Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är föreskrifvet, alt depositionsbevisen skola innehålla, att en viss ränta för dem skall gifvas, men det finnes ingenting som förbjuder dem alt äfven innehålla, att Den 23 April f. m. 21 en viss uppsägningstid skall å dera få äga rum, på det att icke privatbankerne mätte blifva nödsakade alt dera belt basleligeu inlösa. Dessa 3 procentssedlar kunna på detta sätt få ett ganska stort förtroende. Privatbankerne bafva ganska lätt alt på kortare lid få penningar, sora icke behöfvas, bos sig insatte, äfvensom det bär i Stockholm lätteligen kan bcdrifvas, att alla de depositioner, som icke ovillkorligen skola std inne i R. St:s Bank, blifva derifrån lyftade samt burna till commissiouären för privatbankerne, hvilken åter insätter penningarne för nämnde bankers räkning uti R. St:s Bank, sora derför skall betala 2 proc. Det är ganska vigt för privatbankerne att på delta säll få penningar deponerade i R. St:s Bank, hvilka der skyllra rätt vackert, utan alt detta för bankerne medför den ringaste risk. Det linnes icke ett ord näraudt derom, huruvida desse depositioner af medel för privatbankerne uti Riksbanken kunna ske till ett obegränsadt belopp eller icke. Enligt förslaget få privatbankerne beräkna sine assignalioner såväl på grundfondernes hypolhekcr, sora på deras cassabehållningar på guld oell silfver samt de depositioner, sora de hafva i R. St:s Bank. Således ora credilivet vore mycket stort, skulle de kunna utvidga sig rätt betydligt, hvaremot de i motsatt fall finge nöja sig med mäklarecourtagcl af J[ proc. Ora jag icke irrar mig, var det likväl just genom missbruk och underslef med en art af depositionsbevis, hvilka den f. d. disconten i Malmö salle i omlopp och hvarmed den en lång lid betäckte sin cassabrist, sorn denna discont slutligen föll och derigenom vållade tusentals personers olycka. Det är således ganska vådligt att utsläppa så beskaffade sedlar sä der, alt jag så må säga, handlöst i rörelsen.
I anledning af Frig herre Staél von Holsteins anhållan om en påminnelse till Statsoch Oeconom ^Utskotten om skyndsam pröfning af frågan, angående TullVerkets Organisation , forde jag få tillkännagifva , att detta Mål uti StatsUtskottets Inkomst-afdelning redan till handläggning förevarit, samt efter en eller tväune Sess oner lät rer blifva slutel gen i Afdelningen afgiordt. Ad. Prat. IV. B. Friherre Stael von Holstein yttrade, det han, efter den nu meddelta upplysning, angående det skick, hvari frågan om TullVerkets organisation sig för närvarande befinner, afstod från vidare fullföljd af sin begeäran om påminnelse till Statsoch OeconomiasUtskotten, Upplästes och lades på bordet följande från Allmänna Besvärs . och OeconomiteUtskottet den 25. sistledne Februarii allåine Be* tänkanden: 1:0 I anledning af Hans Excellence, Herr Grefve Lars von Engeströms Motion , om en fristad för sådana Personer, hvilka mindre af elakhet, än af tillfälliga omständigheter förlorat medmänniskors agtning ; deruti Utskottet hi mställt , att enär Kongl. Maj:t genom Nådig Proposition föreslagit inrättande af Coryectionshus i Wadstena och Borgholm , samt det vore att förmoda, det ettdera af dessa, eller måhända bägge, varda så organiserade, så att de kunna blifva svarande mot det ändamål Hans Excellence Herr Grefve von Engeström framställt j ansåge Utskottet Resultater* ne af nyssnämnde anstalter böra afbida®, innan. några nya vidtagas ; dock hafva tvänne af Utskottets Ledamöter, Herrar Prostarne Rabe och Kolmodin , i denna fråga varit af skiljagnga meningar, samt tillstyrkt bifall å den gjorda Motionen. 2:0
Äfven jag instämmer deri, att R. o. Ad. må förena sig med Presteoch BorgareSt:n; men jag bör i anledn. af Hr Dalmans anmärkn. förklara, att Utsk. icke kunnat förfara annorlunda, än som skett, emedan 3 Stånd beslutat ett anslag af minst 100,000 r:dr. Hr Dal man: Jag får äfven till prot. anföra den con - Den 26 November f. m. 267 tra-erinran, att det måste vara lika orätt att i contrapropos:n uppföra ett högre anslag, än 3 Stånd beslutat, som alt derstädes insätta ett lägre. Således anser jag Utsk. hafva haft orätt i alla de punkter, der det fört under votering ett högre anslag, sedan det af 3 Stånd blifvit afslaget; men för consequensens skull hade Utsk. åtminstone då icke bort utesluta beslutet å den lägre summan, som befanns i precist enahanda förhållande. Frih. Cederström: Ehuru öfverläggningen är öfverflödig, torde det vara nyttigt att påminna derom, att grundlagen stadgar, att olika beslut i frågor, hvilka ej kunna förfalla, kola, så vidt ske kan, sammanjemnkas. En summa, som af 3 Stånd blifvit afslagen, emot det en annan summa blifvit satt i stället, är altså icke derföre absolut afslagen, utan måste få ingå i sammanjemnkningen. Hr Dalman: Här är händelsen den, att 4 särskilda summor finnas; och jag kan då icke se, hvarföre den ena skall undertryckas för det den är mindre, då en annan upptages, sorn är större, än hvad 3 Stånd beslutat. Men denna tvist är nu likgiltig, enär jag hoppas, att R. o. Ad. instämmer med Presteoch BorgareStm. R. o. Ad. instämde i Presteoch BorgareSt:ns beslut, i följd hvaraf den föreslagna voter:spropos:n skulle förfalla. io:de punkten. Hr Oxehufvud, Göran Adolph:
Munväder, munväder allt det der säger jag dig – eller bevisa om du kan, att ungdomen är lyckligare nu än förr. Hvart jag vänder mig, ser jag bara bleka ansigten och sura miner. Se på Gustaf derborta! Är det ej synd och skam, att se så der upphängd och nedtagen ut som han! Efter Onkelns anvisning såg Julie upp på Gustaf och Kusinernas ögon möttes. Julie rodnade något litet, men Gustaf fortfor att se bister ut. Onkel T. Nå har du ej sett nog på Gustaf än, kära Julie? Behöfs det verkligen så lång tid att se, hur missnöje och trumpenhet högst angenämt sticker fram ur hans sköna ansigtsdrag derborta? Julie, (något förlägen): Men bästa Onkel – Gösta syns ej blek och sjuklig; på det högsta ser han litet oförståndig ut. Gustaf: Oförståndig!! Jag kan väl tänka, att ingen har förstånd utom Herr Säfling nu för tiden! Onkel T. Der ha vi det igen. Gustaf, Gustaf, jag skäms, ta mig fan, riktigt å dina vägnar. Der sitter den der unga, vackra karlen, utan gikt en gång i en nagel, rik och omtyckt af alla, med hela verlden framför sig, och är afundsjuk på en fattig, halfgalen skolfuchs – en sjukling – en – en – en Entusiast! Fy skäm ut dig pojke. Din Farbror skulle, tänkte jag, lärt dig bättre seder, men det är sant, fast han icke är stort yngre än jag, hör han ändå till den här tiden. Amalia: Jag ber om förlåtelse, Julies Far hör till ingen tid, utan till det goda i alla tider. Onkel T. Det var nu rätt väl, att Fröken ändtligen öppnade sin mun i qväll! Jag började nästan tro, att hon gjort tysthetslöfte, och det kunde Fröken väl också ha skäl till, efter hon är Julies Vän, ty hon pratar både för sig sjelf och för sin Vän och för ett par till på köpet, om det så behöfves. Åtminstone vet jag . Julie, (skrattande): Onkel, ställ mig nu icke i bredd med Onkel sjelf, derom anhåller jag allraödmjukast.
Majits nådiga uppmärksamhet på angelägenheten deraf, att anslaget hufvudsakligen användes till förbättrande af sådane vägar, som, enligt de af styrelsen lör vägoch vattenbyggnader uppgjorde planer och förslag, utgöra delar af större vägsträckningar och tillhöra orter, der varutrafiken är lillig. Stats-Utskottets Ullålande, N:o 194. 21 Härigenom anser sig Utskottet jemväl hafva besvarat en af kontraktsprosten Schröder hos Preste-ståndet väckt och till Utskottet remitterad motion, så vidt densamma innefattar hemställan, att anslag för vägförbättringar mätte användas efter en uppgjord plan och företrädesvis begagnas till underlättande af trafiken ä de mest befarna vägarne. 12:o Efter pröfningen af denna anslagsfråga har Utskottet ansett sig böra till behandling företaga ej mindre följande 2:ne hos Borgare-ståndet väckte, till Utskottet remitterade, motioner: a) af herr Jacob Westin, som föreslagit, att, om det af Rikets sednast församlade Ständer till Kongl. Maj:ts disposition ställda anslag af 155,333 r:dr 1<> sk. årligen, dels till anläggning af nya, dels lill (örbättring eller omläggning af backiga eller mindre goda vägar, komme att fortfara, dess användande icke måtte strängt inskränkas till vägar, som tillhöra landet, utan äfven kunna, då Kongl. Maj:t så nödigt och lämpligt pröfvade, lemna bidrag till omläggning eller sänkning af backar inom städers staket, helst i full dessa befunnes pä sådane ställen, att vägen, ehuru liggande inom en tull, endast oegentligen kunde kallas stadsgata; samt b) af herr C. G. Indebetou, som, efter att hafva fästat uppmärksamheten pä behofvet att förbättra de kommunikations-linier, som sammanbinda 2:ne af rikets mest odlade och bebyggda provinser, östergöthland och Södermanland, åtskiljda genom skogen Kålmorden, öfver hvilken 2:ne större vägar leda, båda utgående i söder från Norrköping, den ena förande öster ut till Nyköping och Stockholm, den andra med nordlig rigtning åt Eskilstuna och Westerås, föreslagit, att då, i afseende å den förstnämnde af dessa vägar, undersökning redan blifvit verkställd, Rikets Ständer måtte till en sådan undersökning äfven i afseende ä sistnämnde vägsträckning anslå nödiga medel, äfvensom till verkställande af vägens omläggning på begge ofvanuppgifne vägsträckningar, sedan förslagen dertill blifvit behörigen godkände; än ock nedan upptagne, hos Bonde-ståndet väckte och med ofvanberörde anslagsfråga gemenskap egande motioner, nemligen: c) af Johan Bergström från Skaraborgs län,
En annan ledamot har yttrat, att Utskis grundsats all i hvarje fall hafva bestämda summor uppgifna för Bankens funclioner, borde icke i detta fall frånträdas derigenom, alt man lemnade ytterligare en summa för möjligheten att associationer skulle kunna bilda sig för belåning af spanmål. Jag beklagar alt detta småsinne för Bankens ordnande alt vilja hafva bestämda riksdalerstal för hvarje särskild rörelsegren kunnat vidhållas äfven vid denna riksdag, men hoppas alt någon gång eli BancoUtsk. matte komma alt bildas, nog upplyst för alt finna, del Banken ej ändamälsenligen för framtida bestånd och förkofran kan förvaltas med sådana restrictioner, som bestämma riksdaler, sk. och r:st. Jag yrkar bifall till § 45 med del tillägg jag förut haft äran framställa. H. Ex. Hr Gr. Björnstjerna: Den nytta jag åsyftar med spanmåisbeläning är icke bestämdt riors anläggning. När man i Sverige ser huru bonden är tvungen att betala liela grundskatten på en gång om hösten, och i följd deraf är tvungen, för att erhålla penningar, att sälja sin spanmål till f af värdet, för alt sedermera pä våren nödgas återköpa den af de handlande för flere proc. högre pris, än han sjelf erhöll, sä hemställer jag, om ej det vore en stor välsignelse, i synnerhet för BondeSt., att få belåna sin spanmål på 6 månader, hvarigenom en hvar, som ville låna penningar på ett ägande spanmålsförräd, kunde undgå den förlust, sora nu uppkommer genom tvånget att försälja, för att åtkomma penningen. Hvad angår torkning af spanmål, sä kan jag upplysa, att hvarken i Danmark eller England torkas säden, men belånas lika väl. Men för att nu återkomma till hufvudsaken om anslaget, så tror jag att det lådligaste vore, för att ej öfverskrida den fastställda summan af 1,200,000 r:dr, att samma beslut nu fattades som vid den §, hvilken handlade om belåning af metaller och publika papper, alt nemi.
Men Nanna, oaktadt hon visserligen äfven kände en innerlig tillfredsställelse öfver den lyckliga ändring, som den hittills på lifvets glädje så vanlottade familjens öde tagit, hade dock blifvit förstämd genom den sista underrättelsen, som stod i brefvet, ty den gnista hopp om återesende, hon hittills närt, var nu slocknad, och hennes inre snörades hårdt till af tankan på det glädjetomma lif, hvars mörka svalg gapade som en graf emot henne. Nanna hade emedlertid nu på sätt och vis blifvit invigd i familjens hemligheter, och hade redan tillvunnit sig allas vänskap och förtroende. Barnen klängde sig kring hennes knän och hals, och ville ej släppa henne ifrån sig, då hon slutligen måste gå. Lydia följde henne ett stycke på väg, och vände ej om förr än de kommo i åsyn af Tunanäs. Hon ville då ej gå längre, ty hon fruktade att det skulle kunna förorsaka Nanna olägenheter, om man fick se henne i sällskap med Lydia. Det kostade verkligen på Nanna att skiljas från sin nya vän, och hon lofvade att återkomma så fort hon kunde, och så ofta det var möjligt besöka Lydia under de få dagar hon ännu kom att vistas på Tunanäs. Nanna hade redan förut uttryckt sin önskan, att få någon ung flicka från sin ort såsom sällskap i Stockholm, der hon förutsåg, att de nya bekantskaper hon skulle komma att förvärfva ej så fullt kunde sympatisera med hennes hjerta, som hon behöfde det, och man hade insett billigheten häraf, och till henne sjelf öfverlemnat valet. Väl hade hon helst önskat att få taga med sig Celestine, men öfverstinnan ville ej vidare släppa henne från sina ögon, åtminstone ej innan hon kommit sig ifrån den «förvillelse», som föranledde den nyss skedda brytningen. Men i Lydia fann nu Nanna en vän, med hvilken hon kände att hon kunde komma att fullkomligt sympatisera, och då Lydias hemmavaro numera ej syntes så nödvändig för familjens bistånd, och deremot hennes vistande i Stockholm kunde bereda henne betydliga fördelar, så trodde hon sig ej vidare behöfva tveka att föreslå henne att som en syster taga en plats i hennes hus.
Deras kunffapcr och skyldig* heter äro wida öfwer alla, andra Under-Officerares, »ch kan ej någon som icke känner deras widlyftiga an, 698 Den 12 Deeembek. emuvar, den räll kedömma, Utgn alt wars kännare al Sjö-Mekien. Det ware således orättwist, all dt Elisie i likhet med andra behandlas. 2's Hwad Sjö-Arrillerie Tronppen angär, finu-r jaq obillrgk att denna Tronpp ej erhåller lika gaae med st-rndr Artilleriet, dä nämnde Tronpp ej allenast skall wara Attillerist och Infanterist, utan ock goda Sjömän och kunna tillskapa allt Tägj-verkck, som lil! deras yrke behöfweS» z:o W^dqaende SjömärningS Corpsen, finner jag den alldeles öswrrstödjg. Jag tror wig litet kunna bedöm ma denna salen, och ar sä kr, akt när den Comirie, Kongl. Majit fakt akt reglera FörlwargW>rke«, hinner Utarbeta detta projeet, denna Corps kemmer antingen att nplösaö eller att fammanfläs med ^oi§ DiretteurS-Embetet (hwjlket förut bast tillsytt wid Chart-werb t) och derigenom ej fördubbla kronans utgifter. Som Herr Majoren kirikenberx, nyst kommen fran ekk Ji.fanterieRegemente tillika med ett par af Detz Kamrater, som äro avancerade fran Landtmäka» re ull SiömätningS-Eorpsen, är det förlåtligt, om Detza Herrar ej ännu äro sä noga underrättade. Förr än Slsmätni gs-Corpsenö påtänktes, haswa Finska Skär» garden och flera andra Farwatten blifwik afmätta af Hr. Amiralenoch Hr Majoren klmr med flera, hwil» kas arbeten wittna om deras skicklighet, Men brist pä penningar har astid hindrat Arbetets fortsättande.
Han vände om och gick dit. I porten hejdades han av två mötande män. Som han gick förbi, lade den ene av dem sin hand på hans arm och uttalade hans namn. Obehagligt överraskad, stannade Karmides, mönstrade mannen och igenkände Petros, homoiusianernas biskop. - Klemens, sade denne till ynglingen, som följde honom, gå före mig till staden. Jag skall snart vara efter dig hemma. Biskopen och föreläsaren kommo från pelarfältet, sedan de till Simon helgonet burit hans aftonmåltid. Simon hade efter sin uppväckelse ånyo bestigit pelaren och levde nu sitt sedvanliga liv, om möjligt än mer beskådad och beundrad än förr. - Vad kan du hava att säga mig? frågade Karmides. - Mycket, svarade Petros, om du har tid att höra mig. - Det är vad jag icke har ... - Man kan säga mycket på få minuter. Vart ämnar du dig? Jag kan följa och under vägen meddela, vad jag vill säga. - Vill du icke uppskjuta samtalet till en annan gång? - Det kunde då vara för sent ... - Däri har du rätt. Nåväl, det är mig likgiltigt vart vi gå. - Låt oss då välja första bästa ställe, där vi ostört kunna samtala. Vi hava ett sådant här i grannskapet. De satte sig på en bänk, som skuggades av cypresser. - Vad har du att säga? frågade Karmides. - Något, som torde förefalla dig underligt och vågat, svarade Petros. Vi känna varandra så föga, och likväl får du höra, att jag vill inblanda mig i förhållanden, som synas röra mig alls icke och dig helt nära... - Det är gott. Låt endast höra vad det är. - Min vän, jag har flera nätter drömt om dig, sist förliden natt, och då så livligt, att jag i dag känt en oemotståndlig önskan att samtala med dig. Jag skulle uppsökt dig, ifall jag icke mött dig här. Vad tror du i allmänhet om drömmar? - Petros, jag har i afton ingen lust att filosofera. I korthet sagt: hos mig äro de ingivelser från magen, hos dig förmodligen från himmelen. Vad drömde du? - Jag har tre nätter efter varandra sett dig stå vid randen av en avgrund, och jag frälste dig från att falla däruti.
Hvad för öfrigt dessa Tjenstemäns behandling angår, tror jag ej att rättsgrunder dervid blifvit på minsta sätt åsidosatte. Det står ingenstädes i contractet , att dessa befattningar skulle vara beständige, utan blott temporaira; derföre äro desse tjenstemän ock endast försedde med Constitutorialer, Af MJagazinsDirectionen är till och med begärt, att de skulle få fullmakter, men sådant har blifvit afslaget, just på det ej händerna på Riksens]Ständer måtte bindas. Om vi taga andra länder till efterdöme skölt* vi finna ati jogenstädesEmbetsmäni samm» ställning blifva så väl behandlade som desse. Man ser der dageligen, att Embetsman , hvilka ärp uti full tjenst * blifva, satte på half eller ingen lön, utan afseende pä, om de äro uti behof eller icke. \Ud denna reglering, likasom vid alia andra, mäste ingå uti betraktande Statens förbindelser till desse Tjenstemän i allmänhet, så att icke enskilte personers förhållanden rubbas. Det föreslogs väl äfven inom Utskotten, att man skulle granska hvar och en enskilts förmögenhet, och derefter lämpa ersättningarne, men detta blef förkast*dt, emedan grunden för Statens bidrag bör vara allmän och enahanda för alla. Dessa äro grundsrne för Utskottens tillstyrkande. *54 Den 3 September /", m. Herr Ehrenborg, CasperJag instämmer bufvudeakligen i den åsigt, Herr Munck af Rosenskjöld i detta ämne framställt. Oen erfarenhet han äger om förhållandet i Skåne är fullkomligen enlig med den, jag förvärfvat om en annan Provins i fäderneslandet. Jag skulle tro att orsaken dertill, att Magazins Directionen förfelat sitt ändamål, icke ligger så mycket i förvaltningen, som fast mera i den princip Lagstiftande makten föreskrifva för Inrättningens verksamhet. Den har nemligen haft ett dubbelt syftemål; att upprätthålla Spannmålsprisen och att i behofvets stund tillhandahålla säd för lindrigt pris. De anspråk man gjort sig å MagazinsJnrättningen hafva således stått i rak strid mot hvarandra.
Då, enligt de i 182 § af Riksgälds-kontorets nuvarande reglemente införda allmänna stadganden, rörande de till utgående från detta verk anvisade extra statsanslag, de besparingar, som å anslagen för hvarje särskildt föremål uppkommit, endast i det fall att sådant är uttryckligen medgifvet, få utgå för andra behof, utan skola till Rikets Ständers disposition reserveras, så och med afseende å de i fråga om ett eller annat anslags vidare utgående förekommande, här nedan uppgifna särskilda förhållanden, torde följande återstående behållningar utaf de i ofta åberopade reglemente anslagna summor nu mera kunna och böra anses såsom besparingar och alltså icke behöfva i det nya reglementet upptagas bland Riksgäldskontoret hädanefter åliggande utbetalningar, nemligen: l:o. Återstoden, 1,642 R:dr 22 öre, utaf det vid 1853 och 1854 års riksdag för atlönande af lärare och underhåll af elever samt andra utgifter vid Skepp,sbyggeri-institutet i Carlskrona beviljade och i nu gällande reglementes 81 § upptagna anslag af 5,000 R:dr för hvartdera af åren 1855, 1856 och 1857; varande utaf det för samma institut vid sednaste riksdag beviljade enahanda anslag ett belopp af 5,082 R:dr 84 öre i Riksgälds-kontoret ännu innestående; och hafva Rikets nu församlade Ständer för atlöningen och underhållandet af eleverne vid nämnde institut beviljat ett nytt anslag, som likaledes skall utgå med 5,000 R:dr årligen under den tid, denna riksdags statsreglering kommer att omfatta; 2:o. Det vid sednaste riksdag, enligt samma reglementes 87 §, återstående, och hittills icke disponerade beloppet, 1,500 R:dr, utaf den af Rikets åren 1853 och 1854 församlade Ständer anslagna summa till premier åt kreatursegare.
Den häruti åberopade 90 §, som handlar om det lån, Rikets nu församlade Ständer beviljat staden Christianstad, innehåller i afseende på den för detta lån löreskritna skuldförbindelse, att densamma bör, efter behörigt uppdrag, å stadens vägnar och i dess namn, afgifvas af Christianstads Drätsel-kommission samt vara ställd till Riksgälds-kontoret eller ordres. Men som, enligt hvad inom ofvannämnde Riks-Stånd blifvit upplyst, någon Drätsel-kommission icke finnes i Wadstena, så skulle en sträng tillämpning af nu ifrågavarande feglementariska stadgandes ordalydelse möjligen komma att utgöra ett hinder emot förstberörde låns utbetalning; Bih. till R. St. fröt. 1853—1854. 4 Sami. 1 Afd. 3 Band. 38 Bält. 1 2 Ståts-Utskottets Memorial, N:o 382. hvarföre, vid framställandet af anmärkningen emot detta stadgande föreslagits, att antingen detsamma måtte ur reglements-§:n utgå, eller ock erhålla en sådan lydelse, att Hamnbyggnads-direktionen, som afgifvit förbindelsen för stadens förra lån, äfven måtte få utgifva förskrifningen för den nu beviljade lånesumman. Med anledning af hvad sålunda blifvit anmärkt och upplyst, får Stats-Utskottet tillstyrka, att merberörde §:s sista punkt må erhålla följande förändrade lydelse: ”För ifrågavarande lån bör, före dess utbekommande, Wadstena stads Magistrat och Äldste, efter erhållet behörigt uppdrag, hafva, å stadens vägnar och i dess namn, afgifvit en sådan, till Riksgälds-kontoret eller ordres ställd, skuldförbindelse, som af Fullmäktige godkännes. Stockholm den 29 November 1854. Stats-Utskottets Memorial, N:o 383. 3 Hä:o Ank. tili Exp.-Utsk. den 29 November 1854, kl. 9 e. na. Memorial^ med nytt förslag till § i Riks gälds-kontorets reglemente, angående de staden Jönköping, vid denna Riksdag, beviljade understöd.
StrafF-Balken, jemförde med 4o Cap. 1 §. förenämnde Balk samt Kongl. Brefvet den 20 Dec. 1737, de Koldrängen Jernberg, för hustjufnad, till ett värde af 5 R:dr 9 sk. 7 r:st B:co ådömde böter, 3i R:dr 9 sk. 6 r:st, bort, för den händelse, alt tillgång till deras gäldande saknades, förvandlas, efter stöldens dubbla värde, till 12 dagars fängelse vid vatten och bröd; men Lekebergs Bergs-Tings-Rätt, genom dess ofvanberörde Utslag, istället förordnat, att Jernberg, om han icke kunde böterna erlägga, skulle straffas med så beskaffadt fängelse i 24 dagar, hvarigenom Jernberg, som icke egt tillgång tili böterna, fått undergå delta svårare straff i 12 dagar längre, än som för hans förbrytelse i Lag stadgades; samt hvad beträffade Hjelpsmeden Nyström, hvilken, för det han tillfogat Haramarsmedsmästaren Hägerström ett slag, deraf ben å denne senare blifvit bräckt, bort, enär Nyström icke varit Hägerströms enskilde tjenare, utan endast stått i förhållande till honom såsom hans Mästare, jemlikt Hammarsmeds-ordningen den 26 Aug. 1823, samt i5 Cap. 6 och 9 §§. Missgernings-Balken, jemförde med 34 Cap. 3 §. samma Balk, dömas att plikta 80 Daler Silfvermynt, eller, i brist af tillgång dertill, enligt 5 Cap. 4 §•