Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N;o 53, i anledning af Kongl, Maj:ts Nådiga Proposition till Pikets Ständer, om Civilstatens PensionsCassas anspråk på Nådårs besparing af Pensioner å allmänna IndragningsStateh; Bifölls. S. D. Föredrogos ånyo följande LagVtskottets Betänkande!!, nemi.: 1:0 N:o 14, öfver väckt förslag att, 1 är frånskiljde makar vilja ånyo träda i äktenskap med hvarandra, laga lysning måtte föregå; Bifölls. 95 Prof. Ut dr. d. 21 April 1834- © . / 2:0 N:o i5, öfver motion om ändring uti 3 Capitlet SjöskadeBalkcn, Sjölagen; Bifölls.' 3:o N:o 16, i anledning af Riksdagsfullmägtigen Anders Nil sons från Malmöhus Län motion, om ändring ide nu gällande stralfbeslämJöeisar för missgerningsmans släppande; Bifölls. t\i:o N:o 17, öfver vackt motion om förlängande af tid, -inom hvilken Part, som vill söka ändring i HolRätts
Den apostoliska tron, sådan den uti Symbolum Hierosolymitanum blifvit i bekännelseform uppställd af Cyrillus, Biskop i Jerusalem, bestämmer kyrkans egenskaper sålunda, att hon är »en, helig, allmännelig. ” Dessa kyrkans tvenne egenskaper ligga således redan i vår trosbekännelse; och att denna uppfattning äfven allmänt delas af den evangeliskt-lutherska kyrkans medlemmar, synes uttryckligen uti Luthers lilla katekes, der samma bestämmelse förekommer uti 3:dje trosartikeln. Ordet ”en” är således icke att betrakta som den obestämda artikeln, utan detta ord ger tillkänna kyrkans egenskap af att vara en. Att vår Svenska församling så fattar saken, synes tydligen, då uti förklaringen till lilla katekesen särskilda frågor förekomma så lydande: Hvarföre kallas denna kyrka en? Hvarföre kallas hon helig? D en 22 Ma j. Hvarföre kallas hon allmännelig? Kristi kyrka är således ämnad att vara en enig och fridlyst kyrka, der tro och kärlek, rättfärdighet och endrägt skola blifva segrande, och det var också vår Frälsares löfte, <’å han profeterade om en herde och ett fårahus. Profeterna tala också derom, och således bestrider jag på det högsta den åsigt, som vill i den kristna församlingen blott se idel strid och kif. Dessa strider måste kanske föregå och jag strider gerna på lif och död, — men blott för att vinnna det sköna målet, som är frid och endrägt. Ty i sjelfva striden ser jag blott och bart en öfvergång till det mål jag söker. Derföre anser jag, att en dissenterlag bör vara uttrycket af en allmän kristlig folkrätt, en lag, hvilken så mycket som möjligt kan innesluta alla kristna öfver hela verlden inom en församling. Den svåraste uppgift för lagstiftaren måste otvifvelaktigt vara, att stifta en sådan lag. Det förutsätter en kunskap om andra folks lagar i detta läll; en kunskap om Guds mening med folken, för att låta dem komma till endrägt och allmän frid.
Jag reserverar mig äfven mot andan och innehållet af detta beslut, såsom rakt stridande mot det skydd, man ämnat monarken, men hvilket man nu frånryckt honom genom ådagaläggandet af en anda, som är i så stark opposition mot fordna förhållanden, då Ii. o. Ad. velat alt på en gång bevara folkets frihet och thronens prerogativer. Hr Stuart instämde i Gr. Horns reservation. Hr Hjärne, Harald: Med öfvertygelsen, alt R. St. böra representera Svenska folket, anser jag mig i hvarje fråga böra eftersinna, huru Svenska folket skulle afgöra den. Utgående från denna regel för mitt handlingssätt som representant reserverar jag mig mot det fattade beslutet, emedan jag anser mig göra det i Svenska folkets namn. Jag skulle önska mig äga den parlamentariska förmåga, som jag anser nödvändig för att yttra mig i ett så grannlaga ämne som detta; men då jag ej tilltrott mig att kunna inverka på beslutet, har jag afhållit mig från discussionen. Jag har dock ej underlåtit att noga öfverväga ämnet eller innehållet af såväl Konungens propos. som LagUtskrs besynnerliga betänk. och detta har föranledt mig till vidlyftiga betraktelser, hvarigenom jag kommit till en öfvertygelse, som jag anhåller att nu få nedlägga i prof. Jag anhåller att härvid till en början få anföra, hvad jag skriftligen uppsatt rör:de frågan, sedd ur synpunkten af den monarkiska principen. Hr Hjärne uppläste derefter följande: Först måste man göra sig reda för, i hvad förhållande Konungens personlighet står till öfriga medborgares personlighet. 3 § Reg.F. säger: "Konungens majestät skall hållas i helgd och vördnad; hans ger ningar vare emot allt åtal fredade.” Tydligen utgår detta stadgande från begreppet om moralisk fullkomlighet, från den förutsättning, att en Konung icke kan fela; och hvad vore väl den monarkiska principen, om den ej grundades på denna ide'?
Huru man än må förklara begreppet om den monarkiska styrelse, vi äga, stå rådgifvarne i ansvar för sitt råd, ehvad det följes eller ej. Längre har jag trott, att grundlagen icke bör gå. Jag förnyar mitt yttrande, att det ligger i Representationens kraft att med ett sansadt språk tvinga en rådgifvare att lenina sin plats, och jag tror, att, om detta språk föres värdigt, det ej skall blifva möjligt för en sådan rådgifvare, som fritt klandras, att sitta qvar i rådstolen, och vidblifver, att då Utsk. ej ansett 106 och 107 §§ böra få en annan redaction, Utsk. icke heller kunnat gifva en större extension åt g §. Hr von Hartmansdorff: II. R. o. Ad. torde anse mig, såsom för närvar, en bland Konungens rådgifvare, vara jäfvig att yttra mig i denna fråga; men då förslaget synes, under namn af utvidgad ansvarsskyldighet för rådgifvarne, åsyfta inskränkning i Konungens magt och större inflytande för dem, hoppas jag att ej anses egennyttig, då jag talar deremot. Men det är i sanning svårt att tala derom, då jag hört så många variationer på samma thema göras af Gr. Horn samt Hrr Cederschjöld och Dalman. Jag önskar derföre, att Hr Dalman, som yttrat sig vidlyftigast, dock ulan att uppgifva något redactionsförslag, måtte först läsa upp. ett sådant, samt Hr Gr. o. Landtm, låta mig derefter återfå ordet. Hr Dalman: Den hufvudsakliga redactionen af mitt förslag är följande: Skulle den oförmodade händelsen inträffa, att Konungens beslut vore stridande mot grundlag, allmän lag, eller Rikets sannskyldiga nytta, åligge det Statsrådets ledamöter att kraftiga föreställningar deremot göra. Yrkar Konungen ändock, att ett sådant beslut skall utfärdas, vare det då den föredragandes ovilkorliga pligt att sin contrasignation derå vägra.
Man har sagt, att publicitet len skulle stärka Bankens credit, och öfverty. 604 Den 29 Majt. ga, att dess ställning vore fördelaktigare, än som förmodas Jag vill ock lör min del med ge det, och Utskottet har äfven m dgivitdet; men man bär icke se på den nät varande 'iden allena, utan äfven fästa afseende på verkan af ett sådant steg, i tillämpning tili framtida för* hållanden. Man bör ihågkomma, att sjelfva idéen om en Banks inrättning mäste vara den, att på en credit-rörelse utsträcka sig, mer eiler mindre, utöfver den inneliggande metallfonden; ty eljesl vore den en inrättning, utan ändamål och ett lönlöst besvär. Med denna första grund står ej tillsammans en publicitet af förhållandet, Jag måste jemföra en sådan Bank med den enskilta Banquierens eller Köpmannens. Solidité, noggrannhet och ordning är allt hvad man begär; och crediten växer med hvar dag, då sådant iakttages; rnen skulle denna Banqtier eller Köpman handla och redogöra med öppen bok, så motverkades hans arbete af alla dem, som hade ett interesse deruti, och hans credit kunde ej bibehålla samma styrka, derest han icke redan samlat en öfverlägsen rikedom; och resultatet blefve möjiigtvis förlust i stål-* let för vinst. På samma sätt skulle förhållandet bli med Banken; en jemförelse skulle ständigt före-^ komma mellan dess sedlar och reela fond, sorn, så snart några! extraordinaira omständigheter tillstötte, hvilka gålvo anledning till Den 29 Maji. 605 misstroende, genast kunde 6kaka hela byggs naden. Jag vill blott exempelvis föra i Riddsrskapets och Adelns minne händelsen förlidet år, då på en gång hastigt uppkom en farhåga för brist på koppar skiljemynt. Det försvann ur rörelsen j alla gömde pi deras behållningar deraf, och Banken ålitades strängt till utväxling. Genom kloka anstalter häfdes denna terreur, och brist på skiljemynt har sedermera icke existerat. Men om man i den stunden haft kännedom om Bankens ringa återstående behållning af myntade slantar, skulle ändamålet icke blifvit vunnit.
Lerdals stom, för utvidgande af Lerdals församlings kyrkogård; Nio 84, angående upplåtande till Upsala läns Hushållnings-sällskap af en Kronan tillhörig vid Upsala stad belägen jordrymd; Nio 85, i anledning af Kongl. Majits Nådiga Proposition, angående utbetalning af innehållen och till Stats-verket indragen aflöning för de under kriget åren 1806—1810 fångne ogifte Officerare, Under-officerare, med flere; Nio 86, angående den för Rikets Ständers Bank fastställda nya Expeditionstaxans utfärdande genom allmän kungörelse; Nio 87, i anledning af Kongl. Majits Nådiga Proposition, om antagande af en författning, angående sammanläggning af straff; Nio 88, angående förändring i sättet för utgörande af presterskapets aflö ning; samt Nio 89, angående skyddandet af landets fornlemningar. Den 7 Juli. Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Remitterades till Konstitutions-Ulskottet en denna dag af Grefve Lagerbjelke, Gustaf, väckt motion, att Rikets Ständer måtte besluta, att genom underdånig - Prot.-Uldrag den 3, 4, 6 och 7 Jvli 1857. 595 derdånig skrifvelse, jemte anmälan att de, för slutligt afgörande vid nästa Riksdag, såsom hvilande antagit ett förslag till grundlags-förändring, hvarigenom Stats-rådets behörighet att föra Riks-styrelsen under Konungens sjukdom eller vistelse utrikes ändras till den föreskrift, att vid sådana tillfällen Thronföljaren må ega att såsom Regent styra Riket, samt att, då Thronföljaren icke kan öfvertaga styrelsen, densamma skall föras af en Interims-regering, så sammansatt, som Riks-akten föreskrif ver, i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj: l måtte täckas såväl till Rikets näst sammanträdande Ständer, som till Norriges nu församlade Storthing aflåta Nådig Proposition om den förändring i sista momentet 7 § Riks-akten, att ordet ”Statsrådet” utbytes emot ”Interims-regering.” Frän Höglofl. Ridderskapet och Adeln. SS.
Stats-utskottet har tagit detta ärende i öfvervägande, och ehuruväl domkyrkan i Kalmar fått sig, genom Kongl, brefven den 10 Oktober 1841 och den 27 Augusti 1844, ti Hägde 500 r:dr, att årligen i tio år, eller till och med 1854, utgå af arrendeinkomsterna å Kalmar f. d. fästnings-jordlotter; dock som upplyst är, dels att delta anslag är otillräckligt, äfven i förening med domkyrkans öfriga inkomster, för bestridande af kostnaderne för årligen erlorderlige reparationer å kyrkan, samt för afbetalning af dess skuld till Rikets Ständers bank, dels ock att ifrågavarande jordlägenheter blifvit genom stadens invånares omsorg uppodlade och derigenom kommit i sådant skick, att deraf kan hemtas en icke obetydlig afkomst, hvilken, enligt Kongl, brefvet den 21 Februari 1826, odelad tillfallit domkyrkan, men numera, med undantag af omförmälde 500 r:dr, ingår till fjerde hufvudtiteln, anser Utskottet, med fästadt afseende äfven derå, att denna domkyrka, egentligen ämnad till begagnande af Amiralitets-församlingen, blifvit uppförd till en storlek och prydlighet, vida öfversligande stadens invånares både behof af utrymme och underhållsförmåga, samt att dessutom kyrkan, såsom en af byggnadskonstens skönare företeelser, tvifvelsutan är förtjent af statens raellankommande omvårdnad, då sådan icke kan från annat håll i erforderlig mån erhållas, sig böra hemställa, att Rikets Ständer ville, med förklarande af domkyrkans i Kalmar behof af hela inkomsten utaf merberörde lägenheter, hos Kongl. Majit i underdånighet begära, att Kongl. Majit täcktes i nådigt öfvervägande taga, huruvida icke, för någon längre tid, eller intill dess kyrkans i banken ei hållna lån, till kapital och ränta, blifvit till fullo guldet, dessa fästningslägenheter kunna till domkyrkans disposition öfverlåtas, och, i sådant fall, derom nådig proposition till Rikets Ständer aflåta. Stockholm den 28 Februari 1848.
Jag tror, att det vöre lika bra, om det vore ett mindre antal personer, endast den tecknade summan uppgick till 1 million; men det säger jag rent ut, att, för alt få privilegium att drifva bankrörelse, må viii en million r:dr vara ett minimum, som icke får understigas, Om deremot denna million sammansk jules af flere eller färre personer, synes mig vara likgiltigt. Jag kan icke fiuna, hvad Frih. Palmstjerna menar med frågan om uppskof och ber, att han måtte fiir oss andra, som icke äro initierade i denna hemlighet, upplysa, hvad afsigten kan vara dermed. Det kan möjligen hända, att jag då instämmer med honom, men nödgas nu begära föredragning af §§ i den ordning betänk, innehåller dem. Då nu öfverläggningen om det ifrågasatte uppskofvet ansågs fulländad, hemställde II. Ex. Ilr Gr. o. Landtm, om R. o. Ad. bi föl le, att pröfuingen af 2 § finge uppskjutas tills R. o. Ad. afgjort de efterföljande §§ till och med den 17. Ropades ja och nej, hvarpå II. Ex. tillkännagaf, att han trott sig finna, att ja varit öfvervägande. §§ 3, 4 och 5. Bilöllos. § 6. Frih. Palmstjerna, Carl Otto:
Jag skulle äfven tro för min del, att det ej vore rätt af mig såsom ståndsledamot alt här söka motsätta mig hvad treStånd redan funnit vara af rättvisa påkalladt och ledande till det allmännas bästa. Jag yrkar bifall till TJtskms betänkande. Frih. Cederström, Jacob: Man har anfört såsom skäl till bifall för detta betänk., alt det befrämjar enskilde medborgares intresse och derföre äfven mäste vara nyttigt för det allmänna. Detta är en grundsats, som i sin tillämpning kan leda till ingenting mer eller mindre än hela samhällets upplösning. Man börjar med en eftergift, nödgas sedan bevilja flera samt slutligen eftergifva alla onera, så alt inga skyldigheter emot samhället vidare finnas, och det nakna obeståndet är det enda som qvarstår. Det är helt tydligt, att hvarje eftergift af skyldigheter är en orättvisa, begången emot dem, som nödgas bibehålla samma skyldigheter. Då icke en eftergift kan göras emot alla, som äro i samma cathegori, så är det en orättvisa, så mycket mera orättvis och mern split och missnöje verkande, som den finnes grundad på intet annat än väld och hugskott. Det är icke ifrån sådana beslut, som R. o. Ad. bör vänta ali Svenska folket skall gilla dessa åtgärder. Att tre Stånd kunnat bifalla ett dylikt betänk, bevisar för mig intet i detta fall, och jag skulle tro, att R o. Ad. bör, i afseende på frågan, betrakta den såsom en Svenska Statens angelägenhet, och då är saken helt enkel och klar. Dessa rusthållare äga ingen bättre rätt än alla andra rusthållare i Riket. Hvad den siste värde talaren framställt om augmentsläntornas indragning, så är det en fråga för sig sjelf, som icke följer af denna. Här är endast fråga om rusthållarnes förmenta rättighet att få ersättning för bortmistade hästar. Det är klart, att om uppsiltning kommer i fråga, så mäste dertill af K. M. och Kronan lemnäs det bidrag, som K. M. och Kronan åligger att utgöra.
— af Donner, Aurora Antoinetta, f. K o c h, Stockholm. — Eketrä, Vilhelmina. — Gyllenram, Emelie, Stockholm. — Kalling, Marie, f. Eriksson, Örebro. — Tenckler, Augusta, f. Lilliestråle. — Mannerheim, Henrietta, f. Frestadius, Mariestad. — Lundgren, Henrietta, f Nordenankar, Kalmar. — Nordenfelt, Emilia Carolina, Kristinehamn. — Bergh, Emilie, f. Psilanderskjöld, Vexiö. — Amnell, Eva, f. Bappe, Helsingborg. — Beenstjerna, Charlotta, Vernamo. — Skjöldarm, Anna, f. Wiberg, Stockholm. — Stael v o n Holstein, Jeanna, f. Stendahl, Halmstad. — Wästfelt, Carolina, Sköfde. D u u n g a! De Frese, Emma, f. Asklund, Södertelje. Gillner, Charlotte (änka efter kapten G. Scbotte), Filipstad. Möllersvärd, Ulla, Stockholm. Berghman, Amalia, V e x i ö. Nauckhoff, Louise Ulrika, Vesterås. Flach, Hellevid, f. Zelow, Prinshaga. Lagéfgréen, Karin, Kristiaustad. v o n Seth, Sara, Jönköping. Hav, Nanny, f. Rydberg. Treffenberg, A n n Ursula, f. Abbot, Hernö- sand. Hegardt, Maria Katarina, f. v. K o c h, Gö- teborg. Nauckhoff, Louise Carolina, Vestervik. Nordenankar, Augusta, Fliseryd. B o n d e af Björnö, Clara Eleonora, f. Eålamb, Stockholm, de Besche, Anna, f. Ullvin, L ö g d ö. Åberg, Johanna, f. Hård af Segerstad. Lilliestråle, Gustafva, Stockholm. Tham, A n n a Greta, f. Alströmer, Upsala. Sandler, Amelie, f. af Wincklerfelt, Upsala. Helling, Ulla, f Dalman, Lidköping, Fock, E b b a Gustafva, Lidköping. Mannerstedt, Gustafva, Grenna.
Det kan den så mycket mindre hafva, som i Utsk:ts förslag hänvisas till 134:de § af 1862 års skolstadga, hvilken icke kan handla om den termins-afgift, som R. St:r vid sista Riksdagen bestämde skulle användas till reparations-fond för läroverksbvggnaderna och hufvudsakligen till amortering af de lån, som läroverken upptagit för uppförande af nya hus. Misstager jag mig häruti, så får jag anhålla om upplysning. I alla fall synes det mig, som om R. o. Ad. skulle vinna tid genom att nu bifalla Utsk.-ts hemställan, som redan är af 3 Stånd godkänd. Frih. Cederström: Jag har aldrig tid att bifalla, hvad jag icke gillar. Då det finnes tvänne kassor, synes det med god ordning öfverensstämmande, att hvardera kassan3 medel användas till det med kassan afsedda ändamål, och att man således ej vid behof griper ur ena kassan och lägger i den andra. Jag förenar mig derföre med Frih. Alströmer och Gr. von Rosen, samt yrkar afslag å denna punkt, enär, ifall Utsk:ts åsigt vore grundad, det vore mera skäl, att blott hålla en gemensam kassa, och icke tvänne; men sådant är ej föreslaget; och derföre bör ej heller på en omväg utföras hvad man ej öppet velat begära eller genomdrifva, och som förmodligen skulle utur åtskilliga andra svnpukter befinnas mindre förmånligt. Gr. Mörner: Om jag icke misstager mig, har detta förslag blifvit uppgjordt till förekommande af anmärkningar, hvarmed Kammar-rättens revisorer besvärat åtskilliga skolstyrelser. Revisorerna hafva nemi. anmärkt, att, då brist uppstått i den s. k. 458 Den 17 Mai» e. m. egna kassan, läroverks-kollegierna tagit fyllnaden från den till samma kassa hörande, men särskildt bokförda och redovisade afdelning, som i läroverks-stadgans 134:de § betecknas med litt. d. Ehuru detta förfarande väl icke med afseende på syftemålet kan anses hafva varit orätt, öfverenstämmer det dock icke med ordalagen i skolstadgan, och derföre har man ansett denna behöfva i detta afseende förändras.
Lärft, andra slag, samt Damast och Linön Mattväfnad af hampa, eller af hampa i förening med annat i Taxan ej speci ficeradt ämne Segelduk och Tältduk Andra slag, Drällsväfnader derunder in begripne Dukar Håroch TagelYaxade eller lackerade: Mattor ' andra slag Vattentäta eller dubbla väfnader, sammansatta genom upplösning af cautschuk Ympvax Zink, Tutaneg o och Spiauter: oarbetad och i plåtar arbetad: omålad och olackerad ' . målad eller lackerad Angmachincr Ångpannor . Ägg Attika, alla slag IVaror, som icke kunna hänföras under någon af de i Införsels-Tarifen upptagne bestämmelser: råämnen mer eller mindre arbetade Banko. R:dr sk. r, 16 12 2 32 20 4- 8- F 25 Wärjor oell Wärjklingor, hänföras till Stålarbeten. Zaffer; se Färger, andra slag, ej specificerade. Zittror; se Instrumenter, Musikaliska. Zitverrot, hänföres under Apotheksvaror. Aderoch Koppjern; se Instrumenler, Fältskärs-. Ål; se Fisk. Ängsskära; se Färger, Äpplen; se Frukter. 01; se Dricka. Bil. lill Bev.-Utsk. Bet. N:o 3. 34 Förslag till Tull-Taxa. Särskild Förteckning å Varor, som äro vid införsel tullfria. Agat, oarbetad. Alabaster, oarbetad. Ambra. ' N ' Angelica. Apotheksvaror, alla i Införsels-tarifen ej specificerade, enkla eller sammansatta, till införsel af Apothekare eller dem, som erhållit Sundhets-Kollegii tillstånd att med sådana varor idka handel, eller, efter Sundhets-Kollegii, Vetenskaps-Akademiens eller vederbörande Universitets-Fakultets hörande, af vetenskapsmän till begagnande för vetenskapliga inrättningar. Aska, rå, af träd eller andra vegetabilier. pott-: vällad eller oraflinerad. Bark, alla i Införsels-tarifen ey specificerade slag. Bast och Bastrep.
Bifölls med allenast den ändring, alt de vid slutet af Utskottets förslag förekommande orden: »med vilkor, att högre anslagsbelopp ej må någon ans alt tilläggas, än som motsvarar 100 R:dr för hvarje å anstalten inlaget barn», uteslölos. Biföllos. Bifölls med den ändring, att den föreslagna anslagssumman höjdes från 10,000 R.dr till 50,000 R.dr; och skulle Höglofliga Ridderskapet och A.deln vördsamt inbjudas att i detta beslut med Preste-Slåndet sig förena. Bifölls. Med ogillande af Utskottets hemställan lemnade Ståndet sitt bifall till Kongl. Majtts i denna punkt omförmälda framställning. Ståndet biföll hvad Utskottet uti de särskilda momenten a) till och med f) hemställt och tillstyrkt, utan annan ändring, än att slutorden a! förslaget i mom. f): »samt alt staden Skara tillskjuter hvad som utöfver sålunda för ifrågavarande bvguuadslöretag till 75,000 R:dr beräknade bidrag kan för ändamålet erfordras», uteslölos. Biföllos. 260 Prol.-Uld.rag Punktör) HO. Med ändring af Utskottets förslag i denna punkt beslöt Preste Ståndet för »in del, a) att Rikets Sländer, tili inköp af tomt för en seminarie-byggnad i Linköping samt till påbörjande och uppförande, så långt tillgångarne medgifva, a( denna byggnad efter den ritning, som af Kongl. Majit kan komma alt fastställas, bevilja den af Kongl. Majit för år 4 867 äskade summa, 25,000 Ridr; och b) att, vid anmälan af detta beviljade anslag.
Jag har ännu icke nåmnt den omständigheten, som visserligen också förtjenar uppmärksamhet, att jordbruket å Posthemman alltid vanskötes, ty det medliinnes icke, af hvilket allt följer, hvad erfarenheten ock visat, att Postbönderne i de norra provinserne åro af fattigdom tryckte. Jag får derföre vördsammast föreslå, att Posten hädanefter må, i likhet med fångföringen, fortskaffa» med Gåstgifvareskjuts åtminstone i de norra provinserne, emot det att inne. hafvarne af de Hemman, som varit till Post föringen anslagne, åtaga sig alla de onere, hvarifrån Posthemmanen varit fritagne eller reduceras till fullkomlig likhet med andre Kronoskattehemman, och öfverlemnar jag till dem, af hvilka mitt förslag kommer att granskas, att afgöra huruvida enahanda förändring öfver hela Riket må vara lämplig och nyttig. Genom den Rotefrihetsafgift, som Kronan erhöll af de från Postföringsbesvåret entledigade Posthemmanen,' kunde Kronan, i fall samina Hemman icke till rotering indelades, erhål - Den 5 Martii. Ia i penningar att bidrag till den förhöjning i skjutslega!!, .sorn naturligtvis blefve en följd af Postens forslande med Gästgifvarskjuts; och skillnaden eller elen ökade kostnaden till Postföringen skulle blifva rätt obetydlig. Det vanliga antalet af Hållhästar vid Gäst.' gifvaregårdarne skulle också naturligtvis ökas med en häst för hvarje af de dygn, då Posten färdas, hvilken tillökning komme, om ej helt och hållet, dock till största delen att utgöras af de till hållskjuts, efter sin skatt indeldte Posthemmanen. Att postföringen, genom den föreslagna förändringen, icke förlorar i säkerhet, men deremot vinner i skyndsamhet, år ofelbart, ty derigenom att posten nu på längre eller kortare afstånd afviker från landsvägen för att komma till de, icke elltid invid densamma belägne Postgårdarne, förorsakas ett uppehåll, sorn försvinner, när posten Gdstgifvaregårdarne emellan får färdas alltid efter stora landsvägen.