Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är sagdt, alt på samma grund kunde en annan innehafvare erhålla en lindring i onera och grundräntor i allmänhet. Det är likväl icke så, ty de hafva aldrig fått det kungliga löftet om nedsättning i dessa onera, såsom här ägt rum. För min del får jag tillstyrka bifall till betänk. Hr Rääf: Gr. Sparre har rätteligen anmärkt, att Konung Carl XI:s ord voro obestämda, nemi. alt han vore benägen att i framtiden, men icke vid det tillfället medgifva en lindring. Jag får derjemte göra Frih. Cederström, likasom de öfrige talare, som yttrat sig för bifall, uppmärksamma derpå, alt den 1680 befintliga indelningen ingalunda var densamma, som den sedermera fastställda. Indelningsverket fortgick med ständiga förbättringar under hela 1600-talet,men ambulatoriskt och fluktuerande i afseende på hemman och antal af knektar. Det kunde icke blifva regleradt, hvarken i afseende på räntebeloppet, eller i afseende på rotar förrän K. Carl XI genom reduktionen erhållit möjligheter dertill. Roteringen uppgjordes då, såsom jag förut hafvit äran yttra, genom ett kontrakt, och när nu dessa rusthållare år 1687 ingingo på vilkoren om dagsverkena, hafva de juridiskt iklädl sig förbindelsen att den utgöra, eli åtagande som de vid kontraktets jemkning 1693—95 hafva förnyat. Hr von Troil: Gr. Sparre har yttrat att det nu vore så mycket^ mera skäl, att medgifva denna lindring, som rusthållarne inom Åkerbo härad i allmänhet hade lägre augmentsräntor, än öfriga rusthållare vid lifregementet. Jag~ber i anledn. deraf få fästa uppmärksamheten derpå, att augmentsräntorne nästan ingenstädes utgå till fullkomligt enahanda belopp utan helt och hållet bero på rusthållsstammarnes ursprungliga godhet.
Till höger låter dig theologiæ professorn intränga i ett af kyrkans mysterier, i det han ventilerar frågan, hvad Petrus skulle gjort med brödet och vinet, om han hade utdelat nattvarden, då Kristi lekamen till hela sin verklighet hängde på korset30. Något längre bort förer detta samma unkna hvalf till filosofiens verkstad, der en mästare i abstraherandets konst deducerar skilnaden mellan universalia ante rem och universalia in re. Längst bort förklarar en juris-consultus ett ställe i pandekterna. Besvärar dig valet mellan dessa erbjudna njutningar? Eller vill du alldeles icke välja? Du ler vemodigt. Ack, du såsom jag har skäl att klaga med Faust: Så har jag, ack! med glödande sinn Om filosofien lagt mig vinn, Läst juridik och medicin, Tyvärr också theologi’n, Dem genomstuderat – och är så klok Som förut jag var, jag stackars tok! och, om du tillägger, såsom han: Fördenskull jag slagit mig på magi’n, så erinra vi oss målet för vår färd, målet för våra brinnande önskningar, hoppet som lifvar oss, att slöjan ändtligen skall ryckas från Isis-bilden och vi få se den outsägliga ansigte mot ansigte, skulle ock hennes anblick förbränna oss till aska. Låtom oss så fort som möjligt vända ryggen åt detta sorglustiga lärdomssäte, der, likasom öfverallt annorstädes, gamla narrar lära unga höns-själar att beundra lumpenheter och unga örn-själar att förtvifla om vetandet. Nej bort härifrån och rakt – så rakt de slingrande gatorna medgifva – till den store magus, som, enligt hvad ryktet förtalt oss, valt sin boning här i staden. Vid den mästarens fötter skola vi sätta oss. Der få vi läska den brännande tungan med åtminstone några droppar af den kunskap, som i en underjordisk åder flutit genom tiderna, men haft sin upprinnelse gemensam med paradisets floder.
Utskottet instämmer i denna, af Under-styrelsen gillade, åsigt; men finnér, lika med bemälde styrelse, det icke böra såsom tjenstepligt åläggas koinmissarierne i lånekansliet att omedelbart af lånsökanden eller hans ombud emottaga handlingar för låns erhållande, ulan att. bestyret härmed måste utöfvas af en ständigt tillgänglig tjensteman såsom regislralorn och aktuarien eller den hos kommissarierne anställde kanslisten. I fråga om fördelningen kommissarierne emellan af inkommande låne-akter till förberedande granskning, bar den förändring synts Kommitterade böra ega rum att, i stället för alt alla akter för erhållande af lån mot pant af fastighet i städerne nu granskas af en och samma kommissarie, dessa akter, på sätt sorn sker med lånehandlingarna för lån mot pant af fastighet på landet, emellan kommissarierne lika fördelas, så att hvar och en kommissarie i sin ordning hade att visst antal akter i nummerföljd emottaga och granska, utan afseende derå, om akten tillhörde den ena eller andra klassen. Detta förslag, hvaruti Under-styrelsen jemväl instämt har Utskottet funnit sig böra i allo gilla och godkänna. Då rättigheten att erhålla fördelning af Banko-lån innebure ringa förmån för låntagaren, hvilken med mindre besvär och föga större kostnad vore i tillfälle att lika skyndsamt kunna undfå nytt lån, hvilket, i sådana fall, som detta, genast och utom den vanliga ordningen kunde utgifvas, samt dessutom medförde mycket besvär och möjligen äfven osäkerhet för Banken; så vore det, enligt Kommitterades åsigt, nyttigt, alt omförmälda, låntagärne tillerkända rättighet upphäfdes; men enär Banko reglementet tillåter lånens fördelning, hafva Kommitterade ansett endast sättet och vilkoren för fördelnings beviljande kunna utgöra föremål för deras yttrande och i sådant afseende hållit före, att det icke bör medgifvas låntagare att fördelning af fastighels-lån erhålla i annan händelse, än att för den ingifna fördelnings-reversen inteckningen är vorden af domaren ovilkorligen meddelad med förmånsrätt från den dag, då inteckningen först söktes. Utskottet gillar äfven detta af Under-styrelsen och Fullmäktige biträdda förslag.
Ur tvännes lif. En främling med rocken på armen och halmhatten på nacken gick långsamt den smala brädtrottoaren fram. Han letade tveksamt efter det rätta huset i den långa räckan af bostäder, alla hvarandra lika som bär. Värmen pinade honom, och gamla och nya tankar pinade honom. Han väntade att få se något, som kunde antyda, hvar han borde gå in utan att direkt behöfva fråga. Kanske uppsköt han det icke ogärna. Men förgäfves. De tretton små husen innanför staketen lågo öde och tillslutna i Illinois’ brännande middagssol. Alla fönsterluckor voro förskjutna, och äppelträdet i gräset nedanför hvarje frontdörr sträckte melankoliskt ut sina grenar. Då måste han fråga en karl, som kom gående från järnbruket ute på prärien: — Ursäkta, hvar bor missis Fredman? Karlen mätte honom från hatten till skoklacken och svarade litet försmädligt: — I fjärde huset från ändan där, men det hörs inte, om ni knackar, det är middag nu — det är bäst ni går bakvägen. Han gjorde en rörelse med handen för att visa rundt hörnet och såg efter främlingen. — En svensk — det vågar jag hufvu’t på, tänkte han, jo di har det bra, di latoxarna därhemma. På baksidan af husen rådde bråda lifvet. Halfhöga plank skilde de trånga gårdarna från hvarandra, och dörrarna till bislagen stodo öppna. Slammer af pannor, tallrikar och gafflar, basröster och kvinnodiskanter, barngråt och hyssningar — allt trängde ut på prärien, som glödde flack och enformig med buskar här och där och afbruten endast af brädgångar mellan tarfliga trävillor samt längre bort af en slingrande orm af järnvägsskenor. Vid husväggarna stodo halfnakna karlar och gnodde in öfverkroppen med tvållödder. Innanför fjärde planket såg han en kvinna stå vid gårdspumpen och skölja kläder, medan hon då och då talade inåt. — Nils — hör du? Tag dig i skåpet — på öfversta hyllan (plask af det urvridna vattnet) — ett stycke paj jag gömt Do’nt you see?
Troligen är den princip, som här är i fråga, redan så utredd under de föregående discussionerna, att föga återstår att derom tillägga. Jag skall derföre inskränka mig till besvarandet af några här gjorda anmärkntr. Jag får härvid först fasta uppmärksamheten derå, att den af Utsk. här uttalade princip blifvit af Utsk. sjelf motsagd i ett sednare betänk., till bevis hvarom jag åberopar Ulslcs memor. AT:o 59 i anledn. af återremiss å Utsk:s förslag till grundlagsförändringar, åsyftande riksdagsförhandlingarnas ordentligare och skyndsammare gång. Utsk. halder uppställt en så lydande voter:spropos:n: Den, som gillar det af Gon sti t.U t sk. föreslagna 1 mom. i 5 g § Riksd.Ordn., röste ja; den det ej vill, röste nej; vinner nej, utgår samma mom. ur förslaget. Här har Utsk. kommit till detta resultat på den grund, att ett RiksSt. ansett Utskrs förslag till tillägg i 5g § Riksd.Ordn. böra utgå, och Utsk. har således här gjort det afseende på ett RiksStrs yttrade mening, sorn Utsk. nekat i memor. Hr Lagerhjelm har för öfrigt oriktigt uppfattat ändamålet med den yrkade återremissen, ty meningen dermed kan ej vara, alt Utsk. skulle fästa sådant afseende på BorgareSl:s åsigt, att förslaget ovilkorligen komme att förfalla, utan endast, att så mycket afseende derå fästes, alt B01- gareStzs åsigt blir behörigen afvägd emot de öfriga RiksSltns, d. v. s. att Utsk. först inbjuder BorgareSt. att förena sig med de öfriga R.iksSt:n, men, i fall denna inbjudn. icke antages, uppställer en votertspropos. så, att frågan får afgöras i förstärkt Utsk. Hvad angår Frih.
Uplästes Herrar U6Vl8orcrnL8 öfwer krncovch Riksgäldswerken til Riksens Ständer stälda berättelser om Lanoo-WerketS tilständ wid de ären 1801, i3o3, i8o3 och 1807 förrättade ko. vi8ioner, hwilka berättelser skulle med de öfrige res^ective StättdeN communiceras. Under läsningen af desie Handlingar ankom den af Ridderskapet och Adeln afsände ilonsn, anförd af Grefwe Ltrömrc-lc, som tilkännagaf, at de öfrige rc-8p?ctivStänden lofwat taga de af Ridderskapet och Adeln dem meddelte beflut med det snaraste under öfwerwägande, och deröfwer genom
Kuhn,155 som jag genom Hr Statsrådet Schiefner i St. Petersburg godhetsfullt fått mig tillsänd, då redan trenne ark af denna undersökning voro tryckta, säger en Upanishad, att gudarne sitta under verldsträdet och dricka soma ur den heliga källan. Bundehesch nämner: "nära trädet jat-bés vexer den hvita hom, i källan arduisur, den som äter deraf blir odödlig." I närmaste sammanhang härmed står Skandinavernas verldsträd, asken Ygdrasil, och Urdar-brunnen, ur hvilken Odin dricker vishet. Men att äfven föreställningen om lifvets dryck hos Finnarne ej behöfver vara ett lån från Germaner, bevisar dess förekommande hos de asiatiska folken. Tatarernas sagor omnämna ofta lifsvattnet, som finnes i ett guldfat på tolf qvarters djup i jorden. Fatet åter är nedgräfdt vid roten af en björk med guldblad och gyllene bark. Der hade Kudaj ställt en hjelte till väktare.156 Ännu återstår att förklara orsaken till verldens uppkomst. Indern säger: tad Och vidare: Maja, som är Brahmas längtan, kärleken, frambragte verlden. Hvilken förvånande likhet med Wäinämöinen, som i sin moders sköte eftersinnar och längtar att blifva född. Och Ilmatar, Kave luonnotar, urelementet, äfven hon ledsnar att vara till ensam på de vida fjordarna, med "den gungande vågen framför sig, den klara himmelen bakom"; äfven hon längtar att blifva till något. Namnet Maja, förvillelse, ger tillkänna denna längtans natur; det är ett affall från det urspr. varandet såsom endast en tänkt enhet. Öfvergången till tillvarons mångfald sker sålunda, att "kärleken är bandet mellan vara och icke vara"! Vi hafva genomgått Finnarnes föreställningar om verldsskapelsen och funnit, att de såväl med afseende å den genomgående grundtanken, som äfven de vexlande bilderna i hufvudsak öfverensstämma med Indernas. Den största olikheten är den, att spekulationen i Indien genom en flertusenårig kultur stigit till en ovanlig höjd.
Då nu, i sammanhang med den franska traktaten, en ny, enklare och, som jag tror, utan gensägelse, bättre rubricering antogs för artikeln papper, och fråga uppstod hvart detta papper med tryckta linier skulle hänföras, har jag för min del icke ett ögonblick tvekat att biträda komitterades i detta hänseende afgifna förslag, hvarigenom den i förra taxan genom misstag inkomna oegentligheten blifvit rättad, och detta så mycket hellre, som denna förändring saknar all praktisk betydelse för rörelsen, då, så vidt jag vet, icke ett enda ark dylikt papper från utlandet inkommit. Men att denna, så att säga, endast formella rättelse skulle betraktas som ett grundlagsbrott, det kunde jag verkligen icke föreställa mig; och bäst synes mig i alla händelser vara, att Frih. Klinckowström, likasom förut en annan värd ledamot af detta Stånd, skickar sitt linierade papper i en rulle till Konst.-Utskit, för att se om 526 Den 9 Februari. detta Utskott delar hans åsigt att grundlagen derigenom blifvit krossad i spillror. Frih. Klinckowström har vidare hemställt med hvad rätt Regeringen, till vinnande af franska traktaten, användt medel, som annars skulle hafva ingått lill Riksgälds-kontoret, och har sagt alt hvarje åtgärd, hvarigenom statens inkomster förminskades, vore olaglig. Första följden af en sådan gruridlagstolkning skulle vara den, att K. M:t derigenom förhindrades.att utöfva den dyrbaraste af sina rättigheter, nemi. alt gifva nåd, der ömmande omständigheter kräfva en mildring i lagens bokstaf. Ty om Konungen sålunda i nådeväg efterskänkte böter, hvilket ganska ofta händer, så är ju detta också en eftergift af statsmedel, hvilka eljest, i form af öfverskott, slutligen skulle hafva stadnat i huset der borta på Riddarholmen. Den samme värde talaren har inledt sitt första anförande med en poetisk betraktelse hurusom personerna endast väga fjäderlätt i händelsernas vågskål; ty, säger han, äfven då Sveriges slörste Konung föll på Liitzens blodbesköljda valplats och, omhvärfd af fiender, blott ett barn satt på thronen, har det Svenska statsskeppet likväl segrande genomgått stormen.
VIII. B. 228. A. 263. Emeriti-löner, om bildande af en fond till, för lärare vid Upsala Slifts läroverk. XI. B. 128. XII. A. i36. XIV. U. 16g A. 318. — professors-, om förklaring af Rikets Ständers beslut, angående de för uni'ersiteten beviljade. XIX. B. 71. A. 3g6. XX. E. Å. 522. XXII. E. A. 45. Engeström, Lars August von, yttrande. II. 53r. Enkeocb pupillcassa, Bankens, angående. Se Bankens. Enskiften, 0111 fortsatt utgående af det till befordrande af dem i Skaraborgs Län anvisade anslag. III. 125. IV. R. 54. V. B. 373, 42I> Se vidare Hufvudtitlarne, den Nionde. Ersättningsbelopp för G. U. Adlerstam, angående fyllnad uti. lil. 348. Ersättning till rotehållarne vid Dal-regementet för slitning af soldaternes klädespersedlar under arbetscommendering. XIX. B. 72, 3g8. Å. 486. XXII. U. 208. XXIII. A. i75. E. 4°2. ( »8 ) Ersättning lill rotehållarne vid Jönköpings regernenleför åbragte kostnader under en arbelscommendering till Trollhätte canal. XIX. B. 72. A. 3g8. — åt vissa cominendanter för sportler, förlorade till följe af Kongl. Maj:ts nådiga förordning af den 3 Juli 1840, angående piejning från Rikets fästningar af örlogsoch andra fartyg. XIX. R. 274. XXI. B. 225. XXIII. 12 1. Å. 247 XXVI.
Dessa äro de enda upplysningar, jag kan lemna Frih. Klinckowström, och, hufvudsakligen under åberopande af den omständigheten, att den ifrågavarande §:ns bestämmelser hittills blifvit tillämpade, utan att deremot några anmärkningar blifvit gjorda, får jag yrka bifall till §:n, i dess af Utsk:l föreslagna lydelse. P'rih. Klinckowström: På det att jag måtte hafva glädjen undanrycka den enda grund, på hvilken Frih. af Ugglas stödt sig, då han plaiderat för denna § i dess nuvarande skick, den nemligen att några olägenheter ännu icke under ett helt år visat sig vid Franska traktatens tillämpning, får jag erinra derom, att härigenom ingalunda är bevisadt, att icke olägenheter kunna uppstå. Vi hafva flera §§ i vår lag, hvilka icke tillämpats under 50 års tid, men så inträffar ett fall det 51:sta året, och då behöfvas de. Redan under diskussionen om Franska traktaten tror jag mig hafva till komplett evidens bevisat, att de andra traktaterna innehålla de mest minutiösa bestämmeler för att skydda så väl Staten som importorerne mot godtycke, vare sig af tulltjensteman eller andra, och det torde derföre vara skäl att Svenska allmänheten erhölle kännedom derom. För mig är det verkligen en gåta, hvarför man fortfarande vill undanhålla dessa traktater, på hvilka vi, illa nog, i detta fall stödt den med Frankrike afslutade, och jag yrkar 494 Den 25 April f. m. derföre återremiss af denna §, hvilken begäran R. o. Åd:n icke torde afslå, då den sker i frihandelns eget intresse. Frih. af Ugglas: Jag hoppas, att Frih. Klinckowström ej vidare påyrkar §:ns återremitterande, då jag fäster hans uppmärksamhet på den nästföljande eller den 7:de §:n, som innehåller: »Om hvad iakttagas bör vid inkommande och utgående varors angifning och journalisering, samt huru förhållas skall med varors undersökning, förtullning och utlemnande m. m., derom länder till efterrättelse hvad i särskilda författningar stadgas,»
De utmärktaste Stats-Ebonomer voro ock ense derom, att fixerad ränta är förkastlig i alla andra fall än för fastighetslån; hvartill bomme, att alla band uti ifrågaställa hänseende visat sig vara fullkomligt overksamma; och det är på grund häraf, som Herr Wallenberg föreslagit: att uti revers, uthändigad till rinnehafvaren" eller till ”viss man eller order-’, att betala på viss tid, sednast nio månader efter utgifningsdagen, må hvilken ränta som helst kunna, med laga verkan, förskrifva»; men att, om, lör så beskaffad revers, intecknings-säkerhet sökes, räntan från den dag inteckning beviljats, endast må utgå med 6 proc., minskad med bevillningsafdrag, äfven om högre ränta yarit i förskrifningen utfäst, Lag-Utskottet, som, i följd af Borgare-Ståndets remiss, till behandling förehaft omförmälte motion, har dervid inhemtat att, sedan fråga om räntans frigifvande i allmänhet vid liera riksmöten varit väckt, men afslagen, samma 4 Lag-Utskottets Betänkande, N:o .it?. fråga åter upptagits vid sista riksmöte sä begränsad, som uti nu ifrågavarande förslag. Det yrkades således då endast frihet i oinförmälte hänseende för reverser med bestämd förfallodag samt högst nio månaders löpningstid; men ehuru det erkändes att en frihet i denna del vore minst vådlig om den inskränktes inom det egentliga aflärslifvet, hvilken inskränkning äfven syntes vara åsyftad, vann likväl förslaget icke Ständernes bifall. Man ansåg nemligen att ett dylikt bifall skulle medföra verkningar långt utom det beräknade området, emir reverser al förenämnde beskaffenhet äro lika vanliga utom sorn inom affärslifvct; och derföre gjorde sig samma betänkligheter gällande, som förut mött emot räntans fullkomliga frögifvande. Det borde ej eller kunna bestridas, att den payrkade iriheten skulle underlätta ocker; och om än sådant hittills ej kunnat hindras, måste dock medgifvas att det är värdigare lagen att ogilla ett missbruk, än att deråt gifva stöd.
Jandet skulle betydligt inverka på detta skäl emot Utskts framställning. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph: Den bästa vederläggning af den af Hr von Hartmansdorff förda sats, att meningarne under de långa mellantiderna mellan riksdagarna icke skulle ändras, torde vara Hr von Hartmansdorff sjelf. Det är allmänt kändt, roine herrar! att då Hr von Hartmansdorff vid den ena liksdagen uppträdde såsom tillra liberal och var en varm van af friheten, så uppträdde han vid riksdagen derpå såsom en frihetens affaliige son, hade glömt både principer och handlingssätt, och var hvad man kallar ultra servil. Frih. Raab, Adam Christ.: Det torde äfven för den insigtsfull statsmannen vara svårt att förutsäga följderna af ifrågavar. förändring, ehvad man afser det af Utsk. nu gjorda förslag eller de olika åsigler, som uttalas i reservationerna. Det vore således förmätet af mig att tilltro mig ett ofelbart omdöme i detta hänseende, men jag har likväl derom fattat ett omdöme och anser mig skyldig att yttra det. Jag har med noggrannhet genomläst reservationerna och biträder för min del Prosten Hallströms mening, nemi. orri riksdagarnas återkomst hvartannat år. Betraktar man de skäl, Gr. Spens och Biskop Agardh framställt för sina olika åsigter, den erie för en treårig mellantid och den andre för riksdagarnas återkommande hvarje år; så skall man finna, att intet af deras skäl består emot den tredje meningen, som yrkar riksdagar hvartannat Ar. Sålunda, om man med Biskop Agardh vill antaga, att en Styrelse, sorn icke har majoriteten för sig inom Representationen, ej kan bestå, och således för befrämjande af det ändamål, att opinionerna ej må ombytas, vill söka närma sig continuitelen eller permanensen, såsom reservanten uttryckt sig, torde det vara tillräckligt, att riksdag förekommer hvartannat år lill undvikande af ombytt personal och opinion hos Representationen. Vill man åter med Gr.
Med kännedom af alla dessa förhållanden bar jag ansett mig böra härå fästa Rikets Ständers uppmärksamhet samt hemställer vördsamt: alt extra provincialläkare-befaltningen i Sotenäs. Slångenäs, Sörbygdens, Qville och Tunge härader af Göteborgs och Bohus län måtte å ordinarie stat uppföras med lika lön, elier 1,500 Riksdaler Riksmynt, som ordinarie provincialläkarne åtnjuta. Om remiss häraf till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 30 November 1862. B. J. Holmlin, från Göteborgs och Bohus län. Uti förestående motion instämmer till alla delar. 0. Enesson. Af Bengt Johan Holmlin från Göteborgs och Bohus län, om vpphåfvande af det i 22 § af Kongl. Fiskeri-stadgan den 29 Juni 1852 intagna förbud emot begagnande tid sillfiske af not eller vad utöfver viss storlek. Ehuru Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet under dess vid sisliidne riksdag afgilna Betänkande, N:o 94, afstyrkt åtgärd i anledning af den utaf mig jemte mina länskamraler väckta motion om upphäfvande af vissa bestämmelser i Kongl. Fiskeri-stadgan den 29 Juni 1852, så har jag likväl under betraktande af såväl ämnets vigt för den ort, jag tillhör, som mina kommitlenters önskningar och behof, ansett mig dervid icke böra låta bero, och hemlar jag dessutom till denna min förnyade framställning ett, i min tanka, vigtigt stöd af den omständigheten, att Höglofliga Borgare-Ståndet, vid föredragning af omförmälda Betänkande, beslutat återremiss af frågan. Då jag ånyo upptager ämnet, för alt åtminstone i någon mån vinna och befordra det åsyftade ändamålet, en tryggare utkomst och näringsmedel för en talrik Motioner i Bonde-Ståndet 1862. 699 folkklass inora min hembygd, har jag föga alt tillägga lill de skäl, som innefattade* i olvanberörda motion, och önskar mig derföre att i största korthet sammanföra desamma.
I följd af icke allenast denna större afkomst och de högre pris jordbruksprodukterna, vid en friare handel, betingade på utländska marknader, utan äfven den lättare och ymnigare tillgången på rörelsemedel, samt en allt mera tilltagande och ge - Sammansatta Statsoch Banko-Utskottets Utlåtande N:o 10. 3 nom exempel på framgång eggad spekulationslust, steg jordens penningevärde mångenstädes allt mera, egendomsvärdena beräknades vida högre än förut såväl af jordegaren sjelf som af egaren till rörliga kapital, hvilken icke tvekade att såsom goda antaga jordhypotek, till långt större belopp än förut. Att jordegarne begärligt skulle emottaga de försträckningar, som erbjödos dem, var naturligt. Under en lång följd af föregående år hade landets kapital snarare minskats än tillvext, och jordbrukaren genom brist på såväl rörelsemedel som andra väsendtliga vilkor för en ökad verksamhet varit urståndsatt att åtminstone i någon betydligare mån uppdrifva jordens alstringsförmåga, hvadan hans behof att begagna de medel, som nu blefvo tillgängliga, måste vara högst betydliga och dessa medel desto heldre emottagas, som vid samma tidpunkt landthushållningen började blifva föremål för vetenskapliga undersökningar och nya praktiska rön, hvilka lofvade åt denna näring en allt större förkofran i mån af större insigt vid dess bedrifvande och tillräckliga kapital för dess upparbetande. Lika förklarligt var det ock, att kapitalbildningen inom landet icke kunde hålla jemna steg med de behof af förlag och rörelsemedel, som icke allenast af denna, utan äfven af andra allt kraftigare sig utvecklande näringar fordrades, och att derföre sådana skulle sökas äfven i utlandet, sedan jordegarne, genom bildandet af föreningar sins emellan, skaffat sig den derför nödvändiga krediten.