Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Angenämaste tiden på Lysekil, om man ej framför annat eftertraktar nöjen och lustbarheter, är försommaren, så vida väderleken ej är allt för kall o c h blåsig, eller liden från säsongens början till slutet af .Juli, då do flesta badgästerna anlända, lyxen i toiletter blir större och de mera storartade nöjena, såsom bazarer, sällskapsspektakler venetianska fester o. d. förekomma. De sislnämda med de af kulörta lampor och bloss upplysta segelbåtarne, som på det lätt krusade vattnet glida om hvarandra under lifliga sånger eller stilla, vemodiga melodier, medan granna fyrverkerier afbrännas på stränderna eller längre ut då fjärden, äro synnerligen pittoreska och stämningsfulla. Ett stort nöje är äfven den nästan hvarje år återkommande kappseglingen mellan den lilla badgäslflottans segelbåtar, och det båtlag känner sig mycket stolt, hvars » båtkarl », som skepparen vanligen kallas, vinner ett första eller andra pris. Stor skicklighet ådagalägges mången gång å sjö- männens sida vid dessa regattor, och vid en af dem tog en ung fiskare, som blott hade ena armen i behåll och dertill en af de minst snabbgående båtarne, första priset. Allt emellanåt frestas man att på lek segla i kapp med andra båtar o c h yfves ej litet, då man inom kort lemnat alla de andra båtarne bakom sig. Hvad lefnadskostnaden beträffar, ställer den sig på det hela taget ganska billig i Lysekil. Vill man inackordera sig på någon af restaurationerna, kan man göra detta för ett pris af 2:50 till 1:50 per dag. Detta är mycket beqvämt för alla, som ej vilja ha besvär med eget hushåll, hvilket ställer sig vida billigare. Har ett båtsällskap, hvars medlemmar äta på samma restauration, lust att göra en längre utfärd, kan man få mat för dagen inpackad der och jemte nödiga serveringsmedel nedförd till båten. Nu står det sällskapet fritt att intaga sina måltider när och hvar det behagar ute i det gröna eller på något aflägset fiskläge. Långa segelturer blifva på detta sätt mindre besvärliga och kostsamma än eljes vore fallet.
Den i5 December e. m. i63 Men den iG Octaber 1816 utfärdades från FinanceExpeditionen till Kongl. KaramarRätten en nådig skrifvelse af innehåll, att ”då KammarRätten finner skäl att besluta communication af de utaf dess Revi”sionsContoir eller AdvocatFiscalsembete vid ”uppbördsförfattningarnes tillämpning gjor”da anmärkningar, hvilka röra hela Menig”heterj skola samma anmärkningar, innan ”denna communication verkställes, af Ram”marRätten_lios Kongl. Majit i underdånighet anmälas.” Enligt denna föreskrift är ett hinder lagdt i väg för målets fullföljande i vanlig ordning, och Kongl. Majit befattar sig dermed förr än det rätteligen kommer till dess slutliga afgörande, ja förr än vederparten blifvit hörd. Hvarföre skulle underdånig anmälan ske af en ännu icke meddelad anmärkning, om icke på det att han af Kongl. Majit skulle någorledes gillas, innan han utfärdades? Och om han således blifvit på förhand godkänd af Högsta magten, hvartill tjenade det att sedan höra vederparten, hvars öde idet närmaste vore bestämdt, innan han fått tillfälle förklara sig? — Om han gjorde det nöjaktigt, huru skulle Styrelsen kunna, med iakttagande af rättvisan å ena sidan och sitt anseende åden andra, behandla en anmärkning, som Styrelsen redan på sitt sätt gillat? i64 Den i5 DecemLer e. m. Jag hemställer således den ifrågavarande föreskriften af den aG O&Lober 1816 måtte upphäfvas, och fullföljandet af Kammar Rättens anmärkningar mot menigheter blifva lika obehindradt;, som ernet enskilda personer.
Och ibland dessa samma Stockholms Innevånare, dem Herr Grönhagen åberopar, skola alla laglydige och fredälskande deruti instämma, att Policens vaksamhet bör tillskrifvas, det lugn pcb den säkerhet hvaraf de skörda frugterne. Enär Herr Grönhagen yrkat*, att PoliceKammaren borde insända dess Protocoller till HofRättens granskning, röjer han ett origtigt begrepp om afsigten med DombÖkers insändande från UnderRätterne, och om deras granskning. Afsigten är utom annat att bereda ett Säkrare förvaringsrum eller depot än i Häradskistorne, för angelägna handlingar, ibland hvilka genom Inteckningsoch LagfartsProtocoller i synnerhet, försäkras personlig, och ägande rätt. Att HofRätten skulle granska alla ifrån Rikets Uuderdomstolar inkommande Domböcker, är i sig sjelf en Physisk omöjlighet, när man betänker deras mängd och vidlyftighet'— Icke heller är HofRätternes skyldighet sådan. HofRätterne granska ej andra Mål än sådana, 216 Den Januarii. sorn antingen genom Yad, Besvär eller Slamning dragas under deras pröfning, och någondera af dessa utvägar står alltid den Rättsökande öppen, Jag finner således Herr Grönhagens Motion utan ändamål. Likväl oell såsom den i liufvudsaken kan sägas röra en Allmän fråga, vill jag ej lägga hinder i vägen för dess remitterande, men jag beledsagar den roed mitt enskildta ogillande. Friherre von Diibeiij, Carl: Jag kan för roin del icke instämma i Herr NauckhofFs tanka i afseende å Friherre Stael von Holsteins Motion, hellst jag anser denna lika som den förra Motion hvilken enligt Ridderskapets och Adelns redan fattade Beslut kommit att förfalla, vara på sätt, jag förut den 10 dennes eftermiddagen hade äran yttra, emot 90 §. i RegeringsFormen stridande; hvarförutan jag tror det vara ganska nyttigt att olämpeliga Motioner förfalla, på det tiden må ägnas endast åt lagliga och vigtiga Motioners handläggning.
Till följd af Rikets Ständers bifall till Utskottets utlåtanden Nrris 39 och 52, äro 5 tunnor oindeld spanmål uppförda såsom tillökning i anslaget för kyrkors underhåll. 47:o Öfrige under denna hufvudtitel uppförda summor, deruti någon förändring icke ifrågakommit, hafva, till enahanda belopp som vid sistlidne riksdag, hlifvit i den detta utlåtande bilagde tabell föreslagna, med undantag af den till slutsummans jemnande vidtagna förhöjning af 1 R:dr 32 sk. i förslagsanslaget till skrifmaterialier och expenser. 48:o. I öfverensstämmelse med hvad Utskottet uti dess betänkande JM 51, angående beräkning af statsverkets inkomster, tillstyrkt, i afseende på indelda räntor och tionden, föreslår Utskottet, att Rikets Ständers godkännande af denna hufvudtitel, med bifogade tabell, icke må lägga hinder i vägen för verkställandet af de beslut, Rikets nu församlade Ständer kunna fatta, i fråga om allmän förenkling af indelda räntorne och tionden, eller deras i iner eller mindre mån skeende indragning till statsverket. Stockholm den 10 April 1851. Reservationer: Vid lista och 9:de punkterne, af grefve Mörner, C. G.: »Då Rikets Ständer vid sistlidne riksdag erkände behofvet af ökadt tjenstemanna-biträde vid Kongl, bibliotheket, men, med hänsigt till statsverkets inskränkta tillgångar, då funno sig icke kunna bevilja det af Kongl. Majit för en sådan tjenstemans aflöning äskade anslag af 1,200 R:dr, utan i stället medgåfvo, att af det för bibliothekets materiela behof anvisade statsanslag ett belopp af högst 1,200 R:dr lick, så länge förhållandena sådant påkallade, årligen användas till arfvoden ål den för bibliothekets ordnande erforderliga tjenstemannapersonal, har jag trott, att de i detta ämne vid innevarande riksdag, under jemförelsevis mera gynsamma pekuniära 38 Sluls-Vlskotlets Ullåtnnde.
Stånd inom hvilka de ifrågavårtde embetsman borde inträda, så ansåg han förslaget förtjena understöd, men reserverade sig mot deras inlräde hos R. o. Ad. Samma reservation kan man vara förvissad om att vi hafva att förvänta af alla de öfriga Stånd, som skola blifva hugnade med dessa medlemmar, och jag frågar hvad utväg återstår för Coust.Utsk. om vi skulle lemna detsamma ett updrag att fullgöra som hvart och ett Stånd för sig kommer att förklara som overkställbar!. Men äfven med åsidosättande af denna som mig synes ganska betänkliga svårighet, hemställer jag huruvida det vore skäl alt då här är fråga om att bereda framgång åt en representationsförändring genom att bygga densamma på redan befintliga grunder, öfvergå på en princip som endast pä visst sätt erhållit godkännande nemi. personlighetsprincipen. Med undantag af bördsrätten, på grund hvaraf R. o. Ad. men icke något annat Stånd representeras, utgör personlighetsprincipen endast grunden för PresleStts representation, hvilket Stånd likväl representerar uplysningen, religionen och det inlellectuella i samhället. Man har talat om erfarenheten, den erfarenheten, som hvar och en hemtat i det enskilda lifvet, af vår representation. Jag vädjar till alla här närvarande, om, då man frågar inom landet, hvilket Stånds representationsrätt väcker mesta missnöjet, om det är Adelns eller Preste St:s? Om rättvisan af denna opinion talar jag icke, men att den allmänna öfvertygelsen är att PresteSt. icke har någon grund för sin representation, det är så ^allmänt kändt att det icke lärer vara något tvifvel underkastad!. Ar det nu så att denna personlighetsprincip, som vunnit häfd under sekler, likväl icke är godkänd, månne det då är skäl att införa nya elementer som skulle representera ensamt på grund af denna principen? För min del kan jag icke finna annat än att det vore ett sätt att molver - Den 28 Maj e. m. 357 ka det mål, som här är i fråga alt vinna, och derföre afstyrker jag det förslag till gemensam tanke som Hr Gyllenskjöld framställt. Gr. Mörner:
Deremot har Hr von Hartmansdorff visserligen rätt deruti, att man ej kan på samma gäng lemna och icke lemna denna rättighet. Men jag tror, att den önskan, Hr Ekströmer med sin sakkännedom yttrat, kunde uppfyllas, som är att bereda tillfälle att, i händelse R. St:s beslut skulle blifva öfverensstämmande med de 2:ne Stånds, med hvilka R. o. Ad. sig icke förenat, ifrågavar. tjensteman må kunna åtnjuta den förmån att derjemte innehafva annan tjenstebefattning, d. v. s., om R. o. Ad. ville besluta att den dessa tjenstemän beviljade löneförbättring må utgå under villkor alt de ej innehafva annan tjenst. I sådant fall försvinner det dem förelagda villkor att ej få innehafva annan tjenst, om R. o. Ad:s beslut ej blir gällande, hvilket är problematiskt. Derföre får jag anhålla om en sådan propos., att den beviljade löneförhöjningen för extra provincialläkare, så väl de nya som de gamla, må utgå under villkor att de ej få innehafva annan tjenst. Detta rörer endast löneförhöjningen och ej den gamla lönen. Hr von Troil, Emil: Utsk:s tillstyrkan att extra provincial-läkare-tjenst ej må förenas med ordinarie sådan, har Hr von Hartmansdorff funnit gränsa till det löjliga. Deruti vill jag ej med honom tvista, men jag befarar, att om man skulle få veta att i verkligheten inträffat hvad Utsk. velat förekomma, den värde talaren nödgas erkänna, alt detta förslag närmar sig den gräns för det löjliga, som i sjelfva verket blifvit öfverträdd. Ett sådant förhållande har likväl blifvit uppgifvet af den ledamot i StatsUtsk., hvilken inom BondeSt. representerar WesterNorrlands län , nemi. Strindlund.
Herren sade: Nu väl, jag skall somliga af eder igen behålla; ty det skall åter väl gå, och jag skall komma eder till hjelp i nöd och ångest, ibland fienderna. Menar du, att icke någorstäds något jern är, som kan sönderslå det jern och koppar nordanefter? Men jag skall tillförene gifva edart gods och ägodelar till sköfvels, så att I skolen få der intet före, och det för alla edra synders skull, som I uti alla edra gränsor bedrifvit hafven; Och skall låta eder komma bort till edra fiendar, uti ett land det I intet kännen; ty elden i mine vrede är öfver eder uppågången. Ack! Herre, du vetst det, kom oss ihåg, och låt dig om oss vårda, och hämnas oss uppå våra förföljare. Anamma oss, och fördröj icke dina vrede öfver dem; ty du vetst, att vi för dina skull försmädde varde. Emedan håller oss ditt ord uppe, då vi det få; och det samma ditt ord är vår hjertas fröjd och tröst; ty vi äre ju nämnde efter ditt Namn, Herre Gud Zebaoth. Vi gifve oss icke i sällskap till de begabbare, eller fröjdom oss med dem; utan blifve ensamme, för dine hands fruktans skull; tv du vredgas svårliga öfver oss. Hvi varar då vår vedermöda så länge, och vår sår äro så ganska ond, att dem ingen hela kan? Du äst oss vorden lika som en källa, den intet mer rinna vill. Derföre säger Herren alltså: Om du håller dig intill mig, så vill jag hålla mig till dig, och du skall blifva min Predikare; och om du lärer de fromma skilja sig ifrå de onda, så, skall du vara min lärare, och förr än du skulle falla intill dem, skola de falla till dig. Ty jag hafver gjort dig till en fast kopparmur emot detta folket; om de emot dig strida, så skola de dock intet förmå emot dig; ty jag är när dig, till att hjelpa dig och frälsa dig, säger Herren; Och skall frälsa dig utu de högmodigas hand, och förlossa dig utu de tyranners hand. Och Herrans ord skedde till mig, och sade:
Beträffande förbakningsarfvodet och erinran, att Bagaren icke mottager Kronans mjöl direkte från qvarnen, får Kollegium underdånigst anföra: Under de första aren af fästnirigsbyggnaden tillgick visserligen sålunda, att upphandlad spanmäl förmaldes vid Forsviks, en mil från fästningen belägna, qvarn, hvarefter mjölet genast aflemnades till Bagaren: men då, utom de betydliga kostna 34 - — 266 — der, sorn transporten fram och åter medförde, samt de förluster, som uppkommo genom afdämning, tull m. ni., vida öfverstigande den afskrifningsprocent, som nu, enligt reglementet, tillfaller Förvaltaren, jemväl ieke sällan inträffade, att erforderliga qvantiteter spanmål vid nämnde qvarn, den enda i orten, ej hunno afverkas, vidtogs åtgärden att i stället upphandla mjöl, hvarmed ock alltsedan fortfarits till obestridlig vinst och båtnad för Kronan. — Beträffande åter förbakningsarfvodet, kan detsamma ej i något afseende betraktas såsom för högt, enär det, oaktadt vedprisen nära nog tredubblats, sedan fästningsbyggnaden börjades bibehållits oförändradt och otvifvelaktigt skulle utgöra en otillräcklig inkomst för Bagarens bergning, derest icke under de sednare åren personalen på Carlsborg betydligen stigit i antal. Uti S:de punkten omförmäles, dels att kostnaderna för ved och ljus vid fästningsoch garnisonsorter år 1849 med 6,597
Med ögonen fästade på framtiden, mea utan ringaste hänsyftning till våra dagar, har jag esomoftast föreställt mig möjliga och olika följder af denna §:s tillämpning. Vore någon gång, har jag sagt mig, Styrelsen stark och Ständerna svaga, kunde vid sådana fall, der Riketsväl verkeligen kräfde 106:te §:s användande, allting lätteligen föras derhän, att det stannade vid en försökt, men fruktlöst aflupen tillämpning af den io7:de. Vore åter en annan gång Ständeme starka och Styrelsen svag, kunde, vid inträffad omöjlighet, att med skymt af rättvisa använda 106 §, den näst påföljande, genom sin mindre bestämda natur och tolkningens lätthet, möjligtvis urarta till förföljelser, riktade af ea majoritet emot individer. Men vare sig huru det vili eller kan med framtida vådor, frågan är nu om io7!de §;s Bsn 10 Julii f. m. tillärapelighet för tillfället Dess ordalydelse tyckes mig ovedersägeligea innebära, att icke den eller den händelsen, utan samfältheten af allmänna ärendernas behandling är densammas rätta föremål» Skulle ConJlitutionsUt(kottet anmärka, säger Grundlagen, att StatsRådets Le. damöter uti deras rådflag om allmänna mått och Regi icke iagttogit Rikets fannfkyldiga nytta o. s. V» Det lärer ej kunna bestridas, att Rikets fannJhyldiga nytta vida mindre beror på hvarje serskildt råd, hälst i hvardagliga mål, än på Styrelsens allmänna tendens, yttrad i massan af dessa rådslag. Sådan torde väl äfven Utskott tets verkeliga mening hafva varit, då detsam. ma omfattat en tar.ka, hvilken jag så mycket mindre velat neka mig nöjet att anföra, som den synts mig både väl grundad och väl uttryckt.
Gästgifveri-hållningen eller sjelfva rörelsen, som endast har till föremål att herbergera och förpläga resande, taxeras, oberoende af hemmanet, allenast i förhållande till den större eller mindre trafik der äger rum, och utgående från det i § 8 stadgade minimibelopp; dock vare gästgifveri håll ning fri från utgörande af särskild brännvinsminulerings-afgift, hvilken enligt § 11 i allmänhet är oskiljaktig från likartad rörelse. Men deremot, oni gästgifverihållare, under hvad förevändning som helst, befattar sig med att minutera brännvin till andra än verkliga resande, och då, vid andra tillfällen, än i förening med måltid, vare, för hvarje gång lian med sådan rörelse beträdes, skyldig erlägga deu i första mom. af § 8, Art. Den i Februari, 135 minimi-afgift för brännvins-minutering; och skall sådan afgift då genast executivt uttagas, samt i kronans räkenskaper redovisas särskild, utan sammanblandning med annan uppbörd. Den vare ock straxt uti Landt-ränteriet insatt. § i5. Der så händer, att andra här icke nämnda yrken förekomma, taxeras de för hvarje särskildt fall i öfverensstämmelse med närmast jemförliga och enligt föreskrifna grunder. § 16. fr. § i5 Bev:s-förordn. Skattskyldig, som drifver flera yrken, taxeras särskildt för hvarje. § 17. fr. §§ 17, 26, 163 Bev.f. Från bevillning enligt 3: d j e Art. undantages: 1:0
Majit, jemte meddelande af nådig befallning, att nämnda akademis räkenskaper derefter skulle till Kongl. Kammar-rätten för behörig granskning öfverlemnas, tillika måtte i nåder föreskrifva, att denna granskning borde hufvudsakligen afse siffran och det formella af räkenskapsförhållandena, men icke finge utsträckas till bedömande af den ekonomiska förvaltningen; och har Kongl. Majit, vid föredragning af detta ärende, under den 5 Mars 1858 meddelat nådigt beslut i öfverensstämmelse med Rikets Ständers berörde underdåniga framställning, hvilket Utskottet för Rikets Ständer velat anmäla. Kongl. Lasar etts-direktionen. § 20. 11857 års Rev.-ber. pag. 207. CJtlåt. pag. 305.) Enligt hvad Revisorerne omförmält, upptaga de af Lasarettets Ombudsman ingifna och af Lasaretts-direktionen till betalning godkända expensmedels-räkningarne, bland andra utgifter, ett belopp af 10 Ridr under hvartdera af revisions-åren för besväret att meddela upplysning öfver insättningar å Lasaretts-direktionens Banko-räkning, hvilket belopp blifvit utbetalt år 1854 till Banko-kamereraren Tingberg, hvaremot upplysning saknades till hvilken utbetalningen för år 1855 skett; dock ansågo sig Revisorerne kunna antaga, att beloppet äfven för sistnämnde år uppburits af någon Bankens tjensteman, och funno sig härvid böra åberopa Kongl. Majits nådiga bref af den 27 Maj 1851, deri förbud stadgades mot utbetalande af dylika arfvoden till Bankens tjenstemän. Uti häröfver afgifven underdånig förklaring anförde Direktionen, att då erfarenheten visat, att personer, som till Lasarettet borde inbetala medel, icke sällan dröjde att till
L. S. N:o 86. F. C. Stuart. L. S. N:o 87. N. W. Stråle af eknaholm. L. S. N:o 167. Geete. Fullm. M. E. Silfverbrand. L. S. N:o 4o8. J. Malcom Danckwardt Lilljeström. L. s. N:o 473. C. F. Coyet. L. S. N:o 5io. Hr Drakenhjelm. Fullm. G. A. Sparre. L. S. N:o 592. Knut Bosin. L. S. N:o 706. J. M. Rosenmuller. S. N:o 1918, a. A. L. von Strussenfelt. L. S. N:o 2118, a. J. Lagerheim. L. S. N:o 1092. John Ad. Leyonmarck. L. S. N:o 2098, a. N. af Wetterstedt. L. s, N:o 1117. P. G. Cederschjöld. L. S. N:o 1160. Carl Åke Höökenberg. L. S. N:o 1318. Herr Stjerneld. Fullm. J. L. Bogeman. L. S. N:o 1370. Herr Stjernblad. Fullm. R. M. Cederschiöld. L. S. N:o 1481. C. F. König. L. S. N:o i563. J. K. Cederstråhle. l. s. N:o i655. J. A. Tornerhjelm. L. S. N:o 1772. C. M. Brummer. L. S. N:o 1824. M. von Törne. L. s. N:o 1911, b. F. Psilanderskiöld. L. s. N:o 1932. Herr Oldenschöld. Fullm. C. G. Stuart. L. S. N:o 1967.
Den rike bankiren tyckte icke om denna handel, hvarmed hans brorson ännu, af vana och vinningslystnad, i smyg befattade sig. Hvad nu, Joas sade han med rynkad panna är det så du visar dig mån om husets anseende? Blygs du icke att inlåta dig i handel med marodörer och liktjufvar? Joas grep till en nödlögn. En af gårdagens utplundrade trosförvanter hade trugat på honom sina varor för en skärf till bröd. Paraplymakare du! Och den gamle mätte honom med en föraktlig blick. Du har köpt krigsbyte af svarte Kunz. Svarte Kunz var en af dessa krigets roflystna gamar, som slå ned på valplatserna för att plundra de döde och nedsticka de sårade. Han underlät icke att efter ett lönande byte offra ett vaxljus åt jägarnes patron, Sankt Hubert, men sina affärer uppgjorde denne fromme helgontillbedjare helst med judarne. Ruben Zevi kastade en likgiltig blick på rofvet och upptäckte ett föremål, som ådrog sig hans uppmärksamhet. Det var en fint arbetad hårnål af silfver i form af en lilja. Han tog nålen, granskade den och fann ett märke på liljans blad. Ja, sade han eftersinnande det är den ena. Hvar har Kunz funnit nålen? Joas visste det icke. Kalla hit honom i afton efter mörkningen! En likröfvare får ej ingå genom min port vid dagsljus. Joas, nästa gång du drifver handel med sådant folk och sådana varor, snör då din ränsel och vandra åter den väg, från hvilken jag upptagit dig! Nålen behåller jag, han har förr varit min. Brefposten i Tyskland var denna tid långsam, osäker och ofta tvärt afbruten. Alla viktigare affärer uppgjordes genom ombud eller kurirer. Ruben Zevi mottog dagligen sådana. Några fingo besked i kontoret; andra, som medförde hemliga uppdrag, mottogos af penningfursten i enrum. En efter annan anmäldes och fick företräde i ett litet skåplikt rum innanför den större kontorslokalen. I dag anmäldes en skäggig protestantisk senator från staden Augsburg.
Raabs anförande, har det velat synas som om lotsverket endast inrättats till fördel för ångbåtsbolag och deras intressenter samt att det vore öfverlemnadt åt deras skön att taga lots eller icke. Denna åsigt kan jag icke 192 Don 2 September. gilla, utan får jag fästa R. o. Ad:ns upmärksamhet derpå att lotsa rn e äro till för att vårda gods, egendom och menniskors lif, och för att vinna detta ändamål måste fartyg med en mängd passagerare och fraktgods åläggas skyldigheten att taga lots. Jag hemtar äfven derifrån skäl för min åsigt, att befälhafvarne öfver de större fartygen vid K. M:s Flotta äro skyldiga att taga lots, oaktadt farvattnet är väl bekant, och underlåta de detta samt olycka inträffar, drabbar dem ett svårt ansvar. På dessa skäl torde It. o. Ad. finna nödvändigheten af att fartygens befälhafvare åläggas att begagna lots. Ilr Printzensköld: Jag vädjar till Frih. Raabs, roed min, jemnåriga riksdagsmanna-erfarenhet, om icke en återremiss har just samma betydelse som Gr. Mörner tillagt densamma. Huru ofta har icke handt att en liflig strid egt rum om bifall eller af-slag eller återremiss af ett Betänk, och ofta nog har den sidan sorn yrkat t. ex. bifall gifvit efter för dem som yrkat återremiss, derföre att man ansett denna sednare så oskyldig, att man alltid vid förnyad föredragning hade sin talan öppen att efter sig företeende omständigheter bifalla eller afslå. Det är således en uppenbart oriktig tydning, då man säger att denna återremiss innebär ett ogillande af de äsigter som Utsk. i första Betänk, följde. Visserligen kan en och annan ledamot hafva ogillat Betänk., men att Ståndet varit af enahanda tanke, följer ingalunda deraf att majoriteten utan votering tillåtet att Betänk, återskickades till Utsk. för alt sätta Utsk. i tillfälle att närmare öfverväga saken. Således fortfar jag, oaktadt allt hvad Frih. Raab och Gr.