Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Är detta ett fel, så får det vid den §, anmärkas, men år det rätt, så mäste de vara i samma cathegorie som andre tjenstehjon, att icke vandra. En annan fråga år, om hvar medborgares skyldighet år att h>fva laga försvar eller årstjenst, eller om hvar och en, som utger sina utskylder, och lef. ver med ett handtverk eller yrke, bör utan Ridd. o. Ad. Pr. VII. B. 2;dra Afd. 19. 2Q0 Den 30 Augusti f, m4 särskilt försvar få försörja sig. Detta är min enskifta tanka, som grundar sig på 1819 års Författning. Gåder detta om andra, så gåder det äfven om Gesäller, men icke vore det rikligt, att åberopa något särskilt stadgande, sorn tinder den lörflutna tiden tillåtit Gesäller att stryka omkring. Sednare tiders erfarenhet har visat, att få saker i londsorterne väckt så mycken ovilja; och jag hemställer, om man sett båttre verkningar af desse vandringar. Dessa sysslolösa personer kringvandra både till Allmänhetens och Mästares missnöje. Jag saknar ali grund, att jämföra detta med Academiernes discipline och med deras lärjungar. Herr Lefrén har anmärkt, att HandtverksSocieteterne borde bestå äfven af andre ovåldige personer, ån Handtverkare. Jag har visserligen ingenting deremot, men jag får anmärka, att i det Stånd, hvilket detta egentligen rörer, har det mött svårigheter, att öfvergå från Skrän till HandtverksSocieteter, och skulle man nu vilja insätta äfven andra personer uti dem, så befarar jag, ett möjligheten till förening skulle blifva ån mera aflågsnad. Friherre Ceder ftr öm:
Kronprinsen i processionen till Kongl. Slottet, samt vidare Kongl. Majrt till RiksSalen, der Riksdagsbeslutet af Herr HofCancelleren m. m. D. von Schulzenheim upplästes, hvarefter II. K. H. Kronprinsen uppläste Kongl. Majrts tal, hvarigenom Kongl. Maj:t i Nåder behagade på vanligt sätt Riksdagen afsluta och Rikets Ständer hemförlofva. Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes vid nedgången från Kongl. Slottet klockan en qvart till 3 eftermiddagen. In fidem Profcocolli O. J. Lagerheim. 4-00 Den. ig Mars e. m. Fredagen den r g Mars i83o. Plenum klockan half till 8 Eftermiddagen. Anmältes och emoltogs Hedervärda BondeStåndets AfskedsDeputation, anförd af RiksdagsFullmäktigen Johan Ericsson från Stora Kopparbergs Län, hvilken framförde Ståndets tänkesätt genom följande tal: Högvälborne Herr Grefve, En af Rikets Herrar och LandtMarskalk! Hög väl horne och Välborne Herrar Grefvar, Friherrar, Riddersoch Adelsmän! Innan BondeStåndet, efter fulländade Riksdagsman na värf, återvänder till dess hembygder, har det ansett såsom en dyrbar pligt, att, genom oss, dess Deputerade, till Höglofl. Ridderskapet och Adeln frambära Ståndets vördsamma afskedshälsning, och högtidligen förklara Ståndets upprigtiga vördnad och tillgifvenhet. För BondeStåndet, vandt att med ynnest och välvilja omfattas af Höglofl. Ridderskapet och Adeln, skall det alltid blifva angenämt att minnas de ytterligare prof på denna välvilja, hvilka vi, äfven under denna Riksdag, fått emottaga, och hvilka förbinda oss lill den uppriktigaste tacksamhet. Vi skola också med erkänsla minnas Höglofl. Ridderskapets octh Adelns nitiska bemödanden för Riksdagsärendernes noggranna och upplysta pröfning, hvarigenom Höglofl. Ben 19 Mars e. m. lod.
Direktionen, föreståndaren eller förestånderskan för dylik inrättning är enahanda med fattighjonens — såsom ofvanuppräknade under Fattigvårdsstyrelsen eller af densamma utsedd husbonde lydande personer må förkorthetens skull här benämnas — till Fattigvårdsstyrelsen, samt en anstäld jemförelse emellan fattighjonet och det enskilda tjenstehjonet, i de vigtigaste delar, och så snart det förra försörjes inom fattighus, leder till samma slutsats, som den här ofvan utförda jemförelsen mellan arbetseller försörjningshjonet samt tjenstehjonet, gäller ock om fattighjonet hvad här ofvan om arbets-eller försörjningshjonet är yttradt. Fattighjonets husbonde — såsnart nemligen detta icke 127 inträdt i årstjenst hos honom och med detsamma upphört att vara fattighjon — har således icke mer än arbetseller försörjningshjonets husbonde af nöden det särskilda skydd för egendom, som lagen tillagt husbonde i afseende på enskildt tjenstehjon. Det är redan visadt, huruledes den nyare lagstiftningen utsträckt begreppet om husbonderätt utöfver det enskilda hushållet, men ock huruledes på detta tillökade område förhållandet emellan husbonden och tjenaren icke är alldeles enahanda som inom hushållet. Det återstår att i samma lagstiftning söka en närmare bestämning af det sålunda utom sina rätta gränser flyttade begreppet om husbonderätt; och en sådan bestämning har jag trott finnas uti nedananförda stadganden i Kongl. Förordningen angående för svarslösa och till allmänt arbete förfallna personer den 29 Maj 1846. Der heter i 2 § 1 inom. »För att å försvarslöse personer hafva tillsyn samt med »råd och, så vidt ske kan, genom beredande af utvägar till försörjning, dem »bistå, skola i hvarje socken å landet, ibland ledamöterne af Kommunal»nämnd, finnas två eller flere välkände män, utsedde att distriktsvis eller »gemensamt denna befattning utöfva.» •5 § / mom.
Dernäst, och med lika lysande förbländning för det allmännas gagn framträda de SpannmålsDirection, och har nu,i sine många omväxlande operationer, visar de oväntade resultater, som gifva de förutnämnde föga efter i märkvärdighet och förhållningsmethod; Då be - Ben 21 Februarii; S&5- vrsea äro klara och tydelig®, hör viii icke eller framställningen af det sannfärdiga blifva anstötligt för hvar och en sorn älskar mera kärnan än skalet. Jag skall derföre med lika enkelhet sora, korthet, framställa hvad jag sjelf funnit, sett och erfarit af Magazinsinrättningeps åtgärder i, den province där jag är bosatt. Allmogen eller jordbrukaren som höstetiden nödgats afleverera sin spannemål med stort besvär och kostnad enot minsta beräknade pris, har seder» tnera om vårtiden, då han behöft undsättning, piåst låna ur magasinet till ungefär en tredjedel högre pris, än han inlefvererat, en skuld der* staten likväl bordt försträcka utan åker till den betryckta jordbrukaren. I de öfrige länen af riket har olika förhållande gjort olikaeffecter, dopk alla i större eller mindre mån. tryckande;; och torde många ännu i denna stund befinna sig i betryck för en skuld som utpräs-' sat deras reelaste tillgångar. Felagtigheten uti en sådan organisation är synbar, hvarföre jag anser hela inrättningen nu mera alldeles utan, ändamål, och önskade i dess ställe inrättningen af Socknemagaziner mera utvidgad och allmän i synnerhet sorn ett så enormt qvanr tura af upplaggd säd sorn d.et förr omnämnda, aldrig kan vara behöfligt inom landet, sedan potatoesodlingen nu mera hunnit till den höjd; att den i missväxtår kan lemna den största, och oftast nog tillräckliga bidrag till lifvets, bergning I den socken inom hvilken jag boir;- är ett Socken-magazin inrättadt, grundadt och, börjadtmed en afgift af en skäppa säd på hva^ 586 Deri 21 F ebni arti. je fjerding, uti ett par goda år och med ett föreskrifva reglemente tor inrättningen och styrelsen , det Kongl. Majit i nåder stadfästat.
Bildad genom Rusthållarnes sammanskott, steg den vid 1851 års slut till ett belopp af 217,691 rdr 11 sk. 6 rst bko, men nedgick år 1856 till 1 14,089 rdr 20 sk. 5 rst., emedan arméen då förseddes med den för dess tjenstbarhet erforderliga tross, fordon och effekter — man ser att dertill användes icke allenast räntan, utan äfven öfver 100,000 rdr af kapitalet. Ingen har dock klandrat detta; det bevisar blott, att jemväl kapitalet står till K. M:s disposition. På samma sätt förhåller det sig med den af llustoch Rotehållarne bildade förenade mötes-passevolans-fonden; den lemnades genom Ständernas und. skrifvelse år 1840 till Regeringens uteslutande förfogande. Så äfven Invalidbus-fonden, hvilken efter försörjnings-inrättningens vid Ulriksdal indragning år 1848 öfverlemnades till K. M. att af honom för upgifvet ändamål disponeras. Beträffande Norrbottens Hästjägare-sqvadrons-fond, är det kändt, att om K. M. skulle anbefalla denna korps’upsittande, skulle hela fonden så till kapital som ränta dertill åtgå. Enahanda eller ännu värre är förhållandet med Militie-boställs-kassan, hvarmed kostnaderna för upförande och underhållande af karaktershus vid indelta arméens befäls-boställen skall bestridas. Fordom plundrad, räcker den ej på långt när till det afsedda ändamålet; återstår da volentär-vakans-medels-fonden, hvars inkomster äro så olika, att ett deremot svarande statsanslag torde blifva svårt att bestämma, samt Wadstena krigsmanshus-kassa, hvartill jag sednare återkommer. Det visar sig af hvad jag nu anfört, att K. M. verkligen har dispositionsrätt öfver dessa fonders såväl kapital som ränta.
Friherre Ridderstolpe, Fredric; Mig må tillåtas att få conformera mig med den siste värde talaren Jag tror att Svenska Arméeri vunnit nog af KrigsAkademien, om de Officerare som derifrån utgått och ännu utgå, fått ®ch få den öfvertygelse inplantad, att de b»- Den 2a Marlit. höfva lära mera; och, i afseende åter på Krigs Akademiens Upplösning, tror jag att man bör Vänta med denne frågas afgörande, intilldess man får se om den stående arméen, i anledning af hvad flere värde Ledamöter här påstått, skall förminskas, eller icke, helst jag anser, att »ian nu på förhand icke bör fatta ett beslut, som man sedermera skulle ångra. Herr von Hartmansdorff: >Tag vill endast besvara den sista anmärkningen, tom Herr Lefrén behagat göra, den nemligen, att våra allmänna Skolor och Gymnasier skola stå långt tillbaka mot KrigsAkademien i de stycken sorn der läras. Det är möjligt och sannolikt, att så förhaller sig, emedan de allmänna Läroverken omfatta alla förberedande kunskaper, då KrigsAkademien blott sysselsätter sig med några vissa. Enär den således ifrån början är en ApplicationsSkola, bör förhållandet vara sådant (sorn Herr Lefrén uppgifvit. Friherre Anckarsvärd: Tåg tycker mig se frågan så, om det är nyttigt för samhället, att olika bildning erhålles på olika yrken, samt huruvida den ensidiga bildningen för mili.tairyrket bör bibehållas, äfvensom om den icke kan vinnas vid de allmänna Läroverken. Jag instämmer med Herr von Hartmansdorff i den af honom yttrade tanka, att all uppfostran bör vara lika för hvad embete sorn helst en person ämnar bekläda; och då Herr Lefrén nyss sagt, att den egentliga vetenskaps-bildningen icke kanönjämtes vid Krigs Akademien, utan först då yng - 6g4 Den 'i5 Martil. lingen derifrån utgått, hämtar jag just deraf det hufvudsakligaste skäl för mitt förut gjorda påstående om Krigs Akademiens upplösning.
Om af de 900,000 r:dr, som vid denna riksdag behöfva anvisas för fångvården, 700,000 r:dr bestämmas att årligen i 28$ är utgå till 4 procents ränta och 2 procents kapitalafbetalning ä ett statsobligationskapilal af 11,666,666 r:dr 32 sk. för kolonisation af korrektionisterna i Lappmarkerna, så blifva de öfvcrskjutande 200.000 r:dr mer än tillräcklige för underhållet af ransakuingsfångarne och de till fäslningarne eller ankarsmedjan i Carlskrona dömde straff-fångar; och Statens utgifter på denna titel efter ofvannämnde lid af 28£ år, minskade med 700,000 r:dr årligen. Erfarenheten har i allmänhet visat, att industriella förelag, af hvad slag som helst, icke kunnat ulan förlust för kronans räkning bedrifvas; och sålunda hafva ock alla de grufvor i Sverige, hvilka lill en början af kronan bedrifvils, successive måst öfverlåtas till enskilte. Men af denna erfarenhet bar för en lugn granskare ingen annan visshet vunnits, än att, genom brist på kunskap i de enklaste grunder för organisation af industriella företag, landels Styrelse icke förmått alt lyckas bättre, än enskilta näringsidkare, som haft lika liten insigt i ordnandet af arbetsförelag och derföre förspillt sin förmögenhet. Då här icke kan vara fråga om att ordna kolonisationen på det sätt, att den skulle af bevakningstrupper omgifvas, utan Ivertom sålunda, att folket sjelft, indelt i trupp och arbetslag, förses med nödigt befäl af alla grader och ställes under krigslagarne, såsom i krigstid då fiende är nära, och då belägenheten der kolonierne skulle anläggas, är under ett hardt luftstreck, skild från all kommunikation med hemlandet annorledes än sjövägen, mäste befälets löner och folkets underhåll så regleras, alt de kunnigaste, skickligaste och raskaste inom armeens befäl, kunna finnas 346 Dea -2 December e. m. villige att åtaga sig tjenstgöring derstädes, samt folkets belåtenhet beredas genom tilldelning af bestämd procent af en hvars arbetsprodukt.
Sedan nemligen i lista afdelningen blifvit afhandladt ”om mord och dråp” och i den andra ”om såramål och ringare misshandel”, följer sedermera i 3:dje afdelningen den qvalificerade art af dråp, som kallas förgiftningsmord, samt derefter barnamord; slutligen i 5:te afdelningen kommer ytterligare om qvalificerade dråp å föräldrar, maka eller förmän samt derefter qvalificerade såramål å sådane personer. Rättast hade. enligt min tanke, här varit, att i lagen först framställa enkelt viljadråp, derefter alla de arter af dråp, som begås under försvårande eller mildrande omständigheter, förgiftning, dråp å föräldrar, maka och förmän, barnamord, derefter dråp af vållande, Lag-Utskottets Betänkande N-.o 20. 49 lande, sami slutligen såramål m. m., eller den ordning, som Lag-beredningen i det närmaste följt i 17 Kap. af förslaget till ny strafflag. Efter dessa allmänna anmärkningar, tillåter jag mig att vid de särskildta §§:ne i förslaget göra följande erinringar: § 2- På de af Högsta Domstolens ledamöter anförde skäl anser äfven jag denna § böra ur förslaget utgå. §§ 11 ocb 12. För dessa begge §§ föreslår jag följande förändrade redaktion, hvilken, utan alt innebära någon ändring i sak, enligt min tanke, bättre framhåller den subjektiva sidan af brottet, hvaraf olikheten i straffbestämmelserna är beroende: § 11. Har någon med berådt mod och nj fullt uppsåt misshandlat (innan så, att han deraf mislat talförmåga, syn eller hörsel, edler fått annat svårt lyte eller kropps fel eller stadigvarande svårt men å sin hetsa, eller råkat i lifs farlig sjukdom, dömes till straffarbete från och med sex lill och med tio år. Skedde gerningen af hastigt mod, dömes till sträf arbete Jrån och med två till och med sex år. § 12. Har någon med berådt mod misshandlat annan, såsom i 11 § sägs, men utan uppsåt att åstadkomma sådan skada, sorni samma § nämnd är, dömes till straffarbete frän och med tvä till och med sex år.
Af slag k följande Utskotts afgifne Memorial och Utlåtanden: Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekono miUskottens : I anledning af väckte frågor, rörande Den 7 September e. m. 367 näringsfriheten; och rörande Magistraternes i LandshöfdingeResidencestäderne rättighet, alt utfärda pass för dessa Städers Borgare. Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets: Angående klagan deröfver, att Bergsmännen inom Nerikes och Westmanlands Bergslag blifvit ålagdt, att vid Masugnarne begagna malm vågar i stället för skoflar, m. m. 12:0 Läggande till handlingarne af Kongl. Majrts Nådiga Skrifvelse, angående vidtagne åtgärder, i anledning af utsigterlie för årsväxten innevarande år; samt af nedannämnde Utskotts Memorial och Utlåtanden : ConstitutionsUtskottets: Rörande StatsUtskoltets anmärkningsanledning, i fråga om behandlingen af anmälde anledningar till åtal emot f. d. Maga zins Di rec tio nen. StatsUtskottets: I anledning af gjorde anmärkningar vid. någre af Utskottet afgifne Betänkanden. BevillningsUtskottets : Angående bestämmande af viss tid för utfärdande och pröfning af KammarRättens anmärkningar; och öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets förut afgifne Betänkande, i fråga 0111 Barmhertighetslnrättningars 368 Den 7 September e. m. befrielse från erläggande af Bevillning för deras egendomar af både hus och jord; hvarvid BorgareStåndet förklarat sig förblifva vid dess i anledning af förra Betänkandet redan fattade beslut. Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens: Angående anmärkning emot Utskottens Betänkande, om ändring af 4 §. i underrättelserna till 1826 års Tulltaxa; och öfver anmärkningar emot Utskottens Betänkande, angående införsel af eller tull å utländsk tvål, ull och ost. LagUtskottets: I anledning af gjorde anmärkningar vid åtskillige till Utskottet återremitterade Betänkanden. Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens :
N:o 1, ang:de väckt motion om förbud för beväringsskyldig att genom lega befria sig från krigstjenst; N:o 22, i anledn. af väckt motion om grufägares åliggande att deltaga i fattigvården; Den 20 Januari. 343 N:o 23, i anlcdn. af väckt motion om upphörande af lotshcmmans frihet från delägande i brobyggnadsocn väghållningsbesväret; N:o *24, i anledn. af återremiss af betänk. N:o 5, ang:de så väl K. M:s nåd. propos. lill R. Byggn.brn, som ock särskilda i detta ämne väckta motioner; Allm. Besvärsoch Ekon.-Utskottet: N:o 117, i anleda, af väckta motioner, ronde förändringar uti Rikets elementarläroverk; N:o 118, i anledn. af väckt fråga om anställande af flere lärare vid apologistskolorna; N:o 119, i anledn. af väckt motion om bildande af ett skolråd för hvarje lärdomsskola, samt inrättande af apologisteller realoch söndagsskolor i städerna; N:o 120, i anledn. af väckt motion om indragning af bergsTogdetjenslerua; N:o 121, i anlcdn. af väckt motion om uppbäfvande af alla hittills gällande sladganden, som ansetts lägga hinder i vägen för adelsman att söka tjenstebefattningar i städerna; N:o 122, i anledn. af väckt motion om ändring i de genom K. förordn. d. 7 Maj 1842 stadgade villkor för behörigheten att föra befäl å Svenskt handelsfartyg; N:o 123, i anledn. af erhållen återremiss af betänk. Nio 28; samt N:o 124, i anledn. af väckt motion om tillsättande vid gymnasierna af särskilda leetorer för naturalhistorien, m. m. Hr Hjerta, Lars: Som jag förnummit, alt R. o.
Derifrån har utgått det förhållande, att IäorgareSt:s nu ifråga var. inbjudning blott omfattar i §:n, utan att fästa något afseende på de inconseqvenser, som till följe af R. o. Ad:s beslut i denna § nödvändigt skulle komma alt genom inbjudningens antagande uppstå i afseende på de följande §§:na. För min del kan jag omöjligen undgå alt anse, att det enda sättet att nu komma till ett formenligt resultat i detta hänseende blir alt öfverlemna åt Utsktn att i jemkningsväg taga R. o. Ad:s beslut i sin helhet i öfvervägande, oell på grund deraf möjligen inkomma med inbjudning till R. o. Ad., alt icke allenast frånträda sitt beslut i i §:n, utan äfven besluten i de andra §§, som dels blifvit uteslutna, .dels erhållit ett förändradt innehåll på grund af beslutet om den i:a. Men såsom har nu tyckes vara fiåga väckt genom flera ledamöter, synnerligast genom Hr Aminoff, såsom jag vill påminna mig, otn Hr Frih. och Landtm, skulle finna sådant lämpligt; så tyckes mig att det bästa sättet att komma till ett resultat vore att få frågan helt och hållet ånyo upptagen till pröfning och få tillbaka den discussionen , som förut, om jag minnes rätt, här upptagit 5 ä G plena för att kunna komma till grundligare beslut och möjligen kunna tillfredsställa den nu var. majoriteten, men vid förra beslutets fattande varande minoriteten, med hoppet att kunna komma till annat yesultat. Af dessa anleduir motsätter jag mig inbjudningens antagande på den grund, alt jag omöjligen kan inse alt detta antagande kunde leda till annat än den största oformlighet, då derigenom skulle rubbas en § utan förändring af de andra, som med den ira äger det aldrastörsta sammanhang. — Jag anhåller om proposition. Hr von Hartmansdorff: Denna fråga om inbjudningar har den egenskapen att visa icke blott hos en ledamot utan hos flera stridiga åsigler, när det angår brännvin eller banker. Prolocollet för den i3 November i8jo upplyser, att en ledamot, som nu förklarat inbjudningar vara missbruk, den gången tillstyrkte en sådan.
Sttr icke äro bundne af de föregåendes beslut, så skulle i sådant fall det anslag, som för PensionsFonden år 1823 beviljades, nu å nyo underställas R. St:rs pröfning. — Jag anser Städernes Embetsmäns Pensionsrätt lika obestridelig, som det anslag af 25,ooo R:dr, sorn Pensionslnrättningen af Staten äger, bör vara det, och af samma egenskap som alla Statsanslag, att de ej utan ersättning kunna borttagas, Ora Betänkan den, N:o 28g. 4>5 ej Städernes Embetsman fått delaktighet i Pensionsfonden så bade BorgareStåndet ej beviljat anslaget, ty det synes nog hardt, att då de öfrige Embetsman genom detta It. St:rs anslag njuta ersättning för den Centonal de betala, så skola icke allenast Städernas Embetsman utan all reciprocitet af sine Löner betala Centonal , ulan ock dessutom Städerne bidraga lill de 25,000 R:dr, som både Landets enskilde och de öfrige Embetsmännens PensionsFond är tillagd. Fingo Städerne återtaga för sine Embetsman den Jtdel de äga uti den sedan 1798 besparade Fonden, och efter bevillningsbeloppet disponera sin andel i ofvanberörde 25,000 R:dr som nu af StatsVerket från Bevillningen utgår, så skulle deraf Städernes Embetsman få en vida större Fond än de behöfva. De skäl StatsUtskottet i öfrigt anfört äro så svaga, att de ej förtjena vederläggning. Motionen antyder, att Pensionsrätt endast sökes för Städernes Borgmästare, Rådmän, Secreterare, Casseurer och Vågmästare; alla desse äro af sine tjenster så sysselsatte alt de icke kunna tillika utöfva Borgerlig näring, hvilket äfven i Jagarne förbjudes. — De äro både för Städerne och alla Statens medlemmar lika oumbärlige, som Domare å Landet, Uppbördsman och Executorer derstädes, och måste existera likasom desse, både för StadsSamhället och alla dem från Landet, sorn med det komma i beröring.
Rikets Ständers nästlidne år församlade Revisorer hafva fästat uppmärk samhet å den i deras tanka betydliga kostnad för Banken, som, enligt gällande taxa, åtföljt probering, uppvägning och värdering å Kongl. Myntverket af de från utrikes ort införde och till Banken indragne silfverpartier; och då ifrågavarande taxa ansetts vara nog dryg med afseende på ett statens verk, som kommer i tillfälle att, för sådant ändamål, låta på en gång till Kongl. Myntverket aflemna större partier, hade Revisorerne trott en lämplig nedsätt ning i nämnde taxa böra tillvägabringas. Enär ifrågavarande af Revisorerne anmärkte större utgift till vissa af Kongl. Myntverkets tjenstemän egentligen berott af den sannolikt hädanefter mera sällan förekommande tillfällighet, att en högst betydlig silfverinförsel in - 16 Banko-Utskottets Berättelse, N:o 14. träffat under loppet af ett enda Ar, och, efter hvad till Utskottets kunskap kommit, de göromål, för hvilka ersättningen utgått, fordrat en skyndsamhet i handläggningen, hvilken ej kunnat utan stor ansträngning åstadkommas, så och då de genom Kongl. Brefvet den 26 Mars 4 831 för siifvers probering, vägning och värdering å Kongl. Myntet bestämde afgifter böra anses vara lämpade efter vanligen förekommande förhållanden, har Utskottet funnit Revisorernes i delta hänseende gjorde framställning icke kunna till någon åtgärd föranleda. / fråga om Bankens sedlar. §• 12. (184-5 års Rev.-Ber., § 62. 1847 års Rev.-Ber., § 32. Banko-Fullmäktiges Ber., p. 41.) Vid sistförflutna riksdag beslöto Rikets Ständer, att Gravören J. E. Akerberg egde att från Banken undfå dels ett visst månadtligt underhåll r ch dels ett förskott af 1000 r:dr, för åstadkommande och aflemnande till Fullmäktige af prof på ett förbättradt sedelmynt; hvarjemte
Kammarrätten, enligt hvars förordnande, efter anställd undersökning, blifvit upprättad balansräkning, hvaruti, inbegripna förr omförmälda tvänne poster å 609 R:dr och 150 R:dr 3 sk., de der redan den 8 Augusti, innan räkningen uppgjordes, blifvit af landskamereraren, jemte deponerande af 550 R:dr, inbetaide, honom till last fördes 1709 R:dr 39 sk. 1 r. banko, som han, under åtskilliga af de närmast förutgångna åren, skall för bestämda ändamål fått emottaga, mea dertill icke användt. Sedan urskiljdt blifvit, hvilka utaf dessa medel, jemte ytterligare tillkomna 67 R.dr 8 R. St. Just. Onibuchm. Emb.-Berättclse den 15 Nov. 1847. 41 sk. 10 r., hvarför landskamererare!! ej heller skulle visat redo, borde upptagas i de Lill Kammarrätten ingående räkenskaper, och, hvad angick de öfriga till ett belopp af 909 R:dr 17 sk. 9 r., pröfningen af målet i denna del, såsom icke tillhörande Kammarrätten, är vorden öfverlemnad till Kongl. Göta Hofrätt, som, uppå advokatfiskals-embetets åtal emot landskamereraren, för bristande redovisning af sistnämnda belopp, deruti jemväl 399