Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
EKSKÖLD. THORA. Hvad hvem ! Hvem är ni! Yngvas mor. Ni! voro för nitton år sedan. Fråga den mannen, doktor, hurudana hans principer Hä! Thora! SANDÉN. EKSKÖLD. THORA. återstår väl inte mycket af den skönhet, som en gång berusade er så, men nog för att påminna er om hvad som varit. Han, mannen med principerna, ty principer hade ni ju redan då, tiggde om min kärlek, släpade sig medel för att väcka genkärlek och när han misslyckades . Åh, hvilken låghet! EKSKÖLD. på knä vid mina fötter, lockade, lofvade, begagnade alla Ja, Thora! Stryker håret tillbaka ur pannnn. Det göra den. Man kan veta sin pligt, men man förmår inte alltid THORA. Jag trodde aldrig, att så mycken bitterhet låg qvar. EKSKÖLD. Såå inte det. Vandrar upprörd fram och tillbaka. Jag älskade er, Thora, hur mycket, vet ni inte. Älskade! Hastigt. Ser ni, doktor, jag uppväckte THORA stannar plötsligt. mannens hyllning långt innan jag förstod hvad den betydde. Kropp och själ följdes inte åt, och det, som är omaka, nötes fort ut. Jag bara väntade att lifvet, det der rika, underbara lifvet skulle börja, och när det aldrig började, kände jag mig så trött och besviken. Ibland kom det öfver mig en sådan leda jag önskade att få dö, men så kom befrielsen: kärleken. Det lif, lycka! För mig var denne elegante, fadde, förni då hvad han derborta gjorde? var hans kusin jag älskade. Han förde med sig poesi, förelsevane man idealet för allt manligt och ädelt. Vet EKSKÖLD. THORA. Ni ser verkan, men glömmer orsaken. Nå, egentligen gjorde ni ingenting, ingenting, som lag kan döma. Ni bara teg, teg af hämd, när jag kunnat kusin var gift. räddats från oändliga qval genom ett enda ord. Hans SANDÉN. EKSKÖLD. THORA. Gift! Till Eksköld. Fy fan! Jag trodde, tänkte naturligtvis, att han... Trodde, tänkte ni verkligen det ? Nå väl då, nej!
Men lidandet kan endast vara medel och får ej genom förvexling betraktas som mål. I sig sjelf är lidandet förhatligt. I sig sjelf är också sorgen förhatlig. Att anse en bok eller ett konstverk aktningsbjudande, endast derför att denna bok eller detta konstverk inrymmer lidande och sorg, är alltså utan mening. En sorg som fladdrar hit och dit, oförmögen att klart redogöra för sin uppkomst, är merendels endast själssjukdom eller tanklös otacksamhet mot vår korta tillvaros många lyckliga stunder. Först derigenom att sorgen upplyser om sin orsak och att hon är upprunnen ur en otillfredsställd åtrå efter glädjen, kärleken, friheten eller något annat, som förtjenar att eftersträfvas eller saknas, är hon värd allmänt intresse. Hon vinner i sådant fall icke detta intresse för sin egen skull utan för det stora, som hon åtrår eller saknar. – Nåväl, låt oss skrifva en bok, som tillstår, att äfven vi tyngas af en grundad sorg. Vi sörja öfver de maktegande tidstankarnes smakrigtning, ty vi vörda glädjen, icke blott den ystra, utan också den bästa, den oskyldigaste. Vi tro icke på fornglädjens återuppståndelse, men vi anse dess spillror heliga. Vi sörja, då vi se de folk, som företrädesvis tagit dessa spillor i sin vård, tillintetgöras. Vi tycka oss märka, att vår sorg härvidlag delas af flere, att vi och gråväderstankarne till sist icke äro fiender utan bröder, att samtidens svårmod i någon mån äfven är ett uttryck af en stor för oss alla gemensam sorg öfver fornglädjens landsflykt. – Du har rätt – svarade den förre solskenstanken eftersinnande. Då gick den allra yngste tanken hem och skref följande bok. ENDYMION. Du skall ej läsa min bok högt för din vän. Det är i ensamheten jag vill träffa dig, ty den har stora ögon och ärliga känslor och jag tror, att du i ensamheten bäst skall förstå mig. Följ mig till det Österland, som vi från vår ungdoms tidigaste år lärt att älska och beundra. Jag säger icke, att lifvet der möter oss i sin fullhet. Österlandet står på randen af sin egen graf.
S. D. Då nu å nyo föredrogs Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets Utlåtande, N.'o 161, angående yrkad oföränderlighet i föreskrifterne om Husbehofs-Brännvins-bränningen, blef detsamma af Preste-Ståndet bifallet. S. D. Fördrogs å nyo och bifölls All* manna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets Utlåtande, N:o 158, i anledning af väckt fråga om förändring i Preste-Tiondens utgörande pa Gottland. S. D. Då nu å nyo föredrogs Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets ytterligare Utlåtande, N:o 160, i frågan om sättet att framforsla Kronans Ekevirke, fann Preste-Ståndet., sorn bifallit Utskottets Betänkande, N:o 43, nu skäl gilla den af Utskottet uti förevarande Utlåtande föreslagna förändring. S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets Utlåtande, N:o 15 g, i anledning af gjorda anmärkningar vid Betänkandet, N:o 24, rörande Kyrkors sammanbyggnad, blef nämnde Utlåtande af Preste-Ståndet bifallet, utom hvad angår 4:de punkten af de sammanfattade resultaten (Litt. D.j), i afseende hvarå Ståndet beslöt: ”atfc till verkställighet af sammanbyggnaden Erfordras Församlingarnes bifall, beroende, i händelse af delade meningar, på votering, sålunda, att pluraliteten af Församlingarnes sammanräknade Röstetal bestämmer resultatet.” S. D. Vid förnyad föredragning af Lag - 56 Prot. Utdrag don g Nov. 18?.g. Utskottets Utlåtande, N:o m, öfver anmärkningar vid Utskottets Betänkande, N:o 49, i anledning af åtskilliga motioner om ändring af 17 Cap. Handels-Balken och 20 Cap. ÅrfdaBalken, fann Preste-Ståndet för godt ofvannämnde Betänkande bifalla. S. D.
Då svarade någre utaf de Skriftlärda och de Phariseer, och sade: Mästar, vi vilje se tecken af dig. Svarade han, och sade till dem: Detta vrånga och horiska slägtet söker efter tecken; och thy skall intet tecken gifvas, annat än Jone Prophetens tecken. Ty såsom Jonas var i tre dagar och tre nätter i hvalfiskens buk; så skall menniskones Son vara i tre dagar och i tre nätter i jordene. De Ninivitiske män skola stå upp på domen med detta slägtet, och fördöma det; ty de bättrade sig efter Jone predikan; och si, här är mer än Jonas. Drottningen af söderlanden skall stå upp på domen med detta slägtet, och fördöma det; ty hon kom ifrå jordenes ända, till att höra Salomons visdom; och si, här är mer än Salomon. När den orene anden är utfaren af menniskone, så vandrar han genom de rum, som torr äro, söker efter hvilo, och finner ingen. Så säger han: Jag vill komma igen i mitt hus, der jag utgick; och när han kommer, finner han det tomt, och rent sopadt, och prydt. Så går han bort, och tager sju andra andar till sig, de som värre äro än han sjelfver; och då de der inkomma, bo de der; så blifver den menniskones sista värre än det första. Så varder ock tillgångandes med detta vrånga slägtet. Vid han ännu talade till folket, si, hans moder och bröder stodo utanföre, och ville tala med honom. Då sade en till honom: Si, din moder och dine bröder stå ute, och vilja tala med dig. Då svarade han, och sade till den, som honom bådade: Hvilken är min moder, och hvilke äro mine bröder? Och räckte ut handena åt sina Lärjungar, och sade: Si, min moder och mine bröder. Ty hvar och en, som gör mins Faders vilja, som är i himmelen, han är min broder, och syster, och moder. På den dagen gick Jesus ut af huset, och satte sig utmed hafvet. Och der församlades mycket folk till honom, så att han steg uti ett skepp, och satte sig; och allt folket stod på strandene.
Kyrkorna äro der sköna , väl prydde, folket trifs i dem, och der visar sig ett helt annat väsen, än när man får öfver fjellen in i Norrige, der samma förhållande äger rum , som i Skåne, Halland och Blekin - Den 10 December e. m. ge. Der äro kyrkorne fula, och på folket synes , att det ej trifs i dem. Jag känner 5 huru det tillgår i Dalförsamlingarne. Det är icke möjligt för dem, som hafva hand om räkenskaperne, att göra orätt. Men det kommer sig deraf, att folket har intresse för saken. Nar der blir fråga om en ny ljuskrona, eller en prydnad för orgelverket , komma de unga tillhopa , och skjuta tillsammans dertill , hvilket jag tror icke händer i andra Församlingar, der allmogen afhälles frän räkenskapernes granskning. Det frapperade mig, att se den stora skillnaden härutinnan emellan Jemtland, Ångermanland och Norrige. Som det såg ut på det yttre af kyrkorna, så såg det äfven ut i det inre af deras boningar. För min del är jag öfvertygad , att om man lät folket delta i granskningen, bief det ett helt annat folk.' Jag vill ej bestrida , att räkenskaperna må gå till Kammar-Rätten , hvarest granskningen likväl ofta en längre tid, ja ända till jo år fördiöjes, blott att man för all del icke nekar folket att revidera sjelfva; det vill säga, bibehålla dem vid rättigheter , hvilka hos dem uppehålla intresse för saken. Jag anhåller om Proposition till bifall. Herr Ribbing: Ett sätt att förena de skiljaktiga meningaine synes mig vara att låta granskningen af räkenskaperne hos vederbörande Ernbetsmän fortgå hädanefter som hitintills, men under tiden lemna Församlingarnes innevånare rätt att äfven granska , intilldess det af dem kan ske med den säkerhet, som i början Den 10 December e. m, 5 n icke är att påräkna.
Utskottet skolat desto heldre tillstyrka de öfrige respektive RiksStänden att deruti instämma , som tillägget, långt ifrån att afvika från den af Utskottet, så väl i Betänkandet, som i Utlåtandet , öfver denna del af ämnet yttrade mening, endast innefattar ett närmare förtydligande deraf; och Utskottet får alltså vördsamt hemställa, om icke den punkten, som angår indragning af Presterlig tjenst, kunde erhålla följande lydelse: att Consistorium, efter Hörsam lin gar nes hörande och i samråd med dem och med KronoOmbud, bör uppgöra förslag till den ledigblifne lönens fördelning emellan Församlingarnes Skolor och Pastor, hvilket fördelnings förslag skall till Kongl. Maj:ts Nådiga fastställelse öfverlemnas. Det är på denna punkt, som jag anhåller alt Herr Grefven och LandtMarskalken ville göra särskilt proposition. Den innebär ingen obillighet emot någon; tj frågan uppkommer endast då en lagligen afgjord sammanbyggnad skall verkställas, hivad den sednare inbjudningen angår, så instämmer jag med Herr von Troil, att, om den antoges, skulle en större församling kunna sluka en mindre. Det är en så stor obillighet, att jag hoppas Ridderskapet och Adeln icke godkänner den. Det förundrar mig så mycket me - Den i Februari i e. m. 113 mera att Utskottet dertill inbjuder Ridderskapet och Adelil samt BorgareStåndet, och icke håller sig vid sitt sista utlåtande, som uti testamenten en mans yttersta vilja gäller framför en äldre, och man förmodar att så äfven skulle vara med ett Utskott, som fått tid att besinna sig. Men när Utskottet kommer igen för tredje gången, kommer det tillbaka lill sitt första beslut. Grefve Gyldenstolpe: Jag kan ej af de skäl, som Herrar von Hartmansdorff och von Troil anfört, finna någon obillighet, om Ridderskapet och Adeln skulle förena sig med Presteoch BondeStånden. Det är ej fråga om att sammanbyggnaden, genast sedan den blifvit beslutad, skall verkställas, utan många omständigheter måste föregå. Är kyrkan ny och icke färdig att slukas af tiden, så kan det ej ske.
Bankostaten icke egt att undfå den löneförbättring, som enligt nya aflönings staten i allmänhet tillgoclokommit de uti verket anställde personer, har Utskottet, med (»stadt afseende jemväl derå, att Wäsström, på grund af innehafvande kamrerare-fullmagt, är i verket tjenstgörande, funnit det vara med billighet öfverensstämmande, att han, så länge han är i verlig tjensteutöfning, får såsom arfvode åtnjuta skillnaden mellan den lön, hvarå han innehar fullmagt, och kamrerareiön, efter nya aflöningsstaten; hvadan Utskottet, i enlighet med hvad ej mindre understyrelsen, än banko-fullmäktige härutinnan hemställt, anser sig böra hos rikets ständer vördsamt tillstyrka, att till kamreraren Wäsström måtte, så länge han i verkets tjenst, qvarstår, få, ifrån och med innevarande års början, på indragningsstat utbetalas ett årligt arfvode af iaorrdr banko, motsvarande skillnaden mellan den lön 1,080 r:dr, hvarå fullmakt är honom meddelad, och lönen i 2:dra tjenstegraden, eller 1,200 r:dr. \ Stockholm den 27 Januari j8/[8. Ank. till Exp.-Utsk. d. 1 Febr., kl. ii f. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om ökade löneförmåner för Bankens tjenstemän inom 3:dje tjenstegraden. Från Högloft.
St. vid kommande riksmöte återfinna frågan i nära nog samma skick som de lemnat den, alldeles som vid denna riksdags början funno föga vara vid densamma tillgjordt lill följd af deras vid den föregtde anmälda ätskilga önskningar i organisationsväg, i anseende till svårigheten af deras efterkommande. På det hela hoppas jag väl, för min del, att ej sä mycket härmed skulle vara förloradt, ty jag tror att vära allmänna uppfoslringsverk skola, i anseende till deras inre naturliga kraft och den uppmärksamhet som vid dem fortfarande är fästad, visa sig mägtiga af en stark utveckling till allmän båtnad. Hård! vore dock om en större del af lärare-personalen skulle länge se sig i saknad af ökade löneförmåner, blott derför att R. St. sökt att gå Regeringen i förväg i afseende å sättet att tillvägabringa nödiga förbättringar. Hr Gr. o. Land t m. hemställde om R. o. Ad. behagade låta vid Otskms förevarrde utlåt. bero. Ropades ja. Föredrogs och bifölls Statssamt Allm. Besv.-o. Ekon.Ulskms d. 12 dennes e. m. på bordet lagda utlät. N:o 68, i anledn. af väckt fråga om Umeå lärdoms-skolas utvidgande eller bibehållanlande af de derstädes redan anställde antal lärare. Föredrogs, men lades, pä begäran af Hr von Hohenhausen, Mich. Silv., och Hr Printzensköld, Carl, ånyo på bordet Bevilln. Utskts d. 12 dennes e. m. på bordet lagda utlåt. N:o 27, dels i anledn. af erhållen återremiss i vissa delar af betänk. N:o 13, och mern. N:o 23, ang:de tullbevillningen, dels ock rörande några af Stånden derutinnan i öfrigt ännu oafgjorda frågor. 251' Den 15 Augusti. Föredrogs och bifölls Bankooch LagUlsk:ns d. 12 dennes e. ra. på bordel lagda utlåt. N:o 1, öfver väckt motion om förändrad lagstiftning för enskilda banker. Föredrogs Exp.Utskts mera.
Då jag hade äran alt vara ledamot af Serskildta Utsk., yrkade jag, ehuru förgäfves, sammanträde med StatsUtsk. i fråga om användandet af de medel, som genom den nya förfaltmn skulle komma alt för bränvins försäljning inflyta. Jag gjorde detta derföre, alt StatsUtsk., hvilket ej behandlat Den 25 Oktober. 19 frågorna rörde bränvinslagstiftningen, icke kunde ega samma kännedom, som Serskildta Utsk., ang:de serskilda dithörande detaljer. Nu, då Frih. Palmstjerna väckt förevarrde motion och Frih. Raab å andra sidan erinrat derom, att äfven andra utgifter förekomma, än dem, som Frih. Palmstjerna upgifvit; finner jag ännu nödvändigare, att Serskildta Ulsk. sammanträder med StatsUtsk., på del att ä,mnel måtte fullständigare behandlas, än eljest torde blifva händelsen. Jag hemställer således till Hr Gr. o. Landtm, om icke lämpligt vore, att denna motion remitterades till Statsoch Serskildta Utskrn gemensamt, eller ock, enär jag nu ser Gr. Lagerbjelke anmäla sig och han förmodligen bestrider mitt förslag, alt StatsUtsk., derest motionen dit remitteras, måtte begära sammanträde med Serskildta Ulsk. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Då jag anmälde mig, var det för att bestrida det förslag, som Hr von Hartmansdorff framställde, eller att den ifrågavaride motionen skulle remitteras gemensamt lill Statsoch Serskildta Utsk:n. Under denna Riksdag har nemi. icke något förslag blifvit remitterad! till flere än eli Utsk. Man öfverenskom vid Riksdagens böl jan all det vore Ijenligast, om förslag eller motioner remitterades till blott ett Utsk., öfverlemnande åt Utskrn sjelfva, att, om så skulle erfordras, begära sammanträde med ett annat. För min del anser jag detta sätt vara rigligt; hvadan jag anhåller alt Frih. Palmstjernas motion måtte remitteras blott till StatsUtsk. Remitterades till StatsUtsk. Föredrogs, men begärdes på hordet, ett från Vallöf].
I anledning af Riksens Ständers Revisorers år 1820 framställde anmärkning vid’ ett Herr Öfversten Conrad Åkerhjelm beviljadt Spannmålslån i Umeå Magazin. I anledning af Riksens Ständers Revisorers år 1820 jjorde anmälan om oliqviderade förskotter af Majoren Coijet samt HofMarskalken Löwenskjöld. N;o 195* I anledning af Riksens Ständers Revisorers är 1820 gjorde anmärkning, rörande verk«tällde Spannmälstransporter landvågen från Wadstena till Örebro. N;o 196. I anledning af Riksens Ständers Revisorers åren 18 ro och 1822 framställde anmärkning rörande ett till Bohus Läns Kongl. Regemente af Herr Landshöfdingen Grefve von Rosen utlemnadt lån af Allmänna Magazinslnrättningens medel. N I anledning af Riksens Ständers Revisorers år 1820 gjorde anmärkning, rörande uppburne förskottsmedel af Herr Landshöfdingen Arnell. I anledning af Riksens Ständers Revisorers gjorde anmärkning, rörande försummad indrifning af en fordran hos SkeppareÅldermannen J. PStåhl i Thorshälla. 5^5 Deu 25 Junii J, m. Föredrogos ånyo och lades till Handlingarne StatsUtskottets den 26 sistledne Maj afgifne samt den 6 dennes eftermiddagen på bordet lagde Utlåtanden: I anledning af Riksens Ständers Revisorers år 1820 gjorde anmärkning, rörande upphandlad riad Räg vid Norrköpings KronoMagazin. I anledning af Riksens Ständers Revisorers år 1822 gjorde anmälan om den till hjelp för Hufvudstadens nödlidande vid Kronobageriet verkställde Brödförbakning. Företogs till pröfning Maj under N:o 200 afgifne samt den 6 dennes eftermiddagen på bordet lagde Utlåtande, i anledning af Riksens Ständers Revisorers år 1822 gjorde hemställan, rörande betalningssättet vid skeende försäljningar af persedlar och effecter för Allmänna MagazinsInrättningens räkning. Friherre Hjerta, Fredric:
Hans lif hade varit fattigt på erotik, så fattigt, att detta egentligen var hans första möte med en kvinna af hans egen samhällsställning. Han motsåg det också med en lätt förklarlig nyfikenhet, blandad med en skymt af ängslan att icke i denna nya situation kunna spela sin roll på ett så öfverlägset sätt som han helst önskade. Han var af naturen blyg och för att dölja detta naturlyte hade han till dagligt bruk skaffat sig en jargon af ogenerad fräckhet; men härvidlag hade han en förnimmelse att den icke skulle kunna brukas och han ansträngde sig fåfängt för att komma på det klara med, hvad slags sätt han nu i stället borde antaga: han var å ena sidan rädd att förefalla både sig sjelf och henne löjlig genom sin blyghet, och å andra sidan hade han svårt för att strama sig upp till en tilltagsenhet som var hans natur emot – och som kunde skrämma henne tillbaka. Han valde tillsist att intaga en afvaktande och iakttagande hållning – d. v. s. just samma position, som hon redan förut bestämt sig för att intaga. Resultatet blef att de fiendtliga härarne lägrade sig midt emot hvarandra och att det tvärt emot bådas önskan icke kom till något sammandrabbande. En stund före den bestämda mötestiden marscherade William hän emot villan, i hvilken gamla tanten bodde med sina båda niècer. Han gjorde halt bakom en husknut för att kunna observera. Han var nyfiken på, om hon verkligen skulle komma; halfvägs trodde han nästan att hon skulle uteblifva. Han kände sig underlig till mods, men gaf sig icke tid till att reflektera öfver sin sinnesstämning. Han handlade mera af instinkt än till följe af ett på förhand fattadt beslut. Utan att han märkt det hade ledningstrådarne mellan hans vilja och hans handlingar redan blifvit afskurna och han drefs nu hänemot henne med en naturmakts nödvändighet. Några minuter före half fem kom hon ut på verandan och gick hänemot den bestämda mötesplatsen; han följde henne på afstånd och när hon hunnit utanför badanstaltens terräng gick han fram till henne och helsade. »Är ni der?» sade hon blott. »Ja. Jag har följt efter er.» »Hur länge?» »Från villan der ni bor.» »Hvarför det?»
Ständer måtte bevilja anslag till lön lör en extra provincial-läkare med station antingen inom södra delen af Mo härad å 118 <Stats-Utskottets Utlåtande N:o 123- hemmanet Wik, der kostnadsfri bostad kunde honom beredas, eller ock inom norra delen af Westbo härad å Gisslaveds gästgifvaregård eller annat lämpligt ställe. Inom Borgare-Ståndet har Herr Ekman föreslagit inrättandet af ett nytt provincial-läkare-distrikt med station i köpingen Waldemarsvik samt omfattande denna jemte Tryserums, Gryts, Hannäs och Gusums församlingar; till stöd för hvilken framställning motionären åberopat det föreslagna distriktets folklikhet, detsammas aflägsenhet från närmaste läkarestation och innevånarnes beredvillighet att förse den blifvande Provincial-läkaren med passande bostad. Hör anställande af en extra pro vincial-läkare inom Gillberga härad af Wermlands län, har uti cn hos Bonde-Ståndet väckt motion, Riksdags-fullmägtigen Per Eriksson från samma län anhållit, att Rikets Ständer till denne läkares aflönande måtte anvisa årligt anslag af 1,000 R:dr; — varande denna begäran grundad på det uppgifna förhållande att nämnde hårad, bestående af sju socknar med en folkmängd af omkring 17,000 personer, af hvilka en del hade 6 å 8 mil till närmaste provincial-läkarestation, sålunda vore i stort behof af egen läkare, hvaijemte motionären erinrat, att för den händelse den blifvande läkaren icke skulle åtnöjas med den aflöning af 1,000 R:dr, hvarom motionären gjort framställning, häradsboorna förklarat sig villige att, jemte anskaffande af lämplig bostad, tillika genom egna medel åstadkomma den fyllnad i aflöniugen, som kunde finnas erforderlig. Och har slutligen jemväl inom Bonde-Ståndet Riksdags-fullmägtigen C. J.
Mits nåd. pröfning, förefaller mig så talande, att det fullkomligt motiverar ett afstyrkande af motionen; och ehuru jag hört, att undantag från den nämnda principen blifvit gjorda, hoppas jag dock, att dylika undantag hädanefter skola blifva så sällsynta som möjligt. Då numera riksdagarne årligen återkomma, hemställer jag, hvarthän det skulle leda, om man af välvilja för enskiba personer oupphörligt gjorde förändringar i tjenstemännens löner, och sålunda omsider finge en ny aflöningsstat vid sidan af den redan befintliga. Jag anhåller om bifall till LJtskits hemställan, Gr. Mörnen Då vid föregående riksdag löneförhöjning beviljades åt de 20 äldste i tjenst varande provineialläkarne, skedde sådant på grund af framställning från K. M:t, hvaraf således synes, alt K. Mit vid ifrågavarande angelägenhet fästat sin nåd. uppmärksamhet. Under sådane omständigheter anser jag, att vi med skäl kunna vänta med att i delta hänseende vidtaga några ytterligare åtgärder, till dess vi få en bättre auktoritet att fästa oss vid, än Hr Georg Nyqvist. Jag anhåller om bifall till Utskits hemställan. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder hade yrkats dels bifall till Utskits förevarande hemställan och dels af Hr Huss, att R. o. Ad., med afslag derå, måtte för sin del bevilja en löneförhöjning af 500 rdr för fem af de ordinarie provincialläkare, som varit uti ordinarie eller extra provincialläkaretjenst anställda, efter de 20, för hvilka förmån af dylik löneförhöjning redan blifvit beviljad, samt för detta ändamål anslå 2,500 rdr: framställde Hr Gr. o. Landtm.