Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
ftomma, i 6£än3ftultt ocft t t) ttj:t&gt;otna Satute 3et » tåtftnaiapet x.ppet ftBä3t, cjnatt 0 j W t möBefnA fiona3e tö3t j&amp;t 3et ftt&gt;å£Cen mot Atajuat på oitymta * j ?tån j ?Pa33tat en Eeen3e (9cft fott,t en tanften på ocft Atatfta utöjWt oinga * på t uattnen Atlogevv j-ag un3et damtai ot3 Apfttet ocft ftutu uagen på. ftnoga på åt ftäAtat t ef3 lo * v fiatnj; (!ocft stimmat ftttng Atofl tttvSta Sunftfet, J; tån punftt Atugotna ut, t ooft otntetttDet. BeAtut, AfittSet. jä£f !t fampan gtam Attt 3oft, a^tonfttetAen, ocft 3a tte^naS ocft SHLej-Den å t ut3 p u n f l t, £j.u6en. fycftfiga en toEtg Boll, ApetAen. ocft Auemfta Ano p å titntetmånaSet ftåWen tnte 3en ocft ä n n u Aen. ^enom Aom, Anön ApänAttgt ftafftatna. Atatft ute ftxn3tft.uA Aotgetna ugnen, iga tettaAAen, atftetAfaAAen. 93acftenA ät Aj-oat, » noat. 6&amp;t|.mningen - riting - tj-uSetj matft, ftutta tAen me3an ocft.
Dito — i §emte Dito — 16. ©mtöesfårfåljare, bofatte od) jfaDigt roijfanDe på roijja, till fmiDe&förjaljning af konungens SöefallningSfyafwanDe utfatte, (fällen, i §må klamer: förila klaren £H:Dr 10: — StnDra Dito _5;_ 2lnDre 33 flndre, af 33rufö*egare till f)aitde(é*refor med Sernfmidett antagna od) wederbörligeit förpajjade, pevfoncv, i £må (Elaner: tölfta €(a£en . 9v:dr 20: — Olibra tito — 10: — £Defa fvfhtämnde jfola derjemte, till fäberget för afgiftenö erläggande, iafttaga f>vr>aC) rörandedpäflfyandlare är förejfrtfroet. 0ocfnc*£åfare med practique, i £roå Claier: Serfia Claren £K:dr 5: — hindra dito , . r . — 3: — ©pannmle^andlandc, forn icfe äro jordegare, Slrrendatorer eller brufare af Remman på landet, taperaö efter deraö rörelfe, lifa med ©täderneé handlande, 0pelm«tt, -^årads* od) ©odine*, i $wå Clafer: förila ©äfen SX:dr 5: — flndra dito * , . — 3: — Corp od) C«genf>etcr, forn på längre eller fortare tid äro afföndrade från fin rätta 53olftad, od) fådana, font från äldre tider blifnoit upptagna från ©ocfemflllmänntngarneö uttnarf, äfmenfom till enjfildeö nöje od) beqmäm* ligfjct uppförde 3fbi)ggnadec å upplåtna platfer, roärderaö odj utgöra 25e* roiUning, lifa med all annan jord på landet famt gaftigljeter i ©fäderne. filia öfriga §orp od) Sägenljeter inbegripa^ under åpemmanenö wärde, odj fomtna fåledeö icfe att ferjfildt taperaö.
Utom dessa mera allmänna förslag har blifvit yrkadt: Af Anders Pehrsson från Malmöhus län, att Rikets Ständer, med tillkännagifvande af den åsigt, att i allmänhet, der jernvägs-kommunikationer, vare sig genom statens eller enskildes försorg, blifvit öppnade, Post-verket borde begagna desamma till brefs och paketers fortskaffning, måtte hos Kongl. Maj:t anhålla, att General-poststyrelsen anbefalldes, att sända posterna emellan städerna Lund och Malmö på den der redan befintliga jernväg; k Sammans. B ev.- samt Allm. Bestoch Ehon.-Utsh. Bet. N:o 9. af Lars Rasmusson, alt sorn postföringen emellan Kungelf samt Marstrand och Oroust, hvilken skedde två gånger i veckan nattetid och utan att postiljon medföljde, vore lörenad med stor fara, så att postföraren nödgades hafva en karl till sitt biträde, för att förhindra postens bortröfvande, det måtte hemälde postförare erhålla en tillökning i postlegan, motsvarande minst ”två tredjedelar af hvad för den större postföringen kunde blifva anslaget;” samt af Pehr Östman, att som egarne af hemmanen 6 f/2 seland N:o 2 Näs samt 20 1/2 seland N:ris 1 och 2 Näsland i Säbrå socken af södra Ångerman lands fögderi, genom Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes i Wester-Norrlands län utslag den 31 December 1850, som Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-kollegium fastställt, blifvit ålagde att, emot åtnjutande af båtsmans rotevakans-afgift. biträda posthemmanen Mörtsal och Näs i dem åliggande postförings-skyldighet, oaktadt de förre sådant bestridt, det måtte förstnämnde hemman från denna skyldighet befrias, emot det alt de afstode ilen anslagna vakans-afgiften.
Sedan Kongl. Majit, efter det Bergs-Collegium samt Högsta Domstolen och Justitie-Kansleren blifvit i ämnet hörde, med bifall till hvad Rikets Ständer vid flera föregående Riksdagar hemställt, under den 5 Juni 1850, förordnat, alt Bergstings-Rätterne, äfvensom den domsrätt, hvilken hittills tillkommit de vid Sala och Stora Kopparberget befintlige Grufverätter, skola med år 1851 upphöra, har Kongl. Majit, jemväl under samma dag, anbefallt BergsCollegium att, med föranledande häraf, inkomma med förnyad t underdånigt Förslag till ordnande af Bergslagsstaten samt dervid anställde Tjenstemäns befattningar och åligganden, i hvilket afseende Rikets Ständers ifrågavarande skrifvelse blifvit till Bergs-Collegium öfvei leornad, för att vid berörde förslags uppgörande tagas i öfvervägande. 304:0 af den 25 Juli 1848, angående meddelande af föreskrifter i fråga om anläggning af anstalter för ängsvattning (141). Vid föredragning häraf den 1 Juni 1849 har Kongl. Majit i nåder förklarat, att Kongl. Majit ansåg någon tvekan icke böra uppstå om tillämpligheten, äfven på ängsvattningsanstalter, af hvad i uppgifna hänseenden genom de af Rikets Ständer åberopade lagstadganden jemte Kongl. Förordningen den 20 Januari 1824 redan blifvit om vattenverk i allmänhet föreskrifvet. Hä rom afgick nådigt bref till Kamrnar-Collegium. Se Svensk Författningssamling W:o 35 för år 1849. lOS-'0 af den 29 Juli 1848, angående ersättning åt Boställsinnehafvare för deltagande i vattena Rappningseller sjösänkningsföretag (14 6). 1849 den 6 Juli har Kongl. Majit i anledning af denna Rikets Ständers framställning låtit utfärda allmän Förordning om deltagande i vattenafledningsföretag för boställen och annan Staten tillhörig jord.
Maj:t torde finna skäl, att till Rikets Ständer framställa förslag om beviljande, för denna jernvägs fullbordande, af ett anslag, stort 75,000 R:dr Banko, eller enahanda summa som för Nora-Ervalla jernväg blifvit anslagen, att för ändamålet disponeras af ett bolag, som, på de vilkor Kongl. Maj:t i öfrigt kunde finna nödigt bestämma, förbunde sig att fullända Norbergs jernväg i öfverensstämmelse roed det af Löjtnanten Adelsköld uppgjorda förslag; Uti häröfver infordradt underdånigt utlåtande af den 15 nästlidne Juli hade Styrelsen för Allmänna Vägoch Vattenbyggnader hufvudsakligen anfört Vidkommande förra alternativet af ansökningen, eller att Staten skulle inlösa jernvägen, ansåg Stats-Rådet, i betraktande af hvad Styrelsen för Allmänna Vägoch Vattenbyggnader i underdånighet anfört, sig sakna skäl att i sådan syftning tillstyrka någon Kongl. Maj:ts åtgärd. liih. till lt. St. Skrifvelse, M 93.
Vi hafva endast fått ett i slatsregleringen intaget förslag alt utbetala 100,000 r:dr b:co; och det har blifvit ytlradt här i dag af Hr Cederschjöld, alt om blott penningar vankades, skulle det ej vara omöjligt att förbättra corrcct.inrättnma. Vi hafva i slatsregleringen fåll en anleda, lill den förmodan, att en propos. skulle, såsom en bilaga till den reqvirerade summan, ankomma; men af Frih. Akerhjelms yttrande synes, alt denna förväntan ej ägt riklig grund. Då blir frågan skiljd från alla episoder och partiella discussioner, hvilka uti en salong, sådan sorn denna, visserligen alltid kunna hafva ett visst intresse, men rut egentligen icke höra till ämnet, då här helt enkelt är fråga, huruvida vi skola inleda Utsk. alt tillstyrka stadgandet af en sådan partiel lag eller ej. Jag får för min del förklara, att jag anser det högst olämpligt att ingå på en sådan partiel lagstiftning, helst de motiver, som för ett sådant stadgande blifvit anförda, synas vilja gå ut på att göra våra gamla lagar mera vandaliska än förut. Jag vill ej ingå i någon speciel undersökning, huruvida stora förbrytare böra ställas under martial - D en 15 Februari f. m. Jagar, eller på annat sätt expedieras, emedan jag icke anser lämpligt att här ingå i sådana detaljer; men jag tror, att det ej skulle Låta stort, om R. St. vid denna riksdag, då de sakna all ledning af Styrelsens tanka i ämnet, fördjupa sig i denna partiella, eller i hela crirhinal-lagstiflningsfrågan. Jag må hafva orätt uti att äfven uppfatta denna fråga på ett sätt, som gör, att jag anser detta ärende icke nu böra komma under pröfning, nemi. då jag afser hvad vid denna riksdag kan uträttas eller icke. Jag tror att, om man förbiser en sådan synpunkt, som rätt eller orätt må kallas politisk, vet man icke, hvar man stannar. Jag tror, att denna riksdag kan blifva ganska kraftig i att åstadkomma correctiver för hvad som skett; men att den blir alltför kort, att tillvägabringa lagförslag, der principerna äro omtvistade, oell detaljerna lätt kunna leda till oändlighet.
Men jag måste lindra min smärta med öfverlygelsen, att jag har gjort min pligt, a;t jag ej mera kunnat uträtta, då mina medborgare ej lemnat mig större förtroende, och såsom hvarje annan, besegrad uti strid för en rättvis och fosterländsk sak, söka min tröst deruti, att det goda dock en gång skall segra och att mina motståndare, som i dag äro mäktigare och större än jag, emedan de segra, kanske äro mindre, dä vi skola mötas inför häfdernas allhärjarting. Fäder nesiandets vänner fä nu, såsom uti Konung Gustafs tid, taga till valspråk, ”Gud och Sveriges allmoge”, tvenne beskyddare, som ännu icke någon af Sveriges fiender kunnat besegra. Jag har yttrat min öfvertygelse; med den är jag glad att alltid kunna lefva, och för den skulle jag vara glad att kunna dö. Skulle den af en del af Ridderskapet ock icke delas, sä får jag åtminstone för min del begära propos. lill bifall pä det nu föredragna förslaget lill representationens ombildning, och om denna propos. skulle af Hr Landtm, uppfattas vara med nej besva2 11. 12 Den 28 A u g u s ti. råd, begär jag votering och att contrapropos. matte blifva, ”villner nej, beslutar 11. o. Ad., att förslaget, med stöd af 81 § Reg.F., skall hvila till nästa riksdag, och inbjuder Medständerna att instämma i samma beslut.” Jag bar slutat; jag vill blott ett ögonblick fästa uppmärksamhet på ett pär tirader ur Hr von Ilarlmansdorffs tal, hvilket iner bevisar för nyttan och nödvändigheten af det nu föredragna förslagets antagande, än allt hvad som derföre yttrats; — för alt ej utdraga tiden med att genomgå det hela, långt såsom en half evighet, för att visa, alt det är öfver allt dessa tirader likt. lif von Hartmansdorff har sagt: ”att nuvar. ståndsinrältuing och representation bör bibehållas, derföre alt den är utgången ur våra öden, sammanvuxen med vår historia, ja, med RiksSt:n sjelfva, vier än att de sjelf va veta det'"1
Stadna två Stånd mot två, förfaller frågan; men instämma två Stånd i R. o. Ad:s beslut, uppkommer ett annat förhållande än det, som genom 3:ne Stånds beslut redan var gifvet. Utsk. hade således bort endast tillkännagifva de 3 Ståndens beslut, och att R. o. Ad:s deremot stridande altså komme att förfalla. Jag instämmer altså deruti, att R. o. Ad. må vidblifva sitt fattade beslut och för öfrigt låta saken gå sin gäng, helst den rätteligen redan hort anses afgjord. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade godkänna Bevilln.Utsk:s yttrande i denna punkt. Ropades nej. Gr. von Fersen: Jag anhåller om propos. till vidblifvande af det fattade beslutet,. och anser denna punkt för öfrigt icke erfordra någon åtgärd. Uppå derom framställd propos. beslöt R. o. Ad. alt förblifva vid sitt i afseende på denna punkt förut fattade beslut. F1111 tu a g t e r. R. o. Ad. förblef vid sitt i denna del förut fattade beslut. Contract emellan jordägare och torpare eller a lidra personer om några tunnland jord, dervid städja erlägges. R. o. Ad. fann denna punkt ej erfordra någon åtgärd af R. o. Ad. Arrendeoch andra contract emellan enskilda personer, a n g: d e egendomar, hus, rum, & c. Den föreslagna voter:spropos:n godkändes. 6 Den i December. Lysningssedel’. Den föreslagna voter:spropos:n godkändes. 4 § 3 afd. af Utsk:s förslag. R. o. Ad fann Utsk:s yttrande, rörtde denna punkt, ej erfordra någon åtgärd af R. o. Ad. Föredrogs ånyo Constit.Utsk:s d. >9 sistl. Nov. på bordet lagda wernor. N:o 4*3 nied utlåt, öfver återreniisserna på förslaget i meraor.
B:co, men då verkliga förhållandet lär vara att priset är högre än det är upptaget till i gamla taxan, så skulle 25 procent af det verkliga i'åtdet blifva betydligen högre, och följaktelin de näringar som behöfva stenkol blifva be-: eligen besvärade. Herr Grejven och Landt Marskalken fram1 ide proposition dels till bifall af den åsten1, af Utskottet föreslagne inkommande Tull' rocént, dals å nedsättning deraf till 15 procent; men vid bida propositionerne ropadeg Ja och Nej. Den ao Augusti J, nu Hvarefter Herr Grefven och LandtMarfkalken hemställde, att berörde Tullprocent m&tte till 20 fastställas. Bifölls, ”Strängar, Cantille, eller öfverspundne Ba-i ”ser; Inkommande Tull procent 30. Utgåen-: ”de Tull procent 1.” Strängar, Mässings, Stål och Tarm; Inkommande Tull procent 30. Utgående Tull ”procent 1." Herr Mannerhjerta: Jag har flere gånger hört nämnag, att Utskottet utgått från den princip att med låg tull belägga sådane artiklar, som ej här fabricerasUti applicationen har Utskottet ej alltid iakttagit detta. Messingsoch stålsträngar kunna väl här fabriceras, mea deremot ej tarmsträngar. Det är allmänt kändt att hela Europas behof af sådane endast fylles af några fabriker i Rom och NeapelSom denna sak utgör ett behof för Kongl. Capellet och för hvarje Violinspelare enskildt, och det således är angelägit, att få denna artikel till någorlunda billigt pris, så hemställer jag oin ej tullen kunde nedsättas till 10 eller 5 procent. Herr Hjerta: Jag får föreslå, att en sär skilt rubrik bestämmes för tarmsträngar, och att tullen derå nedsättes. Herr Mannerhjerta; Jag får upplysa att Ven So Augusti /, m. Cantlllesträngtr äfven äto tarmsträngar ehuru öfverspundne. Grefve Cronhjelm:
Aflöning till 25 korps-chefer å 1,500 R:dr 37,500: — Dito till 50 korps-adjutanter å 300 15,000: — Målskjutningspremier, 168 R:dr per kompani „ 67,200: — Dito 50 R:dr (en studsare) pr bataljon „ 5,000: — Proviant-ersättning för 40,000 man under 2:ne dagars korpsmöte, å 70,84 öre por man, „ 28,336: — Traktameutsersättning till tillfälligtvis kommenderade instruktörer (officerare, underofficerare och korporaler), högst en per kompani, således 400 instruktörer under 52 eftermiddagar, öfverhufvud 1 R:dr till hvarje. Reservationsanslag „ 20,800: — Summa årligt anslag R:mt R:dr 173,836: — Obs. Af förberörda anslagssummor bör naturligtvis intet utbetalas, utan i den mån skarpsky t tärne erhålla den af mig föreslagna organisationen. Om remiss till Sammansatta Stats-, Lagoch Allmänna Ekonomi-Utskottet anhålles vördsamligen. Stockholm den 8 November 1865. J. M. Lundahl, från Skaraborgs län. Äho Af Olof Mlsson från Westerbottens län, om anslag af allmänna medel till myrutdiJcmngar inom Westerbottens lån.
Sålunda förekomma i sjelfva Regerings-Formen flere §§ med föreskrifter i afseende på Konungens myndighets-ålder, hvilka böra vara af lika innehåll med den 41 §:n, samt i Riksdags-Ordningen åtskillige, hvilka med Regerings-Formens stadganden stå i ett omedelbart sammanhang. Enär Riksens Ständer häröfver fattat deras beslut, lärer det åligga Constitutions-Utskottet att ined dess redactions-förslag till ändring i dylika lagstadganden till Riksens Ständer inkomma, för att deras granskning underkasta ordalagens enlighet med de fattade besluten. Då Constitutions-Utskottet härmed afgifvit dess yttrande i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, återstår allenast att för Riksens Ständer anmäla Utskottets tankar i afseende på frågan om ett allmänt rättesnöre för behandlingen af alla de intill denna Riksdag beredda Grundlagsfrågor, antingen de nu komma att afgöras eller af Riksens Ständer blifva uppskjutna. Utskottet har för sin del ansett denna fråga hufvudsakligen bero af det beslut, Riksens Ständer fatta rörande den föreslagna förändringen i 56 § Regerings-Formen och de dermed i sammanhang stående §§ så i Regerings-Formen som Riksdags-Ordningen. Utskottet har trott det ej kunna sättas i fråga, att de mål, 724 Riksdagen 1815. sorn till äfventyrs till afgörande kunde upptagas, innan Riksens Ständer stadgat deras beslut i afseende på nyssnämnde §§ och detsamma vunnit Konungens sanction, böra efter 56 § RegeringsFormen tagen i oskiljaktigt sammanhang med den 81 §:n behandlas. Utskottet tror sig dock derå böra fästa Riksens Ständers uppmärksamhet, att, till följe af det obestämda i föreskrifterna, när de användas på Grundlagsfrågors afgörande, och blott med afseende på de anledningar det kunde gifva, att genom olika meningar om Grundlagens förstånd Riksens Ständers beslut kunde stadna utan kraft, det vore af högsta vigt, att berörde 56 § först till afgörande företoges.
Men det kan, å andra sidan, icke nekas, att den allmänna insigten om de betydliga fördelar, som stambanornas anläggning tillskyndar de orter, genom hvilka banorna framgå, samt det stora intresse, med hvilket hela befolkningen, till följd häraf, omfattar dessa anläggningar, nu, mera än tillförene, synes böra föranleda dertill, att Staten såsom vilkor för stambanornas anläggande förbehåller sig att kommunerna inom do delar af landet, hvilka af banorna komma att beröras, skola i någon män medverka till anläggningskostnadernas förminskande. Då härtill kommer att, såsom nyss är nämndt, en mängd kommuner sjelfvilligt erbjudit sig att i förenämnda hänseende lemna bidrag, skulle det måhända kunna anses såsom en orättvisa mot dessa, om andra erhölle jernvägsanläggningar, utan att derföre behöfva på ringasto sätt göra några uppoffringar. Vidare har det blifvit anmärkt att, i fall innevånarne i en viss ort icke godvilligt förena sig om att genom sammanskott bidraga till jernvägsanläggningarne, svårighet understundom kan uppstå att på ett fullt rättvist sätt emellan vederbörande fördela de bidrag, som anses böra af orten erläggas. Dessa svårigheter torde dock numera, sedan kommunal väsendet inom länen blifvit ordnadt, kunna anses i väsendtlig mån hafva försvunnit; och Utskottet tvekar derföre icke föreslå Rikets Ständer, att, vid beviljande af medel lör anläggning af nya stambanor, fästa det vilkor, att kommunerna skola i någon mån bidraga till minskning af anläggningskostnaden. Då likväl åliggandet i detta hänseende icke för närvarande torde kunna sträckas vidare, än till skyldigheten att kostnadsfritt upplåta den för ban-anläggningen och dertill hörande stationer nödiga jord, har Utskottet ansett sig böra hemställa, 7;o. att i afseende på alla de jernvägar, hvilka Rikets nu församlade
Thorsten begaf sig ned till den gräsbevexta stranden och öfverlemnade sig åt dessa ljufva drömmar, som en stilla åskådning af naturen väcker. Det ligger något så eget, något lefvande, något för menniskosjälen fattligt och till den talande uti hvarje föremål. En mossbeklädd tall, som, utan att akta huru hans grenar slingra sig om hvarandra och torka och falla af, lyftat sin evigt gröna topp emot molnen, tycktes med stolthet visa sin gestalt för en snöhvitstammig, skälfvande björk, hvars lätta qvistar och ljusgröna löf, behagligt lekte i vinden. Det var en bild af mannen och qvinnan. Emellan dem sorlade bäcken och hvarje flyende våg tycktes vilja bortföra de afspeglade bilderna af trädens rörelser på stranden. Thorsten hade icke länge setat der, förrän han hörde, som det tycktes ur ett fjerran, långt bort om skog och fjell, några toner som ordnade sig till en melodi och genomträngde honom med känslor af ett djupt vemod. "Som man ett vallhorn hör Fjerran i skog, Genljudslikt minnet dör, Aldrig hördt nog!" (Atterbom.) I hans inre vaknade de bleka barndomsminnen. Han tänkte på sin moders dödssäng och den hemlighet, som hon der anförtrott honom, men hvaröfver glömskan kastat sin slöja. Det var under ett djupt bemödande att återkalla hvarje omständighet af den förflutna afskedsstunden från det stannade modershjertat, som en oförklarlig ångest begynte fatta honom. "Genljudslikt minnet dör!" suckade han smärtfullt och betäckte sitt ansigte, liksom för att icke störas af något yttre föremål under sin ansträngning att utreda sina erinringar. Tonerna, som han hörde ur skogen, blefvo klarare och den ljuft klagande melodien, en af dessa hemlighetsfulla folkmelodier, blef allt mera genomträngande. Men hastigt afbröts den på en gång. Det var som om det kännande hjerta, som framlockade tonerna, på en gång stannat, som det bröst, som utandades dem, i ett ögonblick brustit. En lång tystnad, en qvalfull, en fredlös, följde.
Jag har ett ytterligare skäl härför, nemligen det, att då vi nu blifvit förenade med ett grannrike, och det måhända finnes ett ömsesidigt sträfvande att närma sig hvarandra; det icke är orätt, om det ena landets Representation går det andra till mötes i så mycken likhet i formerna, som kan finnas möjlig. Jag har ofta och äfven under denna riksdag hort, att man ansett såsom fördelaktigt att kunna antaga Brödrarikets grundlag. 13 II. »G Den ii September f. m» Jag lior icke till deras antal, som tro det; men jag tror, att man lian antaga Brödrarikets form att sammankomma till riksdag livart 3:dje år och att förenkla riksdagsmechanismen, fastän man icke antager grundtypen af dess constitution. Frih. Cederström har ytterligare gjort en anmärkning i afseende på den föreslagna dagen för riksdags öppnande, som Utsk. bestämt till den första helgfria dagen i Oet. månad. Inom Utsk. har denna fråga utgjort ett ganska väsendtligt öfverläggningsämne, och man kommer säkerligen alltid att tvista 0111 hvilken tid i det fallet skall anses för den bästa; men man har trott, att man icke gjorde orätt uti att tillstyrka en dag uti någon af de månader, som egna sig bäst för arbete, nemi. under den mörkare årstiden, då sinnet icke ■vill sysselsätta sig med sådana förströelser, som locka ut i luften, och erfarenheten torde hafva visat, att ingen tid är mera lämplig för meditationer och arbete, än just den mörka årstiden. Om man deremot kommer tillsammans uti Januari månad och riksdagen sannolikt icke kan slutas på 6 månader, skulle man vara inne i sommaren; och då hemställer jag, om man icke lockas mera från riksdagen af våroch sommargöromålen, än man hindras att vara från sitt hem af höstgöromålen. Gr. v. Fersens anmärkning, att ordett lagtima borde utgå, anser jag vara af den beskaffenhet, att detta memor. ovilkorligen skulle komma att hö'- ra tillsammans med det sednare memor., och för den händelse, att Utsk. icke föreslagit något annat än en förändring af riksdagarnas attributioner, är jag af den mening, alt båda rnemortn bort sammanfogas.
Han trodde inte Danielssons försäkran, att den bruna fyrkantiga flaskan innehöll gift. Det hade han hittat på för att icke Strömberg skulle dricka ur konjaken, fast det kunde nu göra Danielsson detsamma. Efter knytnäfslaget hade han ju fått konjak ur just den flaskan. Nej, i de små hvita flaskorna funnos syror och gifter. Han skulle låta den bruna stå qvar. Han öppnade skåpet. Men frestelsen blef honom för stark. – Jag står inte ut längre med dessa djefvulstankar, mumlade han, är du konjak, så kan du tysta dem för en stund åtminstone, och – är du gift, så må det gå! Han tog buteljen och skyndade derifrån. Långt utom E–tuna slog han sig ned i en bergskrefva och satte buteljen för munnen, sedan han förvissat sig om att ingen såg honom. Danielsson hade inte ljugit. Flaskan var ej densamma som innehållit konjaken. Med ett förfärligt tjut af smärta slungade Strömberg flaskan från sig. Men han hade fått nog för döden, som efter några timmar under den obeskrifligaste kamp slutade hans lif. En idé. Strömbergs sjelfmord hörde ej till de händelser, som uppväcka någon större sensation. Att moraliskt och kroppsligt ruinerade varelser i anfall af ånger öfver deras förfelade lif och utan hopp om en bättre framtid beröfva sig sjelfva lifvet hör ty värr ej till sällsyntheterna. Dödssättet var likväl litet ovanligt. I regeln tillgripa sjelfspillingar af denna kategori drunkning eller hängning som medel att förkorta lifvet såsom de billigaste och lättast åtkomliga. Man talade således ej mycket om saken, och ingen satte den i samband med branden i Danielssonska fabriken, om icke möjligen några sqvallerkäringar, hvilka vid sina kafferep kommenterade sjelfmordet och sig sjelfva ovetande kommo sanningen ganska nära för en gång. Endast en tänkte med uppriktigt deltagande på Strömbergs sorgliga slut. Det var hans amerikanske vän från bolagskrogen. Det torde vara obehöfligt att närmare presentera denne, då han redan blifvit genomskådad af den aflidne. Fridolf Hammar kände sig obehagligt berörd af händelsen.