Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Barthelemy under nuvarande förhållande vore af intet ekonomiskt värde, såsom icke varande af de colonier, der några plantager kunde äga rum, utan en ofruktbar ö, hvars hela värde bestod uti den hamn, som der funnes; att under krigstider denna hamn visserligen kunde vara af vigt, emedan handelsfartyg af alla nationer då kunde der inlöpa, upplägga sina varor och afsätta dem på andra orter; men att under vanliga förhållanden densamma vore af alldeles ingen nytta, och alt följaktligen af besittningen af sjelfva ön inga inkomster vore alt hemta, utan endast utgifter, hvilket äfven erfarenheten under de sista 20 åren besannat, under hvilken lid ulgifterne i och för ön kunna calculeras till omkring 20,000 r:dr b:co årligen. Vid sådant förhållande, och då de politiska och stalsrältsliga frågorna af K. M., innan Dess nåd. propus, i ämnet till R. St. afgafs, voro bedömda, så återstod för Utsk. ingene ting annat, än att tillstyrka antagandet af den K. propos.; anseende Utsk. ali Riket skulle göra en vinst, om ön kunde på förmånliga villkor till någon annan stat afträdas, hvilken kunda finna med 9 H. 81 (142 Den 151 April e. m. sitt intresse förenligt att äga denna s. k. coloni. Under åberopande af hvad jag nu haft äran anföra, tillstyrker jag R. o. Ad. att bifalla Ulsk:s utlåt. Frih. Stackelberg, Robert: Jag bar begärt ordet, för att lill alla delar instämma i hvad Gr. Horn och Frih. Sprengtporten i ämnet anfört, emedan jag anser delta vara en pligt af mig emot det folk, för hvars styrelse jag tinder någon tid stått i spetsen, och hvilket beslår af meuniskor, som äro Svenskar lika såväl som vi. flvad först beträffar ön S:t Barthelemys försäljning, sä tror jag icke, att R. St. dertill äro berättigade, utan att först hafva häröfver hört öns befolkning; ty man kan väl icke sälja dessa menniskor såsom man säljer en fårahjord! Hvem vet om icke till och med en und. skrifvelse till K.
Banco, bade Kongl. Maj:t, genom Nådigt Bref den 23 Augusti samma år, efter i ämnet gjord ytterligare framställning och i betraktande deraf att GosselHiaus resa utsträcktes äfven till Chili med flere länder, och att det förra anslaget var beräknadt endast för ett års resa, förklarat det Gosselman borde för ännu ett år uppbära ytterligare 3,000 R:dr Hamb. Banco. Dessutom och då det uti Instruclionen för resan uppdragits åt Gosselman att, när så nyttigt pröfvades, göra uppköp af Modeller, Ritningar m. m., blef, uppå underdånig anmälan af Herr Siats-Ministern för Utrikes Ärenderne, genom Nådigt Bref den 28 Sept. samma år medgifvet, att de förut meddelade Creditiv finge ökas med 1,000 R:dr Hamb. Banco, för hvilket belopp Revisorerne förmoda' att Gosselman, sedan han frän resan återkommit, afgifver behörig redovisning. g) Genom Nådigt Bref den 1 Februarii 1836 har Kongl. Maj:t förordnat utbetalning af 2,000 R:dr Hamb. Banco, till bestridande af hemliga utgifter vid underhandlingar med Barbaresk-Staterne, äfvensom genom Nådigt Bref af samma dag förklarat, att ailöningen för nedannämnde -Tjenstemän från och med år 1836 skall utgå till följande belopp, nemligen: Gencral-Consuln i Förenta Staterne . 3,500 R:dr Hamb. Banco. „ i Brasilien 3,500 „ „ „ ■ „ i Lissabon 3,500 „ „ „ Svenska Pastorn i Londén, arfvode . 900 „ „ „ samt ett arfvode för en ny Handels-Agent i Italien stort 2,500 R:dr Hamb. Banco afsättas, hvilken befattning sedermera den 26 April s. å. blifvit tillsatt.
Det är sannt, att Banken ifrån början erhöll fonden af Staten, hvarpå sedan sedlar utgåfvos; men hvar och en fick insätta silfver emot sedlar. Också blefvo dessa sedlar så begärliga, att man med Författningar måste förbjuda Landträntmästare att taga agio för deras utvexling emot silfver. Man har yttrat åtskilliga farhågor emot depositräkningen, såsom en anledning till de största vinglerier. Jag bekänner, att jag icke kunnat fatta, hvaruti dessa vinglerier skola bestå, ty de, sorn speculera på cursen, måste nödvändigt vända sin uppmärksamhet på vexelköp, men icke på silfverköp, hvilket senare ofelbart kostar 7 å 8 sk:r på Riksdalern, för silfrets inoch utförande ur landet; hvilket utgör hela den skillnad i cursen, som sedan år 1823 ägt rum. Vill man närmare undersöka, huruvida någon anledning till farhåga är, så måste man göra sig reda för hvilka de äro, som troligen komma att begagna depositräkningen. Först och främst torde många af dem, som nu låna på silfverpanter, öfverflytta sitt silfver på depositräkningen, när icke panten, genom deri nedlagd arbetskostnad, har ett högre värde eller egaren af annan orsak vill behålla densamma. För det andra tror jag, att de, som gömt speciemynt i den tankan, att osäkerheten vore så stor, 46 Den 17 December f. m. att de heldre cederade räntan än förlorade capita let, gerna skulle vidtaga denna utväg att göra ett sådant mynt frugtbart. För det tredje torde mången, som har ett öfverflödigt husgeråd af silfver, heldre insätta detta på depositräkningen, i stället för att sälja det lill Guldsmeden. För det fjerde skulle alla, som hafva fordringar i utländskt mynt, och alla, som kunde skaffa sig utländska lån, vidtaga en utväg, hvarigenom de kunde få säkerhet att betala sitt lån efter samma värde, som det gjordes. Af alla dessa personer är knappt någon, som sätter in silfver i Banken, om icke depositräkning existerar, och den måste således vara af stor vigt för ett ökadt rörelse-capital.
Befallningshafvande sålunda i underdånighet hemställt: att af tillgängliga medel måtte anvisas, såsom anslag utan återbetalningsskyldighet, hela den af Löjtnanten Schough beräknade kostnadssumman, 77,759 R:dr, till utförande af vägganläggningen mellan Gellivara och Skröfven, eller ock att, derest hinder häremot skulle möta, dock för sträckningen emellan Leipojerf och Skröfven måtte beviljas den derför uppgifna summan af tillsammans 46,880 R:dr, samt att blifvande anslaget, i stället för att öfvertagas af den Direktion, som till arbetets utförande skulle bildas, måtte, enär denna Direktion syntes icke blifva i tillfälle att anskaffa borgen till säkerhet för detsamma och för arbetets utförande, ställas till disposition af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, som lämpligast borde vid sommarens inträdande åt nybvggarne, hvilka då icke förmådde aflägsna sig till nedre landet för att söka arbetsförtjenst, bereda sådan på stället och draga försorg om lifsmedels anskaffande och transporterande till orten. Uti häröfver afgifvet underdånigt utlåtande har Styrelsen för Allmänna Vägoch Vattenbyggnader erinrat, hurusom, sedan berörde arbetsplan blifvit för flera år sedan uppgjord och till Styrelsen inkommit, samt menigheten då, i ämnet hörd, förklarat, att densamma, om tre fjerdedelar af beräknade kostnaden anvisades, ville verkställa arbetet och för ali framtid underhålla vägen, dock under anhållan, alt, enär företaget ansetts af för stor omfattning att på en gång utföras, anslag till en början måtte anvisas till anläggning af vägen blott mellan Skröfven och Leipojerf, Styrelsen uti det före innevarande riksdags början i underdånighet afgifna general - Kongl. May.ts Nåd. Prog.
I öfverensstämmelse med hvad sålunda blifvit anfördi, får Utskottet föreslå: 4:o, alt Fullmägtige i Riksgälds-kontoret må, genom upplåning, under de vilkor, som stadgas uti § 198 af det för nämnda Kontor nu gällande, eller § 178 af det vid innevarande riksdag antagna reglemente, anskaffa de medel, hvilka för det af Kongl. Majit äskade särskilda kreditiv å Tre millioner Riksdaler till försvarsverkets fullständigare ordnande erfordras; 2:o, att, för godtgörande af de medel, som för detta ändamål varda upplånta eller af Kontorets tillgångar förskjutna, samt lili iiqviderande af de i följd af upplåningen erforderliga räntor, Rikets Ständer må anslå ett årligt belopp af En million Riks - 4 Stats-Utskottets Memorial N:o 240. daler Riksmynt, att utgå för år 18G4 och hvartdera af de följande åren, intilldess samma medel varda till fullo återbetalda; 3:o, alt Fullmägtige må få åt sig öfverlemnadt att, med afseende å de lider, då den till ränta och amortissemeut för nu ifrågavarande lån anvisade årliga tillgång är att för Riksgälds-kontoret påräkna, fastställa betalningsterminerna för såväl obligationernas kapital, som de upplöpande räntorna; samt 4:o, att Bevillnings-Utskottet må erhålla uppdrag att lill Rikets Ständer inkomma med förslag, angående della årliga belopps utgörande för tiden intill 4 8G6 års utgång.
Men desse bilda undantag; regeln är den jag sagt; och af denna 1 följer att, i brist af Svenskar eller Norrmän, så qvalificerade som de nyssnämnde, consulaterne besättas med handlande i consulatorten. — Enär ett sådant förtroende af en främmande regering medförer anseende och tillförer affärer, öfvertages det gerna af de första husens chefer, hvilka medelst sina förhållanden till de loenia embetsmyndigheterna nödvändigt förmå, till flaggans fördel, vida mera än en torftig Svensk tjensteman, som med knapp nöd förmår lifnära sig vid den, i brist af bättre fortkomst, sökta consulsposten. — Betänkligt vore likväl att exclusive åt utländningar lemna vården af våra commerciella intressen i främmande hamnar. Men nu finnes correctivet i Generalconsul von Ståbis förslag; ty derigenom att i hvarje land tillsattes ett inskränkt antal generalconsuler, behörigen lönade af Staten, och man åt dem lemnar att under eget ansvar tillsätta alla de öfriga många consulerna och vice-consulerna samt att taga dem bland infödingarna, bland de handlande i residensplatser, äro båda ändamålen vunna. Consulat-tjenstebefallningen blir bestridd öfverallt af en handlande, som på stäG let äger anseende, men handelsintresset blir ändå i högsta instansen styrdt och bevakadt af Svenskar eller Norrmän, som innehafva generalconsuls-platserna. — Annorlunda vinnas icke båda ändamålen; ty aldrig få vi råd att löna mängden af consulater och vice-consulater. Ej heller kunna deras antal minskas; fastmera blir nödvändigt att det öka; ty ehvar våra flaggor trafikera, böra de helsås af Skandinavisk flagg, svajande öfver ett consulat. Hvad åter beträffar consulernes ställande under utrikes ministern, så tror äfven jag, att det vore fördelaktigare. Engelska consulaterna rapportera till utrikes departementet. Fransyske consulerne och generalconsulerne stå under utrikes ministern till den grad, att de avancera i diplomatiska corpsen, räkna tur inom densamma.
— Vid pastorat under 5o pxantal , 2: I afseende å efterlefnaden af hvad sålunda i nästföregående och denna § föreskrifvet är, gäller: 1:0 att vederbörande skola vid förslags insändande till sådane tjensler, å hvilka fullmakterna böra efter denna grund karteras, foga behörigt utdrag af föregående fem arens taxerings-längder, jemte uträkning öfver dess lönei n k o m ste rs medel bel o p p; 310 att, vid tillsättande af förtroende-tjenster eller andra beställningar, samt fullmakters meddelande m. m., hvartill förslag icke eger rum, det åligger vederbörande, som fullmakter,öppna bref eller konstitutorialer m. rn. kontrasignera, eller de derför belöpande afgifter uppbära och redovisa, att infordra och till handlingarne lägga behörig uppgift på ofvannämnde lönebelopp; 3:o att, vid aflemnandet till konsistorierna af vallängderna för ecklesiastika beställningar, bör fogas en af lands-kontoret eller häradsskrifvaren ur taxeringslängden meddelad uppgift å löne-inkomsterna för de sislförflutne fem Bevillning!- ' txkotlels Betänkande, N:o H. K t fem åren. En lika uppgift bör för patronella-ecklesiastika beställningar åtfölja patroni kallelse, ela elen lill konsistorium inlemnas. 4:o att regements-skril vare och kommissarier samt bokhållare, genast efter erhållen underrättelse om de inom regem eniel yppade vakanser, till chefen inlemna lika beskaffade utdiag ur regementets taxeringslängder. '§ 7- Undantag ifrän och lindring uti föregående stadgan den; hvilka undantag och lindringar dock ej sträcka sig till den del af stämplade pappersafgiften, som utgår i stället för slen fordna kansli-gebuhren och sigillpenningarna, utom i de fall, då befrielse i anseende till fattigdom är medgifven. 1 :o Frän stämplad papper befrias :
Inte var det ett karaktärsfel, att han var glad och eftersökt och Göteborgs förnämste ryttare — mamma lät nästan påskina något sådant. Bästa beviset för att han ej var beräknande eller egennyttig, gaf han väl genom att välja henne, en fattig flicka. Mamma fick inte vara orättvis! Modern försökte i det längsta att icke ge vika. Men när så Agda sade: »mamma har inte rättighet att påtaga sig ett sådant ansvar som att skilja oss åt», kände Alida, att hon åtminstone ej hade mod att göra det. Hon tänkte den första sömnlösa natten och de många följande på så mycket sorgligt och ängslande. Man sätter barn in i världen till en ungdom af försakelse, arbete och lidande, bör man då åtminstone ej ge dem lof att välja det, som de tro skall bereda dem lycka! Har man själf haft sådan tur med det man valt, att man vågar lita på sitt omdöme? Hon såg, hur Agda magrade och tynade af — hur det förut så jämna lynnet förändrades till nervös häftighet eller modlös nedslagenhet. I Guds namn då! Men med ett villkor, att förlofningen skulle hållas hemlig; endast de allra närmaste skulle invigas. Agda skötte sin plats på kontoret som förut, och Otto utverkade sig tillstånd att besöka familjen de aftnar, han ej var på annat sätt upptagen. Agda var säker på att mamma och Hedvig skulle tycka om Otto, så snart de bättre lärde känna honom. De hade förut endast sett honom på afstånd, antingen i sin penibelt engelska kostym, flanerande i sällskap med någon af stadens elegantaste ungherrar, eller uppfångat en skymt af honom, när han i korrektaste riddräkt susat förbi dem i allén. Hos Otto observerade man först hans kläder, sedan honom själf. Nu emellertid, när han om aftnarne kom upp till dem och satt och pratade trefligt och gladt, under det damerna sysslade med sitt arbete, började de hålla af honom. Det låg verkligen något godmodigt och älskvärdt öfver honom — han liknade Clara också till det yttre, samma blonda, ungdomliga typ, som lät honom se ut snarare som en tjugoän en trettiåring — och han förde med sig den fläkt af yttre värld, en man alltid medför och som käns så uppfriskande i ensamma kvinnors lif och hem.
Mathilda skulle nog förstå att ”leda och stödja” honom i hans sträfvan samt värna om hans inre lif som endast en sann och verklig kärlek kan det. Ty Karl är icke allenast en individualitet med möjlighet till den rikaste utveckling för egen del, han har derjemte ett behof att verka för hela menskligheten, samt en förmåga att samlande och ordnande vända sig utåt, hvilken förmåga på det omsorgsfullaste måste skyddas och bevaras, om den skall kunna blifva allt hvad den kan och bör. ”Och jag är viss om – lilla Matti – att du skall ega både vilja och förmåga till allt detta. – Ja, och så sist var det nu det, att Mathilda måste lofva henne att, när hon kommer till Stockholm för att helsa på Karl, under hela tiden bo hos Anna Whitlock. ”Du behöfver inte alls vara rädd för detta, ty jag har ett eget litet hem, hvilket icke alls står i samband med skolan och der du således icke behöfver frukta att störas af lektionsbuller. Detta måste du nu riktigt säkert lofva mig, lilla Matti, – hör du det!” Jag är säker om att hon tror sig handla af den mest oegennyttiga vänskap när hon skrifver detta och tecknar under sitt bref: ”Karls gamla och din nya vän.” Redan innan Karl for hade Matti och han talat om att företaga sin bröllopsresa till Norge. Han hade alltid önskat att komma dit, och så hade Anna så många relationer der. Javisst. Så kan hon liksom osynligt följa dem. Hon släpper efter på linan och låter den hala ut. Men nog håller hon fast, var säker om det, och hon skall allt veta att draga dem till sig igen. De äro ingenting annat än marionetter i hennes hand. Jag hatar henne. Jag hatar henne som den förskjutne hatar en segrande rival. Jag hatar henne som en ensam qvinna kan hata den andra. Jag hatar henne som en förtviflad spelare hatar den som samlat alla trumf på hand. Jag hatar henne af instinkt! Dessa ogifta medlemmar af qvinnoligan deruppe sitta som spindlar i sina hål, sträckande ut sina giriga klor efter allt som kommer dem förbi. De måste ha surrogat. Gumman sade mig i dag att Axel ändrat adress.
Detta stadgande lyder sålunda: »I anseende till den under vissa delar af året hämmade, och alltid, i afseende å tiden för posternas framkomst, osäkra postförbindelsen mellan fasta landet och Gottland, äro följande förmåner beviljade Diskont-verkets gäldenärer på denna ö: l:o. De, hvilkas lån förfalla under de fyra första månaderna af året, bibehållas vid omsättningsrätt, ehuru föreskrifna respit-månader under tiden tilländagått, så vida omsättningen fullgöres före den 16 påföljande Maj månad. 2:o. Den som, under förstberörda fyra månader, å Post-kontoret i Wisby, under öppen rekommendation, ingifver till sitt ombud i Stockholm stäldt bref, med de för Iåns slutbetalning eller omsättning nödiga handlingar och medel, jemte till och med åttonde dagen från inlemnandet beräknad öfverränta, samt derefter till Lands-kansliet i Wisby inlemnar en duplett af det erhållna poslbeviset, vare befriad, i förra fallet, eller vid slutbetalning af lån, från erläggande af all ytterligare ränta, och i det sednare, eller då omsättning sökes, från erläggande af mer än 5 procent ränta å lånets, efter den på förutnämnda sätt gjorda afbetalningen, återstående belopp; börande omförmälda lill Lands-kansliet i Wisby ingifna poslbevis, jemte specificerad förteckning öfver desamma, efter det kommunikationen blifvit åter öppnad, med först afgående post, från Landshöfdinge-Embelet till Diskont-verket i Stockholm öfversändas, för att tjena till vederbörlig kontroll. 3:o. Lån, hvilka under November och December månader varda lånsökande på Gottland beviljade, skola, så vida lånsökande det åstunda, genast utassigneras.» Jemlikt 199 §. får ej någon häfta i lånerörelsen mot hypothek af aktier och publika papper, för mera såsom läntagare, än sammanräknadt 20,000 R:dr B:ko, och ej heller för större belopp i borgensförbindelser, än denna summa.
Jag vill visserligen icke vara vidlyftig, utan blott till besvarande upptaga ett par af de anmärkmr, som Gr. Sparre nyss anfört. I afseende derpå att hästarne vid Lifgardet till häst ej skulle vara märkta, får jag äran upplysa, att det är en ofantlig skillnad emellan de hästar, som finnas vid ett värfvadt och de vid ett indelt cavalleri-reg:te. 'Vid de förra äro de hela året under tillsyn af befäl och manskap. Då de stundom utsläppas på bete, åtföljas de vanligen af s. k. stovaktare. Hästarne vid indelta cavallerireg:ten deremot, hvilka, såsom jag i min reservation anmärkt, ofta antagas vid ganska unga år, utsläppas sedan på bete, och undergå på denna lid till form och figur så betydliga förändringar, att då de höstetiden uppställas, äro de mången gäng nästan oigenkänbara. Jag skulle föröfrigt hafva mera att orda om jag ville upptaga R. o. Ad:s tid dermed. Jag ber blott få tillägga, att i anledn. af hvad sorn bär blifvit yttradt om sympalhier, lemuar jag visserligen delta ord sitt fulla värde, men tror likväl, att man deruppå bör fästa föga afseende vid bedömmandet af hvad som är rätt eller orätt, nyttigt eller icke nyttigt. Frih. Hamilton: Jag ber den siste värde talaren om ursäkt, men när det icke är fråga om laglig rätt eller orätt, utan blott om att befordra en persons intresse, utan att någon annan förlorar derpå, och han framförer skäl, som synas vara grundade, så skulle man göra mera än orätt om man icke afsåge dessa skäl. Föröfrigt är det visserligen onödigt att häruti tillägga något; jag vill blott nämna, att om, såsom man här nämnt, hästarne springa bort i skogar och utmarker, så är det lika svårt att leta rätt 380 Deja 20 O c to ber. på dem, antingen de hafva märken eller ej. Får åter ägaren fatt på sin häst, känner han nog igen honom utan märke. Allmogen i Sverige har icke svårt för den saken.
Några barn leka till venster i alléen utåt torget, och deras vakterska, en ung, nätt barnflicka, sitter på den lilla bänken på samma sida, lifligt samtalande med en lifgardist som står sprättig och uppsträckt framför henne. Första Scenen. TVÅ FRUNTIMMER. TVÅ HERRAR. EN BARNFLICKA. ALLA BARNEN (om hvarandra). Ja, ja! trädhök! Hurra! (de springa till hvar sitt träd, och fatta posto EN GOSSE. Hurra! Nu ska' vi leka trädhök! EN LIFGARDIST. BARN. 4 der, samt fortsätta sedan den nämnda leken under skratt och stoj). DET LÄSANDE FRUNTIMRET (ser upp ur boken). Fasliga barn att stoja! Det vore väl om barnen blefve förbjudna att leka på allmänna promenadplatser! DET ANDRA FRUNTIMRET. Åh, de stackrarne ha' minsann inte för många sådana! FÖRSTA FRUNTIMRET (ser förnämt på henne genom sin pince-nez). Hm! (läser vidare). DEN KORPULENTA HERRN (till den magre). Odrägligt varmt i dag! Hm! svettas som i ett ångbad! FÖRSTA HERRN. Får jag inte bjuda assessorn på en liten frukost! Sjön suger ... ha-ha-ha! ANDRA HERRN. Tackar allra ödmjukast! Nå, hvad tror brukspatron om representationsreformen? FÖRSTA HERRN. Ja ... det ... har jag just inte tänkt mycket på! När listorna va' nere på min ort så höll jag på med mitt nya ångbränneri ... hade inte fan tid att tänka på tocke der skräp! EN GOSSE (springer efter en annan). Kull! (slår honom i ryggen så att den andre far emot den korpulente herrn) Se opp, tjocka herrn! DEN MAGRA HERRN. Del kan jag inte klaga öfver! FÖRSTA HERRN (höjer sin käpp). Se opp sjelf, byting ... eller skall jag... GOSSEN. Äh! herrn kan inte ta' fatt i mig! (de springa skrattande undan). FÖRSTA HERRN (lugnt).
I medlet af maj öfverflyttade Södra teaterns sällskap till Djurgårdsteatern och tog upp Offenbachs från en annan stock-holms8cen kända buffa-operett » Tjufskyttarne », som gaf många goda hus i senare delen af månaden.En Linnéan före Linné. Ett supplement till alla konversationslexika. (Efter monografier af prof: r Louis Orié. Af Albert Seberg. Stora män blifva ibland ganska nyckfullt behandlade af efterverlden. Än få de som Shakspeare vänta ett par hundra år på odödlighetens lager och än ha de som Rudbeck d. ä. oturen att få en Atlantica underkänd af en senare tids mera nyktra uppfattning. Än roar sig forskningen med att kasta storhetens mantel öfver gestalter som man trott längesedan vara dömda och glömda, och än skär hon bort stora flikar af de mantlar som redan blifvit utdelade. Det senare förfarandet är i vår tid det mest omtyckta och ofirat förekommande. Man dämoniserar en Napoleon, man förmenskligar en Gustaf Adolf, man uppsöker föregångare åt Pasteur och Graham Bell och man finner uppslaget till Darwins evolutionsteori hos Goethe och Lamarck. öfver hufvud erbjuder den moderna kritiken ett motstycke i stort till den bekanta processen mellan Yictorien Sardou och en italiensk dramaturg om författareskapet till Odette. Alla förhandlingarne gå ut på att visa huru mycket den ene lånat från den andre. Men då rättegången är slut, kommer publiken endast ihåg, att Sardou har skrifvit en komedi och att han haft en process med en annan herre, hvars namn man icke vidare erinrar sig. Orsaken till både rättegången och glömskan är ej svårt att inse. Det finnes en naturlig böjelse hos menniskan att förknippa minnet af stora tilldragelser med det om stora personer. I detta hänseende får den Upsala-professor rätt som sade, att » det högsta i historien är det personliga ». Man förbiser allt för ofta, att epokgörande upptäckter, icke äro stundens utanseklernas verk, att de icke framträdt som Minerva ur Jupiters hufvud, utan att dertill kräfts ett långvarigt och mångsidigt förarbete.