Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sjelfva grundsatsen, att ett äktenskap, deri den inbördes aktning, förtroende och kärlek, som böra råda emellan äkta makar, försvunnit och lemnat plats för hat och bitterhet, utan att någon sannolikhet förefinnes, att ett bättre förhållande skall återinträda, bör, såsom icke längre uppfyllande sitt ändamål, upplösas, är redan uttryckt i 1810 års förordning; och den tillämpning, som hos Kongl. Majit gifvits åt denna grundsats, har, enligt hvad Utskottet tror sig känna, åtminstone på sednare tiden varit sådan, att der framställda underdåniga ansökningar att för nyssnämnda orsak erhålla äktenskapsskilnad ytterst sällan blifvit afslagna annat än på formela skäl. Den föreslagna förändringen kan således, i det hela taget, vara ganska likgiltig för den bemedlade, som icke behöfver låta afhålla sig från sakens anhängiggörande hos Kongl. Majit af den dermed förenade drygare kostnad. För den fattige åter, isynnerhet då han är från hufvudstaden aflägse boende, måste förändringen vara af ganska stor vigt. För denne utgör i de flesta fall svårigheten att bestrida nämnda kostnad ett bestämdt hinder för begagnandet af rättigheten att om äktenskapsskilnad söka Konungen, på samma gång som han i allmänhet, i följd af sina inskränkta vilkor, icke Ifan undgå att känna bördan af ett genom missämja olyckligt äktenskap, ojemförligt tyngre än den i ekonomiskt hänseende mera vällottade samhällsmedlemmen. Genom öfverflyttning till domstolarne af rättigheten att bevilja skilnad i äktenskap för oenighet deri, skulle följaktligen vinnas en i detta afseende i sjelfva verket nu saknad likhet inför lagen, utan att Utskottet för sin del hyser den af en ledamot af Ridderskapet och Adeln vid ärendets behandling derstädes yttrade farhåga, att den sålunda för en del af landets befolkning beredda lättnaden att ernå äktenskapsskilnad skulle innebära en uppmuntran till lättsinnigt ingående af äktenskap. Den tidsutdrägt och det obehag, äktenskapets upplösning genom domaren ändock medförde, vore i alla fall större, än att mången om ens någon kunde antagas komma att ingå äktenskap i beräkning på att åter få det upplöst.
lag tillåter mig exempelvis anföra å ena sidan England och Skottland, som förenades på grund af slägtförhållanden, samt å andra sidan Sachsen och Pohlen, som i August erhöllo gemensam regent genom val. Mig synes att lyckan i föreningen mellan två folk beror på om de passa för hvarandra genom likhet i språk, seder, sympatier o. s. v. Vidare uttrycker Utsk:t den förmodan, att 8 § i Successionsordningen, innehållande förbud för Prins att utan Konungs och Ständers samtycke blifva regerande furste af utländsk stat, tillkommit derföre att man af förbiseende glömt att intaga ett sådant stadgande i R. F., då densamma uppsattes. Det torde vara svårt att nu, efter 60 års förlopp, granska »hjertan och njurar», granska den innersta ledande tanken hos dem, som skrifvit våra grundlagar; men jag tror icke att ett sådant förbiseende egt rum, utan att det skett derföre att en prins annars skulle kunna mottaga en främmande krona, utan att dervid fästa afseende på landets nytta. Om man t. ex. tänker sig Grekland, Spanien eller Turkiet, så vore det allt betänkligt, om en Svensk prins, vald till regent derstädes, sedan derifrån skulle tillträda Svenska kronan. Det är derföre som 8 § Successionsordningen är ett ganska vist stadgande. Helt annat blir i min tanke förhållandet i 12 § R. F. rörande Sveriges Konung. Det ålägges honom visserligen icke genom bokstafven att taga R. St:r till råds, men enligt min tanke har lagstiftaren trott detta vara alldeles öfverflödigt, då den Konung, som mottoge en krona med full öfvertygelse att detta skedde mot nationens önskan, skulle ställa ganska illa till för sig. Jag tror sål. att Grundlagens författare icke gjort sig skyldiga till någon uraktlåtenhet i denna punkt. Man kan äfven tänka sig att anbudet af en krona öfverensstämde med nationens önskan, men att detta anbud då kunde stranda mot den formaliteten att R. St:r först skulle sammankallas, innan beslutet kunde fattas. Det är äfven af denna or - 44 Den 4 April e. m. sak som de i 11 § förekommande ministeriella ärenderne blifvit med så lätt hand vidrörde.
Ränta till Rikets Ständers Riksgälds-Kontor för af Kreditivet begagnade medel år 1842, enligt på grund af Kongl. Brefvet den 14 Augusti 1841 upprättad vidräkning, .. 443-23.. 5. C. G. Cedervall, skillnad emellan den i 1840 cch 1841 års Hufvudböcker honom påförda och den af Riksgälds-Konloret godtgjorda ränta, 9:21. 7. 452 45 Balans till år i8'43\ 1 ■ Tillgångar. liro Salira: Behållning: i Riket* Stä'uders Bank . 380: 2. 6. Diskontlån' . .. - . 20,288: 90608. 2: fi 2äo O fahr a Fordringar . . l,935;43i 7. 22,603 46 4 Summa Banko R:dr [; 40,979)37 9 Stockholm af Manufaktur-Diskont - Carl G. K usel. Diskontfonden för år 1842. Credit. Balans från år i8fr. Tillgångar. ilo Säkra: Behållning i Rikets Ständers Bank. „• Diskontlån _ r 15,090r 15,364: 30.10. 2:o Osäkra Fordringar . 2,534:42. 4. Inkom ster. Förfallo-räntor • • •' •' * 98: 21. 9. Balans till år i8f3. Skuld. l:o Till Rikets Ständers Riksgälds-Kontor. för af Kreditivet begagnade medel år 1842, kapital, 19,080: Lit, G. Utdrag af 1841 och 1842 års Räkenskaper för Mana - Inkomster. Extra Licentdito 681: 2. 9. „ Eskilstuna Fristadsdito. 100: År 1842, af Manufaktur-medel 17,153:24. 6. Tulloch Konfiskationsdito 2,015: 38.10.
Ständers upplysta granskning ölverleranadt. Ankom till Exp.-Utsk. den 3o Julii. Memorialj, i anledning af Riks-Ståndens olika beslut i fråsan angående Curhus-afgiftens fortfarande. Genom Protocolls-Uldrag af den 12 och 24 nästlidne Maji samt den Ii, 14 och 17 dennes, har Bevillnings-Utskottet erhållit underrättelse om Riks-Ståndens beslut, i anledning af Utskottets under N:o 17 afgifne Utlåtande, angående de vid Betänkandet N:o 8, 0111 Curhusafgiftens fortfarande, gjorde anmärkningar; och då Utskottet nu vördsamt anmäler den skiljaktighet, som vid dessa beslut inom Riks-Slånden förekommit, får Utskottet, för den händelse, att den i 71 §. Regerings-Formen och 3i §. 2 morn. Riksdags-Ordningen föreskrifna behandling af ifrågavarande skiljaktighet ej kan undvikas, tillika, i anledning deraf, föreslå den voteringsproposition, som till förstärkta Stats-Utskottet skulle öfverlemnas. Utskottets förslag, att Curhusafgiften skulle fortfarande utgå till och med det år, då nästa Riksdag slutar, med ett maximum af 5 skillingar för hvarje person, som betalar mantalspenningar, är antaget af 3:ne Riks-Stånd; men som Höglofi. Ridderskapet och Adeln, i afseende härpå, beslutil den förändring, att maximibeloppet för Curhusafgiftens utgående bestämdes tilf 6 sk. Banco; så, i händelse sistnämnde Riks-Stånd ej, med frånträdande af detta beslut, skulle vilja förena sig uti de öfrige Riks-Ståndens sammanstämmande mening, hvarom Utskottet likväl anser sig nu böra vördsamt hemställa, torde frågan derom få afgöras genom votering, efter en så lydande proposition:
Majk, på det nödiga medel ej måtto saknas för den utvidgning af redan befintliga pedagogier medelst anställande dels af ordinarie, dels af extra lärare derstädes, hvilken redan under innevarande statsrcgleringsperiod visat sig behöflig och sannolikt snart ytterligare på andra ställen erfordrades, föreslagit att återstoden af det vid 1856— 1858 årens riksdag, till löneförbättring vid och utvidgning af pedagogier, å Riksgälds-kontoret anvisade anslag måtte äfven under nästa statsregleriugsperiod för berörda ändamål af E. K. Majk disponeras. Beträffande E. K. Majks nådiga framställning om anslag för inrättande af en pedagogi i Mönsterås, hafva Rikets Ständer beviljat det begärda anslagsbeloppet, 1,000 R:dr. I fråga om återstoden af det vid 1856—1858 års riksdag till löneförbättring vid och utvidgning af pedagogier beviljade anslag, hafva Rikets Ständer inhemta!, att, sedan under loppet af nästlidet år 14,057 R:dr 20 öre af dessa medel blifvit ifrån Statskontoret återlevercrade till Riksgälds-kontoret, behållningen å anslaget i sistnämnda embetsverk för närvarande utgör 34,057 R:dr 20 öre; och då någon utbetalning å anslaget under innevarande statsregleringsperiod ännu icke egt rum, torde ett vida mindre belopp vara för år 1867 tillräckligt; hvadan Rikets Ständer funnit skäligt så till vida bifalla E. K. Majks förevarande nådiga framställning, att det belopp, hvarmed berörda återstod öfverstiger 30,000 R:dr, må äfven under år 1867 af E. K. Majk för ändamålet disponeras.
I tdrag af Drotoeollet ökver Kioanee-ärenden, bältet inför ilrus Illajestät Konungen i 8tats-Kädet ä 8toekbolms 8Iott den /j duni i8/ji. Närvarande: DI. K. Derr fustitire-8l3ts-Ninistkrn Vö>ne/>/a</^. 8tals-Kädeo: /^ck/reEtt^, 0/ //Hg der/, ^//r. //// /?. F/. /Vo/. A^o o c/l >F^i, , / ^//F. FA //d/-. 2 6 ^V';o l i3. ///rs 6refve Morter, oell Lrilierre -vo?r Ao/§tsrn. 1ill5öror6ng<le Oe^srtements-Lllesen, 8tat8-Lääet ^ ut läste uncleräänigst till justering ett, enligt Long!. Nsj:tskörut mecllletllig l>^>- cliga beslut, ujlpsstt förslag till Long!. ^Iaj:t8 LLcliga Zkrikvelse till Likets 8täncler, angäencle l^umer-Lotteri-inrättningens u^pllöran6e oell cle 6erinecl sarnmanllang egsn6s ämnen; oell täektes Longi. A4aj:t^ uppi, 8tatsLäclets uoclercläniga tillst^rksncle, n^ssnämn^e förslag lVä6igst gilis, me<l Lefallning, att skrifvelse i öfverensstämmelse clermscl skulle uncler 6enna clag till Likets 8tän6sr slkärclas. Lx Lrotoeollo, ^V//>5 a/ 8 1 OLL kl O L, Lninexs oc« 6k^xks«es 'kavcLsili, i8^ i.
I enlighet med hvad Rikets Ständer sålunda beslutat komma de uu för National-Museibyggnaden ytterligare beviljade medlen att utgöras af följande belopp: a) för inredning ni. m. af l:a våningen 80,010: 80; „ 2:a d:o 81,071: 15; „ 3 St. Skrifvelse, N:o 189. hvilken summa Rikets Ständer lill E. K. Majlis disposition å Riksgälds-kontoret anvisat att, pä sätt E. K. Maj:t begärt, under loppet af innevarande år utgå med 73,000 riksdaler, samt återstoden, i män af behof, under åren 1864, 1865 och 1866. Rikets Ständer framhärda etc. Slockholm den 27 November 1863. STOCKHOLM, TRYCKT HOS ISAAC MARCUS, 18G4. Eccpeditions-Ltskottets Förslag till underd. Skrifvelse, A:o 190. Uppläst och godkändt hos Kidd. och Adeln den 2 Dec. 1 863. Preste-Ståndet den 2 Borgare-Ståndet den 2 Bonde-Ståndet den 2 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående deltagande framdeles för Statens räkning i revisionen af Nya Trollhätte kanalbolags räkenskaper, styrelse och förvaltning. (Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 169 och Memorial N:o 214.) S. A. K.
En och annan kommer måhända att anmärka mot följande berättelser, att de icke alla röra sig om värkliga utvandrare, ehuru bokens titel utlofvar det. Men den, som det gör, förstår icke rätt ordet utvandrare. Utvandrare äro icke allenast kroppsarbetare, de, som uppgifva kampen mot hemlandets karga jord och klimat och draga västerut hän att söka en lättare bärgning för sig och de sina. De äro visst de mest sympatiska företeelserna, ödemarksborna, som komma rätt från skogarna och kärren långt inne i norra Finland, men de utgöra dock icke mera än en del af våra utvandrare. Jämte dem bestå emigrantskarorna af otroligt många andra element, ofta nog af element, hvilka det icke är någon förlust för fosterlandet att bli af med, utan stundom till och med ren vinst. Studenter, som förstört sin framtid i Helsingfors, där det målet kan nås på så mångahanda olika sätt; ungdomar af olika slag, som haft alltför stor kredit, eller alltför lätt att komma åt kassalådan; präster, som lefvat alltför galet att ens duga till själasörjare på bondlandet i Finland och det betyder mera än det låter; handtvärkare och affärsmän, som flugit högre än vingarna burit; slutligen en massa obestämbara individer, förfelade existenser, som förfelats utan synnerligt vägande orsaker, mera af slarfvig oföretagsamhet än på grund af värkliga karaktärslyten. Och någon gång bland den brokiga hopen en eller annan, som drifvit sig själf i landsflykt, ju längre bort desto bättre, för att komma undan de tusen trådar han låtit det dagliga lifvets småhändelser snärja omkring sig, tills de blifvit till ett nät, som gjort tillvaron omöjlig. Lättast taga sig ödemarksborna fram. De begära intet bättre än tillfälle att ställa sina musklers och senors sega kraft till dollarns förfogande. Och dollarn vet för väl hvad sådan under många släktled samlad, i torftighet skolad och af oaflåtligt, ärligt friluftsarbete härdad kraft är värd, att icke uppskatta den till ett pris, hvilket åtminstone till en början förefaller ödemarksborna furstligt.
Peter Pehrssons från Calmar län och Nils Strindlunds från WesterNorrlands län motioner om utarbetande af en executionsstadga; N:o 142. i anledn. af återremiss utaf Utsk:s betänk. N:o 6a öfver Hr Frih. Joh. Alb. Kantzous motion, att bysatt gäldenär, som all sin egendom till borgenärerna afstår, genast derefter må från bysättningshäkte lösgifvas; N:o i43. i anledn. af anmärkningar vid Utsk:s betänk. N:o 65 öfver motioner om ändringar och tillägg i nu gällande stadganden, ang:de bysättning; N:o 144- i anledn. af erhållet uppdrag från Hederv. BondeSt. att föreslå de lagförändringar, hvartill Ståndets beslut i frågan om införande af ett nytt myntsystem kunde föranleda. Till pröfning föredrogs LagUtsk:s d. 3o sisth Oct. e. m. på hordet lagda utlåt. N:o 142 i anledn. af återremisser utaf åtskilliga från Utsk. afgifna betänka), rörrde utsökningsärender. Hr Stuart, Carl Gust.: Då detta betänk, innefattar svar på de anmärkningar, som blifvit inom RiksSt:n gjorda vid flera till Utsk. återremitterade utlåt:n, uti hvilka Utsk. dock ej nu tillstyrkt någon förändring, hemställer jag, om icke Utsk:s först afgifna betänkrn nu böra hvart för sig särskildt föredragas och pröfvas samt det sednare endast läggas till handlingarna. R. o. Ad. lade utlåt. I anledn. häraf föredrogos LagUtskts betänkrn:
Jag menar icke härmed, alt rikedomen skall göra det på skamliga eller olagliga vägar; den lemnar sin ägare tillräckligt mänga ärliga medel alt vinna anseende oall förtroende, för att icke den rike, dä fråga är om val, alltid skall äga vida mera utsigter alt fä röster, än den som, med honom i öfrigt jemngod, besitter en mindre förmögenhet. Hade man likväl velat genom positiva lagbud befrämja dessa båda intressen, skulle jag icke haft något deremot, men jag befarar dock, att ett stadgande derom skulle framkallat än ytterligare anmärkmr. Mun har vidare anmärkt, att förslaget icke utgått ifrån det bestående, att det vore alldeles nytt, att det glömde den vigtiga sanningen, att Statens organism bör utvecklas, men icke sönderbrytas. Denna anmärkt), förtjenar, efter min tanka, mer afseende, än någon af de föregående; och då jag, som några månader af sisth riksdag äfven var ledamot af Coust.Utsk., vill redogöra för anledn., hvarföre den emot min mening blifvit alldeles utelemnad, så måste jag i minnet återkalla, huru det sisth riksdag tillgick vid representationsfrågans behandling. Ett förslag var uppgjordt af Const.Utsk.; detta inkom till Sländerne, hvilka icke ingingo i särskild pröfning af detta förslags §§, utan uppställde vissa allmänna hufvudpunkter, hvilka till Const.Utsk. återskickades, med föreläggande alt deraf utarbeta ett sammanjemkningsförslag. Ulskis skyldighet hade varit alt efterkomma denna åstundan, jag tillstår det; ty hvarje sann vän till förbättringar i våra representativa former måste i första rummet använda sina krafter för en sådan sammanjemkning. För min ringa del har jag äfven försökt något sådant, vid det tillfället, då de fyra RiksStin voro samlade i denna sal under förre Landtnäs ordförandeskap, för att öfverlägga om representationsfrågan. Jag framställde då ett jemkningsförslag, stödjande sig i viss mån på alla de större opinioner, som jag funnit hade gjort sig gällande inom representationens särskilda delar.
Utskottet framkommit med nakna grundsattser utan utveckling, med förslag till borttagande af Juryinrättningen och åtskilliga §:r i vår nuvarande Tryckfrihetslag, utan att säga hvad Utskottet ville föreslå i stället, hade Ut - Den 27 Januarii e. m. 1 1 1 skottet med skäl fält uppbära den anmärkning, att det inkommit med ett omoget och osammanhängande förslag. Detta hörer likväl icke nu till ämnet. Jag vill blott till Herr Grefvens och LandtMarskalkens afgörande framställa en enkel fråga, som jag hoppas skall lätta discussionens bringande till slut. Om ConstitutionsUtskottet inkommer med ett förslag till voteringsproposition, ungefär så lydande: Den som bifal ler hvad tre Stånd förklarat vara deras gemensamma tankar, säger Ja; den det ej vill, säger Nej; vinner Nej, kommer ConstitutionsUtskottets förslag, som af BondeStåndet i allo blifvit antaget, att i sin helhet hvila såsom Rikets Ständers utlåtande till nästa Riksdag; — om, säger jag, ett sådant förslag till voteringsproposition inkommer, anhåller jag att få veta af Herr Grefven och LandtMarskalken, om vår rätt är öppen att då discutera öfver Nejpropositionen, eller säga, att vi, för den händelsen alt Nej vinner, vilja hafva en annan contraproposition med de eller de förändringar i detaljerna af Utskottets förslag. Förklarar Herr Grefven och LandtMarskalken Ståndets rätt vara öppen att då besluta ändringar i de punkter, hvarom nu är fråga, så är det naturligt att all discussion deröfver för närvarande är öfverflödig; men i annat fall torde det vara nödvändigt, att man förskottsvis afgör, huru man vill att dessa punkter skola lyda, i den händelse att Rid - III Den 37 Ja n ua r ii e. m. derskapets och Adelns beslut om hufvud-' frågan icke blifver Rikets Ständers. Herr von Hartmansdorff:
§ I Riksgälds-kontoret, som är ett Rikets Ständers verk, har till föremål: a) att ombesörja liqviden af den Svenska statens skuld, för hvilken Rikets Ständer åtagit sig att ansvara 5 b} att verkställa alla de utbetalningar, som af Rikets Ständer blifvit a delta verk anvisade; 8 Stals-Utskottets Memorial, N:o 308. c) att emottaga, förvalta och redovisa alla härtill af Rikets Ständer anslagna tillgångar och inkomster, samt hålla Rikets Ständer uppkommande öfverskott och behållningar tillhanda; d) att, i saknad af annan tillgång för bestridandet af beviljade och å Riksgälds-kontoret anvisade utgifter, upplåna dertill oundgängligen erforderliga medel; och e) att utföra allp uppdrag och åligganden, som Kontoret för öfrigt af Rikets Ständer erhållit. Angående Riksgälds-kontorets skulder. § 2. De af Riksgälds-kontoret för upptagna lån, med undanlag af den fordna utländska statsskulden, utfärdade och förut icke inlösta, eller eljest, jemlikt Rikets Ständers beslut, ur räkenskaperna afförda obligationer, äfvensom de obligationer, hvilka hädanefter varda af detta verk utgifna, höra, så till kapital som upplupna räntor, enligt desammas ordalydelse, infrias. § 3- Jemlikt Rikets Ständers, vid 1815 års riksdag, fattade beslut och Riksgäldskontorets, lill följd deraf, under den 9 November samma år utfärdade förbindelse, utbetalas en summa af Tvåhundra-tusen riksdaler årligen till Hans Maj:t Konungen eller Dess Arfvingar efter Successions-ordningen af den 26 September 1810. § 4- För det, enligt 1779 års riksdagsbeslut, såsom hemgift åt dåvarande Hans Höghet Hertigen af Södermanland, anslagna kapital af Etthundra-tusen riksdaler erlägges af Riksgälds-kontoret fern procents årlig ränta, hvilken, efter Hans Maj:l Konungens anvisning, qvartalsvis utbetalas. § 5.
Ej kan det ligga rättvisa deruti att den ena församlingen medgifves fördelar på den andras bekostnad, som påtagligen här eger rum ; utan då helgonskylden utgår efter en bestämd grund af hela pastoratet, bör väl af pastoratets hela qvantum först tagas till det gemensamma onuset (klockaren) och öfverskottet, eller det som förut ingått till stadsskolorna, derefter fördelas församlingarne emellan efter samma fördelningsgrunder som helgonskylden utgår. Till följd häraf och för att rätta i administrativ väg skedda samt förekomna framtida misstag vid fördelning af helgonskylden inom samma pastorat, får jag vördsamt föreslå: att orden i omnämnda nådiga Bref “återställas till församlingarne1*, erhålla den tolkning, att helgonskyld, som återgått från stadsskolorna, tillfaller pastoratet gemensamt, efter samma grund som hela helgonskylden för pastoratet utgår. Om remiss häraf till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 14 November 1865. Anders Pehrsson, från Christianstads län. Af Carl Johan Leonard Lön uberg från Ostergötlands län, att af Riksbankens medel måtte för jordbruksnäringens understödjande afsättas en fond af Fem millioner R:dr Rimt till utlåning mot realsäkerhet. Att den Svenske jordbrukaren på sednaste åren befunnit och fortfarande befinner sig i en ganska bekymmersam ställning, torde svårligen kunna förnekas. Motioner i Bonde-Ståndet 1865. Denna hans förlägenhet har ingalunda minskats deraf, att lian med ett i utveckling stigande jordbruk numera behöfver ett ojemförligt större rörelsekapital emot förr. En af de källor, som lemnat sin hjelp i sådant fall — hypoteksföreningarne — hafva nu, såvidt det afser utlåning, inställt sin verksamhet för en tid, hvars begränsning knappast kan anas i ett aflägset fjerran. För att till någon del afhjelpa det allt kännbarare betrycket hafva många planer blifvit framkastade, bland annat inrättande af s. k. jordbruksbanker, — med hvad framgång är ännu icke till alla delar kändt. Men oafsedt dessa försök af enskilde väckes helt naturligt förhoppningen, att Rikets Stander på det sätt de kunna, skola behjerta det betryck, hvari landets modernäring är försatt och hvaraf hela samhällskroppen lider.
Jag har tvärtom bestridt detta, såsom i fullkomlig strid med föreskriften uti 64 § Reg.F.; men jag har sagt, att om Regeringen tror sig kunna äga denna rättighet, må hon begagna sig deraf, hvarefter det ankommer på revisorerna och blifvande Ständer att tillse, huruvida Regeringen deruti handlat rätt eller icke. Att deremot på förhand förklara något, som man anseri strid med grundlagen, vara lagligt derföre, att dess ändamål kan anses vara nyttigt, sådant finner åtminstone jag högst vådligt. Det är af denna anledn., som jag yrkar afslag på Utskts ifrågavar. tillstyrkande, likväl Under det förklarande, att, derest Regeringen skulle finna sig kunna använda medel på 8:de hufvudtiteln till ifrågavar. ändamål, jag icke skall vara bland dem, som deremot framställa klander, i händelse jag finnér besparingarna å de öfriga titlarna hafva blifvit ändamålsenligt använda. Gr. Horn har trott, att besparingar på 3:dje och 4;de bufvudtitlarna kunna vinnas, men trott dem vara i behof att användas för exerciscompagnier, befästandet af Stockholms avenuer och Carlskrona dockor samt andra omnämnda föremål. Jag medgifver, att äfven dessa företag äro nödvändiga; men att de äro mindre nödiga än Kungsholms fästningsbyggnad, synes mig dock klart, helst deu sednare lider af ett uppskof i dess fullbordan. Om derföre besparingar, enligt Gr. Horns förmodan, kunna beredas för de förra ändamålen, ser jag icke, hvarföre ej samma besparingar kunna och höra företrädesvis användas för det sistnämnda, hvilket Hr Gr. sjelf synes medgifva vara angelägnare. Hr Gr. tyckes således äfven i detta fall hafva felat D e n -4 A p r i 1. mot consequensen. Jag fortfar att yrka bifall till StatsUtsk:* utlåt. Hr Hjärne: En värd ledamot liar trott sig finna, att det af mig upplasta förslaget i sjelfva saken innefattar detsamma, som det StatsUtsk. framställt. Deruti har han rätt, StatsUtsk. har genom sitt förslag åsyftat att skaffa medel till fångarnas sysselsättning.