Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna tull, som var ganska låg, emot hvad förut varit, har emedlertid framkallat en allmän klagan från jordbrukets sida, som gifvit sig lutt icke blott inom lagstiftande församlingen, utan jemväl inom de vetenskapliga samfunden; och då det torde intressera II. o. Ad. höra huru en högt värderad vetenskapsman och författare i statsekonomiska ämnen, Hr Léonce Lavergne, uppfattat frihandelns grundsatser vid det tillfälle då han inom ett sådant samfund föreslog fördubblingen af denna tull, har jag trott mig böra meddela ett utdrag af hans anförande. »Ifrån och med utfärdandet af Förordningen den 5 Januari 1860 fullföljer regeringen eti krig på lif och död emot tulltaxan. Vi begripa icke, ehuru vänner af handelsfriheten, detta företräde, som tillerkännes den utländska produktionen på bekostnad af landets egen. Att nedsätta tullafgiften för att låta tyngden falla på de inhemska beskattningsföremålen, är hvarken billigt eller rättvist. Föremålet för en finanstull är icke blott att bereda Staten inkomster, utan att jemna fördelningen af skattebördorna. Till en god finansstyrelse hörer, att ingen vara bör få inlöras; utan att draga någon tull. En afgift, som icke öfverstiger 5 proc. af varans värde, har aldrig betraktats som skyddstull. Friheten i handel förutsätter lika litet afskafiandet af alla tullar som friheten att producera betingar upphäfvandet af alla skatter. Hvad som bör upphöra, det är allt som är obilligt och onödigtvis trycker på produktion och utbyte. Tullarne äro ett medel att liksom andra afgifter bereda Staten tillgångar till betäckande af sina utgifter. Behöfva andra skatter höjas, måste äfven tullsatserna höjas. Att höja de skatter, som inom landet tynga på produktionen, och med detsamma nedsätta afgifterna för den fremmande införseln, är icke logiskt. Detta är att tillämpa frihandelssystemet i bakvänd ordning.»
Den unga flickan inåste, savidt hennes individuella begkf iiing det medgif ver, erlialla en sådan undervisning a t t hon en gång kan sl&amp; in p % såväl den ena som den andra vägen, på den ena först, på den andra senare, på blott den ena eller möjligen p&amp; bhda. Den elementära undercisningen i skolan skall således lagga grund icke blott för eii utbildning å t ena liållet. Ä r undervisningen i vara flickskolor af en skdan beskaffenhet? Åtminstone om vart lands flickskolor måste man sägs, a t t de till allra största delen högst ofullständigt fylla sin uppgift i nämda lianseende. En för den niera fackmässiga utbildningen grundkggande alliiianbildning erhaller flickan likaval som gossen, under. det a t t den iiiidervisning af annan art, som meddelas eleverna vid flertalet fiickskolor, genoni kvinliga handarbeten, ar s&amp; ringa och star s % enstaka gent ernqt det myckna, som göres för licnnes mesa s. k. intellektiiella - eller rut-tare teoretiska - utbildning, a t t dess verkan icke kan på utvecklingen af praktiska anlag skattas sardeles högt. I såväl folksom elementarskola ager iiridervisningen iiiinu en ensidigt icke iiitellelrtuell, utan - teoretisk karaktär, ty jag lrill icke erkänna, a t t dessa s. k. liiaeäinnen, som till allra största delen sysselsatta barnen under skoltiden, mera än s. k. praktisk verksainhet eller på sådan syftande imdervisning iippöfvar intelligensen. Tvärtom. Hög teoretisk bildniug, till och med lärdom, och praktiskt oförstQnd knnna val siimjas i samma hjärna.
Båda desse lärare böra hafva tagit skollärare-examen, till hvilken fordringarne böra betydligt höjas emot hvad de nu äro, och öfverläraren dessutom fullständig student-examen, med minst betyget smed beröm godkänd» i kristendom och lefvande språk, samt »godkänd» i arithinetik, naturvetenskaper, historia och geografi. Söker prestman eller promoverad magister sådan befattning, vare fri från vidare kunskapsprof; Sammans. Stalssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskollels Betänkande N:o 46. 3 4:o. öfverläraren i lägre folkskolan erhåller ruin i skolhuset, vissa fatnnar ved eller torf årligen, samt en trädgårdstäppa hvartill hör minst ett tunnland väl odlad jord. I kontant lön åtnjuter han 1,000 till 1,200 R:dr Runt. Underläraren har ett ruui, vedbrand samt 600 R:dr årlig lön. Der ej jord är möjlig att anskaffa, bör öfverläraren njuta passande ersättning; 5:o. I hvart tionde skoldistrikt, det vill säga för 15,000 till 30,000 invånare, upprättas en högre folkskola med likaledes två lärare: en öfverlärare och en underlärare. Öfverläraren i dessa skolor bör vara antingen promoverad magister, i hvilket fall pedagogiska examen vore öfverflödig, eller ock prestvigd och hafva genomgått denna examen. Der ej så qvalificerad förste lärare kan erhållas, utnämnes han endast tills vidare, och tjensten anslås hvarje år ledig till ny ansökning. Underläraren bör hafva genomgått samma kurs, som förste läraren i lägre folkskolan. Öfverläraren har, jemte bostad och vedbrand, 1,200 till 1,500 R:dr årlig lön med passande ålderstillägg; underläraren 750 till 1,000 R:dr; G:o. Lärarne i så väl lägre som högre folkskolorna vare skyldige att ordna undervisningen ambulatoriskt, der skolstyrelsen sä aktar; 7:o. Der stad eller köping anses utgöra medelpunkt för skoldistrikt bör högre folkskolan der förläggas.
Han lofvade att bevilja dem deras bön, men med vilkor att de för honom uppenbarade på hvad sätt konungens lifmedikus brukade gå till väga när han ville undersöka konungens mage. Detta gingo pagerna med glädje in på och talande i munnen på hvarandra kappades de att förtälja allt hvad de sett. När detta [var] gjort befalde bonden den ene att hemta ringen, den andre att anskaffa ett stycke fett fläsk och den tredje att kalla in en ofantligt stor hund, som var konungens favorit, hvarefter han lät hunden uppsluka den i fläsket inlagda ringen. Pagerna sändes till drottningen för att anmäla det doktorn genom hemliga konster och noggranna undersökningar fått kännedom om hvar ringen stode till finnandes. Då han genast vardt kallad till drottningen uppenbarade han att om man ville döda konungens favorithund skulle man i hans inelfvor finna den förlorade ringen. Drottningen talade strax om detta för konungen, men denne blef vred och ville ingalunda låta döda sin hund. Då gret drottningen och sade att nu skönjdes det granneligen att konungen mera värderade sin hund än henne då han heldre ville låta henne för alltid mista ett smycke som hon värderade så högt än låta döda det glupska djuret. Då gaf konungen efter, men förklarade att om ringen ej funnes i hundens mage så skulle man till lifvet straffa doktorn för hans osanna uppgift. Man lät döda hunden medan doktorn stannade under sträng bevakning och i djurets mage fanns verkligen den saknade ringen och så snart man framburit underrättelsen derom till konungen lät han icke allenast frigifva underdoktorn utan öfverhopade honom med skänker och ynnestbevis, hvartill drottningen lade sin varmaste tacksamhet och efter den dagen flög ryktet om den mångkunnige mannen öfver hela landet. [Han lofvade konungen att redan följande dag anställa en noggrannare undersökning af hans sjukdom.] På utsatt tid infann sig doktorn med högviktig, hemlighetsfull min i konungens sjukrum, begärde urin i ett glas, ställde det i fönstret och satte sig sjelf på en stol, uppmärksamt betraktande detsamma. Då kom ett hölass körande förbi på gatan och bonden såg det genom glaset.
Om denna rättighet tillhörde Constitutions-Utskottet, skulle äfven deraf i min tanka ovedersägligen följa den förbindelse att för alla de Embetsmän och Handlingar, som här äro i fråga, utsträcka granskningen ej blott till deras enlighet med 262 Riksdagen 1812. Lagens föreskrift, utan äfven till hvad grad de äga en större förtjenst än den af uppfyllda skyldigheter: en granskning, som efter hvad jag kan inse Grundlagen ej åsyftat. Kanske skulle de finnas, som ansågo ett sådant kallande af allmänna uppmärksamheten till vissa personer och handlingar och den deraf följande jemförelse såsom ett indirecte ogillande af andras förhållande eller som ett förringande af andras förtjenst. Jag vågar ej påstå, att denna följd deraf skulle böra dragas, icke heller uppehålla Utskottet med betraktande af de olägenheter, som deraf kunde följa, om så vore. Jag tror mig endast böra anmärka, att denna slags granskning möjligen kunde i framtiden leda till personella afseenden, främmande för Utskottets ändamål, samt till stridigheter, vidlyftighet och tidsförlust, hvilka alltid böra undvikas, då det kan ske utan öfverträdelse af bestämda föreskrifter. Härmed förenade sig Biskopparne Doctor Tingstadius och Doctor Faxe. Herr Kammarherren Silverstolpe var af samma tanka som Herr Öfver-Intendenten Edel cranz i anseende till de betänkliga följder, som genom Utskottets ifrågavarande yttrande skulle kunna i framtiden äga rum, men förklarade sig icke kunna med Herr Öfver-Intendenten i afseende å prsemisserne i dess dictamen förena. Herr Lagman Sandberg instämde till alla delar uti hvad Herr Öfver-Intendenten Edelcrantz anfört. Herr Grefven och Ordföranden yttrade:
Den praxis, Utsk:t förklarat sig ogilla, skulle således, snart upphöjd till lag, komma att för framtiden tjena till efterrättelse. 1 1734 års lag heter det, att rätten skall döma i saken »efter ty som sanning deri utletas kan», och lagen har derigenom antydt domarens pligt att utreda saken och söka utleta hvad Den 7 Mars e. m. 165 som kan vara sanning, och först derefter meddela sitt utslag. Utsk:t har deremot föreslagit, att dessa ord skola utbytas mot: »döme rälten öfver kärandens talan pä de skäl han företer», och har derigenom likasom befriat rätten från allt besvär med sanningens utletande. Enligt min åsigt är det i 1734 års lag begagnade uttryck mera öfverensstämmande med vår nuvarande rättegångsordning och domarens derpå grundade pligt att genom framställda frågor till parterna komma till klar insigt af sakförhållandena. En rigtig uppfattning af denna pligt har dessutom visat välgörande följder, ty många gånger hafva i anledning deraf samvetsgranna domare kunnat till parternas ömsesidiga belåtenhet utreda tvistiga och invecklade saker, ja förlika dem just på grund af den vunna utredningen. På dessa skäl, och under åberopande i öfrigt af de grunder Hr Munck af Rosenschöld i sin vid Betänk:t fogade reservation anfört, vågar jag hemställa om afslag å Utsk:ts förevarande Retänk. Gr. Sparre: Det beslut, representationen kommer att fatta i denna fråga, måste grunda sig på kännedom om de olika åsigter ang:de densamma, som för närv:de inom lagskipningen äro gällande. När i en rättegång svaranden, ehuru lagligen stämd, icke å utsatt dag tillstädeskommer, bruka nemi. domstolarne under Svea Hofrätt, så vidt jag känner, temligen allmänt, med uppskjutande af målet till annat ting och med föreläggande för den uteblifne svaranden att då sig inställa, tillika föreskrifva, att käranden skall om detta beslut underrätta vederparten. Inom en del af domstolarne under Göta och Skånska Hofrätterna meddelas deremot icke någon sådan föreskrift om beslutets delgifvande åt vederparten.
Ar icke detta ett uppenbart missförhållande, oell en ovedersäglig obillighet, alt ej säga orättvisa, att den mindre vigliga, mindre sysselsatta och mindre ansvarsfulla delen af statstjenande personalen, som äfven under tjenstetideu åtnjuter semestrar och har andra alt sätta i sitt ställe, skall kunna komma i lugn vid 50 års ålder, och den andra delen, med besvärligare, vigtigare, större själsansträngningar erfordrande och kroppskrafterna mera undergräfvande befattningar, ej kunna få hvila sig förr än 20 är sednare. Ar icke detta sednare förhållande i samma män en förlust för det allmänna, vida kännbarare, vida betänkligare, vida vådligare, än en obetydlig penningeuppoffring, att tjenslemannen vidhänger sin befattning såsom en räddningsp hinka mot egen och sin familjs undergång, äfven sedan hans kroppsoch själs-krafter äro medtagna, förslappade eller alldeles förtärda, antingen af 50 års arbete, eller derigenom eller af någon annan orsak sig ådragen sjuklighet? Jag föreslår derföre vördsamt, icke att den raske och någongång äfven i sednaste åldern med tillräcklige kroppsoch själsförmögenheter hegåfvade embetsoch tjenstemannen vid någon bestämd ålder må taga afsked, men att den svage och sjuklige, som med läkarebetyg kan styrka delta förhållande, vid 60 års ålder, efter 30 års tjenstetid och minst 5 år i den befattning lian sednast innehar, må kunna taga afsked med åtnjutande af full pension, antingen att utgå af allmänna medel pä indragningsstat eller af civilstatens pensionseassa. Remitterades till StatsUtsk. Upplästes följande af Hr Ehrenborg, Christian Abraham, inlemnade anförande: Få onera äro i vårt land så betungande, som vägoch bro - 416 Den 24 Augusti e. m. byggnaden, och fä drabba så orättvist.
Jag har, såsom jag vågar hoppas, gjort detta under det fullkomligaste iakttagande af vederbörlig aktning för andras meningar, och jag har, hvarken vid detta, eller vid något annat tillfälle, såsom jag tror, tillåtit mig alt ifrågasätta hvarken motiver eller samvetsförhållanden vid öfverläggningar om allmänna angelägenheter. Frih. Cederström har bär framställt sin mening, såsom om mitt samvete skulle hafva stått i bakgrunden vid den tankeyltring, som jag vågat framställa om gevärsfabrikalionen, såsom grund för milt bifall eller afslag på de begärda summorna. Jag vill ingalunda bemöta Fiihrns yttrande på annat sätt, än med den förklaring, att jag är öfverlygad om alt Husets majoritet tror mitt samvete vara fullt ut så rent i detta hänseende, som Frih:ns, och att, om vi gå på olika vägar, så gå vi likväl båda till samma mål och äga ingen annan syftning, än vårt gemensamma fäderneslands bästa. Misstagen utgöra en af mensklighetens största och oeflergifligaste rättigheter. Dessa kunna vid detta, såsom vid många andra tillfällen, möjligen läggas mig till last; men, mine herrar! ett elakt uppsåt kommer aldrig att belasta mitt samvete. Jag ämnar ingalunda, vid detta tillfälle, ingå i någon vederläggning af hvad sorn blifvit yttradt emot mina åsigter. Inom detta Hus skulle det vara ett temmeligen fruktlöst företag, då så många af Husets medlemnar äro män af yrket och följaktligen äga de insigter, som erfordras för bestämmande af deras öfvertygelse till resultat af beslut i denna del. Hr Rosenblad har, såsom jag tror, oriktigt uppfattat milt yttrande, säkerligen till följe af någon otydlighet i mitt framställningssätt, då han nemi. trott det jag förklarat min åsigt för nyttan af försäljning af gevär med slopning.
Enär prägeln å det silfvermynt, som efter antagandet af ofvan framlagda förslag till nytt mynt-system, kommer alt utmyntas, mäste förändras till öfverensstämmelse med samma förslag, samt den mynt-enhet, Utskottet föreslagit, motsvarar En Riksdaler Riksgälds, lärer den gjorda framställningen om anbringande af Riksgälds-valören å silfvermynlet böra förfalla; och torde någon ommynlning af de silfvermynt-sorter, hvilka, enligt 1835 åis Myntordning, blifvit utmyntade, icke böra komma i Råga, helst de silfvermynt-sorter, hvilka, enligt nu föreslagna mynt-system, komma att utmyntas, blifva af alldeles lika storlek och värde med dem, sorn nu från Banken utvexlas. Men Utskottet, som till alla delar instämmer uti motio Bih. till R. St. Viol. 1840. 6 Sami. t A/d. 8:dc Haft, 2 10 Banco-Utskottets Betänkande, N-0 ao. närens framställning, att valören å det silfvermynt, som hädanefter utmyntas måtte blifva mera tydlig och i ögonen fallande, än nu är händelsen, har trott sig böra tillstyrka Rikets Ständer, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära, att den ena sidan, åtminstone å de smärre silfvermynt, som, enligt Utskottets förslag, komma att utmyntas, endast måtte upptagas af myntets valör. B. Skrot och Korn. På sätt redan i nu gällande Myntordning är stadgadt, skola alla ofvanstående silfvermynt innehålla Tre delar fint silfver emot En del koppar, och således vara tolf-Iödigt, under förbehåll likväl af de, enligt samma Myntordning, tillåtne remedia, nemligen: i finheten: 3/iooo:dels skålpund Victualievigt Finsilfver öfver eller under å hvarje helt skålpund så kalladt Myntsilfver, och i vigten: På rf Riksdaler kurant stycket, deraf 25 — 2 skålpund, 3/iooo:delar öfver eller under per skålpund.
Härvid förekommo, enligt utlåtandet, N:o 44: 51 §, ogillades; 52 §, lades till handinga me; 54 §, Ståndet beslöt, att Bankens metalliska cassa ej må bibehållas vid ett belopp, som understiger 2 millioner Rulr silfver, enligt hvad i Banco-Reglementets lil § bestämmes, oberäknad den silfvertillgång, som ä utrikes ort finnes för Bankens räkning nedsatt; 55 §, af slogs; Yttrandet, att innehållet af 45 punkten uti betänkandet, i\:o 29, må uteslutas: bifölls; 56 och 57 §§, afslogos. S. D. Föredrogs å nyo B evil!11 in gs-Ut skol t ets memorial, JN:o 35, i anledning af åtskilliga uppskjutne och oafgjorda frågor, angående tullbe v dillingen. Härvid förekommo uti Tulltaxe-underrättelserna: 7 §, memorialet bifölls; 9 §, med vidblifvande af förut faltadt beslut, antog Ståndet lörsta alternativa framställningen i förevarande memorial, med det vid densamma fogade tillägg uti 9 §; 18 §, hvad Utskottet i memorialet föreslagit bifölls; äfvensom voteringspropositionen, vid slutet af samma memorial, godkändes. S. D. Fortsattes föredragning af Banco-Utskottets utlåtande, N:o 44. öfver de inora Riks-Stånden gjorda anmärkningar vid betänkandet, i\:o 29, 824 Prot.-Utdrag, den 16 April 18.jo med förslag lill en i vissa delar förändrad reglering af Bankens lånerörelse, m. ni.
I anledning af Rikets åren 1840 och 1841 församlade Ständers i underdånighet gjorda anhållan, att, efter granskning af då gällande Reglemente för Manufaktur-Diskonten, de förändringar deri måtte blifva vidtagna, som kunde finnas vara af behofvet påkallade, har Kongl. Maj:t, efter inhemtande af Kongl Kommerse-Kollegii underdåniga förslag i ämnet, under den 8 Februari 1844, * oåder utfärdat ett förnyadt Reglemente för nämnde fond, att från och med år i845 tjena till efterlefnad. Vid anställd jemförelse emellan detta Reglemente och de, angående Manufaktur-Diskontens förvaltning, intill r844 ^rs s^ut gällande författningar, hafva Revisorerne funnit följande hufvudsakliga skiljakLigheter sig förete. Jemlikt 10 § af 1844 ars Reglemente, åligger det lånsökande att till Manufaktur-Diskont-Kontorets Kamrerare aflemna särskild anmäl - — 6 - nings-sedel, innefattande de uppgifter rörande reversernas eller hypothekernas utgifvare, datum, förfallotid och summa, hvilka, jemlikt 6:te §. uti Kongl. Reglementet af den 12 Februari 1817, bordt å baksidan af låntagarens förbindelse finnas meddelade. Likaledes bör å reversalet eller låntagarens förbindelse numera alltid tecknas lånsökandens eller dess lagligen befullmäktigade ombuds ansvarighetsförbindelse för de inlemnade låne-dokumenternas riktighet.
N:o 25, i anledning af väckt fråga om förändrad grund för utmyntningen af Svenska silfvermyntet: B. II. 465, 482; lil. 466, Å. 484; U. V. 331, 352, A. 352. — N:o 26, i anledning af väckta motioner, angående skyldighet för Rikets Ständers Bank att till ett bestämdt pris utlemna omyntadt silfver: B. II. 465, 483; III. 12, A. 26, 31. — N:o 27, i anledning af det utaf 1860 års Revisorer väckta förslag om indragning af Bankens sedlar å 1 Riksdaler Riksmynt: B. II. 465, 483; lil. 31, A. 44. — N:o 28, angående ifrågasatt eftergift till åtskilliga låntagare hos Stats-låne-fonden af skillnaden emellan 9 oell 8 procent af erlagd ranta: B. III. 87, 177, 233, A. 233. — N:o 29, i anledning af Verkmästaren vid Tumba bruk F. Bladins anhållan om ersättning för en resa till expositionen i London och andra utrikes orter: B. III. 87, 177, 233, A. 233. — N:o 30, i anledning af väckt fråga att lån mot pant af fastighet hädanefter icke må från Rikets Ständers Bank utlemnas: B. III. 87, 177, 233, A. 235, 239, U. 557, 628, 631, A. 634; E. V. 581. — N:o 31, med hemställan att vexlar å Pund Sterling samt depositioner i London må såsom metallisk kassa anses ocb beräknas: B. III. 397, 429, 466, A. 466. — N:o 32, med förslag angående förändrad organisation af Rikets Ständers
KHOREN. Det kommer: dräpa konungen, är vansklig sak. SÄNDEBUDET. O du Mykenska, segersälla jungfrukhor, Orestes', seger alla vänner bådar jag, Och Agamemnons baneman, på marken sträckt, Aigisthos; derför må vi prisa gudarna! ELEKTRA. Ho är du? hur kan du bestyrka dina ord? SÄNDEBUDET. Din broders tjenare, fast skådad nyss, du känner ej? ELEKTRA. Min vän; i skrämseln svårt, ditt anlete mig var Att minnas; men jag känner dig nu åter väl. Hvad hörs? min faders lede dråpman skördades? SÄNDEBUDET. Han skördades! två gånger sagdt, om så du vill. KHOREN. Rättvisa, du som allting ser, du kom likväl! ELEKTRA. På hurdant sätt, och genom hvilket mordanslag Drap broder min Thyestes' son? berätta det! SÄNDEBUDET. Se'n utur dessa tjell vår fot vi flyttat bort, Uppå en körväg trädde vi med tvenne spår; Der fanns de Mykenaiers kong, den herrlige. Han vandrade sombäst i vattenymnig park, Och bröt af spenslig myrten kransar för sitt hår. Han ropte strax: välkomne! hvilka ären J? Och hvadan kommen J? och ifrån hvilket land? Orestes svarte: Thessaler! Till Alpheos Vi bringe Zeus, Olympiern, vår offergärd. Men när Aigisthos detta hörde, sade han: Nu måsten J, som gäster stanna qvar hos mig Vid festgelaget; just jag offer reder till Åt nympherna; stån J imorgon tidigt opp, J hinnen fram ändå: men låtom oss gå in! Och som han detta sade, fattande vår hand, Han ledde in oss; neka var allsicke värdt Och när vi inne voro, så han ordade: Tvättvatten bringe man åt fremlingarna strax, Så att de må vid altaret rentvagne stå. Orestes svarte: nyss vi äre renade
Uti Nådig skrifvelse af den 7 sisth Maji, som till Utskoltet remitterades från Högloft. Ridd. och Adeln den i5 Junii och från Vällofl. BorgareStåndet den 23 Maji, har Kongl. Maj:t till R. H. Ständer öfverlemnat ett af den utaf Kongl. Majit i Nåder förordnade serskilda Comité afgifvet underdånigt förslag lill ändringar och jemkriingar i Tull-Taxan, med dertill hörande Protocoll och handlingar, för alt tjena Bevillnings-Ulskottet till upplysning vid dess öfverläggningar om den blifvande Tull-Bevillningen. Jemte öfverlemnande i manuscript till R. H. Ständer af det förslag till TullTaxa, som Kongl. Comitéen uppgjort, får Utskottet bär anföra det underdåniga Betänkande i ämnet, som Kongl. Comitéen afgifvit, hvilket lyder som följer: % \ S. J. K ! ”Den Comité, åt hvilken Eder Kongl. Majit i Nåder täckts uppdraga, alt i underdånighet uppgöra och till Eder Kongl. Majit afgifva förslag lill de förändringar i gällande Tull-Taxa och öfrige Tullverket rörande Författningar, hvilka syntes vara af omständigheterne påkallade, har nu fullBih. till R. St. Prot. 1834■ 5 :lc Sami. i:sta Afd. 12:te Häftet. i 2 Bevillnings-Ut skottets Bet. N;o 2g. ändat sine arbeten i desse delar. Samtlige de af Eder Kongl. Maj:t utsedde personer, vare sig i hufvudstaden eller iandsorterne, hafva deltagit i Comitéens förhandlingar, undantagande Bruks-Palronen Wolrath Tham, hvilken uti aflåten skrifvelse gifvit tillkänna, att han, i anseende till förfall af sjukdom, funnit sig föranlåten alt uteblifva , hvarigenom Gomiteen måst sakna de upplysningar och råd, Comitéen önskat och förväntat sig af bemälde Bruks-Patrons erfarenhet.