Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men jag frågar eder, mine herrar! ur det icke en hjelp äfven för de laglydiga medborgarne, alt inan tillvägabringa!' sådana anstalter, der man kan få broltslingarne noga bevakade, sa att de ej kunna utslippa , der man icke nödgas insätta 20 ä 3o mindre brottsliga personer tillsammans med kanske lika mångå grofva brottslingar, af hvilka de förstnämnde få lära sig ganska många nya laster och kanske till och med grofva brott saint sålunda blifva ännu mer förderfvade än före häktandet; och tinnes det något vackrare, för nationen mera ömmande, eller något som bör ligga lagstiftande makten mera om hjertat, än att söka genom en lags stiftande förskaffa nationens medlemmar säkerhet till lif, lemmar och egendom, äfvensom att söka hämma deri demoralisation, som dagligen och Gudnås alltmer och mer intränger i vårt land. Jag anhåller hos Hr Frih. o. Landtm, om propos. äfvensom hos H. R. o. Ad. 0111 bifall till de sammansatta Utsk:ns betänkande. Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh.: E11 värd talare har före mig ganska riktigt framställt de oöfverstigliga hinder, sou] legal i vägen för de sammansatta Utskrn att för närvar, länka sig någon vidsträcktare åtgärd till häradshäktenas ombyggnad, att nemi., innan något sådant kan ske, med säkerhet och visshet att de murar, som uppföras, blifva beståndande för framtiden och icke behöfva flyttas eller ändras; måste först en ny reglering af domsagorna äga rum, likasom förut bör vara bestämdt huruvida ransakningarna skola ske på en punkt inom domsagan eller på flera, emedan detta inverkar på frågan, huruvida det fordras ett eller (lera fängelsehus i domsagan. Frih. Boye har trott, att den summa af i5 eller 16 hundratusen r:dr, som Utskrn föreslagit, skulle vara för stor för ändamålet samt har iallmänhet fästat uppmärksamhet på lämpligheten att i denna vigtiga fråga gå till väga med varsamhet och icke för fort.
Cronhjelms anförande, hvilket jag i flera liänsenden ogillar, och tror äfven, att en stor mängd, lika med mig, icke i annat afseende instämmer uti de af Hr Gr. yttrade tänkesätt, än i frågan att nitälska för Konungens rätt och fäderneslandets väl, men i hvilket fall vi anse andra medel, än de af Hr Gr. begagnade, leda till målet. Jag erkänner min underlägsenhet u}i framställningsgåfvan och min oförmåga att upptaga och punktvis besvara det långa syndaregistret, men anser det likväl icke vara rättsenligt att låta sanningen fördunklas, öm icke qväfvas, af den lyckliga talegåfvan, samt vill således i allmänna reflexioner framställa mina skiljaktiga åsigter. Hr Gr. börjar med att ogilla Constit.Ulsk:s s. k. dechargehelänk. Äfven jag ogillar detsamma, såvida dertill skola räknas anmärkningarna emot Hr Skogman; men deremot skulla 84 Ben i Juli e. ra. jag hafva ansett det högst constitutionsvidrigt, om Utsk., äfven anande alla de anmärkningar, Gr. Cronhjelm nu gjort, tillåtit sig ett framställande till R. St. af hvad i dessa frågor uti Statsrådet blifvit tillgjordt. Frih. Ehrenborgh har så fullständigt ådagalagt obefogenheten deraf, att Utsk. framställer annat, än hvad inom Utsk. eller Stånden anmärkes, att jag inskränker mig till ett åberopande deraf. Jag har ännu ett alltför stort minne utaf obehagligheten deraf, att, vald till ledamot af ett Utsk., oansedt allt bemödande att motsvara ett sådant förtroende, ändock få uppbära ständiga förebråelser och tadel från ett visst håll för det att man icke kunnat uppfylla allas fordran, så att jag icke kan annat än dela Constit.Utskts träffade lika öde i detta afseende. Frih.
Rikligt med sjösand på botten af det sättet fullkomligt rena i samma buren. Badvatten emellanåt. Finnes ohyra vatten, som bör vara kallt, helst om å buren, rengör då denna i kokhett vatten. Bli foglarnes klor för långa, klipp dem förvantarne äro genombrutna; ty i varmt sigtigt. vatten dels förlora de sin snöhvita färg, N:P 292. Bestryk allt trä, ni kan komma dels krympa de ihop. Utan att vanåt på och uti divan en, med Hjorthornsolja tarne dragas af händerna, sköljas de; (fås på apoteket). Då flyr väggohyran och, ni får passa på döda den, när den kommer om de sedan något litet få sitta qvar fram på golfvet. Glödga sedan några jernpå varma handen, så äro de färdiga bitar, lägg dem uti ett stenfat, slå salpeteratt manglas, som sker endast för att syra derpå och ställ det inuti divanen, * så att röken sprider sig genom stoppningen. Bäst erhålla glans. Anta W. verkställa utrotningsprocessen i ett tomt rum eller på vindskontor eller dylikt, emedan hjorthornsoljan har en obehaglig, stark lukt. Fru Vill man friska upp fjäder, förfar man på följande sätt. E n inmurad bryggpanna eller en stor kittel upphettas; deruti lägges fjädern samt ett lakan Öfver; man sticker ned handen och rör i fjädern, som utaf värmen höjer sig och blir som ny. Inneliållsförteckning:; Maria Sofia Schwartz; af Lea. (Med porträtt.) — Idun år 1800. — Hvems var felet? En äktenskapsstudie af Oilar. (Slutet.) Bakning. — Tvätten. — Hvarjehanda. — Frågor, — Svar. A n n o n s e r. Frågor. Vän af sjukvård. Böra palmträd i allmänhet hafva mycket sol, eller trifvas de häst i skuggan? Sveriges Annonspris: 25 öre pr petitrad ( Ingen annons införes under 1 kr. LEDIGA PLATSER. Föräldrar och målsmän. En konfirmerad yngling, välartad, N:r 347. Frågas, huru tillagas goran, eller hvartill kan gorånjern användas, utan att deri med god uppfostran samt med håg för förlora ägg?
richesse oblige,). I haf ven filtt for intet. Gifven! Ocksd skola ' At Rosalie Olivecrona skviil som At Fredrika Bremer och Sophie Adlerspsrre tjugonde seklets kvinnor Ggaa den vordnad. och tacksamhet, som nu stundom forviigras dem, inen son1 de i s9 rikt mktt ' fortjanat. E m F ' ~.~xell. - Tacksamt m i erlrii.nnas att under de senasto 20 h e n landatingen arbetat med bide nit och frnuging for sj~zkrlrirdcns forbiittrande inom sina respektive omrdden. Dock hsr detta arhete 1iit.intills gAtt nBstan uteslntaiide i en riktning, den att nnskaffa tidsenlig och god s ~ u ~ ~ ~ I ~ s L ' Q ~ fE Y t E lidnnde medmiinniskor. 89 viilsignelserikt dettn iin varit, SB Br det likval nn tyiiligt nog att lilnd~by$lem behof af sjukvi.rd hv arken blifrit eller of verhuf vad taget nagonsill kan blifva tillfr.edsst8lldt endast _genom 18nslnsarett och andrcl sjukviirdsanstalter. Icke allenast ekonomislra ntan iif ven rent lokala s k a liigga hiirfor hinder i viigen. Pd landsbygden kommer det nog alltid att blifva siisom det nu Br, att blott ett f &amp; t d af de sjuka kunna beredas vBrd p i sjukhus. Friin sjukhnsvRrd uteslutna Siro forst och friimst det stora flertalet epideiniskt sjuka, hvilka enligt nn giillande prasis icke cmottugas till viird pB lanslasaretten. Vidare alla sBdana sjuka, som icke kunna forelas till sjuhhus, antingen till fol jd af sjlnkdomens beskaffenhet och hiiftighet eller till foljd af afstiindet och svira kommunikationer.
Länen upprättade markegångs laxorne - Stats-Utskotlets Utlåtande, N;0 ijo. 25 taxorne anses behöfva ytterligare granskning och controllering, sådant då. må uppdragas, hvarken åt Kongl, Kammar-Collegium eller åt något annat Embetsverk, utan helst åt Rikets Ständers Fullmägtige i Banken och Riksgälds-Conloret; uti hvilka förslag Prostarne Gahne och Hallström, instämt; c') af Anders Andersson från Östergöthlands Län, som föreslagit, att, då vid markegångs-sättningen inom Länet både räntegifvare och räntetagare deltogo, någon tillökning utöfver det af Comiteen bestämda markegångspris icke må tillåtas, samt således Kongl, Kammar-Collegium icke ega rätt att uti de sålunda stadgade varu-värden besluta någon förändring; äfvensom att sedan, efter skedd öfverenskommelse emellan räntegifvare och räntetagare, den senare ingått på att taga lösen för spanmål, liqviden bör ske efter årets markegång, utan tillökning för forsellön; d) af Nils Strindlund från Wester-Norrlands Län; e) af Anders Nilsson från Östergöthlands Län; f) af Johan Persson från Upsala Län; och g-) af Per Burge och Christer Persson från Gottland, hvilka alla, under anförande af det, efter motionärernes förmenande, olämpliga deruti, att de af Riks-Ståndens Deputerade bestämda markegångspris skola kunna af Kongl. Kammar-Collegium förändras, yrkat, att berörde Embetsverks rätt att pröfva besvär öfver markegångs-sättningarne måtte upphöra; hvarjemte de 2:ne sistnämnde motionärerne föreslagit, att, när den skattskyldige vill in natura aflemna räntepersedlar, 2:ne tillkallade husbönder, i Krono-Länsmannens närvaro, må ega att dem besigtiga, godkänna och försegla, hvarefter de af indelnings-hafvaren borde utan invändning emottagas.
Det skäl, som talar för dess antagande, är vida större, det nemi., att tillräcklig tid må leranäs representanterna, synnerligast af den lägre classen, att bereda sig till sitt vigtiga kall genom inhemtande af nödiga insigter uti de oundgängligaste ämnen. Att i detta afseende endast lemna dem några få veckor skulle kunna synas vara grundadt på den beräkning att erhålla Representationen till en del sammansatt af medlemmar, som icke ägde kännedom om de ämnen, hvarom de gå att besluta. Jag medgifver, att §. kunde varit bättre redigerad, att tiden kunde varit bestämd lill år eller ett helt; men då sådant icke skett, och då man icke bör förmoda, att Ständerna begagna rättigheten annorlunda, än att de för valen utsätta en lämplig tid, samt då de 3 Stånden, som denna Den 24 Mais f. m. 5- egentligen angår, bifallit densamma, vågar jag till R. o. Ad. hemställa att göra detsamma. Frih. Ehrenborgh: Jag har en gång förklarat, att jag icke vill yttra mig i saken. I sådant fall skulle jag till och med anse de af Hr v. Troil anförda skäl mera tala för förslagets antagande än för motsatsen, såvida jag'ansåg redaclionsförslaget kunna uppfylla fordringarna. Jag tror, att man, fastän något senare, kunde komma till samma ändamål genom en contraproposition af Regeringen. Men jag har dock måst fästa mig vid några uttryck i §., som förefallit mig felaktiga; och jag hemställer till Hr v. Troil, 0111 det icke varit lätt att undvika tvetydigheten, örn, i stället för: valen till riksdagsmän, det hetat: riksdagsman* na valen. En annan omständighet har jag äfven fastat mig vid. Uti 2:dra punkten af förändrade redactionsförslaget står nemligen: ”Domhafvanden i häradet vare alltid valförrättare för BondeSt.”, ehuru domhafvanden (hvilket reduetionsförslaget äfven straxt efter innehåller), om han är frälseman, icke äger förrätta valet. Allt detta är små redactionsfel, som jag skulle förbigå, om jag trodde, alt §. i öfrigt innefattade de correctiver, som jag anser vara nödiga.
Det behöfver knappt sägas, att bokens hjälte, som a£ fadern ärft soldatnamnet Lejon - på arabiska Eebir - är ett under af styrka och ädehod och såluodrt ' gör fullt skal för sitt namn. Pörf. slösar med stora ord och starka i~ttryck: när el .Kebir slåss, flyger hans sabel &gt;som en svalas vinge », när han såras blöder han u r mer &amp; r sexton s h, nar han nffyrat ett Izanonskott med kedjekulor, dödas därmed 40 man och såras lika många. Hans kredit hos bankiren är obegriinsad p&amp; millioner; hans hiistax äro de ädlaste arabiska springme, hans vapen gnistra af juveler o. s. v. Boken vimlar ai iiinderjordiska gångar, falluckor, mystiska järnringar, lönndörrar m. m. och natiwligtvis saknas icke undersköna damer och högborna ädlingar, lika litet som lömska öfverfall och oförutsedda räddningar. Allt detta l&amp;ter ju lasa sig som en färgrik saga, men just därför kommer det historiska icke i stamning med det öfriga. Nar sådana personer som den engelska sjöhjälten lord Nelson och marseljäsens iipphofsman Roiiget de 1 ' Isle uppträda på scenen, samt autentiska kungabref från Giistaf IV Adolf anföras, så verkar det något främmande, Moralfilosofien &amp; r tydligen icke heller förf: s starka sida, men lyckli,atvis förekomma allvarliga reflexioner mycket sällan. Och antagligen saknas dessa ej heller af de iingdomliga läsare, hvilka skola finna det svårt att lagga boken ifrån sig, förrän de hunnit till sista sidan. För dem, som icke ' sjalfva äro begåfvade med en rik inbillningskraft eller spelande fantasi, ar den kanske mest lämplig. De underhaltiga ilJ.ustrationerna kunde icke blott saklöst vara borta; ' det vore en fördel för boken att vara dem förutan. Grekiska Sagor af Hedda Andersson, illustrerad. Fru Hedda Andersson, som redan skankt rar barnbokslitteratur SA många goda alster af sin penna, har äfven i år riktat denna litteratur med ett siiïdeles godt arbete.
Se här det lilla receptet, som Ni själf kan inlämna på apoteket utan läkarepåskrift: » Rec. Brom. natr. 20, d:o antim. menth. 120. » Man tager häraf eu tesked tre gånger om dagen i tre dagar före sjöresans anträdande. Och så — lycklig resa! Ankomsten till Newyork. Den första representanten för den nya världen som visar sig för Er är » The health officer », » sundhetsinspektören », som kommer ombord, innan skeppet nått hamnen. Han följes sedan af tulltjänstemannen. Beträffande tullen har jag redan gifvit Er de nö- diga antydningarna. Innan Ni lämnar skeppet, får Ni afgifva en deklaration om ålder, sysselsättning, nationalitet m. m., allt för statistiken. Vid ankomsten är det vanligt, att den resande ger skeppets steward en dusör af ett par dollars och de andra tjänarne i proportion därefter. Nu är frågan: ämnar Ni bege Er direkt till Chicago och först på återvägen stanna några dagar i Newyork, eller önskar Ni hellre att först bese denna Nordamerikas största stad? Det är en smaksak. Ni har ju ej lång tid på Er. Om jag beräknar resan från Göteborg till Chicago och åter till minst 25 å 26 dagar, återstå af de anslagna sex veckorna eller en och en half månad blott 1 8 — 2 0 dagar. Det gäller därför att ekonomisera lika mycket med tiden som med penningarne. Jag skulle råda, att Ni beger Er direkt till Chicago och först på hemvägen stannar i Newyork. Ni kan då med mera lugn — och vana — njuta af dess skönhet. Jag utgår således från den förutsättningen, att Ni följer detta råd. Då behöfver Ni ej nu skaffa Er något rum i Newyork, utan första och enda åtgärden är att skaffa Er biljett från Newyork till Chicago. (Forts. o. slut i nästa n:r.) 29 hvarandra, samt själf hopsummera och anglfva summan under listan.
Hvarje nummer, tryckt på elegant papper och i ett format betydligt större ån Iduns, omfattar ett 8-sidigt hufoudnummer med 60 å 70 figurer, en stor dubbelsidig mönsterbilaga med mer ån 120 tillklippningsmönster samt en 4-sidig likaledes rikhaltigt illustrerad handarbetsbilaga i samma format som hufvuönumret. Sändas 75 öre (i st. f. 50 öre) i frimärken, så erhålles därjämte med hvarje nummer en fin färgtrycksplansch med modebilder pä ena sidan och moderna hårfrisyrer å den andra. Bedaktionen. För våra damer-artister. För Idun af S. J T e d a n s t å e n d e rader äro egentligen afsedda att jl utgöra ett slags fortsättning på en i Idun tiI digare meddelad uppsats om » teckning i blyerts och svartkrita ». Att de nu nedskrifvits, är närmast alt lillskrifva ett par lefnadsfriska, unga damer, som fingo fatt i mig härom dagen på Gustaf Adolfs torg och besvuro mig att så fort det var möjligt gifva dem en lektion om ritning pä skrappapper. Dylikt papper hade de nämligen hört talas om så mycket, sade de, och vdle rysligt gärna försöka sig på med det. De hade ännu ingen egentlig aning om saken och bådo mig för all del » skrifva i Idun, » så att de genast kunde göra ett försök och om möjligt hinna få några enklare konstverk på skrappapper färdiga under sommaren. 1 den förra uppsatsen om teckning medhann jag emellertid ej att nämna några ord om ett slags teckning, som står teckning med svartkrita ganska nära, och hvilken konstart kan lämna synnerligen lyckade resultat. Jag vill därför nu begynna med några ord om teckning med kol. Denna teckning går hufvudsakligen så till, att man i stället för svartkrita använder fina, smala träkol, som spetsas med en hvass knif, då man vill ha rena, klara linier och för öfrigt öfver hufvud taget förfar så- som vid svartkritsteckning. Här torde vara stället att lära mina ärade lä- sarinnor — som ej kunna det förut — hur man lämpligast skall spetsa ett stycke krita eller kol.
Comp. å ena, samt åtskilliga bland allmogen å andra sidan upprättadt kontrakt, hvarigenom nämnde bolag., under åberopadt stöd af Kongl. Kammar-Kollegii utslag den 20 Maj 1846, emot vissa, enligt motionärens åsigt obilliga vilkor, åt uppgifne personer bland allmogen öfverlemnat rättigheten till tjäru-tillverkning å de till Baggböhle sågverk anslagna allmän ningar i Degerforss, Wännäs och Umeå socknar. Till upplysning om förhållandet med den uppgifna rättigheten att å kronoskogarne inom de norra länen hemta virke till tjärbränning, får Utskottet anföra, att, till följd af Rikets Ständers vid 1828—1830 årens riksdag gjorda underdåniga framställning, Kongl. Maj:t under den 6
Hvar och en bör skyddas af samma rätt, hvar och en bör dömmas af samma domstol; det är otvifvelaktigt, och jag trotsar mine motståndare, att kunna bjuda något giltigt skäl emot denna sats. Jag är alldeles icke gripen af sympatierna för allmän jemlikhet, men jag kan ej tala emot likhet inför lagen, och det är mig omöjligt att säga att likhet inför lagen i detta fall existerar. Här är icke fråga om annat, än att både tiggaren och den förnäme skola lyda under samma lag, dömmas af samma domstol. På dessa skäl har jag tillstyrkt och deltagit uti betänk, och jag mäste äfven här, på detta rum, för detsamma lemna min röst. Om likväl R. o. Ad. skulle, instämmande i de Heste talares åsigter, vilja tillstyrka betänk, med förbehåll för sig i rättigheten, att välja sina bouppteckningsman och att förmyndarekammaren, i stad der sådan finnes, ej skulle taga befattning med de omyndigas medel; så är det obestridligt, att R. o. Ad., vid efterskänkande af sine företrädesrättigheter i öfrigt kan förbehålla sig bibehållandet af denna, och jag får i det fallet underkasta mig majoritetens beslut. Om också i det afseendet en förmån bevaras R. o. Ad. så kan åtminstone derigenom icke den ringaste olägenhet tillskyndas någon samhällsmedlem, och den förmån, som R. o. Ad. förbehåller sig är oskadlig. För den händelse att R. o. Ad. delade den åsigt, som blifvit yttrad af Frih. Rehbinder och Hr von Rosen, tager jag mig friheten föreslå att R. o. Ad. måtte afsäga sig den i 6:te punkten af R. o. Ad:s d. 16 Ocl. 1723 utfärdade privilegier stadgade rättighet, att i vissa mål omedelbart dömmas af Hofrätt, med förbehåll likväl att derigenom ingen inskränkning sker i den frälseman hittills beviljade förmånen att utse bouppteckningsman, samt att förmyndarekammare i stad der sådan finnes derigenom ej blifver berättigad alt, i afseende på förmynderskap öfver frälsemans barn, utöfva annan makt, än som i allmänhet tillkommer domstol i förmyndaremål.
Fä vi det icke, — jag underkastar mig hvad omdöme Hr Landtm, i den delen behagar meddela oss, och skall icke begära votering; — men jag förklarar, att jag skulle anse mig brista i den pligt jag har till nationen, brista i den sisla gärd jag ger såsom representant åt Svenska folket; ja, jag skulle icke anse mig hafva samvetsenlig! uppfyllt mitt riksdagsmannakall, om jag sade ja till någotdera af dessa förslag, och skall i prot. fritaga mig för framtiden från allt ansvar för hvad som händer. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att R. o. Ad., i anledledn. af den fråga som uppstått om Hr Nordenskölds förslag, sorn innehölie, alt en del af, eller hela den andra kammaren skulle utses genom val, som Konungen gjorde, nu kunde komma under ompröfning, borde förvänta att Hr Landtm, lillkännagaf sin mening, och finge Hr Landtm, således erinra derom, att R. o. Ad. beslutat, det representationen bör sammanträda på två genom val utsedda kammare, och då en utnämning eller ett utseende af Konungen icke kunde anses såsom ett val i den mening, som detta ord vanligast antages uti, kunde Hr Landtm, icke finna att Hr Nordenskölds förslag i delta afseende numera kunde blifva föremål för en propos. inom R. o. Ad. Hr Nordensköld: Jag underkastar mig Hr Frih. o. Landtnäs yttrande i detta fall, och får erkänna, att jag icke har någon annan att skylla än mig sjelf, emedan jag ett passat på när tid var. Emedlertid anser jag det vara så angeläget, att Konungen skall få en del i formationen af öfre kammaren, alt Gr. Spens icke öfvertygat mig med hvad som Coust.Utsk. möjligen har skrifvit derom i principen; ty den förändring vi gå alt göra, är så stor och ingripande, alt, i jemförelse dermed, den förändring är intet, alt låta Konungen få någon del i tillsättningen af öfre kammaren, för alt göra det möjligt, alt den för fäderneslandets väl skall kunna under en längre tid uppfylla sin bestämmelse. Sedan jag 356
I denna skrifvelse anmodas rederierna alt till poststyrelsen meddela uppgifter, dels på de för året bestämda reseturer, och dels huruvida rederiet vore villigt alt bestrida postlöringen på de i omförihälda K. Kungörelse bestämda vilkor. Denna skrifvelse är daterad den 11 Mars 186! och innehåller en särskild punkt om framtida närmare bestämmande af vilkoren för postförsändningen, sedan man af någon tids erfarenhet inhemtat den vanliga försändningens tyngd, på det man sedermera icke måtte behöfva, för hvarje gång sådan försändning egde runi, väga densamma. l)å emellertid flera rederier icke velat åtaga sig postbefordriug. förnämligast med afseende å den ersättningsskyldighet, Sorn komme att drabba Vederbörande) om posten ginge förlorad, erhöll General-poststyrelsen genom K. Brefvet den 26 April 1861 medgifvande, att härutinnan göra sådana jemkningar, att öfverenskommelse!) kunde träffas. Sedan detta nåd. reskript Utkommit, finner man af ett General-poststyrelsehs cirkulär af den 27 Maj 1861, att öfverenskommelse träffats med icke mindre än 55 ångfartyg, med hvilka postförvaltarné egde afsända bref, tidningar och andra postförsändelser. Af samma cirkulär inhemtas äfven, att post komme att befordras med diligenserne mellan Norrköping, Linköping, Skenninge, och Wadstena. Hvad beträffar postbefordringen med jernväg, så icke allenast anlitas i sådant afseende dagligen alla de jernvägar i riket, som beröra någon postanstalt, utan som en allmän och aldrig frånfrädd regel liar blifvit antaget att, der jernväg framgår, icke under några omständigheter hästkraft användes för posternas förskaffande. Hvad ångbåtslägenheterna beträffar, så finner man att under sistlidna år post försändts med ett antal ångbåtér, uppgående till icke mindre än 77, och dessutom äro flera andra försedda med breflåda.
Gr. Mörner: Jag har icke kunnat i hela förslaget finna någon g, som stadgar att K. M:s Belh-.des godkännande erfordras för tingets beslut att sammanträda som urtima, och fortfar att anse nödigt, att en bestämmelse om tiden för dess sammanvaro i författnm intages. Hvad för öfrigt beträffar att landstingsmannen icke erhålla något arfvode, så anser jag detta icke vara någon särdeles förtjenst hos förslaget, men vi komma väl i sinom tid till den punkten. Gr. at Ugglas: I gt§:na 58 och 59 äro uptagna de fall, då landstingets beslut icke erfordra någon sanktion af K. M. eller Dess Belh:de, och der förekommer ej beslutet om urtima tings hållande; alltså torde Gr. Mörners betänklighet i detta fall vara häfd. Någon tidsbestämning tror jag icke vara nödig, och icke ens nyt - Deri 10 0 k to b er e ra. 173 tig, emedan det kan hända, att K. M. sammankallar urtima ting, för att förelägga detsamma frågor och förslag, som måste hesvaras, men sorn icke kunna på så kort tid medhinnas. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att, hvad ifrågavide § beträffade, hade yrkats dels bifall dertill med den lydelse för det lista rriomtt, som af PresteStit beslutats, och dels att, med afslag å Utskits förslag till lista mornils lydelse, §:n måtte antagas eni. komiterädes förslag, hvarjemte Gr. Mörner föreslagit, att i §m skulle införas följande tillägg: »Urtima möte må ej räcka längre än dubbelt det antal dagar, som för lagtima möte är bestämdt»; och skulle 1;sta momit, de bada öfriga utan anm. lemnade mörum, samt det föreslagna tilllägget blifva föremål för särskilda proposir. Härefter framställde H. Exc. propos. på bifall till lista momit med den lydelse PiesteStit beslutat, och då dervid svarades flere ja jemte ett eller annat nej, förklarades ja haft ölvervigten.