Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På de ställen, hvarest byskogen blifvit delad emellan alli för många, blifva lotlerna så små, all derå icke kan åstadkommas något ordnadt skogshushå11 ningssä11, och denna skogsskiftens ringhet förorsakar vanligen ytterligare förstöring af skogen. Om egaren af ett sådant skifteskall i och för husbyggnad fälla några större träd derå, måste han nedhugga hela sin skog. Genom det större trädets fall förstöres de mindre, och det är således klart, att derigenom åstadkommes en större skogsspillning. Vore åter en dylik byskog gemensam, så kunde eli träds fällande icke göra en sådan skogsförödelse, ty delägarne kunde då gemensamt aflöna t. ex. en skogvaktare, som skötte skogen, så att en ordentlig traklhuggning, som erfarenheten visat vara det enda riktiga, kunde blifva der införd. Man säger visserligen, att derigenom skulle upslå hinder för den enskilde att åtkomma den skog lian behfifver; men äfven i delta fall har erfarenheten besannat, att på allmänningar, der ett sådant hushällningssåll är infördt, kan denna olägenhet afhjelpas derigenom, att om den ene delegaren behöfver ett större hygge, medgifva de öfrige honom att anticipera på de årliga hyggena. Vid sådant förhållande, och i likhet med hvad Utsk:n i serskilda Betänk. JU 30 ang:de skiftesverket hemställt, ansågo Utsk., att vid laga skiften det skulle bero af skiflesförrältaren och gode männen alt bestämma hvilken del af skogen eller om bela skogen kan till traklhuggning indelas, och om sådant för delägarne är förmånligt, äfvensom Ulsk:n tillstyrkt, att, om till följd af sådana beslut skogen undantages, den skall' ställas under Jägeri-beljeningens tillsyn. Detta är orsaken lill den lydelse, sednare mom. af punkten erhållit. På grund af alla dessa skäl tillstyrker jag bifall lill Ulsktns förslag, med de förändringar deri, jag i början af della anförande omförmält. Hr Ribbing: Såsom Frih.
Vi veta visserligen att för några få år sedan fanns en afart af Judarne, som arbetade på en återflyttning till det fnrlofvade landet, som hade upgjort en plan att dit samla alla Judar, och att denna afart understöddes af några förmögnare trosförvandter i England, men största delen af Judarne i Frankrike och Tyskland betraktade denna kolonisationsidé mera såsom hugskott liknande mångfaldiga andra dylika-försök att hopsamla anhängare för alt praktiskt försöka någon ny samhällsidé; och kort lid derefter förföll äfven hela saken om jag ej irrar mig. Detta är något som en hvar och till och med Ulsk:s ledamöter känner. Jag tror således verkligen icke, att Utsk. kunnat med full öfvertygelse och på allvar föreställa sig, att i Sverige nu bosalte Judar vänta eller ens längta att tinder sin lifslid få flytta till det förlofvade landet. Denna premiss, som Utsk. lagt till grund för sitt tillstyrkande, är således hvarken mer eller mindre än en fiction. Nu anhåller jag, att 11. o. Ad. ville följa Utsk:s resonement vidare. Sedan Utsk. talat om den väntade Messias, säger Utsk.: ”om lian (det är förmodligen Juden) ock derför i flere hänseenden kan befordra det landets väl, i hvilket han befinner sig, sä kan han dock icke betrakta detta land såsom sitt egentliga fädernesland och han kan derför icke blifva full medborgare i ett samhälle som en icke Jude kan blifva det.” Här är nu först och främst en premiss, som ålen fiction, hvarefter följa 2:ne afdelningar af en slutsats, af hvilka den ena är haltande och den andra falsk, emedan om man säger: ”lian kan derför icke,” så hänför sig detta derför till upgiften om Iron på en uppenbarelse af Messias enl. Utsk:s framställning i den föregtde meningen; men denna sats är, såsom jag nyss visat icke sann och slutsatsen blir således äfven oriktig. Denna falska slutsats använder Utsk. sedan såsom en ny premiss, då det säger, alt han, Juden, icke kan blifva medborgare i den fulla mening som en icke Jude kan blifva det.
Domkapitlet i Strengnäs, med vitsordande af hvad sökanden anfört, förklarat sig desto heldre tillstyrka bifall till berörde anhållan, som det förnämligast varit Wikanders större duglighet för lärarekallet, som förskaffat honom förtroendet af en ansvarsfullare befattning än den af duplikant, och detta förtroende såväl då beredde honom en minskad inkomst, som ock numera utestänger honom frän en billig likställighet med sina i tjenstgöring jemnåriga, men redan i högre lönegrad uppflyttade medlärare. I anledning häraf och då vikarierande lärare och duplikanter i det väsentliga måste anses befinna sig i samma förhållande, och då vidare de förra i de flesta fall mäst åtnöja sig med en icke obetydligt mindre aflöning än de sednare, under det att för bestridande af vikariater i allmänhet erfordras större skicklighet och erfarenhet än för duplikantbefattning, hvarmed vanligen är förenad tjenstgöringsskyldigbet endast i de lägsta klasserna, anser jag mig böra i underdånighet hemställa, att Eders Kongl. Maj:t täcktes till Rikets Ständer aflåta nådig proposition derom, att samma förmån i afseende å uppflyttning i högre lönegrad, hvilken vid sednaste riksdag blef extra lärare och duplikanter medgifven, må utsträckas äfven till Wikander och alia dem, hvilka vid läroverken såsom vikarierande lärare tjenstgjort, på det sätt att de bland dem, som under längre tid än fem år före verkställigheten af den vid 1856—1858 årens riksdag beslutade reglering af rikets elementarläroverk varit anställde vare sig såsom extra lärare eller duplikanter, eller ock såsom vikarier, och hvilkas tjenstgöring blifvit väl vitsordad, må berättigas att från och med år 1864 såsom Bil. M 1 d) till Kongl. Mnj:ts Nåd. Prog. M i, om Stof sverket 1862. 57 grund för högre lönetur beräkna sig till godo sammanräknade antalet afslutade läseår öfver fem, som de på sådant sätt tjenstgjort.
Han hade därefter dövat sin ungdomskärlek i vilda orgier, men aldrig besegrat den. Kärleken uppträdde med ny styrka, sedan Petros med en vink, att Hermione ännu icke förgätit honom, undanröjt försöken av hans högmod att inför sig själv förneka tillvaron av en obesvarad och hopplös böjelse. Och nu hade kärleken uppflammat i full låga i Hermiones grannskap, vid åsynen av hennes sköna, milda och lugna anletsdrag. Karmides kände en len hand, som fattade hans och förde den ifrån hans panna. Han såg upp. Hermione stod framför honom, och hennes ögon skimrade av en fuktig glans. Karmides blickade djupt in i dessa ögon. Han ville övertyga sig, att vad han såg icke var synvilla. Då hon sakta drog sin hand tillbaka, skyndade han att fasthålla den. - Karmides, sade hon, prisade vare gudarne! Jag har återfunnit dig. - Hermione! Karmides' ögon skymdes av en tår, men det ljuva leende, som låg över flickans anlete, återstrålades av hans eget. Det rådde en tystnad, som ingen ville störa. De betraktade varandra och kände i detta ögonblick endast den långa, smärtsamma skilsmässan, den sälla, oväntade återföreningen. - Min älskade broder, sade Hermione slutligen, du skall nu glömma dina sorger och vara lycklig. - Ack, mina sorger! Säg: mina förvillelser, Hermione! - Och du skall med glad tillit bedja gudarne om den maka, som ditt hjärta önskar, som avsäger sig allt för att följa dig i lycka och olycka, till höghet eller ringhet. Jag vill även bedja gudarne om denna gåva, den bästa av alla, åt min återfunne Karmides. - O, gör det, Hermione. Dig skola gudarne höra. - Jag vill omtala för min fader detta möte ... - Ack, din fader hatar mig, och han har skäl därtill ... - Nej, jag skall visa, att han icke hatar dig. Jag vill omtala för honom vårt möte, och det skall icke dröja länge, innan han uppsöker dig och återför dig till det bo, från vilket du flög bort. - När får jag återse dig? - Snart och hädanefter ofta, Karmides. - Kanske i morgon?
Theorien om en steril consumtion, alt nemi. som sådan anse Den i2 Maj f. m. 37 den, hvarigenom ingen produet erhålles, har visserligen i statsoeconomien antagits såsom en riktig benämning; men den är icke derföre mindre oriktig, ty ali förtäring utöfver det högst nödvändiga skulle då vara sådan. Då likväl de förstörda ämnena bereda för andra tillfälle att alstra surrogat, så är det sterilt consumerade ensamt sterilt för consumenten sjelf, men produetivt, i det det bereder tillfälle till afsättning för en produet af samma slag, hvilken annars måst uteblifva i brist af tillfälle till afsättning. Jag anser det vara i hög grad angeläget, att R. o. Ad. samt R. St. vidtaga sådana beslut rörtde bevillningen, att successive alla afgifter, hvilka ojemnt trycka, blifva afskaffade. Inkomstbeloppet är den norm, efter hvilken afgifterna till staten böra bestämmas. Sedan inkomsterna äro beräknade, kunna Ständernes fullmägtige i Banken och Riksg.cont. beräkna , huru stor procent skall betalas. Om någonsin Sverige skall kunna öfvergå från en ojemnt fördelad beskattning på jorden till ett förnuftigare beskattningssystem, måste man frångå en sådan bevillningsgrund som den närvarande, hvarigenom man det ena året har stora öfverskott och ett annat kan hafva brist. Jag tillstyrker återremiss. Gr. Cronhjelm, Otto Au g.: Jag är af flera talare förekommen, men vill i korthet redogöra för mina tankar i detta ämne. Lika med den siste talaren har jag någon anliänglighel för det system, som 1810 antogs, och skulle önskat, att det med några förändringar vidblifvits. Men då jag ej har hopp, att det nu kan upplifvas, och då jag tror, att hvarje sådan genomgripande reform bör framställas af högsta magten, måste jag inskränka mig till det system, som de sednaste tiderna varit antaget, synnerligen som en genomgripande reform i en sådan sak är farlig samt medför både omkostnader, besvär och bekymmer såväl för uppbördsmännen som för de skattdragande.
Egentligen är hela er novell så osant och illogiskt hopkommen, att den borde helt och hållet ignoreras, men — som ni genom denna berättelse hos dem, som, utan att känna till de förhållanden ni vidrör, hastigt ögna igenom den, kunde sprida ett dåligt omdöme om oss och vårt arbete, ha vi känt oss manade att offentligt bemöta densamma. Ni framställer oss kvinnliga posttjänstemän, som om vi först vid mognare ålder, efter att hafva blifvit bedragna på våra förhoppningar om lifvet, sökte inträde i postverket, och som om vi då vore mer eller mindre ointresserade af det praktiska arbetet. — Detta är icke överensstämmande med verkliga förhållandet. Vi kvinnliga tjänstemän — såväl som de manliga — söka oftast vinna inträde i postverket strax efter afslutade skolstudier, och särskildt de kvinnligas intresse för arbetet skarpes däraf, att vi ju fortfarande ha att kämpa mot de gamla fördomarne mot kvinnan i det sociala lifvet. Af de äldre af våra manliga kamrater, med hvilka vi arbetat tillsammans i många år, tro vi likväl, att vår arbetsförmåga bedömes oberoende af dessa fördomar, och därpå framhålla vi som bevis det genmäle, ni redan erhållit af » Onkel Adam junior ». Detta genmäle är för oss kvinnliga tjänstemän af mycket stor betydelse, och har hans vänlighet att vilja offentligt tala till förmån för kvinnoarbete beredt oss ofantligt stor glädje, under det vi äro nog elaka att föga fästa oss vid att — låt oss använda edra egna ord, där ni vid ett enda tillfälle sagt något sant — » den yngsta extra ordinarie med harm piotesterar mot att likställas med en kvinnlig, om hon också varit anställd i verket tjugu år. » Det andra skefva i eder teckning, som vi ej vilja låta passera oanmärkt är, att ni låter edra hjältinnor klaga öfver det tröstlösa i sin ställning. Så låter det alls icke i verkligheten. Efter Kongl. generalpoststyrelsens nya lönereglering för extra biträden är det proportionsvis lika ställclt för de kvinnliga och de manliga tjänstemännen, och detta erkännes äfven tacksamt af Kvinnoklubben är således både till nytta oss. Visserligen kunna vi endast som tillföroch nöje för sina medlemmar.
En November-eftermiddag är i sig sjelf en halfskymning; och vid den högt flammande lågan, de gnistrande rökpelarne, såg det nästan nattligt ut. På den skrofliga hällen hvilade Gabriella på Rosenbergs utbredda kappa, och den höga purpurn på hennes friska kinder lånade från eldskenet ett slags gloria, hvaruti hela hennes intagande figur tog sig förträffligt ut. Rosenberg låg vid hennes fötter och betraktade henne med vänliga blickar; men det vore icke enligt med sanningen, om vi försäkrade att han dervid glömde bergshålan och sina sidenpackor. Tvertom, då han nu åter var dem nära, föreföll det honom som de också måste finnas på behörig ort. Erika satt på en upphöjd sten och instruerade Petter, som nu gått i befattning med kaffekoket, medan Birger gick af och an. Sjelfva holmen utgjorde en gigantisk klippa, sönderstyckad, såsom det förekom inbillningen, genom en jordoch hafsomstörtning. Vid dess fot lågo tusentals musslor och olikartade stenar kringspridda; men förgäfves sökte ögat efter en buske, en enda rot: intet tecken förefanns till någon växtlighet. ”Men, söta Rosenberg,” sade Gabriella otåligt, ”skola vi icke gå och se efter sakerna? ”Vi böra icke öppna blocket, förrän vi äro färdiga att lägga in. Låt det först blifva litet mera skumt.” ”Så du talar, huru skall Erika och jag då se att sy in sidentyget?” ”Värm åtminstone upp dina små händer, innan du tänker på att sy!” invände Rosenberg, i det han afdrog hennes handskar och började med sina kyssar och sin varma andedrägt sätta rörlighet i Gabriellas halfstelnade fingrar. ”Jag skall taga stenen i sigte och sedan kasta en blick ifrån bergspetsen utåt sjön,” sade Birger; och en stund derefter gaf han med sin näsduk den dubbla signalen att blocket syntes orördt och passagen fri. En återsignal från Erikas svarta florshufva underrättade honom att kaffet var färdigt och väntade. ”Så doppa då af mina rara skorpor, Ella, och se icke så orolig ut!” yttrade Erika leende, i det hon på nytt räckte Gabriella den gula nankinspåsen med de alldeles färska skorporna.
Brefvet den 26 Maj i832, blifvit af Extra utgiftsmedlen tillagdt Advocat-Fiscalen P. Staaff för utförande af Kronans talan i en bördestvist, bar Utskottet, enär det otvifvelagtigt berott af Kongl. Maj:t, att till Krono-ombud i omförmälde tvistefråga förordna den person, som dertill atlsetts mest lämplig, funnit till någon åtgärd å Rikets Ständers sida icke böra föranleda. Spanmåls-Creditiv-Fonden. § '4- (Pag. Som de af i835 års Revisorer anmärkte förhållanden, rörande undsältnings-åtgärder efter i832 års missväxt i VesterOch Norrbottens Län samt Jemtland jemväl i de senare Revisions-berättelserna omförmälas, har Utskottet ansett lämpligast att i ett sammanhang, under §§ 154 och i56, yttra sig om ifrågavarande ämnen. Stats-Utskottets Utlåtande, N.-o j6. 7 Chartce-Sigillatce-Verket. § i5. Utskottet, som instämmer i den af Revisorerne yttrade tanka, i fråga om behofvet af ökad tillsyn å Chartae-Sigillatas-Förorclningens behöriga efterlefnad jemväl i landsorterne, bar funnit sig böra å detta ämne fästa Rikets Ständers uppmärksamhet med hemställan, det Bevillnings-Utskottet må erhålla uppdrag att afgifva förslag till de åtgärder, hvilka kunna anses nödiga för vinnande af controll derå, att, äfven i landsorterne, chartering underkastade handlingar verkligen blifva med behörigt slämpladt papper försedde. Kongl. Krigs-Collegium. Artilleri• Afdelningen. § 16. Den af Revisorerne framställda anmärkning i afseende på formen för denna Afdelnings räkenskaper, har jemväl blifvit i 183«y års Revisionsberättelse förnyad, hvarföre Utskottet i detta hänseende åberopar nedanstående § 94. § *7* (Pag. 39.
% Hvad, 1 afseende på Räkenskaperne inota Råneo Verket, må finnas nödigt att iagttaga», Bihang lill Riks* St* Prot. f'8S.J• f>:te Sami, 2v7.‘o $3 4<i<i Banco XJtskettets Betänkanden. i följd af förevarande utgrening af BanquenS rörelse , öfverlemnas till BancoStyrelsens pröfning; och varda Herrar BancoBullmägtige i öfrigt auctoriserade, att vidtaga sådane åtgärder dervid , och i allmänhet till bevarande af Banquens säkerhet, hvartill omständighsterne tunna föranleda. Bikets Ständers upplysta bepröfvande underställes detta vördsammeligen. Stockholm den 3 December 1823. Ankom den 6 Dec. Memorial till Rikets Högloft. Ständer, angående verkstäld votering , till afgörande af dtsiillige frågor, rörande Reglementäriska Stadganden för de i Städerne Götheborg och Malmö blifvande DiscöntContoir, derom RiksStåndens Beslut funnits sinsemellan stridige. Sedan EancoUtskottet, förstärkt till det antal ^Ledamöter af hvarje RiksStånd som 73 §. Riksdagsordningen föreskrifver, nedannämnde lag i ofvan omförrn äldte ändamål samrnantradt; sa och efter det tvänne i afseende på 12 och 13 *§, förekomne skiljaktige beslut, sålunda ära sammanjemnkade, att Högv. PresteStåndet lörande den förre, instämt med Högloft Rich. BancoUtskåttets Betankandén. 403’ derskapet och Adeln och Hederv. EondeStån. det, samt rörande den sednare förenat sis> med. Högloft. Ridderskapet och Adeln, och Väl loft.
Kanske at Friherre klljariL torde behaga läka förfalla sik yrkande om en inrerims Fullmägtigö wal efter Herr Major Lrsel? Friherre llljerrg. Allt för gerna, men jag får den äran tillika förklara, at jag ingalunda welat döma Major Lissl ohördan. Häruti hördes mänga af Ridderskapet och Adeln in, stamma. Friherre Lil iverscbölö, !Xlils. Dä det ar afgjordt, at Major Zlsel bör afhälla sig ifrän sin befattning med Riksgälds» (lonroirst, bör det wäl ock afgöras, om någon annan skall resa til Stockholm för ak upsylla hans tjenst. Herr Grefwe» och Landk.Marstalken. Dek är redan förklaradt, at Friherre lagerbjelke ar nöjd at resa. Herr von Lngsltröm kan, såsom RiksgäldS>Lomvirsts Oexnrersä, ej skilljas härifrån. Friherre Zilkvsrtebolö. Dä yrkar jag va dek kraftigaste wal af en imerims Fullmagtig i Major Lisels ställe. ^ Herr ^älerf^srre, i^xel. Jag kror mig ej behöfwa göra någon relervsklon som skulle innebära en förklaring, ak jag ej welat döma Major 8rae> ohördan. Jag har aldrig pästätt honom wara brottslig, uran blott jäfwig; och detta är bekräftadt, genom en redan bifallen kroxolmvn. Jag har blott yrkak och 484 yrkar ännu at OireKion ma göras fulltalig, snarare M äil någonsin. Friherre Dliorr, Dags, förenade sig med Friherre I)s treer, och wodde derjamle, ak ja snart man walde en annan i Mch>r Slssls ställe, sä more han so. som j sörlid dömd. Harwid hördes ganska manga ropa: Nej, blott jasivig. Friherre Ikorr, Hemställde aswcn, om icke bäga ge Herrar Fullmägkige borde anmodas at afresa. Hans Lxcsilanes Herr Grefwe» och L ari d t marsk a! k e n.
Datum ut supra. X Mzzr//re. 0/z/zvzg zz/ /Vz-Zozo/Zz?/ ö/-vez' t^zzzzzzzee-^z-z-zzz/ezz, /zz?//e/ zzz/zzz' //zzzz.z zi/zz^z/ /fozzzzzzgzzzz z L/zr/z5-/lzzz/e/ zz ä'/zzo/z/zzz/zzzv ^/ott z/ezz L /)eeezzz/zez^ Zz^//./. Närvarande: llun8 1'ixeeltenee Iustitias-8tats-Ninist6rn Herr Kritierre 6l^//ezr/zzzzz/, ////-. Zz// /t. 8z. /VoZ. z .8azzz/. ^ z z.-/ Kr/z. Vrilierie LVre/ -no/r , IHIiei'I'6 Vrilierre ^Vö^e/r/a/^^ I'rdterre Laesen för Vinunce-Oepurlemenlet 8lul8-kädel d/rM^/re u^^Iu8le lill ^n8lerinA etl, i ölveren88turnmel86 meri Ivon-;!. Id^en lrund-eu88u, l^ongl. Nu^:l un8elt vuru ul den 6e8kullenltel Vo 6-?. 3 att de Irorde af 8taten Irestiidas, lrar Longi. Naj:t lrärigenom velat till Likets 8tänders 8tats-Dtskott i Väder öfverlemna ett sammandrag af lrerörds redogörelser, Irvaraf inlremtas att, efter afdrag af inllutne medel för L auetion försålde lr^ggnads-materialier m. m., ifrågavarande kostnader uppgä till ett sammunräknadt lrelopp ak t^ratiofem tusende t^ra Hundrade ^ttiotvä
Med öfvertygelse om vår nuvarande Statsförfattnings visa grundläggning, då Regerings-Formen lemnat åt Regenten vidsträckt magt till nyttig verksamhet och för de större missbruken af dess myndighet satt hinder, som böra förekomma dem, och band, som icke utan våld kunna brytas, är det således icke uti någon väsen dtelig del af vår första Grundlag, som jag vågar föreslå ändring eller tillägg; det är endast uti vissa former för den inre Styrelsens utöfning. 5 § uti Regerings-Formen bestämmer antal och benämning af Ledamöterne uti Stats-Rådet, och nästföljande §§ föreskrifva de skyldigheter, som äro dessa Konungens Rådgifvare ålagde. Ibland Stats-Rådet finnas endast 2:ne Stats-Ministrar, hvilka hafva särskildta befattningar jämte den att vara Ledamöter af Stats-Rådet, nemligen Justitise-StatsMinistern, såsom äfven Ledamot uti Konungens Högsta Domstol, och Stats-Miuistern för Utrikes Ärenderne, som enligt 11 § dessa Mål inför Konungen föredrager och anmäler. Mig synes likväl, att äfven för Inrikes Civiloch Krigsärenderne borde finnas Stats-Ministrar af lika värdighet med de förenämnde. Af de skäl, som kunna anföras till denna förändring, vill jag nämna några, som i mitt omdöme bevisa nyttan deraf. Det tillhörer Konungen ensamt att besluta om alla de ämnen, som uti Stats-Rådet föredragas, likasom det är hvarje Ledamots af Stats-Rådet skyldighet att taga Bilaga A till Exped. N:o 8. 215 kännedom af de ärender, vid hvilkas föredragning han är närvarande och (har) rättighet att deröfver yttra sig. Men, lika som man icke kan fordra, att en Konung skall känna alla omständigheter af sitt Lands ställning, fördelar och behof samt detaljerne af alla Styrelsens grenar, kan man ej heller rimligtvis vänta en fullständig kännedom häraf hos hvarje Ledamot uti Stats-Rådet. Om också Män kunde finnas af denna vidsträckta omfattning uti snille, kunskaper och erfarenhet, så kan likväl deras tid icke medgifva att fullkomligt öfverlemna sig åt befattning med alla grenar af Landets Styrelse-detaljer.
Nej; kommer nämnde mom. att erhålla denna lydelse: ”att för den händelse, innan nästa Riksdag, en eller flera Pri vat-Banker skulle upphöra, Banko-Fullmägtige åläggas, attantingen på den ort,der sådan Privat-Bank finnes, inrätta en Afdelning af Rikets Ständers Bank, för att från och med den tid minskning i låne-rörelsen vid Privat-Banken börjar, under den förvaltning, Fullmäktige finna godt förordna, och enligt af dem meddelad instruetion, bedrifva discontoch hufvudsakligen Creditiv-rörelse samt hålla uppoch afskrifnings-räkning på ungefärligen enahanda vilkor, som den ifrågavarande Privat-Banken; hvarvid iakttages, att sedel-emissionen från en sådan BankAfdelning fortgår i behörig proportion mot Privat-Bankens sedel-indragning; eller ock, om sådant anses mer lämpligt, för berörde ändamål anvisa nödiga medel åt Bankens vederbörlige Låne-fonder och Contor. Under åberopande, hvad Borgare-Ståndets beslut beträffar, af det yttrande, som förekommer vid mom. Litt. a), har Utskottet, då i afseende på mom. Litt. b), hvilket uti Ridderskapet och Adelns beslut motsvaras af mom. Litt. b) och c), de öfrige 2:ne Stånden ellerPresteoch BorgareStånden, varit skiljaktiga endast angående den föreslagna ersättningens belopp och Bonde-Ståndet allena i Utskottets förslag i denna del instämt; härigenom skolat inbjuda Ridderskapet och Adeln, Prestesamt BorgareStånden, att biträda Bonde-Ståndets beslut. För den händelse åter, att .'fine Stånd icke skulle uti en sammanstämmande mening sig förena, lärer för erhållande af Contra-propositionen votering i förstärkt Banko-Utskott till en början böra ske efter följande proposition: é 20 Banco-Utshottets Memorial, N.-o 55. Den, som anser, att till Contra-proposition i nästföljande votering skall antagas Ridderskapet och Adelns beslut i mom. Litt. b) och c), röstar Ja; Den, det ej vill, Nej. Vinner