Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
och denna riktning k r a f k dertill rent af hennes vistelse fj9rran k3.n det land, der hennes make ristas. Det ar ett helt och h u e t exceptionelt fall, som vi haffa för oss, och det ar det exceptionella i detta fall, som i vasentlig man skapar konflikten. Ja, tillfilligheterna, \ .i saga rent af roturen., spelar var hjeltinna sådana s p t t, att man ej kan annat Bn kanna sig frestad att utbrista: Sa synd att ej hennes tycke .. - rikat falla p9 en af Itnlieiis söner; tank, hum mycket lättare hennes konflikter di % blifvit! Fragan ar harigenom tillspetsad, det ar sant, inen (len ar SR tillspetsnd, att mon f3r s c h att bringa henne tillbaka till en form, som har betydelse för vanliga menniskor. Hum den sällsynt begSfmde nrtisteii reder sig i sina sällsynt invecklade förhallanden, Iiir oss ingenting, om huru vanliga inenniskor skola reda sig i sina vida mer enkla förh. %llandeii. Skulle hon st8 vid ett ohjelpligt nenten ellen, skiillc hon nödgas viilja mellan sin kallelse och fnniiljelifvct eller Lniinstone niellaii att uppoffra denna kallelse eller försiiiiima ett och annat af det, som vanligen Sligger makan och inorlren, sasoin ilet jii ock stiindoiii gifves man, som nödgas göra idgot liknande, d innehRr ju ej detta, att icke hundrade-, ja, tusendetals qviniior, för hvilka en liknande konllikt kan franistjilla sig, skulle kunna undg9 detta siiiirtsaniina ral. först och framst Hartill komnia iiniin andra onistitndigheter karakteren af den mm, med hvilken hon förenar sitt öde. Falk ar en persoiilighet ar eget slag, vii1 ej utan sina motstycken i rerkligheten, inen i alla fall afvikaiide fran den vanliga menskliga typen och, vi v8ga p8st3, detta uhii skada för den senare.
Konventikelplakatet, sådant dock ej kunde ursäkta den dem öfvergångua behandling, enär slikt brott icke vore af urbota beskaffenhet och att äfven om de varit för villomeningar i religionen angifne, arresteringsåtgärden icke skulle kunna försvaras, då enligt Kongl. Brefvet af den 23 Juni 1752 ingen för villfarande meningar misstänkt person må innan ransakning och dom föregått, kunna med arrest beläggas; hvarföre och då sådant likväl skett med personer, som voro välfrejdade och bofasta, mot hvilka icke ringaste misstanka funnits om urbota brott, angifvarne yrkat, det Kronofogden måtte med tillämpning af Kongl. Förordningen den 20 Januari 1770, befordras till ansvar efter lagens stränghet. Af dessa angifvelseskrifter har jag lemnat Kronofogden del samt erhållit hans förklaring, deruti han, utan att bestrida det uppgifna sakförhållandet, försvarat sin åtgärd med åberopande af Kongl. Påbudet den 14 Aug. 1812 samt anmärkning derom, att angifvarne icke hörsammat den myndighet, som i orten hade att tillse ordningens och laglydnadens vidmakthål - — 36 — lande, då de efter erhållit förständigande att inom viss tid från Orsa sig begifva, ändock utöfver denna tid qvardröjt och derigenom satt sig upp emot landets lagar och samhällsordning; samt att den som så handlade, ej kunde lä anses välkänd, om än han förut varit det eller intyg derom lemnades af lika med honom förvillade personer. Då jag i detta mål haft att besluta om den åtgärd, som på mig ankom; har det hvad först angick frågan om det så kallade laserjet, eller religionsoordningarnes påyrkade frihet å ena, och lofligheten af våldsmedels användande deremot å andra sidan, för ingen del kunnat vara min mening, att understödja klagandernes anspråk på obehindrad offentlig utöfning af hvilken heterodox religion som helst, eller medgifva, hvad de föreburit, såsom skulle 16 § i Regeringsformen innebära någon förändring uti Sveriges Kyrkolag eller de författningar, som bestämma landets kyrkoordning eller religionsöch samvetsfrihet.
Betänkanden, N:o 23g. 139 Herr Grefve Brahe, M., liar anmärkt, att en Difference af 323o R:dr hvarmed den af Utskottet föreslagne Summa understiger hvad som blifvit för Artilleriet äskadt, borde ytterligare anvisas; men då denna Difference utgör de ojemnheter, som genom Silfverberäkning uppkommit, och här, såsom vid andra Stater af Utskottet, för Summornes jemnande, blifvit afdragen, lärer denna anmärkning förfalla. 18:0 T anledning af den vid Anslaget till Rernontcring, Skoning och Medicamenter m. m. för Värfvade Cavalleriets och Artilleriets Hastar, af Casper Wijkman gjorde anmärkning, att Skoningen vid Artilleriet är upptagen till JR:dr mera per Häst årligen, än vid LifGardet till Häst, får Utskottet upplysa, att beräkningen angående ArtillerieHästarne är gjord, efter hvad denna artikel verkeligen efter företedde räkningar kostat StatsVerket, då deremot PassevolanceContracter äro upprättade med EsqvadronsCheferne vid LifGardet till Häst om samma behofs fyllande. 19:0 Artilleri Hästars underhäll af Rusthållare viel afsutne Cavalleriet eller af andre Privatej emot en ersättning af 7J T:r Sptml p:r Häst årligen, sorn de förra skulle erhålla genom qvittning af CavalleriHäsleVacanceAfgiften och de sednare genom anordning från StatsVerket har, hos H. R. o. A., Herr Grefve Horiij C. F.j ansett ej vara behöfligt; utan vore det mindre kostsamt och lika nyttigt, att Artilleriet inköpte sina Hästar, när de behöfdes såsom förut skett; och har, hos II.
Konung Carl XIII:s Sluss är till genomfart öppnad, och 3tne ärq under arbete; hetydlige hamnbyggnader, sjörensningar och en färjanläggping, Utförde och förrättade m, m., hvilket af de i underdånighet inlemnade års-berättelserna närmare inhämtas; hvarförutan Bolaget i sina förråder äger upplagdt -|-del. af det erforderliga Ek virket, och | del af all till Slussoch Brobyggnader erforderlig haggen sten, Ett af Directionens högsta bemödanden har varit, att hos arbetscommenderingama väcka håg för Den 13 April. 121 för betings-arbetet; till vinnande hvaraf stundom fördelaktiga betings - accord, mast lemnäs. Om så väl i afseende härå, som de kostnader, hvilka i och för truppernes beqvämlighet utgått, omkostnaderne stundom öfverstiga hvad man förmodade, tror Directionen sig deraf böra vänta det vjttsord, att aldrig någon arbetscommendering hitintills varit bättre försedd med sina hellof, eller ömmare vårdad i helsås och sjukdoms tid. — Desse omkostnader hafva ej blifvit alförde bland de ofvan upptagne, emedan Directionen anser Bolaget för dem belönt i det nit, hvarmed både Befäl och Manskap uppfyllt sina pligter; och tror för sin underdåniga del, att icke tillförene så mycket arbete, inom så kort tid, af någon arbets-commendering blifvit utfördf, För att bedomina Verkets hittills hafde inkomster och utgifter, upptages forst hela deri åtgångneoch häy ofvanför redo vista Summa - 3,439,980, — Hvartill bör läggas de i 5 procents renta Transport 2,439,980* — —- un - 12* Den 13 April ( Transport 2,439,980. tinder tiden till Actieägarne ut. betalte 220,01g. Dl hela UtgiftSirmman uppgår till - 5,660,000.
Klas gästgifvare, väl känd af Stockholms hedervärde borgersmän af alla skrån och yrken, alltsedan han var kypare på källaren i Mäster Samuels gränd, och lika väl bekant för alla vägfarande, som färdades mellan södra orterna och Stockholm, för sitt muntra lynne, gick derefter in i kammaren innanför skänkrummet, för att utdela nödiga befallningar åt sin unga, i gästgifveriets mysterier ännu icke fullt invigda hustru. – Nora, sade han, – har du tappat af det bästa vinet för herrn der uppe i stora kammaren ... jag menar det tullfria vinet, som vi köpte af borgmästaren i Stockholm 10? Jag såg af det sätt, hvarpå den herrn bar sin hatt och steg af sin häst, att han ej tål uppspädda varor. Den andre gästen derbredvid i gafvelrummet nöjer sig med mindre fin och mer rafflande strupsmörja; det såg jag på hans näsa. Har han begärt upp något? – Jag skickade nyss upp tredje flaskan. – Hvad för något? – Bränvin. – Den karlen stannar här i natt: det spår jag af den fugtiga väderleken. Hör på, Nora, vi hafva många gäster i skänkrummet: Wingåkersfolk, Östgötar och Småländningar. Mot alla skall du vara höflig, men Wingåkersboarne ger du af ölet n:o 2, sålänge de äro på nykter kaluf, derefter af n:o 3; Östgötarne ger du af ölet n:o 1, sålänge de äro på nykter kaluf, derefter af n:o 2; Småländningarne deremot ger du af n:o 3, sålänge de äro torra, men när du märker takdropp, ger du dem svagdricka. Om Östgötar och Småländningar efter vanan råka i slagsmål, så ... – Så skall jag väl ropa på dig, Klas? – Fall mig icke i talet, Nora! Vissa omständigheter äro härvidlag att taga i betraktande.
Direktion det nämnda förtroendet och får på dessa grunder vördsamt föreslå: att Ridd. och Adeln måtte uppdraga åt RiddarhusDirektionen, att gå i författning om beredande af utrymme åt det för Riddarhuset nödiga vedoch cokes-förrådet samt värm-apparaten antingen inom sjelfva Riddarhuset eller i en terrassbyggnad utmed dess norra mur, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med den af Major Edelsvärd uppgjorda plan, och bostad åt Riddarhus-vaktmästaren inom Riddarhuset, samt att för de kostnader, som kunna uppkomma så väl härför som för hela denna frågas ordnande och utförande använda den s. k. kapitationsafgiften och, då penningar härtill torde erfordras fortare än denna afgift ingår, upptaga lån af de under RiddarhusDirektionens förvaltning stående kassor, hvilka lån, jemte sex procds ränta, gäldas i mån af tillgång genom kapitationsafgiften; ankommande dervid på Riddarhus-Direktionen, att med Ridd. och Adelns rätt besluta och lämpa elter sig företeende omständigheterna, antingen ingen, mindre eller större del af den norr om Riddarhuset belägna tomten må till Stockholms stad öfverlåtas endera genom försäljning eller att mot årlig afgift under en viss längre tid Riddarhus-Utskottets Utlåtande N:o II. 9 begagnas till promenadplats för stadens befolkning; börande i sednare fallet kostnaden för så väl anläggandet och inhägnandet med jernstaket, som ock underhållet af denna promenadplats ske på stadens bekostnad, och i båda fallen såsom oundgängligt vilkor föreskrifvas, och de garantier till dess uppfyllande sorn lag förmår tagas, att platsen får användas endast till en med buskar och träd planterad promenad, och å densamma aldrig uppföras någon annan ^byggnad än små låga trähus till Schweitzer! och Angslupsfartens behof, eller något monument, som har afseende på den gjorda representationsförändringen. Skulle deremot Riddarhus-Direktionen icke lyckas att med stadens styrelse uppgöra något hyreseller köpekontrakt med ofvanstående vilkor, må
Majit och Rikets Ständer gemensamt fattadt, får Utskottet hemställa, att ifrågavarande framställning om förvandling af hufvudpersedlar i penningar måtte af Rikets Ständer lemnäs utan afseende. Beträffande åter dagsverks-räntan, som Kongl. Maj:t ansett fortfarande böra bibehållas; så förekommer väl, att densamma hittills i allmänhet mindre än andra hufvudpersedlar varit underkastad omvexling i pris; men då Utskottet anser, att vid tilltagande industri, förbättradt landtbruk och lättade kommunikationer inom landet värdet a dagsverken otvifvelaktigt i en nära framtid kommer att ej obetydligt ökas samt i sådan händelse dagsverks-räntans bibehållande komme att för de skattdragande medföra en ökad tunga; så och då flertalet af så väl depute rade som Riksdags-fullmäktige af Bonde-Ståndet begärt, att dagsverks-räntan måtte från hufvudpersedlarnes antal uteslutas, finner Utskottet sig, med tillämpning af dess nyss uttalade åsigt, att förvandling af hufvudpersedlar till penningar icke må ega rum, böra tillstyrka Rikets Ständer, att för deras de! besluta, att dagsverks-räntan måtte förvandlas till andra hufvudpersedlar, på sätt här nedan särskildt löf hvarje län kommer att bestämmas. På grund häraf och i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad Kongl. Majit Nådigst föreslagit, får Utskottet hemställa, att Rikets Stander måtte för deras del, i och för verkställigheten af nämnde ränteförenkling,' stadga följande allmänna föreskrifter: l:o Vid de beräkningar, hvilka göras så väl för en del räntepersedlars förvandlande till penningeränta, som för en annan dels förvandlande till andra persedlar, skola markegångspriserna i orten för Kronans behållna ränta under de tjugu sednaste åren eller från och med år 1854 til! och med år 1833, läggas lill grund och medeltalet af dessa 20 årens pris för hvarje persedel utgöra det värde, hvartill persedelslaget hör beräknas vid allt utbyte och all förvandling inom länet eller markegångs-distriktet.
Såsom af de anförda motionerna inhemtas, innefatta desamma förslag ej mindre att Riksbanken skulle vid inbetalningar, vare sig för liqvider eller för insättning på räkningar, emottaga, utom silfver oell guld samt Riksbankens egna, jemväl enskilda bankers sedlar, än äfven att Riksbanken skulle för de enskilda banker, som det åstundade, åtaga sig de bestyr med vexling af de enskilda bankernas sedlar emot Riksbankens egna samt med inlösen af deras postremissvexlar, för hvilka, de enskilda bankerna nu anlita enskilda i hufvudstaden varande bolag eller bankirer. Utskottet har ansett sig böra i anledning af de ifrågavarande motionerna anmoda Banko-fullmägtige att meddela utlåtande, hvilket Fullmägtige ock afgifvit samt deruti, på anförda skäl, förklarat, det Fullmägtige icke tilltrodde sig att nu tillstyrka, det Riksbanken åtoge sig bestyren med invexling af de enskilda bankernas sedlar samt inlösen af deras postremiss-vexlar, men deremot hemställt, att åt Fullmägtige måtte öfverlemnas, att vid liqvider till och insättningar i. Bankens diskont-kontor kunna medgifva, vederbörande att, till den utsträckning och under de förbehåll, Fullmägtige egde bestämma, låta emottaga äfven sedlar, utgifna af sådana enskilda banker, hvilka här på platsen hafva vexlings-ombud. De uti nu ifrågavarande motioner med förslagen angifna syftemål hafva varit att bereda: åt allmänheten lättnad och beqvämlighet genom undanrödjande af de olägenheter, som uppkomma genom nödvändigheten att vid transaktioner i Riksbanken först för enskilda banksedlar förskaffa sig Riksbankens, åt Banken ökadt inflytande på den allmänna penningerörelsen och ökad rörelse, samt att öfverhufvud åstadkomma en större samverkan mellan Riksbanken och landets öfriga bankinrättningar.
Endast för att förekomma och undvika de många tvister, misstydningar och underslef vid tullbehandlingen, hvilka, såsom kändt är, uppstått genom rubrikens indelning i valkade och ovalkade väfnader, med för de särskilta slagen olika lullafgifter, är det som fabrikanterne, föredragande ett mindre ondt för ett större, vilja försöka om de ej skola kunna uthärda den utländska konkurrensen med en gemensam tull så låg som 4 R:dr 50 öre, ehuru den ingalunda är tillräcklig för att vara betryggande och måste hänvisa dem till nästan uteslutande tillverkning af de gröfre och mera ordinära slagen. I nu gällande taxa är Siktduk särskildt upptagen och drager en tull, inberäknadt tilläggs-afgifterne, af 29 sk, 8 r:st. per fö. Det synes som skulle komitterade funnit betänkligt att föreslå en högre gemensam tull än 40 sk., för att icke tullförhöjningen å Siktduk skulle blifva alltför betydlig. För att låta detta hinder falla, och vid det förhållandet att varan icke tillverkas inom landet, och importen af Siktduk, hvaraf behofvet för qvarnar är temligen begräusadt (importen var år 4855 blott 292 fö och 468 fö år 4856) samt den varans alldeles egna beskaffenhet gör, att ingen annan kan dermed förvexlas, tager jag mig friheten föreslå att Siktduk måtte fortfarande, likasom Filtar och Mattor samt Pressduk, i taxan särskildt rubriceras, varande det i öfrigt likgiltigt om tullen derå bestämmes till 50 eller 75 öre per fö. Den tullförhöjning som då, med antagande af 4 R:dr 50 öre tull per fö, hädanefter skulle träffa en del andra väfnader, utgör å Doffel 40 sk. 4 r:st. samt ä öfrige slag såsom Orleans, Thibet, Paramatta m. fl. endast 5 sk. 6 r:st. banko per fö. I anseende till dessa väfnaders högre värde och flertalet alnar ända till 14 och deröfver på skålpundet, blifver ju denna tullförhöjning en obetydlighet Bih. till R. St.
Och täcktes Kongl. Maj:t, uppå Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, i nåder gilla berörda förslag, sådane de finnas detta Protokoll vidfogadc, bilagorna litt. —Csamt förordnade att i enlighet dermed nådiga Propositioner skulle till Rikets Ständer aflåtas. Ex protoeollo J. E, Wahlström. 32 Kongl. ifaj:>s Nihl. Proposition A;:o II!. Ank. till Exp.-Utsk. den 18 Maj 18S3, kl. 11 f. m. Kongl. Maj:ts nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående anslag till Gymnastiska Cen tr al-ins titute t; Gifven Stockholms Slolt den 15 Maj 1865, Uti skrifvelse den 20 Februari 1858 hafva Rikets då församlade Ständer, enär, i följd af det ökade anslag, sorn, i sammanhang med regleringen af utgifterna under 8:de Hufvudtiteln vid samma riksdag, blifvit Gymnastiska Centralinstitutet beviljadt med ett belopp af 4,450 R:dr utöfver det förutvarande anslaget, 7,550 R:dr, en utvidgning af Institutets verksamhet vore att motse, och således ett reglemente för denna läroanstalt, hvilket ännu saknades, så mycket mera af behofvet päkalladt, underdånigst anhållit, bland annat, att tillsynen öfver Gymnastiska Central-institutet måtte uppdragas åt en direktion, uti hvilken icke blott män af pedagogiska insigter, utan äfven militärer och läkare inginge såsom ledamöter, samt att, sedan en så bildad direktion, eller ock en komité af sakkunnige män, förslag afgifvit-, för Institutet matte i nåder utfärdas ett reglemente, öfverensstämmande med vissa af Rikets Ständer jemväl uppgifna allmänna grunder. Sedan, med anledning af denna underdåniga framställning, Kongl.
På mitt förslag blef tulltaxan rensad från de flesta medicinalier, som der förekommo, såsom Assa Foetida, Kinabark m. fl., hvilka förflyttades bland apoteksvaror och derigenom gjordes tullfria; men hvad Kamfert angick lyckades ej detta, emedan Utskottet fruktade att beröfva Staten en tullintrad af omkring 2,500 R:dr, som denna artikel inbringade. Är satsen riktig att födoämnen och råämnen böra vara tullfria, hvilket jag ingalunda betviflar, då bör väl också obestridligt vara rätt att läkemedel äfven äro det. Nog är väl den sak åtminstone lika nödvändig, som räddar lifvet, som den hvilken endast uppehåller det. På denna grund vågar jag vördsamt hemställa hos Rikets Ständer, att artikeln Kamfert måtte förklaras tullfri. Att profitera på den sjukes lidanden anser jag icke Staten värdigt.» C Bevillnings-Ulskottels lielänkande JVs 23. 79 7:o. af Herr L. Wistelius: »Emot den af Utskottet föreslagna tull af 25 öre per ® för så väl Tobaksblad som Tobaksstjelk, får jag reservera mig på de skäl. att jag anser det vara så väl statsekonomiskt skadligt, då derigenom befordras import af den dyrare varan Blad, som ock obilligt, då derigenom en vara af så ringa inköpsvärde som Stjelk får draga lika tull med den förstnämnda. Jag får derföre föreslå att tullen bestämmes å Tobaksblad till 30 öre och å Stjelk till 22 öre per &, samt att tillika måtte stadgas, att för collies, som möjligen inne hålla både Blad och Stjelk, tullen erlägges lika som för Blad, eller 30 öre; och får jag till ytterligare stöd för denna min reservation, åberopa en af åtskillige Tobaksfabrikanter i Stockholm i ämnet afgifven promemoria, så lydande:
Ej under om derföre den verkliga erfarenheten sällan gör dem visare; ty dess verk är redan på förhand bortfuskadt! – Hvad vi sagt är en nödvändig följd; ty sjelfva grundsatsen hvilar på en afgjord orimlighet, och skall således nödvändigt, då den sättes i verket, bringa oreda åstad. Denna uppenbara orimlighet är den: att man genom något slags vetenskap skulle kunna ge erfarenhet, att sjelfva theorien skulle vara praktik. Det är orimligt. Erfarenheten sjelf kan endast lära erfarenhet: det står ej att hjelpa. – Praktik kan man endast lära, derigenom att man sjelf försöker den: och det finns ingen Theori i verlden, som kan innehålla konsten, att i praktiken icke fela. – Här är ett ställe, der en tydligare insigt i den sanna upplysningens väsende kan bli en följd af hvad vi sagt. Om man vill bibehålla namnet upplysning, så måste man medge, att det finns två slag deraf, som bägge äro sanna: – den falska uppkommer genom en förvirring af bägge slagen. Det första är Sunda Förnuftets egen upplysning, som det ej blott kan fullkomligt vinna utan allsköns lärdom och vetenskap, utan äfven omöjligt kan vinna genom dem. Denna upplysning består i rena erfarenhets-kunskaper, hvilka endast erfarenheten kan ge, med ett ord: uti verklig erfarenhet. – Vi hafve redan förut anmärkt, att sådana äro alla det blotta Sunda förnuftets kunskaper. De äro i all bemärkelse dess egna, de äro födda af dess egen erfarenhet, och de lefva deri. Dess reglor äro sanna, ej i allmänhet, men för deras tid och tillfälle, och i detta afseende förträffliga. De äro genom ingen Theori bibringade (som också vore omöjligt, ty Theorien kan ej upptaga det rent af tillfälliga), de äro genom egen eftertanka uppfunna, med ett ord: denna upplysning är rent af praktisk, och det theoretiska, om det så kan kallas, deri, är födt af Praktiken sjelf. Den innehåller hvarje menniskas enskilda erfarenhet, och för att vinna den, måste man ej läsa, utan lefva. – Den falska upplysningen i detta afseende är den, som tror sig genom någon slags vetenskap på förhand kunna ge denna erfarenhet, som försöker det orimliga att sätta det rent af praktiska i Theori. Denna nyssnämnda slags upplysning är för alla menniskor tillgängelig.
Jag bar blott velat fästa .uppmärksamhet på det ställe i Utsk:s betänk., hvarest det heter: '’Utom det att medgifvandet af en så obe■"gränsad beskattningsrätt i förenämnda afseende, som molio■”nären föreslagit, vore stridande mot ordalydelsen i 5y $:n "Reg.F:n, skulle en förhöjning i kurhus-afgiften, utöfver det ”hittills bestämda maximi-beloppet för hvarje mantalsskrifven person, tungt drabba den fattigare folkclassen.” Det är endast de fattigare, som begagna kurhusen. De rikare betala nog för sig sjelfva om de sjukna, men begagna ej kurhuset. Jag tror derföre att en högre afgift gerna kunde drabba de fattigare, helst sådant kunde vara ett correctiv och förmå dem att akta sig för sjukdomen. 8 sk. afgift anser jag ingalunda för mycket. Hr von Hartmansdorff, A u g.: Jag instämmer med de ledamöter, hvilka yrka tillåtelse för Stockholms stad att kunna åtaga sig en högre kurhus-afgift, än andra orter i Riket, och finner för min del icke hinder af oy §:n Reg.F:n. Likasåväl som R. St. kunna bestämma en maximi-afgift af 5 sk. för hvarje mantalsskrifven persom i bela Riket, kunna de jemväl stadga en maximi-afgift af io eller u sk. för liela landet eller vissa delar deraf. Men det är en annan 7 H. ii Dell 22 Maj. an märlin, jag lager mig frihelen göra mot betänkandet. Sidan 5 heter del: ”1:0 Tili veneriska smillans hämmande och "utrotande utgöres årligen från och med år 1841 till och "med det år, då näsla riksdag slutas, af hvarje mantalsskrifven person en kurhus-afgift med högst 5 oell minst 1 "sk, b:co, lika för alla betalande inom hvarje län, "efter dess behof." Flera län finnas, som hafva iner än ett kurhus-district; Hallands län t. ex. har 2, Gefleborgs 3.