Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Landtm., på sätt flere ledamöter yrkat, täcktes tillåta att skrifvelse!! finge till Exped.Utsk. återgå, så hoppas och tror jag, att man skulle komma ifrån saken med minsta förlust af tid och med mesta gagn. Hr Den i3 Januari f. m. 97 Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg ordet rotehållare böra utbytas mot ordet rote. Ropades ja. Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. i öfrigt ansåg att förslaget borde till Utsk. återremitteras. Ropades ja och nej. Hr Landtm, hemställde, då denna framställning blifvit med ja och nej besvarad, om R. o. Ad. behagade tillåta, att förslaget till und. skrifvelse finge i vanlig ordning med den föreslagna rättelsen lill de öfriga Stånden afgå. Ropades ja och nej. Gr. von Platen! Jag får vördsamt fästa uppmärksamheten derå, att jag anhållit, det ordet sängkläder måtte införas i stället för ordet täcke. Frih. Cederström: Då den i fråga var. expeditionen utgör en löpare, som måste vara i fullständigt skick; så är det angeläget, att den blir rättad i den ordning våra grundlagar bjuda. Det är ingen annan än Exped.Utsk., som har rättighet alt föreslå en annan. Stånden kunna besluta en annan, men det måste vara ett ting för sig, som Stånden besluta; ty i annan händelse kan man komma dertill, att dessa löpare alldeles icke blifva af något värde för häfden, hvilket de hittills varit. I afseende på förhållandet med den s. k. löparen, när ett Exped.Utskls förslag till skrifvelse rättas utan återremiss, anser jag mig skyldig anmäla, det bruket varit, att den förändring R. o. Ad. genast beslutat i en sådan skrifvelse, icke införes uti sjelfva texten af löparen, utan blott omförmäles uti den påskrift eller det attestatum Ridd.Secretrn tecknar å löparen, hvarefter denna afgår till de öfriga Stånden.
PresteStändet samt V. BorgareStåndet redan bifallit Utskottets sista tillstyrkande, de skulle finna lämpligt, att i den af desse 2:ne RiksStånd, på grund af Utskottets framställning, beslutna mening instämma, i hvilket fall afgjordt blifver, att Majoren von Steijern må åtnjuta en förlängning i ArrendeContractet om Starhy Kungsgård i to år under de dermed förenade vilkor. Skulle uter H. R. o A. och H. BondeSlandet eller andra af dem icke finna för godt alt'sådan t bifalla, då anser Utskottet förevarande fråga, jemlikt ofvan åberopade Grundlags böra af Förstärkt Statsutskott afgöras. Och får i sådant afseende Utskottet till godkännande framställa följande Voterings-Proposition: "Den som bifaller, i enlighet med PresteStåndets och BorgareStåndets Beslut, att, såsom en lämplig uppmuntran åt Majoren von Steijern, han och hans rätts innehafvare tillerkännes den jförmon, att, vid utgången af nuvarande Arrende af Starby Kungsgård, tillgodonjuta en förlängning i Contractet derom på io år, och således under berörde tid hela Kungsgården jemte de ifrågavarande Lägenheterne, VattaSlålten och HerrsjöÄngen ytterligare, under lika vilkor som nu, odelade innehafva oeh begagna; vid hvilken upplåtelse i öfrigt bör iakttagas de säkerhetsmått, som vid' bortarrenderandet af Kronans Fastigheter, i afseende på Betänkanden, N:o 3^2. 137 lagliga häfden, vården och skötseln deraf vanligen äga rum; voterar Ja. Den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej; kommer, i enlighet med R. o.
Utlåtande, N:o 7. ifrågavarande företagets nödvändighet elier kostnaden för dess verkställande, samt då Utskotten icke äro i tillfälle att bedöma följderne för Stockholms Sjöförsvar af förslagets sättande i verket, och om icke sådant skulle göra nödigt att uppföra befästningar, för tryggande af jemväl detta inlopp, få Utskotten tillstyrka, alt Friherre Cederströms ofvanberörde motion icke må till någon åtgärd å Rikets Ständers sida föranleda. Stockholm den 1 November 1844- N:o 7. Ank. till Exp.-Utsk. d. 4 , kl 1 e. ra. Utlåtande, i fråga om en låne-fond till jordbrukets f örkof rande. Uti en hos Hederv. Bonde-Ståndet väckt, till sammansatta Utskotten remitterad, motion har Riksdagsfullmäktigen Anders Persson från Örebro Län anfört: att jordbruket inom landet ,Jännu vore i saknad af den ”styrka och det stöd, genom hvilka det icke allenast skulle kunna, utan för ”mycken känning, bära sina bördor och gifva näring åt Statens alla medlemmar, utan ock blifva en källa till en allmännare välmåga;” att mångenstädes hvilade jord ofruktbar, endast derföre, att nödige medel saknades för dess odlande och att, genom anstälde laga skiften, egare af hemman ofta finge vidkännas kostnader, som de knappast kunde betala; att det visserligen funnes tillfällen att erhålla lån, men att dessa vore otillräcklige för ändamålet, och att hvad beträffade den utväg i nämnde hänseende, som blifvit beredd genom inrättningen af Privat-Bankerne, de vilkor, som voro förenade med låns erhållande derstädes, betogo den torftige jordbrukaren möjligheten att deraf begagna sig.
I de länder, der allmänna val bestämma Deputerade-Kammarens personal, heror detta på slumpen för alla andra fall, än då classval och districtsval, såsom ofvanföre antyddes, falla tillsamman. Der skall det äfven hända, att, om rätt stora intressen råka vara någorlunda jemt fördeldta på alla districten, och således i hvart valdistrict tillhöra minoriteten, förblifva de alldeles utan någon målsman inom Kammaren. Der skall det äfven kunna hända, att, till största skada för landet, det ena intresset bereder sig öfverhanden den ena valterminen, och eli annat den andra. Man erinre sig Norrmännens farhågor för slorlhingsvalen i delta hänseende. En enda stor detalj skulle vi vilja lemna orepresenlerad, dem utländska politikens. En minister-stat är för dyr, för alt hålla en dubbel sådan. Detta stora intresse är resultatet af de öfriga representerade. Bilaga N.o 2 lill Cons t itai ions-UIskottets Memorial, N.-o 38. Del är på denna grund af uppkomna nja Stats-detaljer, som ståndsrepresentationen utvecklat sig. Det är ofelbart på denna grund, en Svensk nalional-representalion, åtminstone i våra dagar, måste fulländas. De fyra Stånden böra utgöra stammen för en ny representation, alla valda, alla till lika antal, doek sammanlagdt ieke så många, att de utgöra den nya Kammarens pluralitet. För det förminskade antalet erhålles en ersättning, som dock lika mycket kommer de nye representanterne till godo, nemligen rättigheten att kunna väljas under alla de val-cathegorier, till hvilka man hörer. De mindre jordbrukarne, bönderna, böra skiljas från de större jordegarne, dels i anseende lill deras olika intressen, t. ex. i stat-lorpare-frågan, dels ock hufvudsakligen pä det att Svenska Riksdagen älven hädanefter må bland sina ledamöter lå räkna ett bestämdt antal bönder, sorn icke äro herremän. Det förstås af sig sjelft att bönder kunna väljas dessutom un der alla de catbegorier, dit hvar serskild ledamot har rättighet att hänföras.
Är alltså nyfikenheten för reliken, är känslan för anekdotoch affektionsvärdet ett allmäntmänskligt drag, ligger det närmare att af hjärtat söka förstå detta faktum och gifva det rättvisa än att helt torrt stämpla det som borgerlighet och afspisa det med några kammarlärda axelryckningar. Visserligen kunna resande engelskor, hvilka aldrig läst en rad af Tasso, inför hans hus falla i en extas, som kan komma en gammal kännare af Tasso att tappa sitt goda lynne för hela dagen, och samma engelskors okufliga intresse för ett ting, hvilket bevittnat ett eller annat historiskt blodsdåd, kan vara släkt med den kvinnliga nyfikenhet, hvilken timvis stirrar på ett plank, bakom hvilket föregående dag begåtts ett nervskakande dråp. Men roten till allt detta ligger för djupt och fast i vår inbillning att utan vidare kunna uppryckas, äfven om de yttersta grenarna någon gång sträcka sig ända bort till det löjliga. Föremål, som vi veta ha kommit de personer nära, hvilkas hand ingen nu lefvande tryckt och hvilka redan flyttat till Akerons andra strand, men där höja sig statylikt förstorade, dessa föremål tyckas oss ha erhållit både hågkomst och seende ögon. Likt de döda tingen i sagan börja de tala och berätta och lyssnande forma vi bilder och dikt. Restaurerandet är vetenskap och icke konst. De nya Vasarummen på Gripsholm äro icke konstverk, utan vetenskapliga preparat, och bedömda som sådana ha de vissa förtjänster. Att ogilla restaurerandets princip är icke, som en känd penna infogat, att lämna konstnären bakom sig, utan tvärt om att låta konstnären tala. Griptornets stillösa urtafla af simpelt trä är konstnären kärare än en ny, dödt stiliserad i dyrbarare materiel. Alla, både konstnären och allmänheten, inträda genom Gripsholms port, medvetet eller omedvetet, med samma kraf. Gripsholm är ett hus, en bostad för människor. Det är minnen från dessa vi söka, det låsvrede de rört, det spegelglas som burit deras bild, det bord, den byrå, den pappask, vid hvilken de knutit en saga. Vi fråga efter konung Göstas sofkammare.
Detta inprentade han icke blott hos alla svenskar, han råkade, – och de fingo i alla fall enahanda intryck från andra håll – utan förnämligast hos de främmande sändebuden och utländningar öfver hufvud, så att Gustaf omtalades i Versailles, S:t James, Schönbrunn, Potsdam, Petersburg och Christiansborg som en trollkarl, en ny Wasa, innan han ännu i Stockholm gjort annat skäl för detta smickrande rykte, än genom sin obehöriga och straffvärda delaktighet i Adolf Fredriks laglösa thronafsägelse-farce. Konungaparet visste alltför väl, ja, till och med den sjelfkäre kronprinsen kunde ej för sig dölja, att Beylons råd varit af hufvudsakligt inflytande på framgången af hofvets önskningar vid den nyss öfverståndna riksdagen, fastän han hade den slugheten att icke låtsa sjelf hafva märkt det. Derföre var det naturligt, att man vände sig till och litade på honom i den ännu väsendtligare och mera vidt utseende frågan om en statshvälfning. Lika förslagen som anspråkslös framställde han alltid sina meningar så, att han syntes hafva blifvit till dem föranledd af någondera bland de kungliga personer, med hvilka han rådgjorde; och då han på detta sätt smickrade deras egenkärlek, eröfrade han ett odeladt bifall åt sina åsigter. För det nu afsedda ändamålet fordrades ett kraftigt bistånd af Frankrike. Det fordrades från detta håll den dubbla uppoffringen af dryga penningetillskott och af dess talrika anhängares i Sverige riksdagsmannaröster, för sista gången gällande i den afgörande striden till konungadömets förmån. I rådplägningarna hos Beylon blef man ense derom, att så maktpåliggande, kinkiga och grannlaga underhandlingar behöfde utföras på stället mellan sjelfva hufvudpersonerna. Kronprinsen skulle derföre, under någon tjenlig förevändning, resa till Paris, för att personligen uppoch afgöra saken med Ludvig XV och hans regerande minister. Men konungaparet insåg, hvad thronföljaren, oaktadt sitt öfverdrifna sjelfförtroende, ej kunde neka, att Beylon var just rätter man, att drifva denna ömtåliga underhandling.
Dref af den 13 November 1795 är föreskrifvet, att då skillnad beviljas makar, sorn bägge äro af främmande lära, skall denna formalitet utlemnas, utan att någon annan sättes i stället; och då der vidare säges, att vid upplösning af äktenskap emellan en dissenter osli en medlem af Svenska kyrkan, i hvilken händelse vigsel i hvardera församlingen förutsättes vara förrättad, blott den Lutherska makan skall remitteras till Domkapitlet, så vill det synas mig öfverensstämmande med en riktig lagtolkning, att domaren icke hänvisar till Domkapitlet för skiljobrefs utfärdande i de fall, då vigsel hvarken egt eller skolat ega rum. I sådant fall skulle denna betänklighet helt och hållet förfalla; men i intet fall synes den mig ega någon vigt. Äktenskap emellan kristna och judar äro tillåtna i många andra länder, t. ex. Norge, Danmark, England, Frankrike och alla de länder, der Gode Napoleon är antagen, äfvensom i åtskilliga Tyska stater. Biskop Bring säger, att detta är följdriktigt endast i ett land, som förklarat sig religiöst-indiflerent och till följe deraf inom sig tillvägabringat eller beslutat tillvägabringa en fullkomlig skilsmessa emellan stat och kyrka. Jag tror icke att detta kan sägas om alla de länder, jag uppräknat. Icke heller har jag kunnat finna, att några så svåra förvecklingar, som dem reservanterne förespeglat, inom Sverige uppstått genom de äktenskap emellan kristna och judar, hvarpå vi redan haft exempel. Ty utom det att, såsom Lag-Utsk:t omförmält, sådane nu stundom ingås utomlands af Svenska medborgare, och jag har hört uppgifvas namnen på icke mindre än nio sådane par, af den nuv:de generationen, så har K. M. vid särskilda tillfällen beviljat tillåtelse för dylika förbindelser. Jag har mig bekanta två sådana dispenser, en af år 1796 och en år 1813, då vid hvartdera tillfället föreskrifter gåfvos om sättet för äktenskapets afslutande utan vigsel. Med den utveckling vårt konstitutionella statsskick nu tagit, kan Konungen icke vidare bevilja dispenser från lag, som han icke ensam stiftar, och förhållandet måste derföre regleras genom lag.
Stockholm den i5 Julii i834» Reservationer : Vid Utskottets beslut uti i:sta punkten, angående Kongl. Maj:ta Cancellies löne-reglering , af Grefve Hamilton, G. TV., under åberopande af den vid förra Betänkandet i denna fråga afgifna reservation. Härmed förenade sig Prosten Stenhammar, Prosten Östberg, Herr Santesson, B. H., samt Herr Petre, T. Vid 6:te punkten, rörande tillökningen i Kongl. Stats-Contorets personal: Af Friherre Palmstjerna, C. O.: ”Jag reserverar mig mot Utskottets nu fattade beslut. Jag anser det föga väl betänkt, och reserverar mig mot detta sätt att behandla ärendena. När man anser att af poslmedlen i5,ooo R:dr kunna anslås till befordrandet af Diligence-inrättningar, m. m., hellre än att Staten besparas, men deremot nekar de för den behöriga gången af Stats-förvaltningens vigtrgaste ärenden mest angelägna anslag, så måste jag finna en sådan sakernas behandling icke väl betänkt; och reserverar mig deremot, samt emot följderne, hvartill fortgåendet på denna väg skall leda.” Häruti hafva instämt Friherre Silfversköld, C., jemte anmälan att Friherren vid denna frågas algörande icke varit i Utskottet närvarande, %<s Stafs-Utskottets Utlåtande N.o 2t/f. Grefve Hamilton, G. W., Grefve Gyldenstolpe, A., Herr von Post, L, Herr Bergenstråhle, Herr Tumm, P. A., Prosten Östberg, Prosten Nordin, Commeree-Rådet Hemberg, samt Riksdagsfullmägtigen J. L. Wiklund från Westerbottens Län; Af Biskop l^hyselius, som, jemte instämmande uti Friherre Palmstjernas mening, anfört; "Emot Utskottets nu fattade, förändrade beslut, i frågan om förökadt anslag till Kongl. Stats-Contoret, får jag härmed anmäla min reservation, och, i sådant afseende, i likstämmighet med Utgifts-afdelningens gjorda förslag, framställa de skäl, på hvilka jag grundar densamma.
Hennes skor äro gjorda efter spanskt bruk, hon faster upp haret på spanskt satt och hon sveper om sig den i lifliga farger vafda Manilaschalen. Mar stora världens damer under den Heliga veckan ikläda sig mantillan, lyser den klassiska typen fram som diamant infattad i stenkol. Hvarje turist med artistiskt sinne, som besöker Spanien, beklagar mantillans försvinnande. Ctom den Heliga veckan aterstod for henne för icke länge sedan ännu en tiilflyktsort: tjurfaktningarna; men afven denna sista har modet nu beröfvat henne. Höjden af elegans och förfining ar nu att p; tjur; fäktningar uppträda i hatt, ju extravagantare ju battre - och sanningen att saga, det mest distingerade ar att icke alls g i på tjurfaktningar, utan p; kapplöpningar med åtföljande vadhillning, defilé af prunkande ekipager och exposition af uppseendeväckande, kritiklösa toaletter. Smaken for tjurfäktningar, som ar verkligt spansk, djupt rotad hos nationen, finnes nu endast bland man, achulas~ och det lägre folket. Medelklassen, som alltid vill efterapa aristokratien, har öfvergifvit tjurfaktningsbanan, och den spanska kvinnan, hvars nervsystem 17 har blifvit så ytterligt känsligt, att hon ej står ut med att se ett sorgespel, kan ju än mindre tala vid en tjurfaktning, som den filantropiska propagandan har utmålat för henne såsom jämförlig med skådespelen i Roms Colosseum. MEDELKLASSEN. I Spanien ar medelklassen eller bourgeoisin ett mycket vidsträckt begrepp. Dess granser äro så obestämda, att därinom möter man såväl den rike fabrikantens hustru - emedan hon icke kan räknas till aristokratien - som telegraftjänstemannens eller underofficerens hustru - emedan de icke kunna sagas tillhöra folket. För att precisera klassifikationen kunna.
Samling. Afdelning. eller imorial. f § Sr » B B B B,. BB B - Riks-Ståndens beslut. <S Oj re lis Cfl C re —• • crq 75? tö re 03 c N:0 N:0 N:0 Sid. Ridd. o. PresteBorgareBondeN:o § Adeln. Ståndet. Ståndet. Ståndet. 1858 med pension afgångna i A. 90, 120) embetsoch tjenstemän — Bg. 247 4 i 153 17 Se Nionde HufvudTiteln. Fyringsstater, se Lotserioch Fy( Bd. 436 ) ringsstater. Fyrkberäkning, angående grunden för, se Komrnunalstyrelse. Furstenhoff, angående pension åt före detta Diligens-Föreståndaren Johan August . (A. 189 Bg. 1 l 230. | 4 i 153 68 Se Nionde HufvudTiteln. Fågel, skogs-, angående utsträckning af den så kallade lilla jagtens fridlysning till, se Jagt. Fångars vård och underhåll, se Andra Hufvud-Titeln. Fångvården, angående pensionering af embetsoch tjenstemän samt betjente vid 1 4 i 153 3 Se Nionde HufvudTiteln. Fångåmon i Jemtland, om befrielse från rotering af hemmanet N:o 1 Bd. lil 4 2 10 b. 21 Febr. å. 25 Febr. å. 25 Febr. å. 25 Febr. Får, om anslag till inköp af så- dana af utmärktare racer 1 A. 185 4 1 99 64 Se Sjette HufvudTiteln. Fäsjön och Nörasjön, angående kanalanläggning mellan, se Norasjön. Färjor och färjkarlar, om anslag 99 till 1 4 1 38 Se Sjette HufvudTiteln.
Kungörelsen den i October 1812, rörande ett noga iakttagande af hvad lag och författningar påbjuda vid besvårsskrifters och ansökningars inlemnande, varder förklarad t, att om sakegaren egenhändigt undertecknat besvärsskrift eller ansökning, som till Kongl. Maj.t samt vederbörande Collegier eller Embetsman ingifves, utgör den omständighet, att fullmakt för ingifvanclet icke blifvit bifogad, icke hinder för skriftens eller ansökningens upptagande till pröfning. Och inbjudes vördsamt Höglofl. Ridderskapet och Adeln att i denna fråga med öfrige Riks-Stånden sig förena. Stockholm den 3o December 1844* STOCKHOLM, tryckt hos P, G. Berg, 1845. Lag-Utsho(tets Utlåtandej N;0 6$. j N:o 65. Ank. till Exp. Utsk. den 11 Jan. kl. i 2 e. m Utlåtande , i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 14, öfver dels Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition angående förändrad lydelse af 1 § i z3 Cap. Ärfda-Balken och tillägg till 7 § i 20 Cap. samma Balk, dels ock väckt motion om inrättande af förmyndarekamrar. Höglofl. Ridderskapet och Adeln, Högv. Presle-Ståndet samt Vällofl. Borgare-Slåndet hafva till Lag-Utskoltet återremitterat ofvanberörde Betänkande, på grund af åtskillige dervid gjorda anmärkningar, hos Ridderskapet och Adeln: af Herr Dankwardt C., Heir Frihetre Gyllenhäal L. H., Herr Grefve Sparre E., Herr Friherre Cederström A , Herr Cederschjöld R.
Statens skyldighet att fullborda arbetet utan vidare bidrag, torde således vara obestridligt, och, såvida man icke vill, att dylika föreskrifter skola blifva illusioner, måste de stride efterföljas. Jag förnyar min anhållan om afslag å betänk. Hr von Hohenhausen: Det är visserligen godt och väl, att i reglementet för riksg:s-kont. finnas sådana föreskrifter, att fullmäktige icke äga rättighet att utdela gracer. Men skola dessa föreskrifter tagas efter ordalydelsen, skall man finna, att de mången gång blifva omöjliga att fullgöra, emedan R. St. då skulle nödgas alt taga borgensförbindelser för hela det belopp, som fordras för något större byggnadsföretag. Jag vill här såsom exempel nämna hamnbyggnaden vid Helsingborg, å hvilken Staten, jag vågar icke bestämdt uppgifva beloppet, påkostat omkring, enl. hvad jag tror, 150 eller 170,000 r:dr och denna hamnbyggnad har Staten sjelf bekostat. Till öfrige hamnbyggnader, hvars kostnader öfverstigit samhällenas förmåga, att dem bestrida, har Staten lemnat bidrag och de 4000 r:dr, staden Warberg, såsom skänk, undfått, synas mig sä obetydliga, att de icke bort upptagas i någon beräkning. Vid sådaut förhållande synes det mig icke vara skäl, att R. St. uti förevande fall skola fortfara på samma sätt, som fullmäktige i riksg:s-kont., hvilka ovilkorligen skola efterlefva de föreskrifter, dem uti gällande reglemente blifvit lemnade. R. St. böra handla efter hvad billigt är, och för riket nyttigt vara kan, och det är i detta fall, alt bevilja staden Warberg det begärda understödet, hvarföre jag förnyar min anhållan om bifall lill betänk. 240 Den 15 Augusti. Hr Printzensköld, Carl: Den omständigheten, att Staten a tiord ra t staden Warberg, och att denna uigifvit en förbindelse af innehåll, alt staden ovilkorligen skall fullborda det arbete, för hvars utförande det redan erhållna lånet blifvit beviljadt, utan rättighet att af allmänna medel erhålla vidare bidrag för detta ändamål, kan, enl. min åsigt icke lägga hinder i vägen för R.
StatsUtsk. har nemi. i nu förevar, betänk, anvisat ej mindre än en summa af 324)000 r:dr btco på statsverkets reservfond, för att dermed fylla de brister, som kunna uppstå i den ordin, statsreglertn på andra, tredje och fjerde hufvudtitlarna. Jag underkänner visserligen icke ett motiv för denna StatsUtskrs disposition, nemi. det, att derigenom för framtiden förekomma öfverassigncringar på besparingarna; men jag föreställer mig, atl Utsk. på en annan väg kunnat vinna della ändamål. Jag tror nemi., att StatsUtsk. kunnat tillstyrka R. St., och att R. St. haft rättighet besluta, att Regeringen ejma för 2:dra, 3:dje och 4: <Je titlarna anordna en större summa på besparingarna än den, som approximativt motsvarar den beräkning af besparingarna, som Utsk. lagt lill grund för sitt nu gjorda tillstyrkande, eller på nämnda 3 titlar 162,000 r:dr årligen. Det är visserligen sannt, att Utsk. inskränkt det nu föreslagna anslaget eller förskottet till de 2:ne första åren efter den nya statsi egfertns inträdande eller åren 1841 och 1842; menen reservant inom Utsk., Hr von Troil, har tydligen ådagalagt, att om Utsk. endast åsyftat detta ändamål, eller att förekomma öfverassignering, hade Utsk. åtminstone bort inskränka sig till anvisning af förskotls-anslag för ett år, emedan det är både sannolikt och af erfarenheten besannadt, att besparingarne från föregående året kunna och böra vid början eller åtminstone i medlet af påföljande året vara så pass kända, att icke några öfverassigneringar till betydliga belopp Jädra komma i fråga.
Den* na brist har UppfostringsComitéen hittills ersatt, och oin den upphörer, hvilket den såsom en tillfällig anstalt bör göra, så blir det ett föremål för det Särskilta Utskottets arbeten att tillse, huru den kan ersättas. I närvarande ögonbHck, synes det mig vara för tidigt att ta» la derom. Af de skäl, jag ofvan anfört, anhåller jag om Betänkandets återremitterande. Friherre Adlerbeth, Jacob: Vid Herr von Hartmansdorff^ grundeliga yttrande har jag endast att göra några få tillägg. Jag kan icke dela Herr Hammarskjölds öfvertygelse, att utarbetandet af den nya SkolLagen snarare bordt uppdragas åt en enskild man, än åt en Comitée. Att detta vigtiga värf blifvit öfverlemnadt åt en Comitée , är enligt med Riksens Ständers egen begäran, emedan de i den underdåniga skrifvelse, som föranledde UppfostringsComitéens arbeten, anhöllo, att de allmänna Läroverkens tillstånd måtte af upplyfte och er färne män, icke af en upplyft och erfaren man, varda undersökt. Jag lemnari sitt värde, om en enda man bäst kunnat utföra en sådan undersökning. Jag vill antaga, att det kunnat blifva Hr Hammarskjöld sjelf beskärdt, att uppfylla denna höga bestämmelse, och jag vill ej bestrida, att ett af honom författadt förslag till SkolLag kunnat blifva godt och för sitt ändamål vål beräknadt, men tillfälle, att i detta afseende bevisa sin skicklighet, har för honom icke funnits, just i följd af den Riksens Ständers r Den 6 Junii t. m. framställning, hvarom jag nyss erinrat. Hvad äter angår den prohibitiva halt, som Herr Hammarskjöld velat tillegna de Lärobocker, hvilka genom UppfostringsComitéens omsorg äro att förvänta, så kan jag lemna honom den hugnande underrättelse, att Comitéen långt fö» re detta såsom en oföräoderlig grundsatts beslutit, att aldrig tillstyrka antagandet af någon viss lärobok, med andras uteslutande.