Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är icke meningen med de penningarne att de skulle utlemnas till kommunerna utan återbelalningsskyldighet, utan de äro endast begärda såsom förlagslån. Förra äret begärde Landsh. för detta ändamål 5,000 R:dr b:ko. Dermed upköptes först spanmål, denna utlemnades, och i den mån sorn medlen återbetaltes användes de ånyo för dylika upköp. Det lyckades förträffligt och denna lilla summa, många gånger omsatt, lemnade ett ganska godt resultat. Samma förhållande blir det äfven med de undsättningsmedel, som för detta år blifvit begärda. Betraktar man brödpriserna i Skåne, så stå de icke alls i förhållande till de höga spanmålspriserna. Brödpriserna äro icke mer än 3 å 4 sk:r marken. Detta tyckes visa att icke någon fara är för brist på brödföda derstädes. Då provinsen derjemte i allmänhet har välmåga, så behöfver man icke sörja för den eller göra någon serskild lagstiftning för att skydda denna provins. Hr von Hartmansdorff yttrade äfven den satsen att man kan vid en Riksdag, då mänga menniskor komma tillsammans, bättre utreda och erfara sanna förhållandet än genom officiela upgifter, och jag ber att få tillägga äfven bättre än genom enstaka upgifter af enskilde personer. Vid en Riksdag samlas folk 360 Den 4 Februari m. ifrån olika orter, och nian bör val tro att dessa menuiskor icke äro så dåliga, så svaga för sitt eget intresse, alt de skulle, då de upfylla sitt kall såsom Riksdagsman, blott verka för sin egen nytta och derefter rätta sina upgifter; och det får jag säga att med afseende på de upjysningar, som man erhållit dels genom Landsh:na och dels genom enskilte personer, som har sammankommit ifrån olika orter, så tror jag man kan antaga att den skildring Utsk. i detta fall målat af nöden och spanraålsbristen m. m. måtte vara något öfverdrifven.
M:s blott tre år förut yttrade åsigt om önskligheten af någon stadga i tull-lagstiltningen, — en stadga, som i allmänhet icke blott för de inhemska produktiva yrkena, men jemväl för handelsrörelsen, måste anses vara af vigt. Efter den fullständigare reform, som, i följd af K. M:s förslag, å 1857 års riksdag bragtes till verkställighet, hade författningen varit gällande allenast 4^ år; och jag föreställde mig att en lika tidrymd ytterligare kunde erfordras, för alt en stabilité må anses vara förtjent af detta namn. För det andra, och ehuru jag väl insåg att tullsatserna å flera mer och mindre betydande importartiklar kunde tåla ytterligare nedsättning i förhållande till deras beskaffenhet och värden, fann jag mig dock icke befogad att inlåta mig i något förslag derom, då jag icke kände huru den minskning i statsinkomst, som häraf kunde föranledas, vore förenlig med den beräkning al behofvet för statens utgifter, som K. M. komme att framlägga för R. St:r. För det tredje, enär jag hade mig bekant att underhandlingar ånyo blifvit öppnade för att tillvägabringa en å Sveriges sida länge eftersträfvad handelskonvention medFrankrike, ansåg jag det, under afvaktan af denna frågas slutliga behandling, olämpligt att vidröra tullbestämmelserna för de varuartiklar, som utgöra föremål för handelsförbindelser med detta land, — och en rubbning af tullsystemet blott i öfriga delar skulle påtagligen hafva till följd störandet af den nödiga öfverensstämmelsen i det hela. Såsom ledamot i Bevilln.-Utsk:t har jag bemödat mig alt äfven der göra nu anförda motiver gällande, — hvad det 2:dra eller financiella hufvudskälet beträffar, med skyldigt aktgifvande på de förhållanden mellan statens inkomster och utgifter, som nu äro oss bekanta. Utsk:t har emellertid, utöfver de rättelser och jemkningar, som Kommers-Coll. och General-tullstyrelsen föreslagit, tillstyrkt R. St:r åtskilliga ytterligare förändringar i tulltaxan. I afseende på vissa bland dem har jag sett mig föranlåten att vid IJtskffs Betänk, bifoga reservation.
» Så vacker h o n är, » sade någon bredvid mig, » hon, den unga frun i den stora, gröna hatten och skära klädningen! Det har varit abonnement på Operan i kväll. De k o m m a bestämdt därifrån. Därför är h o n så elegant o c h, se, han, mannen, har lagt sin teaterkikare på bordet. H a n ser rent af ut s o m en kines. D e t var ett omaka par! » Ett omaka p a r! Ja visst! Illusionen var fullständig. Där satt han j u — kinesen bredvid herdinnan. Tydligt såg jag i spegeln hans stora, klumpiga hufvud nedsjunket mellan de uppdragna axlarna, så att det såg ut, s o m o m han e j hade någon hals. H a n satt hopkrupen, så att hans k r o p p bildade nästan en fyrkant, o c h han var tung, grof o c h robust, ej danad af samma sköra materia s o m d e n fina, lätta gestalten bredvid h o n o m. M e d sina långa, hvita fingrar snodde han d e svarta mustascherna, s o m från den långa öfverläppen under den korta näsan hängde ned öfver m u n n e n, medan ögonen — kinesens s m å elaka, svarta ögon, hvilka sutto litet snedt under ögonbrynen — m e d ett stickande uttryck oroligt flögo af o c h till rundt omkring salen. Då o c h då såg jag hans klumpiga hufvud nicka, alldeles s o m kinesens på tant Ursulas empirbyrå, när man gaf det en puff, — nicka fort och gladt, nicka långsamt o c h gravitetiskt. — Men hans små svarta ö g o n fortforo hela tiden att oroligt irra rundt kring salen. Hon. satt mestadels m e d den blåa blicken sänkt, satt tyst, bortvänd ifrån h o n o m — halsen b ö j d litet framåt o c h öfver hela den späda gestalten något af lyssnande väntan. H o n hade dragit af de långa, m j u k a gands de Suéde o c h lagt d e m från sig på det hvita marmorbordet.
J ig instämmer således i Herr Grefve De la anhållan om Herr Grefven» och LandtMarskalkens proposition , oell kan ingalunda tvifla att ju densamma betnötes ined allmänt bifall. Herr von Hartmansdorff, slunuft: Jag tror mig blott böra tillägga, hvad (Refve Dela G rdie ej bestämdt yttrat, att nemligen 'h t »åtr, pa hvilket Norrska Regeringen år 1818 emottog de Svenska Deputerade, bestod hufvudsakligen rleru i, att hon betalte deras resa genom landet, och att således samma förhållande nu i afseende på de Norrska Deputerades resa genom S erige synes böra äga rum. Grefve De la Gardie". Då jag tog mig friheten föreslå, att Norrska Deputerade måtte emottaga» på samma sätt i Sverige, sorn vi 1818 blefvo det i Norrige, och att samma välvilja måtte vederfaras dem, sorn' den vi fått röna, var det visserligen min mening att de icke skuf]e belungas med utgifter till skjuts och herberge, emedan Svenska Deputerade voro just derifrån befriado, ehuru vi genom drickspenningar fullkomligen ersatte kostnaden. Jag ansag detta följa af sig sjelf, och hade således icke trott mig behöfva ingå i detailler. Herr Hjerta, Guftaf: Jag anser mig ej j)cn j Maji a. m böra yttra något i afseende på sjelfva saken, utan blott angående framställningssättet. Jag hemställer då om ej det rätta vore, att höra det Utskott, hvars åliggande år att reglera Statens utgifter. I annat fall skulle beslut om utbetalningen kanna fattas, utan att man visste af hvem och huru medlen dertill skulle tagas. Jag tror det således vara rättast, att frågan blir remitterad till StatsUtskottöt. Grefve De la Gardie: Med ali aktning för deri sista värde talaren, anser jag ej denria fråga innefatta mål, sorn behöfver remitteras tili något UtskottJag tror, att 0111 Riksens Ständer sammanstämmande vilja yttra sina tänkesätt hafva de icke af nöden att derom rådfråga sina Utskott.
Man har visserligen haft den tillfredsställelsen, att, uti de revisions-berättelser, som följt på en verkligt stor spoliering af Bankens silfvervaluta, få lära, att sådant skett, för att förekomma stora olyckor i landet, och således äfven till Bankens fördel; roen jag hemställer till R. och Ad., om nöjet af en sådan romanlektyr kan upväga olägenheterna af den föreslagna förändringen. Jag förenar mig med Hr Akerman och anhåller om afslag. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Lika med den första värde talaren, anser äfven jag, att en dubbel standard icke kan vara tjenlig. Det faller nemi. af sig sjelft, likasom det äfven bekräftas af erfarenheten, att, då det lagliga myntet i ett land iir både guld och silfver, så måste det också inträffa, att det lagligen bestämda förhållandet mellan dessa båda mynt icke alltid öfverensstämmer med förhållandet i haudelsverlden, och då måste den metall, som fått sitt lagliga värde för lågt, gå ut ur landet. Men här är icke Den 14 December f. m. 311 fråga om, att stadga någonting sådant; ty i det förevarande grundlagsförslaget är det alldeles icke tillåtet, att sedlarne skola få lyda både å guld oell silfver, utan meningen med stadgandet är, att man utan de omvägar, som erfordras för en grundlagsförändring, må kunna endast i civillagstiftningsväg bestämma, huruvida guld eller silfver skall vara standard, ruen icke båda på en gång. I England är guld standard; i Frankrike och NordAmerika är dubbel standard, ehuru, till följd af flere orsaker, guld är det vanligast cirkulerande myntet. Jemväl i Hamburg och norra Tyskland har fråga varit att öfvergå från silfver till guld. Nu lärer det väl vara gifvet, att, om handelsverlden i allmänhet öfvergår till guld, så måste vi så småningom följa med, och detta är orsaken till Konst.Utsk:t.s förslag. Visserligen har denna fråga för närvarande afstannat i Preussen och Hamburg, hvarföre den också icke nu är af någon praktisk betydelse. Jag anser också derföre nu temligen likgiltigt hvilket beslut, som för närvarande fattas öfver det hvilande grundlagsförslaget. Hr Wolffelt, Mauritz Constantin:
Vetenskaps Academien leinnat, skall ock endast tills vidare blifvit anslaget , Den 7 Juli. slaget, oell vara en kännbar utgift för dess kassa, samt således ej kunna ytterligare utsträckas. Och då så väl andra Nationer, som den Svenska förut, uppmuntrat och understödt dylika hedrande ärbeten, sorn det ifrågavarande, hvilket, såsom författadt på Modersmålet, af alla kan begagnas, och dessutom, i anseende till ämnet, vöre lika nyttigt för Efterverld , som för Samtiden ; så föreslår, uppå dessa med flera anförda skäl, Herr Doktorn och Professoren, att ett understöd af 150 R:dr för hvarje häfte utaf denna ' Skrift kunde af Stats-Medlen beviljas; hvilken utgift på 8 ä lo år fordrades för fullbordandet af detta arbete; och hafva Herr Professoren Doöor Munk af Rosenschöld samt Herr Landshöfdingen von Rosenstein äfven häruti instämt. Stats-Utskottet, som, vid ärendets öfvervägande, fullkomligt insett den flerfaidiga gagnelighet, ofvannämnde Skrift rnedförer, har derföre åt Herr Professoren Dodtor Trafvenfelts framställning ej mindre, än de yttranden, hvarmed den blifvit biträdd , bordt lemna afseende; och Stats Utskottet förenar sig uti den tanka, att detta hedrande och nyttiga företag, för att vinna fortsättning och fullbordan, förtjenar att uppmuntras och understödjas. Men, då i frågor af denna beskaffenhet, det synes på Kongl. Majit i Nåder ankomma, att pröfva och bestämma de bidrag, som finnas nödiga, och till meddelande hvaraf Kongl. Maj t icke saknar tillgång uti den till extra utgifter på Stat uppförda Summa, anser Utskottet något särskildt anslag härtill ej lärnpeligt eller nöd - g?6 Dm 7 Juli. nödvändigt, ulan tror , att när ärendet i under» dånighet anmäles, Kongl. Maj:t icke underlåter, att derå fästa det Nådiga afseende, som sakens värde förtjenar; hvilket vördsamt underställes Riksens Höglofl. Ständers bepröfvande. Stockholm den 30 Juni 1815. På Högloll. Riddersk. och Ad.
Dessa examina voro trenne, hvaraf den första motsvarade den tidens medicinekandidatexamen vid universiteten, den andra licentiatexamen oeh den tredje utgjorde en vidsträckt pröfning af läkarens kännedom i praktisk kirurgi och obstetrik samt hans förmåga att för statsbehof använda sina kunskaper. Denna sista examen blef genom Kongl. Brefvet af den 8 Oktober 1828 förändrad så, att vissa ämnen öfverflyttades till andra examen, statspröfningen skulle göras inför Kongl. Sundhets-kollegium, och såsom föremål för tredje examen qvarstodo blott operativ kirurgi och obstetrik. Denna förändring skedde, emedan universiteternas licentiater, för vinnande af kompetens till vissa läkarebefattningar, måste undergå ifrågavarande examen. Vid institutet bestämdes 1822 ett lärareantal af 6 professorer med hvar sin adjunkt, och till dessa hafva sedermera genom Rikets Ständers tid efter annan, på grund af Kongl. Majits framställningar eller enskilda motioner, fattade beslut tillkommit följande lärarebefattningar, nemligen en lärare i medicina legalis (1811), en profession i pediatrik (1845), en profession i pathalogisk anatomi och en adjunkt i kirurgi (1854), en lärare i syfililogi (1858), en adjunkt i pediatrik samt Motioner i Preste-Ståndet 1862. 171 en i psychiatri (1860), hvarjemte vid samma riksdag beviljades 6,000 R:dr R:mt för iordningsställande af institutets kemiska laboratorium. I samma proportion som lärareantalet ökats, har undervisningen vid institutet blifvit utsträckt och examensfordringarne böjda samt enligt tidens kraf ändrade, efter medgifvande af institutets dåvarande Öfver-styrelse, Kongl. Sundhets-kollegium
Våra köpmän hafva i allmänhet handelsrelatio ner med några få handelshus utomlands, vanligen i Hamburg och London hvilka till följe af det förtroende våra under åren 1854 och 1855 förvärfvade rikedomar tillskyndat och lemnat våra köpmän en obegränsad kredit (Blankokredit) hvilken vi, på' Svenskt vis, öfver höfvan begagnat. De olyckliga förändringarne i penningomarknaden hafva likväl förändrat förhållanderne i utlandet och haft till följd att de omsättningar som förut låta verkställa sig genom utfärdade vexlar, vexelvis på London och Hamburg, måste uphöra. Man kan väl derföre påstå att detta har framkallat ett förtvifladt tillstånd, så snart en eller flere af de köpmän på endera af nämnde handelsplatser, hvarmed våra köpmän hafva förbindelser, inskränkte eller alldeles indrog den beviljade krediten. Detta har inträffat i allmänhet. Visserligen är det en sanning, att X H. 4 f>0 Den S December f. m. f. n. det är ondt om kapitaler, och orsaken härtill ligger i den för tillfället hämmade rörelsen, men härifrån bör icke hämtas skäl, att vidtaga åtgärder, som antingen menligt inverka på för handen varande kreditanstalter eller inleda Riksbanken i företag, hvilka i sina följder kunna åstadkomma en myntförsämring. Stora förvecklingar skulle deremot upstå, om man lyckades i sin räddhåga bibringa allmänheten den öfvertygelse, att våra enskilda Banker äro skadade genom nuv:de förhållanden. Dessa Bankers förbindelse är endast, att inlösa sina sedlar med Riksbankens, och så länge de såsom nu, äro i tillfälle att upfylla denna förbindelse, kan jag icke inse någon anledn. till en dylik farhåga. Jag tror således, att det tillkommer hvarje sansad man att motarbeta villomeningar och öfverdrifna, förtroendet störande farhågor, ty eljest kan i sanning en förtviflad ställning upkomma gemensamt för hela landet. Hvad angår Gr.
Riksgälds-kontorets utbalanseracle Fordringar samt öfriga Tillgångar Fordringar för lån, meddelade under längre tid oell för vissa bestämda ändamål: vid vid 1861 års slut. 1862 års slut. a) Byggnadslån: Till Upsala Akademi, å 75,000 R:dr, för bibliotheksbyggnaden vid denna Akademi, emot 2 procents årlig kapitalafbetalning och 3 procents ränta; utbetaldt under åren 1824 och 1825, » Karlstads stifts Do>nkapitel, å 12,000 R:dr, för utvidgning af läroverken inom nämnde stad, emot 3 procents årlig kapitalafbetalning och 3 procents ränta; utbetaldt år 1841, » staden Jönköping, å 120,000 R:dr, för uppförande af ny byggnad åt dervarande elementar-lär overk, emot årlig in betalningsskyldighet af 5 procent å lånesumman sedan detta år 1861 utbetalda lån innehafts under 5 års tid; kommande räntan att beräknas efter 5 procent, » Åpotliekare-societeten, å 50,000 R:dr, för uppföran de i hufvudstaden af en byggnad åt Farmaoeutiska institutet; utaf hvilket lån 5 procent årligen skola inbetalas med beräkning af 4 procents ränta för det återstående kapitalbeloppet; utbetaldt år 1862, » Hernösands stadsoch Hernö landtförsamling, för fullbordande af nya stiftskyrkan i Hernösand, emot årlig återbetalning af 5 procent utaf lånets hela belopp, 60,000 R:dr; utbetaldt år 1845, » Kristinehamns stadsoch.
Härtill skulle erfordras, till aflöning och underhåll, årligt anslag af 23,529 Ridr 9 öre, samt, till underhåll af beklädnads-, remtygs-, utredningsoch sjukvårds-persedlar, årligt anslag af 10,501 R:dr 50 öre, hvilket belopp borde tilläggas anslaget lör “Försvarsverket i allmänhet1*; hvaremot E. K. Majit föreslagit, att, till bestridande af kostnaderna för det nya kompaniets första uppsättning, beräknade till 31,890 R:dr 69 öre, behöfliga medel af lörsta årens aflönings-och underhållsanslag mätte få användas. Med bifall lill hvad E. K. Majit sålunda föreslagit hafva Rikets Ständer funnit skäligt bevilja den af E. K. Majit för bildande af ytterligare eli Sappör-kompani äskade summa 23,529 Ridr 9 öre ärligen, ali å anslaget lör Ingeniör-korpsen uppföras; äfvensom Rikets Ständer bilällil, att kostnaderna för kompaniets första uppsättning skola af första årens underhållsanslag bestridas; varande den till underhåll al beklädnads-, remtygs-, utredningsoch sjukvårds-persedlar äskade summa, hvilken jemväl blifvit af Rikets Ständer beviljad, bär nedan bland anslagen för “Försvarsverket i allmänhet** upptagen. h) Vidare har E. K. Majit föreslagit aflönings-förhöjning, i följd af tillökade göromål, för Bataljons-läkaren vid Ingeniör-trupperna, från 800 till 1,200 Ridr, eller med Ridr 400: — för Redogöraren, från 600 lill 800 R:dr. med , 200: — för presterliga göromålens bestridande, frän 180 lill 300 Ridr, med „ 120: — tillhopa Ridr 720: — Och har jemväl detta belopp blifvit af Rikets Ständer beviljadl. c) Till underhåll af befintliga 3 laltbrygge-ekipager har E. K.
När man dertill lägger, att varan dessutom måste draga ännu flera pålagor såsom tolag o. s. v., när raan dertill lägger de utgifter, som uppstå derigenom, att varorne anses komma ifrån utländsk ort, emedan de fartyg, som hitföra dem betraktas såsom alldeles utländska, så skall raan finna, att denna vara äfven med den af Utsk. föreslagna tull, blifvit tillräckligt högt beskattad. Den förhöjning, som gjordes vid sisth riksdag ifrån 32 sk. till 2 r:dr 24 sk., utgjorde 1 r:dr 40 sk. Nu är den föreslagne nedsättningen endast 1 r:dr, nemi. från 2 r:dr 24 sk. till 1 r:dr 24 sk. Det återstår således icke obetydligt, så att tullen kommer att blifva mer än dubbelt mot hvad den nu var före Finska tractatens upphäfvande. Således tror jag verkligen, att den föreslagne nedsättniogen icke är för stor. Hvad konsumenterne beträffa, så måste man göra afseende icke endast på dem som finnas inom städerne, utan äfven på dem, som äro bosatte på landet, och för dem är det en fördel om smöret kostar 1 r:dr 24 sk. mindre pr Lfå. Gr. Lagerbjelke: En värd talare har sagt, att då man bibehåller criminallagarne, oaktadt att man derigenom icke kan hindra ifrån brott, så skulle man icke låta afskräcka sig ifrån att stadga tullbestämmelser, äfven om dessa icke kunde vidmakthållas. Jag får likväl fästa den värde ledamotens uppmärksamhet på den väsentliga skilnaden, att de criminella lagarne angå förbrytelser, som äro moraliska brott, antingen de finnas i lagen eller icke. Så alt om en lagbestämmelse i sådant fall också upphäfdes, så vore det icke destomindre i sjelfva gerningen ett moraliskt fel, men deremot kan väl ingen menniska säga att det vore orätt att äta oförtullat Finskt smör, så framt det icke vore i lagen förbjudet. Då således lagen förbjuder en hop saker, som den i och med detsamma gifver en ekonomisk retelse att göra, så kan man säga att lagen retar till att göra dem. Gr.
Utlåtande, öfver gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o is>3, i anledning af väckta motioner, om utsträckande af testamenls-friheten och af rättigheten att genom gåfva upplåta fast egendom, samt om ändring i hvad. nu stadgadt är, dels rörande grunden för bestämmande af vederlag för afhänd arfvejord, dels ock angående bördsrätt och lösningsrätt i stad m. m. llöglofl. Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-Ståndet hafva till Utskottet återremitterat detta af de öfriga tvänne Riks-Stånden bifallna Betänkande; varande anmärkningar gjorda : af Heil' JF. F. Dalman: att orsaken, hvarföre Utskottet icke tillstyrkt den af honom vackla motion örn utsträckande af testamcntsfriheten ej vore tillräckligen utredd. Motionairen trodde icke, att hans förslag innehölle så genomgripande förändringar, som Utskottet syntes hafva föreställt sig. Han utgick från den synpunkt, att då man ej hade barn, skulle man ega rättighet att disponera öfver sin egendom efter behag; och då qvarslod X» Lag-\]tskottets \Jrl'taittIc A’:o 169, grunden för arfslagarne, som är kärlek för sina barn. Hvad beträffade det li i lider för förslagets bifallande, som Utskottet härledt derifrån, alt Molionairen icke vidrört alla de ämnen, som, efter Utskottets tanka, dermed stodo i sammanhang, så vore det en ovigtig uppfattning af Utskottets kall, att ej föreslå allt, som vore en omedelbar följd af en afgifven motion, när denna för sig sjelf vore grundad. I fråga om upphäfvande af bördsrätlen 1 stad, syntes Utskottets yttrande ej heller böra godkännas. Om man analyserade detta, qvarstod blott, att då någon förkortning i liden för lagfarts vinnande i stad ej kunde ernås, genom bördsrättens upphäfvande, borde den qvarstå.
Men våra långifvare hafva ett annat och ganska giltigt skäl till klagomål, hvilket vållat den allmänna obevågenheten på alla börser och hos större bankirer att mottaga svenska papper, och det är den visshet, de hittills halt, att hvart tredje år se dessa pappers värde förminskadt genom upptagande af ett nytt svenskt statslån till högre ränta än de löreg:de. Det är nemi. klart, att den del af långifvarne, hvilka mottagit våra förbindelser icke för att lägga dem på kassakistans botten, utan för att hafva papper, som när som helst kunna realiseras, skola hålla sig undan, då erfarenheten lärt dem, att kapitalet åtminstone hvart tredje år undergår försämring, och att i följd deraf de svenska obligationerna ej äro så lätt afsättbara, som vore önskligt. Får detta fortgå, är det naturligt, att statslånen blifva allt dyrare, och att vi slutligen komma till den punkt — hvilken jag tror vi snart hafva uppnått, — då priserna på våra lån blifva sådana, att det ej längre låter förena sig med en klok statshushållning att upptaga nya. Enda botemedlet häremot är att långifvarne en gång få se, att det är möjligt för R. St:r att säga nej till de anspråk på nya låri, som blifvit framställda. Jag har icke röstat mot beviljande af anslag till den del af nordvestra stambanan, som ligger mellan Arvika och riksgränsen, emedan det skulle vara en uppenbar misshushållning att icke fullborda påbörjade jernvägssträckningar, men jag hade önskat, att man lör närv:de kunnat stanna vid detta anslag. Särskilda omständigheter göra det nemi. för ögonblicket af mera än vanlig vigt att kunna bibringa utländska lånegilvare den öfvertygelse att vi ämna reda oss sjelfva och ej utsträcka våra utgifter längre, •jn att den upplåning, som måste ske, kan verkställas inom landet och på kortare tid. Såsom jag nämnt, skulle jag helst velat 316 Den 14 Mars e. m. afslå alla vidare anslag till stambanor, men det finnes tvenne omständigheter, som i detta fall hafva modifierat min åsigt.