Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Direktionen härvid iakttoge en sorgfällig sparsamhet och jemväl tillsåge, att den beräknade kostnaden, 16,000 R:dr, så vidt sig göra lät, ej ldefve öfverskriden, Direktionen ändock, 'vid bvggnads-arbetets verkställande, afvikit från behörigen godkänd ritning och plan samt å byggnaden användt ett belopp uppgifvet till 37,283 R:dr 47 sk, 6 rst., oberäknadt på rättegång beroende förskott, tillsammans utgörande öfver 1,400 IDdr; hvarförutan hela detta byggnads-företag synes hafva blifvit beräknadt och utfördt på ett sätt, som föga öfverensstämde med hvad som vid förvaltningen af en from stiftelses tillgångar ansåges kunna godkännas. I afseende härå, har Direktionen uti sin förklaring, jemte uppgift derom, att sjelfva byggnaden kostat 24,912 R:dr 40 sk. 9 rst., inredningen (med ångmaschin) 7,398 R:dr 7 sk. och vattenledningen 6,254 R:dr 27 sk. 8 rst., eller hela tvättinrättningen 38,565 Ralr 27 sk. 5 rst., i öfrigt bland annat anfört följande: »Det gamla »vid sjön belägna tvätthuset var i ett ytterligen förfallet skick, så till stomme som inredning. »och skolehuset hade nedsjunkit i sjön samt tarfvade oupphörliga reparationer. I)å veden »kördes ned till sjön, kunde åtgången ej kontrolleras i anseende till allägsenheten från Barn»husets hufvud byggnader; och då förhållandet med tvätten var lika, inträffade dagligen att »persedlar saknades. Särskild inrättning för torkning funnes i en källare och var icke blott »nästan oduglig för ändamålet, utan föll sig äfven ganska dyr i underhåll. De ständiga körs»lorna till sjön med både ved och tvätt kostade.ej obetydligt, då afståndet utgjorde nära 1000 »alnar. Alla dessa olägenheter, jemte den nye Ofver-läkarens enständiga yrkande, att, genom »tätare och omsorgsfullare tvättning af barnens kläder, måtte sörjas för deras helsa, föran»ledde
Konungen inhemte hela StatsRådets tankar deröfver, tage sedan Sitt beslut och meddele Riksens Ständer ä Rikssalen Sitt samtycke, eller ock de orsaker, för hvilka Han icke samtycker till deras åstundan. Vill Konungen hos Riksens Ständer föreslå någon ändring i Grundlagarne, höre Ilan Stats-Rådet och öfverlemne sedan Sin Proposition, jemte Stats-Rådets tankar deröfver, till Riksens Ständer, som genast, utan att om denna Proposition förut öfverlägga, uppdrage Konstitutionsutskottet, att sitt utlåtande derom afgifva till Riksens Ständer, hvilka då kunna derom öfverlägga. Tillstyrker Utskottet hvad Konungen föreslagit, hvile förslaget till nästa Riksdag, då Riksens Ständer skola sitt beslut derom fatta. Afstyrker Utskottet Konungens Proposition, då må Riksens Ständer genast kunna antingen denna Proposition afslå eller ock afgöra, att de vilja öfver densamma å nästföljande Riksdag besluta; gällande i detta fall tre Stånds mening och, om två Stånd stadna emot två, deras som beslutet uppskjutit. Men icke må under någon förevändning Riksens Ständer förr än å nästa Riksdag Propositionen till bifall upptaga. Samtycka då alla Riks-Stånden till Konungens förslag, begäre de dag, att på Rikssalen få Riksens Ständers bifall dertill afgifva. Antaga icke Riks-Stånden samfäldt Konungens Proposition, vare den afslagen, och aflemne Riksens Ständer sitt afslag med skälen dertill skriftligen till Konungen genom deras Talmän. Han icke samtycker till deras åstundan. Vill Konungen - _ — hvile förslaget till den först derpå följande Riksdag, som, efter förrättade nya val, sam manträder, då Riksens Ständer eller ock afgöra, att förslaget skall hvila på sätt nyssberördt är; gällande under någon förevändning Riksens Ständer tidigare, än ofvan stadgas, Propositionen till bifall upptaga. —) Talmän. Om STOCKHOLMS HÖGSKOLAS Konstitulions-Ulskollets Memorial iURMSKA BIBLIOTEK H ■sfs Om vid Riksdag beslut. Om emot förmodan meddela, på det Rik sens Ständer må kunna sammankomma, att deras skydda.
Han sade att han så väl kunnat spåra mig i Final, och så log han. Ja, det hade Lundegård berättat mig. – Eljest kände han icke till mitt författarskap. Jo, brefven i Morgenbladet hade han läst, men dem tyckte han inte om. – När han sade det såg han på mig med ett sådant tillvinnande leende, och jag skrattade och sade att jag höll icke på dem, och han räckte fram sina händer, och jag gaf honom mina. – Kanske Lundegård sagt mig att han inte tyckt om brefven? – Ja, det hade han.35 ”Ja men jag tycker inte det är vackert af Lundegård att berätta för er allt hvad jag säger.” ”Det skulle ni icke säga om ni bättre kände både honom och mig. Det ligger icke den minsta ogrannlagenhet emot er i att han säger mig det. Han vet att jag inte är det minsta ömtålig, och vi äro fullkomligt som kamrater; vi kunna tala om allting.” Hvad som i synnerhet stött honom i Morgenbladsbrefven var den alldeles kritiklösa beundran jag tycktes hysa för fru Edgren och de andra författarne. Han fick det intryck som om jag väntat att finna gudar och så blifvit på det angenämaste öfverraskad af att de kommo mig till mötes som vanliga menniskor. Jag sade honom att tonen i Morgenbladsbrefven är falsk; att jag alldeles icke hyst den beundran jag der lagt i dagen och att i denna brist på sanning ligger brefvens obotliga fel. Ah! Hans ansigte klarnade. Så var det ändå det! Han hade glömt brefven och endast någonting uppskrufvadt och osant stod qvar. Nu förstod han orsaken. Han talade om fru Agrell. Hon var älskvärd, tyckte han, men hon hade endast en liten fågelhjerna ”jag vill icke säga precis en kycklinghjerna, men en helt ordinärt utvecklad liten fågelhjerna. För henne börjar verldshistorien med Henrik Ibsen. På andra sidan om honom fins det ingenting. ”Det förefaller oss män så underligt. Vi se det hela i ett sammanhang, som framsprungit ur hvartannat. För oss kommer Assyrien, Egypten, Grekland, Rom, allt i en historisk utveckling, en enda stor byggnad. För henne fins icke allt der der; – endast Ibsen.”
Alltså torde icke denna invändning emot mitt förslag om 33J proc. vara gilitig. Jag liar ansett vigtigt, att de, som vilja stifta banker, borde lill en början insätta i contant ^ af det capital, för hvilket de tecknat sig, och det är denna grundsats jag nu vill söka göra gällande. Hr Gripenstedt, Joli. Au g.: Det måste utan tvifvel väcka mycken förundran hos en hvar, att så absolut skiljaktiga grundsatser här kunnat framställas. Man liar här sagt, alt bankens säkerhet beror på huru stort belopp af säkerhetshandlingar, som finnas insalta i allmän vård, och följaktligen är större i samma mån, som riksrnyntscassan är mindre; andre talare deremot hafva haft en alldeles motsatt mening. Jag lior, alt denna olikhet i åsigter härleder sig derifrån, att man ej skiljt de tvänne olika slagen af säkerhet, som böra tagas i betraktande vid en banks stillande, nemi. bankens säkerhet att ej komma i concurstillstånd och dess säkerhet att, sedan concurstillståndet inträdt, kunna klarera sina förbindelser. Det är en sanning, att sedan en concurs är gifven, så är bankens säkerhet större, om den har ett större belopp af säkerhetshandlingar inneliggande; men bankens säkerhet alt ej komma i concurstillstånd måste bero på storleken af den cassa, hvarmed vexlingen bedrifves. Hvad Hr Lefre'n sagt, är följaktligen rätt, såvida man afser den säkerhet för banken, att vid blifvande concurstillstånd kunna uppfylla sina förbindelser, men denna säkerhet äger man ju aldra fullkomligast i den solidariska ansvarigheten. Således tror jag, att här ej bör blifva fråga derom, utan blott att förhindra det en bank skall kunna råka i concurstillstånd, och då synes mig temmeligen solklart, att ju större summa af riksroynlet banken i förhållande till sina utelöpande penningar äger, desto större är säkerheten; ty ju mera riksmynt bankerne genom lagen äro tvungne att hafva, desto större sannolikhet hafva de äfven alt alltid kunna inlösa sitt mynt.
R:dr blifvit tecknade; hvarjemte ett sedermera inlemnadt pro tokoll vid sammanträde hos Stadsfullmägtige i Filipstad den 15 samma månad utvisar, hurusom Stadsfullmägtige beslutat, att staden för anläggningen af nämnda bibana skulle teckna aktier till belopp af 50,000 R:dr R:mt. I Rikets Ständers vid sista riksdag aöåtna underdånjga skrifvelse angående då beviljade anslag till jernvägsbyggnader, begärde Rikets Ständer att, innan %opositiori om anslag till fortsättande af arbetena på Statens stambanor komme att vid innevarande riksdag aflåtas, vederbörande kommuner måtte på förhand varda i laga ordning hörde, huruvida de ville kostnadsfritt afstå den jord, som för dessa anläggningars fortsättande eller fullbordande erfordrades. Sedan af det från Jernvägsbyggnadsstyrelsen först inkomna kostnadsförslaget för Nilsbylinien inhemtats, att kostnaden för inlösen af den för berörda jernvägslinie erforderliga jord blifvit beräknad till 228,450 R:dr, samt att häraf belöpte 129,700 R.dr på den del af linien från Arvika österut, sorn för båda alternativen blefve gemensam, har Kongl. Maj:t genom nådig skrifvelse den 22 nästlidne Augusti, anbefallt Länsstyrelsen i Wermland, att sä väl i afseende å den norra linien öfver Nilsby, som äfven å den södra öfver Carlstad efter den reglering, som i följd af då ännu pågående ytter - 6 Kongl. Maj:ls Nåd. Proposition N:o 47. ligare undersökningar af denna linie kunde varda föreslagen, inhemta vederbörande kommuners yttrande, huruvida de voro villige att kostnadsfritt upplåta den för jernvägsanläggningen erforderliga jord eller ock tillskjuta den för dess inlösen beräknade kostnad, hvarjemte Styrelsen öfver Statens jernvägsbyggnader förständigades att, så snart sist omförmälda jernvägsundersökningar hunnit fullbordas, till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande aflemna karta öfver den del af jernvägslinien, som icke är för båda alternativen gemensam, tillika med uppgift å de för expropriation af jord dervid beräknade kostnader.
Följder: a) Bankens oberoende af handelsförliållandernas flucluationer, vinstens ständigt stigande belopp, i samma mån som dess lånerörelse i disconlväg ökas oell vexelköp slutes. b) Genom den föreslagna förenklingen i Bankens lånerörelse är afsedt tillfälle för Banken, att kunna nise ombud oell deras biträden vid de landtränterier, der Banken skulle äga lilialcassor, utan att i betydlig mån komma att öka verkets tjenste111 a mia personal. c) För enskilde, att, utan behof af commissionärer i Slockholm, kunna hvar i sin ort fä sina behofver af län och omsättningar »fhjelpta och för den större rörelsen såväl inom som utom landet kunna erhålla vexlar på Banken eller annat ränteri, i stället alt nödgas med posten under recommendation afsända penningar för liqviders afslutande i andra provinser eller ä utländska orter. d) Ständigt ökad förmåga för Styrelsen att bereda förlag ät näringar lill varualsiring, oell i samma proportion växande nationalrikedom, som leinnar tillfälle, att vid möjligen inträffande krig, ulan samhällets skuldsättning kunna, genom utfärdande af statsobligationer, funderade på yle årligen inflytande medlen i capitaine!! ränteafbelalningar, som för lånen till näringars oell slöjders förläggande utgått, hvilka derigenom, sä alt säga, komma alt liqvitleras ulan Statens grävation, finna medel lill krigets utförande. Vid 3 punkten litt. d af det nu upplästa vill jag tillägga, att denna punkt törnsätter klarligen, att den proportion, som efter banklagen är bestämd, som 5 till 8, bör bibehållas orubbad, oell icke nedgå till hvad några talare här begärt, nemi. som 2 lill 5, än mindre till hvad Utsk. föreslagit, ty det vill säga detsamma sorn ingenting för betryggande af Bankens invexling.
IV. U. 198. A. 225. IX. E. 587. A. 594. — N:o 153. i anledning af Kongl. Maj-.ts Nådiga Skrifvelse, i fråga om delaktighet i Civil-Statens pensionsinrättning för Borgmästare i Rikets släder utom Stockholm, äfvensom för Commissions-Landtmätare. — N:o 154. i anledning af Kongl. Maj:ls Nådiga Proposition, angåenge serskilda åtgärder till flospitals-fondens understödjande. — N:o 155. i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse i fråga om restitution af hvad utaf hemmansinuehafvarne å Öland blifvit i rönta för den å hemmanen på ön fördelade utmark, från och med år 1841, till Kronan erlagdt utöfver del nedsalta belopp, hvarmed berörde ränta eller så kallade utmarksskalt numera utgöres. — N:o 156. i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga framställning, rörande användandet af de under Kongl. Stats-Conlorets förvaltning varande äldre depositions-medel. IV. B. 467, 507. A. 554. V. E. 116. 18 ( 138 ) Siats-Utskottels Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 157. i anledning af Kongl. Majlis Nådiga framställning om godlgörelse eller afskrifning af åtskilliga utaf Kongl. StatsContoret af under händer hafvande medel bestridda utgifter. V. E. 116. — N:o 158. i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående Ruslhållarnes inom det så kallade Kungsöhrs Län befrielse från erläggande af nu utgående lösen för de räntedagsverken, hvilka af deras ägande stamhemman skola utgöras. U. 79. A. 144. E. 371. — N:o 159. angående de utaf tvänne Lotshemman i Ytterlännäs socken förr utgjorda onera.
Ständer någon anledning till beviljande af den ifrågavarande Tjenstemän föreslagne Löne-förhöjning. Jag anmärker harvid, att Utskottets förmodan, att den sammaniagde tjänstgöringen vid de båda Verken, Kongl. Öfver-Intendents.Embetet och Kongl. Siotts-Byggnads-Direetjanen, icke är daglig och trägen, ar mot verkeliga förhåliandet stridande. Secreterarens göromål äro så måugfalldiga att de verkeligen icke medhinnas att innom Kmbetsrummet bestridas. Denna uppgift är tillräckelig för att bevisa att reriskrifningen ger en ovanbgt trägen sysselsättning åt en ensam Cancelbst. Secreterarens värdighet mätte vara densamma med Secreterarens vid de Kongl, Cohegierne, så vida Kongl. Slotts-Byggnads. Den si April - 13? V Directionen är med dessi scnare enahanda. Att de båda Lönerne ej aga starre anciennitet, än sedan det sista Riks Möte, lärer ej vara ett argument att anföra emot en Lönförhöjuing, för hvars behörighet elier obehörighet inga andra grunder lära hos Rikets Rögloflige Ständer kunna anses, gällande än billighetens och obillighetens. Uti Premisserne till Hogloflige Stats-Ut 4 V' O skottets Betänkande länner jag visserligen upptagen den, genom mitt ofta nämnde underdåniga Memorial, gjorda begäran om Expencernas förhöjande från 200 till 300 R:dr , men uti conclussionen finnes häröfver intet yttrande.. På grund af alla dessa mina anmärknin gar, anhåller jag om Hogloflige Ridderskapets och Adelns benägna bifall till återremiss af Stats-Utskottets Betänkande , och att mig måtte tillåtas att detta mitt Memorial med de treur ne Med-Stånden communicera. Friherre Cederström, Jacobf Jag kia ej undgå att fasta mig vid Stats Utskortets afsUg i frågan om Löne-tillökning förLän'tstats betjeningen å Gottlan!. Ehuru icke kan erkänna rigtigheten af den grundsitts.
Proposition N:o 7. 19 kommissarien vid Jemtlands Fältjägare-regemente, Fält-kamereraren Salomon Grundal, efter Kongl. Maj:ts derom till Rikets Ständer allåtna nådiga Propositioner, blifvit tillförsäkrade rättigheten att vid entledigandet från Regements-kommissarietjensten undfå pension å Allmänna Indragningsstaten, till ett deras innehafda regementskommissarie-arfvode motsvarande belopp; samt, beträffande Regements-kommissarien Krook, denne, enligt hvad ansökningen bifogad tjensteförteckning utvisade, uppnått en lefnadsålder af nära 73 år samt varit i Statens tjenst i 49 år, derunder han i fälttåg deltagit; funne Kollegium, med hänseende härtill och då för utöfningen af regements-kommissarietjenst, synnerligast efter den tillökning i göromål som i sednare tider blifvit desse tjenstemän ålagd, fordrades rörlighet och arbetsförmåga, som vanligen icke kunna påräknas hos en tjensteinnehafvare af så framskriden ålder, sig ega anledning i underdånighet föreslå, att Kongl. JVlaj:t täcktes, genom allåtande nådig Proposition till Rikets Ständer, bereda Regements-kommissarien Krooks uppförande till pension på Allmänna Indragningsstaten, att af honom vid afgången från regements-kommissarie-beställningen tillträdas; finnande sig Kollegium icke i tillfälle att bedöma, huruvida och i hvad mån en större eller mindre pensions-summas beviljande kunde föranleda någon nedsättning i den sökanden, såsom f. d. Regementsskrifvare vid Södra Skånska Infanteri-regementet, från Arméens Pensionskassa beviljade pension, eller i öfrigt yttra sig öfver sökandens begäran att få denna pension bibehålla, hvaremot Kollegium erinrat, alt i den summa af 1,000 Riksdaler Riksmynt, som utgör regements-kommissarie-arfvodet, anses, jemlikt Kongl. Brefvet den i Tuli 1857, ett belopp af 150 Riksdaler, såsom vaktmästare-arfvode, vara inbegripet.
Roberts lilla månadshyra torde hafva användts till utrustning och andra nödvändiga behof, så att mycket fanns ej att förstöra; men kaptenen gaf honom dock vid framkomsten ett par kronor för att därmed se sig om i Rio. 1 vanligaste fall snaska sådana ungdomar upp de bekomna slantarne i sydfrukter, apelsiner, dadlar o. d., som den tiden voro mera sällsynta i Sverige än nu. Det gjorde ieke Robert. Han kom ombord med ett paket, som han sorgfälligt bevarade. Kaptenen förundrade sig något öfver denna återhållsamhet hos gossen och sporde honom, hvad han hade i paketet » Jo, » svarade Robert, » kaffe till mamma, ty hon har ej fått sådant på länge. » Man kan tänka sig den glädje, med hvilken den goda modern ett par månader efteråt mottog denna gåfva af sin sonl Å r 1842 hade Nobel emellertid redan börjat göra lycka med sina uppfinningar i Ryssland, särskildt efter förevisandet för storfurst Mikael af ett par olika slag af minor, dels landoch dels sjöminor, som vid försvar skulle utöfva synnerlig kraftig verkan. Storfursten arrangerade nu så, att Nobel fick en stor penningebelöning och många beställningar af ryska staten. Framtiden tedde sig allt ljusare, oeh han tog därför sin maka och gossarne till sig i St. Petersburg. Nobels fabriksverksamhet utvecklades, och firman blef allt mera ansedd. Under tiden uppfostrades sö- nerna; moderns kärlek för Sverige och svenska förhållanden föranledde att särskild undervisning i svenska språket och svensk historia meddelades dem af magister Santesson. Deras öfriga undervisning, i utländska språk med mera, bedrefs i utmärkta ryska läroverk, och fadern med sitt aldrig hvilande uppfinnaregeni samt sin vidlyftiga praktiska verksamhet ingöt hos dem det intresse för arbete, den öfverblick och stora iakttagelseförmåga, som för dem alla blefvo betecknande. A r 1859 återvände Nobel med sin familj, som 1843 ökats med ytterligare en son, Oscar Emil, till Sverige, mera rik på erfarenhet än på kapital. Verkstaden hade öfverlämnats åt sonen Ludvig, som därför kvarstannade i St. Petersburg; Robert oeh Alfred voro vid hitkomsten äfven gamla karlar, och Emil var 16 år. Nobel och hans fru bosatte sig först i närheten af Huddinge järnvägsstation, sedan vid Heleneborg.
Ofvanstående gäller för Infanteriet. Krigsreserven och Förstärkningen 15 hafva ej vapenöfuingar. Årligen uttagas 5,500 man. Således är Linie-armeen sr22,000 man. Krigsreserven 22,000 „ Förstärkningen 44,000 „ Summa 88,000 man vapenöfvadt manskap. Af alla Europeiska stater, sorn antagit grundsatsen att bilda armeen ensamt af beväring, är Preussen den, som strängast och följdenligast utfört detta system, hvarföre ock detta land, i högre grad än något annat, skördar systemets förnämsta frukt, som är: att större delen af landets vapenjöra folkmängd är i besittning af en fullt utbildad förmåga att föra vapen till fäderneslandets försvar. Men denna vigtiga fördel, till hvars eftersträ fvande Preussiska staten företrädesvis uppmanas af sitt geografiska läge emellan Irenne, hvar för sig mäktigare, grannstater, måste denna stat gälda genom högst betydliga kostnader och en serdeles betungande utsträckning af bevärings-skyldigheten. Af hvad ofvanföre blifvit uppgifvet synes väl: att andra stater, der samma hufvudgrund för kigsmaktens sammansättning blifvit antagen, ansett sig kunna, i jemförelse mot Preussen, betydligen nedsätta, så väl årens antal för be v ä ri n gs-sky ldiglietens fortfarande, som öfningstidernas längd; att det, äfven inom dessa Stater, visar sig, huruledes systemet att bilda arméen ensamt af bevärings-manskap ovillkorligen påkallar tjenstetidens och vapenöfningarnes betydliga utsträckning, och såmedelst bevärings-skyldighetens ansenliga förtyngande.
Från Välloflige Borgare-Ståndet» S. D. Föredrogs ConstitutionsUtskottets Memorial, N:o 124, till Borgare-Slåndet, med ytterligare hemställan, om deltagande i voteringen öfver den i Memorialet N:o 54. uppgifna proposition: nämnde hemstäl lan afslogs, och Ståndet förblef vid sitt förut fattade beslut. Från Höglofl. Rxdderskapkt och Adeln. S. D. Vid förnyad föredragning af Eccpeditions-Utskoitets den 17 de nnes på bordet lagde Memorial, N:o 28, med öfverlemnande ånyo till justering af en från 3:ne Riks-Stånd återremitterad §. af Riksdags-Beslutet, äfvensom af så väl Utskottats, under N:o 42> afgifne och Memorialet N:o 28 åtföljande förslag lill början af den §. i Riksdags-Beslulet, hvilken angår de till nästa Riksdag hvilande Grundlagsändrings-förslag, som U skottets under N:o 78 afgifne förslag till fortsättning af samma blefto nämnde båda förslag till Utskottet återremitterade. Från Högvördige Preste-Ståndet» S. D. Föredrogs och lades till handlingarne förstärkta Ba/zco-Utskottets Memorial, Nro med anmälan om utgången af de omröstningar, som inom förstärkta Banco-Utskottet blifvit anställda öfver åtskilliga frågor, upptagne i Banco-Utskottets, under ^:ris 76, 121 och i3j, afgifne Memorial.
Sprengtporten har velat fästa upmärksamheten derpå, att en husbållningsgren, som sedan sekler tillbaka varit 6å vanvårdad som den ifrågavide, borde 426 Den 7 November f. m. ställas under en särskild styrelse, för att derigenom blifva uphjelpt ur sitt djupa förfall. Jag kan dock ieke fatta behofvet af en sådan styrelse för att vinna detta ändamål, ty för mig visar det sig klart, att en styrelse, sådan jag tänker mig den, ined underordnade tjenstemän oell med inrättande af en praktiskt ändamålsenlig skogshushållning, skall kunna bäst verka derför, då LänsStyrelserna få bibehålla de rättigheter och skyldigheter i detta fall, som nu tillhöra dem. Jag skulle derföre i likhet med Frih. Haab önska en återremiss, kunnande jag icke erkänna, att de ord jag föreslog äro synonyma med dem som nu stå i förslaget, ty att vårda är helt annat än att vårda och förvalta. Genom uteslutande af detta sista ord anser jag en säkerhet vunnen, att man icke på den särskilda styrelsen öfverflytta! alla de åligganden, som nu tillhöra Konungens Befh:de, och får jag derföre förnya min förra anhållan. Hr Akerman: Det skulle föra ftiig allt för långt, om jag inginge i en vederläggning af Frih. Raabs yttrande om skogstill gången och dess tillräcklighet för landets behof. Jag vill endast nämna, att på Komiténs fråga, huruvida skogstillgången vore tillräcklig att i framtiden fylla orterues behof, blott 3 län svarade Ja, till och med från 2 af de norra län ingingo nekande svar. Discussionen rörer nu huruvida en särskild styrelse bör in rättas, och omfånget af den makt, som åt densamma bör lemnäs. Om man önskar en ordentlig skogshushållning, så anser jag det vara ett oeftergifligt vilkor, att icke allenast vården, utan äfven förvaltningen af skogarne öfverlemnas åt en särskild styrelse. Huru tillgår det för närv.-de med denna förvaltning? Jo, det är Konungens Befh:de som skola utöfva den, och KammarKoll. har öfverinseendet deröfver. Med Konungens Befhdes göromål har jag en ganska förtrolig bekantskap.