Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med anledn. af Hr Gripenstedts anförande får jag fästa upmärksamheten derpå att något meddelande of Hr Gr. o. Landtm, icke blifvit lill Ståndet gjord förr än min motion redan var väckt och bordlagd, då Hr Gr. o. Landtm, på min förfrågan S44 Den 20 Februari. förklarade sig icke hafva något updrag från Hr Gripenstedt att R. o. Ad. meddela, utan. i den händelse Hr Gr. o. Landtm skulle blifva händelsevis tillfrågad af någon ledamot, i så fall lemna den omordade uplysningen. Ur Gripenstedt har sagt att den af honom åberopade skrifvelsen vore en tillräcklig anledn. för Utsk. att låta sjelfva ärendet förfalla. Jag erfar för min del en smärtsam känsla deraf att en Konungens Rådgifvare, hvars kännedom om Grundlagens hud man hör förutsätta, vill tillstyrka en åtgärd hvarigenom ett Utsk. skulle handla på sidan om grundlagen, d. v. s. fästa afside vid en skrifvelse som icke är grundlagsenlig. Det är beklagligt att en sådan mening här blifvit yttrad. Grunden för den af Hr Gripenstedt framstälde åsigt att frågan bör förfalla, öfverensstämmer icke med Grundlagen, och jag vågar påstå att mängden af detta Hus skall förena sig med mig angide denna sak. Af hvad jag nu yttrat torde R. o. Ad. finna att Gr. Lagerbjelke äfven blifvit vederlagd. Ilan har nemi. på samma skäl tillkännagifva att han anser den af Hr Gripenstedt meddelade skrifvelsen såsom en handling vid hvilken Utsk. kan fästa afside. Jag kan icke förbigå med tystnad Gr. Lagerbjelkes förfarande att vilja definiera detta mål såsom helt och hållet enskildt och af privat natur. När frågan gäller Reyenlen, tror jag icke den kan anses af privat natur, och så långt har det ännu icke galt att man anser det som angår den ena Statsmakten, h. e. Regenten, för en privat angelägenhet.
Skall försäljningen ske efter hand tilt visst pris, sä kan det draga länge ut, emedan det blifver en commissionshandei, hvarvid endast provision är att förtjena, och för hvilken commissionären ej är så intresserad som för vanliga statslån, der fråga är om flera millioner, och hvarvid följaktligen mycket är att förtjena. Commissionen blifver följaktligen icke begärlig, och utsiglerna för Banken att snart få silfver, äro ringa. Månne Riksg.- cont-.s obligationer äro mera säljbara inrikes? Man vet, att i vårt peuningefattiga land, der realisationen icke vunnit någon stadga, vill ingen låsa fast sina capital för en obegränsad lid. Om man är förvissad, alt få sina penningar igen, när de behöfvas, så (einnar man dem, men icke eljest. Jag befarar således, att de blifva ganska få, som här i landet skulle vilja köpa Riksg.contts obligationer, ouppsägbara på innehafvarens sida; åtminstone skulle man förgäfves hoppas, att med sådana villkor kunna afsätta betydliga summor, aldra minst att kunna göra del hastigt eller nålman vill. Beggedera äro likväl af högsta vigt, ty om Banken icke kan ögonblickligen sälja sina innehafvande obligationer, hvartill gagna de då i nödens stund? Och om Banken nödgas derpå göra stora capitalförlusler, hvem ersätter dem ? Ingen. Banken måste till yttersta skarfven uppfylla sina förbindelser mot innehafvaren af hans sedlar; men får ingen ersättning för de förluster han gör dels pä enskilde och dels på Riksg.cont. Hans öde blifver att endast sitta emellan; och likväl har man föreslagit, att Riksg.cont. skulle, utan någon ersättning ens i obligationer, erhålla fyra särskilda under litt. c upptagna poster. Den fördelning af banker, hvilken man här så mycket berömt, i anledning af Sir Robert Peels ofta omförmälda anförande, är redan gjord i vår Bank, som har två afdeluingar, en för vexlingen och en för lånerörelsen. Dessa kunna lika väl skötas hvar för sig, inom sam - Den 19 December. 523 Bia hus, som inom 2:ne, hvaraf det ena är Bankens och det andra Riksg.conhs.
Birger kommer hem, om han saknat tulljakten och farit efter, för att hindra Arve att få sin önskan uppfylld, hur går det då?” ”Du får väl se! Var inte pjunkig, flicka; du skall ha själ och styrka att bära hvad som helst, för det värsta kan ändå alltid stå qvar! Se så, lipa inte – jag tål inte se det! Du vet ju att jag gör allt hvad du vill; säg nu bara inte ett ord mera, utan låt mig i djefvulens namn komma ut, innan”... ’jaktlöjtnanten kommer,’ var han nära att tillägga, men ändrade det till: ”innan det blir för sent på dagen.” Sådan hade aldrig Gabriella sett sin far. Djupt nedstämd, nästan betryckt, fann hon sig tvungen att lyda de få befallningar han hade att gifva. Hon följde honom till bryggan, men hade af förskräckelse så när tumlat baklänges ner i båten, då han med en ed, hvars genljud återskallade från berget, utropade: ”Hvar är Antons båt?” ”Den är borta, ser jag!’” sade Gabriella förundrad. ”Det kan då ingen fara vara med honom; han har helt säkert tagit den i natt och rott åt andra sidan.” ”Fort upp på klipporna,” befallte Haraldson karlen, som skulle ro hans egen båt, ”och se efter om galningen ligger och krafsar bland säfven, som han plär göra!” ”Så vidt jag kan se, fins inte båten i närvåna,” berättade den utskickade vid återkomsten. ”Ja så!” sade Haraldson med ett lugn lika iskallt som det, hvarmed han föreslog Birger att förstöra tulljakten. ”Farväl, barn!” sade han, nickande åt Gabriella. Och bedrog hon sig icke, så stod der – men det var omöjligt – en tår i den gamles ögon. Nog fanns der en vattenhinna, men ej var den pressad af smärta: den var ett omedvetet alster af ögonnervernas förfärliga spänning. Gubben tänkte i detta ögonblick med vild glädje på möjligheten att Anton under natten rest all verldens väg; ty ännu hade det ej händt att hans båt icke funnits på de vanliga platserna. ”Hvad är allt detta? Hvad menar pappa?
Äfven till och med några veckors förlängning i vapenöfning för alla skulle ändå icke gifva detta manskap den stadga och säkerhet, att det kunde genast insättas i arméens led, med mindre än att dennas krigsduglighet skulle betydligt förminskas. Ju större antal otillräckligt öfvadt manskap, desto mindre är naturligtvis stammens inflytelse, desto mindre förtroende får hela arméen till sin egen kraft. Att låta arméen vid krigets första utbrott svälla med mindre ölvadt manskap till samma styrka som sjelfva stammens, går sannerligen icke an, då vi icke hafva rekrytarméer att mot oss vänta, utan de som äro bland Europas bästa. Detta förekommes, om en del al beväringen, närmande sig stammens antal, genomgått soldatskola. Den kan då på några veckors tid lätteligen med stammen sammansmälta, småningom närma sig densamma äfven i egenskaper, och sålunda bilda en armé, som efterhand, utan äfventyr af minskad duglighet, kan ur depöterna emottaga det der soldatbildade manskapet, icke endast för att ersätta sina förluster, utan äfven för att kunna öka sin manskapsstyrka. Med en ständigt stridsfärdig styrka af 50,000 man och en snart till hands varande reserv, kunde vi lugnt afvakta händelserna, säkra att möta den första stormen. En öfverraskning, hvilken just är det angelägna att förekomma, hade ingen utsigt att lyckas, emedan en fiende då bringades till så stora rustningar, att de blefvo oss kunniga och lemnade oss tid att samla våra krafter till mera omfattande försvarsberedelser. Hade vi icke en sådan stridsfärdig krigsstyrka, skulle ej blott en ständig känsla af otrygghet hålla oss orolige, och detta inverka på vår Regerings ställning till utlandet, utan vi skulle, vid första uppstigande moln på den politiska synkretsen, nödgas inkalla större eller mindre del af beväringen till vapenöfningar 16 Sammans. Lagsaint Allm. Bese.- och Ekon.- Utskottets Utlåtande N:o <5. hvilket skulle förorsaka millioner i kostnader och uppenbarligen visa krigsrustningar.
Maa bör dock ej tro, att det goda kan utvecklas eller det onda utrotas inom mycket kort tid, ty i naturen tagas inga språng, och allt tar sin lugna utvecklande gång, vare sig till godt eller ondt. Om modern, såsom naturligt är, bär inom sig ett ideal, efter hvilket hon skulle vilja bilda sitt barn, så bör hon ej förtvina, om det ej lyckas henne på samma sätt, som hon tänkt sig, ty kanske detta ideal här en helt annan individuel prägel, än hennes barn af naturen fått. De sedliga grundsatserna måste ju visserligen för alla vara desamma, ty hvad som är rätt, är rätt, men individualiteten gifver en färgskiftning åt karaktären, att den framträder i ett helt nytt, men därför ej mindre skönt ljus. Emellertid skall man ej fästa afseende blott vid barnets moraliska egenskaper, utan också gifva akt på dess intelligens och söka utforska, åt hvilket håll dess begåfning ligger, sä att det kan utbildas i öfverensstämmelse med sina anlag oeh en gång i lifvet antaga en hedrad ställning. Huru mången människa framsläpar ej sin tillvaro ledsen och uttråkad, emedan hon i ungdomen ej fick utbilda sina naturliga anlag och blef ställd på en plats, för hvilken hon saknar begåfning och för den skull äfven båg. Otaliga människor drifvas blott af högmod in på de lärda banorna och föra därför en tynande, mer eller mindre otillfredsställd tillvaro, både hvad ekonomien och glädjen af arbetet beträffar. Och ändå böra denna glädje och hängifvenhet åt arbetet finnas, om ett godt resultat skall kunna nås. Därför, tag noga reda på anlagen och utbilda dem samvetsgrannt oeh grundligt, oberoende om det arbete, dit barnets begåfning visar, af t r å D g b r ö s t a d fördom ställes högre eller lägre i rangskalan. Vi hafva sagt, att utbildningen skall vara grundlig, och det med fog, ty mycket ofta försyndas häremot, då den unge mannen och isynnerhet den unga flickan skickas ut i världen blott hälft och ytligt förberedda för sitt kall. Hvad under, om en sådan yngling eller en sådan flicka snart ökar antalet af de många platssökande, öfver arbetsbrist klagande individerna.
Uti underdånig skrifvelse den 4 Mars 1848, hafva Rikets Ständer tillkännagifvit att de, uppå de skäl, som i den underdåniga skrifvelse!) äro anförde, anse sig ieke kunna bifalla den af Kongl. Maj:t i Nåder föreslagna nedsättning uti den af Stora Kopparbergs Bergslag utgående koppar-räntan från hvart tionde till hvart trettionde Skeppund å den årliga tillverkningen, samt att, såsom följd häraf, Rikets Ständer funnit den tillika väckta frågan om upphörande af allmogens inom åtskillige socknar utaf Kopparbeigs Län skyldighet att in natura leverera hemmansränteoch mantals-eller qvarntulls-kolen böra »för närvarande förfalla»; och har äfven, i öfverensstämmelse härmed. Kongl. Maj:ts Nådiga Bref till Kammaroch Bergs-kollegierne under den 12 Maj samma år aflåtits. Medelst en sedermera af Bonde-Ståndet vid 1847 och 1848 årens Riksdag, den 16 September sistnämnda år, till Kongl. Majit afgifven underdånig skrifvelse, har Bonde-Ståndet ytterligare fästat Kongl. Majrts Nådiga uppmärksamhet å det förevarande ärendet, såsom en fråga af vidt omfattande och utomordentlig vigt för Bergslagen och hvars behandling kunde för framtiden medföra ganska många, för hela landet menliga, följder; anhållande Bonde-Ståndet, att detta ärende, enligt de genom ofvanbemälde särskilda kommission utredda billiga och rättvisa grunder, måtte af Kongl. Majit i Nåder behjertas, och att åtminstone de af skatte-allmogen, hvilka genom deras skogars ända till 7 å 8 mil från Stora Skepparberget aflägsna läge, äfvensom, och med ännu större skäl, innebyggare i de socknar, hvilka, i brist af skog, ej kunde några kol leverera, måtte i Nåder befrias ifrån en levere-rings-skyldighet, sorn genom transport-kostnaden komme att uppgå till mer än dubbelt af kolens verkliga värde. I anledning af denna underdåniga skrifvelse hafva, till följe af Kongl. Majits
Emellertid voro fyra af Biskopsstiften inom riket i saknad af Domprostar; och ehuru motionären önskade och hoppades att en sådan brist snart måtte afhjelpas, borde dock under mellantiden, för att få kapitlet fulltaligt, ytterligare ett pastorat i dessa stift bestämmas till kapitel-pastorat. Pä dessa och i öfrigt anförda skäl, hemställde motionären alltså, det Rikets Ständer måtte besluta »en förordning, hvarigenom, med ändring af 1, 3 och 13 §§ i Kongl. Förordningen den 11 Februari 1687, angående rättegången i Domkapitlen, samt med upphäfvande af Kongl. Brefvet den lo Juli 1752 om domlört antal ledamöter och af Kongl. Brefvet den 13 Juli 1799, som berättigar samtlige Lektorer vid Gymnasium till säte och stämma i Domkapittel, varder förordnadt, som följer: § i Domkapitlet skall bestå af Biskop, som förer ordet, samt af fyra ledamöter. Desse ledamöter äro: i Domkapitlen i Upsala och Lund Domprosten samt de tre öfrige ordinarie Theologie Professorerne vid det i stifts-staden varande Universitet; i öfrige stiften Domprosten, Theologie Lektorn vid läroverket i stifts-staden, Rektorn vid samma läroverk, samt Kyrkoherden i det i eller nära stifts-staden belägna pastorat, hvilket af Konungen vid denna författnings utfärdande dertill bestämmes. 1 de stift, Lay-UtskoUets Betänkande N:o 47. 3 der Domprost icke finnes, vare ännu en Kyrkoherde i sådant Pastorat, som nu sagdt är, ledamot af Domkapitlet. .§ 2. Domkapitlet må beslut fatta der tre när äro, utom i fråga om upprättande af förslag till embeten eller tjenster eller om tillsättande deraf, eller i mål, der Kapitlet utöfvar domsrätt. I dessa fall må dock beslutas af lyra, der tre af dem om beslutet ense äro. § 3.
Den har blifvit antagen i hela Europa och äfven jag har i min ringa mån sökt verka för dess införande. Förr i verlden straffade man förbrytaren till kroppen, då man instängde honom i fängelser sökte man endast att göra honom oskadlig; numera hafva åsigterna förändrat sig, man fäster sig icke vid det yttre, man upsöker uphofvet till hans handling nemi. viljan, skälen; man vill att han skall försona sitt brott genom själslidanden, emedan det endast är hans själ som är ansvarig för hans gerningar; och på samma sätt söker man förbättra hans inre, återgifva honom förbättrad till samhället, och derigenom göra honom ur 764 Den 2S November f. m. stånd att begå vidare brott. Denna idé ligger till grund för hela straff systemet, och då den adopteras af ett samhiille, måste den genomföras i sin helhet; den måste läggas till grund för frihetsstraffen i allmänhet. Men mine Hrr! lagstiftaren, tveksam om han skulle lyckas i sitt bemödande att återgifva förbrytarne förbättrade, har trott att man dervid företrädesvis borde taga i betraktande de smärre förbrytarne, emedan hos dessa, brottsligheter ännu icke öfvergått till vana, emedan passionerna ännu icke hos dem vunnit så stort välde, att de icke kunde besegras; emedan dessa gåfvo mesta anledn. till att förmoda att det nya straff-svstemet skulle medföra någon verkan. Detta har också varit orsaken hvarföre man i alla länder, der ensamhets-fängelse blifvit infördt, om man också icke haft tillräckligt utrymme för att använda det på alta förbrytare, åtminstone sökt använda det på de mindre förbrytarne, för att derigenom skydda dessa mot gemerisamhets-fängelsets smitta. I Frankrike och Belgien t. ex. har man likasom hos oss flera arter af fängelse nemi. emprisonnement, reclusion, détentiva och travaux forcés, men man har i synnerhet användt ensamhets-fängelse för de mindre förbrytarne.
Utskottet har ej blifvit satt i tillfälle att bedöma tillförlitligheten af den uppgift, motionerna innehålla, att nemligen en kooperation till Konungariket Polens återupprättande skulle vara å bane emellan åtskilliga af de magter, hvilka undertecknat Wiener-traktaten, och Hans Excellens Heir Statsministern för Utrikes Ärendena har hos Ridderskapet och Adeln, i afgifvet yttrande öfver Friherre Stael von Holsteins motion, tillkännagifvit, att af de meddelanden, som kommit Hans Excellens tillhanda, icke kunde hemtas anledning till den förmodan att, åtminstone för det dåvarande, någon öfverenskommelse i berörda afseende kunnat tillvägabringas. Men i hvilket fall som helst anser Utskottet, att så väl frågan om, som sältet hvarpå Sverige lämpligast må ingripa i främmande länders angelägenheter, är och bör vara öfverlemnad åt Regeringen, som ensam har tillgång till de för vidtagande af åtgärder i detta hänseende erforderliga upplysningar. Då härtill kommer att Rikets Ständer äro förvissade derom, att den Svenska Regeringen i sin politik i förevarande, sorn i hvarje dylik fråga handlar efter hvad Sveriges värdighet kräfver och efter dess folks för Regeringen tillräckligt kända önskningar, 4 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande M 114. der dessa kunna göras gällande, utan alt landets sanna intressen blottställas; får Utskottet vördsamt hemställa, att ifrågavarande motioner icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 17 April 1863. Reservationer: af Friherre Haab, Hugo: »Oaktadt jag instämmer i det slut, hvartill Utskottet kommit, har jag ej kunnat gilla den sednare delen af Utskottets motivering, dels emedan sådana förhållanden deri anföras såsom skäl för beslutet, hvilka väl vid tidpunkten af de ifrågavarande motionernas remitterande kunnat åberopas, men hvilka numera torde vara i väsendtlig mån förändrade, dels hufvudsakligen emedan Utskottet deri tyckes vilja frånkänna Rikets Ständer den, dem enligt Riksdagsordningens 60 § tillkommande, petitionsrätt »i hvilket ämne som helsi».
BorgareStåndet har Hr Lindqvist, på skal, som redan upptagne blifvit, yrkat enahanda lönereglering för Götha HofRätt som af K. M:t blifvit föreslagen, samt att 2 HofiRättsRåds löner borde samma HofRätt tillerkännas; derjemte Herr Ståhle åberopat sin hos Utskottet afgifna reservation. Och har af Hederv. BondeStåndet Utskottets tillstyrkande i denna Punct blifvit afslaget. I följd af desse anmärkningar får Utskottet vördsamt upplysa, att Svea HofRätt alltifrån år 1752 haft 6 HofRättsRåds löner på Stat, men Götha HofRätt hittills aldrig mera än /^: att Utskottet ansett, att, lika obilligt som det skulle hafva varit, att minska Staten för Svea HofRätt, sedan göromålen derstädes blifvit så ansenligen ökade, det ock lika litet funnits anledning, att öka den för Götha HofRätt, sedan den vidsträckta Provinsen Wermland blifvit lagd under Svea HofRätts Jurisdiction samt Skåne och Blekinge jemväl äro skiljde från Götha HofRätt och fått en serskild HofRätt; samt att, om framdeles någon annan reglering af Götha och Betänkanden, N:o 237. 21 Skånska HofRätternes jurisdictioner skulle verkställas, närvarande antal Ledamöter i Götha HofRätt förmodl. snarare b 1 il ver öfverflödigt än för ringa. Från denna HofRätt är för öfrigt icke anmäldt behof af större personal, och Utskottet har äfven deraf hemtat skäl för sitt tillstyrkande, att några nya löner för densamma icke må beviljas.
Den 1 Juli, 15 jag skulle misskänna värdet af de vackra och menniskoälskande bemödanden, som af den ene eller andre i ålskillige delar af riket göras för ad till dygd och sedlighet återföra vanvårdade och vanlottade harn. Hr Bildt: Om det vore fråga om att gifva bevis på tacksamhet mot grundläggaren af Råby räddningsinstitut, skulle jag varit den förste, som yrkat återremiss af denna punkt. Jag tror likväl, att här icke är fråga derom, och att delta aktningsbevis blifvit af Utsk. föreslaget R. St. i förevartde Utlåt., då Ulsk. erkänt den ovanliga menniskoälskande verksamhet, Frih. Gyllenkrook utvecklat. Frågan är här endast, huruvida man bör lemna understöd till sådane af den enskilda välgörenheten framkallade stiftelser eller icke. Jag tror all denna fråga får icke behandlas ensidigt. Vid föreg:de Riksdagar har den jemväl varit före och icke blifvit annorlunda behandlad. I sammanhang med 1846 års författning, ang:de försvarslöse och lill allmänt arbete hemfallne personer, anbefallde K. M. Styrelsen öfver fängelser och arbetsinrättningar i Riket att inkomma med förslag öfver sättet att genom förbättrade upfostringsanstalter rädda unga personer, hvilka eljest skulle förfalla i laster. 1 anledn. af denna befallning infordrade Fångvårds-Styrelsen från vederbör:de K:s Befh:de uplysningar, huru ändamålet inom de olika länen lämpligen skulle kunna vinnas. Af dessa Utlåtm inhemtades, att sådana anstalter af ifrågavar:de beskaffenhet redan fnnnos inom Malmöhus, Götheborgs och Bohus, Nyköpings samt Upsala län, hvilka anstalter dock inom de 3 sistnämnde länen ansågos behöfva utvidgas, och skulle inom Malmöhus län 2:ne ytterligare förbältringsanstaller, den ena å landsbygden för manspersoner och den andra i stad för qvinnor, erfordras. K:s Befh:de i Linköpings, Stora Kopparbergs och Westerbottens län förordade enahanda anstalters bildande inom dessa län.
Residenshusets ringa bredd och åtskilliga fel i dess anläggning, icke kunde vinnas genom på- eller tillbyggnad deraf, ansett sig, för ernående af berörda ändamål samt beredande af möjlighet till ökadt utrymme jemväl för Landshöfdingen, böra i underdånighet hemställa örn aflåtande af nådig Proposition till Rikets Ständer i fråga om anvisande af erforderliga medel till inköp af förenämnda, genom sitt omedelbara grannskap med nuvarande Residenset för dess utvidgning serdeles lämpliga egendom samt dess apterande för ändamålet. Rörande omförmälda egendom har Öfverintendents-Embetet ytterligare upplyst, att densamma är belägen emellan Strandoch Korsgatorna, har en utsträckning af omkring 17 0 fot åt den förra och 4 20 fot åt den senare gatan samt ett djup af 130 fot, och innehåller ett boningshus af kalksten, i godt skick, 30 fot bredt och 60 fot långt, bestående af en bottenoch en öfvervåning med hvardera 4 rum af 9,4 å 10,2 fots höjd samt ett större men obrukbart trähus och två uthusbyggnader af kalksten, de senare i godt skick. Det anslag, som för ifrågavarande ändamål nu erfordrades, har af Öfverintendents-Embetet uppgifvits sålunda: a) för inköp af nämnda egendom enligt af dess egare till Embetet lem nadt anbud Runt R:dr 20,000: — Bil. 6 till Kongl Maj:ts Nåd. Proposition N:o 1 örn Statsverket 1865. 29 Transport R:rat R:dr 20,000: — b) till inredning af det å tomten befintliga boningshus för Landsstats Embetsverkets behof 10,000: — eller tillsammans R:mt R:dr 30,000:
Han var icke blott läkare, utan, enligt bruket der på landsbygden, äfven apotekare samt beredde sjelf de droger han ordinerade. Man säger, att läkaren efterträdt presten både i att göra sig oumbärlig och väl betald. Påståendet kan tillämpas på den schweiziska landsbygdens läkare, ty om han också icke ens tillnärmelsevis förtjenar sådana jättesummor som hans yrkesbröder i Europas storstäder, slutar han dock vanligen förmögen. För öfrigt råder i Schweiz ett ganska ovanligt bruk: man gifver läkaren drickspenningar. Då man vill likvidera honom, begär man räkningen; om man då får en räkning på t. ex. 150 francs, betalar man, i den händelse man varit belåten med kuren, i stället 160 eller 175, alltså 10 à 15 francs i drickspenningar, ehuru man naturligtvis ej gifver denna extra dusör en så förarglig benämning. För patienten är detta bruk mycket retsamt, och det skulle i ett annat land rimligtvis äfven vara mycket sårande för läkaren, men schweizaren uppfattar sådant der på sitt eget gemytliga sätt och ratar ingen inkomst, den må komma i form af äskadt honorar eller godtycklig present. Sedan doktorn blifvit erbjuden en cigarr och snoppat den, medan det oundgängliga ölet hemtades ur källaren, föll samtalet af sig sjelft på sommaren. Doktorn stannade midt på golfvet och stirrade stelt ut genom fönstret, som om en god idé långsamt arbetade sig fram i hans hufvud. Slutligen vände han sig på klacken och gjorde en rörelse med handen, som om han funnit en tanke, hvilken var så enkel och låg så nära till hands, att det förvånade honom sjelf, att han icke förr kommit på den. Det enda vi hade att göra, påstod han, vore att hyra – ett slott. Skrattande ryckte jag på axlarna och bjöd honom en tändsticka till cigarren, men han stirrade fortfarande lika stelt och allvarsamt framför sig samt tillade: – Potztusig! Ni kan ju hyra Schloss Brunegg. I det småborgerliga Schweiz hade till och med slotten fått stiga ned till borgarehem, förpaktarebostäder och sommarnöjen.