Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I rak motsats till Hr Cederschiöld, som beklagat utgången af denna fråga, får jag betyga R. o. Ad. min lilliga tillfredsställelse med det prof af ridderlig anda, som R. o. Ad:s pluralitet nu aflagt, och jag förenar härmed den högtidliga förklaring, att jag önskar det hvar och en af oss, som möjligen kan komma att hemfalla under en så beskaffad dom, som denna ifrågakomne, måtte drabbas af samma påföljd, som nu träffat Hr Munck af Rosenschöld. Hr af Donner, Gust. Wilh.: Emot det af R. o. Ad. nu fattade beslut, får jag härmed anmäla min reservation. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han, i anledn. af den utaf Hr Roos gjorda framställning, finge fästa upmärksamheten derpå, att 78 § Riksd.Ordn., som omtalade sådane beslut, hvilka icke blifva gällande utan att |-delar af Ståndets vid omröstningen in pleno närvarande ledamöter deruti instämt, handlade om Riksdagsmän, som anklagas för gerningar eller yttranden i RiksSt:n eller något R. St:rs Utskott, och icke anginge ett sådant förhållande, som uti den nu afgjorda frågan förekommit. Hr Roos: Som jag icke kan dela den åsigt, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, grundat sin tolkning af 78 § Riksd.Ordn. så får jag härmed mig deremot reservera. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 11 på aftonen. In fidem protocolli, Alberl Munck. Den 7 December. m Onsdagen »len 7 December 1853. Plenum kl. 10 f. m. Justerades pleni-prot:n för d. 23, 24 och 25 sisll. JVov., samt ett prot.utdr. för gårdagen. Öpnades Hrr Bänkmäns Lista vid val af Elektorer efter nedannämnde Hrr, nemi.: Cronhjelm till Flodstad, Fullm. Gr. Gyldenstolpe, A. G. Härd, Fullm. Gr. Sparre, E. Lagerbjelke, G. Björnstjerna, C. M.
Jo, att den beslutade bestraffningen icke kunde verkställas. De nya fängelser som byggas, äro ämnade att utgöra förvaringsrum åt ransakningsfångar, men icke bestraffningsorter för redan dömde förbrytare. Bestraffningsfängelser, efter afsöndringssättet, tror jag icke finnas någonstädes, om icke i Malmö och Stockholm. De nya förvaringsfängelserna, om de äro, såsom jag förmodar, beräknade på fängarnes afsöndring, kunna icke när den nya lagen införes, uttömmas, för att gifva rum åt bestraffningsfångar; ty då skulle man hafva andra fängelser för ransakningsfångars emottagande, och hvar finnas de? Följden blir att det nya bestraffningssättet icke kan på länge verkställas för brist på fängelser. Ar det då lämpligt att antaga en lag, och sedan den är antagen, förklara; alt som den icke kan verkställas, så förblifver hon kraftlös, intill dess Ständerna anslagit medel till fängelser och man baft tid att sädane uppbygga. Manne icke rätta sättet vore, att R. St, först afgjorde, huruvida grundsatsen för det nya bestraffningssättet skall antagas, och om det skedde, att Ständerna då ansloge de medel som erfordrades, samt att först när fängelser funnes, Ständerna i det hela beslutade öfver det utförliga förslag, som framlades? Hr Cederschjöld, Rob. Theophron: Jag skall för min del anse för en pligt, att understödja hvarje förslag som kan sätta R. St. i möjlighet att pröfva det nya lagförslaget; men endast i det fall, att det förslag som framställes, kan verkställas utan förnärmande äf grundlagens stadgande. Detta anser jag icke vara förhållandet med det förslag som Ilr Stråle väckt; jag tror nemi., att 56 och 87 §§ i Reg.F. lägga hinder i vägen för förslagets antagande. 56 §:s 1 mom. lyder sålunda: ”Allmänna frågor, som uti R. St:s plena väckas, må ej lill ett omedelbart afgörande der upptagas, utan skola öfverlemnas till behörigt Utsk., som äge att dessa utreda och deröfver sig yttra.”
I^ongl. l^lapt täelites i ljäder gilla oell liifalla, l>va,I Döredraganden oeli 8tats-llädet, i afseende pä detla ärende, underdänigst yttrat oell lremställt; liominande Kongl. IVlaj:ts l^ädiga Droposition i äinnet att uppsätta, i öfverensstämmelse ined livin! 8tats-llädets lleste Dedamöter t>nderdänigst yttrat, sanit serskildt justeras. Kx Drotocollo, §. 6^. ^e^r/ös^A. 17/ ? o/oco//s/ ö/vs //K-rc/e/soeH //'DrK/rs-^e»- t/e/r, //«//«/ r?r/ö/' //«n.s / /fo////r/A6/r r §/«/«-/?/?- t/e/ cr /ro/ms K/o// c/o?r 24 //'oö^r/cr-'/ 1840. Närvarande: Nans Dxeellens 8tats-Ninist6rn för Dltril<ss trendens, Ilsir ^rilisrrs ^/e/vi e/,/; Ätats-llädeu: Herr
Inser man, huru Swedenborgs, Ehrensvärds, Thorilds meddelanden om Lifvet, Kärleken, Skönheten, Poesien utgöra, oaktadt all skiljaktighet i afsigter och former, ett fortgående sammanhang; fäster man dervid äfven ett rättmätigt afseende på de utvecklingar, till hvilka den nu alldeles för litet ihågkomne Höijer har fört en åsigt, hvilken i grunden är densamma som Ehrensvärds: då står blott åter, att rätt begagna dessa stora snillens förarbeten, eller att vidare fortsätta deras verk. I sanning: det bör numera vara möjligt, att medelst ett slikt fortsättande omsider uppställa en fullständig Ästhetik, en lära om Skönhet, Kärlek, Konst och Vitterhet, som är i hvarje sin hufvudtanke uppvuxen på svensk botten, och som desto lättare kan, såsom en i god bemärkelse populär, för alla bildade Svenskar och Svenskor göras tillgänglig. Sjelfbestående på sin egen grund och sjelf i sin form ästhetiskt njutbar, bör en sådan ock kunna bli – åtminstone i någon mån – sjelf productif; till och med i sin kritik, eller sina granskande tillämpningar. Thorilds sista dagar. I sin fullständighet, och med inbegrepp af hans skaplynne såsom skald, är nu det samband tecknadt, hvari Thorilds ästhetiska åsigter förena sig med hans philosophiska och politiska till ett gemensamt helt. Ingen torde väl hädanefter underskrifva Leopolds – i stridshettan fällda och derigenom ursäktliga – slutdom: att man ”under hela hans skryt af hög sinneskraft, djup vishet, sublimt värde, icke ser annat än tomhet på tankar, oreda, vanmakt, och den häftiga skakningen af en hjerna, som vill remna alla ögonblick för att föda något ofantligt, och som ändtligen, med ett fasligt brak, föder – ett långt väder”274. Att neka eller förringa Thorilds fel, vore ett fåfängt bemödande; men ock alldeles obehöfligt för hans minne.
Den kaukasiska fältarmén består af 64 bataljoner, 16 sqvadroner, 21 batterier, 2 sappörbataljoner, reguliera trupper samt en stor mängd irreguliera, af icke mindre än 14 corpser. Denna armé kan ej uppskattas lägre än 200,000 man. För fullständighetens skull må anföras att Ryssland, utom denna aktiva armé, har: 80 depotbataljons-cadrer (70 infanteri, 10 jägare-) till 1,000 rekryters danande i hvarje depotbataljon, 3 depotsappörbataljons-cadrer, 54 depotsqvadrons-cadrer, Artillerioch ingeniör-parker, Lärbataljoner, lärsqvadroner och lärbattcrier, 23 reservoch fästnings-bataljoner, 48 guvernements-bataljoner, ort-trupper i landskapen, 61 liniebataljoner till gränsbevakning i Asien. Donska kossackerna. Gensdarmeri-corpsen m. fl. Rysslands ofvannämnda aktiva armé, med sin så högst betydliga styrka, är likväl förlagd i det vidsträckta riket, i östersjölandskapen, i Polen, i turkiska gränslanden, vid Svarta hafvet och i det omätliga inre, förlagd öfver en yta af ungefär samma vidd, som hela Tyskland, Frankrike, norra Italien och en del af Ungern. Ehuru genom jern vägs förbindelserna och en bättre organisation de ryska massorna numera kunna lättare sammandragas än förr, så är det likväl en omätlig skillnad mellan att sammandraga arméer till försvar inom egna gränsor, och att låta dem utgå till stora krigsföretag i aflägsna land. Detta gäller i allmänhet, men ännu mera ju vidsträcktare ett rike är. Ryssland har just genom sin vidsträckthet en förvånande defensiv kraft blott uti sin geografi, ty efter en månads marsch är den anfallande knappast kommen ur gränsorterna. Operationerna förlora härigenom all kraft, alla tillgångarne ödas genom förlorad tid och förlorade syftemål. Denna förmon för den försvarande är deremot, då ett anfallskrig af honom skall utföras, en stor olägenhet. Det är då operationernas längd och deraf föranledda ödande tillgångar för honom inträda.
Majrts Spira förenade Konunga-Riken Sverige och Norrige synes påkalla åtskillige föreskrifter, hvarigenom, till ömsesidig säkerhet för bägge Rikenas undersåtare , bestämmes huru brott , som af det ena Rikets undersåter i det andra begås , böra beifras och bestraffas sedan förbrytaren till sitt Fädernesland sig åter begifvit, Eder Kongl, Majit varit betänkt att låt;?" uppgöra Förslag till en för Rikena gemensam Lag, hvaruti ofvannämde och dermed sammanhang egande ämnen afhandlades; I följd hvaraf Eder Kongl. Majit ett sådant till Riksens Ständer öfverlemnat med underrättelse, att Eder Kongl. Majit jemväl Underdånig (t Skrfivelser. later framlägga dets a trun a för det i Norrige församlade Stor-Ting; Riksens Ständer anse äfven för sin del, vid nuvarande förhållanda emellan Sverige oell Norrige, både öfverensstämmande med ordning och ländande till ömsesidig säkerhet, att det eria Rijkets undersåte, sorn förbrutit sig i det andra, icke må, då lian sedermera fått tillfälle återkomma till sitt Fädernesland, derstädes finna en Fristad från det lagliga straff och ansvar, han i det andra Riket sig ådragit; Otih Riksens Ständer finna följaktligen ett allmänt och för begge Riken gällande Stadgande, det så väl den Svenska som den Norrska undersåten må antingen uilefvereras eller ock kunna med laga verkan stämmas till inställelse vid behörig Domstol uti det andra Riket till ansvar för det af honom der föröfvade brott, vara af behofvet påkalladt.
En tiondedel af det anmälda beloppet blifvit tillverkadl med En fjerdedels förhöjning öfver hvad i § 10 finnes bestämdt, och det öfriga öfverskotlet med hvad denna § föreskri/ver. Under förutsättning att nu föreslagna förändringar vidtagas och i allt läll, bör, till undvikande af missförstånd, äfven I momentet af § 25 erhålla följande lydelse: Varder bränneri genom vådeld eller annan olyckshändelse förslördt och bränvinslillverkningen till följd deraf inställd, må afkortning eller återbäring af bränvinshllverknings-afgi/ten beviljas till ett belopp lika med skilnaden mellan den erlagda afgiften och del belopp, som svarar mot den före vådeldens eller olyckshändelsens limande tillverkade qvantitet bränvin; samt för vinnande af nödig kontroll <§ 20 fä det tillägg att, den som sig begagnar af rättigheten att bränvins-skatten erlägga för halfva bränvins-terminen i sender med hälften af den för hela terminen belöpande afgift, kontrollör eger bränvmsbränningen inställa, då tillverk - Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. N'o 33. 77 ningen blifvit för erlagda afgiften verkställd, intill dess öfriga delen af skattebeloppet medelst qvitto visas vara erlagd. Om remiss häraf anhålles ödmjukast. Stockholm den 19 November 1862. C. F. v. Mentzer. Af Herr Wolffelt, Mauritz Constantin y angående ändring i gällande Legostadga, i fråga om orlof ssedels innehåll. Husagans afskaffande var en gärd, lemnad af husbonderätten åt menniskorätten och menniskovärdet, ett steg framåt på civilisationens och den allmänna sedlighetens väg. Men husbonderätten, nära befryndad med familjerätten och från den ledande sitt ursprung, är sjelf en alltför verksam orsak och kraft till samhällets ordning, och med denna dess lycka, för att icke af lagstiftaren omhuldas med det hägn, som gagnar utan att skada. Granskar man de lagar, hvilka för närvarande hägna denna rätt, finner man bland andra följande ofullständighet deruti:
Härvid äro två missförstånd att möta: det ena, att denna lära befrämjar förakt för Äktenskapets yttre skepnad, såsom sådan; det andra, att den fordrar en öfverensstämmelse mellan makar, som är förmycket idealisk, för att någonsin finnas i verkligheten. På det första svara vi: onekligen är den ifrågavarande yttre formen, äfven såsom blott skal, nödvändig och dyrbar; och hvarföre? Emedan en aldrig fullt utplånlig helgd utgjuter sig deröfver från den sak eller det väsende, hvaraf detta skal ursprungligen är sinnebild; och emedan det fördenskull, ehvar det i tänkesätt och handling aktas, förmår vara en begränsning, af åtminstone negatif art, att tillbakahålla eller tygla den egentliga skörlefnadens onda lustar, och att för de barn, som inom sådana förbindelser födas, hålla en uppväxnings-krets öppen, inom hvilken de, i denna hänsyn, skonas åtminstone för onda föredömen af det gröfre slag, som vid eftertankans uppvaknande genast faller dem i ögonen. Af samma skäl är ock, bland alla former af okyska förbindelser, Concubinatet den (jemnförelsevis) minst fördömliga; emedan det närmast ansluter sig till det yttre skicket af Äktenskap. Men erkännas måste icke dessmindre, att hvart och ett blott utvändigt äktenskaps-band, så länge det fortfar att vara detta, icke har inom sig det verkliga Äktenskapets lif, och således icke heller dess odödlighet. Så mycket större vigt ligger derpå, att man genom ingen annan ingång låter sig i någon äktenskaplig förbindelse inledas, än genom en böjelse af verklig, och genom Gud helgad, kärlek. Esomoftast sker, att man med denna förvexlar blotta köns-kärleken; som ock visserligen är det ämne, hvaraf den högre kärleken antager sin kropp.
Den i I Martu! handling af ifrågavarande ärende af Riksens Ständer tillsättas, samt Kongl Maj:ts högstbe» rörde Nådiga Skrifvelse till detta Utskott ©f~ verlemnas» Hopades Ja* Hvarefter Herr Grefven och Landt Marskalken föreslog, att antalet af hvarje Stånds Ledamöter i bemälte Utskott kunde bestämmas till Fyra» Herr Pereswetoff Morath, Anders Wilhelm'. Så vida det Utskott, som är i fråga, skall svara mot sin bestämmelse, måste det ut. göras af flere personer, i tillfälle, att grundeligen bedöma i hvad mån nit varande organisation af Styrelse-Verken är felaktig eller icke , och dertill fordrasen speciel kännedom af hvarje sådant Verk. Icke ar det att förmoda, det valet irtont Bondeoch Preste-Stånden till Ledamöter i detta Utskott kan slå så ut, att Utskotts-Ledainöterne frän desSa båda Stånd blifva i tillfälle verksamt deltaga i öfverläggningarne inom Utskottet, eftersom uti samma Stånd ej lärer finnas personer, hvilka genom» tjenstgöring inom, eller beröring med de Verk, sorn äro i fråga , varit i tillfälle , att om samma Verks organisation taga närmare kännedom, och hvad BorgareStåndet angår torde förhållandet blifva nästan enahanda. Hos Ridderskäpet och Ädeln kan således Dm 11 Martu, 37 3 endast med visshet presuponeras, att valet utfaller så , att de valda Ledamötenie kunna uppfylla deras bestämmelse, och vid detta förhållande torde Ridderskapet och Adeln önska att Utskottet måste bestå af större antal Ledamöter, Jag föreslår derföre, att minst 6 må utses från hvarje Stånd, och jag hoppas att detta mitt förslag skall understödjas af hvar och en, som anser saken af vigt, och ej vill åt slumpen Öfverlemna utgången.
Majit liar föreslagit, att då Kronofogden i Norra och Södra Wedbo häraders fögderi af Jönköpings län A/ils Fredrik Ekvall, sorn ingått i sitt 60 år och 36 år varit i Statens tjenst anställd, under flera års tid varit sjuklig och åtnjutit tjenstledighet samt föga utsigt funnes, att han kunde i tjenstgöring åter' inträda och dermed fortfara tilldess han uppnått föreskrifven pensionsålder, Rikets Ständer måtte, med fästadt afseende jemväl derå, att Ekvall med hustru och 13 barn befunno sig i knappa omständigheter, medgifva att han, derest han styrkte sig fortfarande vara af sjukdom hindrad från utöfningen af sin tjenst, finge efter erhållet afsked från densamma, oaktadt han då icke uppnått den för pensions åtnjutande föreskrifna lefnadsoch tjensteålder, uppföras ä allmänna indragnings-staten för åtnjutande af en årlig pension till det för Kronofogden bestämda belopp, 2,000 R:ar; och hafva Rikets Ständer till denna nådiga framställning lemnat bifall. 29:o Enligt hvad inhemtas af det den nådiga Propositionen angående Statsverkets tillstånd och behof bifogade protokoll öfver Civil-ärenden den 14 Oktober 1862, hade Kommers-kollegium med underdånigt förord till E. K. Maj:t öfverlemnat en af Styrelsen för den af Svenska Slöjdföreningen i Stockholm inrättade söndagsoch aftonskola gjord framställning om pension för skolans f. d. Föreståndare, Kapitenen m. m. Baltzar Cronstrand, till stöd för hvilken framställning nämnda styrelse i underdånighet, bland annat, anfört: att, sedan Kapitenen Cronstrand kort tid efter det Svenska Slöjdföreningen i Stockholm inrättat sin söndagsoch aftonskola, eiler är 1846 blifvit till föreståndare för densamma antagen, med hvilken befattning han till en början utan arfvode och derefter mot en jemförelsevis ringa ersättning fortfarit under en tid af öfver 13 år, eller till och med slutet af vårterminen 1859, skolan under hans ledning utvecklats till en högst betydlig grad, så att, ifrån det att undervisningen bestriddes af blott 3 lärare för icke fullt 100 lärjungar och upptog blott söndagsförmiddagarne och en afton i veckan, lärarnes antal under 1858 uppgick till 22, hvilka meddelade undervisning åt 700 å 800 lärjungar af båda könen; hvarjemte undervisningstiden vid denna tidpunkt utsträckts till alla dagar i veckan samt läroämnenas antal betydligt förökats; att ifrån skolans stiftelse och intill början af höstterminen år 1859 undervisning meddelats åt icke mindre än 3,277 lärjungar, af hvilka en stor del utgått i handtverkerierna och bidragit att gifva dessa lyftning och förädling;
Man har likväl föreställt sig, att många svårigheter skulle möta för sådana entreprenaders åstadkommande, och ändamålet att afvärja den anledning till sedeförderf, som skjutsbeslyret medförer, vore att anse såsom förfelad t, då entrepreneurernes husfolk och tjenare blefve i ökadt mått blottställde för detta förderf. Man skulle föga kunna vänta, att denna anstalt blefve allmän, då den, för att blifva lönande, måste förutsätta en jemn skjutsi ingsförtjenst, som endast på de mera allmänt besökte farvägarne är att påräkna. Till följd af skjuts-legans stegring, skulle man mer än hittills begagna egna hästar för sina resor, och skjuts-inrättningen således mera sällan anlitas. För entrepreneurens behof måste flere byggnader uppföras, dem man förmodat att de skjutsskyldige måste bekosta, utan all säkerhet om något varagtigt gagn deraf, då entreprenad-inrättningen tilläfventyrs snai t icke längre kunde ega bestånd. De resande kunde icke eller påräkna någon fördel af skjuts-entreprenad-inrättningen, motsvarande den ökade legan, då i alla fall hästar icke alltid vid anfordran vore tillgänglige, och förbud således, likasom hittills, vore oundvikligen nödvändigt för en obehindrad fortkomst. Om också entreprenader borde befordras för hållskjutsen , såsom mest betungande för jordbruket, och äfven i öfrigt mest förderflig till sina verkningar, derföre man medgifvit en stegring af legan för denna skjuts, har den för gästgifverioch reserv-skjutsen ansetts så mycket mera ändamålslös, som man kunde förutse, att, om också entreprenad-aftal träffas, skall skjutsen i de fleste fall ändock komma att utgöras från de, skjutsstationen närmast belägne, hemmanen, och således förhöjningen af legan blifva den enda verkliga förändringen, som liela anstalten medför. För gästgifveri-hemmanen borde en sådan förmon eller vinst komma i fråga , då serskilda friheter, just i anseende till sk jutsningsbesväret, skola vara dessa hemman medgifna; derföre det också blifvit serskildt yrkadt, att desse fiilieter måtte upphöra, om de från skjutsningsskyldiglielen befi ias.
RegerinesForraen, ellei en blott anmälan emot dem hos Riksens Stonder, enligt 107$., utaf huruvida ConstitutionsUtskott. •! „ a-StatsRådets Protocoll fimer någon af dem hafva uppenbarligen hatidlat emot R geiing^Formens tydliga föreskrift, ellet ock huruvida Utskottet skulle anmärka att de' i sina rådslag ej iakttagit Rikets sat skvldiga nytta. Förhållandet är nu att Utskottet ej funnit något att anmärka af sådan beskaffenhet, att det påkallat ett beifrande efter någondera När nu 2:ne Ledamöter så vida skilde sig från de öfriga, att de förmente anledning vara till någon anmärkning, efter 107 §., och en ibland dem, Fiiherre jjacob Cederström, ville låta denna sin tanka medfölja Utskottets Memorial, så fann* sådant icke kunna medgifvas, af det skäl, att hans votum icke innehöll blott en reservation , utan en verklig anmärkning, hvilken således skulle på ett annat sätt, än Grundlagen föreskrifver, hafva blifvit gjord, nämligen af en Ledamot, och icke af Utskottet. Jag kan icke nu uppgifva liera skäl; men detta är ett ibland dem som tjent till ledning för Utskottets förhållande. Friherre Stael: Constitut’mstTtskottet9 Ordförande har väl åberopat 29 §. Riksdagsordningen såsom skälet till Utskottets nekande att låta enskilda Ledamöters yttran» Ridd, o. Ad. Fröt. aox. xoa, 8°2 Den 17 Juli. e. m. den få medfölja Betänkandet. Min framställ ning af ämnet har likväl varit att Utskot tet måtte anmodas, att upplysa 0111 nagu ställe i Grundlagen bestämdt nndantage ConstitutionsUtskottet, att på enahanda sätt som för andra Utskott är föreskrifvet i 5 §.
Grefve Anckarsvärd, harvid sista Riksdag ådagalagt nödvändigheten af dess inställandej jag vet ej hvad åtgärd deri följt, men ser beklagligen i dessa så väl för Militairen som för alla öfriga Rikets Innevånare tryckande Penninge-tider, att Herrar Officerares Uniformer och Plufvudprydnader , så till sägandes betungas med ett öfverflödigt Guld och Silfver, som, i högsta måttan dyrt, i anseende till arbetet, blir det ännu mer, enär den Me - £)en 5 rJanHarii. tall , hvaraf det förfärdigas , visst intet, tili dertill behöflig qvantitet, är en National product. Skulle dpci> ett undantag anses nora äga ruin? så mätte det då ensamt bli för Stockholms H errar Garnisonsf) flWrare, af de flera ^kai sorn jag anser öfverflödigä att upprepa. Uti derna min vördsamma underställning, om och huruvida icke allt nyttjande af Guld och Silfver på Uniformer och tny tillhörande Hufvud - prydnader må hädanefter atskatfas, styr? kes jag så mycket mer , som nu mera ilrån houg! KrigsAcadernien utgår af alla Riksstånden , Armpens blifvande Befäl , och af hvilka jug tror, intet alla hafva råd till inköp $f pn eller flera Uniformer, som kosta åtminstone eq del, kanske flera ars Lön. Jag har svårt vid att kunna föreställa mig v»tt Vår AlleiNådigste Konung och Hans KonglHöghet {IronPripsen verkligen till $itt rätta förhållande liänpa hv»d tyngd denna utgift för den omnämnde prydnaden Vållar, åtminstone gtöfre delen af QfficersGorpsen, ty i det tallet är jag säker upphäfyandec deråt följde. Herrar RegementsChefer! det är sfven till Eder upplysta kännedom PUt Edra QfficersÉorpsers förmögenhet, jag vägar ställa denna fråga :
Mörner påminte om huru Kristus kallade fiskare m. fl. till sina apostlar; men Hr Gr:n torde komma ihåg, att de icke fingo några pastorater, och dessutom hade han en blick, som icke lärer kunna tillerkännas våra konsistorier, den nemi. att uptäcka, när en verklig vocatio interna förefanns. Jag fortfar att yrka återreraiss. Hr Nordenfelt, Enar: Då en ledamot här talat om den vältaliga tystnad, som Ekon.Utsk:ts ledamöter rörande denna fråga iakttagit, och deruti tilläfventyrs kan ligga en förebråelse, torde det ursäktas mig, att jag, ehuru jag eljest icke skulle ansett det behöfligt, afviker från ifrågav:de vältalighet och begagnar mig af en annan, deruti jag möjligen lyckas mindre. Jag får då uplysa R. o. Ad. om att det icke är Ekon.Utsk:t, som handlagt denna fråga, utan Sammansatta Lago. Ekon.Utsk:t, der blott tvänne ledamöter af detta Stånd sutit, af hvilka ingen här finnes närv:de. Till följd af min egenskap af ledamot i Ekon.Utsk:t, är således denna fråga mig icke närmare bekant, än förden värde talaren midtemot. Jag ser visserligen ingenting särdeles ondt deruti, att personer flyttas från en tjenst till en annan; ty icke är det slentrianen, som skapar dugliga tjenstemän. Den skicklighet, som inhemtas sålunda, kan man med hufvud och kunskaper förskaffa sig på annat sätt, eller också undvara. Detta om sjelfva principen. Det händer tvärtom, att den, som i hela sitt lif gått och släpat i samma sak, är så trött att, då han hinner en mognare ålder, det, som utgör vilkoret för ali religionsundervisning, nemi. värma, felar honom. Då deremot en person kommer från ett annat håll, tvingas han naturligtvis att sätta sig in i det nya kall, han skall bekläda, och då kan han mycket väl öfverträffa den andra i värma.