Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit, som funnit vidtagandet af sådant försigtighetsmått företrädesvis vara angeläget för Stockholms och Drottningholms slott, med afseende på dessa byggnaders synnerliga dyrbarhet, i nåder föreslagit Rikets Ständer, att anvisa de för detta ändamål enligt upprättade kostnadsförslag erforderliga medel, uppgående i rundt tal till 26,650 R:dr; och får Utskottet, som erhållit del af omförmälde kostnadsförslag oell öfriga härtill hörande handlingar, deraf inhemtas, bland annat, att utgifterna för åskledaren å Stockholms slott beräknats till 15,808 R:dr 75 öre och ä Drottningholms till 10,820 R:dr 50 öre, samt att, enligt af sakkunnige män afgifvet intyg, det förra slottet, i anseende till dess stora utsträckning, icke är genom den på S:t Nikolai kyrka befintliga ledare i någon mån betryggadt för åskeld, i anledning häraf tillstyrka, att Rikets Ständer äfven till denna nådiga framställning mätte lemna bifall; varande, på grund af Utskottets hemställan i denna och nästföregående punkt, å närlagde tabell uppfördt ett belopp af tillsammans 51,650 R:dr såsom anslag för en gång till tillfälliga behof under denna Hufvud-titel. ll:o Vid behandlingen af Första Hufvud-titeln har Utskottet vidare förehaft följande tvänne hos Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet väckta motioner: a) af Herr von Francken, G. W., som, under erinran att tomterna inom hufvudstaden för hvarje år stiga i värde och att det således vore angeläget, att ej alltför länge uppskjuta med anskaffandet af plats för ett nytt hofstall, hvarigenom den försköning af iiufvudstaden, som Hans Majit konung Oscar I åsyftat genom öfverlåtandet till staden af Honom tillhöriga byggnader på Helgeandsholmen, först kunde komma till verkställighet, af sådan anledning hemställt, att ett förslagsanslag ä 100,000 R:dr mätte till inköpande af plats för ett nytt hofstall utaf Rikets Ständer beviljas.
Haruppä lärer kunna swa, ras, at för alla kushätlare i allmänhet är det cn förmän at hafwa sina utgifter fördeiade, och at sedan marknaderne äro bewisiade och Westgötharne slutat sin wandring efter förra manligheten lärer foga af länen inncstä. Allmogen och andre hemmansagare, som utom försäljning af sin production icke hafwa annan Lilgäng til sina mänga utgifters brsiridande, torde i stället komma at winna derigenom, at de ej wörö ytterligare twingade i otid föra stna waror Lil torgs för at äfwen bestrida sit tjenstefolks aflöning. Den andra betänkligheten är fruktan för utflyttningar. Men sä länge Swerige idkar sjöfart, wänne det finnes nägon tid, som hindrar dem? den som har lust til utflyttning kan alltid fä tillfälle at pä et eller annat sätt försörja sig nägra mänader, til desi han beqvämligen winner sit upsät. Jag tror mig säledes kunna pastä, at det wore en stor wälgerning för alla Landtmän, at flytt-mn. gstiden ä landet blefwe utsatt til omkring den Lo Junti, och önffligt, at Riket singe denna författning snart. Deremot och dä jordbruket saknar tilräckeligt arbetare, torde en stor orsak bertil wara, at ärligen gä derifrän tusentals, som söka en beqväm och mera lysande lefnad, och som sedan de öfwergifwit det mödosamma Landtbruket, sällan eller aldrig äterkomma det duglige. Det synes derföre för jordbruket kunna blifwa nyttigt, om Städerne och äfwen Ständspersoners sä kallade Betjenter finge en afskild flyttningstid. De4 Den 8 Julli. 85 Det lärer wara fa, som icke fatt widkännas felaktigheten af Len nu warande stadgan, at alla sorter Spannemäl stola beräknas uti matt. Räntegifwure äro i synnerhet de, som derigenom göra ej obetydande förluster, dä med säkerhet torde kunna antagas, at ä hwarje tunna lärer fä räknas mindst twä kappars inmätning.
För att kunna något besluta böra minst 5 Ledamöter vara närvarande. 5:0 Hvar och en af Banco-Fullmägtige är öppet lemnädt, att, när som helst, öfvervara Discont-Directionens sammankomster och öfverläggningar, men utan rättighet att i beslut och voteringar deltaga. Blifver något Lån, hvarom fråga mer eller mindre uppstått, bifallet, med föranledande af upplysningar , lemnade Panco-.Utskottets Memorial K,-q 14S. Utaf en Directionen icke tillhörande Banco-Fullmägtig, skall, vid ett sådant lån, i Protocollel den korta anteckning göras: ”att Directionen_, uppå de df närvarande Banco - Fullinägtigen jy. JV. gifna upplysningarj och med stöd af dess lemnade förord länet beviljatf* 0 Piscont-Direptionen skall hvarje vecka till Banco-Fullmägtige aflemna eu kort, allmän öfversigt af Verkets ställning, jemte uppgift på alla vid nästföregående Session beviljade, omsatta eller inbetalda lån, med de upplysningar, sorn dervid kunna pröfvas erforderliga, q I den händelse bedrifvandet af den nya utlåningen för handeln och den större rörelsen skulle, i ett eller annat afseende, påkalla serskilda föreskrifter, så väl med hänseende till sättet för låns beviljande och pröfningen af säkerheten, som hvad mera med samma utlåning eger gemenkap, ege Banco-Fullmägtige att derom tills vidare förordna, q Det ankommer på Banco-Fullmägtige att, efter behof, antaga, constituera och med lämpliga löner forse den för Verket nödiga Betjening, samt, när så fordras, ifrån tjensten, och densamma åt - Banco-Utskottcls Memorial N-o 148. 7 följande förmoner entlediga den, med hvilken Discont-Directionen finner Verket icke vara belåtet.
Prol. 1840. 9 Sami. 1 Band. 4' Prot. Uidr. cl. 12 Februari 184.0. S. D. Föredrogos ånyo och till Stats-Utskottet remitterades: l:o Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående Calmar Läns fördelning i två Län; gifven Stockholms Slott den 15 Januari 1840, jemte de, i anledning häraf, af åtskillige Ledamöter afgifne yttranden. 2:o Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Sländer, angående Kronohemmanet Karlebys anslående till boställe för Kronofogden i Wadsbo Fögderi; gifven Stockholms Slott den 27 Januari 1840. 3:o Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående löne-regleringen för Landt-statens tjenstemän och betjente, samt för Förste och Andre Landtmätarne; gifven Stockholms Slott den 27 Januari 1840. 4:o Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition till Rikets Ständer angående lånebidrag af allmänna medel till uttappande af myror på Gottland; gifven Stockholms Slott den 27 Januari 1840. S. D. Föredrogos ånyo och till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterades: l:o Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition lill Rikets Ständer, rörande allmänna stadganden och anslag af allmänna medel till folkundervisningens befrämjande; gifven Stockholms Slott den 1 Februari 1840, jemte de af åtskilliga Ledamöter inom Ståndet i ämnet afgifna yttranden. 2:o Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer med ett af serskilde Committerade afgifvet Betänkande och Förslag, rörande fattigvården i Riket; gifven Stockholms Slott den 1 Februari 1840, jemte ett, i anledning deraf, utaf t. f. Stats-Secreteraren, Biskopen m. m.
Utsk. bar nemi. icke frångått den hittills gällande praxis vid suppleanters inkallande, och, åtminstone hvad mig beträffar, har jag aldrig sett att deraf några olägenheter upstålt. Inom Konst.Utsk., der, såsom Ståndet har sig nogsamt bekant, det är ganska angeläget att ledamöterne äro mangrannt samlade, har det icke medfört någon olägenhet att suppleanterna inkallas på sätt nu sker, och detta sätt har der alltid strängt blifvit tillämpadt, det kan jag försäkra. Det är dessutom naturligt, att om en ledamot skulle sjukna, måste han i allt fall derom underrätta Ordf:n, och äfvenledes måste den suppleant, som skall inträda, derom tillsägas, på det att han må infinna sig; — detta mäste ske, antingen stadgandet är sådant det hittills varit, eller det blir sådant Hr Bildt föreslagit, och svårigheten att finna suppleanten, blir således lika stor, antingen man jemväl bör tillsäga i Riddarh.-Kansliet eller icke. Hela skillnaden är fördenskull blott den, att utom det att suppleanten skall tillsägas, måste man äfven, om jag så får säga, i förbifarten anmäla såken i Kansliet, och hvad olägenhet ett så beskaffadt sätt att gå tillväga kan medföra, förmår jag icke inse. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag instämmer med Gr. Lagerbjelke, i hans första yttrande; men icke i det sednare, och skall söka gifva skäl derför. I afseende på 19;de §:n, anhåller jag att vid 3:dje morn. få göra en anmärkn. Morn. lyder sålunda: ”Den R. o. Ad:s ledamot, som af förfall hindras att Utsk:s-sammankomst bevista, anmäle det hos Utsk:s Ordf:de äfvensom hos Landtmarskalkén, hvarefter till vederbörande suppleant från Riddarh.-Kansliet utfärdas kallelse att, i anledn. af för viss ledamot yppadt förfall, han eger att för tillfället såsom ledamot i Utsk. inträda”. Om jag icke fäster mig vid innehållet, utan blott vid ordalydelsen, så anser jag den felaktig.
”att vi skulle annonsera om Men kan ni säga mig”, afbröt hon hastigt, ”hvaraf det kommer att jag berättar allt detta för er, liksom jag träffat en gammal bekant – vi ha dock icke sett hvarandra mer än en enda gång förut, och kanske handlar jag orätt i att vara så öppenhjertig: ni har ju icke ens sagt mig hvem ni är!” ”Jag skall börja med att besvara frågan, innan jag går till invändningen.” ”Det är bra – låt mig höra! ”Orsaken att fröken ifrån vårt möte i Wennersborg fattade förtroende till mig var, såsom jag vågar hoppas, den, att fröken såg och begrep att, om äfven jag, hänförd af stundens makt, tillät mig ett ögonblicks galanteri, det likväl låg en allvarlig väns uppriktiga och djupa mening i hvad jag sade – ni såg, med ett ord, att jag menade ärligt.” ”Ah, fattar man förtroende för personer blott för det de mena ärligt, så begriper jag icke hvarför jag ej kände något sådant för den hygglige handelsexpediten, som ville gifta sig med mig!” ”Han anhöll då om er hand?” ”Hos min tant! Men, ser ni, jag hade icke förtroende för honom. Sedermera, när det blef så ledsamt för oss, har jag tänkt att jag kanske hade orätt i det, äfvensom i en viss annan sak.” ”Ångrar ni då ert afslag?” ”Åh nej, hvarken det ena eller andra, ty jag skulle visst göra om det igen, ifall det komme i fråga.” ”Aha, fröken har då varit i valet och qvalet mer än en gång?” ”Hvarför icke? Föreställ er att min tant – jag skall också begagna mig af ett riktigt tantligt uttryck – ville försörja mig med sin son hattstofferaren hattstofferare – usch, sådan vedervärdig titel – nej, förr än jag kunde älska en person, som kallades så, skulle jag ” ”Omöjligt”, anmärkte hennes granne, ”kan den barnsligheten vara frökens allvar, att mannens yrke skulle motarbeta frökens känslor, ifall mannen sjelf vunnit dem?” ”Jag har icke sett honom!” utbrast hon skrattande. ”Men om jag också sett honom tusen gånger, millioner gånger fy, det låter så simpelt!”
Det är färdigberedd färg i bleckdosor (AspinaWs oxidized enamel). Helt säkert observerade de flesta af Iduns läsarinnor i näst föregående n:r en större illustrerad annons om denna sak. A f densamma inhemtas såväl de framstående egenskaperna hos uämda färdigberedda färger, som ock sättet huru och ändamålet hvartill de brukas. I England hafva dessa färger kommit i så allmänt bruk, att man numera finner dem snart sagdt i hvarje hem, och särskildt är det damerna och för öfrigt ungdomen af båda könen, som synnerligen flitigt använda dem till hemmens förskönande. Vårglädje. Den, som älskar vårens första späda grönska och blommor, kan lätt förskaffa sig en liten vildmark af sådana inne i sitt eget m m. Från Iduns läsekrets. • Då jag nu känner som en pligt att lyda de uppmaningar, hvilka såväl muntligen som skriftligen blifvit stälda till mig att närmare förklara mina åsigter rörande den » Handslöjdskola för damer », som öppnas d. 1 juni d. å. vid Sundbyberg, är jag glad att dervid kunna vända mig till redaktionen af en tidning, som så väl lyckats lösa en af sina, enligt min uppfattning, vigtigaste uppgifter, den nämligen att gifva tänkande qvinnor i olika delar af landet tillfälle att utvexla och byta skiftande åsigter och meningar. De, hvilka hysa intresse för skolan o c h derför sannolikt skaffat sig prospekt deröfver, skola finna detta så utförligt angående såväl undervisningskurserna som underrättelse o m afgifter, kommunikationer m. m., att knappast något återstår att säga om anordningen häraf. Deraf torde ock framgå, enkelt men tydligt, att direktionens varma och ärliga sträfvan är, att Handslöjdskolan må kunna blifva såväl en i praktiskt o c h teoretiskt hänseende dugande undervisningsanstalt, som ett hem, der vänliga ögon vaka öfver elevernas helsa och trefnad. Måhända skall den sannaste uppfattningen af hvad j a g vill kalla » andan » i företaget hemtas genom ett uppriktigt uttalande af de motiv, som medverkat till denna idés bildande.
«Se här,» sade hon vänligt, «är ni såsom hemma hos er; dröj så länge ni behagar, och då ni åter vill hedra sällskapet med er närvaro, så ring på denna klocka.» Hon satte dervid en klocka på bordet och aflägsnade sig. Baronen fann sig ganska nöjd med denna anordning. Han var derigenom i tillfälle att från dörrarne af glas se, hvad som tilldrog sig derute, och derigenom att salongsdörrarne voro midt för, kunde han ganska noga iakttaga de personer, som gingo in och ut. En god stund var han stilla, och såg med spänd väntan på de nya, beständigt ankommande gäster, som till största delen voro karlar. Slutligen föll det honom in att begagna ringklockan; och i ögonblicket, såsom framtrollad, stod en ung, ganska vacker flicka framför honom. Ett ögonblick besinnade baronen sig, under det hans blick helt hastigt mönstrade flickans ansigte och hela person, och med den säkerhet att bedöma, som vanan att umgås med menniskor medför, uppfattade han förhållandet. Han pekade på ljuset och gaf henne ett tecken att följa sig. Visande på den tapetdörr, hvarigenom flickan inträdt, frågade han om denna utgång ledde till nedra våningen, och sedan flickan jakande besvarat hans fråga, gingo båda ut derigenom. Flickan tycktes ingalunda förundrad, utan följde stillatigande efter den besynnerliga främlingen, och visade honom stundom vägen. Då de hunnit till nedra förstugan, stannade han vid en dörr till venster, lade handen på låset och såg frågande på sin följeslagerska; derefter gjorde han henne ett tecken att öppna den. Flickan gjorde så, och båda gingo in. Baronen såg sig om och märkte snart, att han befann sig i en fruntimmers boudoir. Der rådde dock ingalunda någon tillfredsställande ordning eller smakfullhet. Baronen vände sig derpå till sin följeslagerska, och frågade med en ängsligt forskande blick i flickans skalkaktiga ansigte: «Hvem bebor detta rum?« «Se här värdinnan!» sade hon småleende, och satte fingren mot sitt bröst. «Ni! – talar ni sanning, flicka?» ropade baronen med förändrad röst.
Den anslagstillökning, som af Bergsskolans förening med Institutet skulle föranledas, har af Institutets Styrelse beräknats till 19,300 R:dr årligen; men då Kongl. Majit ansett det å Riks-statens 6:te Hufvudtitel nu uppförda anslag af 7,300 Ridr till »undervisningsanstalter för bergsbruket», hvilket anslag till hela beloppet utgår till Fahlu bergsskola, äfven framgent böra lill detta ändamål användas, erfordrades endast en tillökning af 12,000 Ridr, hvarmed berörda anslag alltså borde förhöjas. Enär likväl härvid förekomme, att den nya byggnaden för Bergsskoleafdelningen vid Institutet beräknats icke kunna hinna fullbordas före 1866 års ingång, samt någon förhöjning i årsanslaget för bergskolan icke under byggnadsåren vore behöfligt, har Kongl. Majit funnit sig icke böra för nästa stalsregleringsperiod äska en så beskaffad tillökning i Riks-statens ofvannämnda anslag, utan hemställt, att, derest Bergsskolans förflyttning till hufvudstaden varder af Rikets Ständer beslutad, ett särskildt anslag af 12,000 Ridr måtte för år 1866 till Kongl Majlis disposition å Riksgälds-kontoret anvisas, att för Bergsskolans behof användas. För den händelse åter, att Rikets Ständer ansåge sig icke böra bifalla del nu framställda förslaget om Bergsskolans flyttning och förening med Teknologiska Institutet, bar Kongl. Majit af Rikets Ständer äskat anvisandet af de anslag till Bergsskolans ombyggnad i Fahlun samt för undervisningens ändamålsenliga ordnande derstädes, som i de uppgjorda förslagen beräknats vara i sådant hänseende erforderliga. Det kan icke bestridas, att, genom den utredning denna fråga numera erhållit och de upplysningar, som dervid af vederbörande meddelats, många af de betänkligheter, som framställts emot det väckta förslaget om Bergsskolans förflyttning från Fahlun till hufvudstaden blifvit undanröjda, om ock denna utredning icke belt och hållet förmått häfva den tvekan, som hos mången uppstått angående lämpligheten af den ifrågaställa förändringen.
Län motion om närmare bestämmande af tiden, då rättegångs-ärender skola till handläggning vid Härads-Rätt förekomma, m. m.; 5:o Densammes motion om inskränkning i bysättnings-tvånget; 6:0 Johannes Anderssons från Calmar Län motion om ändring i 23 Cap, Missgernings-Balken; 7:o Densammes motion om upphäfvnnde af 3 Cap. 10 och 1 §§. Giftermåls-Balken; 8:0 iViclas Jönssons från Christianstads Län motion, angående åtgärder till förlikningars befrämjande af Domstolar ne; 9:o Johannes Anderssons från Skaraborgs Län motion om nya Civiloch Criminal-lagförslagens företagande lill granskning; Prot. ZJtdr. d. 14 Mars 1840. i4g Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet: l:o Anders Jonssons i Okna, Östergöthlands Län motion om upplifvande af 1782 års Jude-Reglemente; 2:o Ola Jeppssons från Blekinge Län motion om inrättande af ett Curhus i Carlshamn, jemte dervid afgifne yttranden; 3:o Olof Carlssons från Wermlands Län motion örn förändring i nu gällande föreskrifter, angående hällskjuts-skyldigheten;. 4:o Johan August Zetterbergs från Stockholms Län motion om förhöjning i skjutslegan tor gästgifvare-skjuts m. m., jemte ett af Nils Pehrsson från Örebro Län dervid afgifvet yttrande; 5:o Johannes Anderssons från Calmar Län motion om indragning af halfva Ecclesiastik-staten, m. m.; och 6:0 David Anderssons från Hallands Län motion, angående förändrade instructioner för Advocat-Fiscalerne i Rikets Hof-Rätter och Collegier. Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten: 1:q Ephraim Larssons Ifan Elfsborgs Län motion om indragning af Fördelningsoch Brigad-Generals samt Biskops-embetena; 2:o Petter Pehrssons i Ädelforss, Jönköpings Län af flere bland Riksdags-fullmägtige frän nyssnämnde samt Calmar och Kronobergs
Hennes nätta, hemmaväfda klädning och det brokiga förklädet klädde benne så väl; öfver anletet hvilade detta drag af lugn bestämdhet och härdig kraft, som är så karaktäristiskt för den finska allmogen. När jag kom fram till trappan, såg hon upp, tydligen öfverraskad; det är icke hvar dag man på finska landsbygden ser en » magister » — » magister » är i Finland i dagligt tal den gemensamma benämningen på alla, som bära studentmössa. Det var också med en särdeles vänlig ton hon svarade sitt » päivä » på min hälsning. Såsom ofta förut befann jag mig i detta ögonblick i samma bryderi som hvarje person, hvilken icke fullt kan uttrycka, bvad han vill, på landets språk. Jag tillgrep också min vanliga utväg att hopskrapa min bästa finska och fråga, om någon här talade — svenska. Jag ansåg det i denna trakt så mycket mindre omöjligt, som jag blott befann mig några mil från den gräns, där Nylands svenska bygder börja. Men jag fick af denna bondkvinna ett nytt bevis på den egendomligt skarpa skillnad, som rå- der mellan de olika språkområdena i Finland. Hennes bestämda » E I kulcaan » (ingen) lämnade intet tvifvel åter, att svenskan skulle vara för henne lika obegriplig, som om jag försökt konversera med henne på latin eller grekiska. Men det låg i hennes ord dessutom nästan en ton af harm, att jag velat sätta i fråga att icke tala finska. Jag förstod först senare skälet till denna harm: hon hade hos mig trott sig återfinna det högmod, som åtminstone förr tyvärr icke varit alldeles okändt bland de bildade af det svensksinnade partiet, och som förbjudit dem att » nedlåta sig » till att tala sitt folks språk. Den oerfarna landtkvinnan hade naturligtvis ej i hastigheten kunnat skilja på en svensk och en finländsk student. Det gällde nu att hopsamla och använda hela mitt förråd af finska glosor. Det måtte också hafva lyckats bättre, än jag själf vå- gat hoppas, ty värdinnan förstod mig genast, och tydligen lugnad från sin misstanke af min beredvillighet att tala finska, bjöd bon mig att sitta ned, medan en tjänsteflicka från boden hämtade en stäfva kalja.
Man förbiser dervid, att om en sådan person icke sjelf i sin rörelse använder dessa capitaler, så komma de naturligtvis att i ullåoingsväg göras fruktbara af försäkringsanstalterna, och 372 Den 22 Februari. da blifva låntagarne troligen sådane personer, som behöfva använda dem uti sin rörelse; och om de icke komma att användas i första hand för näringsyrken, så blifva de på samma sätt använda i andra hand, och det kan vara Staten likgiltigt. — Man har yttrat den önskan, att dessa anstalter icke måtte blifva några slatsanslalter. Jag tror, att det är för tidigt alt yttra sig öfver denna sak nu. Ulsk. har icke tillstyrkt, att anstallerne skola blifva slatsanslalter, ulan endast tillstyrkt, att det allmänna skall komma emellan, för att i ämnet göra en undersökning, som öfverstiger enskildes förmåga. Sedermera må det bero af blifvande Ständers beslut, huruvida statsanslag bör eller icke bör göras. Nu åtminstone synes icke fråga derom kunna uppstå. Emedlertid tyckas just de olika åsigter, som velat göra sig gällande i detta ämne, bäst bevisa, alt en undersökning deraf tarfvas, och det är för vinnande af detta ändamål, som jag tillstyrker R. o. Ad. att bifalla Utsk:s betänk. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag medgifver, attUtsk:s betänk, kunnat vara mera rikladt på en undersökning om dessa anstalters syftesenlighet, än på sältet att dem tillvägabringa';'' samt att det förra hade bort i främsta rummet afhandlas. Utsk. synes deremot hafva tagit dessa anstalters riktighet i och för sig sjelf för afgjord, samt blott begärt, att utredning om verkställigheten skulle äga runn Men då Utsk. slutar med tillstyrkan, att R. St. måtte anhålla, det K. M. ville ”nådigst vidtaga de åtgärder, som för dylika anstalters befordrande kunna anses mest ändamålsenliga”; så kan det ju inträffa, att utredningen bevisar, det blott en af dessa anstalter, och icke de, öfriga, bör inrättas, i hvilket fall Regeringens åtgärder icke böra till dem utsträckas.
I afseende å artikeln Böcker, hvarvid Utskottet föreslagit den jemkning, att den der förekommande rubriken på Svenska tryckte, som enligt gällande taxa är åsatt 20 procents införselstull, måtte fördelas i två, nemligen i Finland, med derå medgifven tullfrihet, samt i andra länder, med bibehållande af sagde nuvarande införselstull af 20 proc., hafva Riksstånden beslutat: Ridderskapet och Adeln samt Preste-Slåndet, att, med bibehållande för den sista bland de fyra serskildta rubrikerna, nemligen med inbundet, rent eller linieradt papper, af nuvarande tullbestämmelser 25 procent å värdet vid införsel och tullfrihet vid utförsel, de tre första borde sammanföras till en enda så lydande rubrik: Böcker samt Chartor, Musikalier, Notoch Ritböcker — fria; — Borgare-Ståndet, att, med bifall till Utskottets hemställan i öfrigt, vid den föreslagna rubriken i Finland skulle tilläggas ”Finska original-arbeten” — samt Bonde-Ståndet bibehållit nu gällande taxas bestämmelser för hela artikeln. Som både Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet förenat sig om ett och samma, från såväl gällande taxa som Utskottets förslag afvikande, beslut, samt Borgareoch Bonde-Stånden varit af sins emellan skiljaktig mening, anser Utskottet sig böra till desse begge sistnämnde Stånd hemställa, att de ville frånträda hvar sitt beslut och instämma i det, som blifvit fattadt af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet; men får tillika, för den händelse, att afseende härå ej varder fästad t, föreslå omröstning, dervid Borgare-Ståndets beslut, såsom närmast instämmande med Utskottets förslag, torde böra utgöra ja-propositionen, sedan förut blifvit utröndt, hvilkendera meningen, Ridderskapets och Adelns samt Bevillnings-Uiskottets Memorial j N:o 3o. 19 Presle-Ståndets eller Bonde-Ståndets, Lör blifva contraproposilion i hufvud voteringen, nemligen sålunda: 22:0.