Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dock som, tvid nu förehafd ytterligare granskning, Lag-Utskottet sinner, at den för Lagförandringen af Kongl. Majus i Nader xroponeule ordalydelse, nemligen: "At ägare utaf afgärda hemman mä lika med Bolby, äga rätt at söka och erhälla Skifte af Skog och Utmarkk, fä wäl med Botbyn, fom andra Hemman, med hwilka afgärda Hemmanet innehar gemensam mark, sch »jute derwid afgärda Hemmanet, efter sit öre-, eller hemmantal, hälften mindre än Bolby, samt äge fedan Bolbys rätt derä", pä tydligare sätt bestämmer Lag-Utskottets och Rik» sens Höglofi. Ständers werkliga mening, samt följaktligen länder til förekommande af försök til rnitzcydning, som til äfwentyrs någon skulle wilja rilbjuda; altsa får Lag-Utskottet wördsamligen lillkyrka, at Kongl. Majus Högstaberopade Nådiga kropv8mon matte af Riksens Ständer bifallas och Den 2 Mars. nz som gällande Lag anlagas. Stockholm den r6 Februarii i8io. Pä Högloft. RidderffaPä Högmördige Prestepels och Adelns Ledamö- Ständers Ledamöters rers magnar wägnar 6. Stzsrnsteät. Pa Högtarade BorgarePa Hederwärda BondeScändets Ledamöters Ståndets Ledamöters magnar magnar k. bl. Lrovosmubl. keter äsrnström. soli. »olmberZscm. Rikets Högloft. Ständers Lag-Utskotts Betänkande, i anledning af OapitLinen Laron e. L. Ltael von »oistejns hos Högloftige Ridderffapet och Adeln ingifne til Lag-Mskottet renrittoracls ^lemnrial, innefattande dels fräga, hurumida dä, genom det nya sättet at adla, endast äldsta Sonen blifwer Adelsman, den adlade personens
Det kan alltså icke utan nåd. tillstånd af Honom vidtaga ringaste förändring i nu gällande förvaltningssätt af de Statens intrader, som genom 04 g Reg:sF:n äro ställda till Koungens disposition; och StatsUtslcs förslag, att de penninge-förvaltande embetsverk, som lyda under Konungen, ehvad de här i bufvudstaden eller annorstädes hafva sitt säte, skulle med Bank-inrätlningarnes direktioner afsluta nu ifrågasatta öfverenskommelser, innebär således uppenbarligen ett ingrepp uti det prerogativ, som Konungen genom ofvanåberopade g i Reg:sF:n har sig uttryckligen förbehållet. Förslagets 2:dra punkt innehåller ingenting annat, än hvad som redan ang:de postremisser är stadgadt. Den hade derföre gerna kunnat af StatsUtsk. lemnäs å sido, och jag anser den i allt fall af ganska oskyldig beskaffenhet. Men icke så den 3:dje punkten, som innefattar förslag, att, utom i några få undantagsfall, alla å RiksgtsKont. anvisade anslagssummor skola, med förbigående af StatsKont., som förut emottagit dylika medel från RiksgisKont., antingen utbetalas omedelbart till det verk eller den embetsmyndighet, som skall använda anslaget eller har tillsyn öfver de föremål, hvarför det är beviljadt, eller ock för samma verks eller myndighets räkning insättas i E. Stirs Bank. Detta förslag vittnar ej otydligt derom, att den benägenhet alltjemt och med ökad kraft fortfar från ett visst håll, allt sedan den tid då Sverige lyckligen befriades från sin utländska skuld, och dennas förvaltning således uphörde för Eiksg.-sKont. att i stället på detta verk öfverflytta sådana förvaltningsbestyr i penningeväg, som för detsamma äro alldeles främmande, och alltså rätteligen borde tillhöra Statens allmänna embetsverk, 1« Den 2 December. som Ivda under Konungen, hvarigenom denna öfverflyttning, serdeles i följd af bestyrens beskaffenhet, innebär en verklig inskränkning i Konungamakten.
Hr af Geijerstam, Carl; Den 29 Juni f. m. 489 N:o 1,794, Hr von Hofsten, Carl August. N:o 2,253. Hr von Holst, Fullm. Frill. Manderström, Carl Adolf; samt att inträda under den ordinarie ledamoten N:o 338. Frih. Tersmeden, Fredrik Wilhelm, från och med d. 22 innevar:de månad, beviljade 3:ne veckors ledighet; N:o 1,871. Hr Ehrenpohl, Fullm. Gr. Tosse, Knut Axel. Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottet: att inträda under den ordinarie ledamoten N;o 381. Frih. Hjerta, Fredrik Philip, beviljade 14 dagars ledighet, från och med d. 28 innevande månad; N:o 2,142. Hr Liljensparre, Fullm. Hr Tersmeden, Pehr Reinhold. Öpnades jemväl Hrr Elektorers listor vid val af Suppleanter i Utsk:n, och hade dertill blifvit utsedde i Lag-Utskottet: efter N:o 2,183. Hr Gripensvärd, Jacob Olof; N:o 1,753. Hr Hedenstjerna, Johan Fredrik. Serskildta Utskottet: efter N:o 232. Frih. Åkerhjelm af Blombacka, Claes; N:o 2,231. Hr af Burén, Fullm. Gr. Lewenhaupt, Sten Axel. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att Frih. Åkerhjelm , Carl, och Hr af Wirsén, Carl Thure, såsom ledamöter af Stalslltsk. begärt och erhållit 3 veckors ledighet, räknad från denna dag, samt anmodade Hrr Elektorer, att utse 2:ne ledamöter, att i nämnde Utsk. inträda under bemälde ordinarie ledamöters frånvaro. Föredrogos ånyo StatsUlsk:s d. 14 och 21 dennes på bordel lagda Utlåt. N:o 150, i fråga om ytterligare anslag lill upföraude af cell-fängelser. Hr von Hartmansdorff, Aug.:
Konungens befallningshafvande tillsändt projekt till blifvande arrende-konlrakt, hvilket, jemte uppgift på arrendatorns skyldigheter samt de grunder, hvarefter arrende-afgiften komrne att bestämmas, innehöll, att arealen af åkerjorden vid bostället samt underlydande hemman och lägenheter utgjorde 152 tunland ett kappland. Att denna uppgift på åkerjordens rymd ej öfverensstämmer med verkliga förhållandet, utan att densamma betydligt understiger det uppgifna tunlandtalet, lur under oftabesa«de rättegång blifvit till fullo ådagalagdt. Om å ena sidan Erasmi brustit i omtänksamhet, då han, utan att ega fullständig kännedom om den å arrende utbjudne egendomen, derföre ulfäst en arrende-afgift vida högre, än'med arrendatorns utkomst låtit sig förena, så förekommer likväl, å andra sidan, kronan till last, att, vid ifrågavarande auktion, dels erforderlige uppgifter angående bostället till en del saknades, dels ock att bland dem, som meddelades, den väsendtliga, rörande åkerjordens areal, varit oriktig, hvarigenom Erasmi, som icke med skäl bort misstänka sannfärdigheten uti en officiel uppgift, blifvit missledd och med beräkning af åkerns rymd, i enlighet med det uppgifna tunlandtalet, erbjudit del af kronan jemväl antagne arrende-beloppet. Enär nu således detta belopp, högre än som vederbör, tillkommit, i följd en missledande uppgift, samt Erasmi icke kommit i fullt åtnjutande af de rättigheter, honom blifvit i arrende-kontraktet tillförsäkrade, men för hvilka han åtagit sig motsvarande skyldigheter, finnér Utskottet, med afseende härå och å hvad i öfrigt är vordet au förd t, sig icke sakna skäl att tillstyrka Rikets Ständer ali till Kong1. Majit aflåta underdånig skrifBih. till R. St.
Exc. deruti ett gillande af den sistnämndas innehåll, varande i densamma uptagne, bland annat, de regleringsomständigheter, hvilka nu sedermera gjorts till föremål för Kon»t.- Utskrts anmälan. Jag svarar härtill, att nämnda P. M. väl var till kännedom meddelad, men aldrig blef föredragen inför R. Sfer eller beslut deröfver fattadt^ att 11. Sfer höllö sig uteslutande till anslagsbeloppen^ att ett förbiseende visserligen egde rum i att ej närmare granska P. M., då den naturligtvis, såsom officielt meddelad, dertill gaf R. Sfer befogenhet^ men att detta förbiseende ej berättigade innevarande Riksdags Konst.Utsk., att, just nu i synnerhet, då upmärksamheten i det allmänna blifvit å härmed sammanhängande internationella ämnen så lifligt riktad och spänd, lemna denna sak alldeles å sido. Den varsamhet i uttryck, som Utsk. iakttagit, utmärker nogsamt huru fullkomligen väl det grannlaga af förhållandet valdt af Utsk. insedt. Beträffande den 3:dje anlnärkningspunkten, så har här blifvit yttradt, att den icke bordt framställas, emedan det utnämningssätt, som här är i fråga, icke inverkar på ansvarigheten hos Konungens rådgifvare. Detta medgifves visserligen: det juridiska ansvaret nemi. Men å andra sidan lärer det väl icke kunna förnekas, att grundlagens mening är, att ärendena inom StatsRådet böra med den största grundlighet och mångsidighet i pröfning behandlas, och att det således måste vara önskligt att dessa ärender, de må tillhöra LandtförsvarsDepit eller något annat Dep:t, icke af Konungen afgöras, utan att han dessförinnan inhemtar råd af sitt StatsRåd, och att ärendet af vederbörande Dep:t.sChef föredrages och utredes. Så är också coutumen inom de andra Depiten, hvarest befordringsärenden alltid afgöras efter föreg, föredragning och der DepdsChefen, nästan utan undantag, yttrar sin tanke till ledning för afgörandet. Hvarföre skulle det då icke kunna ega rum inom Landtförsv.Dep t?
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utsktls förevarande hemställan, dels ock afslag derå samt antagande af Hr Liljenstolpes i ämnet väckta förslag, framställ des propos. på bifall till CJtskits hemställan och besvarades medja. Utskds hemställan nederst å sid. 4. Bifölls. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande BankoUtsk:ts d. 28 sisth Febr. och 3 dennes på bordet lagda Betänk. N:o 15, med förslag till ändring i vissa delar af föreskrifterna ang. metalliska kassan m. m. l:sta—8:de punkterna. Utsk:ts förslag biföllos. 9:Je punkten. Gr. Liljencrants: Jag har visserligen icke någon egentlig anmärkning att framställa med afseende å förevarande punkt, men jag har svårt att fatta, hvilken förde), den föreslagna förändringen skulle kunna medföra; och så vidt jag kan läsa Svenska språket rätt, finnes rakt ingen mening i Utsk:ts motivering. Utsk:t har föreslagit bibehållande af paragrafen i dess helhet med undantag af sista punkten, så lydande: »beroende det af Fullmägtige att bestämma, huruvida silfver och guld under den i allmänhet bestämda lägsta halt må emottagas.» Såsom motiv för uteslutande af denna mening anföres: »Då allt det silfver och guld, som på grund af K. Myntverkets attester emottages, beräknas till beloppet i fint, har det synts Fullmägtige, det stadgandet i 13:de § att silfrets och guldets halt kan föranleda till vägradt inköp deraf icke tillhöra Banken, utan K. Myntverket,» samt att Fullmägtige på grund häraf hemställt om uteslutande af den nämnda punkten. Ar nu meningen med den vidtagna förändringen, att Myntverket skall ega rätt alt besluta, huruvida silfver eller guld under den i allmänhet bestämda lägsta halt skall af Banken emottagas, så får jag bekänna, att en dylik föreskrift ej synes mig lämplig, då enligt min tanke
Vid bestämmandet eif dessa nya grunder, har, såsom Häglof!ige Ridder skåpet och Adeln lätt torde finna, det för Utskottets Ledamöter varit nödvändigt, att förut för sig stadgcij hurudan de-ft vanliga meningen af 3f §, Re256 Deri 11 Junii e, m. ger itigsF ormen är* ty, innan den ar. beslä/ndj famlar man i alla fall i mörken. Orden lyda.- ”Ej mä’’ A - delskap eller värdighet, sorn hädanefter förlänas> tillfalla flere, än den ''soth adlad eller upphöjd blifvit> oell” öfter honom lians äldste manliga'’’bröstarfvtng,” och sä vidare; Jhvar och en torde ihogkomma j alt dermed åsyftades 78og en minskning i Adelns personal, Ördén’ efter ”honom'’ hafva , hittills> emellan och vid flere Riksdagar_, blifvit ansedde att betyda sä val ”efter hans död A’ sorn efter hans upphöjelse till högre värdighet,” Om detta varit rätt, eller stridande niöt ordens rätta nien.ng , hafva som sagt är Utskottets LedamöterVid a/görandet af dessa frågor; mäst för sig uppgöra, och plurdliteten har, efter läng öfverläggning, stannat i den tunkan, att det varit orätt. Död eller och förverkande af Adelig värdighet, har synts Utskottets Ledamöter vara de enda fallj dä orden ”efter ”honom’’ språkenligi kunde tillämpas, sä mycket mera soth Diplomet icke omtalar, att den förstå A del i gå värdigheten fränt rådets, dä man till eii annan upphöjas. Jag skall utbedja mig innan jag fortfar, få försvara Utskottet Det torde synas underligt att man öfverlägccr och tili och med genom votering begtämmer huru man skall lörsta en , då Riksdagsordningen säger att Grundlagen alitid skall efter ordalydelsen förstås; raen, då ett Utskott elfer Collegialform öfverlagger, måste det fota sitt beslut pä något.
Jag anhåller att detta Betänk, måtte uppföras näst efter Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts Betänk. Den 10 Jani e. m. 107 Propos. på bifall till detta förslag framställdes och besvarades med ja. Gr. Mörner: Sedan Frih. Cederström behagat begära på bordet min hemställan om inbjudning rörande Hr Huss’ förslag, så får jag anhålla, att denna inbjudning måtte upplöras på föredragningslistan näst efter Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.- Utsk:ls Betänk. Frih. Cederström: Vid ämnen af stor vigt kan en så dan framflyltning vara önskvärd; men vid ämnen af ringa vigt, som t. ex. Gr. Mörners inbjudning, torde det icke vara skäl. alt göra någon afvikelse från föredragningslistan; hvadan jag anhåller, att densamma måtte följas utan förändring. Gr. Mörner: Det var i sanning oväntadt att få höra Frih. Cederström, som med sådan ifver hela dagen kämpat emot Hr Huss’ förslag, nu uppgifva att det är af så ringa betydenhet, att han af denna orsak vill förhindra dess snara ankomst till Med-Stånden. Men för att icke vidare besvära Frih. Cederström, skall jag söka ändå draga försorg om ett sådant meddelande, och afstår från min begäran. Hr Gr. o. Landtm, förmälte, att som Gr. Mörner afstått från sin ifrågav.de begäran, komme densamma att förfalla. R. o. Ad. åtskiljdes kl. fil e. m. In fidem, O. Brakel - IA8 Den 13 Jani f. m. Lördagen den 13 Jnni 1863. Plenum kl. 10 f. m. Justerades pleni-prot:t för den 26 sistl. Mars f, m. Hr Gr. o. Landtm, lät uppläsa följtde skrifvelse:
När härtill kommer alt meranämnde tjenster icke äro oumbärlige i och för actoraters utförande på Kronans vägnar, emedan dertill tjenlige personer kunna utfinnas antingen bland Kronobetjeningen å hvarje ort eller andre inom Länet befintlige tjenstemän, dem Kongl. Maj:ts Befallningshafvande äro i tillfälle att för sådant ändamål förordna eller föreslå; alltså och då den ofvan omförrnälda Police tillsynen eller controlien i afseende på författningarnes ‘ efterlefnad ändatnålsenligare lärer kunna af KronoBetjeningen handhafvas, anser Utskottet sig böra vördsamt tillstyrka det Rikets Ständer må om LandsfiscalsTjensternes indragning vid nuvarandeinnehafvares afgång hos Kongl. Maj:t göra underdånig anmälan, hvilket Utskottets yttrande likväl, jemte en Ledamots serskilda tanka i ämnet, varder Rikets Högloft. Ständers egen pröfning vördsamt underställdt. Stockholm den 19 Januarii 1829, Utdrag af Protocollet, hållet utj Rikets Högh. Ständers Allmänna Besvärsoch Oecono t' _ l4 Bil. t. Best. vell Oecon. Utsk. Bet:deN:o 33: mie Utskotts Plenum, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm den ip Januarii i82p. S. D. Herr Prosten Broomé anförde; Det väsendtliga ram, som Aklagare-rnagten bÖr intaga i Statsorganismen, synes mig hos osä Vara alltför ringa beräknadt.
Carlshamns lägre elementarläroverk: Klockarepensioner till ett belopp af 12 R:dr 69 öre, som uppbäras af äldste kollega, men för hvilken inkomst afdrag å den i stat bestämda iönen hittills icke egt rum. Något landtgille utgår icke till denna skola. Cimbrishamns pedagogi. Landtgillen: 50 kappar råg, 2 tunnor 50 kappar korn och 50 kappar hafre samt 1 R:dr 87 öre i penningar. Några klockarepensioner finnas här icke. I nu gällande stat äro dessa landtgillen bland pedagogens löneförmåner upptagna och sålunda beräknade: Uih. till Ii. Proposition N:o 80 25,7„ kubikfot spanmål, jemlikt nådiga Brefvet den 2 Maj nästlidet år, uppskattad till ett värde af 1 R:dr 60 öre per kubikfot R:dr 41: 12. kontant » 1: 87. Nuvarande pedagogen har förklarat sig ej ega skäl att ingå på det ifrågasatta utbytet häraf i annan händelse, än att utbyte jemväl sker med hans innehafvande inkomster från Jerrestads klockarebeställning, hvilken är med ifrågavarande pedagogbefattning förenad; varande dessa inkomster i pedagogens aflöning inberäknade med tillsammans 198 R:dr 56 öre. Inom Hallands lån. Halmstads lägre elementarläroverk. Landtgillen; 14 10 smör och 14 lass bokved, samt i penningar 9 R:dr 71 öre. Af dessa inkomster tillfalla 3 R:dr någon läroverkets kassa och återstoden ingår i rektors aflöning med ett i staten upptaget värde af 168 R:dr 71 öre, med hvilket, derest utbyte kommer att ega rum, rektor förklarat sig åtnöjas. I förenämnda landtgillen äro icke inberäknade 34 stycken s. k. altaren från Slättåkra socken, hvarje altare bestående af en kaka bröd med kött af olika storlek och beskaffenhet, som, när leverering in natura ej eger rum, lösas med 50 öre.
Och en höstdag invigdes det af professor Gustafsson under bäfvan och mycken bön och blid förmaning till lärare och lärjungar att draga in i det nya huset med gamla sinnen och gammal tro. Ty denna eftergift för tidens kraf kunde möjligen medföra farliga inre eftergifter. I den luftmättade aulan, där gyllene sol strömmade in, sutto dock flere, som protesterade mot den lille hvithårige gubbens milda, sublima ord. Måste icke denna protest tillskrifvas den världsliga skola, hvilken småningom införlifvats med prästseminariet? Hur hade alls om alls denna skola uppstått? Det är svårt att säga. Kanske dref ärelystnad de gode männen att bilda en anstalt, jämngod med dem, som funnos därhemma. För dessa landsflyktige, hvilka genom vått och torrt tillkämpat sig en trygg ställning, utgjorde hemlandets solida bildning på klassicismens fasta grundval ett ideal. Hur ofarligt var icke latinet! Man kunde njuta af denna afdöda hedendom utan tanke på störande inflytanden. Men de modärna kunskapsgrenarna — det var något helt annat. Hur många böner, hur många rådslag, hur många nätters kamp hade ej föregått beslutet att insläppa t. ex. naturvetenskap och filosofi! Och då man slutligen skref hem efter lärare, skedde det under så många förbehåll, att ingen filosofiens representant i världen kunnat antaga befattningen. Men åter utsedde Gud offret. En dag kom vandrande öfver den stora slätten en kraftig man, klädd midt emellan herreman och vagabond och med en nattsäck i handen. Han steg muntert trallande in på pastorsexpeditionen, slog igen dörren efter sig så grundligt, att huset skakade, upphörde med sitt gnolande och sade i en ton så högröstad, att orden liksom återstudsade från det lilla rummets väggar. — How d’ye do, sir? Litet häpen blickade Gustafsson upp öfver glasögonen och svarade godmodigt: — Good morning, sir — how do you do? Men främlingen fortsatte på lugn, ofördärfvad skånska: — Skulle herrarne ha något jobb för en stackars vandrare — en organistplats t. ex.? Gustafsson sköt stolen ut i rak vinkel från bordet, satte glasögonen till rätta och betraktade mildt pröfvande den rättframme mannen.
– Ack! – klagar den lifdömde – hur vacklande har icke mitt hittillsvarande system visat sig, och hur är det möjligt, att jag icke dess mindre kunnat i så hög grad öfvertyga mig själf om dess sanning? Jag hade i enlighet därmed föresatt mig, att bli mina grundsatser trogen in i det sista, förutsätta dem som bevisade och utan alla vidare undersökningar afvakta döden. För den skull hade jag också undanbedt mig besök af en präst. – Däraf ser ni, hvilken skillnad det är mellan sanning och villfarelse! Så tänkte ni för åtta dagar sedan. Och nu läser ni med sådan flit Jerusalem, fastän han helt och hållet motsäger era grundsatser! – Ja, det är en förträfflig bok. Vill ni icke taga med er också de följande delarna? – Beklagligtvis ha inga följande delar utkommit. – Kan ni icke laga så, att grefvarna Brandt och Rantzau få den här boken att läsa? De ha samma åsikter om religionen, som jag haft, och kanske ha de kommit till dem just genom mitt exempel och mitt tal. – Jag skall försöka – om något tillfälle därtill erbjuder sig. Återigen försjunker Struensee i hisnande ångest inför det stora mörkret, medan prosten samlar sina tankar till afskedsorden. En liten moralisk brännare vill han alltid gärna anbringa i sin lärjunges hjärta, innan de skiljas; ty endast genom ångest och kval går vägen till frälsning. Vid kristendomens gräns står den forne förnekaren redan, och innan han nu så småningom föres dit in, måste han först lära känna kristendomen från dess moraliska sida, ty hur oemotståndligt tvingar den sig icke sedan på en människas själ. – Om det nu lyckas mig, som jag hoppas, herr grefve – prosten har rest sig och räckt fram sin hand till afsked – att under vårt nästa samtal bringa er till erkännande af era förseelser från mera än en synpunkt, så skall ni säkert få ögonen öppna för den ytterliga fara, i hvilken ni befinner er med afseende på lifvet efter detta. Då vill jag öfverlåta er åt ert förnuft att däri söka hjälp och lugn. Men finner ni det icke, så måste ni nödvändigt godkänna, att jag i enlighet med min öfvertygelse och min önskan att veta er lycklig, hänvisa er till Jesum. Jag säger er på förhand, att ni dock till sist måste vända er till honom.
Den 2g J a n u a r i i f. ra. moment beslutat, att ett annat uttryck borde begagnas för MissgerningsBalkens åberopande, än citationen 8 Cap. 3 §:n, hemställer jag, om icke samma förändring bär bör iakttages. Grefve Frölich förenade sig med Herr von Hartmansdorff. Grefve Gyldenstolpe: Jag bar vid fö revarande Moment en annan anmärkning att göra, som visserligen icke är af vigt, men åsyftar att undvika tvetydighet. Det står nemligen i senare delen af momentet, att diktadt namn, hvarmed ingen verklig person utmärkes, må kunna å Titelbladet utsättas, dä Författarens rätta namnsedel lemnad är. Detta synes således förutsätta möjligheten af den händelsen, att den rätta namnsedeln icke vore lemnad, hvilket likväl redan i ett föregående moment är ovilkorligen stadgadt. Jag hemställer således, om icke detta sista tillägg i momentet bör utgå, som en pleonasm, och möjligen föranledande till den förvillelsen att namnsedel icke behöfdes, då diktadt namn å Titelbladet ej användes. Grefve Frölich: Jag skulle instämma med Grefve Gyldenstolpe, om icke det tillägg, han önskar borttaget, innehöll de orden: rätta namnsedel. Det skulle nemligen kunna hända, att man användt ett Den 2Cj Januarii f. m. diktadt namn i namnsedeln; och det är detta, som Lagstiftningen velat förekomma* Grefve Gyldenstolpe: Jag tror ej att Inan skall finna någon grund för Grefve Frölichs anmärkning, då man eftersinnar, att ett föregående moment redan stadgar, att författaren alltid skall aflemna sin rätta namnsedel förseglad och försedd med påskrift af tvänne i orten välkände män, som ansvara för uppgiftens riktighet* Om således namnsedeln skulle innehålla ett diktadt namn, måste dessa personer underkasta sig samma ansvar, som Författaren; och jag kan derföre icke inse, att något stadgande för den händelsen behöfver intagas här i y:de momentet. Friherre Rålamb:
"Min son, betänk, att du talar med din moder och kom ihåg den vördnad du är henne skyldig. Det gör mig ondt att behöfva påminna dig härom." Denna påminnelse gjöt genast lugn öfver Welams uppsvällande ifver. Han kände sjelf sitt lifliga lynne, och fruktan att förgå sig mot modren var alltid nog för att svalka honom, så snart han kände sig bli varm. Han stod en stund tyst, men tillade sedan med bedjande röst: "Min morkär, kunnen J icke ändra detta beslut?" "Nej, Welam, och vill det icke heller. Hans Furstliga nåde har förordnat, och mig synes bäst, att så sker. Jag är öfvertygad om, att det skall lända dig sjelf till fromma. Dessutom tänker jag visst icke förödmjuka mig inför dessa damer, så att du kan vara helt lugn." "Att bära aktning för de olyckliga och i hvad man kan, mildra ett hårdt öde, icke är ju det att förödmjuka sig, moder!" Äter en stund teg den unge Welam och gick långsamt fram och åter på golfvet. Slutligen stadnade han vid sin mors knyppeldyna och sade: "Mor, jag åtminstone kan icke vara med om detta. Jag reser i morgon till Hufvesta. Ni må använda mina rum för edra gäster, om så fordras, för att de må få det beqvämare och mera enligt sin börd. Så länge min faders hus är ett fängelse, bor åtminstone jag icke der. Förlåt mig, morkär, jag kan icke finna mig der. Men då ni en gång åtagit er denna ledsamma sak, så hoppas jag att ni åtminstone gör hvad ni kan, för att edert hus må blifva för dessa damer en så dräglig vistelseort, som det är möjligt, och att ni behandlar dem som gäster och icke, mera än oundvikligt är, låter dem känna att de äro fångar." "I sanning, det måtte icke vara till lycka, som hertigen hedrat vårt hus med detta förtroende, då det genast medför den påföljd, att min son glömmer sig nog långt, för att vilja undervisa mig i mina skyldigheter. Dem vill jag dock hoppas att jag kände innan du blef född." Welam bugade sig för sin mor i det han sade: "Guds fred, moder.