Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då det likväl vore att antaga, det en dylik exposition, som den nu inställda, komme att ega rum under någon af de nästföljande åren, har Kongl. Maj:t nu i nåder föreslagit Rikets Ständer, att på deras Riksgälds-kontör, såsom kreditiv, anvisa en summa af 50,000 R:dr Banko, att af Kongl. Majit, i mån af behof, användas till betridande af omkostnaderne för sammanbringandet och afsändandet till Frankrike, återhemtningen derifrån och vården i expositions-lokalen af de bidrag, som från Sverige till denna exposition aflemnas, samt för transporten från Paris till Svensk hamn af de utländska djur och landtmanna-redskap och produkter, sorn för Svensk räkning å expositionen uppköpas, äfvensom att af denna summa måtte få betäckas de mindre betydliga utgifter, hvilka för den innevarande år tillämnade, men inställda expositionen egt rum.
Det förefaller nemligen naturligt, att, om i detta hänseende skall göras någon skillnad, hvilket Komiterade dock afstyrka, lindringen borde tillgodokomma förstnämnda slag af pensioner. § io För sådana bolag, hvilkas förvaltning och räkenskaper äro ställda under offentlig myndighets kontroll, hafva Komiterade trott den förmån böra medgifvas, att reserverade vinstmedel icke beskattas annorlunda, än såsom tillskjutet kapital, och nettovinsten således beräknas endast efter ärsutdelningen till bolagsmännen. Staten tillgodokommer i allt fall slutligen skatt af hvad desse erhålla utöfver sina egna tillskott, och man uppmuntrar härigenom till bildande och förstärkning af reservfonder, som alltid måste vara för allmänheten, åtminstone i någon mån, betryggande mot den stora vådan af förlust på fordringar hos aktiebolag. Komiterade anse bankrörelse rätteligen hafva bort beskattas lika med annan rörelse. De sedehitgifvunde bankerna äro emellertid nu underkastade särskild högre beskattning och Rikets Ständer torde icke vara villige att eftergifva den inkomst staten härutaf haft. Ett undantag i afseende å dem torde äfven möjligen kunna rättfärdigas, då rättigheten lill sedelutgifning beror på särskildt privilegium. Men då synes det ock lämpligast, att särskildt beskatta just denna rättighet och icke den del af dessa bankers rörelse, som kan drifvas af hvar och en annan, utan att vara underkastad särskild bevillning. Komiterade hafva derföre ansett sig böra föreslå, att bankrörelse först beskattas såsom annan rörelse, men att bank, som har sedelulgdhingsrätt, för denna rätt åläg^es särskild afgift. Förutsättande, att Rikets Ständer af de sedelutgifvande bankerna vilja uttaga ungefär samma bevillningsbelopp, som hittills, hafva Komiterade föreslagit, att för hvarje 1,000 rdr af det högsta belopp under föregående året på en gång utelöpande sedlar erläggas Två riksdaler i bevillning. Bilagan litt. F utvisar nemligen, att denna bevillning i medeltal för tre år utgjort omkring 54,000 rdr. Privatbankernas tecknade kapital var vid 1858 års slut omkring 25 millioner riksdaler.
I grund af hvad jag sålunda haft äran att anföra, visar sig tydligen, att genom 16 § Reg:sF:n, sådan densamma d. G Juni 1809 antogs, hvarje Svensk medborgare blifvit tillförsäkrad en fri religions-utöfning, d. v. s. rättigheten att sjelf välja den religion, hvartill han sig bekänna ville, samt skydd i utöfningen af densamma, utan annan inskränkning i den sålunda meddelade religions-friheten, än att Grundlagens stiftare, till stöd och uprätthållande af Statskyrkan, bestämt, uti 2 § Reg:sR:n, att Konungen alltid skall vara af den rena Evangeliska läran, samt uti 28 §, att civile embetsman och domare skola tillhöra samma lära. Nyss åberopade §§ i Grundlagen visa nogsamt, att genom 16 § Reg:sE:n alla i äldre lagar gifna förbud mot affall från den Evangeliska läran blifvit uphäfna. emedan i annat fall, då den Evangeliska läran redan genom Upsala mötes Beslut blifvit såsom den enda bekännelsen för Sveriges innebyggare antagen, samt MissgerningsBalkens 1 kap. 3 § innehöll förbud mot affall från samma lära, det ingalunda erfordrats att särskildt i Reg:sF:n stadga, det Konungen samt alla civile embetsman och domare skulle bekänna sig till den rena Evangeliska läran. Härförutan och då Grundlagens egna stiftare, eller 1809 års Konst.Utsk., såsom äfven anmärkt är, förklarat, att hvarje medborgare blifvit tillagd religions-frihet, mäste det vara uppenbart, att sådant skett genom stadgandet uti 16 § Reg:sF:n, emedan svårligen någon lärer kunna på allvar vilja påstå, att sådant skett hvarken genom Upsala mötes Beslut eller genom 1686 års Kyrkolag, som bestämma, att alla Sveriges innebyggare skola bekänna sig till den rena Evangeliska läran, eller genom 1 kap. 3 § MissgerningsBalken och 7 kap. 4 § ÄrfdaBalken, hvilka belägga affall från samma lära med straff af landsförvisning samt förlust af arfsrätt.
Men månne icke äfven här en direkt rasfrändskap är medvärkande orsak? Hellenerna hade länge blomstrande kolonier i Italien och voro äfven oafsedt dessa kolonier besläktade med de italiska folken — hos bägge folkens gemensamma ursprungsfolk förefunnos möjligen de egenskaper embryotiskt inneboende, som först slagit ut en blomma i Athen och sedan äfter 15—20 sekel en ny blomma i Firenze. Den liknande lokaliteten vid Medelhafvets stränder äller icke långt från desamma, som är särskildt ägnad att framkalla handelsstäder af en viss likart, hvilka i sin ordning äro ägnade att framkalla liknande kultur och konst, kan emällertid också räknas som medvärkande orsak. Tyrus, Sidon och Carthago, hvilkas invånare ju icke tillhörde samma rasgrupp som hellener och italer, hafva äfven de utvecklat konst och vetenskap, som torde likna hellenisk och italisk kultur och konst icke blott genom direkt påvärkan på de sednare utan äfven af nyssnämnda grund. Man måste desslikes erinra sig att konsten och kulturen i Firenze var direkt påvärkad genom studiet af den antika helleniskt-romerska konstens äfterlämnade reliker och af den antika litteraturen. Sannolikt skulle dock alla dessa faktorer haft ett mindre likartadt resultat på en befolkning, som vore mindre i genealogisk frändskap med hellenerna än befolkningen i Firenze. Om jag jämför tvänne folk, hvilka ej befinna sig i härstamningsgemenskap, vare sig som systerfolk äller som moderoch dotterfolk — jag bortser här och hela uppsatsen igenom från den möjliga för alla öfverraser, semiter, arier, mongoler etc. gemensamma härstamningen från ett och samma ursprungsfolk — men af hvilka det ena blifvit påvärkadt af det andras litteratur, t. ex. jämför judarne och engelsmännen, finner jag hos bägge dessa folk vissa likheter. Det förekommer, om jag ej misstar mig, bland engelsmän och nordamerikaner en fantastisk men halft på allvar tagen saga om engelsmännens härstamning från Israels tio förlorade stammar.
Till hwad jag nyst anförde utbeder jag mig fä tillägga, att de orden: till answar ställaS, ritan ester GtänderS beflut skulle äfwen möj. kigen kunna uttydaS, säsom upphäfwande ben försatt, ning Riksens Ständer wid iZoo ärs Riksdag togo, att Banco-och Riksgälds - Covtoirets Fullmägtige af Revisorcrne kunde ställas till answar inför Hvf, Rätten. Jag är ej angelägen att denna författning bi« Kchällcs, men jag frugtar för eolliston mellan försatt, rungar. Herr Den 2F October. 456Z Herr kotklieb ansäg hwad Grefwe Norner förklarat sä tillfridställande, att han tillstyrckte det § oförändrad mätte antagas. Grefwe Norner: Den 110 § spnes MlK eqentcligen hafwa afseende pä öfwcrläggningarna inom SkändenS lstsrm. Oe kunna k) här komma i fräga. För öfrigt instämmer jag i de anmärkningar Herr Lilverstoips och Friherre Leäsrström gjort. Herr von Scköntx tror ej den lil § wara tillräcklig, eller den no öswerfiödig att citera, ven lii handlar allenast olli säkerhet under pästäen» be Riksdag. Fullmägtige böra äfwen fredas alt ej dcK emellan kunna antastas. Herr Grefwen och Ordföranden gjorde derefter den proposition, att efter orden: Gtän» der allena, införes: och enligt de instructioner de stadgat hafwa, samt jämte den III § äfwen ben 110 § Regerings»Formen citeras. BifbllS. 70 Z Bifölls med ConstikutionS - UtskottetS förcfligna tillägg. 71 ^ Bifölls äfwen med det föreslagna tillägget. 72 §.
Om kommunen, såsom sådan och i sin helhet, icke vore pligtig dertill, så måste hvarje annat förslag anses vara förslag till ett frivilligt bolag, och i ett sådant kunde den enskilde ledamoten ingå om han behagade, men äfven vägra att ingå. Finge det åter antagas, att kommunen egde rätt att såsom kommunalt ärende behandla hvarje förslag, sorn kunde väckas och af den öfvervägande mängden anses nyttigt, då skulle ingen kommuns ledamot veta, i hvilka förslag och spekulationer, han icke kunde inledas. Att blifva skattdragande ledamot af en kommun skulle då vara högst vådligt, men till förebyggande af en sådan fara, hade vår lag samt, enligt hvad motionären förmodade,- hvarje lands lag bestämt, hvad som vore kommunalt onps. Lagen skulle, i motionärens tanke, icke hafva besvärat sig med ett sådant uppräknande, i fall meningen varit, att dessutom allting annat skulle kunna för tillfället göras till kommunalt besvär. Emellertid skulle i sednare tider en sådan tolkning velat göra sig gällande, i strid med hvad förr ölligt Varit. Man hade fått höra påstås, att äfven byggnads-företag samt andra kostnader och ansvarigheter, än de i lag och författningar uppräknade, kunna blifva föremål för kommunalt beslut och den enskilde ledamoten sålunda tvingas, SammansaUa Lagsami Allm. Besv.- och Elcon.-Ulsholtets Betänkande JS:o 25. 27 att likaväl deltaga dem, som i de lagligen föreskrifna. Men det vore angeläget, att fullkomligt bestämda och uttryckliga lagbud i detta ämne funnes, så att icke ovisshet och olika tolkningar blefve möjliga, och har motionären derföre hemställt, om icke i allmänna lagen, då densamma uppräknar de besvär, härad, socken, by, stad eller annan kommun måste underkasta sig, borde uttryckligen tillkännagifvas, att dessa besvär och inga andra vore kommunen skyldig att draga; och att tillika borde uttryckas, att om på en eller annan ort, i anseende till egna lokala behof, hvilade något annat onus, än i allmän lag funnes stadgadt, skulle, för att kommunen må kunna ålägga enskilde ledamöter att i sådant onus deltaga, den uråldriga häfd eller den lagligen tillkomna särskilda författning styrkas, hvarpå ett sådant onus grundade sig.
Anslagets bibehållande till oförändradt belopp beviljades. l8:o Cavallerioch Artilleri-hästars remontering, skoning, m. m. Hvad Utskottet tillstyrkt afslogs, och deremot bifölls anslagets uppförande till det förut å stat bestämda belopp. 19:o Artilleri-hästars underhåll af rusthållare vid afsutna Cavallerier. Anslagets bibehållande till enahanda belopp godkändes. 20:o Fouragering för värfvade Cavalleriets och Artilleriets hästar. Hvad Utskottet tillstyrkt, bifölls. Prot. Hvad Utskottet, rörande Regementets indragning, föreslagit, afslogs, men hvad anslaget för detsamma angår bifölls. 22:o Gottlands National-Beväring. Ståndet beviljade icke blott bibehållandet af det till denna Beväring utgående anslag 33,000 R:dr, utan ock det af Kongl. Maj:t äskade anslag 1,897 R:dr 37 sk. 4 r:st till förbättring i de för underbefäl och spel vid Gottlands National-Bevärings Infanteri och Jägare utgående löner. O O O Den af Utskottet föreslagna Skrifvelse afslogs. 23:o Hallands Beväring. Anslagets bibehållande i staten till enahanda belopp, som hittills, beviljades, hvaremot den af Utskottet föreslagna indragning af Hallands Bevärings befäl afslogs. Fortsättningen af föredragningen uppskjöts till det i morgon utsatta plenum. Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Stals-Utskottets Utlåtande N:o 202, i anledning af erhållne återremisser å Utlåtandet N:o 44, angående Riks-stalens iredje Hufvud-Titel, och i sammanhang härmed förekom sistnämnde Utlåtande. Ståndet, som bifallit Utlåtandet N:o 44, med undantag al 4 och 37 punkterna, fattade, i anledning af Utlåtandet N:o 202 följande beslut: Vid 3:dje punkten, angående Staten för Generalitetet.
Och för sådana magts skull, som honom gifven var, fruktade och räddes för honom all land, och folk, och tungomål; han drap hvem han ville, han upphöjde hvem han ville, han nedertryckte hvem han ville. Men då hans hjerta upphof sig, att han vardt stolt och högmodig, vardt han kastad ifrå sin Konungsliga stol, och miste sina härlighet; Och vardt drifven ifrå menniskor; och hans hjerta vardt likt vid vilddjur, och han måste löpa ibland vildåsnar, och åt gräs såsom oxar, och hans kropp låg under himmelens dagg, och vardt våt, tilldess han lärde veta, att den Högste hafver våld öfver menniskors rike, och gifver dem hvem han vill. Och du Belsazar, hans son, hafver icke ödmjukat ditt hjerta, ändock du allt sådant vetst; Utan hafver upphäfvit dig emot himmelens Herra, och man hafver måst bära hans hus kärile fram för dig, och du, dine väldige, dina hustrur och dina frillor, hafva druckit vin deraf; dertill lofvat de silfver, gyldene, koppar, jern, trä och stengudar, hvilke hvarken se, eller höra, eller känna; men den Guden, som hafver din anda och alla dina vägar i sine hand, hafver du intet ärat. Derföre är denna handen sänd ifrå honom, och den skrift, som der upptecknad står. Och detta är skriften, som der upptecknad är: Mene Mene, Thekel Upharsin. Och hon betyder detta: Mene, det är: Gud hafver räknat ditt rike, och ändat det. Thekel, det är: Man hafver vägit dig på ene våg, och funnit dig allt för lättan. Peres, det är: Ditt rike är åtskildt, och gifvit de Meder och Perser. Då befallde Belsazar, att man skulle kläda Daniel uti purpurkläde, och gifva honom ena gyldene kedjo om hans hals; och lät förkunna om honom, att han var den tredje herren i rikena. I den samma nattene vardt de Chaldeers Konung Belsazar ihjälslagen.
Voteringen börjades kl. \ till 9, och slutades kl. | tili 11, då rösterne befunnos hafva utfallit som föijer: Ja 68- Nej - 87. Herr Silverstolpe, Gustaf Abraham, anförde härefter: Sedan beslutet nu sålunda genom Votering blifvit fattadt, anhåller jag, i stöd af min i grundlagarne förvarade rätt, att i Protocoliet få antecknad min reservation deremot. Jag reserverar mig äfven emot det beslut som genom nyss föregående votering fattades. Mitt skäl är att jag anser dessa beslut, om de komma att gå i verkställighet, medföra så mycken enskild skada för en mängd individuer, och derigenom äfven allmän, att jag ej vill vara ansedd att dertill med min röst hafva bidragit. Uti samma reservation instämde till alla delar Friherre Cederström, Jacob, Friherre Cederström, Rudolph, undertecknad Silverstolpe, Axel Gabriel, Grefve von Platen samt Grefve Stackelberg, Reinhold. Den <) Augusti e. m. 1^5 Upplästes 1 punkten, innehållande tillstyrkande att Götha CanalBolags, i 10 §. af Reglementet förbehållna, rättighet att utgifva Assignationer på Banken af 5 R:drs valeur, icke efter upphörandet af FilialDiscontern3S nuvarande Octroyer vidare får begagnas, utan berörde Assignationers mindsta belopp, efter denna tid blifva 10 R:dr. Bifölls. Upplästes BancoUtskottets i det sednare Memorialet afgifna Yttrande rörande yrkadt stadgande att alla DiscontAssignationer ställda på Banken måtte i Kronans uppbörd emottagasj anseendes Utskottet sådana Assignationers emottagande icke ens kunna åläggas någon privat, och följaktligen ej heller Kongl. Maj:t och Kronan, utan sådant böra ankomma på Kongl. Maj:ts Nådiga bepröfvande. Likaledes
Denna g lyder nemi.: »Hypoteksbanken må ej företaga uplåning, ställd på viss årlig afbetalning, eller utgifva obligationer lydande på så beskaffade lån, utan så är att vilkoren dervid äro förenliga med de grunder, som för sådane låns utgifvande till bypotheksföreningars delegare finnas till efterrättelse fastställda», och i nu föredragne § 10 heter det, att banken vid uplåningar skall i afs:de på lånevilkoren iakttaga hvad i § 9 är sagdt. Men då, enl. reglementet för hypotheksföreningarne, deras lån skola ställas på viss längre amorteringstid, kan jag således ej förstå, huru det skall gå till att banken, som berättigas att äfven uplåna penningar mot obligationer, ställda på inlösen efter upsägning, kan ställa denna uplåning i öfverensstämmelse med den basis, på hvilken hypotheksföreningarne äro grundade. Deli 8ndra anmärkningen är mot sjelfva förslaget att bypotheksbanken skall vara berättigad att, der gynnsamma förhållanden föranleda, uptaga lån. Denna frihet för en hypotheksbank kan jag för min del icke gilia. Jag ber i detta hänseende få återuprepa, hvad jag vid de gemensamma öfverläggningarne redan tog mig friheten yttra, att denna-hypotheksbanks ändamål icke bör vara något annat, än att upträda som en medlare mellan kapitalisterna och hypotheksföreningarne, såsom varande, med stöd af den garanti staten lemnar, bättre än dessa sednare i tillfälle att betinga fördelaktiga lånevilkor, men att denna uplåning icke bör ske i vidsträcktare mån, än kändt är att hypotheksföreningarne förmå konsumera. För min del kan jag derföre ej gilla ett annat sätt att gå tillväga, ty skulle hypotbeksbanken få sysselsätta sig med att uptaga ej blott smärre upsägbara lån, utan älven vara berättigad uplåna, då intet kändt behof för hypotheksföreningarne vore för handen, så förvandlas dess verksamhet h. o. h. till en vanlig lånebanks-rörelse.
Manderström, Carl Adolf, beviljade 14 dagars ledighet från och med d. 21 Aug.: JU 1,976. Hr von Knorring, Erik Oscar. Riddarhus-Uts kottet: efter JU 1,931. Hr von Echstedt, John Fredrik; JU 2,132. B. Hr af Klercker, Johan Reinhold. Föredrogs ånyo StalsUlsk:s d. 18 och 22 dennes på bordet lagda Utlåt. JVs 230, i anledn. af erhållen ålerremiss å Betänk. J\2 124, ang:de väckt fråga om förändring i nn gällande stadganden i afseende å del åtskillige af K. Kammar-R:ns tjenstemän tillkommande anmärkmsoch aktorals-arfvode. Frih. Cederström, Rud.: Då R. o. Ad. redan afslagit StalsUtsk:s Betänk. J\l 124, anhåller jag, alt Ståndet måtte vidblifva sitt en gång fattade beslut, isynnerhet som Utsk. uti det nu föredragna Utlåt, icke andragit några skäl, som skulle kunna föranleda till beslutets frånträdande, utan fastmera endast till innehållet anmält, men icke vederlagt de anmärkmr, som af PresieSt. vid skedd ålerremiss af ärendet blifvit framställda; hvilken omständighet torde ytterligare stärka an!edn:n till det beslut, som jag nu haft äran förorda. 112 Den 23 Augusti Hr von Hartmansdorff, Äng.: Äfven jag instämmer uti den anhållan, att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt i ämnet fattade beslut. Uppå härefter framställd propos. fann R. o. Ad. för godt, alt med vidblifvande af sitt förut i ämnet fattade beslut lägga Utsk:s förevande Utlåt, till handlingarne. Ånyo föredrogs StatsUtsk:s d. 18 och 22 dennes på bordet lagda Utlåt. JV2 233, i anledn. af erhållne återremisser å Betänk.
Direktm upskjutit detta steg och frågan hade, i afvaktan pä bemälde Hrrjs utlofvade ankomst, ända hittills fått hvila, under förhoppning jemväl, att Ur Gr. liosens bemödanden och underhandlingar i England skulle omsider leda lill ett för bolagets bildande gynsamt slut. Nu, sedan hvarken Sir John Rennie och Hr Sim anländt eller Gr. Rosen till fäderneslandet återkommit, samt Direktms fortsatta tillvaro syntes ändatuålslös, hemställde Ilr ordftden om det icke vore skäl att skrilla till ett definitivt beslutande af bolagets uplösning och återställande af de å tecknade aktier insatte penningar, hvilka vederbönde ägde eli rättvist anspråk att utan tidsutdrägt återfå, då något bolag icke kunde komma till stånd. Efter en stunds diskussion i ämnet, hvarunder Hr Frih. Hamilton yttrade sig för ett omedelbart uplösande af bolaget, i hvilken åsigt Ilr Grosshandlaren Petré syntes instämma, men Hrr Henström och Lovén talade för ännu ett kortare anstånd dermed, serdeles med afseende på den i enskild väg ingångna underrättelsen, att Direktions ledamoten Gr. A. E. von Rosen, skulle hafva lyckats att med Engelska kapitalister och entreprenörer upgöra kontrakt om för jernvägen erforderliga medels tillskjutande, förenade sig Hr Presidenten och ordfiden i denna sistnämnda mening; Och stannade Direktionen i del beslut, all, såvida icke inom d. 25 instundande Juli aktier blifvit uti England tecknade lill ett antal af Femton tusen samt en tiondedel af deras belopp hit öfversändt, den dubbla åtgärd skall af Direkl.-n genast vidtagas: att hos K. M. göra underd. anmälan om bolagets uplösande, samt att, i öfverensstämmelse med 6 § af bolagets reglor, till deras kännedom, sorn å sina tecknade aktier inbetalning verkställt, allmänneligen genom tidningarne kungöra, det de insatte medlen återfås, med det afdrag, som i nämnde § bestämmes; hvilket skulle genom bref corrcsponderande Byräen i London skyndsamligen meddelas. lii fidem Protocolli, C. A. Forselius. Efter upläsningen häraf tilläde Gr. von Rosen:
Ekvall hade således icke bestämdt påstått, att här före-lupit endast en ouppsåtlig misskrifning; och onekligen syntes hvad i detta afseende blifvit i målet upplyst och utredt gifva stöd åt den uppfattning, att Ekvall lemnat berörda oriktiga uppgift i af-sigt att dölja och derigenom undgå den möjliga påföljden af det fel, han genom den olaga vigseln begått och å hvilket fel han, efter det vigseln förrättats, blifvit uppmärksamgjord. I sidanhändelse skalle E. härutinnan uppsåtligen till egen fördel begätt en förbrytelse i sitt embete, som skulle hemfalla under 25 kap. 16 § strafflagen, om än antagas måste, att E. härvidlag endast af förbiseende förgått sig. Derest således E. under målets handläggning inför vederbörlig domstol medgåfve, att han afsigtligen lemnat den oriktiga uppgiften till statistiska centralbyrån, vore sistnämnda lagrum å honom tillämpligt. Om han åter bestämdt bestrede och icke på annat sätt blefve ådagalagdt, att han i detta afaeende uppsåtligen felat, kunde han icke heller för denna förseelse svårare anses än efter 25 kap. 17 § strafflagen. I följd häraf uppdrog j.-o. åt åklagaren att &amp; E. yrka ansvar för den olaga vigseln efter 25 kap. 17 § strafflagen och för den felaktiga uppgiften angående Janssons ålder antingen efter 16 eller 17 § i samma kapitel. Det förtjenar kanske att i förbigående bemärkas, hurusom herr Th. utan närmare motiverirg förklarar, att derest felet skett uppsåtligen, det måste (! ) antagas, att E. härvidlag endast af förhastande förgått sig. För vår del tro vi, att begreppet förhastande — om nu en uppsåtligen falsk uppgift verkligen skulle antagas föreligga — alldeles icke har någon tillämpning på ett fall som detta. Åtminstone skulle väl kräfvas påvisandet af några alldeles särskilda omständigheter, för att en person, som utfärdar ett skriftligt intyg (en muntlig uppgift hade varit någonting annat), hvilket han med uppsåt gör oriktigt, skall kunna anses hafva » förhastat sig ». Återigen har herr Th: s stora mildhet spelat hans juridiska skarpsinne ett spratt.
— Utaf 1861 års anslag, 150,000 R:dr, för anläggning af nya samt förbättrande eller omläggning af backiga eller eljest mindre goda vägar — 56,030: — » det särskilda anslaget, 40,000 R:dr, för anläggning af våg från Storbacken i Ofver-Luleå socken till sjön Waikijaur inom Jockmocks lappmark af Norrbottens län 25,000: — » det utan återbetalningsskyldighet beviljade statsbidrag, 27,500 R:dr, för byggande af bro öfver Urne-elf invid staden Umeå 20,625: — 1861 års anslag till understödjande af mindre liamn byggnadsföretag och årensningar — 20,000: