Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Redan före 1626 wörö Sochnarne Axberg, Kihl och Hafsta ansiagne med Dagswerken m. m. til Dylta Swafwel-Bruk och Qwarn, som da drefs för Kronans räkning, hwilket alt, genom Kescriptet af den 21 April samma ar, pä behaglig tid förlängdesAf Oenc-r»! Riks-Bergs-Amtet blef den 5 Decetnber 164g det af Kongl. Räkne-Kammaren^ ben 2 Augusti 1659 upplätne Arrende pä desse Lägenheter för kklmic kLiXbusen, Borgare i Arboga, föriängbt pä 6 är, hwarefter han af Drottning Oi-lKl8Hb>l^, den 20 Nov. 1649 erhöll för sig och sina Arfwingar krivilegium pä Bruker och Dylta Qwarn, samt dessutom z:ne Hemman i Axbergs Socken, Arrese, Saltorp och Långby under Bergfrälse wilkor, at besitta sa länge Bruket widmagthäiles, hwarjemte Fri-Sochnarnes skyldigheter Bruket förbehöllos m. m. Detta stadfastades af Konung XI är 1680. Oak - Den i; Mars. 759 Oaktadt redan 169g klagomal yppats af Allmogen i Fri-Sochnarne, samt wid Bergs-Ungen, och i Bxrgs-Lolle^io rwister ofta förefallit emellan Bruks Ägarne och Allmogen, blef denna klagan likwäl lemnad utan upmärkfamhet.
Om skifte och gåfva vare lag samma.» Stadgandet, att, om klander ej kommer å köpet inom tolf veckor från tredje uppbudet, det då skall vara lagståndet, är uppenbarligen föranledt af bestämmelsen i 5 Kap. 1 § samma Balk, att bördeman eger rätt att lösa såld stadsfastighet inom tolf veckor ifrån tredje uppbudet. Genom Kongl. Förordningen den 21 December 1857 är emellertid all rätt till börd af sådan fastighet upphäfd och föreskriften om uppbud vid köp derom har följaktigen numera betydelse endast i och för den rätt, som, jemlikt 7 Kap. 1 § Jorda-Balken och nyssnämnda förordning, tillkommer viderboende eller nabo att inom fjorton dagar ifrån den, då tredje uppbudet meddelas, i laga ordning instämma sin talan om inlösen af egendomen; och torde i öfverensstämmelse härmed ock laga ståndstiden för köp om fast egendom i stad böra inskränkas till sistberörda tid af fjorton dagar från tredje uppbudet. Yrkande härom har äfven uti en inom Vällofliga Borgare-Ståndet väckt och till Lag-Utskottets behandling öfverlemnad motion (N:o 78) blifvit framstäldt af Herr Bovin, hvilken, med åberopande hufvudsakligen af ofvan anförda förhållande, tillika fäst uppmärksamheten å den olika praxis, som i ifrågavarande hänseende skulle ega rum vid olika Rådstufvurätter, i det åtskilliga med tillämpning af 1857 års förordning anse köpet, så vida klander derå icke anhängiggöres, vara lagståndet inom fjorton dagar från tredje uppbudets medde - 8 Lag-Utskottets Memorial N:o 64. lande, men andra af den oförändrade lydelsen i 4 Kap. 2 § Jorda-Balken och Kongl. Förordningen den 10 September 1823 finna anledning att fortfarande utsträcka laga ståndstiden till tolf veckor från tredje uppbudet.
Tillgångar. ‘Utestående Lån Björkmans m. fl. Cassa-Skuld jVärdét af Egendomen Rönneholm .. .. På Interims-Birectionens Räkning i Banken innestående .. Cassa-Behållning i Contant' och Assignationer . Förskott till Lagsökningar Förra Birectionens Assignationer på Banken, Öfverassignering Behållne Exspence-Medel: ! hos Kamere raren 9.?: 2.5. lios Ombudsmannen , 87: 25.6. Berättelse till Riksens Högloft. Ständer, angående den å Riksens Ständers vägnar verkstälde granskning af. Allmänna Magazins-Inrättningens Räkenskaper, för åren 1816, 1817 och 1818, samt Inrättningens Förvaltning för åren 1813, 1319 och 1820. • • JVndamålet med Allmänna Magazins-Inrättningen innefattas uti flere åligganden, för hvilkas uppfyllande mångfaldige olägenheter möta. Fonden för Inrättningens rörelse ökades betydeligen, af Riksens Högloft. Ständer, vid 1815 års Riksdag, med vilkor, att Inrättningen genom upphandling af Spannmål uti goda år, hör främja bibehållandet af skälige pris och bereda lager af inhemsk säd till nödlidandes understöd, då missväxt inträffar. Denna spannmåls-upphandling, åsyftande Landfbrukets förkofran, ligger nästan alltid i strid med enskildes lxandéls-speculationer och consnmenternes fordringar. Magazins-Inrättningens skyldighet, att vid tillfällen af missväxt inom Landet förse de behöfvande med erforderlige undsättningar, är till afsigten lika magtpåliggande, sorn i verkställigheten svår. Om det vore möjligt att förutse blifvande årsväxter, så vore det ock för Inrättningens Styrelse latt att derefter Revisorers Berättelse. lämpa nödige åtgärder.
Härwid will jag allenast anmärka, akt när jag, dä de'samma förewar, der» wid gjorde Anmärkning, dä den af Riddcrstapet och Adeln nptogs och sjelfwa saken till Stats-Utskottet äter-rcmitterades, och dä det just är swaret pä denna ätcr«remisi, som nu är under wär pröfning, kan wäl fåken icke anses säsom redan afgjord. Dernäst anförde Grefwe lASrner nägot, hwarigenym han sökte bewisa, att mitt anförande were stridande mot förut fmtadt beflut. Jag bör derföre förklara, att jag ej söker uphäfwande af något förut fat« taht beslut, m n ästar, att ereccutionen ej matte blifwa sadan, att den uphäfwer Beslutet. Stats-Utstottet har sjelf yttrat, att det endast wvre i yttersta nödwändighet, som Banquens ytterligare biträde bordanlitas, och att de summor som sednast till utbetalning af Banqucn begärdes wörö nödwändiga, sedan Riksens Ständer cj i tid 'bislutat att uptaga Inrikes Län. Nar ststen sig sälunda förhällcr, är det en solklar följd, att Riksens Ständers önskan är att erhälla Län, och äfwcn lika solklart, att för besia Läns uptagande inga willor böra sättas, som hin, dra att Län erhallas, Detta gäller nemligen om de Jn« rikes 5 procents Länen. Riksgälds-Cyntoiret uptager förut Inrikes Län mot 5 procent och med 5 ärs återbetalningstid Dcsia nya Län till BanqucnS ersättning stullc löpa med samma ranta, men böra ej äterbelalas förr än om 6 är. 16Z Ven 6 Fpki!. 6 är. Jag ar öfwertpgad, akt pä dessa '.vilkor oj en enda stilling stall inflyta eller antecknas under de utsatte 6 wec^orne. Hwar mennista insätter täldst sina penningar pä korrtaste äterbetalnings-terminen.
Hur kunde ni ens sätta i fråga, att jag skulle tillåta vår lilla kära Hedvig att träda i brudstol, utan att hennes faster skulle vara närvarande! Du vet, käre Anton, hur jag fäst mig vid henne under de månader jag fick ha henne hos mig här i Helsingfors och med hvilken kärlek och med hvilket intresse jag alltid följt henne. Jag vill naturligtvis också göra bekantskap med min blifvande nevö och dessutom kan jag väl hjälpa dig, kära Bertha, med att styra och ställa litet till själfva festen. Således far jag öfver med Express nästa vecka och kommer till Stockholm ett par dagar före bröllopet och reser dagen efter, jag kan inte vara längre ifrån. Den här gången bor jag inte hos er, det skulle bli allt för besvärligt. Jag tar ett par rum på Grand. Kamf kan inte komma ifrån, hvilket både han och jag beklaga. Kyss min kära Hedvig och säg henne, att ingen annan skall kläda henne till brud, än hennes och er Helena. — Hedvig kom hit, vi ha’ fått bref från Helsingfors, sade faster Bertha efter en tämligen lång paus, som uppstått sedan hon sagt till brodern: — Det var mycket vänligt af Helena! — Hedvig kommer genast, ljöd en manlig röst från kabinettet, ja, är det sömmerskan igen, så får hon vänta. Hedvig stack in sitt blonda hufvud. Hon var inte vacker, men hade ett täckt, gladt flickansikte, hennes enda värkliga skönhet utgjordes af den smidiga, ungdomliga figuren. — Hvad är det? sade hon litet anfådd, Klaes väntar, han skall genast gå. — Bref från Finland, du kan ta’ det in med dig. Framme vid fönstret i en bred, låg länstol satt en ung man med en något undersätsig figur, ett mörkt, manligt ansikte och ett par spelande, kvicka, bruna ögon, Hedvigs fästman. — Jaså, det är bref från den där märkvärdiga »faster Helena». Kom, så skall jag läsa! — Nej, får jag. — Jo du, hon kommer, är det inte det snällaste, raraste bref i världen? Hedvig var en af Helenas mest entusiastiska beundrarinnor, hon var okritisk som de flesta unga, hvilka vanligtvis endast beröras af och märka det som direkt angår dem. Och Helena hade alltid varit »förtjusande» mot Hedvig.
Majit så lämpligt finner, vidtaga åtgärder lill förverkligande af Riksens Ständers önskningar angående antagandet af stadgande!) till ordnande af de ömsesidiga handelsoch rätts förhållandena emellan de förenade rikena. Sedan ofvanomförmälda fråga om revision af föreningsfördragen emellan Sverige och Norge blifvit hos Riksens Ständer väckt, hafva Riksens Ständer inheintat, att Norges nu församlade Storthing för dess del beslutat upphälvande af Ståthållare-emhetet, till hvilket, enligt 14 § af Norges Grundlag, E. K. Majit eger att utnämna antingen en Norrman eller en Svensk. Detta stadgande har af Norges förening med Sverige betingats och, till följd af densamma, (medelst underhandlingar mellan Sverige och Expeditions-Utskottcts Förslag till underd. Skrifvelse N:o 50. 91 Norge) i sistnämnde lands Grundlag influtit och såväl härigenom, som med afseende på dess innehåll, är det otvifvelaktig! en bestämmelse rörande föreningen mellan Sverige och Norge, hvilken bör behandlas i den ordning, som för handläggning af unionela ärender blifvit bestämd. Då Riksens Ständer emellertid funnit sig böra hos E. K. Majit i underdånighet anhålla om vidtagande af åtgärder för revision och fullständigande af förenings-stadgandena mellan Sverige och Norge, och för den händelse E. K. Majit täckes å denna Riksens Ständers anhållan fästa nådigt afseende, lämpligast sjnes vara alt, under afvaktan på de förändringar revisionen må föranleda, de förenade rikenas nuvarande inbördes förhållanden i statsrättsligt hänseende icke förändras, få Riksens Ständer i underdånighet anhålla, att den af Norska Slorthinget för dess del beslutade ändring i Norges Grundlag, hvarigenom det i samma Grundlag intagna unionela stadgande, alt till Ståthållare i Norge kan utnämnas antingen en Norrman eller en Svensk, skulle komma all upphäfvas, icke måtte af E. K. Majit till pröfning företagas förr, än i sammanhang med de förändringar af eller tillägg till föreningsbestäminelserna, som af den begärda revisionen kunna föranledas. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 2 April 1860.
Efter många äfventyr hittade han ändtligen i Amsterdam en holländsk smack, som låg färdig att afsegla till Bohuslän, och var han då så medtagen att han bäddades under skepparens lapptäcke på halmen nere i kajutan. Men så snart han hörde ankarspelet knarra, stötte han med påken i kajutstaket och kallade på skepparen. – Kära far, när I får känning på de svenska skären, skall I låta mig därom veta, så att jag får ansa skägg och klädsel och gå upp på däck. Skepparen lofvade att göra honom till viljes, men knappast stod han på däcket innan det åter bultade i kajutstaket. – Hemåt, hemåt ... – stammade Ehrensköld och tog skepparen vid handen. – I har berest hafven och pröfvat många ting, far. Säg mig, hvaraf kommer dock denna sinnenas villa, som vållar att man måste veta sig hemma för att kunna hålla fred med sig själf? Där nere hos turken, när salig Funcken blef död i febern, anförde jag vakten vid begrafningen, men tro mig, jag kunde knappast hålla pliten eller minnas kommandoorden ... Stenarna lågo så hvita ... cypresserna stodo så likgiltiga ... Om jag själf blifvit lagd på det rummet, jag skulle inte kunna sofva roligt. Jag skulle rifva upp mullen öfver mitt hufvud och anropa Herren Gud om barmhärtighet ... Skepparen svarade: – Har inte samma fadershand skapat hvart stycke af jorden och till och med de svaga bräder, som nu bära oss i stormen? Vänd er mot väggen och hvila ut! I krigsfolk till lands ären släta sjömän, och vi få hårdt väder. Redan tidigt den nästa dagen, då skepparen stod hos rodermannen, hörde han nya knackningar i kajutstaket. – Jag har en kula här under refbenen, – sade Ehrensköld, – och jag har aldrig rätt förstått om det är den eller hemsjukan, som så medtagit min sundhet att jag nu inte utan vedermöda kan hålla mig upprätt. Just vid denna tid på morgonen, då det är halfljust men solen ännu icke upprunnen, är hemsjukans timme. Det blef en orolig färd, och sjöarna dånade.
I anledning af Herr Cederschiöhls förslag till ålskillige modificalioner uli den pensionsrält, som borde Tjänstemännen vid Fångvården tillkomma, har Utskottet, som ej finner lämpligt alt, i afseende på desse Tjenstemän, föreslå någon afvikelse från de grunder, som gälla för alla öfrige civile Emhetsoch Tjenstemän, deremot ansell sig böra tillstyrka bifall till hvad motionären hemställt derom, att Tjenstemän och Betjente vid Fångvården, då de i och för tjenslen blifvit genom af tångarne begånget våld skadade till lemmar eiler helsa, samt dymedelst oförmögne till vidare tjenstgöring, må, utan afseende på ålder eller tjenstetid, vara berättigade, att såsom pension behålla hela sin ordinarie löneinkomst, sådan den, genom nu gällande stat, är bestämd, samt med iagtagande af hvad här förut om beräkningen af Ivamererarens och Vaktmäslarnes löne-förmoner är vordet yttrad t. Hvad åter angår den del af Herr Ceder schiöhls motion, som afser beredandet af tillfälle för ifrågavarande Tjenstemän, att blifva delegare uti Civil-Slalens Pensions-Inrältning, så, då denna fråga äfven rörer Cassans förut varande enskilde delegares rätt, har Utskottet icke ansett Rikets Ständer böra deraf ingå i någon pröfning, i följd hvaraf motionen i denna del afstvrkes. Stnts-Ulskotlels Utlåtande, N.o 63. 13:o genom Nådig Remiss, har Kongl.
När jag sednast hade ordet, glömde jag att påpeka det förhållande, att sedan Hr von Koch först uti den paralel, han uppdrog mellan de båda ifrågasatta stambansrigtningarne i Wermland, vltrat, att den norra rigtningen icke skulle blifva af något gagn med mindre än att en bibana anlades mellan Filipstad och Norum, Hr von Koch sedermera motsätter sig att staten skulle lemna lånebidrag till bibanor. Nu lära val icke några bibanor, och icke heller den nu omnämnda, kunna komma till stånd, om icke staten lemnar lånebidrag, och följaktligen måste, om den norra rigtningen beslöts och således utgifter äfven till bibanor från Norum både till Filipstad och Carlstad blefve af nöden, statsskulden komma att förökas högst betydligt utöfver det belopp, som skulle erfordras, om den södra rigtningen föredroges. Jag tror således att Hr von Köchs anförande framhåller skäl emot den rigtning, Hr von Koch ansett sig böra förorda. Hr von Koch; Jag vill blott lemna den upplysning, att jag ingalunda ogillar att lånebidrag lemnäs till bibanor, men att 508 Den ,20 December. jag anser, alt någon gräns för dessa bidrag mäste finnas, och att denna gräns är att söka uti statens tillgångar. Härelter blef, uppå framställd propos., Hr von Köchs anförande, jemte de i ani. deraf afgifna yttranden, remitteradt till Stats-Utsk:t. Gr. Posse, Arvid: Som många af Stats-Utskrts ledamö ter på permission lemnat staden, hemställer jag, huruvida icke R. o. Ad. skulle finna lämpligt besluta, att ytterligare 3 suppleanter i Stats-Utsk:t måtte utses. Sedan R. o. Ad., på gjord propos., till denna anhållan lemnat bifall, anmodade Hr Gr. o. Landtm. Ståndets Hrr Elektorer att sammanträda för val af ytterligare tre suppleanter i StatsUtsk:t. Anmäldes och bordlädes från nedannämnde Utsk. inkomne Meni., Betänkm och Utlåhn, nemligen från Konstitutions-Utskottet:
Ståndet remittera sagde nådiga Proposition till Lag-Utskottet, sorn för ärendets behandling torde tinna nödigt att begära sammanträde löfed annat vederbörligt Utskott; och skulle ett af Doktor Sandberg i ämnet nu aigifvel anförande remissen åtfölja. S. D. Föredrogos ånyo och remitterades till Stals-Utskottet Kongl. Maj.ts nedan omförmälda, den 51 sisttidne Mars meddelade och då bordlagda, nådiga Propositioner tdl Rikets Ständer: l:o om anslag i anledning äf ifrågasatt förstärkning af Kongl. Maj ts Högsta Domstol; 2:o om rätt lill pension å allmänna indragnings-staten för sinnessvage Kaptenlöjtnanten vid flottan J. H. Stålhammar vid afskeds erhållande; 3:o i fråga om Bergsskolans i Fahlun förflyttning till Stockholm och förening med Teknologiska institutet; 4:o angående f. d. Geijerska husets på Riddarholmen användande till Riks-arkiv; 5:o angående dispositionen af medel, som influtit för skedd expropriering af jord från den Landshöfdingen i Stora Kopparbergs län anslagna kungsgården Noret; 6:o angående indragning till Kronan af det Kronofogden i Gottlands läns södra fögderi på lön anslagna bostället Luxe, mot kontant ersättning till boslällssinnebafvaren; 7:o i fråga om ersättning till Sala silfververk för dess förlust i händelse af skatteförenklingeds tillämpning på de till silfververket anslagna räntor af det s. k.
December i833 erhållen uträkning å dagsverksmedlen för det året, i Räkenskaperna för samma år påfört beloppet 3o3 R:dr 44 sk4 rist. oc^ detsamma, såsom ej inkommet, uti samma års Räkning balancerat till följande året, der det jemte den öfriga balancerade summan är till uppbörd taget; samt att sedermera, då ofvanberörde 3o3 R:dr 44 s^* 4 r^t., under den 25 Augusti 1834 contant levererades af bemälte LandshöfdingeEmbete, desamma oriktigt å nyo påfördes i 1834 års Räkning; 2:0. Att orsaken hvarföre 1834 och 1835 års dagsverksmedel ifrån Örebro Län ej blifvit i samma års Räkenskaper debiterade, härleder sig -*1 ;r„s„ unncrifY nm hvad de under dessa år bordt utgöra, — 20 — som äfven deraf, att några sådane medel för dessa år ej lill Stuteriet ingått förrän den 27 sisllidne Maj, då beloppet ej mindre för sagde tvenne år än äfven för år i836 lefvererades med tillsammans 161 R:dr 28 sk. Banco, hvilka uti sistlidet års Räkning blifvit till uppbörd tagne; samt 3:o. Att dagsverksmedlen icke kunnat eller skäligen bordt bokföras på annat sätt än som skett, enär Stuteriet, enligt Eder Kongl. Maj:ts Nådiga förordnande, äger att desamma under det löpande året utbekomma till dess utgifters bestridande samt ifrågavarande medel således äro att anse såsom en positiv uppbörd, fastän de ej från de skattskyldige ingå till Ränteriet förrän påföljande året. För sin del anser Stuteri-Öfver-Styrelsen, likasom Rikets Ständers Revisorer, lämpligare alt detta belopp finge utgå från Stals-Verket till Stuteriet med motsvarande årligt anslag i contant, hvilket i sådant fall borde vid hvarje års början kunna disponeras af Stuteriet, på det att medel till bestridande af dess utgifter ej måtte saknas.
Då är det och binda människorna och äro upphofvet till icke endast en nyck, ett tycke hos oss: » jag tycker så, därför att jag tycker så », utan personlighetens död och undergång. man har de klaraste och naturligaste grunder, Man behöfver endast se, hur människor hvarför man har den åsikten. bära sig åt, när de för första gången se och Det finns så få människor, som ha eller höra något, och så höra deras mening, när de ha diskuterat saken med sina kamrater kunna ge grunder för sina meningar om saker eller ha fått läsa kritiker af de ofelbara och ting, att det fullkomligt förfärar en, ju domarne, efter hvilka de rätta sin tankegång. längre man kommer in i lifvet. Till och Vid en konsert eller ett skådespel kan man med bland kloka, intelligenta, reflekterande redan iakttaga, hur de sitta och titta förstulet människor har jag ofta förgäfves sökt efter på hvarandra för att liksom undersöka: » törs en enda liten grund för de dcmar, hvilka de jag tycka, att detta är bra? — Månne det är uttalat. Jag har fått undvikande svar, otydbra? — Om jag nu klappar i händerna, är det liga förklaringar, och så ha de flytt och rädkanske på tok? » Och blott någon sällsynt dat sig för att undgå att svara på denna gång kunna verkligen sanningen och skönheten enkla fråga: » hvarför? » i det, som presteras, så fullkomligt rifva dem med, att de glömma sina skrupler och sin försiktighet och hängifva sig åt ögonblickets intryck. Ofta kan också denna entusiasm blott vara följden af den smittande makten hos en stor publik, som applåderar, då det larm, som uppstår, drager alla med sig. Men har man låtit hänföra sig, så komma tidningarna och kritikerna, och så måste man draga öronen till sig. Ack nej, man var egentligen icke alls så vidare hänryckt! Man tyckte egentligen icke vidare om det, nej, då allt kommer omkring, var det egentligen bara strunt. Samma förhållande är det med böcker. Tala med en människa, strax efter sedan hon läst en bok, och så sedan hon mött sina kamrater i » frälsningsarmen ». Man skulle icke tro, att det vore samnia sak, hon talade om, så listigt och säkert har hon förändrat hela sin åsikt.
6:te punkten, ang:de äskad ersättning för de till postföringen begagnade åkdons slitning; 7:de punkten, ang:de den tyngd, som må läggas på hvarje häst; 8:de punkten, ang:de yrkandet all Den 14 December. 255 vid paltelposis forsling under de 4 första och de 3 sisla månadernc af året legan må erläggas för tre hästar; 9:de punkten, ang.de gods, eller alt låta andra personer än den skjutsande medfölja posten, och dels ansvar för postiljon, som under resan emellan slationerne onödigtvis sig uppehåller; 10:de punkten, ang:de er sättningen för forslingen af enskilde personers lös-brefs-väskor ; och 11:te punkten, ang;de poslernes vågning vid hvarje postkontor samt viglens antecknande å post-för passningen. Dessa punkter b i föl 1 os. 12;te punkten, ang:de posters förskaffande med ångfartyg och jernvägs-lräner. Gr. Lagerbjelke: Om de i denna punkt förekommande orden ulan ökade kostnader för Postverket skola betyda, att den föreslagna åtgärden ej får vidtagas, der den skulle medföra sådana, så lärer väl ingenting kunna göras i den riktning Utsk. åsyftat; ty det är klart, att hvarje förändring måste medföra utgifter. Om åter meningen är, att åtgärden må vidtagas, då kostnaden derför ej blir betydlig, så ligger detta redan uttryckt i orden: der sådant utan väsendlliga olägenheter låter sig göra; ty en betydlig kostnad är tydligen en väsendtlig olägenhet. Jag anser på grund häraf bifall till punkten böra lemnäs med uteslutande af orden: eller ökade kostnader för Postverket. Frih. Alströmer: Det kan visserligen vara af mindre vigt, om orden: eller ökade kostnader för Postverket stå i punkten eller icke: ty det beror i alla fall på K. M. att deröfver besluta. De hafva dock tillkommit på grund af uplysningar, meddelade från Postverket, hvaraf inhemtats, att i åtskilliga fall brefbefordring skulle kunna verkställas med enskildes ångfartyg utan att medföra väsendtliga fördelar, men deremot ökade kostnader. Gr. Lagerbjelke: Dessa ord kunna möjligtvis försvaras, så vida icke en betydligare kostnad vore en väsendtlig olägenhet.
R:dr för materielen med inberåkning af 25 R:drs lönetiliökning för vaktmästaren, vidare 500 R:dr för kirurgiska samlingen, 50 R:dr för medicinska kliniken och 50 R:dr för drogue-samlingen. För Zoologiska museum , 100: -— nemligen till löneförbättring åt Konservatorn. För Fysiska institutionen , 125: — nemligen til! löneförbättring åt vaktmästaren. För Astronomiska institutionen ;, 100: — nemligen till löneförbättring åt vaktmästaren. För Musikaliska kapellet „ 125: — hvaraf 75 R:dr lill materielen och 50 R:dr till löneförbättring åt vaktmästaren. För Fäktoch gymnastiksalen „ 255: — nemligen för materielens behof. För en föreslagen ny profession inom Medicinska fakulteten med medicinsk kemi och farmakologi till läroämne 4,500: — Till 2 nya emeriti-löner, hvardera 4,000 R:dr Riksmynt för Professorer och utöfver de 4 sådana, som redan finnas ... , 8,000: — Till lönefyllnad för en föreslagen ny adjunktur i modern linguistik „ 1,400: — Till löneförbättring åt förste Amanuensen vid Bibliotheket med 900 R:dr, och åt den andre med 550 R:dr, hvarigenom den förres lön blefve 1,500 och den sednares 1,000 R:dr ... „ 1,450: — Till löneförhöjning åt läraren i gymnastik och fäktkonst med 250 R:dr, för Kapellmästaren med 100 och för Ritmästaren med 550 R:dr, hvarigenom dessas löner skulle uppgå lill 1,000 R:dr Riksmynt för hvardera „ 900: — Till arfvode för en Amanuens vid Historiska museum samt rnynt och medalj-kabinettet „ 350: — R:mt R:dr 22,250: — Bil. JS:o 6 till Kongl. Maj.ts Nåd. Prop. N:o i, om Statsverket i859.