Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
431 Utom allt tvifvel, att rättighet till egande och besittning af fastighet å landet icke fean tillkomma dem, som, bland de i reglementet Judarne tillåtne handteringaf, icke finnas uppgifne jordbruk och bergsbruk; så har likväl något bestämdt förbud häremot, hvarken i reglementet elier de örn Judarna sedermera utfeomne särskilde författningar, blifvit meddeladt, i anledning af hvilken Saknad vederbörande lära hafva ansett sig icke vara behörige, att lägga hinder i vägen för lagfart af köp om jord på landet, samt der belägne Bergsbruk, Manufacturinrättningar och andra lägenheter, som af Judar blifvit afslutade; och hemställer derföre Utskottet, att Riksens Högloft. Ständer måga hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, genom en allmän författning, ett slikt förbud måtte stadgas, samt domare vid ansvar förständigas, att hädanefter icke bevillja uppbud och fasta å fastigheter på landet, försålde åt judar. Men, hvad beträffar sådane fastigheter, de der nu af Judar innehafvas, sä finner Utskottet, långt ifrån att gilla Olof Månssons förslag, om deras indragning till staten, sig icke kunna tillstyrka någon förändring i besittningsrätten derå, i nu varande egares och deras arfvingars hand, så vida densamma blifvit lagligen bekräftad, hvarjemte Utskottet föreslår, att de personer af Judiska nationen, som låta döpa och i Christna läran uppfo - 4$2 Ben), och Elson. Ut sk. Betänka/iden» strå sina barn, böra tillaggas oinskränkt ät» njutande a f Svensk medborgare rätt och således äfven undantagas från det allmänna förbudet mot besittning af fast egendom å landel; dock så, att endast de till Christna kyrkan öfvergångna barn af sådana Judar må i egandet af fastighet å landet få efter» träda sina fäder.
Banko; så innehades vid 1841 års slut för utlåningen på namn och reverser af: Banko-Diskonten 5,800,000: -r Låne-Kontoret i Götheborg , 2,200,000: saint Dito i Malmö 1,200,000: Någon vidare förändring uti dessa förlags-summor har sedermera icke inträffat, än att, på sätt i 51 § här ofvan omförmäles, till fonden för belåning af fast egendom på landet äro öfverlåfne 350,000 R:dr af den tillfälliga förstärkning å 700,000 R:dr, sorn den 30 September 1841 blifvit meddelad och af hvilka 350,000 R:dr Banko-Diskonten återburit 150,000: Låne-Kontoret i Götheborg . 100,000: samt Dito i Malmö .. 100,000: 350,000: C) Utlåning genom Handelsoch Närings-Diskonten. Vid 1839 års slut var i och för denna utlåningsrörelse anvisadt af Berättelse af Banho-Fullmdklige. 51 Bankens då egande vinstmedel B:o R:dr 2,710,000: Haral innehade Stockholms Handelsoch Närings-Diskont . 1,675,000: Götheborgs Dito 850,000: Malmö Dito 185,000 2,710,000: Sorn 260,000 R:dr under den 22 Oktober 1840 blifvit öfverlåtne från Stockholms Handelsoell Närings-Diskont till Banko-Diskonten, men förstberörde Diskont deremot den 5 November samma år undfått en förstärkning af 100,000 R:dr samt Götheborgs Handelsoch Närings-Diskont den 22 Oktober 1840 blifvit förstärkt med 50,000 R:dr; så fanns vid nämnde års slut upplåtet åt: Stockholms Handelsoch Närings-Diskont 1,515,000: —• — (Götheborgs Malmö
Kammar-Collegii ProvinciD Contoir särjkildt bliswit uplyst, imiesattas bland sadane »jenftbarheter, som ej äro med hemmanen genom skattläggning förenade, hmadan ock Allmogen för silke. Dagswwken af Kronan njuter särsk,ld, ehuru obetydlig betalning; Alwen som att de tvid ängarne warande foverlador pä Kronans b.kostnad särskildt underhallas, sä har Utskottet ansett sig, för hushållningen med förenämnde ängs lägenheter wid nu warande arrende-con» traclers uphörande, böra söresiä följande allmänna grunder. i:o Att Kongl. Kammar Collegium hädanefter sar om händer alla hittills »ti Kongl. Hof.-Stall-Contoirec förwarade Chartor äswer Krono ängarne jämte beskrisningar och öfrige ängarne angående contractee vch handlingar, samt tager lika befattning med wär« den öfwer dcste ängar, som Kongl Kammar-Collegium hittills haft öfwer Kungs, och KungsLadugardar samt Krono.-Domainer i allmänhet. L.» 1456 Den 21 December. 2:0 Air Kongs. Kammar,Collegium läker förde» ka Krono-ängarne i mista lotter af 6, 8 n 10 Tunnekand hwardera, och uvläicr desto ängslotter behörigen numererade, genom oven annion pä zo ärs tid lill dem som erbjuda det högsta nti lispund hö, hwaruppä arrendet bör ställas med skyldighet för Arrendaiorerne, art sjelswe uran biträde af här ostvan omförmäldte hjelpedags-werken, besörja bärgningen, och att tili Kronan erlägga betalning för hoel efter Länets ärliga markegäng.
Banko-Utskottet bör härvid vördsamt upplysa, att, i stöd af de angående Bankens utlåning på Fastigheter, löre år 1815 vidtagne för - BanJiö^Utsfcotets Eetänhandtti. 3x1 fattningar, och enligt då till Låntagares Förskrifningar, utlämnades Bankens Fastighets-Lån endast på halft års tid, med förbindelse för Låntagaren, att, efter nämnde tids förlopp, återbetala både Kapital och Ränta, så framt icke Lånet, uppå lians, Sex veckor förut derom skeende anhållan, prolongerades; i hvilket fall likväl Intresset straxt erläggas skulle. Den således stadgade formalitet , att anhålla om Lånets prolongation, blef, åtminstone i sednare tider, aldrig iakttagen; men emedlertid var häraf en följd, att Banken, då intresset icke ordentligen betaltes hvarje halft år, hade fria händer att genast och utan vidare omgång, förfara med deri pantsatte Fastigheten enligt 59 §. Banko Ordningen; och således straxt kunde låta utmätning öfvergå Gäldenären för hela Lånet.
Vid sådant förhållande, och då af handlingarne inhemtas , ej mindre, att, enligt de från befälhafvande Amiralen i Carlskrona insände inventeringsoch besigtnings-instruraenler, hvilka vid den speciela granskningen varit företedde och jemväl i StatsUtskottet äro att tillgå, men, i anseende till deras vidlyftighet, här ej kunna intagas, de, till följd af K. Mils ofvanberörde Wådiga 460 Stats-U [sköttens befallning till förrådet i Carlskrona irilefvercrade effecter, Proviant samt sjukliuspersedlar, uppgått till 79,189 R:dr 24 sk. 10 r:st., än ock, att de i Helsingör aflefvererade och för Kronans räkning emottagne varor uppskattats till i3,g23R:dr 3l sk. 10 r., eller sammanlagdt förenämnde nu ifrågavarande Summa af R:co R:dr g3,ii3: 8. 8. anser Utskottet samma belopp rätteligen vara afdraget från den af sednare handelns återgång liärflutne Statsförlust. Enär den uti g:de Puncten uppställde satts, att, vid försäljning af ett äldre och mindre brukbart Fartyg, vinsten bör beräknas icke till hvad Köpeskillingen öfverstiger Fartygets vid försäljningen ägande värde, utan endast till det belopp, hvarmed densamma öfverskjuter jemväl kostnaden lill nybyggande af ett dylikt Farjyg efter förbättrad Construction, innebär en efter Utskottets tanka uppenbar origtighet, kan Utskottet icke gilla de beräkningar, hvilka elter denna princip blifvit uppgjorde, utan förblifver Utskottet i denna del vid sin redan yttrade öfvertygelse, att såsom vinst å förra handeln måste betraktas allt hvad Köpeskilliugarne förde försålde skeppen öfverstigit det dem åsatte välde uti de af Vederbörande Flottans Embetsman upprättade värderings-instrurnenter, till förringande af hvilkas trovärdighet någon bevisning liittils ej blifvit i laglig ordning förebragt.
För det första vill jag anmärka, att då LagUlsk. icke medhunnit en sä vigtig förändring, som här är i fråga, förr än i elfte timman, eller man må gerna säga i tolfte, sä hade det i min tanka varit vida bättre att LagUtsk. förklarat alt motionen icke kunde till någon åtgärd föranleda, än att framlägga detta förslag, dä en så stor brådska råder; ty det är icke möjligt att man skulle kunna besluta så genomgripande, så i alla hänseenden vigtiga förändringar, som de nu föreslagna, då man verkligen icke ens har tid att tänka sig noga in i dessa förhållanden. Redan denna omständighet, att ärendet så sent inkommit, är i min tanka en ganska vigtig anledn. till afslag. Några andra aumärknuhar jag också alt göra. Först och främst har LagUtsk. här angripit R. o. Ad:s privilegier, och det torde behöfvas tid, innan R. o. Ad. beslutar att frånsäga sig det återstående af de fä privilegier, sorn R. o. Ad. ännu har qvar. I min tanka är det icke skäl att nu så här i brådska gifva bort dem, utan att närmare tänka sig före i detta hänseende. Således kan jag för min del icke gå in på att borttaga dem vid detta tillfälle. I öfrigt äro genom detta Betänk, föreslagna åtskilliga förändringar i anledn. af den återremiss, som egt rum. Dä dessa motioner förra gången föredrogos, yttrade jag och flere andra oss ganska mycket emot dem. Detta har LagUtsk. likväl mycket litet omnämnt, Den 2 December. 243 åtminstone icke de skäl, jag andragit och med hvilka R. o. Ad. instämt, hvilka dock äro af stor vigt. Jag nödgas derföre åter nprepa några af dem, och kanske har jag också några nya. Man har antagit att genom denna för ändring skulle en ganska vigtig^sak upliöra, nemi. surrogat för faslighet. LagUtsk. har också helt enkejt föreslagit alt man skulle kunna gifva hort fastighet, ulan att någon surrogering hehöfde ega rum.
Finnes deraf, att tillgångarne, der sökanden Boskillnad vinner, ej förslå till gäldens betalning, varde offentlig Stämning till mannens, hustruns och samtlige Borgenärernes inställande utfärdad, sorn i 5 Cap. g och 10 sägs. Är det hustru, som Boskillnad söker, och undandrager sig mannen att Boets tillgångar och gäld till uppteckning angifva, eller att Bouppteckning, då den gjord blif vit, beediga, vare Lag samma. När offentlig Stämning utfärdas, som nu sagdt är, vare mannen för Lagsökning ej fri, der han ej sin egendom till Borgenärerne af träder. 20 Exp. Utsi. Förslag till und. Shifv. Uli R.Sl:s, vid r823års Riksdag, i förevarande ämne till E. K. M. aflåtna underdåniga skrifvelse har blifvit anförd t, hurusom det uli 8 Cap. 6 för Enkas befrielse från all under äglenskapet tillkommen gäld, stadgade vilkor, att hon skall hafva egendomen rätteliga afträd t, blifvit i så måtto olika ultydt och tillämpadt, att en del ansett det gemensamma Boets afträdande göra tillfyllest, andra förment, att den efterlefvandes enskilda egendom jemväl borde afträdas, och andra åter, utan att ingå i undersökning, huruvida egendomen varit rätteliga afträdd, förklarat både Enka och Hustru berättigad, att ej mindre för den egendom, hon begär från det gemensamma Boet undanskifta, än äfven för den hon, efter vunnen Boskillnad, ärfver eller förvärfver, njuta befrielse, icke allenast för Sterbhusets gemensamma skulder, utan äfven för dem hon genom underskrift förbundit sig gemensamt med mannen betala; hvadan R. St, ansett, att Enka, sorn icke är arfvinge och således icke kan göra sig Urarfva eller afsäga sig eii rättighet, som ej förut heline tillhört, således icke kan afträda annat än sin egendom, eller den hon redan tillförene egt, fastän lion ej deröfver varit fullt rådande.
Frihe» lctig wärdigpek up höjd dä ankage närmsste Hufwudman derest sadan sinnes, sate etc. här mäste m n wäl säga: blifwer nägon Zuswudrnan för Adelig Ätt upphörd etc-, ty en Adelsman kan bil Friherre och derföre icke wara Hufvudman dä ingen förändring kommer i fräga. Dessutom får jag fräga om icke en till Friherre upphöjd AvelsmanS äldste Son, bör/ä bibehålla Hufwudmanna rättighet för Aveliga Ät en om Fadren den ägt, sä länge Fadrui lesiyer, och om Hufwudmanna rätten kan frälpännas honom förrän esler Fadrens död, da Sonen först blir Friherre, och dermed bör förhältas pä sätt denna tz stadgar. Detta har na'urligtwis endast afseende pä de Ätter som, pä sätt Z7 § i Regeringsformen föreskrifwer, blifwa lill högre »värdighet ipphöjde. Zeur Islorstenstolps: Det tyckes som till laglig Hufwudman e», widjlräcktare rätt fordras än annars De af Äilen som äro inom Riket synas dä snarare döra bade fä intaga Ätlens rum och Fullmagt asgiswa» äerp 606 Den n November. Zerr Silfverstolpe, 6uttak ^brskam: I denna § siar, att om någon asiviker ur Riker och icke begär Konungens Lejd, fär han icke sura pä Riddarhuset. Min anmärkning gar ut eadast pä en felaktig ordställning. Jag hemställer huru det stu e tillgä att nägon som i egenskap af rymmare tvistades Utrikes kunde sitta här pä Riddarhuset. §. l4. Herr kotlrlieb, dä u i denna z stadgas att den som aflagt trooch huldhets-ed äc en främmande magt det oagtadt får härstädes utöfwa sin Rits' dagsmanna ratt, mäste härwid flere betänkligheter uppkomma.
– Jo, saken är den att Elin, syster-min, är fint och litet klemmigt uppfödd, och passar på ett rikt och fint herrskapsställe, men intet hos fattigt torparefolk, så’na som vi, för skulle hon göra så’na hårda och grofva sysslor, utegångsarbete och allt som der förefaller, så skulle hon snart dra’ lungsot på sig, så vek och spenslig, och smal, som ena vedja, som hon är, för hon ä’ minsan båd’ villig och itagande, men när hon ska’ bära en vatt-så med mig, så känner jag att ho’ svigtar, fast ho’ intet vill låss-om ’et, och till utegångsarbete har hon hvarken händer eller krafter, och efter jag nu ä’ som mor för ’na – tillade Lena, och torkade litet i de krut-torra ögonen – så ville jag så gerna rikomdera henne dit hon passade och fore väl, och jag vet att jag kan med godt samvete ställa hit henne, för lika vek hon ä’ med grofsysslor, lika snäll, flitig och dugtig är hon med fint arbete och sittegerning. Hon dra’s nu minsan med en väf, så ilaker att jag ville intet ta’s med ’en för aldrig det, för illa går han, och tungt som bara skam, och mörk ä’ han, och den molar hon med så käckt, slår ihop den så tyget blir tjockt, som ett skinn, och slätt som en is, utan en enda knuta, hvarken öfver eller under, fast det jemt går utaf hela tjoget trå’er i stöten. Och syr alla slag, gör hon alldeles som ena symamsell. Denna klänningen har hon sytt åt mig, och dessa handskarne med, och på detta halsklädet har hon sytt ut ena blumma i hörnet, och här på mitt hufvekläde har hon stoppat en stopp, som knapt öga kan skönja, för jag råkte rifva ut ena ruta på en buske i somras. Mamsell Sara smålog åt hela denna meritlista, men var i det hela ganska nöjd, ty hon hade alltid tyckt mycket mera om Elin än om systern och fann att Lena hade ganska rätt, äfven om litet egennytta var med i spelet.
Eljest vore det endast en skänk till nuvar:de innehafvare af masugnar, ty vare sig, att dessa gått från man till man genom köp, skifte eller arf, har deras värde alltid blifvit bestämdt efter den skatt de draga. I fråga om taekjernstillverkningens tillstånd vill jag, såsom den siste talaren yrkat, icke hålla mig vid det förhållande, som under 1 år kan hafva inträffat, utan vill gå tillbaka några år och i detta fall följa de officiella upgifter som varit Utsk. meddelade för åtskilliga descennier. Af dessa upgifter visar det sig, att under åren från 1837 till 1841 utgjorde tillverkningen 522,278 Sk?/. St.v. från 1832 till 1846 upgick den till circa 607,000 Sk??, från 1847 till 1851 vardén 714,824 Sk??. och från sistnämnde år till år 1855 upgick den till ett medelbelopp af något öfver 800,000 Sk??. Denna lilla exposé utvisar, att taekjernstillverkningen ökats med 100,000 Sk??, under det att priset från 6 R:dr 8 sk. per Sk??, småningom stigit till dess nuvar:de höjd 13 Hulr 16 sk. b:ko. Går man till år 1855, eller det år hvarunder K. M:s Nåd. Författning om tackjernsutförseln utfärdades, ökades tillverkningen på en gång med 200,000 Sk??., på samma gång som priset stegrades. Om det nu är en sanning, hvilket jag påstår är svårt att bestrida, att den näring hvars produktion årligen ökas, på samma gång som priset på varan stegras, är det ju också påtagligt, att det icke kan vara riktigt att lindra dess skatter på andras bekostnad. Af dessa skäl synes det mig vara klart, att någon nedsättning i tackjernstionden icke f. n. kan vara af behofvet påkallad. Då likväl, sedan Utsk. fattat sitt beslut, K. M. har, såsom Hr Montgommerie Cederhjelm uplyst, till R.
Plenum utlät sig Herr Professoren Doctor Munck af Rosenschöld, att då ingen af Höglofl Ståndets Herrar Ledamöter , enligt hans förmodan, fästat uppmärksamhet vid den af Herr Baron och StatsSecreteraren gjorde framställning, nödgades Herr Professoren sjelf dervid anmärka, att ehuru han icke af StatsRådets Protocoll tagit anledning till den tacksamhetsgärd, som han åt Herr Baron och StatsSecreteraren frambar, ansåg 14 Den 4 April. han likväl intet hinder i Grundlagarnes förö* skrift för sig eller andra Ledamöter af Con* stitutionsUtskotlet, att inför Stånden åberopa Herrar StatsRåders och SratsSecreterares underdåniga yttranden i sådana mål, som icke äro af hemlig beskaffenhet. En af Ridderskapets och Adelns Medlems mar har således bestämdt yttrat en tanka, hvaruti det Höglofl. Ståndet förmodligen man grannt instämmer. En annan af Ridderska-' pets och Adelns respective Ledamöter, som må hända vid närmare pröfning sig äfven derom förenar, har, utan att omtala någon otydlighet i RegeringsFormen, till Höglofl. Ståndets bedömmande framställt en förfrågning, som till närvarande icke blifvit direct besvarad. Ingen har således väckt nägon fråga, att RegeringsFormens föreskrift i förevarande ämne vöre otydlig, och någon sådan fråga lärer ej heller med skäl kunna uppstå, då, enligt 83. §. Grundlagarne i hvarje särskildt fall böra enligt deras ordalydelse tillämpas. Mindsta orsak att hänvisa någon till ConstitutionsUtskottet har sålunda icke förefunnits, helst ingen §. af Grundlagarne ålägger förfrågning i det som är klart, eller förmenaf Ståndet att sjelf fatta det som är tydligt. Men, då saken emedlertid tagit den sällsamma vändning, såsom vore det vådligt och inconstitutionelt, att
En kall marmorsten på grafven, en glänsande ärestod, en gyldne minnespenning, må gerna för efterverlden bevara snillets och förtjenstens rätt till hågkomst, men den angelägnaste omsorgen bör dock blifva att skydda lör nöd och brist dem, som på jorden stått med de bortgångne i närmaste förening. Skalden och Tänkaren Thomas Thorild, Professor Regius och Bibliothekarie i Greifzwald, död år 1808, har efterlemnat en ännu lefvande, och numera i hög ålder stadd Enka. Vid mannens frånfälle befanns, enl. hvad Geijer, jemte Silfverhjelm och Carlander, i deras tio år sednare afgifne anmälan för prenumeration å Thorilds samlade skrifter, yttrat, att ”dessa skrifter voro det enda arf, Thorild kunnat lemna åt en älskad familj, hvars skydd och stöd han, genom alla en husfaders dygder, alltid, och slutligen i ganska svåra och förstörande tider, var; hvadan man gjorde sig desto mera försäkrad, att Svenska allmänheten med tillfredsställelse ville omfatta detta tillfälle att egna ett offer åt minnet af en man, hvars snille skulle gjort hvarje land heder, och nu, efter döden, hedrade det fädernesland, der för hans lycka föga fanns något rum”. Men denna påräknade fördel blef, — såsom af Professor Atterbom i dess värderika arbete: ”Grunddrag af Svenska Vitterhetens häfder”, femtedelen, vitsordas, — i rimligt afseende för Thorilds anhörige alldeles ingen. ”De lingö”, fortfor han, ”ej röna huruvida Svenska nationen vore hugad att underlätta deras vilkor. Om någon, förlagskoslnaden överskjutande, summa hann inflyta, kom dock till dem ej ett runstycke deraf; den gick samma väg, som åtskilliga Thorilds skrifter, hvilka nu synas för alltid förlorade. Det ena med det andra försvann nemi. i oredan af den konkurs och sinnessjukdom, som tyvärr afslutade förläggarens, den hedervärde Bokhandlaren Wiborgs bana”. Professor
Till följd häraf anse kommitterade det vara riktigast, att ett artilleri, icke talrikare än det svenska, i likhet med det norska, icke fördelas i fristående regementen, utan att den inom ett visst område förlagda artilleristyrka väl har en artilleribefälhafvare, men att chefen för artilleriet är hela corpsens chef. I samband med denna grundsats bör befordran för officerare gå inom hela vapnet och icke inom regementena. Detta medförer dessutom för vapnet flera väsentliga fördelar. Att alla sker lika rätt, och att slumpens välde inskränkes, utöfvar ett godt moraliskt inflytande. Det inträffar nu ganska ofta, att officerare, som i subalterngraden haft en viss tur sinsemellan, erhålla i kaptensgraden en helt olika, utan att skicklighet och duglighet dertill något bidragit. Ett förebyggande af sådana ojemnheter synes vara en synnerligen stor vinst. En annan fördel, som befordran inom hela artilleriet medförer, är, att en större rörlighet inom vapnet och en lifligare håg för detsamma uppstår. Detta torde blifva händelsen isynnerhet med de yngre officerarne. Då en ung officer anställes vid ett regemente, der hans ständiga förblifvande mera är undantag än regel, blir han mindre böjd att begränsa sin synkrets inom de der rådande tjänstgöringsförhållanden, utan håller tankarne vakna för sitt yrke i allmänhet, på det han vid förflyttningen till en ny verksamhet icke må behöfva stå tillbaka för sina nya kamrater och komma i förlägenhet inför sitt nya befäl; han blir äfven mindre böjd att tidigt inlåta sig i sådana ekonomiska förhållanden, som förminska hågen för tjensten. En ytterligare fördel är, att ensidighet och fördomar regementena emellan upphöra, samt att det, som är godt och fördelaktigt på ett ställe, äfven banar sig väg till de andra, och att befintliga brister genom jemförelserna småningom försvinna. Att för närvarande en viss ensidighet inom regementena är rådande, lärer icke kunna förnekas. Hvarje regemente liksom sluter sig inom sitt skal, går sina egna vägar och vidhåller företrädet af derstädes rådande förhållanden.
Ser icke hur jag beklagar mig som inför en mor, vill du icke glömma att jag är en man, att jag är en soldat, som med ett ord kan tämja menniskor och jag nedlägger min magts tecken och jag anropar om nåd för mitt lif. Hvad gagnar det, då du förr har sagt att en RYTTMÄSTARN. kreatur; jag begär endast medlidande som en sjuk, LAURA (har närmat sig honom och lägger sin hand på hans panna). Hvad! Du gråter, man! RYTTMÄSTARN. har icke en man ögon? Har icke en man händer, af samma föda, såras han icke af samma vapen, värmes han icke och kyles af samma vinter och vi icke? Om ni kittlar oss kikna vi icke? Om ni förgiftar oss dö vi icke? Hvarför skulle icke en är o manligt! Hvarför är det omanligt? LAURA. Ja jag gråter, fastän jag är en man. Men lemmar, sinnen, tycken, passioner? Lefver han icke sommar som en qvinna? Om ni sticker oss blöda man få klaga, en soldat få gråta? Derför att det hos dig. Mins du att det var som din andra mor Gråt du, mitt barn, så har du din mor igen jag först inträdde i ditt lif. Din stora starka kropp saknade nerver, och du var ett jättebarn som anicke var önskad. tingen kommit för tidigt till verlden eller kanske ANDRA AKTEN. RYTTMÄSTARN. mig och derför föddes jag utan vilja. Jag tyckte ett, och derför fick du råda; jag blef, jag som i Ja så var det nog; far och mor ville icke ha derför att jag skarfvade mig när jag och du blefvo kasernen, inför truppen var den befallande, jag var hos dig den lydande, och jag växte vid dig, såg upp till dig som ett högre begåfvadt väsen, lyssnade till dig som om jag var ditt oförståndiga barn. Ja så var det då, och derföre älskade jag dig LAURA. som mitt barn.