka kunna genom Entreprenad verkställas. Uppå derom af Herr Grefven och Ordföranden gjord Proposition, blef Herr Cederskjölds berörde anhållan af Ridderskapet och Adeln åfällen, Ben 25 April. \ \ 361 Justerades följande: Utdrag af Protocoilet, hållit hos Höglofiige Ridderskapet och Adeln , vid Urtima Riksdagen i Stockholm, förmiddagen den 25 April 131g.
R:dr blifvit ådömde f. d. vice Kommissionslandtmätaren F. W. C., som visserligen icke anförde besvär, men snart begaf sig till Ryssland, derifrån han först för ett par månader sedan återkommit, hvilket förklarar, hvarföre nämnde bötesbelopp icke blifvit redovisadt; att. af förenämnde år 1859 ådömda 200 R:dr, de 150 ålades ofvanberörde f. d. vice Kommissions-landtmätare F. R., som anförde besvär i Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Svea Hof-rätt, hvars utslag gafs den 24 Februari 1862 och vann laga kraft, hvarefter bötesbeloppet blifvit betaldt, samt återstående 50 R:dr f. d. vice Kommisions-lardtmätaren P. C., om hvilken bötespost mycket skriftvexlats, utan att den ännu blifvit härstädes redovisad, emedan dels domaren, af misstag, uti Härads-rättens saköreslängd icke infört General-landtmåterikontoret, såsom, enligt det laga kraft vunna utslaget i målet, bort ske, utan Kongl. May.t och Kronan, i hvars uppbörd medlen ingått, samt dels, detta oaktadt, Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-rätt den 12 sistlidne Maj icke tillåtit medlens afskrifning i Kontorets räkenskap, som en följd hvaraf förberörde misstag blifvit, för vinnande af rättelse, å vederbörlig ort anmäldt; samt slutligen, att, af ofvannämnde år 1860 ådömda 75
Det må vara Hr Frilen föi behållet att på det sältet upptaga andras yttranden. Jag liar förklarat, alt medel icke böra beviljas till vägomläggningar eller anläggning af vägar, med mindre menigheterna förklara sig nöjde att, efter vägens anläggning, företaga ny vägdelning. Man kan icke dela vägen förr än den finnes, emedan det beror på vägens beskaffenhet och öfriga omständigheter i hvad mån det ena vägstycket bör blifva längre än det andra ; men om icke menigheterna i förväg förklara sig villiga alt underkasta sig ny vägdelning, så kunde de sedermera bestrida en sådan delning, hvaraf följden blefve att vägen icke komme att delas och icke heller blefve underhållen; men om deremot i lag bestämmes, alt den omlagda vägen skall emellan väghållningsskyIdige delas, så är del klart, alt om man vill ändamålet, måste man äfven vilja de i lag bestämda villkoren derför. Hr Dalman: Ehuru smickrande det är för mig att någon min ringa åtgärd af Hr Lefren ställes under rubrik af fosterländska bemödanden, så befarar jag likväl, att jag vid detta tillfälle icke kan vara nog lycklig förtjena detta loford, så vidt det förmodligen hufvudsakligen åsyftar, att Regeringen, i följd af min motion, skulle erhålla ett betydligt anslag. Jag har nemi. icke yrkat, att något större anslag nu genast skulle ställas lill Regeringens disposition. Jag har icke yrkat annat, än hvad som synes af StalsUtsk:s betänk. Af den der upptagna resumé utaf motionen synes tydligt, att den åsyftat en skrifvelse till Regeringen, hvarigenom Regeringens uppmärksamhet blefve fästad på nödvändigheten ali ordna denna del af communicationsiinierna i landet, och att, förr än en sådan proposition af Regeringen blefve framställd, det icke fallit motionären in, att något större anslag en bloc skulle ställas lill Regeringens disposition. Gr. Anckarsvärd:
Större del af in\ ventarier o. en obetydlig del af lasten bergade. ^Besättningen, jemte större delen af rigg och ) inventarier, bergade. il Besättningen och inventarier bergades. Farty \\ get sjönk. I Besättningen jemte lasten, 600 t-.r korn, bergade. Göteborgs och Bohus län. Bränvinsutskänkning. Kameralförhållanden. 21 Antalet af bränvinsutskänkningsoch utminuteringsställen jemte taxerade försäljningsbeloppet utvisas Tab. Litt.N. af nedanstående tab. Litt. N. Å landsbygden hade år 1860 till minuteringsrätt, utom i Carl Johans församling, och en på kortare tid i Inlands fögderi, ingen sig anmält. I hela Inlands fögderi ägde ej heller någon utskänkning rum. Försäljningsskatten utgjorde år 1860 för länet inalles 165,858 R:dr 35 öre, hvaraf, efter afdrag af uppbördsoch redovisningsprovision, en femtedel författningsenligt tillfallit Hushållnings-sällskapet. Af de hvardera kommunen tillkommande f har staden Göteborg användt för amortering af ett lån till nybyggnad af Allmänna försörjningsoch arbetshuset 18,000 R:dr, för Allmänna och Sahlgrenska sjukhuset 17,250 R:dr, till folkskoleanstalterna 30,000 R:dr och till vattenledningen 18,397 R:dr 66 öre; Uddevalla hela inkomsten till gasverksanläggning, bidrag åt fattigvården och polisens aflöning; Strömstad d:o till fattigvården; Carl Johans församling till polisens aflöning samt, likasom öfriga orter, till åtskilliga kommunala behof. 5. KaineralförMllandcn. Under den tid, som förevarande underdåniga berättelse omfattar, har inom detta län hvarken tillökning i hemmantalet inträffat eller något hemman kommit i ödesmål. Ett ödeshemman Stora Skogen | mantal i Nödinge socken af Vestra Hisings härad är deremot genom Kammar-Kollegii utslag den 24 December 1860 åt ny innehafvare med 50 frihetsår upplåtet.
Afven saknar jag ej kännedom om att Staten, i st. f. att, som sig borde, direkt pensionera sina tjenare, då de af ålder oell orkeslöshet äro oförmögne att längre förrätta sin tjenst, indirekt anser sig bidraga härtill medelst öfverlåtandet på Arméens pensionskassa af entreprenad-vinsten 58 D e n ,7 December. pä arméc-befälets begrafning, men delta l äll visar dock icke begrafningshjelps-afdraget, ty alla, sorn afgå ur tjenslen ulan pension, tillgodonjuta ingen slags fördel af Statens förenämnde frikostighet. Hvad slutligen lösen för fullmakter angar, är detta icke annat än ett tjensteköp. Skillnaden är endast, att Slaten och icke individen dervid är försäljningsmanncn. Nu äro likväl ackorder (tjenste-köp) icke allenast för tjenstemän förbjudne, utan hvad föreg:de generation i det hänseendet förbrutit, det får den närvar, dyrt umgälla. Amorteringen af arméens ackordslön är derpå ett talande bevis. Ar det dä rätt och billigt, att Staten fortsätter nämnde handel? Då Ijensterne i öfrigt äro till,"derföre att de ansetts behötlige, är det då rättvist, att de af innehafvarne skola betalas? Jag är i båda fallen af negatif åsigt — och är det i följd häraf, samt af hvad ofvan blifvit utredt, som jag ansett att bevillning ä lönernc, samt erläggande af begrafningshjelp och lösen för fullmakter böra försvinna. För att likväl visa, alt Statsverket, genom uphörandet af bevillningen och full makt slösen, icke enl. detta förslag går miste om påräknade inkomster, har beloppet genom afdrag å landlförsvarets närvar, tillgångar (se Tab. 30 *)) blifvit Statsverket lillgodoberäknadt. Såsom fullt motsvarande ersättning åt Arméens pensionskassa för begrafningslijelpen, innehåller åter förslaget, att de besparingar å anslaget lill Ijenstgörings-penningar, som genom befälets permittering upstå, skola tillfalla nämnde kassa.
Visserligen finnas vissa trakter, der marken är så stenig och'skogbeväxt, att endast smärre åkerstycken kunna uppbrytas och der befolkningen i följd deraf icke kan af jordbruket hemta mera än en ringa del af hvad som erfordras till dess uppehälle, hvilket i stället måste hufvudsakligen sökas i boskapsskötsel och försäljning af skogsprodukter; men dels äro dessa trakter både till vidd och folkmängd långt mindre betydande, än de bördigare delar af Länet, der, enligt naturens egen anvisning, jordbruket länge varit och ännu fortfar att vara det lörnämsta medlet till folkets bergning, och dels börjar äfven i skogstrakterne, i den mån skogarne uttömmas, saknaden eller otillräckligheten af andra lörsörjningsmedel att göra jordbrukets utvidgande till en nödvändighet. Under de lem år, som nu äro i fråga, har Länet i allmänhet haft jemna skördar och landtmannen har fått särdeles väl betaldt för allt hvad han kunnat afyttra. Jemte spridandet af en allmännare välmåga har denna omständighet öfver allt i märkbar mån framkallat ökade bemödanden att bringa jordbruket till en högre afkastning än förut, hvilka bemödanden röjas både i mångfaldiga nyodlingar och äfven i förbättringar, hvad sättet att sköta jorden angår. Äfven i trakter, der den fasta markens stenbundna beskaffenhet lagdt hinder i vägen för uppbrytandet af ny åker i någon väsendtligare mån, har man på sednare tider med fördel uppsökt och bearbetat här och der befintliga lägenheter att, genom vattnets afledande eller uttappande, till torr och odlingsbar jord förvandla kärr, mossar, madängar och mindre sjöar. Bland sådane nya odlingsföretag, påbörjade un - § 3. Naringarne. 14 der sistförflutne fem åren, åro synnerligast att märka sjön Nonnens uttappning i förening med sänkning af sjön Åkervrist i Ukna socken af Norra Tjusts härad, hvarigenom anses komma att förvärfvas fem hundra tunnland ny, odlingsbar jord, deraf en del redan blifvit uppodlad, samt sänkning af Bergsjön i Gärdsrums socken i samma härad, derigenom ett hundra tunnland odlingsbar mark vinnas.
Efter noga öfwcrwägande af detta ämne samtxcktc Ridderskapet och Adeln att ätaga sig inqwartcring för sine hus i Städerna under frcds-tidcr med följande wilkor nemligen: att all inqwartering, som in natura eller med penningar skall utgä, fördelas pä Ridderffapet och Adeln efter hittils för StändSperso-, ner wänlig methode, att i händelse nägon CascrneBpggnad eller andra inrättningar till inqwarteringcnS lättande finnas upfbrde, de af Frälse»Husägare, utan deltagande i de kostnader, som till sädana inrättningar redan kunna wara gjorda, mä gemensamt med de öfriga till samma ändamäl begagnas; att alla till Inqwartcring berättigade Tjenstemän som äro husägare, sedan de betala inqwartering för sina hus, äfwcn efter sin grad mä fä upbära inqwartering; att alla förut undantagna Husägare äfwcn mä i denna lnqwartcring deltaga; att alla publika hus frän inqwartering undantagas; samt att idkande af all Borgerlig näring emot ätagande af deremot swarande borgerlig tunga mätte blifwa en rättighet för alla Medborgarc-Ckatzer; om hwilket beslut de öfrige respcctive Ständen genom Utdrag af Protocollet wänligcn skulle underrätta-. Ht supra. Grefwe De la 6 arfi re, ^acob. Dä Ridderskapet och Adeln fattat ett beslut, kan det ej än - Den 6 September. rc>7 ändras; men för min enstilta drl stall jag anhällq att i Protocullek mätte infdraS, att jag aldrig kan deltaga i eller bifalla, att i cn flera gänger upläst, godkänd och i behörig ordning framstäld proposition, ö^wer htvilkcn votering blifwit anstäld, ordalydelsen följande dagen st-ll kunna förändras.
I den lägre afdelningen skulle undervisning meddelas i harmoni, kantorssång samt orgeloch piano-spelning, hvaremot den högre afdelningen komme alt innefatta, utom förenämnde läroämnen, äfven läroklasser för chöroch solo-sång, violinoch vioioncell-spelning, för blåsinstrumenters behandling, partiturläsning, komposition, instrumenta - Expeditions-Utskottcts Förslag till underd. Skrifvelse, N.-o 222. 49 menlalinn samt musikens historia och eslhelik. I häda afdelningarnc, der elever af båda könen mottagas, borde sedermera dessa bildas för Kyrkans eller Skolans tjenst, för theatern, militärmusiken, lill musiklärare och högre konstnärer. Med de ökade lillgängarne hade visserligen Akademiens verksamhet till någon del redan kunnat utvidgas, enär genom beviljade löneförhöjningar ål nuvarande 6 lärare med sammanlagdt 1,400 Il:dr det blifvit möjligt öka lektionstimniarnes antal från 34 till 84 i veckan, hvarjemte en klass i violoncell-spelniug inrättats. Men myeket återstod ännu innan denna läroanstalt kunde bringas i det skick, som åsyftades med nämnde förslag, hvilket afsåg att utsträcka undervisningen lill 135 timmar i hvarje vecka. Härtill fordrades i främsta rummet anställande af 4 nya lärare, en i figuraloch solosång, en för meddelande af undervisning i behandlingen af blåsiustrumcnter, en i komposition, instrumentering och partitur-läsning, samt en lör musikens historia och eslhelik, för hvilkas afiönande beräknats en ytterligare årlig utgift af 3,200 R:dr.
R:dr, efter pröfning af kommitté för bevillnings-taxering, hvilken kommitté bör bestämma en högre afgift än den nu i allmänhet stadgad är, då afsättningen anses vara af större betydenhet. För sådant gästgifveri, hvilket är att anse såsom endast skjutsombytningsställe, vare minsta afgift lill Kronan för nämnda tid 2 R:dr 12 sk. d) Hvad i 5, 18 eller 23 § stadgadt blifvit skall ej gälla för stad före den 1 Oktober eller för landet före den 1 November 1855. Res ervationer: af Grefve Mörner, Axel E. K.: »Emot Utskottets förslag i nedan antecknade §§ får jag mig reservera, nemligen: § 5. Sedan, enligt nu afgifna förslaget, handlande i städerne få idka minuthandel med bränvin, om de dertill förvärfva sig rättighet, synes förbudet emot bränvinsminuthandelns idkande i samma gård å landet eller i samma lägenhet i stad, der annan handel bedrifves, vara öfverflödigt; ty om en handlande i stad säljer en butelj eller kanna bränvin i sin handelsbod, eller i ett särskildt bränvinsmagasin i samma eller nästgränsande hus, gör ej stor skillnad, och å landet får bränvinsminuthandel icke utöfvas af den som idkar annan handel. Genom borttagandet af dessa förbud, skulle äfven blifva öfverflödigt att stadga ett särskildt undantag för vinhandeln. Derföre får jag lör denna § föreslå följande, med Ridderskapet och Adelns beslut öfverensstämmande, lydelse: Utskänkning af bränvin må icke utöfvas af den, som idkar annan handel, till hvars bedrifvande särskildt tillstånd erfordras. Å landet vare lag samma för minuthandel med bränvin. $ r
Men hvarföre har icke Ulsk. föreslagit den föreskrift, att den, hvilken ulborgar varor, alltid bör vara skyldig att lemna motbok? Eden hade då aldrig kommit i fråga. Om jag lyckats att göra mig begriplig för 11. o. Ad., återstår blott för mig alt uppgifva förslag till en redaclionsförändring, hvarigenom, enligt min tanka, det åsyftade ändamålet skulle vinnas. Jag skulle dä vilja föreslå, att i st. f. 1 § 11. o. Ad. ville antaga en § af följande lydelse: ”Handlandes bok medför öfver skedd utborgning icke bevisning emot annan än handlande, med mindre, än alt motbok lemoad blifvit”. Deremot skulle jag lill 2 § vilja, med uteslutande af dess lista period öfverflytta Ulsk:s hela 1 §, hvarigenom den sålunda af mig föreslagna 2 § skulle börja med: ”Ilar handlande etc. eller emollagil”; samt sluta med: ”Har motbok lemnad varit med ed styrka”. I afseende på 3 § får jag vördsammast fästa uppmärksamheten på den reservation, som Hr Lagergren dervid afgifvit och hvaruti han rätteligen har anlydt, ali de bevis, som blifvit uppräknade lill styrka för ett kraf handlande emellan, i sjelfva verket icke innebära något bevis. Jag erkänner, lika med Hr Lagergren, alt de bevis, som der stå uppräknade, icke äro af beskaffenhet, all de alltid böra äga vitsord. Så kan t. ex. en reqvisition vara inkommen, utan att expedition derpå har följt, oell aldra minst bör en forsedel kunna åstadkomma någon bevisning, alldenstund den kan presteras utan att den handlande ens känner namn'eller hemvist på den person, som lernnar den. Om man deremot ur denna §:s 2:dra period uteslöt från och med ordet ”bref”, till och med ordet ”eller” näst efter ordet ”forsedel”, så hade man väl uttryckt, att bevisning skulle äga rum, men man hade icke sagt hvad slags bevisning, som vore i fråga.
Ad. fattat, att, i händelse de andra RiksSttn besluta bibehållande af förbud emot införsel åf kläde, inbjuda desamma lill en und. anhållan hos K. M., att det må medgifvas ägarne till finare fårhjordar inom Riket att få emot tull införa ett qvantum fint kläde, i vigt motsvarande det qvantum electoralull, som desse ägare kunna exportera, endast med den inskränkning, alt detta qvantum ej får öfverstiga 3oo,ooo Sf. — Att jag ej gillar införselsföl boden har jag ofvan sökt utveckla; rnen om de af majoriteten bland RiksSttn bibehållas och qvarstå såsom lag, så kan jag än mindre gilla ett förslag, som innebär ett undantag ifrån denna allmänna lag till förmån för några få större jordägare, sorn skulle i värde kunna uppgå lill mera än hälften af värdelafhela den pro - Den g Januari f. m. 7 duclion, som R. St. genom förbudet velat skydda. — Inconseqvensen ar för stor, för att efter min tanke vara värdig en Representation, som på allvar behandlar en vigtig fråga, och dessutom skulle dea i sin tillämpning medföra ett i stort legaliseradt lurendrejeri, som ej kan annat än blifva förderfligt. Uppå derefter framställd propos. biföll R. o. Ad. att Frih. Gyllenhaals anförande skulle få till Bevilln.Utsk. åtfölja meddelandet af R. o. Ad:s beslut i anledn. af Utsk:s utlät. Hr Rosenblad, Bernil.: Sedan R. o. Ad. beslutat att låta ur prot. utgå de discussioner, som förefallit under öfverläggningen 0111 tulltaxan, så anhåller jag, att det skriftliga anförande jag till prot. den g December, eller den dag då öfverläggningen började, afgaf, måtte i denna dags prot. intagas. Anledn. till denna begäran är, att jag under iöreg:de öfverläggningnr i detta ämne saknat tillfälle att lemna den utveckling af mina åsigter, som jag önskade få i prot. förvarad.
Det var, ej en lutning åt karelska dialekten, såsom man förmenat, ty någonting alltför mycket karelskt har aldrig ingått i hans skrifsätt, men väl någonting österbottniskt eller fastmer uleåborgskt, som röjdes dels deri att han lemnade förmildringen af t till d obetecknad (i företalet till Kalevala), dels deri att han alltför mycket uteslöt i uti inoch utljudet, t. ex. i sillon, julkasta, tilasuuden, jommosetki, pysy (pysyi), tapahtu (tapahtui). I slutet af "Muistelmia" anträffas äfven det för den uleåborgska dialekten egendomliga, att inessivändelsen har enkelt s, t. ex. oikiasa pääsä: men denna boks slutkapitel äro ej heller öfversatta af Lönnrot. Ehuru han sålunda ej var någon synnerligt glänsande prosaist, har han likväl, såsom af det ofvansagda framgår, medelbart i icke ringa grad bidragit till att lyfta den finska prosan till den ståndpunkt, på hvilken hon nu befinner sig. Det samma gäller om hans tillgörande för den moderna poesin, ehuruväl äfven på detta område mera med afseende på formen än innehållet. Den finska konstpoesin före Lönnrot rörde sig antingen i den gamla runans eller i den bristfälliga nyare form, hvilken förekommer i psalmboken. Det mest lyckade arbete af förra slaget är Salamnii kända "Ilolaulu Jesuksesta" ("Glädjesång om Jesus"); i östra och norra Finland var diktandet i den gamla runosångens versmått under detta århundrades första årtionden ännu i temlig blomstring bland allmogen. Paavo Korhonen i Rautalampi socken (k. 1840) var en af de främste bland bondpoeterne. Konstpoesin i psalmbokens manér blomstrade deremot för det mesta i vestra Finland och uppenbarade sig i tryck som s. k. godtköpsvisor, hvilka till formen mestadels voro lika dåliga som deras mönster. I den moderna formen lyckades endast någon enda framalstra någonting bättre, såsom t. ex.
Emot den i 8:de punkten Riksgälds-kontoret förbehållna uppsägningsrätt anmärktes, att densamma skulle upphäfva reciprociteten mellan långifvaren och låntagaren ; men förklarade ombudet sig vilja derom rådgöra samt föreslog, för den händelse sådan uppsägningsrätt ej kunde inedgifvas, att lånet återbetaltes i 4 lika delar, af hvilka den första delen den 15 Juli 1866 och de andra med j års mellantid mellan hvarje. Den i 10 punkten intagna bestämmelse om provisionens erläggande i sammanhang med ränteliqviderna önskade ombudet förändra så, att vid lånets inbetalande en procent för hvarje år finge afdragas. För öfrigt komme skuldförbindelsernas belopp att bero af derom träffad särskild öfverenskommelse, och, på tillfrågan huruvida Riksgälds-kontoret kunde vara tillförsäkradt att, om hela det önskade lånet ej erhölles på nu öfverenskomna vilkor, åtminstone få under loppet af påföljande Januari mottaga en lånesumma af 3,000,000 R:dr, förklarade ombudet sig sakna bemyndigande att derom afgifva bestämdt svar, men ansåg största sannolikhet förefinnas för medgifvande härtill. Efter det underhandlingen med Skandinaviska kredit-aktiebolagets ombud sålunda slutats, tillkännagaf Ordföranden, att General-konsuln Heinemann blifvit underrättad om Fullmäktiges önskan att, i händelse det väntade brefvet från Schröder & Komp. ankommit, erhålla del af dess innehåll. Heinemann hade, till följd häraf, infunnit sig och förevisade ett bref från Schröder, ur hvilket han uppläste ett yttrande af innehåll: att Schröder vore fast öfvertygad derom att — under förutsättningar, om hvilka protokollet icke lemnar upplysning, men som synas hafva afsett dels den erbjudna krediten, dels räntekuponernas betalbarhet i Hamburg och Frankfurt, — hela 1864 års amorteringslån efterhand skulle blifva placeradt och falla sig billigare, än om penningar på konstladt sätt anskaffades; att för öfrigt lånets position blefve oförändrad och att statens kredit ej komme att lida.
Om ock ^fäderne skulle finna sig bättre belåtna med den af mig öfverklagade än medi den föreslagne flyttningstideft, bör det så mycket mindre lägga hinder i vägert för den önskade ändringen, om hvilken, Sorn jag vågar tro, hvarje landtman thed mig förenar sig, som den förmon de deraf kunna hafva, aldrig kan uppväga eller på något sätt jemföras med de olägenheter den nu nyttjade flyttningstid för landtmän i allmänhet nödvändigt skall medföra, till och med öfverstigande i betydlig mohn, den förra i slutet af September inträffande flyltningstidens olägenheter. Detta mitt vördsamma memorial, tror jag S74 ften 28 Februarii. böra de öfrige medstånden communiceräs Och till OeconomieUtskottet remitteras. N.o 6, Friherre Rehbinder, Johan Fredric: Den för landsvägarnas grusning, från ali* manna lagens föreskrift, sedan sista Riksdag förändrade tid, till midt i sommaren istället för om hösten, torde i anseende till den mindre nytta den medför äfven förtjena någon uppmärksamhet och önskansvärd! få återgå till samma årstid, förr varit vanligt att detta ar-* bete förrätta, det vill säga i October månad. Att en grusning om sommaren, då landsvägar, ne i allmänhet äro torra ej medför någon förmon, men deremot mycken olägenhet af förökadt dam , som i synnerhet inträffat der ej tillgång finnes på jordfritt grus, är af erfarenheten besannadt, och t i 11 räck t li ge n bevist derigenom . att kanske på de fläste trackter i Ostergöthlanf, allmänheten redan frångått denna nya tid, hvartill Konungens Befallningshafvande gifvit sitt samtycke, med det vilkor att alla i ett district boende, derom skulle vara öfverens för att undvika Kronobetjeningens ökade besvär med på olika tider anställande vägsyner.