Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N.-o 118. sålunda på innehafvare!! af den serskilda inteckningen eller fustighelsegaren, hvilket hän, för alt undgå förluster, måste underkasta sig; men det synes mig med rättvisans fordringar oförenligt, att hvälfva skyldigheter ifrån den, som eger en vidsträcktare rättighet, på den, hvilken har en mera inskränkt. Min mening är således, att den, som eger gemensam inteckning i flera fastigheter, icke må tillålas att, efter sitt godtfinnande, utsöka hela beloppet utur hvilkendera lian helst vill, utan att alla fasligheterne, derest en eller flera kommit i annor mans hand, eller blifvit serskildt intecknade, skola på en auction försäljas; oberäknadt att detta förfarande, enligt min tanka, är det rättaste, sjmes det också vara det enklaste. Den olägenhet fastighetsegarne få vidkännas genom egendomarnes försäljning är icke af betydenhet, enär de kunna föranstalta om återköp deraf. Dessutom är egendomarnes försäljning alldeles icke förebygd genom berörde stadgande, men har endast lcmnat i en eller fleres godtycke att åstadkomma en successiv försäljning. Jag kan sålunda icke heller godkänna det i 3 och 4 Mom. lemnade förslag, för den händelse, att, jemte en gemensam inteckning i flera egendomar, en eller flera serskilda äfven skulle finnas med den förra liktidiga. I sådan händelse anser jag rättast att betrakta äfven de serskilda inteckningarne såsom generelt tagne i alla delarue af panten, dock med den inskränkning, alt serskild inteckning icke må beräknas högre än det belopp, hvartill den egendom, hvari densamma blifvit tagen, vid försäljningen uppgår. Denna åsigt ligger, enligt min tanka, redan antydd i 19 § af Intecknings-Förordningen , som utvisar, att den gemensamma inteckningen, såvidt panten räcker, bör lemna rum åt den serskilda; och denna § anser jag så mycket helhe böra tjena till rättelse vid bedömande af en dylik händelse, som den är, enligt min tanka, fullkomligen jemförlig med det fall, att de intecknade faslighcterne finnas i en mans ego.
Om en Köpings anläggande i Bohus Läns Skärgård. N:o 3o. öfver väckte motioner om förändradt fångföringssätt. Af den 19 sistlidne Januarii: N:o 3i. Angående väckt fråga om Arbetscommenderingars upphörande m. m. N:o 32. Om begärd undersökning i afseende på möjlig nedsättning af Skeppsumgälder för Svenska fartyg. I anledning af gjorde motioner otn Landsfiskals-tjensternes upphörande. 11 H. 12 Den 3 Fe br ua r i i e. ni. N:o 34. Rörande motioner, dels att den ännu beridna delen af Smålands HussarRegemente niåtte få afsitta, dels alt Generalmönstringar måtte hållas endast hvart tredje år, utan några andra mönstringar deremellan, och dels att håde Ryttare och Soldater måtte få beklädas med vadmal. Om registrering af åtskillige otryckta Riksdagshandlingar. Rörande ifrågasatt rättighet, att lefverera räntehö och halm in natura för Kongl. HofStallets behof. Om yrkadt upphörande af NationalBeväringen på Gottland. Rörande väckt fråga om förbud mot otillåtna Landtmarknader, samt om MilitaireMarknads-vakter och inställande af en Marknad i Borås. N:o 46. Angående Helsinge Buldans stämplande. Af den 28 i samma månad: N:o 3g. I anledning af väckt fråga om upphäfvande af en inom Upsala Län fastställd Byordning. Angående klagan deröfver, att Bergsmännen inom Nerikes och Westmanlands Bergslager blifvit ålagde vid Masugnarne begagna malmvågar i stället för skoflar, samt att till deras Hyttarbetare ovilkorligen lemna kostpenningar, m. m. Den 3 Februarii e. m. 179 N:o 4i« I fråga om uppbud lill skallgång och om disposition af Jagtmedlen i Östergöthlands Län. N:o 42> Om yrkad lindring i skjutsningsbesväret vid Ekevirkes forslande.
Sedan, som man sagt mig, de öfrige Stånden bifallit Utskottets Betänkande, kan jag ej finna, hvartill en återremiss skulle tjena. Frågan är ju redan afgjord. Allt hvad Herr Bergman genom den af honom yrkade återremissen kunde vinna, vöre blott att få samma upplysning skrijteVgen3 men om ock förhållandet varit annorlunda är jag viss, att Ridderskapet och Adeln ej instämt i Herr Bergmans åsigter, när Ridderskapet och Adeln betänkte att till Herr Bloms öfrige förtjenster med skäl kunna läggas de omsorger, han, i egenskap af Representant, delade med 1809 års Constitutions-Utskott för upprättandet af en Grundlag, i följd af hvilken Herr Bergman nu äger fritt tillfälle, att bestrida den förtjenstfulle Embetsmannen allt underhåll af Staten, sedan han i Statens tjenst uppoffrat hälsa och synförmåga. Herr Bergman misstager sig, då han för-, utsätter, att Herr Blom redan taget afsked, eller det ovilkorligen begärt. Herr Blom har endast i underdånighet anmält, att hans af mångårigt och träget arbete försvagade syn hindrade honom, att, såsom han önskade sköta sitt vigtiga Embete, men att han i brist af enskildte tillgångar ej kunde begära afsked, med mindre han såsom pension fick bibehålla hela Ven i September, f, m, *7 hela eller större delen af den JustitiseRidstjensten åtföljande inkomst. Danna Harr Bloms anmälan är, så ridt den rorer pensionen af Kongl. Majit till Stats. UtBkottet öfverlemnad, med det förord, som Konungen ansett Sig pligtig lemna en så förtjent Embetsman.
På det emedlertid sådana formulärer må kunna med lätthet tillämpas, anse Revisorerne derjemte nödvändigt, att alla föreskrifter om de åtgärder, hvilka äga rum i afseende å Statens tillhörigheter och medel, (såsom jordehöckers och inventariers beskaffenhet och förnyelse, skatters debitering, uppbörd, afskrifning, anordning, kassors och förråders förvaltande o. s. v.) äfvensom kontrollerna öfver samma föreskrifters efterlefnad, ansvar för underlåtenhet deraf och rättegångsordningen i sådana fall, måtte, i stället för att vara spridda i många särskilda, äldre och nyare, osammanhängande och hvarandra stundom motsägande, författningar, eller såsom prejudikater ansedda resolutioner, sammanföras i en enda Stadga till efterrättelse för de debiterande, uppbärande, förvaltande, redogörande och kontrollerande myndigheterna. Jemväl torde uti en särskild afdelning af denna Stadga höra bestämmas, huru, vid uppkommande frågor om sättet för bokföring, eller om förändring i någon räkenskapsform, förfaras skall, och hvilken Embetsmyndighet det skall tillhör a, dels att sådana ärender pröfva och afgöra, dels tillse, att den stadgade formen för redovisningens afläggande noggrant iakttages. De emot flera af förestående punkter anmälda reservationer äro intagna i Revisionens protokoll. För de i denna Berättelse intagna Tabellers riktighet tili ziffran är Kamreraren vid Stats-revisionen ansvarig. 241 - Revisorerne hafva hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit' om nådig befallning till Kongl. Stats-Kontoret att utbetala så väl de arfvoden, Revisorerne, jemlikt 3 §. uti Instruktionen, bestämt för de tjenstemän, hvilka under denna förrättning med kanslioch kameral-biträde tillhandagått, som den vakthetjeningen tillagda aflöning, jemte kostnaderna för ljus, skrifmaterialier m. m. Med stöd af 68 §. Riksdags-ordningen, varder tiden för nästa Revision af Stats-Yerket utsatt till den 15 September 1847. Stockholm den 13 December 1845. Höglofl. Ridderskapet ocb Adelns Ledamöter: CARL ÅKERHIELM.
Det anmårkes visserligen, att Riks-HufvudBoken då måste afslutas på en Special-Räkenskap, som ej år åtföljd af verificationer, emedan desse tillhora Lands-Boken; men just derigenom blir den en sammanbindande controll emot Lands-Boken; och på samma sått, som Lands-Bokslutet controllerar alla Uppbörds-manna-Råkningarne, blifva alla Lands-Böckerne controllerade af Riks-Hufvud-Boken. Att få all Uppbörd sammandragen på ett ställe och att få det så tidigt, som möjligt, innefattar alltså villkoren för Riks-Hufvud-Bokens controllerande nytta. Den skall i detta afseende visserligen icke för sig allena uträtta det hela, eller förekomma allt hvad som hittills icke kunnat förekommas: men äfven utan alla nya verkningar, skall den, blott genom återförandet till hvad sakens beskaffenhet kråfver och förut egt rum, intaga sin plats bland verksamt bidragande medel till ordning, och redan i denna del fullkomligen ersätta det arbete och de kostnader, som dess utförande kråfver. a Sami. 9 i3o Riksens Stunders Hvad åter angår dess andra hufvudsakliga syfte, nemligen dess statistiska nytta ; så har den afven i afseende derå ett större varde, i den mån den uppfyller förenämnde tvånne fordringar, nemligen, att sammandraga så mycket som möjligt, på ett ställe, i lått öfverskådliga taflor, och att desse taflor icke upptaga den längesedan forflutne tidens skick, utan troget framställa det närvarande förhållandet.
En talare har sagt, all dä motioner blifvit gjorde om hela Acadeiniens upphäfvande, så borde väl Utsk. hafva tillåtelse att säga huruledes, om Academien skonas till lifvet, lion må lefva. Jag tror icke, att man på delta sätt må argumentera; ty då skulle följden blifva, att blott någon förcsloge en inrättnings upphäfvande, så vore vederbörande Utsk. derigenom medgifvet att föreskrifva lefnadsvillkoren för den, Ilvars undergång sattes i fråga. Det borde likväl, enligt min förmening, åtminstone vara Academien, likasom hvar och en annan till döden dömd, medgifvet att förklara huruvida lion vill emottaga nåden eller icke. Jag anhåller om afslag å denna del af betänk. Hr Rosenblad, Bernh.: Jag är af samma mening, som Hr Gripenstedt i afseende derå, alt all möjlig publicitet bör t i 11- vägabringas och den noggrannaste granskning iakttagas, för alt utröna huruvida Landlbruksacademien motsvarar det mål, som dess store Stiftare afsåg med dess bildande; men jag delar icke den värde ledamotens tanka derutinnan, att detta skulle ske genom den åtgärd, som Utsk:n här föreslagit. Lika med Hr von Hartmansdorff tror jag, att den splittring af R. St:s Revisorers granskningsskyldighet, som skulle blifva en ovillkorlig följd deraf, all deras uppmärksamhet riktades på så många små och jemförelsevis obetydliga föremål, skulle hafva ett högst menligt inflytande på de angelägenheter, som företrädesvis böra utgöra föremål för deras granskning. Dessutom får jag fästa uppmärksamheten derå, att detta sätt att gå tillväga, skulle indirecte kunna leda till det mål, som en motionär åsyftadt, nemi. Landtbruksacademiens upphäfvande; ty, alldenstund det i grundlagen finnes uttryckligen föreskrifvet, all R. St:s Revisorer äga att utsträcka deras granskningsrält till allt hvad som utgör Statsverkets tillgångar, och det på ett annat ställe i samma grundlag stadgas, alt R.
Nej. denna klagan härleder sig helt enkelt deraf, att beskattningen är för tung att bära, att beskattnings-principen är oriktig, alt intet afseende vid den mindre förmögenheten är fästadt vid hvad som nödvändigt behöfs för lifvets uppehållande Jag kan icke dela med mig någonting af det som ovilkorligen åtgår till kläder, till husrum, till föda för mig och de mina; först när jag i inkomst får något deröfver blir del mig möjligt att afstå en del deraf, men också blott af detta öfverskott. Skulle Utskottets förslag antagas, blir deras ställning härefter nästan alldeles densamma som hittills, ty om också bevillnings-procenten möjligen skulle minskas, kommer efter all anledning, med de ökade kontrollerna, med den förbättrade organisationen af Taxerings-kommitléerna, inkomstberäkningen att i nära nog samma förhållande ökas. Ehuru jag således måste tillerkänna Kommitterades förslag ett ganska betydligt företräde, anser jag dock äfven detta behäfladt med väsendtliga brister. En mängd löntagare Öfver 1,000 R:drs inkomst skulle nemligen äfven efter detsamma, på sätt jag förut visat, få sina skatter högst betydligt förhöjda. Men är en sådan beskattning obillig för löntagaren, är del väl obestridligt alt den också är lika obillig för alla andra samhällsklasser i samma belägenhet Jag vågar således föreslå, att den inkomslsumma, från hvilken skattefritt afdrag får beräknas, b öjes från 1,000 R:dr till 1,500 R:dr. Denna sednare summa är visserligen, liksom Kommitterades, godtycklig, men i den öfverlygelsen att personer, som äro nog lyckliga att ega större inkomster än 1,500 R:dr, ej skola fästa sig vid att de proportionaliter 61 Bevillnings-Utskotlets Betänkande M 20. komma alt betala några få riksdaler högre skatt äu mindre lyckligt lottade, har jag ej ansett skäligt att proponera en, ytterligare minskning i Statens inkomster. Det största fel, som vidlåder så väl Utskottets som Kommitterades förslag, ligger dock, efter mitt föimenande, i den fixa summan af 400
Han har också, under sin tjensteutöfning många tillfällen att om orlliga förhållanden skaffa sig upplysningar och samla erfarenheter, med ledning af hvilka han, lättare och säkrare än hvarje annan, kan pröfva och berigtiga uppgifter, erhållna såväl på enskild som officiel väg, och äfven genom sannolikhetsberäkningar sluta till omständigheter, hvarom kunskap icke på annat sätt kan erhållas. Med ett ord: De arbeten, som förekomma vid sockenkarteverket, ligga alla inom gränsorna af landtmätarens kallelse, förmåga och verkningskrets, och utgöra ett tillämpadt resultat af hans öfriga tjenstebefattningar.» »Af de båda karteverkens skiljaktiga beskaffenhet följer äfven en stor olikhet i sättet att dem bearbeta. Annat är att geometriskt uppmäta en mindre jordrymd, och annat att, på förut sammansatt stomkarta, affatta en större nejd genom rekognosering. Båda sätten grunda sig på samma teori, men hvartdera fordrar, vid utförandet, helt olika färdighet, omdöme och vana. Den ombylliga personal, som, under topograf-olficerares ledning, begagnas vid rekognosceringarna, har i följd af sin militära bildning en på förhand vunnen bekantskap med dessa förrättningar; men den eger icke, om ej undantagsvis, de insigter, som landtmätaren behöfver under sin tjensteutöfning och äfven vid sockenkartearbetena tagas i anspråk. Man skulle således bibringa denna personal, för att få den fullt användbar, de kunskaper, som redan stå till buds inom landtmäteripersonalen; en omväg och tidsutdrägt, som illa skulle kunna förenas såväl med den förstnämndes, som med Topografiska korpsens öfriga tjensteförbållanden. Huruvida sockenkarleverket skulle på detta sätt, under Topografiska korpsens ledning, kunna »säkrare, skyndsammare och med mindre kostnad Stats-Utskottets Utlåtande M .9.9. 17 kostnad bringas till önskligt slut», är åtminstone ganska osäkert; för min del befarar jag att motsatsen skulle inträffa. Den säkra följden af detta för Topografiska korpsen nya uppdrag skulle blifva: rubbning och hinder i dess egentliga arbeten, och alt rikets allmänna karteverk skulle ansenligen fördröjas.»
I Stat, så vidt tillgångarne det inedgifvit; så åtet* står för Utskottet härvid, att uppgifva 4en utväg, som kan finnas för de utgifters bestridande, hvartill bestämde anslag ej kunna tillstyrkas, nemi. kostnaderne i och för BeväringsTn» rättningen samt ytterligare medel för Försvarsverket på det hela. Bevärings-Manskapets vapenöfnings - kostnader hafva, enligt beräkning deröfver, de föregående åren utgjort en Summa af omkring 80,000 R:dr utom Beklädnaden, sorn besörjes af Millionen för Försvarsverket; Och hehofven till det senare, utöfver nu varande anslags summan, synas af ofvannämnde Handlingar vara ganska betydliga. Utskottet har dock, under den öfvertygelse, att Bevillningens tillökande genom ett större bidrag än förut för Stats-Verkets utgifter, bordt i möjligaste mån undvikas eller inskränkas, ansett sig icke kunna föreslå någon tillökning å Stat för desse ändamål; Men Utskottet hemställer, det Riksens Höglofl. Ständer, för att, så vidt sig göra lärer och med Nationens krafter kan förenas, gå Kongl. Maj:ts Nådiga önskan till möte, r.u, lika som vid sista Riksdagen, till Dess Nådiga disposition i och för Be - 1048 Ståts-Utskottets Betänk anderik •värings - Inrättningens kostnader jemte öfrige utgifter för Försvarsverket till Lands och Sjöss, upplåta och öfverlemna utaf de öfverskott, sorn uppkomma på.
M. denna dag i nåder beslutat att, som Statens stambana från Stockholm till Götheborg snart kan till allmän trafik upplåtas, en högtidligare invigning deraf bör ega rum, hvartill dagarne från och med den 3 till och med den 6 instundande November äro bestämda; samt K. M. till Chefen för Statens jernvägsbyggnader öfverlemnat, att om de närmare anordningarne dervid gå i författning, — får jag på K. M:s tillika meddelade nådiga befallning härmed inbjuda Hr Landtmarskalken att, jemte tjugufem utsedde Deputerade af Ridderskapet och Adeln, i högtidligheterne deltaga. Stockholm den 24 Oktober 1862. G. Lagerstråle. Hr Nordenfelt, Enar: Då K. M. genom den nu upplästa skrifvelsen behagat inbjuda 25 ledamöter af R. o. Ad. att deltaga i de högtidligheter, med hvilka vestra stambanan skall öppnas, får jag erinra att något prejudikat i afseende å valet af nämnde ledamöter icke finnes, samt, med uttryckande af min åsigt om olämpligheten deraf att genom anteckning utse det ifrågavarande antalet ledamöter, hemställa, om det icke vore lämpligast att åt R. o. Ad:s Hrr Elektorer öfverlemna valet af ifrågavarande personer. Frih. Raab, Adam Christian: Jag instämmer uti den Esta delen af den sista värda talarens yttrande, men icke i den sednare; och detta oaktadt det förtroende jag i öfrigt hyser för Hrr Elektorer. Jag vågar derför tro att det vore lämpligare att de ledamöter, som vilja deltaga uti den ifrågavarande resan, finge på vanligt sätt anteckna sig, hvarefter lottning dem emellan skulle ega rum. Gr. Taube, Henning Adolf: Afven jag instämmer uti Esta delen af Hr Nordenfelts anförande, men förenar mig tillika med Frih. Raab uti den af honom uttryckta åsigt, att det icke vore lämpligt att åt Elektorerne öfverlemna valet af de 25 ledamöterne. Jag tror det bästa sätt att vinna ändamålet vara, om inom hvarje Bänkmans-afdelning en ledamot för deltagande i resan utsåges; och anhåller jag ora propos. på bifall till detta mitt förslag.
Efter att hafva Iemnat uppmärksamhet åt de anmärkningar Hr Sölfverberg emot Gr. v. Rosens motion nu framställt, kan jag ej finna annat, än att Hr Sölfverberg misstagit sig, då han tyckts anse, att ett nytt an - Dea 3 Mars f. m. anslag vore i fråga. Har är nemligen endast fråga om användande af ett redan varande; och det är någonting helt annat. Men det var icke egentligen denna omständighet, som uppkallat mig. Jag har nemligen ansett ett förtydligande af motionen nödigt. Den talar om disconter i allmänhet, då jag likväl förmodar, alt motionären afsett endast liandelsdisconter. Är motionärens mening sådan, anser jag motionen patriotisk och förståndig, samt understödjer den gerna. Skulle åter motionärens tanka vara annorlunda, och verkligen omfatta disconter i allmänhet; så framställa sig för mig svåra betänkligheter emot förslaget. Det skulle visserligen stadgas, att på hvarje namn icke finge lånas mer an 20,000 R:dr; men en kunde begagna flera namn och sålunda i sjelfva verket innehafva län till 100 a 200,000 R:dr. Ett betydligt antal jordbrukare, ja, kanhända 100 eller 200, skulle altså kunna komma att stå tillbaka för en enda speculativ köpman. Tillägger åter motionären det förtydligande, jag föreslagit, så förfalla de anmärkningar, jag gjort. Gr. von Rosen, Axel: Jag är Hr Sölfverberg förbunden för de anmärkningar, han framställt i anledning af min motion. De gifva mig tillfälle att ytterligare utveckla min afsigt dermed. Jag tackar honom äfven för de upplysningar, han meddelat, att Stockholms handlande äro belåtna med den ringa transitohandel de äga, och att de ej behöfva någon utvidgning deraf. Jag ser således, alt min välmening i afseende på dem varit öfverflödig, och ber att få vända uppmärksamheten åt ett annat håll.
Till alla delar instämmer jag med Frih. af Ugglas och Frih. Cederström. Hvar och en, som varit i tillfälle att på närmare håll följa göromålen i KammarColl. finner att kammarförvandterne der måste hafva helt andra och vida mera magtpåliggande befattningar än motsvarande tjenstemän i andra embetsverk. Det är visserligen sannt att instruktionen icke ålägger dem så drygt arbete som kamereraren, men icke desto mindre hafva för befrämjandet afärendernas snabba och säkra gång åt kammarförvandterna måst uppdragas utredningen af en mängd vidlyftiga och svåra mål, hvarigenom deras tjenstgöring blifvit förökad. Det må derlöre vara af billigheten förestafvadt, att de äldre kammarförvandterne tillläggas samma löneförmåner som de äldre notarierne, helst kammarförvandterne redan förut varit likställde med notarierne, och jag anhåller derlöre att R. o. Ad. måtte behjerta förhållandet och bifalla Frih. af Ugglas’ förslag. Hr Charpentier, Gustaf Reinhold: Det skäl, Utsk:t anfört, att aflöningen för kammarförvandterna i Kammar-Coll. icke borde bestämmas till högre belopp, än som vid innevide riksmöte beviljats för Fångvårdsstyrelsens kammarförvandt, kan Den 10 Mars f. m. 205 jag för min del icke godkänna. Jag vill icke nedsätta värdet af sistnämnda tjenstemans befattning, hvilken jag anser fordra både ordning och arbetsförmåga, men den inskränker sig hufvudsakligen till räkenskapsmål, och jag tror man måste medgifva, att KammarCollui kainmarförvandter hafva vida svårare göromål. Att på grund af en så oriktig jemförelse nedsätta löneförhöjningen för dessa tjenstemän hos Colbm, som nitiskt och allvarligt fullgöra sitt kall, vore icke att handla i öfverensstämmelse med Stateus sannskyldiga intresse.
Hvad beträffade sekretera - 8 Stats-Utskoltels Utlåtande, J)s 69. ren och kanslisten, skulle någon tillökning i deras inkomster icke ega rum, hvaremot deras lönefylinads-arfvoden ansägos böra å stat uppföras. Som de öfrige tjenstemännen, hvilka borde benämnas kassörer och förrådsförvaltare, voro i afseende så väl på uppbördernes storlek, för hvilka säkerhet för 1,500 R:dr till 4,000 R:dr nu mera måste ställas, som på redogörelseynes vidlyftighet samt tjenstgöringens stränghet, fullkomligt jemngode med tygförvaltare, utan att ega, såsom desse, biträde af tygskrifvare, så fordrade rättvisan, att deras löner komme att motsvara tygförvaltarnes samt att de måtte, likasom dessa sednare, efter 10 års berömlig tjehst, erhålla V, lön i förhöjning samt efter 20 års, ytterligare lika stor Iönetillökning. Då tjensterne likväl icke voro af samma betydenhet i de olika fästningsoch garnisons-orterne, ansågos lönerne böra fördelas i 2 klasser, till antal och belopp, som den föreslagne staten upptager. Vid korpsen funnes äfven en vaktmästare med lön på stat, 110 R:dr, och lönefyllnad af medel under Krigskollegii förvaltning, 100 R:dr, tillhopa 210 R:dr, men som denne vaktbetjent hade lika sträng och ansvarsfull tjenstgöring, som kollegiernes vaktmästare, ansågs han böra erhålla lika lön med Krigs-kollegii kammardrängar, eller 250 R:dr. Hvad slutligen angick förrådsförvaltarnes lönetillägg efter 10 och 20 års tjenstgöring, förekomme, att för närvarande 5 af desse tjenstemän i olika tjenste—ålder och löneklasser voro dertill berättigade med en sammanlagd summa af 1,125 R:dr.
Då emedlertid, efter hvad uti den nådiga skrifvelsen förmäles, frågan om den förändrade fängelseoch domsage-regleringen, hvarå de nu i nåder framställda förslag sig grunda, och i hvilken fråga al bidades infordradl ul låtande li an en af rikets hofrälter, ännu ej blifvit af Kongl. Maj:t hufvudsakligen pröfvad och afgjord; då, vid sådant förhållande, antalet af de vid en framtida slutlig reglering i delta hänseende behöfliga nya eller tillökade fängelseoch tingshusbyggnader samt häradshöfdinge-boslällen, äfvensom beloppet af de för dylika belmls fyllande erforderliga kostnader icke kunna med någon tillförlitlighet beräknas, och då för öfrigt hvarken den nådiga skrifvelsen eller de deri åberopade memorialer innefatta någon upplysning, i hvad mån de kostnader, slats-verket finge vidkännas genom öfvertagande af den, städer och härader nu åliggande, skyldighet att bekosta häktens och tingshusbyggnaders uppförande och vidmakthållande samt fångarnes bevakning och underhåll, skulle komma att betäckas genom den föreslagna upplåtelsen till stats-verket al' nuvarande häradsoch slads-häkten samt tingshus med tillhörande jord och åbyggnader, hafva Utskotten, sorn under dessa omständigheter sakna nödig ledning för bedömande af de utaf Kongl. Maj:t nu ifrågaställa åtgärders lämplighet och nytta funnit sig foranlålue Stalsoch Lag-utskottens Utlåtande, N:o 38. 3 att afstyrka Rikets Ständers bifall till hvad uti förevarande nådiga skrifvelse blifvit föreslaget.