Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon bevistade äfven tillsammans med honom flere kongresser, t. ex. i Dublin (1861), i Köpenhamn (1869), i Brässel (1872), i Stockholm (1874), Budapest (1876) och Penitentiärkongressen i Stockholm (1878), Tillsammans med 11 andra fruntimmer verkade hon med största intresse för anskaffandet af en försäljningslokal, där obemedlade kvinnor kunde inlämna sina arbeten till försäljning. En sådan lokal öppnades år 1890 under namn af » Bikupan », och det visade sig snart, att ett djupt kändt behof härmed blifvit tillfredsställdt. Denna försäljningslokal har ständigt blifvit utvidgad och åtnjuter stort anseende. Fru Olivecrona var från första början af detta företag ordförande i » Bikupans » styrelse, och i denna egenskap åtog hon sig äfven den högsta ledningen af exponerandet af de svenska kvinnliga arbetena vid utställningen i " Wien 1873, vid hvilket tillfälle dessa arbeten för första gången voro systematiskt representerade. A r 1893 erhöll hon äfven i uppdrag att leda och ordna den svenska där hon på det hjärtligaste mottogs af en svensk familj, genom hvilkens förmedling hon snart erhöll plats som lärarinna vid Limestone-seminariet. Där, liksom på en annan plats, som hon senare antog, var hennes tid strängt upptagen; men hon fann dock alltid tillfälle att ägna sig åt egna studier. Energi, flit och uthållighet voro städse utmärkande drag hos henne. Efter ett par års vistelse i Amerika greps hon af hemlängtan och beslöt sig för att anträda återresan. Som hon var ekonomiskt oberoende, kunde hon tillfredsställa sitt begär att se mera af världen, hvarför hon under sin hemfärd tog en mängd omvägar, dels i Amerika och dels i Europa. Med sitt klara, skarpa förstånd förstod hon att i sig upptaga allt det bästa, hon påträffade under sina resor; genom sitt fina, intelligenta väsen och sin älskvärda personlighet tillvann hon sig vänner, hvart hon kom, och med tungt hjärta skildes hon ifrån dem.
Cederström föreslagit, contraproposm borde innehålla, att allt stadgande om äskandet af ljud komme alt förfalla. Bifölls. Den 14 April f. ra. 38g Uppliistes till justering och godkändes följande voter:sproposition : Den som bifaller alt i stället för de i 7 §:n befintliga orden ”och efter det ljud, genom trumma eller trumpet, blifvit äskadt,” insättas orden "och efter det ljud, helst genom trumma eller trumpet, blifvit a skad t, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, kommer allt stadgande om äskande af ljud att förfalla. Efter voteringens slut, befunnos rösterne hafva utfallit, sota föijer: Ja — 99. Nej — 21. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att dernäst förekomme Utsk:s förslag ang:de gångerna af varningens framställande; Utsk. hade föreslagit följande mening — ”tre gånger kungjort nedanstående varning; Frih. Cederström hade föreslagit följande redaclion — ”och nedanstående varning ljudeligen kungjord.” Hr Palmcrantz: Jag förmodar att Hr Frih. o. Landin, täcktes först framställa propos. på Utskts förslag, som jag helst önskade blefve antaget, i hvilket afseende jag åberopar de skäl, som under discussionen blifvit anförda. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk.s förslag i denna del. Ropade ja. och nej. Hr Landtm, framställde derefter propos. å Frih. Cederströms förslag. Ropades äfven ja och nej. Uppå derefter förnyad propos. biel Utsk:s förslag bifallet. Likaledes biföll R. o. Ad. äfven den återstående delen af 7 §:n. 8 §:n. Hr von Hartmansdorff: Jag anmärker vid denna § olämpligheten af alt vilja föreskrifva de bestämda ordalag, genom hvilka varningen skall göras till den församlade menigheten; ty huru skola vederbörande kunna utantill bestämdt ihågkomma dessa ordalag?
Jag skall endast fästa mig, på sätt jag förut antydt, vid en mening deraf, men D e n 19 F e b r 11 a r i i f. m. tion synes mig tillräcklig för att bestämma Högloft. Ridderskapets och Adelns tanka. Herr Dahn an säger, och har med un» derstrukna ord i sitt OriginalDictamen, hvilka jemväl i corsi v styl äro i Dagbladet aftryckle, särskildt salunda utmärkt vissa delar af denna märkvärdiga period; han säger nemligen: ”Mine Herrar, fragom oss: hvad 'diar varit de verl tiga Resultatema af den -’i8og utfärda Statshviilfningen > li va rom mati ”gjorde sig lika stor, som glad förhoppning? ”Manne dessa resultater blifvit andra, ali ”förjagandet af en infödd Svensk dynasti.” Jag stad när här — och om Herr Dalman (ragar Eder unne Herrar, så frågat* äfven jag: Bör af en Svensk Man, elt sådant tungomål föras? Hvad det innebär, 1 synnerhet dä dertill fogas den dystra uppställningen af de öfriga tryckande resuttaterne, som Herr Dalman tillägger, öfverlemna!' jag med fullt förtroende, och utan behof af någon vidare utveckling, åt Edia egna hjeltan och tänkesätt; åt Edia egna sjclfvilligt ingångna och med cd fästade förbindelser. Så länge icke Rikets Ständers beslut af den 10 Maji 1809, den 1111 bestående ValActen och Successionsordningen* äro blott tomma ord, men deremot lefvande beståndsdelar af vårt Samhällsskick, mäktige att injaga skräck hos hvar och en, sorn förmätet skulle vilja dem angripa; så länge skall hvarje, äfven endast af lättsinnighet, 63 H. i5* 228 Den ig Februarii f. m. fäldt yttrande, sådant som det ifrågavarande, icke finna något gensvar i Svenska bröst och i Svenska sinnen.
Besvärar sig någon öfver beslut, hvarigenom Underrätt belt och hållet eller till någon del afslagit ansökning om intecknings beviljande eller bifallit ansökning om intecknings dödande, nedsättning eller förändring; vare då skyldig att å landet sist å det lagtima ting, sorn infaller näst efter en månad sedan tiden för besvärens ingifvande i Öfverrätt utgick, och istad V O ' inom en månad från nämnde tid, till Underrätten inlemna bevis, att besvären till Öfverrätten inkommit; och varde det bevis i Underrättens inteckningsprotokoll intaget: försummar den, som besvärat sig, att fullgöra hvad nu sagdt är, och ändras Underrättens beslut i högre rätt; ege den ändring ej annan verkan, än att inteckning, som derigenom beviljad eller bibehållen blifvit, gäller såsom vore den sökt å samma dag, beslutet om ändringen vid Underrätten företes. 40 §. Inteckningar, uppbud och lagfarter, äktenskaps-förord, så ock mål, sorn angå förmyndares förordnande, skola, hvardera för sig, uti serskildta, protokoller införas, men alia protokollerna i ett band sammanhäftas. I bred - Expeditions-Utskoltets Förslag till und. Skrifvelse, V.o 161. 339 dea af hvardera protokollet skall ock för hvarje mål, tecknas namnet på personen, som det angår, eller egendomen, som intecknas eller uppbjudes. Ilar någotdera af de mål, sagde äro, ej förevarit, varde det på sitt ställe anmärkt. 41 §. Sedan Häradshöfding hvarje gång om året. hållit ting i sitt Häradshöfdingedöme, sände han in till Hofrätten, inom en månad derefter, protokollerna i alla de mål, som i 40 § nämnde äro, vid bot tre daler för hvar dag, hall uteblifver, vare sig med ettdera af dessa protokoller, eller med alla. Rådstufvurätt gore det för hvar månad inom fjorton dagar derefter, vid lika bot.
Majit gifver ock Landshöfdingen härmed tillstånd, i medlertid at svar kan följa, en sådan från tjensten at suspendera i fall dess brått det förtjeuar, låtandes imedlertid igenom någon annan förrätta hvad honom ålegat.» Vidare är stadgadt genom K. Brefven d. 15 Oct. 1756 och d. 11 Oct. 1779 samt KammarColl. Cirkulärbref d. 54 Nov. 1779, att om Landskamereraren, utan lagligt förfall, dröjde med Landsboksräkenskapernas aflemnande, utöfver förelagd tid, Landslnn egde att honom genast suspendera från tjensten och halfva lönen. Om nu med dessa stadganden, af hvilka den 54:de §:n i 1734 års Instruktion äfven flere gånger blifvit på LandsSekret. tillämpad, jemföres innehållet af 6Gite §:n i 185 5 års Instruktion, så torde det vara uppenbart att den nya Instruktin, på samma gång den åt Landslnn lemnar en inskränktare och nogare bestämd makt, än som förut var åt honom inrymd, tillika är för de underlydande tjenstemännen så till vida mera betryggande, som någon åtgärd emot LandsSekret. eller LandsKamer. icke kan vidtagas annorlunda, än i sammanhang med deras ställande under åtal inför Domstol och att sådant jemväl måste ega rum i afs. på de öfrige tjenstemännen så snart fråga är om svårare tjenstefel. Att Landsh. ej kan i dessa ämnen fatta beslut annorlunda, än till ett prot., och utan att contrasignant till beslutet finnes, är så uppenbart, att man torde kunna förundra sig öfver huru möjligheten af ett annat förhållande kunnat ifrågasättas. Hvad vidare rörer Utskis anmärkn. i afs. på Länsmännen, så har Utsk. ej kunnat upgifva någon Författning, hvarigenom är vordet stadgadt att de skola med fullmakt förses.
Den som begått brott och å bar gerning eller flyende fot träffas, må af enhvar saklöst gripas, der brottet är sådant, för hvilket med penningar ej bötas må. Varder någon af Konungens Befallningshafvande efterlyst, förthy att han för sådant brott rymt; då må ock den af en hvar saklöst gripas. § 4. Den som någon för brott gripit, anmiile det genast hos Kronobetjent eller Konungens Befallningshafvande, och inställe der fången till undersökning utan allt dröjsmål. Ar brottet, som angifves, sådant, för hvilket med penningar ej bötas må; och finnes griparen vara vederhäftig, efter hvad här nedan säges; då skall Kronobetjenten eller Konungens Befallningshafvande låta den gripne i häkte sättas; eljest varde han genast lösgifven. Njute ock befrielse från häkte i de fall, som i 2 § nämnda äro. Kronobetjent, sorn anmodas om biträde till gripande, vare skyldig att sådant biträde lemna, der det ske kan, efter hvad nu sagdt är. § 5, Vill Kronobetjent någon på sitt ansvar häkta, eller har han derom fått föreskrift af Konungens Befallningshafvande, eller har han blifvit derom af målsägare anmodad; då vare eho som derom anlitas och ej förfall häfver skyldig att Vid häktande biträda; dock ej qvinna eller eller den, hvilken med honom eller henne, som häktas skall, är i den skyldskap eller svågerlag, der äktenskap ej tillåtet är; ej heller den i dess tjenst är, eller dess äkta make; ej fosterson eller myndling; ej heller man, som är öfver sextio år gammal. § C. L hus, som så tillstängdt är, att det utan våld ej öppnas kan, må gripande ej ske, utan att Kronobetjent när är. § 7. Den gripne skall genast tillsägas, för hvad brott han gripen är. Sker det ej inom en tima; vare den, som gripandet fordrat eller verkställt, skyldig till ansvar för olaga häktning.
som ock hittills varit begagnad, desto mera bör vara öppen, om verkan af collegii utslag utsträckes, på sätt ofvan är hemsläldt, E. K. 1YI. i nåder loide täckas finna lämpligt, att för underd. klagan öfver collegii utslag b stämma lika lång besvärstid, sorn för klagan bos K nininarcolltm öfver markegångssältningen eller femton dagar, att räknas ifrån den dag collegii beslut blifvit vederbörligen kungjordt i länet, och med rättighet för klaganden att hos E. K. Sits Bef:h:de i länet de underd. besvären inom nyssnämnda tid ingifva , för alt derifrån genast insändas till Kainmar-cnlltm, sorn borde med all skyndsamhet besvärshandlingarna, jemte eget und. utlåt., lill E. K. ” Genom en sådan förändring i markegångssätlningen är det möjligt att komma till visshet derom, att markegångspriset blir i det närmaste öfverensstämmande med gångbara spanmålspriset. Efter närmare kännedom 0111 det und. utlåt. af Kammar-collrm, hvaraf jag nu uppläst en period, hade StatsUtsk., såsom jag förmodar, bort komma till annat resultat i förevar, hänseende. Vidare förekommer uti betänk, följande mening: ”Vidkommande åtel' sådana inrättningar, som äga indelta räntor sig anslagna; så, enär i afseende på deni icke inträffar samilia förhållande, sorn med enskilda personer, hvilka efter nå - 46 Den i5 Juli f. ra. gon tids förlopp afgå, hvarvid de nu befintliga rättsanspråken upphöra, saint berörde inrättningar måhända icke skulle finna sig belåtna dermed att de indelta räntorna, hvilkas belopp lämpas efter förändrade varuvärden, utbyttes emot conianta anslag, som för all framtid bestämdes efter nuvar. förhållanden, torde det vara angeläget och billigt att för de ersättningar, hvilka dylika inrättningar skulle komma att erhålla, stadga sådana beräkningsgrunder, hvarigenom berörde betänkligheter må varda undanröjda. I delta fall gälla, efter min öfvertygelse, alldeles enahanda grunder, sorn för indelta räntornas förvandling till contant.! penningar.
Desslikes skall han vara presterna vid gudstjenslen, skriftermålen, och, när det befalles, uti socknebud, samt annan kyrkotjenst, vid handen; men ingalunda, genom någon kyrkoherdens enskylte tjenst, besväras, hindras eller afhållas ifrån den pligt honom åligger med all flit och trohet att drifva barnaläran. Dan skall ock bära capitlets, prostens och kyrkoherdens bref, när de honom tili handa komma, till nästa klockare, och der sådant försummas till skadan, som deraf timar, svara. f det öfriga, hvad hans embete angår, så rättar lian sig efter den förordning, som biskopen och consistorium honom föreskrifva.” Hvad nu angår klockarens afsättlighet, som Hr von Rosen omtalat, så säger 33 §:n följande: ”Är klockaren odugelig, lat, vårdslös oell genvördig emot kyrkoherden eller församlingen, och vill sig första resan, på pastoris enskylte och andra resan, på hans, uti capelianens eller kyrkones föreståndares närvaro, allvarsamme, dock beskedlige förmaning, intet rälta låta; då sätte kyrkoherden, med församlingens råd, honom ifrån embetet och en annan tages i hans ställe: men der kyrkoherden gör klockaren något för när, då söke denne prosten, och der han ej nöjes med hans utslag, skall biskopen dem åtskilja.” H, R. o. Ad. finner deraf, att klockaren ingalunda är en oafsättlig embetsman, och att den rättighet, som i detta fall redan tillkommer kyrkoherden och församlingen, är ungefärligen densamma, som enligt förevar, förslag skolstyrelsen skulle äga i afseende på skolläraren.
Till följd af fullmäktiges derom meddelade beslut, har, på sätt sednast församlade revisorer anmält, det i 1845 års revisionsberättelse anförda stadgande 6 Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 78. uti tjenstgöringsordningen sedermera jemväl blifvit tillämpadt i afseende på de arfvoden, som i samma revisionsberättelse omförmälas, och har alltså härigenom anledningen till den framställda anmärkningen, angående berörde arfvodens utbetalande utan föregången anmälan inför fullmäktige, blifvit undanröjd; vid hvilket förhållande ej heller denna anmärkning lärer påkalla någon åtgärd å Rikets Ständers sida. 7:o Angående förändrandet af det inom Riksgäldskontoret hittills iakttagna bokföringssält. (1845 års revisionsberättelse sid. 17—18; fullmäktiges utlåtande sid. 59—65; 1847 års revisionsberättelse sid. 20—22; fullmäktiges utlåtande sid. 94. kommissariatets förklaring sid. 100—103.) Med afseende å de Riksgäldskontoret under de 2:ne sednaste riksdagarne ålagda högst betydliga utbetalningar, bestående af dels, enligt serskilda bestämmelser, utgående anslag utan äterbetalningsskyldighet och dels beviljade låneunderstöd med mycket skiljaktiga ränteoch återbetalningsvilkor, hafva 1845 års revisorer föreslagit, att, till vinnande af en för både Rikgäldskontorets styrelse och Rikets Ständers revisorer samt vederbörande Utskott lika maktpåliggande och nödvändig tydlighet och fullständighet i redovisningen för detta verks ställning och rörelse, Rikets Ständer måtte förordna, att, utom den förut befintliga kassaräkningen, hvaruti olla från Riksgäldskontoret utbetalda anslagssummor upptogos, serskilda konti eller räkningar för de i hvarje § af gällande reglemente bestämda anslag och tillgångar måtte i kontorets hufvudbok uppläggas samt hvar och en sådan räknings saldo i hufvudbokens utgående balanskonto upptagas. Dessutom och enär sjelfva sättet, hvarefter räkenskapsföringen inom Riksgäldskontoret verkställdes, skulle vara mindre fullkomligt, hafva revisorerne tillika hemställt, att vid den uti revisionsberättelsen angående statsverket tillstyrkte reorganisation af hela räkenskapssättet
Utskottet medgifver, att, om man antoge ett penninge-system, som bade sin enda garantie i nödvändigheten att oupphörligt minska rörelsecapitalet, skulle häraf uppstå lidande för näringarne och obelåtenhet, men Utskottet vågar tro och finner sig ingalunda vederlagd i den öfvertygelse, att dess system innebär just motsatsen samt snart sagdt det enda tänkbara sätt att, med bibehållande af ett stadgadt myntvärde, oupphörligt öka rörelse-capitalet, och att minskning, om den för någon kort period skulle inträffa, då antingen vore oskadlig, eller härledd från orsaker, som ingen financiel reglering ensamt förmådde undanrödja, och hvilkas verkningar, under ett fortfarande osäkerhets-tillstånd, vore lika, om icke mera betungande. Och hade Utskottet för öfrigt visserligen önskat, att, i samband med de anmärkningar Herr Professoren framställt, med hänseende till den uppfattning af realisationens idée, som han antagit vara Utskottets, någon vidare utveckling blifvit gifven åt den antydda uppfattning deraf, sorn Herr Professoren förklarat sig hylla; men deröfver, att sådant icke skett, eger Utskottet ej rätt att sig beklaga, då det för Utskottet är ett åliggande, att föreslå, men för Riks-Stånden en rättighet, alt granska och anmärka; samt 7:0 Den af en Ledamot inom Höglofl. Ridderskapet och Adeln, Herr Friherre Boije, Ludvig, gjorde anmärkning, att Utskottet, hänfördt af ett vackert, men missförstådt nit, föreslagit sådana garantier, hvilka måste verka en ofördelaktig sinnesstämning, då verkställigheten kunde blifva sådan, att derigenom ett verkligt stryp-system inträdde, till förtryck för näringarne, till försämring i nationens oeconoiniska tillstånd, samt derigenom till motkraft åt realisationens eget ändamål; till stöd för hvilket påstående 3o Banco-Vtskottets Utlåtande IV.-o 16.
Och som desse sedlar, på sätt uti Förteckningen närmare är vordet utveckladt, förekommit Motionairen så beskaffade, att R:gsContoiret äfven vid en juridisk pröfning icke skulle kunna undgå förbindelsen att dem infria till det af innehafvarne uppgifne värde; i hvilken öfvertygelse, Motionairen, jemte föreslående af bestämd lag i ämnet, till framtida efterrättelse, äf - 36o Stats -Utskottets ven yrkat, att R. H. St:r täcktes förordna, att genom deras Fullmäktiges j R:g:sContoiret försorg, ofvanberörde Creditsedlar måtte, efter skedd granskning, infrias med deras falla primitiva värde tillsammans 55 R:dr Riksgälds. Hos H. BondeStåndet haino RiksdagsFulimäktigen från Elfsborgs Län And. Håkansson, uti skriftlig motion, med bifogande af 2tne Creditsedlar, hvardera godkänd för 16 sk., samt en casserad Bancosedel, jemte framställning af sinn egna åsigter, enligt hvilka, vederbörande icke skola hafva riktigt förfarit vid dessa sedlars granskning, föreslagit, att en föreskrift för Bänkens och R:g:sContoirets Administratörer måtte utfärdas, hvarigenom ali godtycklighet upphörde och man kunde komma i tillfälle, att med säkerhet beräkna hvad en sedel är värd, och ej som nu äfventyra att bjudas 16 sk. för i R:dr och 2 R:dr. 2:0 B.iksdagsFullmäktigen från Kronobergs
Jag komitier nu till mitt hufvudsakligaste skäl mot det föreslagna statslånet, det nemi., att det icke kan i3a Den i« No rera ber. erhållas utan betydlig uppoffring å statens sida. Den allmänna likasom den enskilda crediten består uti allmänhetens fullkomliga öfvertygelse j att staten ärligt uppfyller sina förbindelser. Sverige har i detta afseende allt emot sig. Det sätt, hvarpå våra utländska skulder iSi2 blifvit liqvid era de, liar icke stärkt crediten, så mycket mindre, som jag hort, att statens creditorer blott med svårighet och möjligen genom afprutning utfått den enda tredjedel, sem skulle betalas. Då ett lån genom amortissement afbördas, anses det mindre känbart drabba en nation. Detta torde äfven fordra en undersökning. Amortiseringen blir endast en ny skattläggning för nationen derigenom, att den får 6 proc. att betala i stället för 4- Den är en lockmat, hvarmed ministrarna förmått nationerna att ständigt göra nya lån, under förutsättning, att de gamla småningom skulle utplånas. Man lånar mera, an man inbetalar; resultatet blir en ständigt stigande skuld. Amortissementscassorna hafva dessutom aldrig blifvit använda till sitt ändamål; de hafva alltid i nödens stund blifvit anlitade, Två särskilda gånger hafva Franska amortissementscassorna blifvit plundrade, första gången i B13, andra gången i825. Numera är det utaf Engelska statsoeeonomer, bland andra af Ricardo, arithmetiskt bevisadt, att ingen verklig afbetalning kan äga rum på annat sätt, än genom öfverstigande inkomster. England har nu funnit, att det enklaste sättet är det bästa, och man begagnar der endast det öfverskott, som statsintraderna lemna, till afbetalning på statsskulden. En nation kan således, likasom den enskilde, endast afbörda sin skuld derigenom, att inkomsterna öfverstiga utgifterna. AU annan amortisering är endast ett charlataneri, hvaraf ingen verklig fördel uppstår för staten. Slutligen kan jag icke undgå att göra den anmärkningen, att tidpunkten för detta
Efter Friherre Stjernstedt, Lars, och Herr Hagelstam, Otto Julius; N:o 2276. Herr Berzelius, Jacob; och ' N:o 227g, Herr af Tannström, Nils Magnus. Riddarhus Utjkottet: Efter Grefve Biickfriis, Corfitz, och Herr von Troil, Knut; N:o 1347. Herr Stjernstolpe, Johan Magnus ; och N:o 2210. Herr al Lehnberg, Carl Magnus. Friherre von Ungern Sternberg, Mathias Alexander: Jag anhåller få nämna, att min härvaro är så obestämd, att jag ej tror mig kunna ingå såsom Ledamot i Statsutskottet. Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes derföre anmoda Herrar Electorer, att i mitt ställe utvälja en annan Ledamot. Herr Gyllenheim, Eric Guftaj\ Med ali 348 Dm lo Julii /, m, aktning och erkänsla för Herrar Electorers förtroende att invälja mig till Ledamot uti Lagutskottet, får jag tillkännagifva, att jag icke är i tillfälle att emottaga detta förtroende., emedan jag ej vet, huru länge jag kommer att stanna här qvar. Jag undanbeder mig således ett förtroende, som jag ej ser mig kunna motsvara, och en befattning med ärender, som jag ej förut följt, hvilka för deras riktiga fulländande torde kräfva en vidsträcktare förberedelse och kännedom. Herr Grefven och Landt-rMarJkalken anmodade, i anledning häraf, Herrar Electorer, att innan nästa Plenum utse en Ledamot i StatsUtskottet efter Friherre von Ungern Sternberg, 6amt en Ledamot i Lagutskottet efter Herr Gyllenheim. Herr Liljejtråle, Guftaf, hade inlemnat ett Memorial, hvilket upplästes, så lydande: (Se Bilagan N.o l.) Herr Grefven och LandtMarJkalken hemställde, om icke, enär Herr Liljestråles Memorial innefattade svar å Friherre Wrangels, Henning, anmärkningar vid StatsUtskottets den 7 dennes förmiddagen återremitterade Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition orrv