Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad dessa kartors utgifning från trycket angår, sä ehuru Kongl. Majit icke förbiser fördelarna utaf det andra bland ofvannämnda, af Professoren Erdmann i detta hänseende uppgifna, alternativa förslag, nemligen särskild gravering, utan terrain, af den utaf Topografiska korpsen upprättade militärkartan i s^iaels skalan, hvarigenom erhölles ett arbete, hvilket till prydlighet och fullständighet skulle kunna sättas i jemnbredd med de bästa, utrikes utgifna geologiska kartor: finner Kongl. Kongl. Maj:ts JYud. Proposition J\s 17. 31 Maj:t likväl, nied afseende å den härmed förenade, betydligt ökade kostnad, Sig af sadan orsak vara förhindrad att förorda detta alternativ, utan föreslår Rikets Ständer att, med antagande af det ofvan framställda tredje alternativet, för nästa statsregleringsperiod ställa ett reservationsanslag af 10,000 R:dr till Kongl. Maj.ts disposition till bestridande af kostnaderna för gravering och tryckning i TntJniro:dels skalan af de blad utaf landets geologiska karteverk, som efter hand blifva fullbordade. Ofvannämnde af Professoren Erdmann afgifna underdåniga 'berättelser, jemte dertill hörande kartor osh öfriga bilagor, skola tillhandahållas det Rikets Ständers Utskott, som kommer att handlägga detta ärende. Kongl, Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. C A R L. Ludv. Almqvist, Utdrag af Protokollet öfver Civil-Är enden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Rädet ä Stockholms Slott den 27 Oktober 1859. Närvarande: Hans Excellens, Herr Justitie-Stats-Ministern, friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Stats-Ministern för Utrikes-Årendena, Friherre Manderström, Stats-Råden: Wallensteen, Gripenstedt, Almqvist, Ehnemark, Herr Grefve Hamilton, Lagerstråle, Björnstjerna och Malmsten. Slutligen uppläste
Greflve kläm ilron, ^äolp>fi I^ucl^viA» ön. skade, at som stadgadt finnes, at wid Riksdagar inga andra ämnen förehaswas, än dem Konungen prv^one» rar, pa sätt före 1630 warit manligt, samina Lxprefs ^ äfwen kunde fa befallning medföra kleni krorocollsc före 1630, pa det deraf mätte utrönas fättet huru den riden warit »vanligt. 216 Hwllket allt, uppå af Herr Grefwe» och Landt-Mm skalken, bifölls: och skulle Lx^>rekken här, vm med det skyndsammaste affardas. Likaledes och sam de andra Stånden redan wörö atskillda, bcsiölS at vsburalionan med tilkännagiswande af Riddcrskapets och Lidelns beslut, om Ikcmillen til Lauco-Utstotlet, skulle under nästa Ulenum afsandaö. Sluteligen andreg Han-s klxcsllsncs Herr Grefwen och Landt - Marskalken, at twanne Le. damöter af Lanna-Utstottet, Friherre 8iac!<s!!i.mA och Herr Lraunerbjslm, latit anmäla sig för sjukdom skull icke wara säkre at ifrån Stockholm återkomma; hwar. före Herrar UleAarcrnL af Första och Tredje Clasterna anmodades ac i eftermiddag genom behöriga Wal upfylla deras ställen. HöglofligRLdderskapet och Adeln atskilldeS klockan ; pä 5- In 6äem krorocolli ch. 6. Lilvsrsto!^>s. Thorsdagen den i. Maji. ricnum klockan half förmiddagen.
Arbetsfolk i släderne, sorn icke äro lagstadda och ej eller njuta ständig arbetslön, utan arbeta för dagspenning, eller efter serskild öfverenskommelse och beling: Mankön: 1 Stockholm: Ogifte och Enk/ingar samt gifte utan minderårige barn, R:dr Gifte samt Enkl ingar med ett minderårigt barn —: —- Gifte samt Enk/ingar med flere minderårige barn frikallas från denna afgift. 1 öfrige städerna: Ogifte och Enklingar, samt gifte utan minderårige barn —: 3a. — Gifte samt Enklingar med ett minderårigt barn —: 16. — Gifte sand Enklingar med flere minderårige barn äro från denna afgift fria. Qvinkön: Ogifta eller Enkor äro från denna afgift fritagne. (Se Stats-Utsk. Mern. Näst efter Chirurger, upptagas Concert gifvare; Utländska och Inländska, erlägga förskottsvis för hvarje Concert, i Stockholm R:dr 3: samt i alla öfriga städer och 01 ter , 16.— (Se Slats-Utsk. Mern. Under rubriken Försäljare af utländska lottsedlar, upptages: Bevillning';-Ut skot tets Betänkande , N.o 5 a. 7 Första Classen R:dr 20o: Andra dito ,> too: — -— Näst derefter: Försäljare af inländska enskilde personers lottsedlar, i händelse sådan försäljning tillätes, i två C/asser: Första Classen R:dr 20: Andra dito 10: — —- Pdg. i5. (Se Bev.-Utsk. Uti. N:o 27, pag. 17.) Informatorer hos enskilde, lika med tjensteman, se z:dra (Se Slals Utsk. Mern. Skol-1 ärare, som antingen hafva egna skolor eller biträda vid sädana inrättningar, lika med tjenstemän , se zaira (Se Stats-Utsk. Mein. N:o 438, pag, 12.) Pag. ig. Förändrad lydelse:
» Ett matt, lycksaligt leende lekte på hennes läppar. » Efter Mauds födelse återkom min sjuklighet och har alltjämnt tilltagit. Jag drog mig åter inom mig själf, oförmögen som jag var att göra något för andra. Nu känner ni min historia, så när som på dess sista blad. Det är snart fullskrifvet, äfven det. Jag vill ej uppehålla er längre. Gud välsigne er! » Öfverväldigad af rörelse kysste Annie ännu en gång den fina handen och smög sig sakta ur rummet. Några dagar senare hade Agnes upphört att vara till. (Forts. o. slut i nästa n:r.) För Iduns litterära pristäfling utgår inlem ningstiden den 1 instundande augusti. Inom denna dag böra vara inlemnade alla skrifter, som täfla på de tre första grupperna enligt planen: 1) Den bästa novell eller roman om minst femton oktavark vanligt romanformat — pris ett tusen kronor. - 2) Den bästa novell om ungefär fyrtio så godt. Men tänk så intressant! Alldeles som hos en sultaninna i ett sådant där otäckt tillbommadt harem! Tesupén var riktigt utsökt, och Ann-Sofis historier räckte till hela tiden. Det hon berättade om kanslirådet Z:s sista bal, där den enfaldiga Alma försade sig, när hon skulle tala franska med monsieur Chose, så att alla ungherrarne sågo ut att ha roligt, fastän de förstås inte ville visa det; Alfred den rödhårige, som skall in vid artilleriet, frustade ut en hel mun glace på sin systers väl för sjunde gången förevisade alpackaklädning, ja, det törs jag rakt inte tala om. När jag skulle gå och redan stod i tamburen, medan betjänten satte på mig galoscherna, skrek Ann-Sofi till: » Nej, men ditt arbete har du ju alldeles glömt! » » Ja, det ligger visst inne i kabinettet », måste jag bekänna. Där hade det legat hela tiden, och lika mycket var gjordt, då jag gick, som när jag kom. Hemma voro pappa och mamma uppe ännu. Det lyste från pappas rum ut i salongen, och jag gick in för att se om mina gamla raringar litet. Pappa satt vid sitt skrifbord och plitade. » God afton, min stumpa », helsade han.
Och Anna Rehn kan också tala själf om ren kärlek, om lifvets skönhet och glädje. Hon skall bedja Erik Ivarsson bygga ett ungdomens hus, dit hon finge skaffa talare efter sitt val, och dit man kunde samla ungdomen äfven till läsning af goda böcker. Ja, här i Österdalen skulle uppstå grenar af K. F. U. K. och K. F. IT. M., en kristlig förening af unga män och kvinnor. Om blott Erik Ivarsson ville se allt som hon och hjälpa henne att realisera alla dessa drömmar! Hvad gjorde det, om världen skulle kalla dem dårar, om de själfviska skulle känna sveda i ögonen vid en sådan syn! Det rätta har ändå en lockande makt. Några skulle lif vas till efterföljd. Det skulle komma att tändas en kärlekens sol i Östadalen. Det skulle blifva en ny, en lycklig tid. Sådan var hennes käraste framtidsdröm. Men det höga berget stod mellan henne och den. Hon måste lämna den, lämna byn, lämna Erik Ivarsson bakom det höga berget, där Anna Rehn, hennes kärlek och sköna tankar ej kunde nå honom. Var det rått att så lämna honom? Min läsare! En sådan fråga uppstår ej hos Anna Rehn. Men jag, som berättar dig hennes historia, vill framställa den till ditt åtgörande. Om en man älskat en kvinna så som Anna Rehn älskade Erik Ivarsson, hur illa hade det ej varit att låta henne vara i okunnighet därom? Hvilken stöld från hennes lif att så undanhålla henne ett rike af kärlek och skönhet, som var beredt åt henne af Gud och som hon kanske kunnat få nåd att mottaga och uppskatta med den fulla återkärlekens förmåga och rätt! Allt det I viljen, att människorna icke skola göra mot eder, det gören icke heller I mot dem. Kunde icke Anna Rehn uppsöka Erik Ivarsson och öppna sitt hjärta för h o n o m? Det skulle kunna hända, att han älskar henne. Och då skola hennes ord bringa högsta fröjd till hans hjärta. Och om det är så, att han icke älskar henne, icke hittills har tänkt på henne, så skall hon kanske vinna honom, sedan han fått veta, hur kär hon håller honom. Hur mången man har ej vunnit sin brud efter flere års tvekan hos henne! Det anses vackert, om en man är så uthållig i kärlek. Ar då ej sådant lika skönt hos en kvinna?
Utskotten tillstyrkt, det Capital inbetalningar af äldre Fastighetslån sko? 426 Banco Utsiottttt Bettini anätti - la genom nya 1 ?. n utgå, intill nästa Riksdag, är val en grace; men då detta likväl är det högsta, hvarmed Hög loit. Utskotten trott sig böra underlätta jordbruket, sa vågar jag vördsammast underställa dess behjertande, huruvida X/andtmannen derigenom kan upprätthållas, under närvarande tryckande belägenhet: —■ För min del skulle jag tio, att ett betydligare understöd i denna del vore nödvändig, och vågar således föreslå: alt en ny Fond för lån å Fastigheter på landet mätte bestämmas till minst goo,ooo R:dr årligen, jemte utlåning af Capital inbetalningar, intill nästa Riksdag. Den nya Fonden kunde med, skäl tagas af Allmänna Magazins-Inrättningens Creditiv, för att slippa göra ett alldeles nyit anslag härtill. Uån, dem Banquen utlemnar, af hvad benämning som heldst, gifva icke den säkerhet, som lån på Fast egendom lemna; då beläningssutnrnan icke får öfverstiga Udel af Hemmanens uppskattade värde. Örn än det oförmodligen inträffar, att låntagaren skulle blifva uturstandsatt uppfylla sin ingångna förbindelse, så är dock Fastigheten med första inteckningen, för Banquen alltid ett säkert hvpoteque, i hvars hand den än ma komma; således måtte det icke vara äfventyrligt, söka uppmuntra jordbruket med lane-biträde från Rikets Höglofl. Ständers Banque. Att desse mine enskilde tankar måttevfå åtfölja Höglofl.j Utskottets Betänkande till Rikets Höglofl. Ständer, derom anhåller jag vördsammast. A* Banco-Uis'kottets Bet ärik find em, 427 Af Herr 0. Nilsson: Det har ej varit, mig möjligt , att, tinder Höglofl. Finance-Beredningens öfverläggningar upphernta tillrätkeliga skäl för en del åsigter, som, dels blifvit delade af Pluraliteten, dels af åtskilliga Herrar ^Ledamöter yttrade, såsom förnämligast: 1:0
Sjette d:o ... )' » 3: 75. Sjunde d:o » » 1: 50. och för löneförmåner särskildt, efter förut stadgad grund. Biljard-egare, för hvarje biljard, der så kallade parti-penningar betalas, i Tre klasser: \ 1 Stockholm och Götheborg: Forsla klassen — I öfriga Städerna: Första klassen * R:dr R:mt 75: — Andra d:o » » 56: 25. Biljarder på inrättade Sällskap och Klubbar, samt vid Helsobrunnar, se mom. 2. Bokhållare, se Handels-expediter. Byggmästare-, Skepps-, i Fern klasser: Första klassen Öfrige Byggmästare, lika med Handtverkare, §. 9. Cassörer, se Ilandels-expediter. Chirurger, med praktik, samt Badare och de, som hålla Rakstugor, i Fem klasser: Första klassen Femte d:o » » 2: 25. fi Bevillnings-Ulskoltets Betänkande M S. Commissions-Coniors Föreståndare och 1 # Hande|s.expediter. Commissionärer, ehvad de äro borgare eller ej j Direktörer, Theater-, vid andra än Konungens Spektakler, erlägga årligen minst R:dr R:mt 18: 75. Entreprenörer, Renhållningsoch Lyklländntngs-, i byra klasser: Första klassen R:dr Runt 15: —• Andra d:o » » 7: 50. Tredje d:o » »3: 75. Fjerde d:o » » 1; 50. Faktorer, se Handels-expediter. Fiskare, ehvad de äro borgare eller ej, i Nio klasser: Förslå kl assen R:dr R:mt 15: Andra d:o » » 11. Tredje d:o » » 9: Fjerde d:o » » 7: Femte d:o » » 6: Sjette d:o • » » 3: Sjunde d;o » » 2: Åttonde d:o » » 1:
Emot 22:dra punkten, deri Utskottet tillstyrkt godlgörelse af allmänna medel för den vederbörande räntetagare tillkommande forsellön, bar hos Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet blifvit anmärkt, dels att någon rättsgrund icke förefunnes, hvarför statsverket, till ersättande af ifrågavarande för de skattskyldige föga känbara kostnad, skulle betungas med den betydliga utgiften af 60,000 r:dr årligen, dels att, enär för bestridande af denna utgift skulle erfordras motsvarande bevillning, den tillstyrkta eftergiften af räntegifvarnes ersättningsskyldighet alltså komme alt ega rum på andra skattdragandes bekostnad. Utskottet får, i anledning häraf, erinra, att då de räntetagare, hvilka äro berättigade att, så vida de dem anslagna spanmålsindelningar lösas med penningar, tillgodonjuta ersättning för forsellön, icke kunna, vid indelningarnes ifrågaställde indragning till statsverket emot godtgörelse genom kontanta anslag, betag s rättigheten att få nämnde forsellön uti godtgörelsen inbegripen, rnen, å andra sidan, de nuvarande räntegifvarne, i händelse indragningen kommer att ega rum, desto mindre synas billigtvis kunna och böra åläggas att forseliönen ersätta, sorn räntegifvare, hvilkas räntor redan för närvarande äro kronan behållna, njuta befrielse från forsellöns erläggande, så lärer följaktligen häraf blifva en följd att ifrågavarande ersättning bör af statsmedel bekostas. På grund häraf och enär förberörde 22 punkt blifvit af Borgareoch Bonde-stånden bifallen, har Utskottet funnit sig böra vidblifva sitt i ämnet förut afgifne yttrande.
Tvertom synes antalet då komma att ökas än vidare med 4 nya ledamöter. Emot all billighet är sålunda stridande, att denne för arbetets jemna gång nödige och oumbärlige ledamot, som delar lika möda och ansvar med de öfriga, skall fortfarande åtnöjas med ett lill tredjedelen emot den verkliga lönen beräknadt arfvode. Jag hemställer vördsamt, att K. M:s nåd. propos. måtte bifallas, och full lön för en ny assessor i Svea Hofrätt anslås. K. M:s nåd. förslag till förhöjda löner för Hofrätternas samtliga ledamöter, har äfven blifvit af H. StatsUtsk. afslaget på skäl, som dermed icke synas äga minsta sammanhang. Ehvad förändring än må blifva uti Statsrådets organisation, och nya lagförslaget må antagas eller icke; så lara väl Ilofrälterne ändock komma att qvarblifva såsom domstolar i landet. Att än längre fördröja en afbehofvet påkallad löneförhöjning, för en förmodad, åtminstone ännu för längre tid aflägsen spridning af Hofrätterna till ilikets provinser, innebär en obillighet, isynnerhet sedan, enl. sednare författningar, en mängd ärenden blifvit flyttade ifrån collegierna till Hofrätterna, hvilka med sålunda ökade göromål bibehållits vid samma löner, när de förra, med minskning i deras arbeten, sett sina villkor betydligt förbättrade. Om någon skilnad i löneanslag för den ena Hofrätten emot den andra skulle kunna ifrågasättas, hvilket jag likväl anser olämpligt, vore visserligen Svea Hofrätt den, sorn i anseende lill lefnadsorlen dertill främst borde komma i fråga. Jag anhåller vördsamt, att detta mitt anför, malte bifogas återremissen lill II. StatsUtskottet. Gr. Frölich, David: Jag förbehöll mig, då den punkt, som rörer minister-staten i förra plenum förevar, att få framdeles göra några tillägg, och anhåller nu få uppläsa ett skriftligen författadt yttrande, som jag tagit mig friheten att till en början gifva namn af species facti. Gr. Frölich uppläste derefter följande: Species facti. 1:0 Enl.
Jag erkänner, att jag har varit böjd mera för att accedera till den modification, som Gr. Mölner föreslagit i afseende pä vattenoch brödstraffet. Jag har såsom skäl derför ansett det vara af vigt att de personer, som dömmas lill detta straff, icke afhållas så länge från sina hem, att det kostar Staten mindre att försörja dem en kortare tid, och att icke församlingarne under tiden hetungas med fattigvården i och för deras familjer; men alla dessa skäl hafva, jag erkänner det, måst vika för de högre skäl, som de lagkloke här hafva anfört, hvartill jag äfven måste lägga den erfarenhet jag sjelf äger om huru vattenoch brödstraffet betraktas. Jag vet nemi. att det förhållande inträffat, alt personer, som verkligen hafva ägt tillgångar att betala dem ålagde böter, likväl ansett sig böra un - Den 28 A p r i 1. 215 danhalla desse tillgångar och hellre undankastat sig vattenoch brödstraffet. Jag kan således icke ifra för bibehållandet af detta straff. En annan betänklighet har jag lika med flere talare hyst emot det s. k. latitudssyslcmet; meri denria betänklighet ar ock lill största delen undanröjd, dels derigenom alt jag funnit, att denna latitud icke är utsträckt till det omfång, som man vanligen föreställer sig, dels ock af den omständighet, att det alltid vid pröfning af sjelfva lagförslaget står R. St. öppet att i della afseende vidtaga de inskränkningar, som kunna anses nödige. Jag har ansett det i allt fall vara min [iligt att torskälla mig så många underrättelser i detta ämne, som möjligen stöde att erhålla, och jag har då af en författare, som Hr Wallman äfven åberopat, nemi. Professor Miltermayer, hemlat den upplysning, alt i Österrike, hvarest eli lalitudssystcm redan i 40 är varit i lagstiftningen infördi, jurislerne dock klaga deröfver att detta laliludssyslem icke är nog vidsträckt. Samme författare har äfven uppgifvit, att man i Preussen föreslagit latitudssystemets införande, hvarå han uppgifvit exempel, sorn kunna återfinnas i 2:dra lomen, pag. 133.
Från Iduns läsekrets. Hemlighetsfulla krafter. » Kvinnan är en stor samfudsmakt. Stilla och okändt o c h osynligt är hennes inflytande — och på något annat sätt bör det icke heller vara — men det gör sig gällande öfver allt i samfundet och verkar i« hemlighet, liksom j o r d e n s dunkla, hemlighetsfulla krafter. » Då jag häromdagen satt och läste i en bok, fick jag plötsligt se dessa den danske teologen Monrads ord — ovillkorligt kom jag då att för mig själf framkasta den frågan: » Månne vår tids kvinnosakförare tänka på samma sätt? » — » Nej, långt därifrån, » blef utan vidare funderingar mitt tysta svar. Men nu trängde sig lika ovillkorligt en annan fråga på mig: » H v e m har rätt? Monrad eller de andra? » Denna gång blef det dock ej så lätt att finna ett nöjaktigt svar. För min egen del tvekade jag ej att genast instämma med Monrad, alldenstund jag länge hyst samma åsikt, som han i det ofvan citerade uttalar. Månne kvinnan i själfva verket skall kunna utöfva ett större inflytande i världen, om hon uppträder offentligt o c h talar för hvad som ligger henne o m hjärtat? Månne det icke kunde gå lika bra, o m männen stiftade lagar och kvinnorna uppfostrade det unga släktet till aktning för och omutlig åtlydnad af dessa lagar? Så här säger Aristoteles: «Alla, som fundera på konsten att styra människosläktet, hafva blifvit öfvertygade, att statens öden bero på ungdomens uppfostran. » Aristoteles var j u en förståndig man — inte sant? Eller menar man, att kvinnorna skulle stifta U r notisboken. &gt;8es8ans se.isa » förlofvad! Förliden fredag eklaterades i Köpenhamn förlofning mellan Carl XV:s dotterdotter, den 19:åriga prinsessan Louise, och prins Fredrik af Schaumburg-Lippe. Prins Fredrik, som sålunda vunnit den täcka och älskliga prinsessan Louises hjärta o c h hand, tillhör en släkt, som väl är rätt gammal, men hvars suveräna värdighet knappt kan föras längre tillbaka än till trettioåriga krigets senaste dagar, då ett giftermål förskaffade den dess nuvarande besittningar.
StatsUrskottet medgifver Medlens anslående härtill, men med det uttryckliga vilkor, att anslaget icke göres förr, än ordentligt Contraét blifver med Församlingarne uprättadt, och af Riksens Ständer godkändt, hvarigenom Församlingarne uttryckligen, och på det kraftigaste skola' tillförbinda sig att alla ännu återstående reparationer fullborda och Kyrkan för everldeliga tider underhålla. För min del1 kan jag ej annat än anse denna formalitet öfverflödig, då Församlingarne redan i deras underdå, niga inlaga till Kongl, Maj:t försäkrat sig vilja Klosterkyrkan emottaga, iståndsätta och för framtiden underhålla, emot erhållande 1:0 af Collett 25? StatsUtskoltets Betänkanden. och Stambok öfver hela Riket, sorn redan blifvit dem i Nåder b^viljadt, samt 2 ;o dessa öfverblefne reparationsmedel. I min tanka kunde medlen genast anslås, och i RiksgäldsContoiret insättas, då upgörande på billiga grunder och lagligt Contraö med trygghet kunde öfverlemnas åt Kongl. Maj:ts Nådiga omsorg och höga beslut. Den formalitet, Höglofl. Utskottet äskat, skall nödvändigt förorsaka en tids utdrägt, som, efter den noggranna kännedom af omständigheterne, jag enligt mia Embetspligt bordt inhämta, hindrar hela verkställigheten af Förslaget om Klosterkyrkans emottagande. — Försam lingar ne som äga ganska knappa tillgångar äro i en bekymrande belägenhet. Foga befolkade, skulle de vara belåtne med en Kyrka af medelmåttig storlek. Klosterkyrkan, som nu af ingen begagnas, är mångfalldigt större, än för deras allmänna Gudstjenster behöfdes. Den gamla Stadskyrkan är äfven större, än att de kunna mägta, den samma underhålla och iståndsätta; — Och denna sistnämnde Kvrka är i sådant förfall till Tak, Takresning, Hvalf, Torn och Golf, att dess längre begagnande synes vådligt för Innevånarnes lif och lemmar
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. §§ 5 och 6. Biföllos. Frih. Wrede: I denna § har Utsk:t gjort en afvikelse Irån K. M:s Propos., deri att Utsk:t insatt räf bland de djur, som få förföljas inpå andras egor, äfven om djuret icke förut är sårarit. Jag har alltid ansett som en vigtig grundsats, att hvar och en utan främmande intrång eger rätt att disponera öfver sin jagtmark, och att detta tillägg skulle hos oss, mer än i andra länder, kunna bidraga till intrång i denna rätt, är lätt att inse, då man vet att räfven finnes i alla provinser och trakter af riket. Men hvad blir väl följden? Jo! hvar och en kan alltid vänta sig besök af en s. k. räfjägare, och huru skall man val kunna erhålla visshet om han är i rätta ärender stadd eller icke? Man har till försvar för Utsk:ts beslut anfört, att räfven vanligen jagas med drifvande hundar, och att man icke skulle kunna begagna detta jagtsätf, orri man icke finge förfölja räfven in på andras egor. Det må så vara, men jag anser detta jagtsätt vara det minst ändamålsenliga, och att förgiftning, sax, grop m. fl. äro långt bättre. Dessa jagtsätt äro dessutom för hvar och en tillåtna. Den förra slags jagten deremot är ett slags liebhaberi, och den, som vill utöfva densamma, må bereda sig tillstånd dertill al sina grannar. Jag anser stor vigt ligga deruppå, att ordet »räf» bär utgår, och att §:n således får den lydelse, som den har i K. M:s Propos.; hvarföre jag också anhåller om bifall till §:n, med uteslutande af ordet »räf.»