Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessutom hade Ulskotlet under senaste Riksdag, i likhet med hvad vid den näst föregående egt rum, på grund af Rikets då församlade Ständers bifall lill Expeditions-Utskoftets uti Memorial N:o 432 derom bland annat gjorda a:-hållan, att disponera öfver 6 Canzlist-arfvoden, till aflönande af nödige skrifvare-biträden i och för utskrifning af de lil! tryckning af de öfrige Utskottens Utlåtanden och Memorial erforderlige exemplar. Med anmälan af detta förhållande, får Expeditions-Utskottet, som äf - Bili. till R. St. Prot. 1840 och 1841• to Sami. 2:dra Afd. i 2 Expeditions-Utskottels Memorial > N:0 2. ven under nu pågående Riksdag har sig ålagd fullkomligt enahanda omsorg, som under den nästförflutna, vördsamt hemställa, att, i likhet med hvad då egde rum, utom de i Riksdags-Ordningens 24 §• 1 mom. medgifne 1 Secreterareoch 1 Canzlist-arfvode, 2:ne Notarie-, 11 Canzlistoch 2 Vaktmästare-arfvoden måtte ställas till Utskottets disposition , att i mon af förefallande behof och emot framlida redovisning användas. Stockholm den 10 Februari 1840. Memorial j angående upplagan af Bihanget till Riks-Ståndens Protocoll. Jemlikt Rikets Ständers vid 1828—3o årens Riksdag fattade beslut, åligger det väl Rikets Ständers Expeditions-Utskott att, efter derom skeende hemställan, afvakta Rikets Ständers föreskrift, i afseende å storleken af upplagan utaf del så kallade Bihanget lill Riks-Ståndens Protocoll, hvars tryckning det tillkommer Expedilions-Ulskoltet ombesörja: men då Utskottet, i anseende
Gr. Horn: Sedan Hr Gr. o. Landtm, framställt propos. på återremiss och förklarat, att i svaret nej varit öfvervägande, men votering i anleda, deraf blifvit begärd, är det naturligt, att ja-propos:n måste innefatta återremiss. Men för att icke undertrycka någon af de trenne här ytlrade meningarna, måste vid denna votering först afgöras, om bifall eller afslag å betänk, skall blifva contraproposm. Jag skulle dock tro, att Frih. v. Stedingk vid sin begäran om votering misstagit sig i formen; ty om Hr Gr. o. Landtm, förklarat, att Ståndets pluralitet ej yrkat återremiss, skulle vi nu, i fall begäran om votering ej mellankommit, stå på den punkt, att endast hafva att välja emellan bifall eller afslag, då rätta tidpunkten är inne för Frih. v. Stedingk att göra sin mening gällande. Hr Hjerta: Jag är förekommen af Gr. Horn, men hemställer, om icke, då återremiss redan är beslutad af ett Stånd, nemi. BondeSt., man kunde förena sig å ömse sidor om återremiss af betänk. Frih. Boye: Enligt Riksd.Ordn. bör proposin ställas i öfverensstämmelse med discussionen. Det är också ovedersägligt, att de flesta talarne delat sig emellan bifall och Den ao December f. m 397 återremiss, och om mitt öra ej bedragit mig, var Frih. v. Stedingk ej ensam i sin begäran om votering. Skulle jag emedlertid häruti hafva misstagit mig, och således ingen annan begärt votering på återremiss, sä begär jag det, på det' fleras mening ej må undertryckas för en en endas. Gr. Posse: Sedan Frih. Boye nu yrkat votering om återremiss, lärer det blifva nödigt att votera om contraproposm. Frih. Boye: Jag begär blott få erinra, att tvetydigheten här endast rör contrapropos:n, och att äfven jag anser ja-propos:n böra blifva bifall till betänk.
Pag. 83 uti förslaget vid Betänkandet N:o 9. Handtverkare , hvilka utan mästerskaps eller burskaps förvärfvande erhållit tillstånd att såsom försörjningsmedel åstadkomma handtverkeriarbeten ... B:ko r:dr 2: — § 27- Pag§4- Gesäller, lika med dem i städerna, se § r4« 4 Bevilings-UlskolMs Betänkande, A':o 37. Pag. 6 i utlåtandet N:o llandelsbctjente, lika med dem i andra städer, än Slockholm och Golhaborg samt den af Första klassen, se § 1f Pag. 97 i förslaget vid betänkandet N:o 9. Spannmålshandlande, taxeras efter deras rörelse lika med slädarnes handlande, § g. § 28. Pag97- Alla på landet åstadkommas) samt egne eller sina grannars landtmanna-produkter. § 35. Bevillning utgöres vidare af enskilde Banker med fem procent af den årliga behållning, som icke öfverstiger sex för hundradet, men med femton procent af det belopp, hvartill behållningen för året derutöfver uppgår, allt beräknadt efter hvad af teckmngssumman eller grundfonden blifvit kontant tillskjutet.” § <45. Mom. 7:0, som medgifver befrielse från bevillning för: Bokhandlare, med mindre inkomst än 200 r:dr b:ko, har ansetts böra uteslutas. § .48- Den uti denna § medgifna lindring i bevillningen för dem, som utgjort grufvuhjelp till Löfås silfververk, har funnits böra upphöra. § <49- Denna §, hvarigenom staden Wennersborg medgifvits befrielse från bevillning för tomter, hus och byggnader, har jemväl ansetts böra uteslutas. Nedsättningar: § <4- Pag. 79. v Artister, Bfvillnings-VlsKoIteh ReUnltanite, R:o 37. Arti ater, i siw klasser: — Den i mom.
Maji I. 36o. — i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Proposition, angående reglerande af de Kongl, 511 Hofvens StatsSummor, April I. 285, 3a r, 4ao, 422. StatsUtskottets Betänkanden, Memorial och ProtocollsUtdrag, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, om medels anslående lill kostnaderne vid Kongl. Maj:ts Kröning, April I. 299, 362, 42°> 422- —- i anledning af väckte Motioner om Kongl. NummerLotteriets indragning, April I. 381. April II. 70, 2.45, 339. — i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Proposition, om StatsVerkets tillstånd och behof under RiksStatens Första HufvudTitel, April I. 442. April II. 119, 34o, 356. — angående StatsRegleringen i hvad sorn rörer RiksStatens Andra HufvudTitel, April I. 442. Exp. Junii I. 536. — i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om StatsRegleringen under Åttonde HufvudTiteln, April I. 442, April II. 193, 342, 356.
Jag är er trolofvade och forYNGVA bedjande. ALLAN springer upp. YNGVA. ALLAN. drar att bli behandlad som sådan. Paus. Allan! Ändtligen! jag är att att du är både grym och hjertlös! Gömmer ansigtet i händerna. Förstår du då inte, att jag måste vara sådan du älskar mig. Jag förstår allt hvad du vill bara du säger, att YNGVA. ALLAN. minnas dig sådan jag vill minnas... Bara en enda gång! Nej. »Jag älskar dig.» Jag ber er ber dig, gå, om du vill att jag ska' ALLAN bedjande. YNGVA trotsigt. ALLAN förestafvande och lockande. YNGVA slår armarna kring hans Så, gå nu! Går öfver till högra fönstret. Ja, jag går. Står orörlig. Är det er vagn? ALLAN. YNGVA ALLAN mekaniskt. hals och kysser honom. vi jag nej, så ta' mig ! Springer habort i galopp. Ja, det är min vagn. Du jag menar stigt ut. Man hör kort derefter rullandet af en vagn, som kör Fjerde Scenen. YNGVA. THORA. lägger i ordning ett par böcker, ser i smyg på Yngva, som återtagit sitt arbete och syr med djupt nedböjdt hufvud. Barn! Hvad vill mamma? THORA lidelsefullt. YNGVA med låtsadt lugn. THORA lugnare. YNGVA. THORA snabbt. Strax Allan gått kommer Thora ut. Hon ger fogeln mat, Jag trodde, att du skulle ha något att säga mig. Hvad skulle väl det vara? Hvad! stygg! Min far var ju en dålig, en riktigt dålig man, säg, var han inte? Jo. Det gläder mig. Gläder! THORA. YNGVA. THORA. Åh, den som bara inte vore så stygg, så förfärligt YNGVA kastar arbetet ifrån sig. Har jag inte? Ja, för då har jag ju rättighet att vara dålig. THORA. YNGVA. YNGVA. Inte rättighet. att menniskan endast kan höjas eller sänkas genom egna handlingar. Nåå? THORA. YNGVA. Jag mins knappt någon dag, när du inte lärt mig, förnedrad!
Å det under åren 1849 och 1854 utbekomna lån å Tretiosjutusen femhundra R:dr, som, för uppbyggande af ny kyrka i Christinehamn, under 1844 och 1845 års riksdag, beviljades nämnde stad och Warnums landtförsamling, skola Två procent årligen afbetalas, samt derjemte erläggas Tre procent årlig ränta för återstoden af den 1 yItade Iånesumman. § 33. Utaf det Lidköpings stads invånare, vid 1850 och 1851 ärs riksdag, beviljade och år 1851 utbekomna lån å Tjugufyratusen R:dr, för ny kyrkas uppbyggande derstädes, bör under den för lånesummans fulla återbetalning erforderliga lid, före hvarje års slut, till Riksgälds-kontoret inbetalas Sex procent, dervid Fyra procent årlig ränta för lånets då återstående kapitalbelopp först beräknas och afgår, hvarefter ulverskottet kommer att anses utgöra kapitalafbetalning; börande dessutom, derest den stadgade betalnings-skyldighelen, vid härför bestämd tid, icke fullgöres, Fem procent årlig ränta för det till liqvid förfallna beloppet erläggas, intilldess detsamma varder inbelaldt. § 34.
Arbets-Inrättningen, för hvilken Reglemente den 16 Mars 1855 blifvit af Eders Kongl. Maj:t faststäldt, omfattar tvänne afdelningar, med föremål, den ena att med lämpligt arbete förse fattiga, hvilka, utan att å arbetshuset intagas, af vederbörande Ordningsmän anmälas till erhållande derstädes af arbete, att i egna hemvist förrättas; den andra, att på stället emottaga och med tjenligt arbete sysselsätta kringstrykande och bettlande personer, som äga förmåga, men sakna håg till arbete, äfvensom sådana mindre arbetsföra manspersoner och sådana qvinnor, hvilka, enligt Kongl. Kungörelsen den 13 Juli 1853, varda af Öfver-Ståthållare-Embetet för Polisärenden till arbete vid arbetsanstalt i orten dömde. Förstnämnda afdelning har under år 1860 varit i medeltal anlitad af 142 personer i månaden, och för fattigvården medfört en förlust af 1,332 R:dr 14 öre. Antalet af de i senare afdelningen intagne, dels qvarvarande från föregående år och dels under året inskrifna, har utgjort 1,124 män och 301 qvinnor, deraf 1 man och 27 qvinnor varit till arbete dömda, eller tillsammans 1,425 hjon, af hvilka 814 åter utgått i tjenst eller arbete hos enskilde personer, eller med pass, och, efter anmälan i Kongl. Poliskammaren, 48 öfverflyttats till Försörjnings-Inrättningen, 88 remitterats till sjukhus och 16 med döden afgått. Manspersonalen har blifvit sysselsatt förnämligast med gaturenhållning, sågning och huggning af ved, skooch skrädderiarbeten, mangling och hvarjehanda handräckningsarbeten utom hus, samt qvinnorna med tvätt, sömnad och spånad. Fattigvårdens förlust på denna afdelning af Arbets-Inrättningen belöpte nästlidne år till 14,959 R:dr 6 öre, eller, efter fördelning på hjonens medeltal 401 om dagen, till 37 R:dr 26 öre på hvarje hjon.
Den sedan sista Riksdag förhöjda insäftningSsumma för StiftsFröknar, har haft den följd att färre personer begagnat denna inrättning, som ofta räckt en hjelpsam hand åt beJ hofvet och ålderdomen. Om den således förfelat sin ändamål, vore det önskeligt om någon minskning af insättningsbeloppen kunde vinnas eller åtminstone utlösen af stjerna och band undvikas - N:0 512 Herr Haij t Albrecht: Som vid första anläggningen af segelfartens öppnande förbi Trollhättan en damm fanns vara nödig, som betydligen influerat till vattnets stigning i Götha Elf, emellan Trollhättan och Wenern, hvarigenom de omkringliggande Den 3 Martil. 455 Hemmansägare och Boställsinnehafvare blefvo genom vattnets uppstigande på deras ägor mycket lidande, så hafva de så om ersättning för detta lidande af Staten, från längre tider tillbakars njutit vattuskade-ersättning till ett visst belopp för hvarje hemman, tills nu på sune år då den ej utfallit, och som deras lidande är nu lika stort som förr, så vågar jag vördsamt anhålla att desse jordägare och Boställs-innehafvare måtte få tillgodonjuta vattuskade-ersättning till lika belopp de förut erhållit, äfvensom ersättning för de 2:ne passerade åren som ej någon bekommits. Om denna min motions remitterande till StatsUtskottet anhålles vördsamt. Herr Uggla t Carl Fredric: Då jag nu för första gången yttrar mig i denna vördnadsvärda Samling af Rikets ädle utbeder jag mig Herr Grefvens och LandtMarskalkens samt HöglofligeRidderskapets och Adelns benägna öfverseende med bristerna i mitt framställningssätt. Om jag ej ansåge hvad jag nu kommer att föreslå, såsom verkeligen gagneligt, skulle jag ej våga dermed borttaga en dyrbar tid eller framlägga detsamma för en så insigtsfull pröfning, och då jag haft anledning förmoda, att denna motion skulle väckas af en värd ledamot inom detta stånd, hvars sakkännedom är ojemnförligt större än 45 4 Den 5 Martil. den jag äger och utaf hvilken jag inhämtat första idéen tiU densamma, har jag i det läng, gta dröjt med min framställning af ämnet.
Majit och Kronan, beräknas afgiften af Arrendatorer likasom 1816 För Egen !om tillhörig Academice.Staterne likaledes För Egendom tillhörig Allmänna Bolag, dito För Egendom tillhörig Fromma Stiftelser, dito Afgift af Arrendatorer utaf andras Hemman, Lägenheter, Bergverk, Manufacturier och Qvarnar , utgick »816 med 30,2.38 (Lit. O 0 till N:r 17 i Bihang till RiJjjSt, Pro*. 1*17—.18*8. 5:*» Sämb) R;dr Banco. J j , 966,400 — 966,400 Transport Af Borgerlig Rörelse erlades igi61 af Handlande - R:dr 152,020: 21. 3 Fabrikörer - 18,841: 4*5 Handtverkare och Borgare i allmänhet 115.593: 44 — Tillhopa 266,455: 21.8 Men, då Sammandragen för 1817 utvisa en minskning af mer än 5 procent, så måste en sådan skillnad här beräknas, då återstående afgiften blifver Ständs-Personer samt öfrige Innevånare i Städerne utom Burskap, eriade i afgift 18,515 R:dr 5 sk. t r:st.; hvilken hädanefter högst lärer kunna beräknas till ... Gästgifverier, Färdshus och Krogar upptagas till lika afgift som 1816 • . - Handlandes Betjening eriade i afgift: 21,409 R:dr 40 sk., hvilken, med afseende på den minskning som år efter annat inträffat, ej kan upptagas högre än Handtverksoch Fabriks - betjening anses till afgift lika som 1816, eller .
Krigs-Iiol for städerna legium af Riksgälds-Kontorets fordringar hos Städerna Malmö och Ystad Ystads"kasern ^(H deni meddelade lån till kasern-byggnader, har, med anledning af byggnads-lån. det härvid fästade förbehåll, att det belopp af dessa fordringar, som ej behöfde användas till anskaffande af stalloch magasins-byggnader folden i YsLad förlagda Sqvadron af Kronprinsens Ilusar-Regetnente, borde till Riksgälds-Kontoret ingå, någon andel af hesagde fordringar ännu icke till Riksgälds-Kontoret inllutit, eller någon underrättelse från Kongl. Krigs-Kollegium erhållits, huruvida några medel, på grund af omförmälda förbehåll, voro att för Riksgälds-Kontoret framdeles förvänta. 23 Under den sedan sista Statsrevision förflutna tid, har någon afbetalning icke skett å förre Landt-Räntmästarne i Östergöthlands och Vester-Norrlands Län M. Tollins och E. G. Harlins, utaf Riksgälds-Kontoret tillhöriga medel, sig åsamkade och i föregående Revisions-berättelser omförmälda balanser, af hvilka balanser Tollins yppades redan år i836 och Harlins år 1841 - Enligt Revisorerne meddelad underrättelse, skall slutliga inbetalningen af den förra balansen bero på ännu fortfarande rättegång, angående vederbörande uppbörds-kontrollanters-och nyckelvårdares ansvarsoch ersättningsskyldighet. Det Harlinska balansmålet lärer först under nästl. år blifvit af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande afgjordt och Kongl. Kammar-Rätten understäldt samt ännu ej vara i så fullständigt skick, att det kan till hufvudsaklig pröfning af Kongl. KammarRätten företagas.
Med dem lärer man icke kunna komma närmare, än att anmana Längifwarne om redlig upgift, men för ingen del införa edgängar. Efter Svenska Lagen äga tvenne wittncns edeliga utsago full bcwisningskraft. Oä sä mpcken wigt derä ligger, bör man wara pä det högsta sorgfällig hos menigheten inplanta och bibehälla wbrbnad och agtning för Eden, hwartil fordras att edgängar sparsamt nyttjas, och man har dessutom skälig anledning förmoda, att den som kan undandraga sig att efter räd och lägenhet bistä ett nödstält Fädernesland, skulle äfwen kunna glömma Edens dyra förbindelse., Sedan pä föregäende sätt, fbrmögcnhets-su niman för hela Riket blifvit utrönt, och beloppet af personliga Bewillningen äfwen calculerat, tillika med hvad här nedanföre förcfläS för Cmbctsmän och andra som ej hafva fast egendom, kunde Riksens Ständer stadga och fastställa huru storförmögenhets-procent borde erläggas för att upnä den summa Riket oumgängcligcn dehöfwer, hvilken efter de förrättade upskattningarne, för Den 25 September. 899 för be päföljande fem ären eller till nästa Riksdag kunde utgä och upbäras. Ehuru under Riksens Ständers sammanvaro benna gäng, de nya uppstatlningarne icke hinna werk, ställas; sä gifwa likwäl i8oo ärs upstattuings-länader tilräcklig hjelpreda och uplysning för procentens fastställande denna åsäng, sä akt Bcwillningen ändä k n gifwas den stadga och säkerhet som wcderbbr och icke pä en blott stump blifwa beroende.
Jag tror då ej, att man risquerar något, om man voterar om principen först; ty det parti, som vill hafva publiciteten helt enkelt, voterar naturligtvis Ja. De personer, som vilja hafva lag för densamma, kunna ej votera Nej, emedan de kunde vara säkra att vid den nästa voteringen, om detaillerna, få öfvervigten, enär den enda utvägen för dem, som ej vilja hafva publicitet, och som i principfrågan blifvit öfverröstade, mäste blifva att kasta sig på deras sida, som vilja hafva publiciteten begränsad. Om derföre votering anställes, blir en oundviklig följd, att principen segrar, ty det parti, som vill hafva den begränsad, mäste väl, på de skäl jag nu nämnt, votera för den. Jag kan ej i RiddarhusUtskottets Memorial gilla den princip, att Ridderskapet och Adeln ej skulle lemna offentlighet vid sina öfverläggningar såsom en gärd åt nationens fordringar och tidell varfvets stegrade upplysning, utan blott såsom ett ögonblickligt begifvande. Det är ju att vara i hög grad illiberal, då man likväl vill synas liberal, och innefattar dessutom en oegentlighet; ty en gång medgifven, kunna vi ej mera återtaga offentligheten, emedan opinionen säkert hindrar det. Sådant Memorialet nu är, kan man likväl tänka sig, att några få Ledamöter i ett plenum kunde göra demonstrationer emot åhörares närvaro, och således aflägsna dem. Jag finnér visserligen det 64 Den 3 Februarii f. ra. särande-för oss, att vi ej i de.nna sak lunna gora hvad BondeStåndet gjort. Vi hafva nemligen en StåndsOidning, hvilken, om ock Grundlagen ej lemnar anledning, att den icke af oss ensamme kan uppgöras, dock genom praxis är så stadgad, att vi troligen ej mera ensamme få förordna om densamma, och således ej heller ensamme besluta om offentligheten, utan alltid lära få underkasta oss Konungens sanction.
Det bundna är vordet frigjordt, det döda lif, det stumma talande, det skilda ett; och sommarnattens, slättnattens gåtfulla väsen stiger upp i människan såsom ett samladt lefvande något, hvilket som sjungande ton, som hvit färg, i sekundkort dröm och smärtsamt säll känsla böljar upp emot den medvetenhetens strand, där det dock alltid brytes och glider tillbaka, lämnande kvar blott ett skum, förgånget i samma nu som det föddes. Så kommer ett ljud, som skär hela den tysta symfonien sönder och samman samt sopar undan hela den trollska härligheten, – ett rått ljud, ett ljud med början och slut, ett ljud af denna världen. Åter står naturen i sin otillgängliga slutenhet, orörlig, tyst, liflös; och människan griper med anspända nerver, förtvifladt, förgäfves, efter detta underbara fantom, som hon i ögonblicket förut kände inom sig själf, men som nu inom mindre än en sekund dragit sig tillbaka inom den yttre naturens stängda portar, blickande svårmodsfullt emot henne ur skinande hvita väggar och olöst tystnad. Som öppnadt efter en kort halfslummer, söker ögat ut öfver nejden. Den hvita vägen kommer fram ur skuggan mellan tvenne trädgårdar, löper utmed de hvita husen, förbi kyrkan, samt snor sig ut långt bort i ängar och sädesfält med hvita dimbildningar och tjudrad boskap. Och örat särskiljer ljud: korna rårna, där de ligga som bylten borta på ängen, ängsknarren skorrar inne i klöfvern, grodorna kväka i bydammen, och från en fjärran by ljuder en dragharmonika. Inne i granngården ger gårdvaren till ett högt, kort skall, och från alla gårdar i alla byar slätten rundt svarar det i bas och diskant, nu här, nu där, tills det sista, aflägsnaste hundskallet dött hän, äfven det, och nejden åter hvilar såsom förr med sin gula, tillplattade måne uppe på en ljus, stjärnlös himmel och sina hvita byar, sin orörlighet och sin tystnad. Tills skrapandet af en otålig hästhof på nytt ger upphofvet till en ny helveteskonsert af bygdens alla hundar.
Härmed förenade sig till alla delar Herr Prosten Doctor kabreus. SSA-SKSS, Riksdags - Fullmägtigen Ian L4. ^VeslinZ, yttrade att i händelse det nu justerade betänkandet , som mycket för lidens minnande blifwit antagit, ej skulle af Riksens Högloft. Ständer bifallas, fa finge han förbehålla Bonde-Ständet öpen rätt, att fä fullfölja det genom sine Deputerade ej mindre utt Beredningen ä« hos Utskotten in pleno gjorde yreHrde, fä wäl derom att brämvinsafgiften mätte M-enas med Allmänna Bewillningen, som ock, akt i snuat fall, till förstnämnde afgifts utgörande, hev>amannen ä landet böra behörigen clatzificeraS, hwaHjnite ^Vt»lin§ anhöll att detta desi förbehäll mättis till de respectwe Ständen betänkandet ärfölja, Ena t - i > Den 24 November. -58 r Enahanda förbehåll i afseende ä elasiisicationen ä hemmanen ä Landet, gjorde äfwen Herr Borgmästaren Victorin ä Wällost. Borgare-StändetS »vägnar. supra. Lx protoeoilo L. O. Ingman. Utdrag af Protocollet, hållit i Riksens Hög' loft. Ständers Bewillnings» samt Be stvärs» och Occonominä-Ulskott, wid Riksdagen i Stockholm den 2Z November i8oy. S. D. Efter justering af vleni-prvtocollet för den i? innewaranve mänad, uplästcs det af Bereds ningen, i följd af sistnämnde dags beflut, afgifne betänkande angående bränwinsbränning och bewillning derföre; hwarwid Herr Grotzhandlaren 8an. Leslon i afseende pä Höqlofl. Utskottens tillstyrkan, vet Riksens Högloft.
Och så länge jag skrifver, känner jag icke min egen smärta, ej heller ser jag fågelns stirrande ögon, som förfölja mig i mörkret. Men det har icke alltid varit, som det nu är. När jag gifte mig, var jag ung, min hustru var ung, och hela världen var ung, som den troligen blir en gång i hvarje människas lif. Jag tog min hustru om lifvet, hon stödde sin axel mot min, och jag var så stark, att jag till hälften tyckte, jag bar henne, när vi gingo fram på en väg, där solen pärlade fram mellan skuggande grönt, och vänliga människor höllo rast med oss, när vi behöfde hvila på färden, som i sig själf var oss en lek. Som två barn gingo vi fram genom lifvet, obekymrade och lätta till sinnet. Vi hade godt ressällskap och gladt följe på vägen. Och det föll oss icke in, att vårt ressällskap hade andra tankar än glädjen öfver samvaron och lyckan att få vandra fram på en väg, hvilken ingen visste hvart den bar. När jag nu ser mig omkring, förefaller det mig, som låge den väg, vi gå, i dunkel. Vi luta oss fortfarande emot hvarandra, men vi hafva ännu icke lärt oss, att de vänliga människorna försvinna med solskenet. Jag minns ännu den dag, då min hustru första gången vände sin tårade blick emot mig och sade: »Här har blifvit så underligt omkring oss. Det är, som om alla droge sig bort och försvunne.» Jag tog henne om axlarna och tryckte henne till mig. Jag kan ännu se platsen på Katarina kyrkogård, där vi stannade. »Vi ha ju hvarandra,» svarade jag. Hon såg upp på mig med en tacksam blick. Men i hennes öga låg icke blott svårmod, utan en undvikande fråga, som visade mig, att hon förstod, hvad min ton röjde, och orden förtego. Hon förstod, att jag tänkt detsamma, att jag led däraf som hon, att en människas kärlek icke räcker, när världen utanför de tvenne är tom. Och sakta steg inom oss båda aningen om en skugga, som långsamt men säkert faller mot aftonen. Men aftonen var icke inne. Och dock föll skuggan öfver vårt lif.