Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hofrätten likväl ansåg den felaktighet Domhafvanden härutinnan låtit komma sig till last ej vara af beskaffenhet, att den borde till någon ansvarspåföljd för honom föranleda. Ehuru jag anser en uppenbar öfverträdelse af tydlig lag synnerligen i sådana fall, som oftare förekomma, vara förtjent af större uppmärksamhet äfven på det att deras upprepande må kunna förekommas, samt ansvarspåföljd för alldeles enahanda förseelse tillförene blifvit af Hofrätt stadgad (se sidd. 7 och 8 i Justitie-Ombudsmannens Berättelse för år 1857); har jag likväl trott mig kunna 4 59 låta bero vid Kongl. Hofrättens beslut, då det bufvudsakliga syftemålet med åtalet i allt fall vunnits. Carlshamns Rådstufvurätt bade genom Utslag den 26 Maj 4 857, under åberopande af 4, 4 3 och 44 §§ i Kongl. Förordningen den 4 Maj 4 855 dömt en person för andra resan stöld af gods, värderadt till Tre Riksdaler Råneo, att böta tre gånger detta belopp med Nio Riksdaler samma mynt eller, vid bristande tillgäng dertill, i stället undergå Nio dagars fängelse vid vatten och bröd. Med anledning deraf har jag emot Rådstufvurättens tillförordnade Ordförande och Ledamöter låtit anställa åtal inför Kongl. Hofrätten öfver Skåne och blekinge, som i Utslag den 4 5 sistlidne April emedan, enligt 20 § i ofvanåberopade Kongl. Förordning den 4 Maj 485,5, ifrågavarande böter bort, om tillgång saknades till deras gäldande, aftjenas med Fyra dagars fängelse vid vatten och bröd, men fången i följd af Rådstufvurättens nämnda beslut fått undergå dylikt fängelse Fem dagar längre än vederbort, pröfvat rättvist, jemlikt 4 Kap. 42 § Rättegångs-Ralken, döma Rådstufvurättens tillförordnade Ordförande och Ledamöter att för den vårdslöshet vid utöfning af domareembetet, som dem sålunda till last läge, böta, Ordföranden, Tjugofem
Härvid har Ridderskapet och Adeln fästat det förbehåll, att, om öfrige Stånden .skulle besluta att af Skydds-afgiften använda medel för det här afsedda hehofvet, de i detta moment bestämda bidragen skola försvinna. Presle-Ståndets, i afseende på detta moment, fattade serskilda beslut är icke skiljagtigt från de öfrige Ståndens vidare, än alt uppställningen är lämpad efter det af Preste-Ståndet beslutade, men förfallne, tillägget till 3 mom. 5 morn. är antaget af Riderskapet och Adeln, Preste-Ståndet och Borgare-Ståndet med följande lydelse: Skulle berörde personella bidrag och inträdes-afgifter icke räcka till Skol-lärarnes aflöning, skall det åligga församlingarne att dertill sammanskjuta det, som brister, efter de i 2:dra Art. Be v i llnings-Förordningen bestämda grunder, så framt ej frivillig öfverenskommelse derom annorlunda träffas. Derest någon församling styrker sig vara af fattigdom urståndsatt att sjelf till ofvanstående minimi-belopp Skol-läraren aflöna, må understöd af Stats medel meddelas, allt efter det ådagalagda större eller mindre behofvet; dock att, genom undersökning, som Landshöfding och Biskop ega att verkställa, alltid bör utrönas,huruvida den församling, som till aflöning för Skol-lärare anhåller om understöd af allmänna medel, är Staissamt Allm. Besv.- och Ehon.-Ut skot tens Förslag, N:o 190. 17 är deraf i verkligt behof: börande hvarje församling, som sökt och fått sig be vil ja d t sådant understöd, innan den får detsamma lyfta, hafva visat, alt den gått i författning om ett ändamålsenligt inrättande af sitt Skol-verk. .5 3- / mom. För detta moment, hvilket Borgare-och Bonde-Stånden gillat, äro serskilda lydelser antagne af Riddersfcapet och Adeln: På församlingarne må bero att, vid näst inträffande Klockareledighet, Skol-lärareoch Klockare-befatlningarne sammanslå; af Preste-Ståndet:
Till ytterligare stöd för hvad jag anfört, får jag åberopa, hvad dithörande förekommer i den af mig vid Stats-Utskottets utlåtande N:o 312 vid sislförflutna riksdag (s. 34) afgifna reservation. Då jag i denna vigtiga principfråga icke kan biträda Utskottets beslut, bör jag likväl förklara, att jag i öfrigt i hufvudsaken biträder Utskottets mening; men jag skiljer mellan tvänne frågor, hvilka med hvarandra blott hafva ett konstladt sammanhang, nemligen förenkling af beskattningsväsendet samt uppbördsoch redovisningssättet, och ett sätt att förvandla räntorna, hvarigenom deras ständiga minskning och, i händelse principen fullständigt tillämpas, statsverkets förlust och äfventyr blifva följderna.» af Herrar Gråå och Petré. af Herr Wcern: »Emot den behandling, skatteförenldingsfrågan vid denna riksdag uti Stats-Utsikottet rönt, får jag mig reservera, synnerligast uti hvad densamma angar grundräntornas förenkling. l:o. Emedan den uti Kongl. Maj:ts nådiga proposition föreslagna och af Stats-Utskottet tillstyrkta reformen icke motsvarar behofvet. Att reducera antalet af olika persedlar, som nu ingå i den ordinarie räntan, från ett ganska betydligt till etil mindre, kan ej bestridas skola medföra någon förenkling af räkenskaperne, men huru litet den motsvarar bebofvet af lättad öfversigt, reda ooh kontroll uti denna ränta, synes bäst af hvad, som uti det den Kongl, propositionen bifogade Statsrådsprotokoll blifvit till dess fördel emot dem, hvilka frukta hvarje förändring uti sättet för grundskatternas utgående, anfördt, eller att beloppet af bela reduktionen ej uppgår till fullt en tjugondedel af grundräntan samt omfattar just sådane persedlar, hvilka i allmänhet undergå ringa eller ingen förändring lill sitt pris, och redan nu af angifne orsaker betalas i kontant.
Han talar ur sin egen skolerfarenhet, han har redan under flera år såsom styresman haft tillfälle att blicka in både i vårt folkskoleväsende och i våra elementarläroverks verksamhet. Och hans varma och allvarliga religiösa nit lär icke kunna sättas i fråga. Hvaraf kommer sig då den misstillit, hvarmed hans uppträdande mottagits äfven på håll, där man kan räkna på religiöst och kyrkligt intresse? Ty värr, det har härvid gått såsom vid så många andra reformförsök. Sak och person hafva icke blifvit skilda åt, och misstankar mot personen hafva kväft intresset för saken. — Dr. Fehr är känd såsom anhängare af den riktning inom nutidsteologien, som inslagits af Albrecht E-itschl. Och man har därför bakom hans ord befarat ännu mera revolutionära tendenser, än som i dem blifvit utsagda. Att en Ritschls anhängare skall opponera sig mot den hos oss rådande dogmatiken, ligger i sakens natur — så har säkert mången resonnerat och så slagit sig i ro trots väckareropen. Svensk Tidskrift i8pi. kristendomsundervisningen i våra skolor. Emellertid är detta ett alldeles oriktigt sätt att betrakta saken. Frågan gäller icke några dogmatiska skiljomeningar, utan är helt enkelt en pedagogisk fråga. Äfven den, som möjligen anser den gängse dogmatikenutan fel och lyten, kan sluta sig till Dr. Fehr i denna skolfråga. Hans fordran är ju nämligen helt enkelt den, att en större naturlighet skall införas i kristendomsündervisningen i våra skolor, d. v. s. mindre abstrakt dogmatik och i stället mera konkret religionslära. Han har i detta tal icke inlåtit sig på frågan hvilken dogmatik, som skall meddelas våra skolynglingar, blott huru mycken. Och ej heller i det hänseendet har han gått till några radikala ytterligheter. Det lär ej vara hans mening att utesluta ali dogmatik från våra läroverksprogram. Äfven han vill säkerligen, att vår skolungdom skall bibringas en nödtorftig insikt i vår kyrkas grundläror och känna deras särskilnad från de oss omgifvande kyrkosamfundens läromeningar.
Riksdag blifvit bestämdt att utgå med 20,000 R:dr i stället för 35,000 11:dr, hvartill samma anslag förut varit uppfördt ifrån år 1830, då detsamma senast reglerades, sa betydliga besparingar uppkommit, att dessa besparingar, hvilka, enligt Rikets Ständers beslut, borde i Statsverket innestå, för att kunna användas, i händelse af ökadt behof å denna utgifts-titel, vid 183f> års slut uppgått til! omkring 35,000 R:dr och, enligt upprättad calcul, i afseende å de årliga besparingarnas belopp, kunna för närvarande beräknas utgöra minst 50,000 R:dr, hvilken reservation kan med säkerhet antag-as vara större, än för ändamålet blifvit afsedt samt, såsom belastande Stats, verket med en tili ett så högt belopp onyttigt iunestående behållning, således lämpligen bör vara att använda för Andra Titelns behof; hemställande Utskottet derföre, alt Rikets Ständer måtte medgifva, att Kongl. Majit må Slats-Utskoltcts Memorialj N'.o 409. / intill nästa Riksdag1 disponera så stor del af den å anslaget till du rell march-kostnader intill 1840 års slut reserverade och för ändamålet med detta anslag icke erforderliga behållning, sorn till fyllande af det för vidmagthållandet af Garnisons-regementenas matinrättningar af Kongl. Majit uppgifne belopp, 15,000 R:dr årligen, erfordras utöfver hvad af anslaget tili oförutsedda utgifter till detta föremål lian påräknas. Stockholm den 22 December 1840. Anli. till Exp. Utsk d 23 Dec., kl. 2 e. m. Memorial med förslag till voteringsproposition, i anledning af RiksStåndens skiljagtiga beslut, i fråga om eftergift af Landskamrer aren Kammar RättsRådet Lindbergs ersättningsskyldighet , i och för nu mera aflidne Kronofogden Hoflings balance.
Riddarhus Utskottet, som vid granskning af Kapitations-fondens räkenskaper och förvaltning för åren 1855, 1856 o. 1857, icke funnit något att anmärka, har, jemte anmälan, att Reparations-fondens skuld för närvarande utgör omkring 68,000 Rdr Ernt med en tillgång af endast 900 Rdr, samt att den förhöjda Kapitations-afgiften för år 1858 ingått med 12,110 Rdr, vid betraktande tillika al 6 R i dd arh u s-Ut s k o 11 e t s Utlåtande N:o 7. förestående ytterligare utgifter för reparation af Riddarhus-byggnaden m. m.. ansett sig böra vördsamt tillstyrka, dels att kapitations-afgiften må fortfarande utgå med 5 Rdr Rmt för hvarje adelsman, som för lön eller förmögenhet erlägger bevillning: dels att hvad utöfver inflytande kapitations-medel intill nästa Riksdag må kunna erfordras för reparation af grundmurarne under Riddarhus-bvggnaden, samt andra reparationer å Riddarhuset, hvaribland det af Ridd. o. Adeln redan beslutade införande af gaslysning i de lokaler inom Riddarhuset, der sådant ännu icke egt rum, må af Riddarhus-kassan eller någon annan under Direktionens förvaltning stående fond förskjutas tili reparationsfonden: att tills vidare särskildt bokföras, intill dess framdeles beslut kan fattas om anslående af medel till ersättning för förskotten. § 3. I öfverensstämmelse med hvad som, i ändamål att befrämja kompletteringen af stamtaflorna öfver de å Riddarhuset introducerade ätter vid flera föregående Riksdagar varit iakttaget, har Utskottet, lika med Direktionen, ansett sig böra hemställa det må Ridd. o. Adeln besluta en uppmaning till Ståndets medlemmar att i Riddarhus-kansliet taga noggrann kännedom om beskaffenheten af sina ätters stamtaflor samt derefter meddela alla de för dessas komplettering nödiga upplysningar; hvilket beslut, för att blifva desto mera kändt af Adelns vid Riksdagen närvarande ledamöter, torde få i Riddarhus-salen anslås. § 5. Direktionen har här meddelat, dels att efter sednaste
Enligt Convoy-Commissariatet enskilt tillhandakomna underrättelser, fortfar Rosner i sin oförmåga till all afbetalning. d) Jemte tillkännagifvande, att de transactioner med Norrska ZahlCassan, hvilka äfven under åren 1836 och 1837 blifvit besörjda på samma sätt, sorn sednaste Revisions-berättelse omförmäler, medfört eu utgift för båda åren af tillsammans 359 R:dr 9 sk. 9 r:st., hafva Revisorerne, ehuru denna kostnad synts dem icke hafva varit större, än billigt är, dock trott sig böra i afseende på dessa transactioner tillstyrka den förändring, att Norrska FinanceHandelsoch Tull-Departementet, i stället för Anvisningar på nämnde Zahl-Cassa till Handelsoch Sjöfarts-fonden, öfversänder säkra vexlar, helst denna fond så mycket snarare borde oförminskadt och utan omkostnader få tillgodonjuta det bidrag, Norrska Regeringen aflemnar, sorn detta bidrag ännu icke blifvit förhöjdt öfver 15,000 Species eller vid pass 36,000 R:dr Svenskt Banco, hvilket belopp Rikets Ständer äfven ansett alltför ringa, relatift till de inkomster, hvilka samma fond eger af Svenska Stats-Verket, och då man jemför de särskilta Staternes handels-förhållanden och lästetalet af de å ömse sidor till handels-företag begagnade fartyg. Genom det sätt för inbekommandet af Norrska Siats-Verkets bidrag, som Convoy-Commissariatet, under nu ifrågavarande år, och efter derom hos Rikets sednast församlade Ständer uppstådd fråga, — 102 — vidtagit, är all den besparing härutinnan tiilvägabragt, som af Convoy-Commissariatet beror. Utom Convoy-Commissariatets bedömmande ligger det, huruvida Norrska Regeringens FinaneeHandelsoch Tull-Departement kan åläggas att i annan, än i den af Norriges Stor-Tliing föreskrifna ordning, afbörda det ifrågavarande bidraget. I händelse något i öfverensstämmelse med Revisorernes önskan kan lillgöras, lärer Eders Kongl.
M. sedermera täcktes, efter ornsfändiglieterne, i Nåder härom fölordna, Riksens Stander framhärda etc. Uppl? o, goclk. hos Ridd, o. Ad, cl. 35 Dep. 1843, Preste-Standet d. 15 Borgare-Ståndet d. r 5 BoitderSlåndet d, 16 —- —^ Riksens St cinders underdåniga Skrifvelse, an-n gående Fabriques-Gescillersi ställande under Tjeris t ehjons-Sl a elg a n. S. A. K, Riksens Ständers uppmärksamhet har blifvit fästad å de betydliga olägenheter, spm FabriquesIdkare få vidkännas, i följd af den uti 6 Art. 5 §, af K. M:is förnyade Hall-Ordning den 2 April 1770 medgifne rättighet för Fabriques-Gesaller, att, då viss arbetstid ej är betingad, få, sedan, er) månad efter uppsägning förflutit, från Pabriquen afflytta, och hvilka olägenheter blifva ytterligare ökade, enär i brist af arbetare? de dyrare rudimatei ier, som vid Fabriquerns en fordras, äro underkastade förskämning. 13 XJndtrdaniga Skrifvelser - Få sådan grund och i likhet med hvad Riksens Ständer uti deras underd.
”Med anledning af hvad sålunda i underdånighet blif”vit anfördt, kan jag (på tillkallade Committerades vägnar) ”icke underlåta att i underd. tillstyrka Nådigt antagande af ”det af Ekholm författade project till nytt Fältförvaltnings”Reglemente Och då icke mindre den skicklighet och sakkännedom, som KammarRättsRådet Ekholm ”härvid ådagalagt, än det högst ovanliga arbete, som han ”härpå nedlagt, icke lära undgå E. K. M:s nådiga uppmärksamhet, torde han snart kunna få emotse slutet af det ”mångåriga uppdrag, han haft och hoppas <&c. <&c. Stockholm d. 22 Febr. x834* it 1 1» • . 1 . 1 j» 1 Underuanigst unucrtecknaiit B, Franc Sparre. Efter allt hvad nu framstäldt är, som högt påkallar en nationlig belöning, skulle val något ytterligare, eller hvad man vanligen kallar bevekande, skäl dertill synas vara öfverflödigt, — och likväl företer sig äfven ett sådant. Ilr Ekholm, ehuru använd i tjenstemannaväg, der förtjenster vanligen icke blifva obelönte, och utmärkt på denna väg lika mycket för embetsmanna-skicklighet, arbetsförmåga och drift, som för sin redlighet, har, från berörde Chefsplats förflyttad, efter Krigsredogörelsens afgifvande, till det KammarRättsRådsEmbete, den enda tjenstebefattning, han innehafver, måst der i i3 års tid nöjas med blott Assessors-lön, de flesta åren ej uppgående till 900 R:dr, intill dess han år 1831 erhöll på nya Staten KammarRättsRåds-Iönen, icke heller nu, efter minimi-markegångspris, utgörande mera än 1,600 R:dr.
Om vi nu öfvertygat oss derom, alt försök till nydaning af ett Stats-skick efter idéer, ofta missförstådda och som hos en hvar gerna antaga sin egna olika gestalt, äro naturvidriga — om andras dyrköpta erfarenhet bör oss derifrån afskräcka — så lärer endast återstå, att på utvecklingens väg varsamt söka upnå vårt gemensamma mål: ”Representationens, Riksdagsordningens förbättrande ”såsom medel till fäderneslandets väl.” Ty jag är lika så oberättigad, som obenägen, att hos någon, vore än hans meningar i kontradictorisk motsats mot mina, förutsätta ett annat syfte. Lätom i oss tillse om icke, äfven i fråga om denna sednare väg, något exempel finnes, hvaraf vi kunde hemta en nyttig ledning. Det är notoriskt att Tvåfcammar-systemet i så måtto blifvit lånadt från England, att beundrare af dess lyckligt afvägda statsförfattning ansågo denna form för representationens sammanträde och rådplägning, vara just det väsendlliga : ett ofelbart medel, med lika framgång användbart öfverallt. Denna form således skulle allestädes införas; det blef ett mod, lika som annan anglomanie. Härvid skedde likväl att härmningen oftast påminde om markattans art att efterapa menniskan. Likasom en och annan mensklig äthäfva icke gör apan till man, lika så litet förmådde härmandet af Englands parlamentariska former alt förvandla hvarje annat land till ett England, hvarje annat Folk lill Engelsmän. Försöken hafva således, på sätt Figura utvisat, aflupit — mindre lyckligt. Fastheten af Englands statsförfattning och dess, pä det hela så lyckliga, verkningar bero nemi. icke, lmfvudsakligast, på tillvaron af tvä kamrar, utan på dessa kamrars historiska tillkomst, uråldriga ursprung och inre sammansättning; derjemte på den, djupt rotade kärlek och aktning för gällande lag och sed, som finnes hos Englands folk. Sådant kan ej förvärfvas genom efterapning af former: ja, tvärtom, bortvräkandet af det egna, för att härma äfven det bästa främmande, är just raka motsatsen af Engelsk art, Engelskt tänkesätt och förfarande.
Det var hos Musset en syn, som all smekningens bedöfning ej kunde slita ur hans hjärta, hos George Sand en hågkomst, som ingen förlåtelse kunde bota. Synen var den, som alla, hvilka läst Paul Mussets Lui et Elle minnas. Det är den starkaste situation, som där förekommer, och har alltid genom skildringens skärpa – långt öfver Pauls vanliga bleka berättelsekonst – låtit mig tro, att den verkligen, som det i romanen angifves, dikterats af Alfred. Det är den hemska scenen, som skildrar, hur Musset, liggande för döden i sin bädd i hotell Danieli, Byrons gamla boning, ser sin älskarinna sittande på Pagellos, hans läkares, knä. George Sand har direkt och högtidligt förnekat denna situations sanning, och möjligheten, att Musset blott haft en hallucination, lätt förklarlig under feberns öfverretning, är ju ej utesluten. Men Pagellos skildring visar otvetydigt, att hans och George Sands kärleksförhållande begynt vid Mussets sjuksäng. Det är med tvekan, som man jäfvar en människas öppna ord, och George Sand var för öfverlägsen, hade för mycket af en mans anspråk på lojalitet, för att man hos henne skulle kunna förlåta lögnaktigheter af det slag, som eljes är det kvinnliga kärlekslifvets löpande mynt. Och ändock! Man tror icke hennes eder och bedyranden. Det är icke blott vissheten om, att hennes fantasi, såsom hennes romaner visa, väl känt passionens förräderi och advokatyr – det är kanske än mer en ren instinkt, som låter hvar man, hvilken själf känt svartsjuka, tro på Musset. Ja detta var det ohjälpliga, det oförglömliga, som band dem vid hvarandra med de bittra uppgörelsernas, den tilltvungna förlåtelsens och de döfvande famntagens makt, saltet i hans sår och piskan på hennes skuldra, scenen, då hon gaf kropp och själ åt den främmande mannen från gatan, åt förtroendemannen, hvilkens plikt hon bestack inför dödens ansikte. Först halft overklig växte denna bild för den ensamme sjuklingen till en symbol af alla löftens och hjärtans bedräglighet under de långa ensamma dygnen, då Pagello och hon skyndade till kärleksmöten, medan han låg ensam här i undergångens och kärlekens klassiska stad.
1 afsende på den del af berörde inkomst, som ingår i stadskassan, och af hvilken motionären tyckes hafva funnit endast 16,666 r:dr 32 sk. såsom aflemnade till Börs-, Brooch Hamnbyggnadsdirektionen, vaia använda för tolagens egentliga ändamål, hade, ur den från Drätselkommissionen till Kommerse-kollegium, i anledning af Ständernas sistnämnda skrifvelse, ingångna uppgift rörande tolagen, lätteligen kunnat upplysas, alt år 1843, då stadskassans andel af tolagen utgjorde 76,445 r:dr 11 sk., af denna andel jemte andra intägter, följande utgifter, utom de nämnda 16,666 r:dr 32 sk., utgått till de, på grund af Kongl. Majrts nådiga föreskrifter, för tolagen bestämda ändamål, nemligen: till underhåll af stadens broar, bryggor och hamnar 23,876 r:dr; till reparation af tullar och tullhus 5,193 r:dr; till krono-uppbördsverket 12,918 r:dr; till poliskammarens aflöning 2,725 r:dr; till de offentliga läroverken 10,000 r:dr; til! kuroch sjukhuset 5,000 r:dr; till Prins Carls inrättning 1,000 r:dr, eller tillsammans 77,378 r:dr, oberäknad den till aflöningsstat för stadens erabetsoch tjenstemän fastställda summan 60,901 r:dr. En punkt af ännu större vigt är det i motionen innehållna yttrande, att tolagen och öfriga städernas inkomster af handel och sjöfart icke skulle kunna hänföras till de mål, i hvilka Konungen ensam eger beslutande rätt ; i anledning hvaraf komitén äfven skulle utreda "huruvida ändring i de, sådana städers inkomster rörande, privilegier blifvit åstadkommen i annan ordning än grundlagarne föreskrifva”, eller såsom Utskottet, med förmildrande af uttrycken, föreslagit: ”huruvida och i' hvad ordning ändring i de, sådana inkomster rörande, privdegier blifvit åstadkommen.”
Följden för kronan af den föreslagna ränteförvandlingen blefve alltså en förminskning af de ordinarie inkomsterna eller af dem, som ej af Rikets Ständer allena bero, hvadan Utskottets förslag dels innebure stor våda äfven för konungamakten, hvilken sålunda gjordes mera beroende af Rikets Ständers välbehag, dels ock stöde i strid emot grundlagens stadgande, att statens ordinarie intrader icke må till beloppet nedsättas. Hvad räntegifvare beträffar, så komme desse visserligen sannolikt att genom förslagets verkställighet njuta lindring i sina skattebördor; dock borde härvid ej förbises, att denna förmån tillfölle blott dem, som för ögonblicket vore hemmanens innehafvare. Genom skattenedsättningen komme nemligen naturligtvis hemmanets värde att i motsvarande grad stiga och en förhöjd köpeskilling att vid framtida försäljning derför erhållas, men den nye egaren finge genom räntan å den högre köpeskillingen vidkännas en uppoffring, motsvarande vinsten af den uppkomna nedsättningen i hemmanets räntebelopp. Då nu, genom hemmanens fördyrande i mån af skattens förminskande, allmogen, som sällan disponerar större kapital, blefve mindre än under nuvarande förhållanden i tillfälle att inköpa jord - 8 Slals-Ulskoltcls Ullålande, N:o 512. egendom, kunde med skäl ifrågasättas huruvida den föreslagna ränteförvandlingeis blefve för allmogen i allmänhet förmånlig. Oaktadt Rikets Ständer uti sin underdåniga skrifvelse af den 24 Majl845, angående ifrågaställa förändringar i sättet för indelta räntornas utgörande m. m., erkänt, att förbindelsen till räntornas liqviderande med penningar blefve för räntegifvarne menligt i de provinser, der åkerbruket är mera utvidgadt, spanmåls-produktioneu i följd deraf betydlig och afsättnings-tillfällen tidtals saknas, hade hvarken kommitterade eller Utskottet å detta förhållande fästat afseende.