Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med mera skäl skulle likväl Utskottet af Grundlagens både ordalydelse 32 Den iG Februarii f. m. # och anda, samt från Indelningsverkets liufvudgrunder kunnat hämta ledning för den slutsats, att gemenskapen af Indelta Armeen, enligt KneckteContracten, ingalunda äro förpligtade till andra arbeten utom Roten än Kronans, och torde äfven dessa vara inskränkta till försvarsverket; dock har i senare tider Ryttare, Dragoner och Soldater, till följd af Kongl. Författningar den 16 Julii 1754 och den 12 No v. 17G6 blifvit ålagde arbete vid nybyggnad och Reparation af Ollicers Boställen, äfvensom Riksdagsbeslut medgifva arbetscommenderingar vid Götha Canal. Den märkvärdiga tydning af 14 §- i RegeringsFormen, som Utskottet velat göra, förtjenar en särdeles uppmärksamhet. Utskottet anser nemligen, att med §:s enida föreskrift om högsta Befälet öfver krigsmagten till Lands och Sjös skall förstås Konungens rätt att äfven commendera Krigsfolket till sådane förrättningar i fredstid, hvilka afse uppförande af något för fäderneslandet gagneligt företag, samt att ingen pröfningsrätt tillkommer Rikets Ständer i frågor, som röra Krigsfolkets användande, på sätt Konungen i öfverensstämmelse med KneckteContracten finnér för Riket nyttigast. Allt hvad 14 §. innehåller, är följande; Öfwer Krigsmagten till Lands och Sjössj äger Konungen högsta befälet; och i5 §. stad Ö > Den 16 Februarii f. m. 33 gar, att Commandomål updragas åt en ansvarig Embetsman, samt synes af denna §:s innehåll, att med Commandomål menas utöfningen af den magt, föregående §. tillerkänner Konungen. RegeringsFormens io6 §. bestämmer Ständernas pröfningsrätt öfver utöfningen af denna magt, för hvilken den Embetsman, som Konungen enligt 15 §. uppdragit befattningen med Commandomål, ansvarar.
Riksdaler silfver-specie må under denna benämning fortfarande bibehållas; 4:0, i fråga om Utskottets förnyade förslag, angående räkne-enhetens värde, beslöts, att räkne-enheten må bestämmas till ett värde, som motsvarar t Riksdaler silfver-specie eller 24 skillingar Riksgäld; 5:o Utskottets förnyade hemställan, rörande den nya räkne-enhetens 344 Prot.-Utdrag, den aJ November i844- ben ii liming, blef af Ridderskapet och Adeln afslagen, hvaremot beslöls, alt denna räkne-enhet må kallas krona; 6:0 afslogs jemväl hvad Utskottet i afseende på räkne-enhetens indelning tillstyrkt; och beslöls deremot, att den nya räkne-enhetcn skulle indelas i 100 lika delar och hvarje sådan del kallas styfver; 7:o beträffande Utskottets, i afseende på allmänna räkningssättet i handel och vandel samt vid bokföring, afgifne förslag, fann Ridderskapet och Adeln, att, i följd af dess ofvanstående förut fattade beslut, momenten Litt. a.), b.) och c.), såsom redan afgjorda, icke erfordrade vidare pröfning samt mom. Litt. d.) hade förfallit; 8:0 i fråga om utmyntningen af silfver, afslogs Utskottets förslag och beslöts, att de serskilda siifvermynten må blifva följande: a.), Ett om 1 Riksdaler silfver-specie, eller 8 kronor Alla förestående silfvermynt, med undantag al det minsta eller 25 styl verstycket, skola, på sätt i nu gällande myntordning finnes stadgadt, innehålla 3 delar fint silfver emot en del koppar och sålunda vara tolflödiga, under förbehåll likväl af de, jemnlikt samma myntordning, tillåtna remedia, nemligen: på i R-dr sill verstycket, deraf 25 Födr silfverstycket, deraf 200 Det Prot.-Utdra", den 23 November 1844- * 345 Det minsta silfvermyntet eller 25 styfvers
Maj - 549 fullt, behandlande , mäst vidkännas och icke kunnat förekomma; ja dä än vidare härtill kommer, att under dessa förflutna åren ett Lispund Hö understundom kostat härstädes En R:dr och deröfver; fördenskull med afseende på dessa anförda omständigheter, vågar jag inför Högvördiga Herr Årke Biskoppen och Talmannen samt det Högvördiga Ståndet ödmjukligen hemställa, om icke arrendet af de intill Hufvudstaden närmast belägna Kungsgårdar hufvudsakligen måtte bestämmas i fourage af hö och halm för de Kongl. Stallens behof, och till förekommande af deförluster och dryga transport-kostnader, hvarmed hö- och halm-forslandet från Kungsgårdärna i Södermanland och Westmanland besväras, om icke nu genast, till en början, de uti Uplands Län allranärrnast Stockholm belägne Kungsgårdar, Ultuna och Ryda, hvilka nemligen gifva en större afkastning af godt hö, måtte anslås för Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsens Stall, och att, i följd deraf, desse tvänne Kungsgårdar mätte öfverlemnas till Hans Kongl. Höghets Egen höga disposition, så att det må bero af Dess Egel nådiga välbehag att bestämma dessa Kung-gårdars Arrende-afgifter förnämligast i hö och halm , fram* för andra, som utgå i Spannmål eller penningar; hvilka sålunda förändrade utgifter, efter min förmodan, säkrast skulle förekomma Stats Contoirets öfverklagade yppade kostnader och andra är ined år visserligen stigande utgifter och oförutsedda mångfaldiga förluster. Ett så förändradt Arrende afgifternas utgörande förnämligast i hö och halm kunde med innevarande år redan laga sin höljan, såvida nu - 55® JDen .29, Maj. nuvarande Ryda och Ultuna Arrendatorer finna sig belåtne med det som i Nåder bestämmes Dessutom, att efter nu varande Arrende Contracts slut» Dans Konjjb Höghet på bestämd elier obestämd tid antager den eller de Arrendatorer i nåder för, godt finnes.
IIII IA A G TILI. saimm larns-mmas PROTOKOLL VID flliksilajgeBH i Stockholm Åren 185(1, 185^ «ch 1858# - • vc »si ■'5^&3BS't ^s§*— TIONDE SAMLINGEN. 1*“ A file B ii i »ge ii: Rikets Ständers Bevillnings-Stadga, Riks-Stat samt Förslag till Förordning angående Stämplade Pappers-Af giften, jemte Riksdags-Beslutet. mmm mmm ®H)cngc3 tfe£ 8tituber$ ■» W ^ V •; för år 1859 ®dy &e pafdljanfce intin flutet af het ar, hå en fdrttt>a& ^elailniu^^tii^ na af Stifets stauber marcer antagen; 0>5jor& od? famtnctt tvih Santinia 9tii:*&anen i ©torfbo! m ben 8 SölarS J838. merten 9iifeS tilt allman lagtima !Hif^bag farn* manfallabe cd) l)dr i ©todl)olm forfamlabe ©tanber flore meter lig t: att, febati Stöt, jemlift 9tegettngé 1 Stfb. 2 ©aufcet. 1 23ewiUmng8*5ovovt>nmgen, 2 äSetiuttning^f örorbning 1888. graitjTat ©tatsSöerfeté titlftånb od) Drifter, aitflagtt färffitba finnmor tid behofmend fp (la libe och åtagit Of en Deremot ftvaranbe SBeivittning af Onni. Sftittioner tUifébater 9?ifömt>ntr oberafttabe be tift Statskontoret inflptanbe 35en?tttiiiitgS mebel, nemtigen:
Längre än för tillhandahållandet af dylika kartor kan tjenstemannens rättighet att undfå kartor på kredit icke sträcka sig; men nu är förhållandet annorlunda, ty under det att t. ex. en tjensteman vid Stockholms Rådhusrätt, i verkligheten behöfver vissa kartevalörer, så inskränker han icke sin reqvisition till detta behof, utan han tar kartor af alla möjliga valörer och utsäljer dem sedermera till hvem som helst som sig anmäler, ehuru kartorne rätteligen borde köpas pä försäljningskontoret. Jag har sjelf härpå haft exempel. Jag skulle nemi. kartera en boupteckning, köpte till den, min rättighet likmätigt, nödige kartor på charta sigillata försäljningskont. här i staden. När jag sedan lemnade dessa kartor till det verk, der lioupteckningen skulle förvaras så förklarade den tjensteman som skulle emottaga lösen för boupteckningen, det han bade varit berättigad att förse den med karta, hvartill orsaken var ingen annan än den, att han derigenom erhållit den provision, som för ett dylikt kartebelopp egde rum. En sådan utsträckt försäljning af kartor kan icke hafva varit lagstiftarens mening att medgifva. Nu går emedlertid så till här i Sockholm, der kartor till högst betydliga belopp årligen användas, att desse kartor, hvilka med största lätthet skulle kunna af vederbör:de köpas i charta sigillata försäljningskont. i stället tillhandahållas af vederbör:de tjenstemän inom Rådhusrätten, hvarigenom desse tillegna sig den försäljningsprovision, som försäljningsmännen i Stockholms stad rätteligen borde tillkomma. Eli sådant förhållande har lagstiftaren åtminstone i någon mån sökt förebygga genom det stadgande, som finnes i den nu gällande charta sigillata förordn. Att det icke hjelpt, utan tjenstemännen behagat, förbudet oaktadt, hålla kartor allmänheten tillhanda, är mig ingalunda obekant, men jag anser det derföre icke vara utan gagn, att stadgandet qvarstår, hvarföre jag yrkar att detsamma, ehuru ofullständigt det än är, måtte framgent varda bibehållet. Gr. Mörner:
I alla länder, der en adress från Representanterne, såsom svar på Regeringens första meddelanden, är antingen Grundlagsstadga elier praxis, hafva alltid dessa adresser ansetts vara af stor vigt, och nagelfarandet af hvart ord deri sker med största sorgfällighet. Jag älskar ej mycket dessa opinionsyttringar vid början af en Representations möten. Jag tror melhoden vaja ett af lidens misstag och kunna leda till och hafva fedt ofta derhän, att man skjuter bort sitt krut på yttranden om personer i allmänna termer — det krut, som sedan saknas vid omdömena om saker och specificejade gerningar; — men skall denna act anses tillhöra en Representation, bör den i alla afseenden betraktas sorn en hufvud-act; och inom vårt fyrkammar-syslem kan det sorgfalliga nagelfarandet af redaelioner i allmänhet ej anses verkställbart, utan preliminärt sammanträde af en gemensam alla kamrarnes delegation. Jag tior således, att frågans vigt lika myckel, som, efter min tanka, vår Grundlags ordalydelse, fordrar sådana adressers preliminära behandling i Utskott. Detta Riksdagsmannen Hans Janssons förslag utmärker sig genom hofsamhet, sakrikhet, sanning, alfvar; men det kan efterföljas, vid andra Riksdagar., af helt annorlunda adressförslager, den ena gången uppfyllda med orientaliskt smickei’, den andra gången med personlig bitterhet, och dessa två möjligheter visa begge vådan af att för sådana adresser välja den antagningsform, som mer, än någon annan af dem, hvilka åtfölja vårt Representationssätt, är underkastad de obetänkta redaclionernas alla följder. Uti denna reservation instämde Professor Morén. Af Professor Cederschiöld: Mot det sätt, hvarpå Höglo!!. Consfitn tions-Ulskoltet behagat besvaia den erhållna lemissen från det Hedervärda Eonde-Ståndet, nödgas jag reservera mig. Jag gör det ingalunda i den inbillning att kunna upphäfva verkan af Utskottets utlåtande, helst jag ganska väl vet, att ingen apell gifves emot Utskottets dom i de fall, der det, såsom nu, handlar med Riksens Ständers rätt.
Maj:ts nådiga Förordning den 24 September 4861, angående tillsyn å förvaltning af omyndigs egendom, måtte till alla delar blifva reviderad. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 29 November 1862. J. Rundbäck, från Göteborgs och Bohus län. Bih. till R. St. Af «J. Randbäck från Göteborgs och Bohus län, derom att fabriksbolag mätte til/förbindas att lemna fattigskatt till hvarje kommun, der de sin rörelse bedrifva m. m., äfvensom att fatligvdrds-inspektörer mätte förordnas. Bland samhällsvigtiga frågor intar väl den huru samhällets lidande och nödställde medlemmar höra bäst och rättast understödjas, ett framstående rum. Man kan visserligen icke heller neka alt mycket blifvit vidgjordt för lösningen af denna stora fråga inom vårt land, ja, i hvad fattigvården angår, ordnades genom Kongl. Maj:ts nådiga Förordning, angående fattigvården i riket den 13 Juli 1855, mycket på ett tillfredsställande sätt. Likaledes har man på ett rättvisare sätt uti de nya kdmmunallagarne sökt ordna och fördela bidragen till fattigvården o. s. v. — Allt detta kan man medgifva, ulan alt derföre hafva sagt, det icke nödiga förändringar i regleringen af fattigvården icke vidare tarfvas. Dessa nödiga förändringar anser jag framför allt vara behöfliga i våra fabriksdistrikter: ty nekas kan val icke, att kommunerna derstädes kommit i en annan ställning, i hvad fattigvården angår, än hvad den der var förut. Fabrikerna, så förträffliga de å ena sidan kunna vara, äro å andra sidan icke berömvärda; emedan de på vissa orter, så snart de förläggas på landet, framtvinga en öfverbefolkning, och stor deraf sig härledande fattigdom m. m. Man löper väl icke häraf så särdeles stor lära så länge inga rubbningar i fabrikernas jemna gång inträffa; men vid hvarje äfven den minsta stockning inträder ett motsatt förhållande. Framför andra fabriker, som lida och äro beroende af konjunkturerna, äro bomullsfabrikerna, emedan de så mycket äro beroende fluktuationerne på verldsmarknaden.
Denna framställning, som Utskottet vidblifvit uti utlåtandet N:o 154, är af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-ståndet bifallen, hvaremot Presteoch Borgare-stånden, med afslag derå, beviljat en förhöjning af 1000 r:dr årligen i anslaget för orthopediska institutet i Stockholm, med följande vilkor: l:o att en biträdande läkare bör af föreståndaren vid institutet antagas, lönas och undervisas i medicinsk gymnastik och orthopedi, på det att icke institutets verksamhet måtte afbrytas i händelse af föreståndarens sjukdom eller frånfälle, m. m.; 2:o att föreståndaren skall vara förpligtad, att åt alla de läkare, som vilja prak*? tiskt studera den orthopediska och medicinska gymnastiken, lemna fritt tillträde till 12 Stats-Ulskottels Memorial, N:o 2fl. densamma på alla de timmar, sam den manliga personalen gymnastiserar, samt &tt dervid tillhandagå dem med nödiga upplysningarj 3:o att friplatsernas antal vid gymnastiken förhöjas från 4, sorn: de hittills varit, till 7, och 3 patienter erhålla kostnadsfri orihopcdisk vård utom institutet, i likhet med hvad sorn hittills skett ^ samt 4:o att det skall åligga föreståndaren, ej mindre att med' råd och bandagera applicerande vara behjelplig de patienter, som komma i åtnjutande af bandager från institutets, fattigfond, än äfven att till Kongl. Snndhets-kollegiura före Januari månads utgång hvarje år, inlemna rapport öfver de patienter, som under nästförfiutna år blifvit på statens bekostnad vid inrättningen behandlade.
Derföre pcb så länge jag, vid betraktande af en gjord utnämning till sådant embete, saknar en bestämd objektiv grund till antagande, att den utnämnde personen icke bordt till embetet befordras, låter jag uteblifvandet å Konungens rådgifvares sida af underdåniga påminnelser emot utnämningen hos mig gälla såsom en tillfredsställande försäkran derom, att Konungens rådgifvare, hvilkas vilja och bemödande att rätt fullgöra sina pligter jag förutsätter intilldess giltigt skäl till betviflande deraf synes mig vara för handen, icke funnit någon i deras öfvertygelse giltig grund att afstyrka utnämningen; derom behöfver jag icke den uttryckliga förklaring i Statsråds-protokollet, hvarå anspråk blifvit i anmärkningen framsläldt; och då jag således anser Konungens rådgifvare hafva följt sin öfvertygelse, skulle jag desto mindre vilja såsom grund för klander deremot uppställa ett enskildt tycke, som jag i alla fall hade att befara, det de utnämnde personernas embetsförvaltning kunde komma att blifva ett talande bevis emot riktigheten af ett sådant omdöme”. Vid 45:de punkten: ”De af Departements-chefen i <^et anmärkta yttrandet framställda åsigter röja icke steine benägenhet för skyddssysteinets bibehållande i allmänhet, än som med lika giltighet kunde tillskrifvas Rikets Ständers vid de sednare riksmötena dittills fattade beslut i tulllagstiftningen. Departements-chefen har deremot tillstyrkt förminskning i flere af de tullsatser Rikets Ständer år 1851 antogo; och sedermera har, på samme föredragandes underdåniga tillstyrkande, nedsättning skett i tullafgifterna för åtskilliga artiklar. De af Departements-chefen i några enskilda fall tillstyrkta undantag eller licenser hafva afsett införsel af effekter för statens eller allmänna inrättningars behof och för fabrikanter till förut ej försökt tillverkning med råämnen, som icke inom riket finnas att tillgå, eller såsom fortsättning af förut åtnjutna förmåner för enahanda ändamål; samt utförsel af malm och sjömalms-tackjern, äfvensom för tillgodogörande af sådana inhemska produkter, som eljest skulle hafva förblifvit onyttiga o. s. v. Så länge
Hus och Tomter Jord Färgerier Strump-Fabrik Ur-Fabriker Summa Sula. Sala Stad Hus och Tomter Jord Backstugor utom Bergslagen Tullmjölqvarnar Silfververk Hagel-Fabrik Bresilj-Fabrik Cigarroch Tändsticks-Fabrik Kalkugn. Summma S-fe 5 g o ®: 5 3. pr 3°r b £? <? R:dr \ s. 400*42 R:dr 710 19 a n a K 'S o c 22 o & © to: *■* CfQ aq 2. • v/ 3~ v> o: "3 —i 3 03 cn as: B O ida S#CD ? CfQ S+-F R:dr. tö & i -o cr> v 7~ % O f* O •a re a a_ 3' CfQ P 16 R:r. 287 15 R:dr. KOPPARBERGS LÄN TILL i untleriliitiiffhet afgifna FEMÅRSBERÄTTELSE för åirii 1851, 1852, 1853, 1854 weli 1855. oQ{}Oo STOCKHOLM, 1857. A. NORSTEDT 4 SÖNER, Kongl. Boktryckare. , . ‘ . Underdånig berättelse om tillståndet i statistiskt och ekonomiskt hänseende inom Stora Kopparbergs (Stora Kopparbergs Län omfattar hela landskapet Dalarne, som beräknas innehålla en areal af 288 qvadratmil. Det har sitt läge emellan 59 graders 50 minuters och 62 graders 1 i minuters nordlig bredd, samt 29 graders 42 minuters och 34 graders 20 minuters längd, och begränsas af Wermland, örebro Län, Westmanland, Gestrikland, Helsingland, Herjeådalen och Norrige.
Ridderskapet och Adeln har alltsedan 1809 gått sina MedStänder till mötes med afsägelse utaf alla sina, uti Privilegier stadgade frioch rättigheter, och visat en liberalitet sig värdigj men allt bör hafva en gräns, till och med det goda , och intilldess alla rättigheter Medborgare emellan blifva li^ ka fördelade, så länge det finnes Stånd, sorn kunna kallas och anse sig såsom privilegierade, genom tillvarelsen af Skråförfattningar och en inskränkt Näringsfrihet, så länge i våra GrundLagar, vid Embetens och Tjensters bortgifvande, skillnad ännu göres emellan Frälse och Ofrälse^ så länge vågar jag yttra den öfvertygelse, att Ridderskapet och Adeln ej bör gå längre i frånträdande af dess ännu få återstående rättigheter och förmåner, utan låta förhållandet vara i det skick, hvaruti det nu sig Dea 25 Maji. befinner, hellst raan bör hoppas, att den tid ej skall vara aflägsen, då alla rättigheter och skyldigheter skola blifva likai fördelade, och då denna tidepunct inträffar, skall Ridderskapet och Adeln, troget sin uråldriga föresats, att uppoffra allt för allmänt väl, icke dröja, att , medelst frånsägelse af eina få och ingen förnärmande exclusiva rättigheter, bidraga till uppfyllandet af ett stort och nyttigt ändamål, till hvars ernående Ridderskapet och Adelr, nästan utan att vinna efterföljd, hittills så betydligt banat vägen. På grund af allt detta, får jag ödmjukast anhålla om Proposition till afslag af Utskottets Betänkande i hela dess vidd. Grefve De la Gardie, Jacob: Jemte det jag instämmer uti hvad Herr Rothlieb anfört, får jag derjemte tillägga, att den förmån Ridderskapet och Adeln äger, att en tredjedel af Banco-Commissariernas antal bör utgöras af Frälsemän, är en ibland de få rättigheter, som Ridderskapet och Adeln ännu äger qvar efter de många och stora Concessioner, de gjort af sine Prerogativer, och jag får då hemställa, om det är billigt, att äfven afstå denna.
Eftersom afgiften kommer att beräknas efter de anteckningar om de olika mäskekarens påfyllning och tömmande, som innehållas i de protokoll, som af kontrollörerna skola föras, mäste dessa vara ansvariga för, att protokollet icke förkommer, samt derföre städse hafva det under deras förvar, liksom de vid hvarje veckas utgång böra taga en afskrift derutaf, hvilken i städerna tiilställes byeller skattefogden, och i landtdistrikterna med först afgående post vederbörande fogde, för att af honom begagnas för uträkning af afgiften och såsom bilaga till räkenskaperna. Vid bränningsterminens utgång, eller när ett bränneri upphör med sin rörelse för den terminen, skall sjelfva protokollet tillställas nämnde embetsman, och af honom insändas till finansdepartementet, sedan han öfvertygat sig om dess öfverensstämmelse med de förut erhållna afskrifterna, för så vidt dessa icke redan skulle vara insända med räkenskaperna. Vid hvarje förfallotid bör bemälte departement tillställas en beräkning öfver afgiften med tillägg af huru mycket derutaf är inbetaldt, samt hvad som kan vara gjordt för restantiernas infordrande. f nämnde protokoll måste tillika anföras om rörelsen genom någon tillfällighet varit afstannad under någon tid, samt huru länge; om något svekfullt eller annat straffbart förhållande yppat sig o. s. v. Protokollerna få icke makuleras eller förändras genom radering eller öfverstrykning, utan hvarje felskrifning rättas medelst speciell anmärkning. Kommissionen inser visserligen, att det förhållande, hvaruti kontrollörerna komma att stå till bränneriegaren genom att hafva en stadig bostad i hans hus, icke är det önskligaste för kontrollens betryggande,' i det att dels chikaner från den sednares sida, och kontrollörens naturliga intresse att stå på god fot med honom, dels bestickningar, som på så många sätt kunna användas, lätteligen kunde beveka den mindre starke att glömma sin pligt, om just ej till den grad, att han tåt olagligheter, som föregå inför ögonen på honom, dock så vida att han underlåter att föra den tillbörliga stränga tillsynen, samt ser genom fingrarna med ett och annat, som kunde förekomma honom misstänkt.
Sträckes jemförelsen något längre tillhaka, så visar det sig, att år 1843 utgjorde pannornes antal 5,119 med en rymd af 88,231 kannor; men att afgiften, efter då gällande författning, icke uppgick till mera än 31,315 Rrdr 2 sk. Allt detta tyckes bekräfta, att husbehofs-bränningens umbärlighet för jordbruket mer och mer inses, och att åtminstone de deraf härflytande olägenheter efter hand aftaga, ehuru, beklagligtvis, qvantiteten af tillverkningen icke kan anses vara minskad, enär numera, i följd af nya metoder, större produktion vid hvarje verk vanligen åstadkommes. Under den tid, förevarande berättelse afser, äro nedannämnde rofdjur inom Länet fällde, och hafva, i följd af den förening, som Länets invånare den 9 Mars 1842 ingingo och den 8:de derpåföljde Augusti af Kongl. Majrt i nåder fastställdes, belöningar derför blifvit utbetalde till bär efteråt upptagne belopp, beräknade för varg till 18 R:dr, vargunge 9 R:dr, räf 6 R:dr och räfunge 2 R:dr. Vargar. Vargungar. Räfvar. Räfungar. Bclöningames belopp. Alt de fällde rofdjuren under förstnämnde period varit färre, än under de nästföregångne åren, torde få anses utgöra ett bevis derpå att, i följd af de bemödanden, som egnals åt deras utrotande, sedan högre belöningar derför bestämdes, antalet förminskats. Bidraget till skottpenningarne har utgjort, efter beräkning för mantal, år 1848: 32 sk., år 1849: 32 sk. och år 1850: 36 sk. Banko. 22 På sätt redan i det föregående blifvit omnämndt, hafva skogome inom Länet varit så strängt anlitade, att tillgången på skogs-effekler årligen minskats.
Den egentliga parkens början kan räknas från bildstoden och det lilla inbjudande, derinvid belägna förfriskningsstället, från hvars altan, under det rörliga taket af växande ekars löf, man har framför sig en kulle och en däld, belagda med sin mjuka, friska gräsmatta, der, mellan gröna qvistar, solstrålarna glittra mot saltsjöfjerden, krusad af sommarens ljumma flägtar. Gent öfver reser sig, kalt och dystert, det grå Danviken med sitt spetsiga torn. I detta naturens skådespel gör det samma intryck, som Ofelias vansinne i Shakespears Hamlet. På ena sidan om förfriskningsstället en nätt anläggning af blomsterland; på den andra, skaldens gjutna bröstbild af bronz, med skapnad af en Term, utan omklädnad, på en fotställning af oslipad granit, med orden: «Carl Michaël Bellman« i intaglio, under en forntida lyra. Minnesstoden är omgifven af lönnar, planterade i halfcirkel. Ett stycke härifrån, på andra sidan invid Djurgårdsviken, ligger det lilla Rosendal, krossadt mellan tvänne stora, sällsynt vackra porfyrurnor. Om byggnadskonsten här fått en ny örfil, så har deremot naturen med lika mycken smak och omsorg, som kostnad, under konung Bernadottes regering blifvit förskönad. I fullkomlig öfverensstämmelse med ställets namn, utbreder en omätlig rikedom utsökta «rosor« af alla slag sin skiftande färgprakt öfver ofantliga och väl ordnade blomsterhäckar, spridande kring nejden de angenämaste vällukter. Inom blomsterhäckarne, en grönskande matta, hvars jemnhöga gräs aldrig nedtrampats under vandrares fjät, och hvars jungfruliga skönhet bevakas af hela härar löfträd, hvilkas raka stammar och yfviga kronor tyckas låta förstå, att de här veta sig vara naturens kungliga lifvakt.