Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Aran af delta beslut vill jag för min del öfverlemna ät dem, som dertill bidragit, oell nedlägger derföre min reservation lill prot. 4:de punkten, innehållande hemställan i fråga om Hrr Prinlzenskjölds och Lundelin yrkanden om injorsels rättighetens inskränkning för en del varor till endast ett färre antal hamnar. Hr Rosenblad, Bernh.: Ehuru jag deri instämmer med Ulsk., att jag anser Hr Priuzenskjölds motion i dess ursprungliga form icke böra anlagas, fruktar jag likväl, alt ett, afslag å den ide, som ligger lill grund för densamma, skulle borttaga en af de förnämsta controllerna emot oloflig införsel af varor i Riket. Man bör nemi. noga akta sig att icke genom sjelfva lagen ytterligare underlätta den redan i sig sjelf lättade arlen af smugling, nemi. ali genom ett annat namn på en vara vilseleda äfven de mest nitiska och redjiga lull tjenstemän. Vi hafva derpå nyligen sell ett exempel i vårt eget land, då nemi. ett parti dukar, som bär i Stockholm förbjödos lill införsel, blefvq transporterade lill Calmar och der (ingo tillstånd att införas, emedan tullförvaltaren der ganska ursäktligt icke hade den vana vid dukars behandling, alt han kunde bestämdt säga deras värde. Såsom ledamot af Gullia canal-direction, har jag dessutom en gång haft tillfälle alt se huruledes man i England kari få sina documcnter ställda på ett säll, som gör det obeskriflig^ svårt för en tulltjensteman alt coutrollera deras riktighet. Directionen hade nemi. hos K. M. sökt och erhållit tillstånd alt från England få införskrifva en machin till modell, men fann sig sedermera i behof af ännu en dylik machin, och sökle derföre tillstånd alt äfven fä införskrifva denna. Innan detta tillstånd hann ankomma, hade likväl båda machinerna blifvit afskickade från England såsom en enda, och kommo på delta sätt hit. Jag har dessutom vid behandlingen af Oresundska tullärendena i Köpenhamn haft tillfälle att taga kännedom om de ofantliga svårigheter, som uppstå för tull beha n d
Tullgärhsräntor tillika medförde den hittills obestridda rättigheten till promt immission i odisponerade Kronohemman, det följagteligen vere klart, att liqviden ej kunde föregå, utan måste uppgöras efter sjelfva immissionen; varande af Hr Bråkenhjelm, P. II., i anledning af sistnämnde Motion hufvudsakligen anmärkt, att skatteköp af Frälseoch Skattehemman vore orimligt; att det för Kronan vore helt annat att inköpa Skatteoch Frälsehemman, för att dermed liqvidera Kronofordringar, än att afbida åboledighct å Kronohemman, emedan Kronan i förra fallet ginge miste örn Köpeskillingen å sjelfva dessa hemman, hvilken ej på långt när uppvägdes af köpeskillingen för Skatterätten i Kronohemman, samt slutehgen, och hvad som synes göra Hr Adlerbrants påstående fullkomligt obilligt, att Kronan under den tid hon varit ägare af dessa hemman, nedlagt betydliga Summor uti byggnader af Hus och Vattenverk samt andra1 anläggningar, å dessa hemmans ägor, hvilka för en Köpare gåfvo dessa hemman ett helt annat värde, än det som uppkomme genom beräkning af blotta jordegendomens räntebelopp. Sedan K. M:t, på sätt ofvanberördt är, redan i Nåder förordnat, alt Ädelforss GuldVerk skall för Kronans räkning nedläggas; att såsom en följd deraf, alla i afseende på Bergverksrörelsen derstädes, utkornne Författningar skola förfalla och att de tjenstbarhe - Betänkanden, N:o 2j5. 34t ter oell skyldigheter till GuldVerket, hvilka ålegat Allmogen i de deromkring belägne Socknar böra upphöra, äfvensom K. M:t serskildt föreskrifvit huru med Kibbe TullMjölqvarn och Klefva KopparGrufva bör förhållas, så återstår för R. H. St:r att, i anledning af så väl K. M:ts Nåd.
Jag tror att denna prestbrist i mycket måste tillskrifvas de klena utsigter, som för en ung man, hvilken inträder på denna bana, förefinnas; ty säkerligen är denna bana den mest ogynnsamma man kan välja, så vida man icke kan erhålla något annat än en komministratur eller ett mindre pastorat. Jag har nyss deltagit i ett koinministersval, der ingen sökande kom i fråga, som var under 50 år. Jag kommer af hvad jag nu haft äran anföra till den slutsats, att R. o. Ad. mätte bifalla Utsk:s Betänk, med det amendement, jag dervid tagit mig friheten föreslå, samt derjemte att i den underd, skrifvelsen måtte inflyta den önskan, att K. M. måtte i Nåder bestämma ett minimum af aflöning för vice pastorer och adjunkter, med afseende naturligtvis på de särskilda pastoratens olika inkomstförhållanden. Hr Tham: Jag befinner mig uti det predikament, att alla de, som talat mot mig, fullkomligt delat mina tankar i afseende på det resultat, till hvilket jag ansett frågan böra ledas, och att det blott är i afseende på medlen att vinna detta resultat, som vi varit af skiljaktiga meningar. Tvenne talare, som efter mig uptriidde, hafva nemi. sagt, att opinionen i-denna fråga är så stark, att man icke längre Iean undgå att böja sig under densamma för att åstadkomma något bättre, och på det frågan en gång måtte blifva löst i enlighet med denna opinion. För min del ville jag 3 li Den 16 Jani e. m. önska, att med raina ringa krafter kunna göra delina opinion ännu mera gällande, så att vida kraftigare åtgärder eller fullkomligare förslag blifva framlagda än det, som har blifvit tillstyrkt. En talare har i sitt svaromål mot mitt första anförande anmärkt, att Ekon. Utskrs pluralitet företrädesvis åsyftat, att åstadkomma en jemnhet och likhet i lönerna emellan de inom församlingarne tjenstgörande presterna. Jag får upriktigt förklara, att denna tanke längesedan varit min, och jag alltid velat en total omstöpning i presterskapets löner måste ega rum.
Bancoafdelningar hafva andra functioner än att utoch invexla penningar, de låna endast ut och drifva creditrörelse. Jag skulle tro alt vexlingscontor kunde utgå, ty eljest skulle man kunna taga sig anledn. att tro, att bankafdelningar ej gjorde annat än vexlade bancosedlar. Gr. Frölich: I Utsk:ns förslag är verkligen en sådan ordställning, att den Jemnar rum för den siste talarens anmärkning. Der står nemi. "bankafdelningar eller vexlingscontor, de der icke äga” etc. Det är litet orätt, derför att det icke kommer i fråga att vexlingscontor utgifva andra förbindelser än invisningar på hufvudcontoret , men i 2 mom. af milt förslag finnes icke en sådan redaction, som gifver rum för denna anmärkt!.; ty der heter det: ”Bankafdelningar eller vexlingscontor, utan rätt alt utgifva andra egna förbindelser än invisningar till viss man å hufvudcontoret, måge dock uti öfriga Rikets städer, eller andra tjenliga ställen, inrättas.” Nu finnes redan ordet ”vexlingscontor” i den bifallna §:n; frågan är således blott, om vi behöfva den 3 §:n, sornär en omredaction af 2 mom. i den redan antagna 1. Jag tror, att R. o. Ad. utan våda kan godkänna mitt tillstyrkande att låta 3 Jin gå ut, emedan hvad der står redan finnes stadgadt i den första. Hr Aminoff: Sedan jag 1111 blifvit upplyst af Gr. Frölich, anser jag mig böra gifva tillkänna, det jag finner hans redactionsförslag vara tydligare, och att den anmärka, jag gjort således bör förfalla. Hr Frih, o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. an - 468 D c n 18 Februari e. m. såg att, till följe af Ståndets beslut oni 1 §:n, Utskrns förslag till 3 §:n borde förfalla. Ropades ja. Hr Landtm, yttrade, det Gr. Frölich vrfeat antagande af en särskild §, hvilken Hr Landtm, nu ville låta uppläsa.
Vret. 1847 & 1848. 4 Sami. 1 J/d. 2 Dand. 7 Haji. 2- 10 Stats-Utsk:s Utlåtande, N:n 174. dermeia ansetts hufvudsakligen utgöra de medel, hvarom regeringsformens 68 § handlar, och ”hvilka icke under någon förevändning eller med hvad ”vilkor som helst” få "ryckas från riksgäldsverket,” förekomma derjemte i afseende på allmänna bevillnings-medel vissa egna förhållanden, som vid afgörandet af frågan om deras förvandlande från riksgäldstill statsmedel icke böra förbises. De öfriga till Stats-kontoret nu ingående bevillningsmedlen äro till hela sitt påräknade belopp anvisade för de i riks-staten upptagne utgifter. Allmänna bevillningen bestämmes och utgöres deremot ej blott för beläekandet af bristen emellan inkomsterne och utgifterne enligt nämnde stat, utan äfven för fyllandet af Riksgälds-kontorets behof. Under sednare åren eller efter 18/(0 och 1841 års riksdag, har visserligen den hufvudsakiigaste delen af denna bevillning medtagits för det förra ändamålet, eller utbetalningen af statsfyllnadssumman; men ett motsatt förhållande kan möjligen snart inträffa och den större delen af ifrågavarande beskattning återigen erfordras för bestridandet af de Riksgälds-kontoret för dess egna behof åliggande utgifter. I afseende på tiden för begagnandet af den för statsbehofvens fyllande afsedda andel af allmänna bevillningen och de öfriga till ck: årliga stals-utgifterna anslagna bevillningsmedlen, förekommer likaledes den väsendtliga olikhet, alt sistberörde medel, endast i den mån de erläggas och i föreskrifven ordning hinna levereras, kunna af Stats-kontoret till förefallande utbetalningar användas, hvaremot detta verk redan under loppet af året näst före det, under hvilket allmänna bevillningen skall af de skattskyldige utgöras, eger att anticipationsvis från Riksgälds-kontoret utbekomma hela statsfyllnads-summan. Denna rättighet alt, innan bevillningen för året inflyter, disponera den andel deraf, som motsvarar meranämnde summa.
Den 2 Mars. 13 Slutligen ber jag att få fästa R. o. Ad:ns uppmärksamhet på det sista skälet i Utsk:ts Betänk. »Visserligen», heter det, »äro enligt berörda förslag, nemligen landtförsvarskomiténs förslag, pensionsbeloppen för åtskilliga klasser något högre än hvad K. M:t nu föreslagit; men om dervid jemväl (ages i beräkning dels att anslagsbehofvet framgent kommer att stiga, och dels att de hittills från armén till pensionskassan ingående a (gifter, öfver 73,000 rdr årligen, komme att upphöra, synas de ökade anspråken på statsverket icke stå i något förhållande till den ringa fördel, som genom pensionskassans öfverlemnande skulle för det allmänna uppkomma, helst till och med den mindre väsendtliga besparingen af aflöning för pensionskassans tjenstemän och vaktbetjente komme att till stor del motvägas af det understöd för bestridande af arméns enskilda enkeoch pupillkassa, som skulle af arméns pensionskassas fonder utgå.» Ja, efter min öfvertygelse, är den saken klar, att någon ekonomisk vinst icke kan uppkomma för Staten deraf, att den ensam öfvertager arméns pensionering, och just deri kan arméns fördel anses ligga. Någon sådan vinst har väl icke heller egentligen varit afsedd, — och hvaruti skulle den bestå? — Icke kan det hafva varit meningen att, sedan armén blifvit helt och hållet skiljd från bestyret med pensionsväsendet, skulle pensionsbeloppen nedsättas? R. Stms skrifvelse vid 1859 års riksdag uttrycker snarare motsatsen. Om den tanken möjligen löresväfvat en och annan att pensionskassans fonder, om de blifvit till Staten fritt öfverlemnade, kunnat användas till statsutgifters bestridande, t. ex. till jernvägsbyggnader, hvilket dock af flera skäl hade varit med stora svårigheter förenadt, så skulle icke heller deraf någon egentlig vinst hafva uppkommit, enär årsanslaget till pensioneringen måst ökas med ett mot räntan å kassans kapital svarande belopp.
Jag får anhålla, det Hr Gr. och Landtm, täcktes inhemta R. o. Ad:s tanke, huruvida icke, i likhet med hvad vid föreg:de Riksdagar egt rum, Den 20 Oktober. 5 gratifikation till samma belopp som tillförene bör tilldelas den vid hvarje plenum kommenderade vakt af Stockholms garnison. Till detta förslag lemnade R. o. Ad., på framställd propos., sitt bifall. Frih. Leijonhufvud, Carl: I egenskap af äldste närvarande Ledamoten af Riddarh.-Direktm får jag härmed vördsamt, enligt 15 §:n Riddarh.-Ordn., till Höglofl. Ståndets bepröfvande öfverlemna en fråga, som i dag hos Direkta) förekommit. För Adliga Ätten von Schewen N:o 1755 har neinli gen pollett blifvit begärd af f. d. Bokhållaren Axel Wilhelm von Schewen, i afseende å hvilken dock förekommit att han, enligt hvad för Riddarh.-Direkt:n är vordet olficielt anmäldt, blifvit i början af detta år försatt i konkurstillstånd af Stockholms Rådh.- Rätt. voo Schewen har emellertid förmenat sig kunna styrka, att han redan förnöjt sina borgenärer, så att af den inträffade konkursen hinder för honom ej borde möta att utöfva Riksdagsmannakallet; och har von Schewen för sådant ändamål företett åtskilliga handlingar, hvilka gifva vid handen, att sedan han, såsom ofvan nämnes, blifvit i konkurstillstånd försatt, hade han inställelsedagen erbjudit sina borgenärer ackord, hvilket anbud jemväl är vordet af större delen af borgenärerne antaget och derefter af Radh.-Rätten genom beslut d. 26 sistl. Juni faststäldt. Då likväl nämnde ackordsanbud, som endast afsåg de oprioriterade borgenärerne, finnes innehålla, att af dessas fordringar 10 proc. skulle betalas af en von Schewens skyldeman inom 3 månader efter det ackords-förslaget blifvit af Rätten faststäldt och således inom den 26 sistl.
Majit, efter inhemtande af Direktionernas för Kongl. Theaterns och Hofkapellet» pensionskassor, hvar för sig, afgifna yttranden, till pröfning förehaft denna fråga och dervid, på de af Rikets Ständer anförda skäl, funnit godt förordna, att de uti Kongl. Brefven den 14 Maj 1789, den 5 Marsl807 och den 30 Juli 1831 meddelade föreskrifter, i enlighet hvarmed enskilde skådespelare med flere konstidkare varit förpligtade att för sina representationer erlägga vissa afgifter till pensionskassorna vid Kongl. Majits Theater och Hofkapell, skola från och med innevarande år 1862 till all "kraft och verkan upphöra; hvarom nådig Kungörelse blifvit den 15 November sistlidet år utfärdad. 8 Kongl. Maj-.ts Nåd. Proposition JV? 21. Då emellertid af förenämnda Direktioners omförmälde underdåniga yttranden inhemtats, att den inkomst pensionskassorna utaf ifrågavarande afgifter åtnjutit, och hvilken i medeltal under de tio åren 1851—1860 utgjort omkring 3000 Riksdaler Riksmynt för hvardera pensionskassan, är för dessa kassors bestånd och fortfarande verksamhet af oundgängligt behof påkallad, vill Kongl. Maj:t härmed i nåder föreslå Rikets Ständer att till hvardera af nämnde kassor anvisa ett emot nyssberörda belopp svarande årligt bidrag af Tre Tusen Riksdaler Riksmynt, att utgå för åren 1862 och 1863 af Sjunde hufvudtitelns allmänna besparingar, som härtill lemna tillgång, och för framtiden såsom särskildt anslag på Riksstatens Nionde hufvudtitel. De denna fråga rörande handlingar komma att vederbörande Utskott tillhandahållas; och Kongl. Maj:t, förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Ar och dag som ofvan. CARL J. A. Gripenstedt.
Somliga ord hafva nästan kommit ur bruk (såsom partikeln full, fuller, fulla), andra hafva långt från hufvudstaden och den allmänna samtalstonen fördolt sig i någon provinsdialekt eller jargon (så interjektionen throm, thromme, hvilken den som skrifver detta kan minnas sig hafva hört af sina oldfäder från roslagstrakten, och partikeln. lell, som man ännu kan få höra på landsbygden). Andra ord äro på 1600-talet utstyrda med öfverflödiga tyska prefixer. En mängd ord erinrade då ännu lifligt om systerspråket danskan eller den gemensamma norræna tungan. Man kan säga, att vårt språk då hade ett djupare och hårdare uttal än nu, men deremellan, när det behöfdes, lät naivare och ljufvare. Spegels »Guds verk och hvila» har ofta blifvit användt af språkforskare i modersmålet. Vi, som sakna så väl utrymme som nödig sakkunskap att härutinnan jemföra honom och de andra karolinerna med Lucidor, taga oss härmed friheten att påpeka äfven den senares skrifter till den nyvaknade fosterländska språkforskningens och landsmålsföreningarnas uppmärksamhet. Vi öfvergå nu till att göra några betraktelser öfver Lucidors särskilda vitterhetsalster. De indelas efter innehållet uti »Lyckönskningar», »Bröllopsskrifter», »Grafskrifter», bearbetningen af »Om een möös plikt», »Verldsliga visor» och »Psalmdikter». Vi anmärka blott tidens sed att med det mest hyperbola smicker öfverhölja sina personer. Ibland träffar det rätt naivt in med författarens egen sjelfförödmjukelse. Så heter det om bankdirektören Pötter-Lilienhoff: »Vielleicht komt noch ein Schwan, der seinen Ruhm besingt, Dass dessen laut Getön bis an die Wolcken dringt. Ich bin nur eine Gans, so33 nichtes kan als kirren, Und würde mich gar bald in dessen Gröss' verirren.» Men allra värst öfveröses lord Howard af loford.
Jag skulle dock tro det vara origtigt att anslå 5o,ooo R:dr endast för Carlsborg, och att medlen bättre användas, då en större summa anslås i bell; men här är fråga om möjligheten att anslå en viss summa, och jag tror den då kunna nedsättas för Carlsborg, och något äfven böra lemnäs åt andre Fästningar. Jag har varit emot afslaget aJ medlen lill Carlsten. Fästningen är dock af mycken vigt. Det dertill begärde anslaget, /jo.ooo R:dr, är det icke formligt alt afslå, och att lemna på samma gång 5o,ooo R:dr till Carlsborg; men, såsom jag förut nämnt, anser jag det vara rättast, att öfverlemna till Kongl. Majrt, att inom den summa, som anvisas, välja huru mycket, eller litet, må lemnäs till den ena eller andra Fästningen, ty jag anser R. St. ej kunna bedöma, huru mycket för den ena eller andra Fästningen behöfves ;v — hvilken ordaly delse må visa, att mitt yttrande afsett ingalunda ett bestämdt nedsättande af anslaget för Carlsborg, utan ett öfverlemnande af hela anslaget för Fästningarne till Kongl. Maj:t, alt fördelas endast efter Dess godtfinnande, men att, om summan skulle fördelas mellan Fäslningarne, jag hellre vilie medgifva en nedsättning för Carlsborg, än ett uteslutande af Carlsten. ÄH annan tydning åt mina ord, lästa i deras sammanhang, anser jag som förtydning;” samt af Riksdagsfullmägtigen Anders Andersson^,rån Skaraborgs Län: "Jag a (styrker Riks-Stånden att bevilja de estra anslag, som Slats-Utskotlel, vid den förnyade pröfningen af sitt Utlåtande öfver Kongl. Maj:ts Nådiga Pioposition angående medel lill Försvarsverket, nu tillstyrker, eflar alt Stats-TJt‘kottets Uti. N'o 291. att vid första granskningen af behofven ansett med dem kunna anstå.
Det besynnerligaste i hela detta besynnerliga Betänkande är det väldiga språng, Utsk:t tagit emot slutet af sin argumentation, och det svalg, sora härigenom befästas emellan den sednare och konklusionen. Efter att nemi. hafva förklarat stadgandet icke kunna, Sverige oåtspordt, uphäfvas, anser likväl Utsk-.t det icke Deri 17 Mars e. m. *27 kvinna dragas under R. Sttrs pröfning, samt att dessa, enär; 'det icke blifvit i RiksAkten intaget, ej kunna deltaga i beslut om ändring eller uphäfvande af detsamma; men att stadgandets egenskap att varn en före ningshestäm mel se gjorde, att det tillkomme Unionskonungen att deröfver »slutligen besluta»; och att frågan om ändring deruti bör behandlas i samma ordning, som rörande tillämpning af andra uniotiela stadgande!! varit följd. Här väntar man sig naturligtvis nu, såsom en nödig slutlänk till dessa så löst och kontradiktoriskt sammanlänkade satser, ett yrkande om sammansatt Statsråd eller någonting dylikt, men finner i stället plötsligen framför sig en anhållan om upskof. Det synes verkligen sorn om Utskit, under sitt väldiga anlopp emot Norska Grundlagens fästen, just då det hunnit fram till den egentliga anfallspunkten. gjort en tvär halt, och med en hastig vändning retirerande kastat sig in i en annan ny position, hvilken emellertid befinnes ännu mindre hållbar än alla de öfriga. Och ohållbar måste i sanning denna position förekomma hvar och en, sorn med en smula lugn och oväld vill betrakta saken. Ty när det väl icke lärer ligga inom möjlighetens gräns att den iäegiirda revisionen kan medhinnas, om ens företagas, innan det nu pågående Storthingets slut, hvad innebär väl då det här framstälda förslag, annat än en underdånig anhållan till Sveriges Konung, att Högstdeusamrae, i sin egenskap af Noriges Konung, täcktes öfverträda 80 $ i den af honom besvurna Norska Grundlagen, hvilken, som bekant är, Irestämdt föreskrifver, att sanktion eller vägran skall under loppet af samma Storthing meddelas.
Kopparbergs d:o 59 V) d:o d:o 17,660: 45. 5. i Örebro d:o 15 » d:o d:o 4,917: 32. — i Wermlands d:o 14 T) d:o d:o 8,114: 30. — i Gefleborgs d:o 7 T) d:o d:o 4,057: 30. 7. i Westerbottens d:o 1 T) d:o d:o 120: i Jemtlands d:o 2 Ti d:o d:o 660: i Blekinge d:o 1 d:o d:o 213: 8. — Summa 299 lån. Balansen af inom linien, såsom osäkra afförda kapital-fordringar, uppgående vid 1852 års slut till R:dr 202,021: 16. — har under revisions-året ökats med ofvannämnde 20 st. lån å 9,967: 47. 3. så att densamma vid' 1853 års slut utgjorde SI Under granskningen af'Diskont-verkets lagsöknings-ärenden, har Utskottet funnit: l:o att 22 stycken af de till Ombudsmännen, för indrifning och bevakning öfverlemnade, under loppet af åren 1842—1852 förfallna lån, hvarå ännu återstå obetalde 8,249 R:dr 30 sk. 9 r:st
Själens renhet hos qvinnan torde väl vara något som står långt öfver de yttre bestyren, och med dem ingenting har att skaffa. Han har äfven sagt, att man icke borde tvinga myndigheten på folk. Detta år emellertid något som ej lärer kunna undgås. — Samme talare har sagt, att hos oss saknades Notariats-inrättningen, Conseils de famille o. s. v., som Den 30 September e. m. 461 i andra länder förefunnes, och att denna brist skulle utgöra ett skäl för att icke medgifva myndighet åt den ogifta qvinnan. Då likväl frågan gäller en naturlig rättighet, är det då rimligt att icke erkänna densamma derföre att de yttre institutionerna icke stå i öfverensstämmelse dermed? Historien lärer oss ju, att rätten kommer först, och institutionerna sedan såsom följder deraf. — En talare har också sagt, att qvinnan var omyndig i det gamla Rom. Jag får då erinra att i det gamla Rom hade ännu icke kristendomen tillvägabragt denna jemlikhetens grundsats, som äfven bör ega sin tillämpning på förhållandet mellan man och qvinna. I sednare tider och i nästan alla de länder, der den s. k. Romerska rätten gjort sig gällande, har äfven qvinnans rätt blifvit erkänd. I C«de Napoléon nämnes icke ens ordet qvinna, i fråga om myndighetsåldern, utan der står blott person. — Samme talare har äfven yttrat betänkligheter vid att medgifva qvinnan rättighet att kunna sjelf ingå borgensförbindelse. Jag erkänner att hela detta sätt att skaffa sig penningar genom andras borgen är högst obehagligt och olämpligt, och det vore ganska väl, om det kunde uphöra; men i vårt land lärer, åtminstone nu, delta icke kunna gå för sig hvarken för man eller qvinna, hvilken sednare, i egenskap af enka, äfven nu kan ingå dylika förbindelser. Ilan yttrade att ett sådant stadgande borde göras »proplcr imbecillitaiem feminin», men han skyndade att tillägga, det dermed icke menades något förolämpande mot qvinnan.
Ständer må besluta, att till de Pastorater, som genom Socknestämmo-Protocoll hos Banken anmälde sin afsigt alt inrätta Sockne-Bibliothek, och dervid fogade Skuldförbindelse af Pastoratet, Banken ägde att till li vartdera förskjuta 1000 R:dr Banco, hvaraf i-4:del borde efterskänkas samt de öfrige 3-4-'delarne återbetalas på det sätt, att de först finge innebafvas i Fem år utan afbetalning, efter Sjette årets slut borde i-3:del af återstående Summan afliqvideras, efter Sjunde årets slut, tredje fjerdedelen, samt vid slutet af Åttonde året från lånets erhållande den sista fjerdedelen till Banken inbetalas; allt utan någon Räntas beräknande; och endastunder det vilkor, att redovisas eller styrkas hor - ^ i.a-{Jtskottets Betänkande. N‘.o g, de, det den uttagna Förskotts-Summan blir■yit för ändamålet använd, Och har i öf-. rigt Motionairen ansett det höra vara tilla-, tet så väl i allmänhet att begära och erhålla äfven ringare försträckning än icoo R:dr„ som ock, för arne närgränsande mindre Pastorat, att förena sig om inrättande af gemensamt Bibliothek, Banco-Utskottet får i anledning häraf vördsamt yttra, att den föreslagna anstalten synes Utskottet kunna alldeles öfverlemnas åt den enskilda omtankan och hvarje menighets egna beprofvande, samt att den i alla fall är för Bankens ändamål och functioner så belt och hållet främmande, att Utskottet med förbigående af det Speciela, hvarvid anledningar till erinran ej eller saknas, tror sig böra vördsamt tillstyrka Rikets Ständer; Att den af Herr C. U. Roos väckte Motion om Sockne-Bibliothekers inrättande på Bankens bekostnad, må förfalla.