Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Visserligen innefattar den slutliga förpligtelsen i denna ed, ”'att ej något dölja och förtiga, som till sakens och sanningens upplysning lända kan” ett upphäfvande af den inskränkning, som nyssnämnde ord innebära; men den mindre upplyste kan dock lätteligen af samma ord missledas. I föreslagne eden finnes deremot en uttrycklig och bestämd förpligtelse, , att, utan afseende å framställde frågor uppenbara allt; och det är på dessa grunder, som Utskottet föranlåtes tillstyrka antagandet af samma ed, med likväl någon jemkning i redaktionen, den der synes vara af den beskaffenhet, att särskild motivering derför ej erfordras. I följd häraf får Utskottet vördsamt föseslå: att 16 § i 17 kap Rättegångsbalken måtte erhålla följande förändrade lydelse: Vittnen skola i begge delomännens eller deras ombudsmäns närvaro, denna ed, med hand å bok, svärja: Jag N. N. lofvar och svärj vid Gud och Hans heliga evangelium, att jag skall vittna och uppenbara allt hvad jag vet i denna sak händt och sannt vara, ej mindre och ej mera, sd att jag ej något förtiger, tillägger eller förändrar, för hvad orsak eller under hvad sken det vara må; så sannt mig Gud hjelpe till lif och själ. Stockholm den 12 Maj 1848. Reservationer af Herr grefve Sparre, E., herr doktor Säve och riksdagsfullmäktige!! Carl Ersson från Westerås län., hvilka ansett den föreslagna förändringen icke vara af behofvet påkallad; samt af herr lektor Tellbom och herr Eklund, med anmälan att de ej öfvervara frågans afgörande i Utskottet. Lag-Utskottets Memorial, N:s 49 och SO. 9 49 Ank. till Exp. Utsk. den 12 Maj, kl. 12 f. m. Memorial, i anledning af åter remiss utaf en punkt i Utskottets Betänkande N:o 35 öfver väckta motioner, om ändring af 2 § samt upphäfvande af 5 och 6 i 2 kap. Giftermälsbalken, angående dem, som äktenskap med hvarannan ej bygga må. Vä Hofi.
Af dessa statsekonomiska skäl måste jag afstyrka antagandet af komiténs förslag, men deremot gilla den grund på hvilken K. M:s nådiga propos. hvilar. Jag anser detta förslag kunna och böra förbättras på det sätt Frih. Palmstjerna föreslagit, men, såsom jag redan yttrade i går, är det icke möjligt att, som man säger, på stående fot bestämma om Frih. Palmstjernas förslag är antagligt eller om andra än af Frihtn upptagna persedlar äfven böra uti räntan ingå eller icke. Dertill fordras icke blott en längre lid än som blifvit oss beskärd, ulan äfven en granskning af alla läns jordeböcker och en granskning, som, om komiterade följt den gamla önskan att förenkla antalet af räntepersedlarne, komiterade varit i tillfälle att utföra. De uti K. M:s propos. föreslagne räntepersedeläro, med afseende på en kortare tid, de mest fluktuerande. Sådana persedlar böra väl icke antagas såsom stadigvarande. Om, såsom R. St. vid riksdag på riksdag under sednare tider yrkal, det är en förmån att hafva en fix tull, så mäste det vara ännu förmånligare att få skatterne fixa. De olägenheter Gr. Anckarsvärd förmodat skola inträffa under missvextår, kunna inträffa lika lätt om räntorna bestämmas i persedlar, som om de bestämmas uti penningar. Om missvextår inträffa och skatten är bestämd i penningar, så blifva olägenheterne icke mindre derföre, emedan skatterne måste utbetalas, ehvad den skattdragande har något att sälja eller icke. Jag får på alla dessa skäl göra den conclusion, att jag anser icke något brådskande med antagandet af eli förslag, som icke är vederbörligen pröfvadt. Vi hafva ännu 2:ne år intill nästa riksdag, hvarförinnan förslaget kan hinna att erhålla den granskning hvaraf det hitintills varit i saknad. Afven ur denna synpunkt kan jag icke lemna något afseende å hvad Gr. Anckarsvärd yttrat, att BondeSt. skulle serdeles önska framgång åt saken. Den röreticke ensamt BondeSt. utan alla landets innevånare, och man måste väl se lika mycket på dessas intresse, som pä BondeSt:s.
Men det är inte fullt passande, att du visar dig ESTER. både hals och armar och hela min gestalt på det mest blygsamma sätt höljda? HELGE. in i salongen så där. Men det är i alla fall ej comme-il-faut att komma ESTER. godnatt af dig, emedan jag ej kunde göra det riktigt nyss, då alla voro närvarande, och du mottager mig Fy, stygge Helge! Jag kom hit för att taga Inte passande! Det begriper jag inte. Äro inte Denna drägt! Hvad har du att anmärka mot den, med klander och förebråelser. Ja, jag var alltid rädd för att komma i din familj! Jag trodde alltid att din mor och dina systrar snart skulle vända ditt hjärta från mig! HELGE (lägger armen om henne). dig, att ej mor, ej systrar, att ingen i hela verlden kan draga mitt hjärta ifrån dess lilla envåldsherskarinna! ESTER (kastar sina armar om hastigt tillbaka). Hur många gånger skall jag då behöfva säga hans hals. Drar dem åter du tog på dig en så genomledsam min och började Men säg, hvad i all verlden kom åt dig nyss då tala om det passande. Då man är bland främlingar då man är med sin hjärtevän, måtte man väl få följa HELGE. kanske öfverdrifvet rädd om ditt rykte, men jag tål en skugga öfver dig. kan man tänka på, hvad som är comme-il-faut, men sitt hjärtas ingifvelser. (Smeksamt.) Får man inte? Det får man visst, min lilla älskling. Jag är inte blotta tanken på att någon skulle kunna kasta ESTER (skrattar) undgå att blifva förtalad. Å, käre Helge, tro inte att jag i alla fall kan Jag, som är så kokett. HELGE. Så får du inte tala. ESTER. jag kan inte hjälpa det, ty jag är uppfostrad till det. (Med plötsligt allvar.) Jag har sällan sett annat än fräls mig! skydda mig! jag har varit så gränslöst jag finna lycka och frid. lögn och flärd och falskhet omkring mig hu! O olycklig, innan jag kände dig. Endast hos dig kan HELGE. skulle hädanefter hvarken sorg eller frestelse komma i din väg. (Han drar henne till sig). ESTER. af mig.
Ty medan jag skrivit, har jag känt mig som stridsman under de idéers fana, för vilka jag lever och andas, och mitt arbete är ett spjut, som jag slungat mot de fientliga lederna, i krigarens lovliga uppsåt att såra och döda. Man kan icke bära en sedel till valurnan, icke tala eller skriva om en allmän fråga utan att medvetet eller omedvetet kämpa för den ena eller den andra av de världsåskådningar, i vilka den civiliserade världen är delad, och vilken strid utgör den världshistoriska processen. Finnas ej två grundtyper, till vilka alla mänskliga varelser kunna hänföras en orientalisk och en västerländsk? Jag föreställer mig, att själva naturen bestämmer fanan, under vilken vi ställa oss i denna oförsonliga kamp. Naturen, den goda modern, sörjer lika för sina barn och sänder med sträng opartiskhet förstärkningar till bägge lägren. Hon fyller lika gärna jesuiternas seminarier med lärjungar, som hon skänker kämpar åt barrikaderna. Individerna av den orientaliska typen känna sig naturligt dragna till det reaktionära lägret, den tillbakaskådande världsåsikten, vars paradis blomstrade vid människosläktets vagga; de av den hellenisk-västerländska typen välja lika ovillkorligt det progressistiska lägret, den framåtskådande världsåsikten, vars paradis är ett tillkommande Guds rike, för vilket civilisationen skall rödja rent. En neutral massa av obestämd prägel ställer sig slutligen på den plats, till vilken de själviska intressena inbjuda henne vanligen i grannskapet av de gyllene tronerna och de glittrande tiarerna, ty idéerna äro nakna, hava icke guld till att köpa en klädning och än mindre att köpa anhängare. Grunddraget i den orientaliska typen är den fromma undergivenheten under de yttre makterna. Subjektet bildar sig efter den värld, det förefinner utom sig, vilken det uppfattar som det oföränderliga uttrycket av den gudomliga viljan. Stöpta i samma form vandra släktena i en ändlös rad mot graven och hava uppfyllt sin bestämmelse, »fullgjort lagen», när de under vägen offrat i templen och knäböjt för Herrans smorda. Uttröttad av ett så enformigt skådespel, nedlade Hindostans Klio för mer än tre tusen år sedan för alltid sin diamantgriffel. Men orientaler födas icke blott vid Ganges, utan även vid Seine och Mälaren.
Skara Consistorium, beviljadt lån åt, II s 726 — 728. om Lånehiträdet till. BancoUtskottets Betänkande, VI 1. s 54 — 56, återrcm. af BorgareStåndet, IX s 121, bif. af PresteStåndet, IX s 129. Ytterligare Utlåtande, VI 1. s 55g—* 56i, lagdt till Handlingarne af PresteStåndet, IX s 602. Skedemossens aftappning, till, skulle 2000 R:dr af Strömrensningsfonden anslås, II s 684. 694, 708, 709. Skenninge. Se Frimarknad. Skepp, om rättighet för Norrska, att 1 Svenska hamnar behandlas som inhemska. 18 ^74 Motion, remitt. till Ekon. Utskottet, II s 1216. Utskottets Utlåtande, VIII s 4§6— 5oi, bif. af Adeln, IX s 260, afPresteStåndet, IX s 263, af BondeStåndet, IX s 269, afsl. af BorgareStåndet, IXs2^. RiksdagsBeslutet, § 44- Skiften, om antal af, vid Storskiftesdelningar; LagUtskottets Betänkande, YII 2. s io36—.1039, bif. af BorgareStåndet, ix s 907, af PresteStåndet, ix s 923, af Adeln, IX s 964, återrem. af BondeStåndet, ix s 989. Ytterligare Utlåtande, YII 3. 1. s 228, 229, lagdt till Handlingarne af PresteStåndet, IX 3. s 120, bif. af BondeStåndet, IX 3. s i38, af Adeln, IX 3. s i49, af BorgareStåndet, ix 3. s i58.
Enär framlidne Friherre Hermelin, under en otacksam motgångs-period för jernhandteringen, uppoffrat sine tillgångar på anläggningar i Norrbotten, hvilka dock nu, komne i andras ägo, bära dem och Staten frugt, och största delen af sistnämnde Kronoutskylder voro tillkom^ ne, såsom följd, endast af Friherre Hermelins uppoffringar, borde man troligen icke hafva sett såsom skäl begagnas, att 8 å g månaders räntefritt betalnings-råderum erhölls, då fustigheterne icke kunde så ha I stället för 9 månader äro nu 19 år förflutne ulan ränta och utan ersättning ännu af sjelfva capital-förlusten för Bro - Den 17 December f. m. byggnaden; men emedlertid torde å denna sednare Räntebehållning, när den vederbörande fordringsegare tillgodoräknas, böra afgå så stort räntebelopp å Kronoutskylderne, som skäligt pröfvas. Beträffande den för de allmänna förlusterne medgifne lindringen i 1810 års bevillning, åtnjöt Friherre Hermelins arfvingar icke ens denna, hvilket deraf härflöt, att debiteringslängderne, i afseende å den då varande progressiva Bevillningen blefvo hitsände och icke kunde af Uppbördsmännen, med förebärande af deras okunnighet eller glömska om Egendomarnes läge i den af fienden occuperade provinsen, behörigen förminskas. Enär framlidne Friherre Hermelins arfvingar åtogo sig betalnings-skyldighet till Wadstena KrigsmanshusCassa till ett mångdubbelt större belopp, som icke af dem kunde lagligen utkräfvas, hvarom allt tillförlitliga och laggilda hevis skola till StatsUtskottet blifva öfverlemnade; skedde detta Ekväl, under förutsättande att äfven tillgodonjuta de återstående efterlemna de tillgångarne. Jag hemställer således att förenämnde 1,124 R.‘dr B:co med Ränta, efter förberörde afdrag, må framledne Friherre Hermelins rätts innehafvare tillerkännas, att utgå af de medel, hvilka, enligt Kongl. Maj:ts
När så åren skredo fram, bådo konungens män att han skulle se sig om efter en drottning; men han ville inte lyssna till deras råd, ty han tänkte alltjemnt uppå den fagra mön, som han trolofvat i sin ungdom. Der gingo så sju runda år förbi, utan att någon hört eller förnummit det aldraminsta om den väna konunga-dottern. Då kunde konungen icke längre tänka att hon var vid lif; han rådslog derföre med sina män, och lät utgå ett påbud, att den skulle blifva hans drottning, som kunde fullborda prinsessans gull-väf och tvätta fläckarne ur hennes hand-kläde. När detta blef spordt öfver länderna, kommo jungfrur och mör ifrån både östan och vestan, ty de ville gerna ega den unge konungen; likväl var ingen så snäll, att hon kunde fullgöra hans vilkor. Men just i de dagarne var der kommen en förnäm jungfru, som likaledes ville pröfva sin lycka. Till henne gick prinsessan, kallade sig Åsa, och beddes erhålla tjenst. Hon blef så antagen till tärna hos den främmande jungfrun; men der var ingen uppå kungs-gården, som kände, hvem hon rätteligen var. Prinsessans matmoder skulle nu fullborda konungens väf; men det gick henne som det gått de andra, hon förmådde inte reda den konstiga väfnaden. Häröfver bar jungfrun en stor harm, och visste inte rätt huru hon skulle bete sig. Då hände sig en dag, me’ns hon var ute, att den förklädda prinsessan satte sig vid virke-stolen, och väfde ett långt stycke. När så jungfrun kom igen, och märkte att väfven skridit framåt, blef hon väl tillfreds, och undrade hvem som hulpit henne. Konunga-dottern ville i början icke yppa huru det var, men måste omsider bekänna sanningen. Nu blef jungfrun öfvermåttan glad, och satte prinsessan att virka på väfven; men ingen visste att det var tärnan, som virkade i sin matmoders ställe. Der gick nu ett stort rykte öfver hela kungs-gården, att den främmande jungfrun väfde på den konstiga väfven.
Men denna omständighet bör dock icke, efter Rikets Ständers tanka, hindra 448 Expeditions-Ut skottets Förslag till un cl. Skrifvelse N.o 2 5a. förslaget, utan endast föranleda någon inskränkning i afseende å verkställigheten. Om det härvid, å ena sidan, måste medgifvas vara med sträng rättvisa öfverensstämmande, att de ränte-öfverskott-tagande hemmanen genast böra komma i åtnjutande af förhöjningen, såsom Riksdagsfullmägtige från Blekinge jemväl yrkat; lärer dock, å andra sidan, icke böra förbises, att, på sätt É. K. M:s Nådiga Skrifvelse innehåller, det närvarande missförhållandet emellan räntebeloppen och rustningskostnaden vållats af liden och ett försämradt myntvärde, samt derföre bör af tiden bolås, utan våldsam inverkan, hvarken på eganderälten eller på hemmanens bestånd; alt, likasom vid fastighetsköp i allmänhet, de fastigheterne åtföljande besvär inverka på köpeskillingarne, har ock det olika förhållandet med Blekingska hemmanens rustningsskyldighet på de för hemmanen betingade köpevilkor haft ett sådant inflytande, att köpeskillingarne blifvit för hemman med rustning öfver räntan, med afseende å defc otillräckliga vederlaget af tiilskottsräntan, nedsatte, men ökade för hemman med lägre rustning än räntan, i anseende till törmönen att få utgöra ränteåterstoden med en ringa penning; samt att följaktligen, i händelse alla ifrågavarande hemman genast skulle åläggas att i rustningen deltaga lika, det förhållande i sjelfva verket inträffade, att in del åboer utan vederlag åtkomme törmönen af en ränteförhöjning, son" drabbade andra åboer, hvilka för samma förmon utgifvit lösen. Rikets Ständer hafva derföre trott det vara billigast, att icke låta det nya förhållandet inträda förr, än efter en viss tids förlopp, hvilken, med afseende å den redan förflutna tiden ifrån det frågan härom väcktes, synts Rikets Ständer lämpligen kunna bestämmas till hälften af hvad E. K. M. i Nåder föreslagit.
Utskottet har vidare i sammanhang med behandlingen af detta ämne funnit sig böra till .Rikets Ständers kännedom och beprtifvande anmäla, att, uti den från Rikets Ständers Revisorer år i8jo till BancoUtskottec afgifne Berättelse , ibland andra hos BancoStyrelsen förehafde frågor, finnes omförmäldt ett af Götha Canal Bolags Delegare, på Directionens tillstyrkan vid Ordinarie Bolagsstämman i Linköping i September år 1818, fattadt beslut, att af CanalVerkets medel bevilja årliga Pensioner åt någre aflidne Tjenstemäns och omkomne arbetares Enkor och barn; hvarom Bolaget då gjorde anordningar till ett belopp af något öfver 600 R:dr. Häröfver meddelade Herrar BancoFullmägtige, sorn för denna åtgärds bedömmande funno sig höra afvagta afgörande! hos Kongl. Maj:t, af flere efter 1818 års Riksdag väckte frågor, i afseende på Actie-egarnes fortfaran, de Inbetalningsskyldighet, uti Protoc.olIsUtdrag till Götha CanalDirection af den 1 Junii 1820 det förklarande: att de, med gillande af BancoOrnbudets till Directionens Protocoll den xo September 1818 afgifne ytttrande, fök sin lSs?’ BancOiUtsköttett Betänianden. del, sa mycket mindre kunde anse fämpligteller nödvändigt att några permanenta ärliga pensioner af Bolaget bestämdes, sorm Tjenste* männens befattningar, i följd af Verket.s organisation, icke kunde anses annat än temporär* ra, och, något vilkor af PensionsFörmäns åtnjutande för desas efterlefvande, fösjagteiigen leande vid antagningen' komma i fråga.
Betänka/iden. ler icke finnas i tillräckligt stor mängd, hufvudsakligen dertill bidraga} men, om man ock medgifver detta, och man jemväl beviljar frikostiga understöd för vinnandet af des>a ändamål, skulle man ändock icke hafva gjort nog, så länge man ej sörjt för tillgången på den arbetskraft, som till företagen erfordras, hvilken, i ett sä glest beboddt land sorn Sverige, icke genom enskilde bemedlingar och beting kan till behöflig qvautitet samlas. I öfrigt kan icke Utskottet undgå atfc upprepa, hvad förut till vederläggning af de förmente olägenheterne af Soldaters cornmenderande till allmänna arbeten blifvit yttradt, nemi. att Soldater, som till dylike och andre allmänna företag couimenderas, dervid ega tillfälle att inhemta kännedom om och uppöfva sig i arbete, hvarmed de icke blott, i sine hemorter, till egen vinning ochinnevånarneslättnad, kunna betjena dessa, utan ock i fält stundom komma att sysselsättas, samt att arbetscommenderingar, långt ifrån attförsämra soldatens vilkor, efter erfarenhetens vittnesbörd, lemna honom tillfalls till förtjenst vida utöfver kostnaden för hans underhåll, hvarigenom således en verkelig vinst honom tillskyndas; och får Utskottet härtill särskildt lägga, att, enligt hvad Utskottet har sig bekant från många orter, Soldater, som en gäng varit till Canalarbeten eommenderade, sedermera sjelfmant infim - TSesv. och Ekon. Utsk> Betänkanden. 441 rit 6ig dervid, hvilket tillräckligen synes bevisa, att commenderingarne icke innefatta någon tunga för Soldaten.
Vore kaptensgraden den lägsta i staben, skulle antingen, då en officer anställdes i staben, han på samma gång befordras en grad, hvilken dubbla och samtidiga fördel icke alltid vore rättvis; eller också, om han ej befordrades, ett skickligt generalstabs-ämne till men för staben få vänta på inträde. Särskildt är det för de topografiska arbetena nyttigt att dervid använde officerare fä i en lägre grad inhemta nödig skicklighet i yrkets alla mindre delar, innan de komma i en högre, der de skulle anse sig lyftade öfver skolan, möjligen för tidigt. Alla generalstaber hafva löjtnanter. Generalstabens personal bör rättas efter det under fred till göromålen behöfliga antalet. Det har nämligen icke synts kommitterade riktigt att föreslå en större stabspersonal än den, som under fred har ändamålsenlig och full sysselsättning. Skulle vid krigs utbrott brist uppstå, får den fyllas med dem, som förut tillhört generalstaben eller fullgjort de för inträdet föreskrifna vilkor, men af brist på ledighet ej kunnat intagas. Generalstabens tjenstebefattningar under fred och dervid behöflig personal äro, utom chefen, följande: Vid hufvudstationen, med derunder lydande topografiska, krigshistoriska och militärstati - stiska afdelningarne samt krigsarkivet 18 I kommando-expeditionen 5 Vid general-befälen och kavalleri-inspektionen 6 1 krigskollegium 1 Som lärare vid krigshögskolan, adjutant hos chefen, till särskilda uppdrag disponible 4 34. Detta är 4 mer än 1856 års komité föreslog. Det ökade antalet har sin grund i den mycket större utsträckning de topografiska arbetena sedan den tiden erhållit Det är i alla fall blott en mer, än nu finnas i generalstaben tjenstgörande, och med löner eller arvoden försedde, nämligen: vid topografiska corpsen 11 i kommando-expeditionen 8 vid general-befälen och kavalleri-inspektionen 14 ~ ~3lh Kommitterade hafva likväl trott en annan fördelning af officerarne böra ske, än nu är händelsen, hvarigenom personal vinnes till de nya stabsgöromål som böra handläggas.
Läns förfallotid uppbära samina öfve rr än ta derå, som för Banco-Pisconten stadgas, alltid må såsom vilkor föreskrifvas, att desse Bolag, vid äfventyr att för de fall sådant uraktlåtes ej få nämnde förmån tillgodonjuta, •• böra på samma sätt, som för Banco-Pisfcohtdns administration är stadgadt, vara förpligtade att föranstalta det Lagsökning till för* dringarnes skyndsamma der genast, så snart tvänne månader efter deras förfallotid förlupit, anställd och Utan sådana uppskof, som i dylika mål endast af den sökande bero, med all drift fortsatt. Men att för öfrigt genom nu i förhand meddelade bestämmandén, till något visst inskränka de olika sätt för penljiugelåns meddelande under Discont-vil. kor, hvilka enskilde Capitalegare, efter olika tillfälliga omständigheter kunnafinna motsvarande deras önskan, att i denna väg använda sine tillgångar, hafva Utskotten funnit lika olämpligt, och i flere afseenden för ernåendet af ändamålet hinder ligt; Som Utskotten å en annan sida Stats-Utskottets Be länkan den, 4*3 fortfara att anse det innebära välgrundade anledningar, och vara af en väsendtlig 'nödvändighet; att, innan tillåtelse lill åtnjutande af särskilde förmåner framför andra enskilde Personer eller Corporationer meddela åt Bolag, som anmälas sig till Disconterings företagande med egne eller andras upplånte medel, högsta verkställande magien må egir att , profva huruvida de vilkor, hvarå dessa Inrättningar i ett eiler annat afseende lillo, gran’ dode, Öfverensstämma ined fiiuia«}£léh af «5tt högre StaLs-interresse, sorn endast kan rättfärdiga dylika åt' vissa Medborgare nppiåtne vidsträcktare rättigheter. Och varder alltså, med uyssomförrniihle förändring Utskottens, förra i ämnet afgifiie förslag lill' Rikets Höglofl. Ständers Antagande vördsammeligen öfyerlemnadt. Stockholm den i3 Oetober 1823.
En sådan utvidgad rättighet skulle obestridligen upmuntra mången, att genom kryperi och lismande locka sig till eli testamente på deras bekostnad, som vandra sin väg ärligt och rätt fram, ulan alt hvarken krypa eller lisma. Vi hafva haft många exempel på sådana förhållanden. För omkring tjugu år sedan dog en person, mycket rik; han lydde under landsrätt, och egde således oinskränkt testamentsrätt öfver sin egendom, med undantag af arfvejorden. Denne man hade 3 älskvärda döttrar, men det oaktadt borttestamenterade han största delen af sin egendom, som mest var förvärfvad, ål kreti och pleti, görande sina döttrar nära nog arflösa. Jag hemställer, om del är rätt och klokt, alt genom en obillig lag lemna makten i händerna på onaturliga föräldrar, och sålunda mången gång medföra flere sådane uselheter, som den jag nu omnämnt. Lyckligtvis var något formfel begånget i sjelfva testamentet, så att döttrarnas arf ändock blef ganska betydligt. Troligen finnes här flere bland Riddarhusets ledamöter, som erinra sig den händelse, jag nu tagit mig friheten påpeka. 7« Den 7 Juni f. m. Jag fortfar alt yrka ålerremiss af Betänk, i sin helhet, och anhåller vördsamt, att dessa mina anmårkntr måtte lill LagUtsk. få medfölja. Propos. till bifall å förevartde ponkt blef härefter framställd och besvarad med Nej; hvarpå äfven denna punkt, till följd af de deremot gjorde anmärknrr, återremitterades. Anmäldes och lades på bordet nedannämnde, från Utskm inkomne Utlåt., Betänk, och Meni., nemi. från StatsUtskottet: JYs 124, i anledn. af väckt motion om förändring i nu gällande stadganden, i afseende å det åtskilliga af Kongl. KammårR:ns tjenstemän tillkommande anmärkningsoch aktorats-arfvode. JYi 125, i anledn. af väckt motion, ang:de rättighet för åbo erne å åtskillige Wisingsö skolegodshemman, att få desamma till skatte lösa.