Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tänk så mycket vackert folk, både herrar och damer, vi skulle se på gatorna, om bara skyldigheten att vara så vacker, så behaglig, så angenäm man kan, stode klar för alla. För ser ni, där inte naturen har varit en allt för obevågen, har man medel i sin h a n d. » » Såå? » » Ha ha ha! Hvad ni ser lustig ut! Ni granskar mitt hår, som om ni misstänkte. » » Ah, fröken! » » Jo, neka inte! Jag talade om, att man har medel i sin hand att förhöja och be * vara skönheten, och ni tänkte genast på dentisten och perukmakaren. Ni föreställer er, att jag begagnar orientalisk liljemjölk och smörjer in mig med cold cream för att sedan låta massera bort mina förtidiga rynkor. » » Jag ber er. » » Ni är utmärkt! » » Jag försäkrar. » » Ni behöfver ingenting försäkra alls. För vore jag konsekvent, skulle jag naturligtvis, efter hvad jag sagt, försvara både liljemjölken och allt det andra, och hvad mera är, jag skulle använda dessa medel. Men nu är jag inte konsekvent, kanske därför att jag inte behöfver vara det. I en framtid händer det nog, att jag kommer att använda både det ena och det andra, men ännu så länge går det bra utan den sortens skönhetsmedel. Ni finner mig vacker, och det är jag också, jag ser det själf. Och ändå är mitt ansikte oregelbundet. Nej, vet ni, det är då egentligen ett besynnerligt samtal mellan en ung herre och en ung dam. Men ni förefaller mig, när jag talar m e d er, som en kusin eller äldre bror. Vill ni veta några af mina skönhetsmedel? Alla mina små hemligheter kan jag naturligtvis inte inviga er i. Jo, först och främst har jag alltid skött min hälsa och gör det fortfarande med stor omsorg. » » Ni äter järn och går på gymnastiken? » » Pytt! Så illa är det inte fatt med mig. Jag har dansat mycket måttligt, skall jag säga er. Nej, men jag arbetar duktigt, äter duktigt och tar duktigt med motion, oberäknadt allt annat som hör till en god hälsovård, badar, roar mig, tänker. » » Jaså, det räknar ni till hälsovård? » » Att bada sig j a!
Denna förstärkning af Cvnstitutkons-Utssottet» har blifwit förcstagen endast till 20 personer af hwarr Ständ, dels med afseende pä wista Riks, Ständs ringa personal, dels efter den analogie, som, wid de i Grundlagarna förut bestämda Namder, är emellan det primitiva antalet af Utskottets kedamöter och dest förstärkning; sä, attnär Stats,Utskottet, som bestär af 9 Ledamöter af hwart Ständ der förstärkes till zo personer, skulle har CsnstitutivnsUtskottet i samma sörhällande förstärkas till ett sammankagdt antal af 20 personer af hwarje Ständ. Efter Vesta förklaringar får ändteligen Utskottet nu till Riksens Ständer öfwerlemna följande förstad till nytt Moment i 56 §. Regeringsformen. "Frägor om förändringar afstadganden i GnmdLagarne warda pä följande sätt behandlade Till styr - Den r4 Julik. 167? styrker Constitutivns-Utskottet hwad en Riksdagsman hos detsamma i sädant afseende foresiagit: eller utlåter fig Utskottet med tilleller asstyrkande ä en af Konungen i lika ändamål gjord Proposition, warda Utjkottets yttrande wid samina Riksdag öfwerlcm-, nadt till Riksens Ständer, hwilka wid densamma ma derom kunna öfwerlägga; men icke wid densamma besiuta. Göras i Riks, Ständens Plena icke nägra anmärkningar emot Constitutions, Utskottets yttrande, hwile detsamma såsom ett Riksens Stän, ders Utlätande, hwaröfwer först wid näster Riksdag, och dä endast med Ja eller l7?ej, skall kunna beslutas, och gällö da föreskriften i 75 §. Riksdags-Ordningen.
Ständer för fortskyndande af storskiftesoch afvittrings-förrättningarne i Riket å Riksgälds-konloret anvisat ett extra anslag till belopp för lie år af tillhopa 171,000 Ridr; och har E. K. Majit nu, enär det vore af synnerlig vigt såväl för det allmänna som för de enskilda jordegarne, att berörda förrättningar äfven under nästkommande stalsreglerings-period kunde bedrifvas med ökad arbetspersonal och sålunda (ill fullbordan påskyndas, samt billigheten fordrade, att do vid dessa mödosamma, med mångfaldiga försakelser förenade, befattningar, sysselsatte Landtmätare inom Norrbottens och Westerbottens län erhölle den af vederbörande embetsmyndigheler föreslagna mindre betydliga förhöjning i sina arfvoden, i nåder äskat att, jemte bibehållande af ofvanberörda ständiga anslag, Rikets Ständer mätte bevilja eli lill 70,575 R:dr förhöjd t särskildt anslag årligen för den tid, under hvilken nästa statsreglering komme att gälla, eller för tre år tillsammans 211,725 R:dr, att från Riksgälds-kontoret utgå och lill ifrågavarande ändamål al E. K. Majit disponeras. Efter lagen kännedom af hvad såväl E. K. Majits vederbörande Refallningshafvande som Öfverdirektören för Landtraäleriet, på sätt Stats-Rådsprotokollel utvisar, i ämnet anfört, och hvaraf Rikets Ständer bland annat inhemtat, alt Afvitlringslandtmätarnes antal i Westerbottens län ansetts böra ökas från 10 lill 15, eller till lika antal med dem, som i Norrbottens län finnas anställde, äfvensom alt ytterligare en äldre landtmätare skulle komma att för storskiftesärendenas påskyndande i Stora Kopparbergs län antagas, — hafva Rikets Ständer funnit sig öfvertygade om behöfiigheten af de begärda anslagen, och derföre, med bifall lill E. K. Majits nådiga framställning, utöfver det i nu gällande Riksstat för skiften och afvittringar uppförda anslag af 63,000 Ridr, lill E. K.
Instruction samt föreskrift, huruwida man fär gä i bctragtelsc öfwer de i f.d. Konungens förwar tilläfwcntyrs befintlige Pcnningc-Summvr, Växlar , ALsignationer pä Utländska Banquer, Actier m. m. , Jouveler , Nipper, Pretiosa rc. rc. af dyrbarheter ; huru detta bör examineras, upptecknas , i förwar tagas eller icke, huru noga och hwarest, i händelse af förekommande anledningar, man äger rätt att eftersöka och den noggrannaste visitation efter dylik Egendom, som till äfwenkyrs kunde Riket tillhöra, och nägorstädes i f. d. Konungens gömmor wara förwarad, densamma wördsamligen utbegära och annamma, samt i händelse af afflag frän Konungens sida pä de framsatta önskningar, huru jag mig dcrwid dä fär fdrhälla. Högloft. Riddcrikapct och Adeln täcktes gracieust häraf finna att man med mina principer ej kan tjena twä Herrar, men, utan att där honorera sä wäl det första Riks-Ständet som mig sjelf med plumpheter i vtöfningen wid denna mig updragna förrättning, kan jag ej annat än om en sädan Instruction ödmjuka an - Z14 Den 1Z September. anhälla; och slagtar wördsammeligen Höglofl. Ribdcrstapcts och Adelns utlätandc till nästa kler-um pä det nägon försummelse i mina stpldighcier icke mätte mig kunna, i hwad stags framtid som häldst förtbräs, cl, lcr answar för öfwcrdrifwen nit, mig sedermera drabba, nndwikandcs jag förmodligen likasä dä ben osällhcten, att som Deputerad af det första Riks - Ständct, finnaswailös dä andra tala, och fä lof att ätnöja mig med Sterbhus, FntrehcntcrnaS upgifter.
Om man jemnförer Iteg: t spastorns vid Lifbeväringslleg:tet göromål med ltegdspastorernas vid indelta Arméen, så har den förre alldeles samma pligter men dertill den förökning derutinnan, att han ligger i garnison och äfven under tiden mellan mötena påkallas till tjenstgöring vid begrafningar och sjukbesök. Jemnförer man honom åter med 438 Den 26 November e. m. Bataljonspredikanterna vid GarnisonsReg:tena, så skall man finna att hans tjenstgöring upväger deras. Billigheten tyckes derföre fordra, att lönen ställdes i likhet med endera af dessa. Vördsamt får jag derföre föreslå: Att Beg:tspastorns lön vid K. LifbeväringsReg:tet måtte bestämmas i likhet med Reg:tspastorernas löner vid indelta Arméen, eller till Sexhundrade R.dr r:mt. Om remiss till StatsUtsk. anhålles vördsamt. Begärdes på bordet. ■ Hr Cederschiöld, Rob. Theophron, upläste en så lydande motion: Samma skäl, som uti K. M:s Nåd. Propos. och det dervid fogade StatsRådsprot. blifvit anförde för tillökning nti aflöningen för Statens embetsoch tjenstemän i allmänhet, tala äfven för tillökning uti aflöningen vid den vigtigaste af de embetsbefattningar, som af R. St:r tillsättas, nemi. JustitieOmbudsmansEmbetet. Om nu derjemte i betraktande tages att aflöningen vid detta embete bör vara sådan, ej allenast att innehafvaren deraf kan odeladt egna sin tid åt detsammas utöfning, utan äfven att denna högst vigtiga och ansvarsfulla befattning, ulan förlust, kan emottagas, jemväl af embetsman, som äro i landsorten bosatte och således för emottagandet deraf måste till lmfvudstaden inflytta, så torde, med fästadt afseende afven derpå, att tiden för embetets innehafvande är oviss, det svårligen kunna bestridas, att aflöningen för R.
N I C L . Ja, s äg sjelf, kära gufar, jag vet ingen ting; men jag har hört pratas i grannskapet. D O C T . D 'ä visst bara historier; håller hon inte af dej så är det di tt fel, det har jag sag t dej 11 mer än en gång; du gör ju ing en ting för att behaga henne. N I C L . Jo mycke mycke. Då jag henne ser, Ach hur sött j ag ler; Om hennes lilla hjerta ömt jag ber; Om min trof asthet Min beständighet Jag talar med henne så långt jag tala vet. Men hon snäser mej Eller hör det ej Och helt förtretad borrt hon vänder sej. Häromdan en qväll, Ach jag var så snäll Så söt, s å ljuflig som en caramell; Jag mej då tillböd Uti lif och död Att bli hennes man och hennes ålders stöd. Gissa hur det slöt? Hon sa g å, dit nöt, Och dina s alfvor, tång och burkar sköt. D O C T . Min kära Niclas, jag öfvertyg as mer och mer att du inte förstår rätta sättet att vinna en flicka; men det lär sej kanske med tiden; nu har jag inte längre tid att tal a med dej derom; glöm bara inte hvad jag bef allt dej. går. N I C L . Åh nej, kära gu far. D O C T . återkommer. Ah, jag hade så när glömt en angelägen sak. Om en fransysk tanddoctor kommer medan jag är ute, så ger du h onom de tjugufyra burk arna opiat som jag stäl lt för hans räkning på hyllan i mi tt laboratoriu m; han är en af mina vänner. går, men stadnar då han hör Julie. 6. SCEN. D E F Ö R R E . JULIE. J U L . i det hon kommer ut. Vet rätt din lycka njuta, O du, som alla dar Får fri tt i fammen sluta Den som dit hjerta har. 12 N I C L . Hö r gufar? hon håller af mej ändå. D O C T . Jag hör, j ag hör. J U L . Ditt hj erta icke döljer Den eld som lifvar det, Och ingen svartsjuk följer Som skuggan mina fjät. Skild lyckligt f rån att lida
Der som här förefallit, är werkställigheren af Ridderffapets och Adelns, om icke enhälliga, åtminstone stora ?IuraIilet8 beflut. Jag har gjort hwad mig älegat, nu uphör saken. Om Herr 6/llenLVLan tror sig berättigad, at tilrala Högloft. Ridderffapet och Adeln, ma han wända sig hwart han behagar. Hwarken jag eller Högloft. Ridderffapet och Adeln kan uptaga nägot klander pä Ständers beflut, och icke heller tillåter jag nägon widare lliscussion öfwer Herr L^llensvagns anförande. Friherre Stael von »öistein anmälte sig ar fa tala, men en myckenhet röster ropade deremot, yrkande at ckscussionen wore flutad. Friherre Stael von »öistein. Om man här wil waldföra min Niksdagsmanna-rätt och förmena mig at tala, wil jag genast ga borr. Eter upkom buller. Herr »»sparre, 6öran, anmäldte, at saken wal wore afgjord, men ar ingen borde mitzunna Friherre Stael den förmanen at fä reservera sig. Ändteligen erhöll Friherre Stael von »öistein ljud, och Sjette Bander. N:o iz. sedan i§4 Den 6 Mars. sedan han förklarat, ar Riksdags-Ordningen berättigade hwar och en Riksdagsman, ar emot stt Stånds beflur bilägga sm reservation, upläste han til ^rotocollet följande: För en fri Swensk man ar friheten det högsta goda; För en Swensk Medborgare, som genom Z7 ars erfarenhet lärt känna tyngden af Enwäldsrnagten, är dest förevarande af yttersta wigt, och denna heliga pligt har Nationen alagt dest kepresemantcr. Huru listigt smärtande är icke för hwarje redelig
N:o 2. borde af Uppbördsmännen, åt dertill berättigade, som det begärde, emot någon ringa lösen utgifvas: att böterne för öfver maga, eller sådana personer, som i mantal ej uppfördes, borde af föräldrar eller målsmän erläggas; alt åtal i dessa mål borde af en hvar få anställas; och slutligen att den, som ej erlade bevillning för jagt, borde anses oberättigad till prasmium för rofdjurs dödande; hvarjemte Motionairen, med åberopande af sin vid förra Riksdagen i ämnet väckte motion och Friherre Sprengtportens emot Utskottens Utlåtande afgifna reservation, anfört, att, då värdet af kreatur, som af rofdjur under loppet af ett år dödas, funnits uppgå till 200,000 R:dr Banco, vore det af största vigt, att ändamålsenliga och mera verksamma åtgärder, än de hittills påbjudne visat sig vara, vidtogos, för att skydda landtmannen, serdeles den minst bemedlade, frän kännbara förluster, bland hvilka åtgärder, efter Motionairens tanka, ingen vöre lämpligare, än den föreslagne. 2:0 Johannes Olsson ifrån Wermlands Län, hvilken, äfven i afseende på rofdjurens utödande, yrkat bevillning å jagt, beräknad till högst 24 sk. och minst 12 sk. personen, af hvad stånd lian än vore. Motionairernes förslag har blifvit bestridt uti anföranden af Nils Strindlund från Wester-Norrlands Län och Nils Insulin ifrån Stockholms Län, hvilka framställt obilligbeten af ifrågavarande bevillningsafgift, som i Norra Länen, der jagt utgör en nödig binäring och nästan allmänt idkas, skulle uppgå till ett så betydligt skattebidrag, att den blefve tryckande; och hafva med bemälde Riksdagsfullmägtige sig förenat Johan Bengtsson ifrån Wester-Norrlands Län, Anders Johansson ifrån Upsala Län, Eric Hansson ifrån Örebro Län, Peter Persson ifrån Calmar Län, Olof Jeppsson ifrån Blekinge, Nils Mansson ifrån Malmöhus Län m. fl.
När nemi. ett öfverlemnande till Kongl. Majit skulle ega rum, var det Utskits 538 Den 25 April e. m. skyldighet att föreslå ett öfverlemnande i öfverensstämmelse med Utsk:ts uppfattning af grundlagen. Utsk:t ansåg, att tulltaxan borde öfverlemnas för att oförändrad utlärdas; rnotståndarne anse att detta icke varit rigtigt. Deri ligger hela saken. Utsk:t har icke tilltrott sig fastställa en konstitutionel princip, utan har endast fullgjort ett uppdrag, hvilket det gjort efter bästa samvete. På samma sätt som en enskild person, när han har en framställning att göra hos en annan, och icke kan frambära den personligen, skrifver ett bref, på samma sätt skulle nu Bevilln -Utsk:t, vid tulltaxans öfverlemnande, aflåta ett skrifvelseförslag, och detta borde naturligtvis uppställas i öfverensstämmelse med Utslcts åsigt om grundlagens anda. De, sorn anse det origtigt, kunna votera deremot; men något ingrepp i konungamagten sker derigenom icke. Jag instämmer visserligen med Hr von Ehrenheim och alla dem, som anse att rättighet att nedsätta tullsatserna är ett prerogativ, som alltid borde tillkomma Sveriges Konung; men jag vill icke med min röst skänka honom ett prerogativ, som endast på grundlagsenlig väg kan honom tillerkännas och derföre lägger jag ett ja för Utskits förslag. Hr Bennich, Nils Axel Gustafsson: (Detta yttrande, som blifvit talaren tillstäldt för justering, har sedermera icke blifvit af honom återlemnadt.) Frih. Stael von Holstein, Otto Wilhelm: En aktad talare, Hr von Ehrenheim, hvars åsigter jag i allmänhet har den glädjen att dela, har yttrat, att tolkning af grundlagen tillkommer hvarken den ena eller den andra statsmagten, utan allena Konst.-Utsk:t. Detta yttrande är något oegentligt.
Förhandlingarna ledas af klubbens älskvärda och intelligenta ordförande, frö- ken Hanna Andersson, eller af dess vice ordförande, fröken Sofia Gummlins, hvilken senare ända sedan klubbens stiftande omfattat den med varmaste intresse. Diskussioner hafva inledts och föredrag hafva hållits, dels af klubbmedlemmar, dels af utom klubben stående såväl herrar som damer. Ellen Key, Anna Sandström, Elna Tennow, Hulda Lundin, Gertrud Adelborg, Ellen Fries, Anna Whitlock, Lydia Wahlström, A g d a Montelius — se där några mera kända bland de kvinnliga föreläsarna och diskussionsinledarna. Bland de manliga märkas professor Almqvist, major Schenström, d:r Eaphael, d:r Läffler m. fl. Vid den musikaliska underhållningen ha bland många andra Ida Brag, Valborg Aulin, Alma Hulting, fru Holmboe-Schenström, Alma Hallström och Sven Scholander låtit höra sig. Klubben har äfven haft en egen kör, som en tid välvilligt leddes af fru Pettersson-Konow. Utom dessa ordinarie klubbaftnar ha julfester, vårutflykter och dramatiska föreställningar ägt rum. Det glada skämtet trifves särdeles väl inom klubben, där till och med ett par kostymbaler, från hvilka man har många muntra minnen, anordnats. 375 där vilja hvila eller arbeta, vare sig de söka ensamhet eller sällskap. ' Och nu, när Kvinnoklubben d. 2:dra december med en enkel fest firar sin tioåriga tillvaro, är det helt visst med glädje dess medlemmar samlas. De fröjda sig öfver att deras klubb, trots svårigheter af många slag, blifvit hvad den är. De veta att den har sin uppgift och sin betydelse. Säkert skall den växa sig större och starkare, blifva till gagn och glädje för allt flere kvinnor och en gång i framtiden till fullo motsvara hvad dess stiftarinnor drömde sig. Gerda Meyerson. • " Postkvinnoi * ". Till Herr Adam Lux. i har i ett par a£ de senaste numren af » Idun » fått införd en berättelse, benämnd » Postkvinnor, » som på ett mycket obehagligt sätt berört oss kvinnliga » posttjänstemän ».
Hvad för öfrigt det dåliga papperet beträffar, så vet jag ingenting som hindrar, att, Deri 25 Maj. ifall missbruket skulle drifvas allt för långt, stadga föreskrift derom, att den eller den sortens papper får begagnas och ej någon annan. Jag begärde egentligen ordet för att framställa en ny sida af saken, som jag ej hört påpekas. Yåra skrifkartor och stämpelpapper på hela ark härleda sig från bruket i andra länder. Hela vår gamla stämpelpappers-förordning är ursprungligen afskriften från den, som då var gällande i Preussen Förmodligen har bruket att kartan skulle vara på helt ark, kommit derifrån, att man ansett kontrollen under sådane förhållanden vara i hög grad betryggad. I andra länder, som legat allt för långt från vår synkrets, när vår stämpelförfattning sammanskrefs, har man icke ansett detta bruk nödvändigt. I Frankrike föreskrefs endast att det skulle finnas papper af två storlekar; en handling, hvars innehåll ej närmare kunde specificeras, beskattades efter sin längd; alla andra äro med ett visst afgiftshelopp belagde, hvilket tillgår på det sättet, att domaren, genom ett slags sigill eller stämpel, som alltid finnes i domstolens förvar, märker den utgående handlingen. Huru mycket mera.skulle ej underslef der kunna ega rum, der det blott erfordras en sådan påtryckning. Ej heller i England har man ansett det vara farligt att försöka denna lättnad i kontrollen. Egentliga orsaken hvarföre jag skulle önska att beläggningskartorna i sin nuv:de form underginge någon förändring, är derföre att de för framtiden med mera lätthet må kunna begagnas. Jag anser nemi. detta slag af bevilln. i hög grad användbart och kan man med skäl säga, att det har framtiden för sig, och derföre måste första vilkoret vara att söka göra dem lätt handterliga. Det är således på grund deraf, att jag önskar, att detta slag af bevilln. måtte, när behofvet för staten gör sig kännbart, kunna utsträckas äfven till andra handlingar, än de hittills med stämpelafgift belagde, som jag på det högsta förordar Utsk:ts i denna punkt gjorda hemställan. Jag anhåller vördsamt om bifall å Utsk:ts framställda förslag. Hr von Koch:
«Kanske ni vill att jag skall gå bort,» sade gumman till Efverling ett ögonblick då de voro allena. «Som ni vill, kanske vore det bäst.» «Jag tror det också,» sade gumman. «Jag skulle törhända skämma bort alltsammans.» «Ni tar saken så högtidligt, fru Wiberg,» sade Efverling; «det här ser ut som ett inqvisitionsförhör.» «Ack Efverling!» sade gumman, och hennes ögon fuktades åter. «Om ni visste, hvad det gör mig ondt att se, att Evelinas väl kan vara er så likgiltigt.» «Likgiltigt?» utropade Efverling. «Tro ej det fru Wiberg. Hvad skulle det väl tjena till att bullra och stoja?» Gumman suckade. Hon fruktade alfvarsamt för utgången. Snart såg också Evelina med hemlig bäfvan sig ensam med Efverling. Anstalterne förvånade henne icke; ty hon anade allt sedan förmiddagen, att gumman omtalat alltsammans. Hon gjorde sig så många små ärender, hon kunde, fram och åter i rummet. Men att börja ett samtal, hade hon ej mod till. Efverling satt och blädrade i en bok. «Evelina!» sade han efter en lång tystnad, och Evelina tyckte att hans röst var ovanligt vek. «Evelina, jag har fått ett uppdrag, ledsamt nog, af fru Wiberg. Ni besparar mig säkert, att förklara mig tydligare.» Evelina teg. Hon satt som på glödande kol. «Fru Wiberg fruktade,» fortfor Efverling, «att hennes inflytande på er, icke skulle vara nog stort, för att om möjligt hindra er ifrån någon förbindelse med herr Säfve, eller gifva honom ett löfte. Men jag fruktar att mitt är ännu mindre. Helt naturligt har ni mer förtroende och aktning för hennes råd. Eller hur Evelina?» «Ack för er, har jag mycken, mycken aktning,» sade Evelina. «Jag har alltid ansett er som vår bäste vän.» «Jag tackar er. Det är också, som er bästa vän, jag tänker fullgöra mitt uppdrag. Ni kan vara öfvertygad Evelina, att ingen önskar ert väl högre än jag. Och om jag trodde, att den minsta skymt af lycka för er låg i denna förbindelse, skulle jag vara den förste, som rådde er dertill.
Jag har ingenting att tillägga, sedan Hr Frih. o. Landtm, har förklarat sin uppfattning af frågan, utan vill blott nämna, att jag förenar mig med Frih. Sprengtporten i afseende å hvad han yttrat örn benämningen af kamrarne, på det man ej måtte vara bunden vid någon titel. Frih. Roye: Jag hemställettill Hr Frih. o. Landtm., om man icke just genom denna förändring kastar sig in i en ny discussion, och om ej R. o. Ad. lägger på sig okända band. Nu är icke fråga om annat, än att om vi säga: ”den kammaren, som för hvarje riksdag bestämmes;" så vet jag icke luiru vår frihet blir alt yttra oss om öfre kammaren. Jag tycker att man kumle nyttja samma ordalag , som finnas i Frih. Hamiltons förslag; del är derom vi discutera: hvarföre skola vi kasta oss utom detsamma? 343 anhåller att det ord måtte begagnas, sorn står i sjelfva forslaget. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, det Ståndet behagade finna, att, då någon ledamot ansåg att formen strängt skulle iakttagas, sådant då måste ske; att således, då någon ledamot begärde propos. först på det förslag Frih. Hamilton afgifvit, sådant mäste äga rum; och att således, om en ledamot fordrade att den redaction, Frih. Hamilton uppgifvit och vid föredragningen från början varit följd, bestämdt skulle iakttagas, måste del ske, beroende det likväl af R. o. Ad. alt afslå denna redaction och antaga en annan. Gr. Horn, Claes Fredr.: Det preliminära beslut, sorn R o. Ad. fattat, förstod jag så, att någon efterföljande framställning icke skulle få strida emot det första beslutet, sorn blifvit antaget.. Då Frih. Sprengtportens förslag sorn det första antagits, så anser jag icke att något efterföljande förslag kan bifallas, som i något strider deremot, och derföre måste ordalagen i de efterföljande förslagen rättas efter det, som först blifvit godkändt. Nu har Frih.