Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Motionären har anfört åtskilligt, hvilket han sedermera här återuprepat, för att dermed söka tillvägabringa ett underkännande af Utsk:s resonnemang. Jag anhåller att få uptaga ett par af hans aumärknir för att visa, att de icke hafva det ringaste sammanhang med de omständigheter, ' som föranledt tillkomsten af 17 78 års Kongl. Bref. Till en början har han talat om de mångå äktenskap, som här i Stockholm uplösas. För det första tror jag, att antalet af dessa äktenskap icke är så särdeles stort, såvida man jemför Sverige med andra protestantiska stater. För det andra tror jag, att uplösningen af dessa äktenskap icke härrör från ifråga v:de Kongl. Bref, utan orsaken måste vara, att äktenskapen förhastadt blifvit ingångna. Man kan icke undgå att bemärka, hurusom från äldre tider lagstiftningen varit angelägen att befordra äktenskaps ingående, men på samma gång försvåra deras uplösning. Delta har härflutit från theologiska begrepp som på visst traditionel t sätt öfvergått från katolicism till protestantism och verkat derhaiq att man betraktar äktenskapet icke såsom ett kontrakt, Ten IT Janl f. m. Sfi 7 hvilket det enligt var lag i sjelfva verket är, utan som ett slags Sacrament och såsom sådant ouplösligt. Jag sade, att orsaken till äktenskapsuplösning ligger just i deras för hastiga ingående, och detta måtte väl icke hafva någon gemenskap eller sammanhang med 1778 års Kongl. Bref. Motionären har äfven anfört, att barnaföderskor inkomma från landet och efter förlossningen begära understöd hos stadsnämnden, hvilket skulle ytterligare bevisa nödvändigheten af uplnifvandet utaf 1778 års Kongl. Bref. Icke heller denna omständighet eger något sammanhang med författningens uphäfvande, hvars syftemål är att förebygga det slags vanära, som konvenansen fäster vid dessa förseelser, en vanära, som är olika med den vår lag menar med att vara ärelös. Det måste man medgifva. Hvad beträffar barnamorden, så, om man täger i betraktande, att folkmängden i Stockholm är 100,000 menniskor, och att Hr
N:o 83, i anledning af väckt fråga ont ersättning till Staden Philipsstad och andra Städer för Tullbetjentes samt deras Enkors och Barns underhåll; N:o 84, angående väckt fråga om Löne-ersättning till RådhusRätternes Notarier för handläggning af göromål, som tillhört de Jndragne AccisRätterne; Nr o 85, angående anslag af jord till ökaiTt utrymme för Eskilstuna Stad ; N:o 86, i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Proposition, angående upplåtande af 2 tunnland jord på lotten N:o 8, af Eskilstuna Kungs-Ladugårds egor, till inrättande af en ny Begrafningsplats för Eskilstuna Stads-och Landtförsamlingar; N:o 87, i anledning af Kongl. Maj.ts Nådiga Remiss uppå LandsKamereraren, 4 Prof, Utdrag din i 'April 1829.’ KarnmarjRattsRådet Sellings ansökning öra dess Psnsionsrätt vid afskedstagande!. S. D. Föredrogos ånyo och gillades följande från StatsUtskottet inkornne samt den ** • O T 25 sistlidne Mars e. m» pa bordet lagda Utlåtanden : Af den 28 sistlidne Februarii: N:o 74, i anledning af väckt fråga orri försäljande till Skatte af Indelningarne vid AdelsFaneRegementet, i den nion nuvarande Innehafvare afgå) N:o 76,' i anledning af väckt fråga örn StaisVerkets rätt till Öfvermålskappar å elen Ecclesiastique«Staterne anslagne Krono r Ti-j pndespannmål ; N:o 75; i anledning af vackt fråga orri bidrag till underhållandet af Hallnäs Bro i [Vestra Härad af Jönköpings JLän j fÅf den 7 sistlidne Mars : N:o 89, angående Stenkolsverket vid Höganäs. S. D. Vid förnyad föredragning af Bevillningsutskottets den 7 sistlidne Mars, und«r Nio 15 afgifne, samt den 26 derpåföljde Prot.
Berörde Kung., hvilken, enligt titeln, angår ”ett noga iakttagande af hvad lag och författningar bjuda vid besvärsskrifters och ansökningars inletnnande,” och således icke synes åsyfta att meddela föreskrifter, som förut icke funnos, innehåller erinran ”att noga iakttaga hvad lagen och flera författningar bjuda, att då sakägaren sjelf ej kan skrifva och således icke egenhändigt undertecknat besvärssk tillen eller ansökningen, dels författaren deraf bör, enligt K. Kung. d. 29 Juni 1773, utsätta namn och syssla, dels ock att derjemte behörig fullmagt till besvärens eller ansökningens ingifvande skall vara dem bifogad, vid påföljd att, om sådant uraktlåtes, någon pröfning af målet icke äger rum. Efter ordalydelsen angår denna Kung. blott den händelse, att sakägaren sjelf ej kan skrifva, eller ej undertecknat skriften. I dessa fall fordrar ovilkorligen en laga rättegångsordning, att den pröfvande auctorileten måste äga visshet, att besvären äro anförda, eller ansökning gjord af den person, i hvars namn de äro skrifna, och detta kan ej vinnas utan medelst laga fullmagt, hvilken, då den berättigar ombudet att föra klagan, anföra besvär eller göra ansökning, äfven måste innefatta uppdrag att ingifva skriften. Också uppstod strax efter år 1812 ingen tillämpning af ofvannätnnde K. Kung. till sådana besvärsoch ansökningsskrifter, som voro af sakägaren sjelf undertecknade. Först under sednare åren har fråga uppstått derom, att fullmagt till skriftens ingifvande alltid borde företes, och, efter hvad kändt är, har Högsta Domstolen godkänt denna åsigt och vägrat upptaga besvär derföre, att fullmagt till ingifvandet ej varit bilagd, ehuru klaganden sjelf undertecknat besvärsskriflen. På sätt förenämndt är innehålla likväl icke lag eller författningar någon bestämd föreskrift derom, att den, som Dea i Mars (. ra. 75 sjelf undertecknat sin besvärsskrift eller ansökning, skall derutöfver lemna fullmagt till den person, sorn i hans ställe inlemnar skriften.
Dessa utbetalningar äro visserligen verificerade ; men, för att ådagalägga behörigheten af inköpen, harvid hvartdera årets redogörelse blifvit fogad en afskrift af Kongl. Maj:ls nådiga bref den 20 September 1841, som lemnar Styrelsen tillstånd att, under åren 1841 med 1844, utaf de till undersöknings-, reseoch expenskostnader anslagna medel, årligen använda högst 200 lldr för anskaffande af angelägna vetenskapliga verk rörande vägoch vattenbyggnader. Om emellertid detta nådiga bref kan åberopas till stöd för de under revisionsåren gjorda uppköp al böcker, så måste naturligtvis sadana blifvit under något eller några af åren före 1846 inköpta för mindre belopp, än hvad nyssnämnde Kongl, bref medgifver; i annat fall skulle den al Kongl Maj:t härför i nåder bestämda summa vara öfverskriden med ofvanberörde 536 Rdr 26 sk. Af de nu granskade räkenskaperna har likväl icke kunnat inhemtas, huruvida någon del af de, genom ifrågavarande Kongl, bref, tillsammans för lyra år anvisade 800 Rdr varit lill är 1846 för ändamålet reserverad ; hvarförutan det Kongl, brefvet icke eller synes tillåta en sådan åtgärd. — 108 — § 2. Under båda revisionsåren har Byrå-chefen för de tekniska göromålcn hos Styrelsen, Ofverste-löjtnanten m. m. O. Modig, uppburit, enligt nådigst fastställd stat, bestämd aflöning både i egenskap af Byrå-chef och såsom Chef för Norra Vägoch vattenbyggnads-distriktet. Detta förhållande har ådragit sig Kevisorernes uppmärksamhet, enär det lärer få anses mindre lämpligt, att en och samma person samtidigt bestrider tvänne befattningar hos Styrelsen, af hvilka den ena möjligen torde någon gång medföra skyldighet att kontrollera embetsåtgärderna vid den andra. § 3. Såsom en tillgång inoch utbalanseras i håda årens räkenskaper, lili oförändradt belopp, tvänne, under f. d. Strömrensnings-kommittéens förvaltning tillkomna, ”oliqviderade äldre lån” å tillsammans 5,515 Rdr 40 sk. 1 rst.
I anledning häraf och då ofvanbemälde landtmätares pensioner, i följd af de för civile em betsoch tjenstemäns pensionering af stats-verket gällande föreskrifter så betydligen omvexla, att förste landtmätare i Jemtlands och Norrbottens län ej erhålla mer än 384 r:dr 34 sk. 8 rst., och i de öfrige Jänen 544 r:dr 8 sk., samt andre landtmätare i de förstnämnde länen 198 R:dr 28 sk., meri i öfriga länen 336 r:dr 45 sk. 4 rst., jemte den för de före år 1840 tillsatte tjenstemännen utgående spanmålsförhöjning, hvadan deras pensionsrätt icke står i lämpligt förhållande till de inkomster, de i följd af tjensterne under tjenstetiden åtnjuta, vill Kongl. Maj:t härmed föreslå Rikets Ständer, att pensionerne för förste och andre landtmätare måtte bestämmas till enahanda belopp, som genom Kongl, brefvet den 15 Februari 1841 är för kronofogdar och häradsskrifvare fastställdt, eller till åtta hundrade riksdaler för förste och sex hundrade riksdaler för andre landtmätare, under de vilkor, som i allmänhet äro för pensions erhållande från allmänna indragnings-staten föreskrifne; dock att, oaktadt kommissions-landlmätarnes pensionsrätt blifvit bestämd i likhet med andre landtmätares, den nu ifrågaställde tillökningen i pensionen för desse sednare icke må verka till förhöjning i pensionsbeloppet för kommissions-landtmätare. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCAR. S A. Munthe. Utdrag af Protokollet öfver Finans-ärenden , hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-rädet å Stockholms Slott den 2 December 1847• Närvarande: Hans Excellens Justitie-Statsministern Herr Grefve Posse, Hans Excellens Statsministern för utrikes ärendena, Herr Friherre Ihre, Bih. till R. St.
CoustisutionsUtskottets uppmärksamhet skulle säkrare fästas vid flere stadganden, hvilka förmodeligen så: om ansedde höra tili allmänna hushållningsmål, emaneradt och till en del, af Representanter i detta Riksstånd, under tvekar örn sådan beskaffenhet denna Riksdag blifvit omförinäidtey 0«® uuo Den 25 Martil, på det att ConstitutionsUtskottets omdömen derom, matte gifva en trygghet åt det enskifte omdömet och föranleda till rättelser för framtiden der de kunde anses böra äga rum , af så mycket stöt re angelägenhet, som, i annat fall tystnaden kunde understödja omdömet, att den innnefattade ett medgifvande, och skulle, med trygghet för omdömet om det förflutna, möjeligen gifva en framtida trygghet för utsträckning i tillämpningen af ärendernes behandling, der det kunde föfklaras, att be stämda föreskrifter saknades för behandlingssättet och gränsorne emellan Nationens och Regeringens rättigheter* N:o 3. Herr af Sillén, Georg Ax ef. Då hos Riksens Ständer fråga blifvit väckt om förändring af flyttningstiden för Tjenstehjon , utbeder jag mig att i ämnet få yttra mina tankar. Om jig icke misstager mig har första frågan uppstådt, om flyttningstidens återföranda till Michaelidag För min del finner jag den flyttningstid vi nu äga, vara bättre, än d«n förra, ur det skäl, att vid Micbaelitiden ofta händer att vårsäd då ännu är obergad och jordbrukaren således då behöfver utan afbrott af flyttning begagna sina arbetare. Men der - Den S5 Marthi, 889 ©mot håller jag före att för tjenstfiyttning ändå mera lämpelig tid af året finnes }-sän slutet af October. Det är den då Tjenstehjonet har intet om händer af den gröda husbonden bärgat för sina kreatur, då naturen liksom gi f vi t en lättnad i odlarens mödor, under det mellanstånd då han anförtrod: åt jorden växternes frö och då han skall upphämta sina skördar.
Bancö-Fullmägtige hafva, i sammanhang härmed, föreslagit en sådan reglering utaf Pappers-mästarens löne-vilkor, att, i stället för deribland upptagne personlig bevillning för honom och hustru, samt victualie-penningar, hvilka poster icke nu mera ingingo i den öfrige Bruks-personalens aflöning, uppfördes en motsvarande förhöjning i penninge-lönen; och enär, genom en sådan förändring, några ökade kostnader icke skulle Bruket ådragas, samt nedsättning i Pappers-mästarens löne-förmoner icke lärer kunna ske, med hopp, att någon skicklig och påliLlig person ålager sig denna vigtiga och ansvarsfulla befattning, får Utskottet, med understödjande af Banco-Fullmägtiges berörde framställning, tillstyrka, att Pappers-mästarens löne-förmoner för framtiden bestämmas till; lön 45o R:dr och arfvode 100 R:dr, eller tillsammans contant 55o R:dr Banco, 10 tunnor span mål5, 12 famnar ved, 5 föi talg-ljus, utfodring för en ko, med 72 £& hö och 80 råghalm, samt boningsrum, jemte trädgårdsoch kål-land af lika beskaffenhet med dem, hvilka Pappers-mästaren hittills innehaft. Stockholm den 3o April 1840. Ank. til! Exp, Utsk, den 2 Maj, kl. 8 e. m. Betänkande, med hemställan om ersättning åt de arbetare vid Tumba, som, å Brukets ouppodtade mark, sjelfve upptagit täppor.
»Landshöfdingsfröken där uppe i Norrland, som glömde både heder och hem och följde honom.» »Det var en förbåld lögn», sa jag förgrymmad, ty att höga öfverheten skulle bli indragen i en sådan där slusks affärer var mer än jag kunde lida. »En fattig sömmerska var hon!» »Jaså», sa hon långsamt. »Nå ja, han narras med. Jag vet det. Eljest var det just med den där fröken han först knep mig. Jag tyckte det var så hedersamt, Gud bevars, att slå en sådan där fin familjeflicka ur brädet.» »Har ni barn?» frågade Ester medlidsamt. »Nej, det är bara jag.» Alldrig hade jag trott, att ord skulle kunna träffa en så! De stack genom hjärtat på mig som en riktig knif. »Hvad har kvinnor med barn att klaga öfver», tilllade hon häftigt. »De ha ju alltid en glädje, som ingen uselhet kan ta ifrån dem. Annat är det när man bara har sig själf att slita med. För öfrigt talar han i afton kl. 4. Det är ett stort tackoch väckelsemöte.» »Ni borde inte ha släppt honom ifrån er», sa jag med stort eftertryck. »Gör man det, så får man stå sitt eget kast.» Någonting likt ett leende drog öfver de tunna läpparna. »Frun har visst alldrig tyckt för mycket om sin mann, hon», sa hon sedan försmädligt. »Det kan man väl alldrig göra.» »Försök på, så får frun se. Förr tål en mann att man slår honom än att Men se där kommer mästar’n.» Hon började åter sy med full fart. »Hvar bor ni?» frågade Ester hastigt. »Hvad vill fröken med det?» »Hälsa på er och kanske be er om en tjänst. Min moster söker just nu en fostermor för ett litet öfvergifvet barn» »Jag tål inte ungar!» kom svaret häftigt. »Dessutom är jag en elak människa. Fråga grannarna.» »Adressen?» »Sibyllegatan 89», kom svaret motvilligt. I detsamma trädde en halffin herre in i rummet – det var mästaren. – och så tog vi adjö och gick. Just som vi kom till droskan, så kom Krycke från sitt håll.
Det, som förut plågat mig med honom — det att han liksom ville öfverföra känslor på mig, som jag inte hyste — hade alldeles försvunnit inför detta enda: vissheten om att han, Klas Kristoffer Sylvius, hedern och plikten själf, älskade sin väns hustru. Det var en oerhörd pina för honom. Förstå mig rätt, inte själfva kärleken, utan detta att känna och handla mot sin natur. — Nej, jag tror inte man känner samvetskval för annat än för det, som strider emot ens natur att göra. Det är som att våldföra sig mot sig själf. — Jag kan inte tala om hur det gick till. Han var mycket upprörd. Han sade mig, att han måste resa. Han talade ej ett ord om kärlek; men jag förstod. Han grät. Ja, det låter löjligt, med det var inte löjligt. Det var han, som var sublim i sin trohjärtade enfald, och jag, som var ömklig, där jag satt, medveten om att jag lockat honom till detta. Jag kände mig förnedrad, som om jag verkligen varit Potifars hustru och han Han hade naturligtvis ingen aning om mina verkliga känslor. Han trodde, att jag kände som han — att jag också stred för heder och plikt. Nej, skratta inte! Det är ingenting att skratta åt. Jag har gråtit åt det många gånger. Se inte på mig! Jag kan inte hjälpa det. Jag tar det väl så, därför att det stred emot min natur att göra — det jag gjort. Och han var så fin och nobel och trodde så högt om mig — jag är tacksam, att det funnits en människa, som hållit af mig så, och jag önskar bara, att jag hade förtjänat det. Ja, det var hela historien om doktor Josef. Det var inte alls den historia du väntat. Nej, det kan jag väl förstå. Jag visste inte, att han var bosatt här. — Om jag inte kommit och hälsat på dig, ifall jag vetat det? Nej, kanske inte. Sådant där är väl bäst att inte rifva upp. — Åhjo, kanske jag ändå kommit, om det bara gällt honom. — Nej, jag är inte kär i honom, inte en gång nu. — Men du vet, att jag helst undviker det, som är pinsamt och fult och obehagligt, och det är både pinsamt och fult och obehagligt att påminnas om att man en gång i sitt lif varit Nej, säg inte namnet!
I sitt underdåniga svar härå af den 26 Oktober 1860 förklarade Rikets Ständer, det de, erkännande vigten af de skäl, som, enligt statsråds-protokollet, föranledt berörda nådiga framställning, medgifvit, att utöfver det ständiga anslag, hvaraf Akademien då var i åtnjutande, eller 2,250 R:dr, å ordinarie stat finge uppföras det för ordboksarbetets fortskyndande för viss tid beviljade årliga anslagsbelopp af 3,750 R:dr, dock med fortfarande förbindelse för Akademien att angående samma arbetes fortgång inför Eders Kongl. Maj:t afgifva underdånig redogörelse. Af denna underdåniga framställning torde ådagaläggas, att Akademiens ombudsman och räkenskapsförare icke saknat grundad anledning att, efter det Akademiens ordinarie statsanslag af Rikets Ständer förhöjdes till sitt nuvarande belopp, 6,000 R:dr, anse någon åtskilnad ej behöfva göras emellan särskilda delar af denna summa. Akademiens åsigt har likväl städse varit att icke till andra ändamål än ordboksarbetet använda den del af nämnde anslag, som motsvarar det vid 1854 års riksdag beviljade och år 1861 upphörda extra statsanslag, 3,750 R:dr, så länge och i den mån sådant vore för ordboksarbetets fortgång nödigt. Under det omförmälda extra statsanslag ännu varade, fördes deröfver särskild räkning, som jemte de allmänna räkenskaperna årligen till Kammar-rätten insändes. Sedan det extra anslaget uppgått i Akademiens ordinarie, har väl anledning icke funnits att föra någon sådan specialräkning, som nyss är nämnd, utan har, såsom i 1862 års af Rikets Ständers Revisorer nu granskade räkenskaper ock skett, i den enda räkningens debet upptagits hela statsanslaget, 6,000 R:dr, men deremot i dess kredit under särskild rubrik redogjorts för utgifterna för ordboksarbetet.
Mig synes, att vid ^organisationer det icke är välbetänkt alt göra besparing till första villkoret. Ilufvudsaken synes mig vara, att förvaltningen må blifva säkrare, hastigare och ändamålsenligare; och detta har jemväl varit syftemålet med den föreslagna reorgauisationen. Att så ottina de ifrågavar. båda verken, ali. de, förenade under en chef, skulle arbeta på 2:ne divisioner för behandling af de olikartade frågorna, tror jag derför icke heller vara väl beräknadt, enär det ej annat än undantagsvis torde vara alt linna personer, som hos sig förena 102 Den 30 November e. ni. de för båda afdelningarne erforderliga kunskaper. Jag tror att det skulle vara en misshushållning med Statens medel, om man efter en sådan plan utsåge en chef, som blott kunde omfatta en del af ärendena, men måste lemna handläggningen af den andra åt sine närmaste tjenstemän i den andra afdelningen. Om vid frågans behandling af StatsUtsk., det skulle finnas nödigt att Const.Utsk. jemväl dermed finge befattning, må det då vara, ehuru jag ej anser det påkalladt af omsorg för grundlagens helgd. Till slut får jag endast hemställa, att StatsUtsk. ville noga begrunda de motiver för den föreslagna reorganisalionen, som linnas upptagne uti den K. proposm bifogade proh, och hvarigenom hvad af den värde talaren blifvit yltradt, torde finnas vederlagdt. Hr von Hartmansdorff: Jag har icke haft tillfälle att läsa motiven till den ifrågavar. K. proposm. I f. m:s plenum begärde och erhöll jag den till genomläsning på bänken, men fick i anseende^ till öfverläggningarne icke tillfälle dertill; och nu är hon mig fråntagen. Men jag förmodar all i dessa bevekelsegrunder ej lärer kunna finnas något nytt om en fråga, hvilken varit så länge och så olla genomgången, som den om Colhnes sammansättning. Att ärendena skulle blifva säkrare behandlade af ett embetsverk, der endast cbefen ägde afgörande röst, men dock saknade den sjelfständighet, som med godtycklig afsättlighet svårligen kan förenas, måste jag betvifla.
Omröstningen har utfallit med 49 Ja mot 70 Nej; och hafva Rikets Ständer alltså beslutat i enlighet med ,Ve/-propositionen. 5:te Omröstningen b) t hufvudsaken: Den, som bifaller Utskottets af Presteoch Borgare-Stånden godkända förslog, att af Bankens sedan 1857 års början upplupna, hittills icke disponerade vinst en summa af 1,000,000 R:dr Runt, må med J vid slutet af hvartdera året 1860, 1861, och 1862 frän Bunken till Riksgälds-kontoret ullemnas, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages Bonde-Ståndets beslut, att den i 12:te punkten af Utlåtandet N:o 31 omnämnda 1,000,000 R:dr Runt skall ställas lill Banko-fullmägtiges Banko-Utskottets Memorial N:o 37. förfogande för att göras fruktbar efter sig företeende omständigheter och pä det för Banken och det allmänna bästa fördelaktigaste sätt. Som denria omröstning utfallit med 78 Ja oell 41 Nej, hafva Rikets Ständer beslutat i enlighet med Ja-propositionen; Hvilket Förstärkta Utskottet får hos Rikets Ständer anmäla. Stockholm den 28 Augusti 1860. Stockholm, trvckt hos Sam. Rumstedt, iseo. Banko-Utskottets Memorial N:o 38. 1 JW 3». Ank. till Éxp.-Utsk. den 5 Sept. 1860, kl. 2 e. m. Memorial, med förnyadt förslag till föreskrifter, angående Bankens reservfond.
— Till någon del torde man få söka anledningen till det slags t ?.o8 Den 14 September f. m. förakt man bemödar sig att fästa vid den större bran vinstill verkningen, ifrån det företräde, såsom vinstgifvande, hvilket bruksliandteringen för närvarande företer; äfvensom ifrån de rikare Folkklassernes föga deltagande i all slags praktisk handläggning, vid hvilken slags industrigren som hälst; och möjligtvis äfven ifrån våra vetenskapsidkares, kanhända ifrån den goda tonen, hämtade kallsinnighet för en industrigren, hvilken i Ryssland utgjort föremål för en Grefve SubofTs vettenskapliga forskningar, likasom i andra länder för de ryktbaraste lärdes undersökningar och slutsatser, under det vi i Sverige för denna industrigren icke äga den ringaste vettenskapliga handledning af någon utmärktare förtjenst. Jag anser det af nöden, att påkalla denna allmänna uppmärksamhet å osvikligheten af den grundsats, att något verkligt företräde i rang näringsgrenarne emellan , icke med skäl kan äga rum, då hvarje förädling af ett naturalster äger ett gifvet värde inom samhället, i den moa den lemtiar någon utväg till enskild vinst och deraf beroende förkofran. Uti den opinionsstämning, hvilken för närvarande synes vara rådande emot en mera utsträckt bränvinstillverkning, synes den mindre bränvinstillverkarens, ej så alldeles - Den i4 Sep t e mb e rf. m. deles oegennyttiga intresse äfven äga en betydlig del; och då menniskan så ogerna frånträder intresset eller begreppet om den egna individuella fördelen, för att offra åt principer, af en allmännare omfattning; när man som lagstiftare har att uppfatta samhällets angelägenheter, ifrån högre och vidsträcktare åsigter, så är det helt naturligt, att pluraliteten inom Utskotten skulle stanna i det resultat, att den omåttliga bränvinsförtäringen borde hämmas, genom ett försök att genom en inskränkning uti tillverkningen åstadkomma föfhöjda bränvinspriser, och deraf följande minskad consumtion.