Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Genom förmaning och efterdöme skall Preslerskapel med all flit dertill upmuntra”, så blefve detta genom §:ns upställning, snarare ett förqväfvande, än ett upmuntrande af den husliga andakten, enär, på sält Hr Carlheim Gyllensköld redan visat, tillkomsten af en umgängesvän genast skulle stämpla hus-andakten lill konventikel. För min del kan jag för öfrigt i detta förslag icke gilla den Pastors-embetet der tillerkända diktatur, samt får förklara, att ifall detta förslag, som icke allenast innefattar en half-mesyr, utan äfven en återgång lill ställningen före 1726, blefve af R. St. antaget, så vore detta vida värre, än bibehållandet af det gamla status quo, enär det förra möjligen kunde under £ sekel komma att gälla, då deremot det sednare omöjligen kan serdeles länge fortfara. För min del skulle jag således vilja tillstyrka bifall till LagUtsk:s Betänk., med de modifikationer deruti, dem jag haft äran föreslå. Den 21 Juni f. ra. 329 Hr Thara, Casper Wolrath: Det är med verklig ledsnad, som jag icke i likhet med den siste värde talaren kan bifalla LagUtsk:s förslag. Jag hade isynnerhet önskat, att under en tid, sorn är så upfylld af strider, sora den närvaride, LagUtsk. skulle hafva funuil något medium, hvarigenom alla billiga fordringar blifvit upfyllde, men, långt derifrån, är detta förslag vida farligare än det gamla Konvenlikelplakalet, och tål knappt, att man på detsamma kastar en flyktig blick af granskning. Redan i lista §:n af detta förslag heter det: ''‘Den kristliga hus-andakten må fritt utö/vas'’'’; men här står likväl icke ultaladt, hvad som dermed förstås. I det allmänna lifvet möter oss tvänne olika förklaringar öfver detta ord.
Döttrar, Sonhustrur och Pigor, som tjena hemma hoS Allmogen, torde den förra Personcla afgiften 16 still, af hwar Mansperson, och 8 still, för hwar Qwinsperson, kunna utan förhöjning bibehällas; men deremot synes den Person la afgift, som iZoo ärs Bcwillning päjbrer arbetare af Allmogen som ej hafwa ärstjcnst eller Jordbruk till 2:ne Tunnors utsäde, samt förswarsfolk i Städene, wara nog dryg och tryckande för dessa merendels fattiga personer, och derföre wägar jag för min del hem, ställa, vm icke den mä nedsättas i likhet med hwad för Allmogens Söner och Sonhustrur är föreslagit, dock att uppä de stäk nyss förut äro uprepade, asaifkcn för Rök - och Snus-Tobak, sä för Allmogens Söner och Mägar som sistnämnde Manspersoner mä allmänt dock utan Den 25 September. W5 «kan förhöjning utgä, och icke pä anteckning skifwa beroende. Beträffande Gerningsmän och Handtwcrkare pä Landet, sä torde de, dock utan förhöjning, men med tillägg af Tobaks-afgiften, kunna käla hwad i denna y K hem är päfördt, och äfwen sä kringfarande SkälWästgötar, Hästprånglare, samt Glas-, Smides - och Poreellains - förare. Lyckligast wore likwäl om dessa sistnämnde kunde aldeles afffaffas. Dä Ägarne till Manufaktur - wcrk> hafwa rättighet att i hwilka Släder de behaga och äfwen pä Landet, hälla försäljningS-upplag för stna tillverkningar, sä företer sig .val grun da dt skäl, alt kunna försvara sädane Laad o.p Rike kringstrpkande försäljnings-män, som dernrrder til ' yud - menigheten sä mycken olägenhet och gauffe, ofra störa allmän säkerhet.
St. inkomma med så beskaffade förslag, som kunde i en framtid saltas i verkställighet. Att genast ögonblickligen öfverflytta expeditionslösen på charta sigillata, och att derigenom göra en allmän rubbning af nuvar. förhållandet, skulle jag icke tro vara tjenlig!; men deremot skulle jag tro att det vore liitt verkställbar!, att, sedan K. M. inbemtat kännedom om de olika inkomsterna uti domsagorna och vid landtstaterna, K. M. kunde, efter innehafvarens afgång, stadga den lön, sorn en sådan tjensteman bör hafva på stat, och att sedermera charlqg-sig.-beloppet blelve motsvarande hvad som erlagls i expeditionslösen. Det bör ej vara svårt för K. M. att utröna hvarje domhafvandes ungefärliga inkomster, samt således ganska lätt att på grund deraf bestämma den lön, som framdeles borde tjenslen tillkomma. Att icke nuvar. innehafvare af sådana embeten kunde komma att få mindre löner än de nu hafva inkomster, är gifvet, men deremot ser jag icke hvarföre nian ej kunde förminska lönei na för deras efterträdare, så snart de likväl erhålla relativt till deras embetsgöromål tillräckliga löner på stat. Hr von Hartmansdorff: Frih. Cederström, Jacob, har anmärkt, att det vore olika antal mål i domsagorna och vid landsh.embetena, saint att deruti läge ett skäl hvarföre man ej skulle kunna införa den ifrågaställa förändringen. Det måste vara möjligt att för hvarje särskild domsaga liksom för hvarje särskildt landscancelli uträkna efter de föregående åren ett medeltal af målens antal, äfvensom ett medeltal af inkomsterna, saint att derefter bestämma inkomsterna för bestallningarnes framlida innehafvare. Talaren bär också anmärkt, att desse tjenstemän, vare sig häradshöfdingar eller landssepreterare, behöfva underhålla biträden. Det är klart, att förhållandet skall blifva sådant allt framgent. Men örn lönerna rättas efter behofvet, så är det icke svåraie alt löna biträden med penningar, som komma från Stats-pont, än mpd penningar, som komma omedelbart ur de rättsökande parterpes händer.
Men om ni vill » — och härmed for hon med handen genom sitt kortklippta hår — skan allt detta tillhöra er. » Horvath frågade, helt förbluffad, om hennes mening vore att få honom till make och om hon kunde skänka honom sin kärlek. Hon svarade: » Var bekantskap är alldeles för ny, för att det hos mig skulle kunna vara tal om en djup lidelse. Doek tror jag, att ni aldrig skall ångra ett äktenskap med mig. » Och på fråga om, när bröllopet kunde äga rum, om ett hälft år? om ett år? svarade hon helt kort: » Om ni älskar mig: i morgon. » Horvath skyndade till vederbörlig pastorsexpedition, ordnade saken — huru detta gått till, har man alltid i ITngarn undrat öfver, då ju bruden ej kunde förete ens minsta lagliga bevis, att hon verkligen vore änka — oeh dagen därpå stod brölloppet. Det var den 21 juli 1850, tio dagar före årsdagen af Segesvår-slaget. Ej ens sorgårets slut hade den store skaldens änka afvaktat. Och dock hade Såndor så innerligt och gripande besvurit sin Julie att icke aflägga änkeståndets slöja 1 Hvad kunde ha förmått henne till detta hastigt ingångna giftermål? Till en af hennes och Petöfis gemensamma väninnor, fru Marie Vachott, skref Julie, att hon beslutit ingå i nytt äkenskap af hänsyn till sin son, hvilken behöfde ett faderligt stöd. Men från det ögonblick Julie Szendrey andra gängen fäste brudslöjan vid sitt hår var hon död för världen, och Petöfis vänner, samt med dem ITngarn, förläto henne aldrig den missaktning hon, enligt deras åsikt, visat sin förste makes minne. Särskildt kom domen förkrossande från Arany, den forne vännen, den eljes så blide Arany, nämligen i hans ballad » Honvéd ' ens änka », hvilken snart spreds öfver hela Ungarn. Den unge hjälten har gått i striden och där fallit jämte tusentals sina honvéd-kamrater. Men många vänta dock, att han skall återkomExtra fill ma, och bland dem ock hans unga hustru; men för henne blir tiden för lång, för henne, som visserligen bär en svart klädning, men ock ett rosigt anlete.
Hvad besparing och kostnad för statsverket beträffar, så lärer den icke blifva någon, eller åtminstone högst obetydlig, då meningen icke måtte vara att ålägga de så högst ringa aflönta subaltern-officerarne och underbefälet en ytterligare tillökad tjenstgöring, utan aflöning; det vore då endast besparing af marschkostnad, som skulle påräknas; men då deremot slitningsersättning för gardets munderingar blir dyrare än för soldatmunderingar, så torde härigenom icke blifva någon vinst. Men äfven om någon besparing skulle kunna vinnas, sorn jag icke tror, så låter detta förslag för det närvar, icke verkställa sig. Subaltern-officerarnes tjenstgöring vid gardes-regemen tena - Den 20 Juni f. m. tenn är sä tragen, ntt de nio månaderna af året mellan exereisetiden, då befälet är berättigadt till semestrar, skulle icke vakter oell caserntjenst kunna bestridas utom de lönlösa underlieutenanternes deltagande i commenderingarna, hvilka genom särskildt arrangement ijenstgöra, ty de 5ro eljest fria från tjenstgöring, utom exercistid och generalmönstringar, tills de komma i åtnjutande af lön. Vidare, hvad truppen beträffar, är den anväffd med villkölaf permittering, och utom dess vaktgöring med trenne nätter fria, har t jenstgöringen redan blifvit tillökt med nattpatruller och vaktförstärkningar 0111 nätterna. Och kommer härtill slutligen, att compagni-chefernes passevolanceoch capitulations-conlracter icke kunna rubbas, förrän de li 1 lundal 11 pit. Med afseende å allt detta, får jag anhålla om afslag på ifrågavarande utlåtande. Frill. Pia a b, Adam Christ.:
Statsbanken endast fungera såsom depositoch vexelbank, och följaktligen hafva till sysselsättning endast att utgifva bevis på insatta penningar, eller att invexla silfver mot sedlar och tvertom, men när nu Banken i viss mån blifvit en institution för Statens uprätthållande, bör man väl sä litet som möjligt inveckla den i enskilda förhållanden och utsträcka detta utöfver den ståndpunkt, hvarpå Banken redan sig befinner. Detta är en sanning så klar, att hon icke kan förbises af någon, som om Bankens förhållande har ett rigtigt begrepp. Man har också yttrat, att om Banken genom dess uplagda vinst förmådde utsträcka sin rörelse, skulle den i nödens stund kunna lemna Staten försträckning. Ehuru jag icke känner det, förmodar jag likväl, att den värde talaren är född inom den tid, då Bankens försträckning till Slaten hade den påföljd, att Banken gjorde konkurs, och just dessa Bankens försträckningar till Staten hafva föranledt de myntförsämringar, som öfvergätt oss. ■Den sista försträckningen från Banken framkallade äfven 1834 års realisation, och den grundtanke, som då uttrycktes och icke bör förgätas, är, att Banken aldrig bör hopblandas med Statsverket, och till förekommande häraf har Staten ett serskildt embetsverk nemi. Riksg:sKont., som har alt uplåna penningar för Statens räkning, när sådant påfordras, på det att Banken icke 266 Den 16 Mars. må sammanblandas med Statsverket, hvilket alltid har till följd, att myntförsämringar förr eller sednare inträffa. På grund af alla dessa skäl och då, såsom jag sökt ådagalägga, någon Bankens konsolidering i detta ords rätta bemärkelse icke kan annorledes ega rum, än att Banken förökar sin metalliska kassa, och då jag anser det vida bättre, att Staten för dess behof använder hela Bankovinsten än att den användes till några lånefonder i sig sjelfve mindre vigtige och för Banken mindre fördelaktiga, kommer jag att rösta för bifall till Utsk:s Betänk, och önskar, att det må vinna det Högh Ståndets bifall. Frih. Tersmeden:
Att detta yttrande icke kan anses vara justeradt måtte bevisas deraf, att det icke är Frih. af Nordin, utan Hr Gr. o. Landtm., som det tillkommer att göra propus, om prot.-justering; och då Hr Gr. o. Landtm, icke lålit uppläsa ifrågavar. yttrande i Hr Crusenstolpes närvaro samt icke till honom och Ståndet hemställt, huruvida det erkändes såsom justeradt, måste yttrandet anses såsom ojusteradt. Deremot tror jag icke, att vi, på sätt Gr. Horn förmenat, kunna summario processu utvotera Hr Crusenstolpe. Ridd Ordn. stadgar i detta fall, såsom mig synes, ganska välbetänkt, att icke någon ledamot kan uteslutas från Riddarhuset, såvida icke ett Utsk. först deröfver blifvit hördt. Jag föreställer mig, att Gr. Horn ej behöfver många ögonblicks eftertanke, för att finna grunden för detta lagens stadgande, hvarförutan man kunde begagna ögonblickets förvillelser, hvilka inom en representantkammare lika lätt som annorstädes kunna uppkomma, för att utesluta en person , som icke vore behaglig för den tillstädesvarande majoriteten, och jag hemställer, om man icke i detta afseende bör bedöma en persons sätt att uttrycka sig efter den ton och de seder, som tillhöra den dass medborgare, hvartill han räknar sig. Jag har icke den lyckan att känna tonen i de ministeriella och diplomatiska salongerna; men jag är öfvertygad, att en helt annan ton begagnas i de mera borgerliga kretsarna, der hyfsningen och menniskovärdet mindre bedömas efter ord, än efter handlingar. Temligen hårdt vore det ock, om hvarje ledamot i detta Stånd skulle nödgas, innan han fick rätt att yttra sig, instudera den diplomatiska och förnäma jargon, sorn fordras i de ministeriella salongerna. Gr. Horn torde således finna, att begreppen om god ton i detta fall äro ganska relativa. Jag upprepar, att jag anser Hr Crusenstolpes uttryck Jiafva varit olämpligt, samt att jag ej velat begagna det; men jag anser det hvarken vara personligen förolämpande eller kunna föranleda till sådana åtgärder, ^om 3o § Ridd.- Ordn. omförmäler. Hr Rosenblad, Bernh.:
Under den 26 sistlidne Februarii hafva samtlige RiksSlånden remitterat till Constitutions-Utskottet en, uti Memorial den 22 i samma månad, af Stats-Utskottet framstäld Anmärknings-anledning mot föredraganden af Krigsärender, och hvilken anledning, enligt meddeldt Protocolls-Utdrag, hemtats från 1820 och 1822 årens Bikung till R, S. Brot. $:dje Sami. 15 it4 ConslitutxonsUtskottets Betänkanden. Revisorers erinran, vid dispositionen af de, för åtskilliga från Kronans Förråd till Utrikes ort exporterade krutpartier, influtna medel, så vidt som dessa, utan att i ordentlig väg till Statsverket ingå, blifvit, jemlikt aflåtna Nådiga befallningar, reserverade för Tredje Hufvudtitelns förstärkning eller af KrigsCollegium använda för särskildta behof; förmälandes StatsUtskottet hufvudsakligen att, ehuru Stats-Ulskottets vid sista Riksdag gillade förslag till Inkomsttitlarnas beräkning, innehöll att deribland till 50,000 R:dr upptagna krut och salpeter-försäljningsmedel skulle uppkomma, genom tillverkningarnas afyttrande inom Riket, häraf likväl desto mindre bort dragas den följd, att hvad medelst afsättning å Utrikes Ort inflöt, kunde från Inkomsten, under den generela benämningen : Krut och Salpeters-försäljningsmedel uteslutas, som all export af berörda Artiklar den tiden var förbjuden: hvadan ock, efter Stats Utskottets tanka, rättast förfarits om varan, såsom i alla händelser en Stal ens tillhörighet, blifvit Staten tillhandahållen och, lika med andra intrader, behörigen redovisad. Constitutions-Utskottet delar visserligen den af Stats-Utskottet framlagda åsigt att, i fall Kongl. Maj;t täckes, efter Eget ompröfvande, anbefalla försäljning af stör - Constitutions-Utshottets Betänkatiden. 115 re eller mindre, FörsvarsVerkets behof öfverstigande Krutqvantiteter, Kongl.
Annorlunda förhåller det sig t. ex. i Preussen, hvarest man i den permanenta betjeningen för infordrandet af och kontrollen öfver flera andra vigtiga slag af beskattning på förhand har en till bränvinskontrollen användbar personal, derigenom nemligen att hvar och en vid skatteeller kontroll-väsendet anställd person äfven måste utbilda sig i denna ifrågavarande riktning, hvarföre också de flesta, såsom förr är anmärkt, en längre tid tjenstgöra såsom surnumerärer, för att erhålla den erfarenhet, som är erforderlig. Härtill kommer vidare den omständigheten, att kontrollen öfver mäskebeskattningen kommer att erfordra särdeles betydliga utgifter, långt mera än någon af de andra skatter, som hos oss kunna komma i fråga, och det utan att erbjuda motsvarande fördelar. Såsom ännu ett inkast emot mäske-beskattningen kan äfven den omständigheten anföras, att den medför nödvändigheten af olika skatt på mäskekar-rummet, allt efter som olika material användes, liksom ännu dertill ett på en annan grundsats byggdt beskattningssystem, nemligen materialbeskattning, som derigenom blir nödigt. Med hänsigt till hvad man ofta hör yttras, att man nemligen genom mäskebeskattningen skulle få en säker grundval att stöda beräknandet af skatten uppå, för att den vid skattesatsens bestämmande påräknade afgift per pott produkt äfven verkligen skulle utgå, får Kommissionen slutligen upplysa, att detta är ett misstag, i hvilket hänseende man endast behöfver hänvisa till mäskeskattens historia i Preussen, hvarutaf det synes, att den i osäkerhet i nämnde afseende ieke ger pannebeskattningen mycket efter. Vid mäske-skattens införande år -IS20, beskattades mäskekaren med \ sbgr. 5 pf.') per 20 Quart"), för, att kunna träffa den färdiga produkten med enskattafl Ggr. 3 pf.*"), hvilken skattesats redan -1824 biet' förhöjd till t ä/2 Sgr. per 20 Quart mäskerum, och *) En Preussisk Thaler Svenskt banko. 1 sbgr. således Bil. till Särskilda Utsk. Mern. N:o A. 'i 26 Norska Kommiss. Betänk, ang.
Banco, och hvilken Summa må af Statsmedlen utanordnas lill Kongl. Maj:ts BefallningsbalVandes i Länet disposition, som öfver verkställigheten af inköpet böra hålla hand; Lärandes, i händelse af bifall härtill, underdånig anmälan hos Kongl, Maj:t därom göras, Hvilket allt vördsamligen öfverlemnas Lill Riksens Höglofl. Ständers pröfning, med anmälan derjemte, att llögvördige Preste-Ståndet, den 29 sistlidne Julii, bifallit Utskottets förra Utlåtande rörande förevarande fråga* Stockholm den 24 September iSa3. 4o S ta ts-Uts kottets Betänkande». Riksens Högloft. Ständers Statssamt Allmänna Besvärsoell Ekonomi-Utskotts Utlåtande, i anledning af Riksdags-Fullmägtigen Nils Håkansons Memorial, om Skattläggningsmethoden af Sågoch MjölQvarnar. Tili Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens handläggning har Hedervärda Bonde-Sländet öfverlemnat ett Memorial af Piiksdags-Fuiimägtigen Nils Håkansson, från Christianstads Län, deruti klagas, att emot den praxis, som vid skattläggning af Såg-Qvarnar, åtminstone i Skåne, i början skall varit följd, att af den såglön, eller vinst, ett Bräde af livar 1'e Tolft, som tillföll Såg-Qvarnegaren, >orde tolftedelen utgå såsom skatt till Staten, sedermera af Kongl. Kammar-Col - Stat s-U t s k o 11 e t s Betänkan den.
Maj:ts befallningshafvande böra öfver efterlefnaden af alli hvad i denna författning stadgadt blifvit, hålla allvarlig hand; och skall det ovilkorligen åligga krono-, stadsoch polisbetjente, samt andre i sådant afseende vederbörligen förordnade personer, att förbrytelser deremot på det allvarsammaste beifra; egande derförutan alle och en hvar rättighet, att förbrytelser emot denna författning angifva och åtala; undantagande barn emot föräldrar, samt tjenstehjon, under den tid, de i tjenslen äro, emot husbondefolk; men rättighet att, så i städerne som på landet, anställa visitation och göra beslag, tillkommer endast kronofogdar, landsoch stadsfiskaler, länsmän samt andre af justitia3-kanslers-embetet eller Kongl. Majt:s befallningshafvande förordnade personer, äfvensom polisoch stadsbetjente i städerne, hvar och en inom sitt distrikt, så vida ej, hvad kronofogdar och länsmän beträffar, desse, genom Kongl. Maj:ts befallningshafvande, efter bos Kongl. Maj:t föregången underdånig anmälan blifvit bemyndigade att anställa visitation äfven utom deras distrikt. Då beslag göres, skall det ske i två tillkallade vittnens närvaro och efter det bränvins-brännings-redskapens innehafvare eller, i dennes frånvaro, hans på stället varande ombud eller någon af hans husfolk derom blifvit tillsagd; åliggande det nämnde publike betjente att, när förbrytelser hos dem af andra angifvas, målen lagligen instämma och utföra, dock på angifvarens äfventyr och ansvar, om angifvelsen saknar grund eller anledning, eller diktad är.
114 Fr9gan om gossars och flickors gemensamma undervisning sammanhänger p9 det innerligaste med qvinnofrågan i sin helhet, ja hon utgör rent af en integrerande del af densamma, sa att ej gerna någon kan intressera sig för den senare, utan att äfven följa den förra med deltagande. Ty vill man omdana ett menskligt förhiillande, m b t c man framför allt se till, hvarifrSn detta härleder sig och vid detsammas rot b ö j a sin reformatoriska verksamhet. Men allt menskligt gar med sina rötter tillbaka till barndomen. Under densamnia u t s b vanligen de onda eller goda frön, hvars frukter vi ej säilan skönja först i mognare ar. Förgäfves vore derföre att arbeta pS likställighet mellan könen, p9 att St qvinnan förnäriva lika rätt som mannen till utveckling, sjelfstandighet, sjelff6rvarf och del i mensklighetens stora kulturarbete, om man icke b6rjar med barnen. Hade man derföre kunnat g1 i rätt ordning rid lösningen d qvinnofr&amp;gan, borde man egentligen just hafva börjat med att arbeta för sainuna2rwis~ung orlr samuppfostran. Gossen och flickan p i sin moders knX drömma ej om de konstgjorda skiljemurar. hvilka en i vissa afseenden p i orätt spar kommen civilisation skall meilan dem timra allt högre och högre för hvarje % de lefva. Det är tyvärr endast i barnkammaren nej, icke ens der, annat än under de allra första aren som man slipper att höra talas om denna 9tskiinad. Det dröjer ej m h g a Sr, innan gossen och flickan lärt sig, att de tillhöra olika slagten med skilda vägar, skild undervisning, skild behandling. Hvad som är godt, rätt och passande för den ena är ej alltid godt, rätt och passande för den andra. Gossen skall göras sa manlig, s 1 positiv som möjligt, flickan sa qvinlig, d. ä. sil negativ som ske kan.
Svenska stats-verkets bidrag till omförmälda hofhållning måtte under benämning: »Deras Kongl. Högheter Hertigen och Hertiginnan af Östergöthland» uppföras å Riks-Staten med del återstående beloppet 106,000 R:dr R:mt; hvaremot det hittills varande anslaget för »Deras Kongl. Högheler Arffurslarne» 20,000 R:dr B:'ko eller 30.000 R:dr Runt, deraf någon andel icke längre klefve för H. K. H. Prins Oscar erforderlig, ansetts kunna för »Deras Kongl. Högheter Hertigen af Dalarne och Prinsessan Eugenie» bestämmas lill 20,000 R:dr och således minskas med 10,000 R:dr sistnämnde mynt. Med hänsigt lill de ökade lefnadsköslnader, som för H. K. H. Hertigen af Östergöthland måste blifva en följd af Dess förestående' förmälning, hafva Rikets Ständer beviljat den af E. K. M:t i berörda afseende äskade summa, 106,000 R:dr Runt årligen, äfvensom Rikets Ständer bilällil, alt, med upphörande af det i nu gällande Riks-Slat för Deras Kongl. Högheter Arffurstarne uppförda anslag af 20,000 R:dr B:ko eller 30,000 R:dr Runi, en årlig summa af 20,000 R:dr sistnämnde mynt anvisas all utgå med 10,000 R:dr lill H. K. H. Hertigen af Dalarne och med samma belopp, såsom handpenningar, till H. K. H. Prinsessan Eugenie. 2:o. Att det å denna Hufvud-Tilel med 11,230 R:dr B:ko, eiler 16,845 R:dr Ruut uppförda anslag för »Polis-, lysoch renhållningen vid Kongl. Slottet oell Arfprinsens Palats,» måtte tillökas med 5.655 R:dr Runt.
Jag ber att få fasta Hr von Hartinansdorffs uppmärksamhet på att det står i samma §: ”för alla öfriga städer och orter erlägges i r:dr.” Summan är bestämd lika för alla kringresande theater-dirécteurer, och afgiften kunde tagas för hvarje representationsdag. Hr Ribbing: Jag finner det vara en nog egen princip, att man ej skall äga rätt att beskatta en utländning, på sätt som är föreslaget, utan att ban skall vara närvar, vid Bevilln.comite'en. På samma vis skulle man kunna säga, alt om en utländning koper en egendom, behöfver han icke underkastas taxering för densamma, emedan han är utländning. Det skälet är således icke något sådant, som lägger hinder i vägen för antagandet af hvad Utsk. föreslagit, icke heller finner jag derför något hinder af hvad som förekommer på i9:de sidan. Här är frågan om lindansare och konstridare, som icke har sammanhang med det andra. Jag tillstyrker bifall till Utsk:s förslag. Hr von Qvanten: Jag gillar icke den afgift Utsk. föreslagit af 2 r:dr, som en direeteur för en vandrande skådespelaretrupp skall lemna till theatern i Stockholm; ty jag anser, att om dessa 2 r:dr skola utgå, så bör det ock vara den enda bevilln., som en sådan person bör betala, och skulle jag vilja hafva denna afgift nedsatt till i r:dr för hvarje representation. All annan bevilln. anser jag olämplig , synner - De ii 3 October f. m. 5i ligast som den, hvilken ålägges bevilln., äfven någorstädes skall vara skattskrifven; men hvar äro väl desse kringvandrande konstnärer mantalskrifne? De komma i dag och resa i morgon, de tillhöra ej ens vårt land, — hvar skola de skattskrifvås? Må derföre en sådan person erlägga en skälig afgift för hvarje representation; må det vara den beviiin. han bör vidkännas, och den är man säker att kunna utbekomma.