Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
22 icke uppräknas bland dem, å hvilka en Brn le-Ståndi ts Riksdagsman kan vara besuten, ehuru Riksdags-Ordningens §. i5 ultryckeligen tillerkänner frälsehemmansegare rätt att väljas till Riksdagsmän i BondeSiåndel; i den senare ligger striden deruti, att under d<t Riksdags-Ordningens §. i5 tillerkänner hemmansegare, utan sfsepnde på naturen af deras hemman, valbarhet, samma Grundlags-§. 22 deremot endast nämner vissa slags hemman såsom sådana, å hvilka en Riksdagsman för Bonde-Ståndet må vara besuten. För den händelse, att närvarande representationssätt ännu någon tid skulle fortfara, har Utskottet ansett för sin pligt att söka undanrödja ofvannämnda strid. Utskottet har ansett detta undaniödjande fullständigast, både för det närvarande och tillkommande, kunna ske derigenom, Constitutions-Utskottets Memorial, N\o IX 7. 3 »It all uppräkning af de serskilda hemmans-naturerna utur Riksdags-Ordnmgens »2 uteslutes, och Utskottet har ansett ett sådant uteslutande höra mota så mycket mindre motstånd, som, äfven cm en sådan uppräkning i Grundlag anses nödig, det likväl synes tillräckligt, att den finnes i En GrundIags-§. och som i sådant fall den i5 §. Riksdagsordningen tvifvelsutan är den, der denna uppräkning har den tjenligasle plats.
Tomas slet sig lös och sprang ner utför trapporna. Gatan låg stilla och folktom; det var en av de breda och tysta gatorna på Östermalm. Med ens varseblev han sin fars solida ryggtavla några steg framför sig; han hade alltså gått ut strax före Tomas. Tomas gick fatt fadern och följde honom till nästa hörn. Vart skall pappa gå? Jag skall gå på en bolagsstämma. Och sedan är det ett litet spelparti hos Karlbergs. Hall bebodde en dubblett vid Kommendörsgatan. Det yttre rummet var mycket stort, med tre fönster, och tämligen glest möblerat. På skrivbordet låg alltid ett ark rent, vitt papper och en omsorgsfullt formerad blyertspenna. Hall låg på soffan, färdigklädd. På en stol vid huvudgärden stod en bricka med ett krus av Wynand Fockinks curaçao och två glas. Det var drucket ur båda. Det låg en svag lukt av mysk över rummet. Ett par narcisser lågo kastade på golvet. Hall strök sig gång på gång genom håret med ett förstrött uttryck. Ja, så går vi då, sade han slutligen och reste sig med någon ansträngning. Operan hade nästan fullt hus. Det klack till i Tomas, då han under en mellanakt upptäckte Märta Brehms fina, drömmande huvud uppe på första raden. Vem hade hon i sällskap? En liten knubbig dam med rikt, askblont hår böjde sig just fram och talade med henne, men hon höll solfjädern för ansiktet. Nu slog hon ihop den å, fru Wenschen! Tomas Weber blev blodröd av förbittring. Fru Wenschen var icke något sällskap för Märta. God afton, Tomas! Han kände en kraftig hand på sin axel. Nej, se Gabriel... Är din fru med? Ja, hon sitter därborta. Gabriel Mortimer var en kusin till hans mor; fru Weber var född Mortimer. Han var en man på närmare fyrtio år och aktuarie i ett ämbetsverk. Han hade ett par gråblå ögon med en vilande, nästan stickande blick i ett något frostbitet ansikte med stora, markerade drag. Han var klädd i frack och svart halsduk. Mortimer hade trots den stora skillnaden i ålder fattat ett slags vänskap för Tomas. God afton, herr aktuarie, god afton, herr Weber, fy fan vad här är hett...
Delta tycker jag likväl icke vore en åtgärd, som skulle motsvara R. o. Adis värdighet såsom Stånd, ulan ivertom anser jag den åsyftade besparingen, äfven om ilen skulle kunna åstadkommas, såsom högst lumpen, och jag skulle tro, att R. o. Ad. likväl framdeles såsom hittills kan hafva råd att betala sin Ridd.- Den 9 No ve ml; er f. m. 149 seeret. lika rikligt, som förut har skott, oell att det således icke lior fästas något sådant villkor vid hans antagande. Till följd af hvad jag nu yttrat, anhåller jag om bifall å Ridd.Ulsk:s mern. Della yttrande hade blifvit afbrutet genom ankomsten af II. Ex. Hr Just. Statsministern, Frih. Lars Herman Gyllenhaal, som, a K. M:s höga vägnar, aflemnade 3 Dess nåd. propos:r i grundlagsfrågor. Frih. Cederström, Thure Fredr.: Då jag för min del icke kan finna annat, än att Gr. Cronhjclms motion är förenlig med en klok omtanka samt ändamålsenlig, så får jag för min del på det högsta tillstyrka, all II. o. Ad., med afslag pä Ridd.Ulsk:s nuvar. betänk., ville antaga Gr. Cronhjclms motion jemte det förslag, som i sammanhang dermed blifvit af Hr Aminolf väckt. Det har lill och med af en ledamot i Ridd.- Utsk., Frih. Palmstjerna, här blifvit medgifvet, hvad jag förmodar att vi alla äro öfvertygade om, att nemi. en representationsförändring är af nöden och måste inträffa. Om vi nu alla äro öfvertygade derom, alt en representationsförändring verkligen förestår, så kan jag icke inse, hvarföre man skulle antaga en Ridd.secret. pä annat villkor, än såsom Gr. Cronhjelm föreslagit, tills representationsfrågan blcfve afgjord. Visserligen har en värd talare, Gr.
Justilierådet Alexanderson instämde med Justitieråden Qviding och Cramér hvad angick första momentet, men ansåg jemväl andra momentet, såsom öfverllödigt, böra utgå. § 240. Justilierådet Wretman anförde: »Den i mom. 3 försäkringstagaren ålagda skyldighet att, på försäkringsgifvarens bekostnad och fara ombesörja särskild försäkring af haveripenningar, anser jag böra, såsom alldeles olämplig, försvinna; allt nog, om skyldighet qvarstår för försäkringstagaren att om haveriet meddela underrättelse, på det försäkringsgifvaren, om han så nödigt aktar, må sjelf söka bereda sig möjlig ersättning.» »Mom. 3 vill jag derföre hafva så lydande: Försäkringstagare vare dock underrättelse om haveriet, sådant försäkringsgifvaren meddela., Är ej fulla värdet etc.» Häruti förklarade Justitieråden Alexanderson, Qviding och Cramér sig instämma, så vida ej, med afseende å § 229, hela mom. kunde utgå. § 241. Justilierådet Alexanderson erinrade, att ordet: »han» i sednare punkten borde ändras till: försäkringsgifvaren. § 242. Justitieråden Qviding och Cramér anmärkte, att orden: »under ovanliga förhållanden» vore, efter Justitierådens omdöme, destoheldre obehöfliga, som deras qvarstående gjorde definitionen oklar. 40 Justitierådet “Wretman förmälte sig anse morn. 3 kunna utgå, Iv det förefölle Justitierådet olämpligt att genom en lag stadga, det någon, som förbehållit Hg frihet från ersättningsskyldighet »utom i strandningsfali» ändock skulle godtgöra skada, uppkommen t. ex. genom eldsvåda. Jemväl ansåg Justitierådet de i definitionen på strandning (sista mom.) förekommande orden »under ovanliga förhållanden» vara obehöfliga. Justitierådet Alexanderson ansåg rättast, att icke, genom lag, på förhand gifva tydning åt försäkringskontraktens ordalag, helst de kunde omvexla i oändlighet, och för dessa aftal borde gälla vanliga tolkningsreglor. Jemväl syntes de här föreslagna bestämmelserna vara i vissa delar föga tillfredsställande. Justitierådet tillstyrkte derföre uteslutande af denna §. § 243.
Uppläst och godkändi lios Ridd. och Adeln deri 25 Joli 1863. Presle-Ståndet Borgare-Siåndet Bonde-Ståndet den 25 Juli den 25 — den 25 — dea 25 — Rikets Stunders underdåniga Skrifvelse, i anledning af vackt fråga om närmare bestämmelser i afseende å sättet Jör erhållande af skatterätt å krononybyggen. (Stals-Utskotlets Utlåtande N:o 125.) S. A. K. Under förmälan, hurusom afviltringarne inom södra Ångermanlands domsaga af WesterNorrlands län numera i betydlig utsträckning fortgått äfven uti de socknar, som äro belägna längst upp efter Ångerman-elfven, har hos Rikets Ständer uppmärksamhet blifvit fästad å de flera olägenheter och kostnader, som förorsakas de merändels fattige nybvggarne derstädes genom det för närvarande öfliga sättet för utrönande, huruvida åboen så fullgjort sina skyldigheter, att nyhemmanet finge från krono öfverföras till skatte. Till den syn, som i sådant hänseende skall hållas, förordnades nemligen af Konungens Befallningshafvande, efter derom af åboen gjord ansökning. Kronofogden i orten, hvilken likväl understundom först ett år efter det ansökningen blifvit till Länsstyrelsen ingifven, egde tillfälle att hålla synen. Denna onödiga tidsutdrägt skulle deremot undvikas, om länsmannen i distriktet, såsom någon gång hände, alltid finge uppdrag att förrätta synen, hvarförutan kostnaden för densamma, hvartill åboen nu ofta finge, skuldsätta sig, skulle i högst betydlig mån minskas, synnerligast då kronofogden vore bosatt 20 lill 30 mil från förrättningsstället.
Bonde-Ståndet, som afslagit Utskottets inbjudning om antagande af Utskottets utaf de öfriga Riks-Stånden gillade förslag, att fullmagt för Kyrkoherde att vara Prost öfver egen församling bör förses med stämpel lill belopp af 6 R:dr, har i stället fastställt stämpelbeloppet för dylik fullmagt till 15 R:dr. Häraf föranledes följande omröstning: 4:o Den, sora gillar Utskottets af tre Stånd bifallna förslag, att Fullmagt för Kyrkoherde att vara Prost öfver egen församling bör förses med stämpel till belopp af 6 R:dr, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer, i enlighet med Bonde-Ståndets beslut, stämpelbeloppet för dylik fullmagt att fastställas till 15 R:dr. Utskottets förslag, att stämpeln å bouppteckningar skall utgå, elter behållningen i boet, sålunda: R:dr. öre. för behållning öfver 100 R:dr till och med 1,000 R:dr för hvarje fulla 100 R:dr — 10. » » af t. o. m. 5,000 R:dr eller deröfver, för hvarje fulla 100 R:dr beräknas till 25 öre. Jemte hemställan att Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet ville frånträda detta beslut och förena sig med de öfriga två Stånden om antagande af Utskottets förslag, får Utskottet, för annan händelse, föreslå följande omröstning: 5:o Den, som bifaller Utskottets af Presteoch Bonde-Stånden godkända förslag, att stämpeln å bouppteckningar skall utgå efter behållningen i boet sålunda:
Etk uttyyck i hastighet fäldt, kan i hastighet olika förstas; men af hwad protocollet nptager, finner jag nug ingalunda personligen förolämpad. Jag tror mig säledes med den uprigtigaste erkänsta för Hans Excellence Herr Grefwe stuutsts och flera ledamöters ynnestfulla och deltagande yttranden böra anställa akt Ridderstapet och Adeln, pä stzäl som Grefwe körner redan anfört, och jag magar tillägga, af manskap för mig, täcktes läka ali widare öfwerlaggning i detta ämne upphöra. Ropades Ig. ZanS Ercellence Arr Grefwe kuutst:Da det nu mera är utrönt art det susterade protocol» lek, i afseende pä Friherre Leäerströms Uttryck, icke instämmer med hwad jag, och flera med mig trott i4. Den z Julli. trott osi hafwa hört, har jag för min del ej nägok atk widare erindra. Men dä, hwad i afseende pä detta ämne blifwik ordadr, äfwen synes mig i följe af Ridderskapet och Adelns nu fattade beslut öfwerflödigt, torde jag fä hos Herr Landk-Marstalken anhätla om den proposition, atk heta denna discuston, och L sädant fall. äfwen mitt anförande mä utur denna dagens Protocoll aldeles sörfwinna. Ropades Nej Grefwe lviörner, ^.ttolpk 6öran: Jag skulle för öirigt gerna instämma uti det uteslutande ur protokollet, som Hans Excellence Herr Grefwe kuutki nu förestaglt, om icke wi derigenom förlorade det minnesmärke som deruti ligger förwaradt af Herr Landt-Marskatkens wärdiga och grannlaga förhållande.
Välgjordt arbete! M. LUNDBERG t Sveri ionen ge af portofri Idun, tt: Stockho m l, erhålles n i om Idun 1894 1893 ((k n ompl: r 1 et) felas) 25 2 Humlegårdsgatan 2. I Id d u u n n 1898 1897 ed er j 1894 uln.) Oblekta, Blekta och Färgade K a K Vi am d raten rekvi 18 s 9 it o 8 nen, som skall åtfö 2: ljas — as, k h as v. k l i en af of af Hiashållslsol. vanlin kvi äm d n, da torde årgå n n o g g a a r uppgi som fv öns Co&amp;es. Marie-Briketter. 1 / ÄFNADER försäljas i.parti från kommissionslagret Pär d: m o ar &gt; til Id Id u u n Obs.! n s romanbibliotek 1: 0: 75 75 Skandinaviska Gummiaktiebolagets d: d: o o » » K » am hj r ä a lp ten reda _. Skydds UNITED tämpel Stockhol hos BODELL. I a c rek re L n age ti r l h fö o rb s ruk C. ame. O. Pri BOHLOFF, s: kr. 0,95, 1, Kl 15, ara 1,4 Ves 0 t &amp; ra 1, K 65 yrko p g r ata kn V n i &lt; 9 i g V ar ki alo di. — Stockhol, Paris, granteras. Hållb m arheten Billigare än ryska. p ant or a tö gas. London. För att beakta! J 0 H. n k o l mot förskoltslikvid eller efterkraf hos Stenkol, Cokes, Telefon Emil Krokstedt, STOCKHOLMS INTECKNINGS-GARANTI-AKTIEBOLAGS l:a maskinkrossad A n t h r a c i t, (G. 90876) När, Gotland. bästa bränsle för il uminationskaminer och värmenecessärer.
Ett ytterligare skäl härför finnes äfven deruti att då 1859 års Skolstadga föreskrifver att rikets elementarläroverk skola vara antingen högre, med 7 klasser, eller lägre, med 5 till 2 klasser, så finnes det uti rikets hufvudstad endast ett enda fullständigt högre, eller sjuklassigt läroverk, nemligen nya elementarskolan; att detta är otillräckligt för hufvudstaden med dess redan betydliga och för hvarje år sig ökande befolkning inses nogsamt. Med den välvilja och frikostighet Rikets Ständer under sednare åren omfattat elementar-undervisningen är att förmoda det anslag till behöfliga lärarelöner vid ett sådant nytt läroverk icke skall möta något hinder, och då nya elementarskolans Direktion väl ej skall undandraga sig att taga den nya skolan under sin vård, återstår anskaffandet af nödigt skolhus. Att hufvudstaden sjelf skulle bekosta anskaffandet af skolhus, om Staten lönar lärarne, kan väl hos mången tänkas; men dels hafva redan så många af rikets städer erhållit statsmedel till sina skolhus, och dels är stor svårighet att i Stockholm med dess 8 kommuner, och i följd derutaf nästan lika många olika interessen, åstadkomma enhet i beslut uti en sådan fråga, att det ingalunda bör kunna antagas vara obilligt att begära det Staten lemnar anslag för åstadkommande af det behöfliga skolhuset. Då i stället för student-examen snart hlir att endast utgångs-examen från rikets elementarläroverk berättigar till studiernas fortsättande vid något af rikets universiteter, är äfven nödigt att Staten tillser det för behofvet erfoderliga elementarläroverk finnas; att inom sjelfva hufvudstaden föräldrar och målsmän ej förr än efter flerårig anmälan, om ens någonsin, skola kunna vinna sökt inträde uti Statens allmänna skolor, utan nödgas anlita de privata, kan väl ej vara annat än obilligt och ett missförhållande, som af Staten bör afhjelpas; svårligen kan Staten ock anordna anslag till mera nyttiga och hela samhället gagnande företag, än till undervisningens befrämjande.
Nämde anstalter hafva äfven haft ett förmonligt inflytande på folkets lynne och sinnesstämning, då allmänheten derigenom småningom lärt sig inse, att stiftelser finnas, som oupphörligt arbeta för dess väl. För min del anser jag dessa stiftelser såsom det verksammaste medel att väcka och underhålla en allmän medborgerlig anda. De bidraga både till folkets och landets förädling, som på ett utmärkt sätt vunnits i alla de socknar i detta Län, der ordföranderne i municipal-styrelserna varit män med kraftfull vilja och ädla afsigter. Dessa stiftelsers nytta är också temligen allmänt erkänd. I fall , andra upplysta nationers exempel och längre erfarenhet icke vore tillräcklige att ådagalägga förmånerna af municipalstyrelser, synes gagnligheten af dem redan under deras fjortonåriga tillvarelse härstädes vara till fullo bevist. Ingen styrelse kan omedelbart verka på alla särskilta mindre föremål i staten. Personer måste dertill nyttjas. I sådant afseende utgöra municipal-styrelserna föreningsband emellan administrationen och hvarje medlem af folket; de äro armar, genom hvilka Regeringen kan omfatta och uppehålla äfven de minsta mest aflägsna grenar af idogheten och näringarne i ett land, och som med det enskilta intresset sammansmälta det allmänna. De blifva tillika för en vis och välgörande Konung förnämsta organerna att undanrödja de svårigheter, som egennytta, sjelfsvåld eller otacksamhet lägga i dess väg, och lemna tillfällen att hjelpa hvarje lidande medborgare, som framställer de anspråk, hvilka kunna berättiga till understöd af allmänna medel. Kongl. Brefvet den 20 Februari 1742 förklarar nödvändigheten att i hvarje socken utse och välja ett visst antal förnuftige och bepröfvade landthushållare, som kunde råda och styrka de öfrige socknens invånare uti det som bäst och nyttigast pröfvas: och vid 1771 års Riksdag utfärdades åter ett Kongl. Cirkulär-bref af den 9 December om Landtbruks-sällskapers inrättande uti socknarne, hvilket äfven uti Kongl. Kammar-Kollegii relation af år 1776 högligen blifvit tillstyrkt.
Men är frågan om äganderätten en bisak, hvad är väl då hufvudsak? Alla löntagares rätt, hvilka hafva indelta räntor, den har man icke velat anse tillräcklig. Hittills hafva den berättigades och den förpligtades förhållanden varit reciproka; correctiv mot orättvisa har funnits å båda sidor. Nu öfverlemnar jag till R. o. Ad. att bedöma, om väl utaf framställningarna från andra sidan kan sammansättas ett beskydd för räntetägaren, motsvarande det man fråntager honom. Det ligger i sakens natur, och är derföre ovedersägligt, att ett obehörigt inflytande vid markegångssättningarna kan verka derhän, att de hvarje gång blifva för låga; och löntagarens förlust är dermed gifven. Frih. Palmstjerna, Garl Otto: Jag tillstyrker för min del bifall till Utsk:s betänk. Jag vill ej inlåta mig uti att följa Frih. Cederström på dess digression till redan afgjorda punkter, och jag lemnar således Hr Frih:s framställda skäl alldeles å sido. Hvad åter angår de skäl, som Frih. Boye åberopat för afslag å nu ifrågavar. punkt, har han ensamt hållit sig till äganderättens helgd med afseende förnämligast å frälseräntorna. Jag har likväl ej kunnat fatta saken annorlunda, än att detta betänk, endast angar indelta räntors och tiondeanslags utgörande jemte några andra med grundskatterna gemenskap ägande ämnen, derunder jag ej tror, att frälseräntorna kunna inbegripas. Tvenne talare på motsatta sidan, för hvilka jag hyser den största aktning, hafva yttrat, att indelta armeen skulle förlora genom Utsk:s förslag. Jag delar ej denna tanka; jag tror tvärtom, att förslaget i längden skulle medföra vinst såväl för indelta armeen som för andra löntagare, om än den icke bestämdt kan beräknas i penningar, nemi. den moraliska vinsten att skilja räntetagarne från en mängd missförhållanden, som åtminstone få namn af prejerier, om de också hafva stöd i lagens bokstaf. Jag ser för öfrigt saken så, att markegångsprisen hädanefter skulle komma att bestämmas närmare det verkligen gångbara priset.
Går. LOUISE blir stående och stirrar ut i luften. Åh, det är vansinnigt, vansinnigt! Men jag kan inte annat. VÄRDINNAN kommer in igen. Nu äro de här igen – fröknarna hon, målarinnan häruppe och hennes syster. Hvad ? LOUISE. Låt dem komma in. VÄRDINNAN. Godt. Jag står alltid på ert bästa, mademoiselle – släpper aldrig in någon utan att först ha sagt, att ni inte är hemma. LOUISE förströdd. Ja, jag vet VÄRDINNAN. Jag gör det af pur vänskap – det vet Gud i himmelen – af pur vänskap för er, mademoiselle, och den vackre monsieur Ja, ja, blif inte ond, man har ju också varit ung en gång, fast det inte syns längre men jag mins hur det var i alla fall! Springer ut. LOUISE dämpadt, lidelsefullt. O Gud i himmelen, hvar är han! Hvad har jag gjort! Hvarför kommer han inte. – Jag blir från förståndet! Erna och Lilly komma in från entréen. ERNA. Sådana nyheter posten har fört med sig. Räcker Louise ett öppet bref. Läs! LOUISE läser; förströdd. Jag förstår inte. ERNA. Förstår du inte, att jag fått stipendium? LILLY glädjestrålande. Nio tusen kronor! Ja, det vill säga tre tusen under tre år! LOUISE matt. Jag gratulerar dig, kära Erna. LILLY. Och jag får lof att stanna! ERNA. Det har jag inte lofvat säkert. LILLY. Åh, du har visst inte hjerta att skicka mig hem. ERNA. Jo, det blir nog bäst, att du reser hem med Louise. LOUISE. Jag stannar nog ännu någon tid. ERNA. Du sade ju, att du inte hade råd? LOUISE. Litet längre kan jag väl sträcka mig. LILLY. Ja, det är rätt! Du har ju kontanter – behöfver bara skrifva till bankmenniskan derhemma – Klappar i händerna. – Åh, hvad jag är glad! Nu skall det lefvas! ERNA kärft. Lefvas, ja! — Louise har ju dragit sig tillbaka från oss alla LILLY
Det är vissel ligen svårt att stifta Ingar i eli sådant land, sorn Sverige, der localen så myckel inverkar på förhållandena; men derföre mår ste man vid en sådan lagstiftning se på hela landet och hiir rudnnt det i allmänhet är beska (fad t. Jag hemställer till herrarne, hvilket vore bättre, antingen att inom en socken hafva manga sina hemmansbrukare, som behöfde liten hjelp, eller att förvandla dem alla till liggare. Jag tror, att om de öfrige socknens innevånare blefve hörde, de hellre skulle önska att dessa små hemmansägare finge sitta qvar i sina lius, då de kunde iijelpas med litet nog, hvilket viii vore bättre, än att de sjelfve icke kunde, emedan de voro hilsville, bidraga till sin försörjning. Här vandrar nog ändå öfver hela landet, förmodar jag, så väl sorn uti min ort, folk, som är utan tak öfver hufvudet, utan tjenst och utan tillfälle lill arbete. Om 1111 sådana finnas, som hafva ett litet capital af några 100 rtdr, men ej få köpa jord derför, så skulle detta capital snart försvinna, och de skulle då komma på listan af vanliga brottslingar. Jag förnyar min begäran om ålerreiniss på betänkandet. Hr Eden hjelm, Gillis: Efter den erfarenhet jag vunnit inom det Ian jag har äran alt styra, så har hertimansklyfningen förorsakat många olägenheter, då hemmansägare sitta på j-g och ännu mindre hemmansdelar; men hvad som är ännu värre, är den afstyckning, som nu blifvit omnämnd. Dessa afslyckningar hafva till större delen blifvit mottagna af tjufvar och kanaljer. Nästan olla de blott, som på vissa orter af Bohuslän blifvit begångna, äro utförda af sådana personer. Herrarne torde komma i håg ett rån, som sisth höst begicks i Norra Inlands härad. De fleste, sorn misstänktes för detta grufliga rån, voro sådane små hemmansägare. De blefvo arresterade oell sitta nu i länshäktet. Jag påminner mig ännu en annan olägenhet af hemmansklyfningen.
Dufena bör iakttagas, blifmit faftftälD. SDJeD anleDntng af DviketS ©tänöerS Derom gjorDa begäran b<^ J?ongl. 3ftaj:t förorDnat om inDragning af ©menjka pofkontoret i ©tralfunD. ifongl. 9ftaj:ts omforger l>afma jemmäl marit egtiaDe åt bete» DanDet af ytterligare lättnaD uti poflkommunikationerna meD fränt» manDe länDer. ©ålunDa bär, på fatt jemmäl i Det föregåenDe är omförmälDt, en länge fortfatt unDerljanbling om poftkonpention meD SnglanD nyligen blifmit, genom uppgörattDe af Dylik konpentiott, 56 SDuUroerfet. affTutaö, äfmenfom unDerf>anDling öppnat) om pojffonoention meD $ranfrife. 5)en nu gällanDe fotmentionen meD ^keujjen f>ar blifvoit uppfagD, att uppnöta miD Pen bejfämDa terminené utgång, på Det att, genom uppgöranDet af np foimentton, åtjfilltga af bef>oftr>et på» fallaDc föränDringar måtte funna tilimägabringaö. Sintalet af De mcD pofterna beforDraDe bref fyai' utgjort: år 1847 3,609,035. „ 1848 3,830,977. od) „ 1849 3,898,213. $3oftuppbörDen unDer famina tit) f)ar, på fatt uti i?ong(. Sitta j:té f)3ro
Utskotten, som uti serskildt Betänkande, i anledning af derom väckt fråga, föreslagit sådane åtgärder, som förmenats kunna föranleda ett allmännare deltagande i rättigheten att upphemta hafstång, anse sig icke kunna för detta ändamål föreslå någon ändring i förevarande § för Skåne och Halland. Med fästad uppmärksamhet derå att § endast alser de fall, då en icke jordegare inom skiftes-laget, likväl gemensamt med 32 Lagsamt Allm. Besv. o. Oec. TJtsk. Uti. N.o 41- detsamma, eger någon så beskaffad rättighet till skogsfång eller mulbete m. in. som oranämndt blifvit, synes ostridigt att utbrytning deraf genom laga skifte ej bör kunna medgifvas, så framt jord-egarne sjelfve icke vilja skifta, efter som följden deraf skulle blifva, att nyttjande-rätten utvidgades och förvandlades till egande-rätt. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Ståts-Utskottets Utlåtande JVs 99 13 mera tillsyn liksom för mindre kostnad, då de utfördes under militäriska lydnadsförhållanden. Efter inhemtandi: af berörde yttranden hade Kongl. Majit anbefallt Chefen för Topografiska korpsen att upprätta och till Kongl. Majit inkomma med ett fullständigt förslag om sättet och vilkoren för det Ekonomiska karteverkets bearbetande genom Topografiska korpsen, till åtlydnad hvaraf bemälde