Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sigrid tycker sig höra natuberusad af lefnadsmod, o m du så vill; m e n du rens hjärta slå, det är, s ö m fängslade henne en unkänner mig tillräckligt för att tro mig, då jag säger, derbar makt häruppe, som ville hon aldrig lösas ur att den rena luft, jag i kväll andats, skall äfven för den mystiska förtrollning, som gripit henne. H o n framtiden hos mig bota anfallen af kväfning. Å h, är ett m e d naturen, en del af det oändliga, ej en att jag åt alla halfkväda kulturträlaj kunde ge lite svag jordmask, som måste frukta dess dolda kraffriskhet, en fläkt af verkligt lif! Å h, se, Elin, ett ter. stjärnfall! » Frank förklarade, att h o n o c h hennes väninna beslutat afstå från nöjet. » Men hvarför i all världen då, för blott ett par dagar sedan talade ni j u o m att gå till s ö m m e r s k a n? » utropade en liten liflig kontorist med ett piggt, nå- g o t emanciperadt utseende. » Ja visst, men vi ha hittat på något m y c k e t roligare, » inföll Sigrid m e d en skälm i ögat. » Roligare!! — Hvad då? » » Vi skola koka knäck i min kakelugn. » Allmänt skratt! M e n den .lilla kontoristen fick trots sin nyfikenhet ej veta mera o m orsaken till det ändrade beslutet. Ett par timmar förut hade i den resande lappmannens enkla logi inlämnats ett konvolut adresseradt till h o n o m. På det inneliggande brefarket lästes: » En hälsning o c h ett tack till Lappland. » Fem riksbanks-tior föllo ur detta ark, då lappen förvånad upptog det. De voro glänsande och nya, men så representerade d e också värdet för ett par ljusa luftiga baltoaletter. YVETTE GUILBERT, PARISERVARIETÉNS MEST LYSANDE STJÄRNA.
Guldtillgången utgjorde den 30 Juni 1844, efter afdrag af dukat skulden dukater 218,34047/ioo den 6 September 1845, till h vilken dag redovisning lemnäs uti Revisions-Berättelsen af nämnde år, uppgick guldet till 191,45455/i00 dukater, och hade sålunda minskats med . dukater 26,885!'2/ino Transport 218,5404I/ioo Berättelse af Banko-Fullmäktige. 15 Transport 218,34047/i0o från berörde dag till den 4 nästlidne September, eller den tid, senaste Revisions-Berältelse omfattar, hade en ytterligare minskning uppkommit af 55,07275/i ino hvilken till den 13 dennes ökats med 3,635 — 85 6136T/i0o så att Guldtillgången sistnämnde dag, efter afdrag af dukatskulden, företedde ett belopp af dukater J32,7268Vion Silfver-Kassan har deremot ökats: från den 30 Juni 4844 till den 6 Sept. 1845 med . ... Silfver Rdr 4,844,257; 6. — från sistnämnde dag till d. 4 Sept. detta år 3,078,730: 26. 7. från den 4 sistl. Då härifrån afdrages guldtillgångens minskning, utgörande i Silfver förvandlad 181,929: 2. 4. visar sig, att Metalliska Kassans ökning på det bela utgjort Rdr 5,285,685: 11. 3. hvadan nämnde Kassa, som den 30 Juni 1844 hade Rdr 2,911,325: 28. 8. hvilket sålunda redovises: Myntadt, gångbart Dukater. Rdr Silfver.
Prins (stniiiStriLH Vudvsrs af Schlkswig-HollsteinSonderburg-Augustenburg inanliga Bröstarfwingar skola äga rätt till den Kongl. Swensta Thronen samt att Swea Rikes Styrelse tillträda, af Konung och Riksens Ständer gjord och fastställd pä Riksdagen i Stockholm den — 1809. Wi esterskrifnc Swea Rikes Ständer, Grcfwar, Friherrar, Biskopar, Ridderskap och Adel, Klerkeri, Borgerskap och Menige Allmoge, som nu här i Stockholm till allmän Riksdag församlade äro, göre wetterligt: att sedan Wi, pä de skäl den as Ost, under den 12 Maji detta är, upprättade och med »väre namns och Sigills undersättande bekräftade Riks-Act förmär och innehällcr, enhälligt förklarat Wär för detta warande Konung (IIILTiVD IV VDODDD och hans Bröst-arfwingar, sä födde Bilaga till Mem. N:o 13. 319 som ofödde, för nu och ewärdeliga tider förlustige Sweriges Krona och Regering; Wi äswcn under den 5 Juni» detta är till Sweriges Konung utkorat Wär nu Regerande Allernädigste Konung och Herre (XVIII^ XIII, samt Wi ytterligare, i anseende dertill, att Högstbemälde Hans Kongl. Maj:ts ägtenskap med deh högt älskeliga Gemäl Hennes Kongl. Majrt Drottning mlOVIO HXI8XHII1II OII^RXOHX ej är med nägon nu lefivande Bröstarfwinge »välsignadt, genom under den — 1809 upprättad förening och Wal act utkorat den Högborne Furste Prins 6inri8iiLir Xvov8v af Zchleswig-Hollstein-Sonderburg-Augusteiröurg till Swea Rikes Kron-Prins, att pä de »vilkor, sä wäl nyhnämnde Wal-act, som ock Högöemäldc Furstes till asgiswande af Oh förestrifna försäkran förmä och innchälla.
I I rst.; ötvensom att de Lill 2:ne Oollegii afgängne tjenstemän, beferendarien oell liegi stratorn 0'mV nu pä Oollegii stat utgäerule loner, utgörande för ilen förra 58» b.dr 2/j sk. L:eo i penningar, jemte tillökning för 87 tunnor spanmäl, oell tor elen sednare 35o K:dr /j6 sk. 5 rst, i penningar, jemte tillökning för 33 tunnor spanmäl, eller tillsammans för begge g33 bdr, 22 sk. 5 rst. K:eo contant lön samt tillökning för 70 tunnor bä, under inbegripen spanmäl, mätte pä allmänna Indragnings-staten öfverll^ttas, oeb sälunda Oollegii embetsoell tjenstemän kunna, enligt ilen redan fastställ^la 8taten, sina löner till fullo ätnjuta. Derjemte bemställde Departements-Obefen i underdänigbet, om icke, eliuru de lönef^IInader, dem Oollegii embetsoell tjenstemän liom me att »k okvanberörde anslag ätnjuta, borde under benämning af arfvode» utgä, Ii.ong1. I^Iaj:t likväl, dä nyssnämnde förliällande encl:>8t liarle sin Arund uti möjligbeten af en reorganisation af Ombetsverken, oell ej l>orde utgöra ett liinder för öfverärige personer med minskad arbetslörmäga att frän ljensterne akgä, skulle täckas före8lä Dikets 8tänder, att de löntagande, i al^eende pä förevarande tillökning, tilläggas intill nä8ta Diksdag enalianda rättigliet till pension för dem, 80m kunde blifva i tillfälle att ur tjen8t afgä, 80m för den öfrige lönen dem tillkommer. 2:0
Han, en 19 å 20 års yngling, med förut blomstrande utseende, låg nu i de svåraste plågor, med ögonen nästan såsom brustna, glaslika och stirrande, under ständigt bemödande till kastningar åt sidorna. Nedre delen af armar och ben kallnade och styfva, nästan som på en död kropp. Jag hyste ej ringaste förhoppning om hans återställande, lemnade dock, på modrens och systrens begäran, 3:ne homöopathiska medel, hvaribland ett rogifvande; de 2:ne andra egentliga koleramedel, med anvisning till deras begagnande, efter läkareboken. Första medlet skulle tagas i 2 docer. Jag ingaf sjelf en sådan, 3 ströholm; reste derpå bort, men återkom efter vid pass -|:dels timme. Den unge mannen hade under tiden legat mera lugn, men klagat, mer än förut, öfver värk i hufvudet. Han erhöll nu andra docen af samma medel, hvarpå ytterligare ökad ro och återkommande värme i kroppen syntes följa. Under 2:ne påföljande timmar gafs honom det andra lemnade medlet, utan någon synbar verkan. Men straxt efter ingifningen af det 3:dje medlet begynte en så stor och afgörande förbättring, att den sjuke sjelf anmärkte den såsom förunderlig, och att han inom få dagar kunde lemna sängen. Afven han fick under en natt recidiv, så att man fruktade för hans lif. Det sednast använda medlet, deraf några strökorn funnos qvar, gafs då — och redan nästa morgon syntes han utan fara. Krafterna återkommo derefter mycket långsamt; men han lärer allt sedan oafbrutet förbättrats. Efter min återkomst till Stockholm har jag, tid efter annan, erhållit underrättelser om sundhetstillståndet i hemorten. Den sednaste innehåller, bland annat, att efter min afresa homöopathiska Deri 23 November e. m. 683 läkemedel i få fall blifvit använda, men då »alltid med den lyckligaste påföljd.»
Hvad åter de öfriga ofvannämnda pastoraten beträffar, så — utom det att församlingarna väl torde vara benägna att höja sina afgifter, så vidt de erhålla egna Pastorer — äro i tabellen endast upptagna de inkomster, hvilka, efter afdrag af vice Pastorernes aflöning, äro Biskoparne behållna, och äro pastorernes inkomster således i sjelfva verket ej obetydligt högre än i tabellen synes, nemligen : i Lundby 1,115: 97. „ Hemmesjö och Tegnaby 789: 3i. „ Carlstads stadsoch landsförsamlingar 1,277: 98. „ Hernösands och Hernö 1,796: 29. då likväl i Carlstad likstol samt afgifter för vigsel och lysning ej äro inberäknade. De tillskott, som möjligen kunna blifva behöflige, äro följaktligen ej af en betydenhet, som för en reglering bör utgöra något hinder; att i Kalmar, Carlstads, Hernösands och Wisby stift de församlingar, inom hvilka Biskoparne hafva sina boställen, ej blifvit beräknade, att företrädesvis vid biskops-stolarne bibehållas, hvilket kan förefalla oriktigt. Jag har likväl föreställt mig, att de större stadsförsamlingarne, med sin till en dol rörliga befolkning, måste vara i synnerligt behof deraf, att själavården liandhafves af erfarne och inflytelserika herdal-, hvilka åt detta vigtiga åliggande kunna egna sin tid mera odeladt 10 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 63. än det för Biskoparne är möjligt. I nämnde fyra stift saknas dessutom för närvarande Domprostar, oell det skulle möjligen underlätta en snart behöflig förändrad och likformig organisation af Dom-lcapitlen, om ifrågavarande pastorater framdeles kunde till Domprosterier förvandlas. Den största svårighet, som härvid möter, är att biskopshus i Kalmar och Wisby ej finnas, utan hafva Biskoparne derstädes fria höstäder endast i sin egenskap af Kyrkoherdar inom stads-församlingarna.
Utskottets tillstånd att till närmare utvecklande af mine tankar i denna punct få öfverlemna en i detta ämne författad, i 1810 års häfte af Krigs-Vetenskaps-Academiens handlingar tryckt och härhos bilagd afhandling.) Jag föreslår i grund häraf ändring i 5 och 6 §§ af Regerings-Formen samt öfrige §§ däraf, där ändring blifver en följd. 6:o. 81 § af Regerings-Formen förbjuder att ändring i Grundlag företaga å den Riksdag, då samma ändring 604 Riksdagen 1812. föreslås. Jag föreslår ändring af denna disposition, ty jag anser den l:o illusorisk, 2:o irrationell, 3:o skadelig. Denna lag är illusorisk, ty den kan utan ringaste möda eller äfventyr brytas af dem, för hvilka han är gjord. Ibland de integrerande beståndsdelarne af hvarje verldslig lag (märkom verldslig) gifves en, som heter den coercitiva, d. ä. den kraft, som förmår straffa lagens öfverträdelse och uttvinga dess fullgörande. Där jag ej bredvid föreskriften ser denna kraft, där ser jag ingen lag. Men hvar finnes nu den magt, som hindrar Konung och Ständer att 1812 ändra hvad Konung och Ständer 1809 gjort? Det Konung och Ständer hvarje Riksdag förmå, det är att bjuda: »så och icke annorlunda skall Svea Rike handhafvas intill dess Konung och Ständer samfält annorlunda besluta». De förmå detta, ty om verkställande magten emot den lagstiftandes röst, eller denna ohördan, företog sig ändring i Grundlagarne, blottstälde han sig för alla (till uppräknande här oskickeliga och öfverfiödiga) följderne af ett ingrepp i folkets rättigheter; om däremot Ständerne företogo sig sådan rubbning af lag utan Konungens sanction, ägde Konungen, både genom sin andel i den lagstiftande magten och genom sin uteslutande besittning af den verkställande, kraft att göra ett sådant tilltag om intet. På detta sätt kan jag för mitt begrepp uppgöra en riktig lagmening af orden:
Såsom jag redan nämnt skall jag ej sätla mig emot utbyte af ordet underhållas emot orden hafva sin bergning; men deremot anser jag mig ovillkorligen förbunden att yrka införande af onera i stället för utskvlder, eller ock att vid utskylder tilläggas orden och onera, emedan ingen anser det vara en utskyld, när han gör en skjuts, när han far för att laga vägen, med flera sådana onera. Så är Svenska språket hittills fattad t, och vi få icke begagna Svenska språket efter den betydelse vi kunde önska att del hade, då uttrycken blifva stridande emot del allmänna bruket. Jag anhåller derföre, alt om man önskar låta utskylder stå qvar, dervid må tilläggas och onera, hvaraf betydelsen är så allmänt känd, alt det icke finues någon bonde, som ej förslår del. Vill man hafva något annat ord i dess stalie, som innefattar allmänna arbetsskyIdigheler och dylika prestationer, så må det så vara, men utskylder uttrycker icke hvad som här bör antydas, utan skall ordet utskylder stå qvar, så anhåller jag att onera må sältas till. Hr Rosenblad: Jag underlät förra gången jag bade ordet att fasta uppmärksamhet på, eller jag hade icke då kommit alt sjelf noga betrakta ordet arbetsföra, som finnes i 2 §:n, och då jag tror en redactionsförandring härutinnan vara nödvändig för att förekomma möjliga missförstånd af sockennämnder oell de öfriga auctorileter, sorn skola tillämpa lagen, så anhåller jag att fä fästa uppmärksamhet på hvad som förstås med arbetsföra personer och hvad som är egentliga meningen dermed. Det är fullt arbetsföra persöner. Dermed mätte icke förstås sådana balfvuxna barn, som kunna litet biträda sina föräldrar vid arbetet. De må gerna inberäkna* i hushållet, men att beräkna dessa hushåll tdl 4 fullt arbetsföra personer, eller, såsom nyss yttrades, husbonden, hustrun oell deras begge suppleanter, det tror jag vore oriktigt; ty icke lärer på en så liten hemmansdel, att det kan sättas i fråga huruvida den utgör en besuttenhet eller icke, komma att qvarstanna ?. fullväxta barn, hvilka der endast skulle ligga föräldrarna till last. Sådant inträffar väl nästan aldrig.
— Det är i denna widd jag betraktar ämnet, och den jag trodt, at Hans Kongl. Höghet Riksföreständaren i sit anmodande om Regerings-Formens stadgande, sjelf welat vpna för Ständernas omtanka. Bland sädana lagar, som förra tider ost lemnat, räkne wi Konungaförsäkran, RiddarHus-Ordningen af 1626 och 1778, samt wista delar af Riksdags - Beflutet den 26 Januarir 1779, hwilka alla sammanstämma och liksom grunda den Regeringsform, wi hittils ätlydk. Dä den sednares ändringar fordras, wänne de förras ej blifwa deraf en nödwändig följd? Och tillhör det ej dem, som stola bereda den yppersta delen af Grundlagen, at äfwen stärstäda de öfriga, med hwilka han är r förening; at, likasom i den ena, afwen kunna föreflä förbättringar i de andra, och igenom denna öfwerflgt, som ensam kan undanrödja alla äldriga eller tilkommande misttag, stapa en Constitution, som dä först omsider kan uphöra at af hwälfningar hotas, när inga hem!iat stridiga krafter mera mötas i dest sammansättning. Ej 104 Den 15 Maji. Ej mindre wigtigt synes mig Swensta Folkets Represcntations-sätt; huruwida det nu är sadant, som alla medborgare äga rätt at fordra , och om Organisation af Riksens Stän-er nu och för framtiden är den lämpeligaste» Stora Clatzer af medlemmar i samhället finnas, som äga ingen del i lagstiftandet, som ivid Ständers möten hafwa ingen röst til beslut, dem de stola lyda, eller utwag at se de medels anwändande, til hwilka de sä hufvudsakligen bidragit.— Banquen, Rikets dyrbaraste tilhorighet, och säkerheten för desi pcnningwerk, är för deras kännedom lika afstild. — Brukshandteringen, som ästadkommer Swerigcs betydligaste epport, saknar wid Riksdagarna en röst, som talar til detz gagn, och delar der et lika uteslutande med beiutnc
Lagbudet synes egentligen afse Stats-Rådets skyldighet att icke låta Riks-styrelsen ligga neder. Men genom sin allmänna ordalydelse måste lagbudet, så vida icke något annat stad gande finnes, äfven omfatta det fall, att Konungen förutser sin oförmåga att föra styrelsen och förr, än denna oförmåga inträdt, kan vidtaga åtgärder för styrelsens förande under hans sjukdom. Eldigt denna § bör Konungen då till Stats-Rådet öfverlemna regeringen. Någon särskild föreskrift huru länge den af Stats-Rådet skall föras, lemnäs icke här annorlunda, än att af §:ns ordalydelse ovilkorligen måste, derest icke på annat ställe annan föreskrift meddelades, följa, att Stats-Rådet under hela den tid, då Konungen regerings-ärendena ic‘ke vårdar, skall förvalta styrelsen. Men i den afdelning af Regerings-Formen, sorn afhandlar representationens sammansättning och befogenhet, finnes en annan föreskrift. 92 § lyder: “Lag samma vare, om en Konungs sjuklighet fortfar af den beskaffenhet, att han längre tid än tolf månader med regerings-ärendena sig icke befattat.“ Denna §:s ordalydelse torde bestyrka Utskottets här ofvan uttalade åsigt om grundlagarnes tillämpning efter deras ordalydelse. Orden “lag samma vare“ mätte efter det grammalikaliska sammanhanget afse hela den föregående §:ns innehåll. Visserligen eger det förhållande rum, alt samma ord uti 5 § Riksdags-Ordningen, hvilken är ordagrannt lika med den 92 i Regerings-Formen, icke afse något mera än StatsRådets skyldighet att sammankalla Rikets Ständer, emedan 4 § Riksdags-Ordningen icke innehåller någon annan föreskrift. Men då det på dessa ställen i Riksdagsordningen endast varit lagstiftarens afsigt, att bestämma, vid hvilka tillfällen nationalrepresentationen borde sammanträda, sä hafva de lemnade föreskrifterna äfven dertill mäst inskränka sig; och något skäl att inskränka den uti orden: “lag samma vare“ uti 92 § Regerings-Formen lemnade hänvisningen endast till Riksdags-kallelsens utfärdande kan ej rimligen från Riksdags-Ordningen hemtas.
Ehuru, vid sådant förhållande, någon närmare utredning af denna så ofia behandlade fråga måhända icke vore behöflig, anser Utskottet sig likväl höra erinra: att Svenska folkets sjelfbeskattnings-rätt synes uti ifrågavarande afseende vara tillräckligen bevarad derigenom, att Rikets Ständer ej blott sjelfve bestämma beloppet af den bevillning, som skall utgå, utan äfven uppgöra den förordning, efter hvilken bevillningen skall fördelas och utgöras, samt uppdraga närmaste och hufvudsakligaste tillämpningen af denna förordning åt af folket valde taxeringsman; alt en för hela riket gemensam domstol uti bevillningsfrågor är nödvändig, dels emedan, då en olika tolkning af Revillnings-sladgan kan göra sig gällande inom olika län, en rättelse härutinnan, till vinnande af enhet, i annat fall icke skulle kunna ernås, dels ock af det skäl, at,t, om en sådan högre instans saknades, en Pröfnings-kommitté skulle vara alldeles oförhindrad att nedsätta bevillningen för sitt län, under hvad Rikets Ständer afsett eller uttryckligen stadgat; samt ändlligen, hvad beträffar det föreslagna öfverflyttandet af den Kongl. Kammar-Rätten tillkommande gransknings-rätt öfver Pröfnings-kommiltéernas åtgärder på Rikets Ständers Fullmäktige i Riksgälds-kontoret, att af desse Fullmäktige, som till en stor del hvart 3:dje år ombytas, och hos hvilka dessutom ej rimligen får förutsättas den speciela sakkunskap i alla till bevillningsfrågan hörande eller dermed sammanhängande ämnen, som är af nöden och med fullt skäl kan fordras af ständige domare, omöjligen kan väntas den säkerhet i frågornas bedömande och den enhet i besluten, som måste finnas lill, såvida ej myndighetens anseende skall spillas och ändamålet för dess tillvaro förfelas. På grund häraf hemställer Utskottet, alt Herr Kontrakls-prosten Kullmans omförmälda förslag om upphäfvande af Kongl. Kammar-Rättens pröfnings-rätt i bevillningsfrågor och öfverflyttande deraf till Rikets Ständers Fullmäktige i Riksgälds-kontoret måtte lemnäs utan afseende. §§. 130 och 131.
De tvenne första af dessa hufvudsyftemål äro, som hvar och en finner, af ojemförligt mindre vigt än de tvenne sednare. — livad nu först angår Utsk:s förslag att ej direkte remittera penningarne från landtränterierna och tullkamrarna, utan deponera dem i ItiksBanken och dess lånekontor eller i Filialoch PrivatBankerna, och i dess ställe remittera anvisningarne, så medgifves gerna, att en sådan anordning kan minska faran för poströfverier, men ingalunda upstår deraf någon lättnad för allmänna rörelsen, när medlen, såsom förhållandet är i Riksbanken och Lånekont.oren endast blifva deponerade, men ej utlemnade i denna rörelse. Hela skillnaden härvid blifver endast den. att penningarna i stället att de förut fått åka på landsvägarna då skulle få hvila i Bankerna, väl finner jag, att man tänkt sig möjligheten af att vinna sitt mål derigenom att medlen äfven skulle få insättas i de enskilda Bankerna hvarifrån de måhända genast skulle åter utsläppas i rörelsen; men detta medför deremot andra betänkligheter af vida svårare art, till hvilka jag ber att få återkomma i sammanhang med granskningen af det moment som handlar om utlåningen genom de enskilda Bankerna. Den större enkelhet i liqviderna från RiksgisKont. som åsyftas genom Utslcs förslag i mom. 2 och 3, tror jag icke skulle vinnas genom den föreslagna ordningen, men väl fruktar jag att härigenom motsatsen skulle inträffa och att. vid många tillfällen ny omgång, och oreda deraf skulle upstå: hvarförutan det synes mig vara stridande mot det sanmanhang som är nödigt i all administration, att de myndigheter som enligt Konungens befallningar verkställa sina updrag i afs:de å medlens erhållande skulle ställas i beroende af andra verk än dem, som af K. M. mottaga bud och föreskrifter. Tänkom oss nämnde förslag tiliämpadt. Om t. ex. penningarne till de arbeten hvilka i Carlskrona verkställas med extra anslagsmedel icke skulle såsom hittills tillgått reqvireras från Sjöförvaltningen, derifrån medel till alla öfrige arbeten, 26
Men innan historien berättas, återstår att nämna ett par drag efter kriget. En dag ankom från den öfverfyllda gästgifvaregården – åtföljd af en tjenstande, som fått veta att mina föräldrar hade ett ledigt rum – ett ungt, ensamt, helt och hållet förtvifladt fruntimmer, en tyska, som var ute för att uppsöka en svensk officer med hvilken hon, efter hvad hon sade, hade blifvit gift i Pomern. Hon kom nu från Svinesund, emedan hennes mans sista bref för månader tillbaka varit derifrån dateradt. Men då hon icke funnit honom, utan hört att kriget var slut, hade hon kommit att söka underrättelser i Strömstad. Tyvärr var det namn, hon nämde, ej bland de officerares, som der varit inqvarterade. En så djup sorg uttalade sig i hela hennes väsende, der hon, vridande händerna, gick fram och åter på golfvet, att hon väckte ett allmänt deltagande. Emellertid dröjde hon blott ett par dagar, tills hon hemtat krafter nog att åter ge sig ut på spaning. Om denna aflopp lyckligt fingo vi aldrig med full säkerhet veta21. Det andra draget gäller en anspråkslös svensk krigsman, som efter sjukdom och afsked stannade qvar i Strömstad såsom fiskare. Ute på Vattulandet bodde en gammal gumma, närmare 78 år, med tre döttrar, af hvilka den yngsta redan sett sina 50 år. Stugan, hvari de lefde, egdes af gumman sjelf och skulle, efter hennes dagligen upprepade förordnande, öfvergå till den af ”flickorna”, som gifte sig och drog försorg om systrarne (den ena 53, den andra 56 år gammal). Det är icke kändt huru den fredlige Petter blifvit bekant hos de fyra damerna – troligen hade det väl skett under krigstiden – men hufvudsumman var att han, med stugan i perspektiv som en lugn hamn för gamla dagar, gifte sig till hela slägten, ehuru, förstås, han blef vigd endast med yngsta dottern. År kommo och år gingo. Petter fick sträfva förfärligt, sträfva på allt sätt, ty efter hand sjuknade alla fyra qvinnorna. Dock kunde de två ännu hjelpa till med de andras skötsel.
Revisorerne skulle visserligen med tystnad förbigått denna post, emedan uti samma års Balance-Relation finnes antecknadt, att nämnde balance blifvit år 1838 redovisad; men som redan uti 1835 års Hufvudbok befinnes samma anteckning, eller att för dessa 625 R:dr år 1836 afgifvits redogörelse, fastän samma post oförändrad balanceras håde i 1836 och 1837 årens räkenskaper, samt enahanda förhållande jemväl inträffar med Capitainen Aschlings balance 313 R:dr 32 sk., hvilken, enligt anteckning å 1835 års BalanceRelation, skolat år 1836 blifvit redovisad, då deremot summan ännu finnes qvarstående bland 1837 års utgående balancer, med afdrag allenast af 13 R:dr 32 sk., de der under år 1836 liqviderats, så hafva Revisorerne icke kunnat uraktlåta att fästa synnerlig uppmärksamhet på sådane, emot verkliga förhållandet stridande, missledande Anteckningar. FortijicationsAfdelningen.. Räkenskaperne hafva i Kongl. Kammar-Rätten undergått granskning för år 1836 utan och för år 1837 med anmärkningar, samt utvisa: År 1837 Debet. Balance från föregående året:. Behållningar och Fordringar - . 42,975:28. i. 40,701:13.— Transport 42,975:28.. l. 40,701:13. 91 — Transport 42,975:28. i. 40,701:13.- Uppbörd: Stats-Anslag å 3:dje Hufvud-Titeln 51,000. 51,000. Från Artilleri-Afdelningen influtne medel för kruthus-byggnaden å Waxholm . 4,000: Dito D:o för en byggnad vid Carlsborg 5,000: 15,000: Diverse inkomster 8,406:32. 3. 11,890:— 4. Credit. Balance frän föregående året: Utgift: