Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är som kände jag makten af en underlig magnetisk ström, som droge mig till henne; och jag sitter försjunken i vällusten af denna förnimmelse och njuter den med slutna ögon, med en sextonårig ungmös nyvaknade åtrå – omedveten och bäfvande. Den är som en doft i vinden, man vet icke hvad den är; den är som en melodi i luften, man vet icke hvarifrån den kommer. Man frågar icke derefter; man sluter ögonen och njuter. Det är all barnsagornas romantik, som lefver upp. Det är allt känslopjunk, jag hånat och grinat till döds, som nu reser sig. Och jag kan icke håna; jag ger mig hän. Jag sitter med slutna ögon och drömmer. Vackra drömmar – sväfvande öfver en botten af tillbakaträngdt tvifvel, fylla de ett par sekunder med en stämning af lycka. Lilla bleka, förfrusna barn, jag älskar dig. Älskar dig några korta minuter, så länge stämningen varar, fint och vackert som ett barn, utan tanke på att ega dig, utan att känna dig. Jag vill icke ega dig, vill icke lära dig att känna. Ty i samma ögonblick skulle allt det lockande hos dig försvinna. Du skulle vara, du som de andre, hvardaglig och fadd. Jag vet det. Jag gör mig inga illusioner. Det är också icke dig, jag älskar; det är min egen fantasis skapelse, som antagit din gestalt och dina drag. Det är barnets naiva tro på sagans förtrollade prinsessa, det är all min ungdoms längtan, som koncentrerat sig i din bild. Du är diktens overkliga kvinnoideal; jag vill icke röra dig med mina händer, att du icke må försvinna i luften. Jag vill blott sitta stilla och betrakta, medan fantasien spinner sina spelande dagrar omkring dig: diktar om outvecklade möjligheter, som bara vänta på sol för att slå ut i blom; om gryende skönhet, om mod och lefnadslust, om tankar som blinka och känslor som flämta på djupet – varma känslor, friska, spänstiga, blodfulla Jag lägger handen på ditt bröst och känner hur hjertat slår, jag stryker min kind mot den svarta, krusiga rökhvirfveln på din panna, jag lutar mig ner och möter den förskrämda blicken under dina högt bågade bryn
Jag har icke yrkat annat än principen, och jag skall icke motsätta mig, att Constit.- Ulsk. må få sig uppdraget att utarbeta en valstadga , hvar efter valen skola ske. Jag bar endast förenat mig med Frih. Rantzou i anhållan om den propos., alt R. o. Ad. måtte förklara såsom sin gemensamma tanke, att Constit.- Ufsk. må utarbeta ett nytt förslag till Representation, bildad genom »vilm. val. Medan jag bar ordet, tager jag mig friheten att uttrycka min erkänsla för Gr. Frölich, som cederat sin rätt att först få sin propos. framställd; hvarjemte jag får erinra derom, att sävidt frågan endast inskränker sig till att kunna förena Stånden eller lemna dem tillfälle att sammanträda på ett runi, har Constit.Utsk. afgifvit ett särskildt förslag till ändring i 46 § Reg.F., deruti Utsk., med en i min tanke ganska vislig omtanka, föreslagit att uppdraga åt Stånden rättigheten att, när de pröfva det nödigt, öfverlägga på ett rum, ehuru de skola besluta ståndsvis. Detta är således ett förslag, hvartill R. o. Ad. kan komma, utan att vid detta tillfälle derom öfverlägga. Hr Dalman, Wilh, Fredr.: Mot den modification af Frih. Rantzous förslag, som jag i förmiddags tog mig friheten framställa, hafva åtskilliga anmärknrr blifvit gjorda, hvilka jag anhåller få besvara. Gr. Horn har sagt, att han ansåg mitt förslag vara en afvikelse från principen, och att det vore principenligare, att sjelfva valrätligheten vore inskränkt, än att valbarheten skulle vara det. Jag medger, att denna invändning har något skäl för sig; men jag vill fästa Hr Gr:s uppmärksamhet derpå, att såsom jag uppställt mitt förslag, innefattar det ett öfvérgångsförslag, en medelväg för att komma till det af oss alla åsyftade målet.
Man ffulle til äfwentyrs härwid förebära och tro, at et til nystberörde ändamäls befordrande erforderligt Spanmäls - förräd wid Kronans Magaziner mäste blifwa gansta stort och kostsamt, men af egen erfarenhet, genom Tolf ärs tjenstgöring dels säsom Ledamot, dels uti Kongl. Bränneri - Direction , dels uti den derefter tilförordnade Spanmäls MagazinsDirection, wägar jag pästä och försäkra, at, med et klokt och försigtigt handhafwande af i fräga warande operation, stall til werkställande deraf fordras wida mindre förräd, än troligt synes wara. Med mängfalldige under min tjenstetid wid förenämnde Directioner, inträffade händelser och derom befintelige Handlingar - Den 26 ^ulik. 475 lingar, skulle jag kunna Ådagalägga min ägande anledning för npsiberörde mitt pästäende och försäkran; men jag bör icke borttaga tiden för andre lika angelägne ärenden, med flere sä beskaffade händelsers upgifwande, utan fär endast med anledning af hwad jag här ofwanföre nämnt, angäende de i hufwudstaden, under nu sednast förslutne tider, högst upsatte M ölpriser, upgifwa, hurusom, under Krono-Bränneritiden det en gäng hände, at enär dä warande Ofsiäthällaren, framlidne Hans Ez<cellence Herr Riks-Rädet m. m Baron sökte ge nom föreställning til Stadens Mjölhandlare förekomma Mjölprisets pä wägen warande 0- ffäliga stegring, och desie sistnämnde, säsom ffäl för en flik stegring föreburo, dels bristande tilräckeligt Rägförräd, dels sädens dprhet, dels ock felande erforderlig förmälning, sä och dä bögbemälte Hans Epcellence uti denne, Stadens Inwänare rörande, angelägenhet äskade Bränneri. Directions biträde, ärböd
Ehuru jag i allmänhet anser liberala författningar vara ett hufvudsak ligt vilkor för näringarnas och industriens utveckling och förkofran, och ehuru jag i allmänhet hatar prohibitiva tullförfattningar och höga tullafgifler, anser jag likväl betänkligt att på en gång öfvergå från den ena ytterligheten lill den andra, från nu gällande förbud mot utförseln af tackjern lill ett sådant system, hvarigenom en fri tackjernsu(försel skulle vara medgifven ulan dervid fäsladt vilkor af en lämplig skyddstull. Dock som vid den snart förestående pröfningen och bestämmandet af tullbevillningen till afgörande förekommer den vigtiga frågan, huruvida förbud fortfarande skall existera mot ineller utförseln af vissa varor, anser jag lämpligast, att förevar., dermed sammanhang ägande ämne, eller frågan, huruvida tackjern må mot tull exporteras, uppskjutes, intilldess Bevi!In.Utsk:s förnyade betänk., ang:de tullbevillningen, inkommer. Efter min åsigt skulle det vara olämpligt att endast för artikeln tackjern i tulltaxan bibehålla ordet förbud. Hr Cederschjöld: En värd ledamot har sagt, att om tackjern finge utföras, skulle utländningen med begärlighet uppköpa och förädla det till bättre stångjern och till bättre pris, än vi sjelfva kunna åstadkomma, och derigenom göra vårt eget osäljbart på verldsmarknaden. Men hvarföre skall utländningen kunna göra det bättre eller till bättre pris? Till bättre pris bör han åtminstone icke kunna göra det, då vi, som hafva så god tillgång på vattendrift, .7 H. 6 42 Den 4 December f. m. icke behöfva påkosta ångmachiner för brukens drifvande. Att de kunna göra det bättre är en skam för oss, sorn hafva tillgång på träkol, helst konsten att göra jern icke är någon hemlighet. Det vore derföre en nyttig stimulus att nödgas täfla med utländningen. Derigenom kunde vårt jern återfå det företräde, det bör hafva, och som några få stämplar äfven hafva. Jag kan derföre icke uti de skäl, som af en vard talare blifvit anförda, se någon grund för vägran af tackjernsutförsel. Gr. Frölich, Dav.:
Men, om man ock icke af donationsbrefvets form och innehåll drager den slutsats, att de bortskänkta godsen redan förut blifvit införlifvade med stats-egendomen, undandragna andra medlemmar af familjen än Regenten, oell ställd under sta - 582 Den 20 April. tens embetsmäns förvaltning, samt att detta bref var en regeringshandling af Konungen i Sverige, utan vill anse den, åtminstone i vissa delar, lika med en enskild persons utfärdade gåfvobref, så är icke heller då fara för universitetet af flyttningen. Utom det att icke ringaste vilkor eller förbehåll finnes angtde donationens återgång eller frångående universitetet i något fall, eller något uttryck, som antyder gifvarens förkärlek för Upsala, såsom säte för universitetet, synes det temligen påtagligt, att den store Konungens hufvudsakliga afsigt varit hvad han säger vara »högst angeläget att Guds församling igenom goda skolor, högre och lägre, nästan såsom uppfostrades.» Han förmäler sig derföre redan hafva »den vissa förordning göra låtit att de nidriga skolorna i riket, både provinciales och calhe drales, äro med nödtorftiga inkomster väl försörjda», och gaf nu »medel att Upsala höge skola eller konungsliga academia måtte med ett visst årligt och evigt blifvande uppehälle och inkomst väl varda försörjd.» Den, som sålunda påtagligen fästat sådan vigt vid uppfostringsverkens ordnande till ett sammanhängande helt och dervid att de alla blefvo »väl försörjde», kan icke rimligen antagas hafva önskat, att för den af honom icke förutsedda händelse att statsmakterna 240 år derefter pröfva lämpligt, att hela den af honom doterade »höge skola eller konungsliga academia» flyttas till ett annat närbeläget ställe, den skulle förlora donationen och blifva mindre »väl försörjd.» De, som åberopa helgden af donationen, då fråga är om universitetets flyttning, äro icke heller alltid lika varsamma att upprätthålla sådane delar af stiftelsen, uti hvilka afvikelser synas mindre påkallade.
Vidkommande dernäst Kongl. Mains Refiillningshafvandes på Gottland och Kongl, Kamm.ar-CoUegii sammanstämmande förslag, att Pastoraten borde så sammanslås, att religionå-vården kunde handhafvas af 24 Kyrkoherdar, 24 Capellaner och 3 Vice-Pastorer; så, enär detta antal endast, utgör Irenne personer mindre, än Presternes nuvaiande antal, och med visshet antagas måste, att själavården mera vinner uppå att hafva flere Lärare inom en större Församling än färre, eller blott en inora hvarje Församling, samt härtill kommer, att hufvudändamålet, som är lättnad uti bördor och bidrag, så väl för den skattdragande, sorn för Staten, icke utan en sådan reglering kan vinnas, tvekar icke Utskollet: att jemväl tillstyrka Rikets Ständer att uttrycka deras öfvertygelse, om behofvet af en sådan reglering, med förklarande tillika, dels att densamma icke må rubba närvarande Presterskapets innehafvande lagliga rättigheter, dels alt det må bero af Kongl. Maj:t alt förordna om en annan Personal-reglering i afseende pä Iiyrkoherdarnes och Capellanernes antal, derest förslaget .vid verkställigheten skulle finnäs erfordra någon förändring.
Generalfälttygmästaren är chef för hela artilleriet, har högsta inseendet öfver all dertill hörande materiel; vigten af ett sådant befäl, den vidsträckta förvaltning som åtföljer detta embete kräfver, att den person, som innehar detsamma, beklädes med generalsvärdighet; Chefen för ingeniör-vapnet är i alla land general; han har en betydlig och ansvarsfull förvaltning och hans inspektionsrätt sträcker sig öfver rikets alla fästningsbyggnader; och Hvad beträffar kavalleriet, anse kommitterade af särdeles vigt, att detta vapen, fortfarande som hittills, eger sin egen inspektör; och uti förslaget, rörande generalstabens organisation, hafva kommitterade redan uttalat sina åsigter i afseende på behöfligheten af att chefen för denna corps är en generalsperson. Utom generalbefälhafvarne borde således, enligt kommitterades åsigt, finnas fyra generalspersoner på stat: Generalfälttygmästaren, Chefen för ingeniörvapnet, Inspektören för kavalleriet, Chefen för generalstaben; alla, utom kavalleri-inspektören med ej mindre inspektions-, än ock befallande rätt, hvar inom sitt vapen eller sin corps uti allt hvad icke kan hänföras till garnisonsfenstgöring, hvilken af vederbörande generalbefälhafvare ensam ordnas och öfvervakas. Inspektören för kavalleriet deremot bör, jemte inspektions-skyldigheten öfver hela kavalleriet, ingifva och yttra sig öfver alla befordringar inom detta vapen, för hvars utbildning och användbarhet han ansvarar. Svenska generalitetet skulle således, enligt kommitterades förslag, utgöras af fyra Generalbefälhafvare, Generalfälttygmästaren, Chefen för ingeniörvapnet, Inspektören för kavalleriet och Chefen för generalstaben; hvilka alla intaga sin tur efter fullmakts datum inom den generalsgrad, hvartill de af Konungen utnämnas. I afseende på lönernas belopp föreslog Kongl. Maj:t redan 1828 för generalbefälhafvarne 7,000 rdr bko eller 10,500 rdr rmt.
Således behöfves alldeles ingen författning för ett sådant ändamål, men det är ju klart att ingen förnuftig menniska vill ingå uti en öfverenskommelse som Den 5 Juli f. m. 501 förorsakar kostnader genom gärdesgårdarnas borttagande, så framt nian skall riskera att underkastas tiodubbla kostnader blott genom en endas nyck att vilja häfva öfverenskommelsen, och detta uti byalag, der personerne så lätt kunna förändras. Det är tydligt, att det tillstånd af trygghet, som Utskm velat bereda innevånarne i de skoglösa trakterna vid öfverenskommelse om upphäfvande af stängselskyldigheten, gör att detta ej blifver tillämpadt på de orter, der stängsel fås för godt pris och der de finna sig bättre vid att vakta sina kreatur genom stängsel än annorledes. Något hvar, som en längre tid bott på landet, vet väl svårigheterna med gärdesgårdar, huru ofta de med flit sönderbrytas och kreaturen insläppas, utan alt den, på hvars egor de inkommit, kan fä ersättning för deraf uppkommande skada, så framt han ej kan bevisa att de insläppts med flit. Nu deremot då stängseln borttages, så blir hvarje egare af kreatur ansvarig för den skada som göres, och dä kunna ej de otaliga knep användas, som nu äro i bruk. När dessutom denna författning ej låter sig införa pä någon ort, som vill behålla stängsel, emedan det fordras enhällighet för öfverenskommelsen; så ser jag icke hvarföre man skulle envist vilja undvika att lemna sådana trakter, som deraf hafva fördel, såsom t. ex. större delen af Halland och Skåne och stora delar afWestergöthland, att lemna dem tillfälle att ingå sådana öfverenskommelse!' i detta afseende, som kunna ega någon utsigt till bestånd. Denna utsigt till bestånd är redan ganska ringa genom det sätt Utskm föreslagit för upphäfvandet af öfverenskommelsen; emedan dertill blott fordras samtycke af | utaf ■personerna. Det hade likväl bordt stadgas, att det äfven skulle för upphäfvandets giltighet fordras samtycke dertill af egarne utaf | af jordevidden.
Samma förhållande inträffar jemväl med alla afoch påföringar uti det i Hufvudboken befintliga Omslut af Cassa-Räkningen, och hvilka således med lika skäl kunnat blifva föremål för enahanda anmärkning, som nu i afseende å vissa blifvit framställd. Hvad åter vidkommer anmärkningen, att det uti Omslutet upptagna belopp för försålda oduglige effecter uti Cassa-Räkningen återfinnas i 2:ne Poster, så bärleder sig detta af den nyss i underdånighet anförda omständigheten, att Cassa-Conto i Hufvudboken innefattar ett sammandrag af den mera specifika Cassa-Redogörelsen, hvilken man således måste hafva att tillgå, om man önskar vinna öfvertygelse om rigtigheten af den skedda debiteringen samt finna hänvisning till sjelfva verificationerne. Af de anmärkte omständigheterna hafva Rikets Ständers Revisorer jemväl hämtat anledning till erinran om angelägenheten deraf, att det nya Bokföringssätt, hvarom Rikets Ständer år i83o hos Eder Kongl. Maj:t gjort underdånig framställning, och Eder Kongl. Majrt år i83i åt Stats-Contoret i Nåder uppdragit att utarbeta, måtte snarligen blifva i verket släldt, men emedlertid yttrat den önskan, att för de redogörelser, efter gamla methoden , som ännu återstå att af Riksens Ständers Revisorer granskas, berörde method måtte redigare, kortare och fullständigare utföras. ( 3o ) Hvad angår första delen af denna framställning, finnér Förvaltningen densamma icke kunna utgöra föremål för yttrande å dess sida, enär uppfyllandet deraf på Stats-Contorets åtgärd beror; men vidkommande den sednare delen af berörde framställning, vågar
Jag tror den skall sökas uti det blidare klimatet, som tillåter fåren att i medeltal vistas JO månader af året på bete och uti det lågvexta men kraftiga och aromatiska å hällmark vexande gräset. Yi erinre oss att Gotland eger särdeles vidsträckt hällmark, det är sådan, der dels kalkhällen här och der ligger blottad och dels öfverhöljd med ett med fint lågvext gräs bevext jordtäcke; Denna mark erbjuder otillräcklig näring åt större kreatur, men lemnar fåren en erkänd kraftig och för dem begärlig föda. Genom den omständighet således, att fåren nästan hela året om kunna vistas ute, inse vi lätt att finulliga ädlare racer, såsom Spanska, Soutdowns m. fl., icke böra, och, för deras ömtålighet, icke med fördel kunna der underhållas, utan måste gröfre och härdigare får-racer, såsom t. ex. den Skottska, för Gotland företrädesvis vara lämplig att införa. Jag vågar således föreslå att Rikets Höglofliga Ständer behagade anslå Sex Tusen R:dr R:mt till införskrifning och uppköp samt stationering på Gotland af 50 stycken får af den härdiga och välkända, i Skottska högländerna förekommande s. k. ■»Black faced» får-racen, från hvilken stam djuren skulle vidare spridas till lämpliga delar af ön. Den begärda summan för ändamålets vinnande är ytterst ringa och torde för provinsen Gotland desto heldre böra tillerkännas, som ön i sin mån fått kon - Motioner lios Ridderskapet och Adeln 1865. N:o 39. 85 tribuera till de många millioner, som på sednare åren anvisats till företag, hvilka obetydligt kommit henne till godo. Om remiss af denna motion till vederbörligt Utskott anhåller jag vördsammast. Stockholm den 11 November 1865. A. Löfwenborg. Af Friherre Cederström, Rudolf, angående beviljandet af ett anslag å 500,000 R-.dr till uppförande af en byggnad innehållande boställsvåningar för samtlige Statsråden. Ett ärende, som redan under nuvarande tidsförhållanden, visar sig angeläget, och, derest en sådan förändring i vårt samhällsskick, sorn åsyftas genom Kongl.
Skrifvelse, Nio 135. vär af nyaste modeller; men E. K. Maj:t har, med fästadt afseende å de många andra vigtiga militära behof, för hvilka Statens tillgångar tagas i anspråk, ansett nedsättning i det föreslagna beloppet kunna ske och tillverkningen inskränkas till 5,300 å 5,400 gevär hvarje år samt derföre begärt att Rikets Ständer måtte till anskaffande af 16,000 refflade Infanteri-"evar af 1860 års modell, å 37 R:dr 50 öre st., bevilja ett extra anslag af 600,000 R:dr, att utgå med en tredjedel eller 200,000 R:dr årligen. Då Rikets Ständer anse det vara ett af försvarsverkets angelägnaste behof alt ar méen, så fort sådant möjligen ske kan, blifver försedd med ett tillräckligt förråd af dugliga vapen, men delta behof ännu icke är så afhjelpt, att ju icke betydliga uppoffringar ytterligare torde erfordras för att bringa Kronans gevärsförråd i fullständigt skick, hafva, med bifall till E. K. Maj:ts nådiga framställning, Rikets Ständer till anskaffande af nyssnämnda antal refflade infanteri-gevär anvisat en summa af 600,000 R:dr, att under nästkommande tre år utgå med en tredjedel årligen. 27:o. Vidare har E. K. Maj:t i nåder föreslagit att Rikets Ständer måtte bevilja ett extra anslag af 75,000 R:dr till anskaffande af 2,000 refflade infanteri-gevär, för ersättande af ett lika antal sådana gevär, som skulle från Kronans förråd utlemnas till de i riket bildade frivilliga skarpskytteföreningar, enligt grunder, sorn i Slatsråds-protokoliet finnas närmare bestämda; hvarjemte E. K. Maj:t funnit nödigt äska Rikets Ständers medgifvande dels till utdelande från Kronans förråd af äldre exercis-gevär under längre tid, än den E. K. Maj:t hittills ansett
Af de afgifter, som i stad influtit, tillfälle de återstående 8/io staden; men af dem, som från soknar å landet ingått, aflemnas de i Landtränteriet, hvarifrån det för hela Länet sammanlagda beloppet fördelas på dess samtliga soknar i förhållande till hvarderas folkmängd. Skulle Pröfnings-kommitté tillstyrka och Konungen bifalla, att Län för sådant ändamål indelas i distrikt, af hvilka dock hvartdera bör innefatta minst ett fögderi, utdelas, likaledes efter folk - 7 raangden, de från distriktet influtna 8/m emellan dess samtliga soknar. Hvad stadeller soken sålunda tillfaller, användes till kommunala behof inom staden eller soknen. § 24- Å landet må bränvin ej genom minuthandel eller utskänkning försäljas på eller invid det ställe, der ting, uppbördsstämma, mantalsskrifning, mönstring, auktion eller marknad hålles, eller vid kronoskjutsning, skallgång eller annan till folksamling föranledande förrättning. § 2S.' På apothek må ej bränvin, med eller utan droguer eller andra tillsatser, i minut säljas, utskänkas eller annorledes till förtäring på stället utdelas.- § 26. Under söneller helgedag må ej bränvin, som är förvttradt genom parti eller minuthandel, till köpare utmätas eller utlemnas. Å så väl gästgifvaregård, som annat näringsställe i stad och å landet, vare utskänkning då förbuden; dock må i stad klockan mellan 1 och 3 eftermiddagen utskänkning ske till spisande gäster. Under gudstjenst skall utskänkningsställe vara tillstängdt. § 27. Bränvin må icke utlemnas till den, som synbarligen är öfverlastad, ej heller å utskänkningsställe till den, som minderårig är. Den, som öfverlastad är, får ej utdrifvas från utskänkningsställe, der han starka drycker förtärt, eller utan vård lemnäs. § 28. Då minuthandel med, eller utskänkning af, bränvin sker, får dörren till försäljningsrummet icke vara läst. § 29.
Utvägen att, tili metalliska kassans förstärkande, utom landet upptaga lån Banko-Utskottets Utlåtande N:o 66. 5 eller kreditiv till belopp af högst 3 millioner R:dr silfver, bar, enligt Rikets Ständers vid föregående Riksdagar meddelade förordnande, sorn älven vid innevarande Riksmöte bibehållits oförändradt, blifvit inedgifven endast för de fall, alt Bankens säkerhet det kräfver. Ett sådant fall är lyckligtvis nu icke för handen, då metalliska kassan uppgår till omkring 5,800,000 R:dr Silfver, som med circa 3*300,000 Ridr Silfver öfversliger det för densamma stadgade minimum; och enär det till penninge-ställningens och allmänna rörelsens underlättande nu behöfliga lån eller kreditiv kan på annan väg än genom Banken beredas, bör, enligt Utskottets tanke, Banken undvika att vidtaga en åtgärd, som blifvit afsedd all anlitas endast till betryggande af realisationens bestånd. Det synes ock vara otvifveiaktigl, att ifrågavarande läne-operation, verkställd af Kongl. Maj:t, skall med större skyndsamhet, sorn här är af så bjudande vigt, kunna bringas till önskadt mål, än om den inledes och utföres af Banko-fullmäktige; och i förra fället skulle äfven förebyggas att Fullmäktige i Rikets Ständers båda penninge-verk komme att uppträda i täflan med hvarandra om anskaffande å utrikes ort af medel till ökadt förlag åt näringarne och rörelsen i landet — en tällan, som tilläfventyrs kunde motverka ändamålet och jemväl försvåra tillfället för Riksgälds-konloret att erhålla det till Statens jernvägs-byggnader för närvarande erforderliga låne-understöd.