Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Båda delarna äro oriktiga, särdeles då fråga är om den embetsman, som kan sägas på båda ställena sitta främst. 2:0 Att Just.Statsministern, enligt Reg.formen, är en bland dem, som, i händelse af Konungs dödsfall, skola vara förmyndare för en minderårig Thronföljare, åtminstone intill dess R. St. sammankomma och förordna derom. Skulle nu, enär Just.Statsministern, i egenskap af domare, ej kan af Konungen afsätlas, Konungen vara med honom ^missnöjd, nödgades Konungen 8o Den 6 October f. m. likväl, dä lian sage sitt slut nalkas, lemna, enl. Reg.foi nien, sitt rike och sin minderåriga son under förmynderskap af en man, som icke ägde lians förtroende. En livar lärer finna olämpligheten deraf. Om derefter en oafsättlig Just.- Statsminister begagnade sitt inflytande såsom den främste bland en minderårig Konungs förmyndare på det sätt, att denne, myndig vorden, funne sig och riket dermed illa belåtna, nödgades han likväl framgent bibehålla denne rådgifvare, med hvilken både hans fader och han sjelf kunnat med skäl vara missnöjda. Kan väl något oriktigare tänkas, än detta förhållande i ett samhälle, hvarest rådgifvarne skola väljas efter Konungens förtroende? Jag säger lika med en af de värda talare, som yttrat sig före mig, att en så besynnerlig sammansättning sorn denna icke lärer kunna uppvisas i något annat constitutionelt land. Säkert hade det ej heller uppkommit hos oss, oin ej händelsen varit år 1809, att det fanns ett Riksdrots, som var den främste ledamoten i Konungens Conseil, den främste ledamoten i Allm. Beredningen, den främste ledamoten i Högsta Domstolen, president 1 Svea Hofrätt m. m. Den, som på en gång hade 4 till 5 så höga särskilda befattningar, tyckte man sig ej kunna inskränka till en enda, utan man ansåg sig böra lemna honom åtminstone 2:ne de vigtigaste.
Jag ville – ville bara veta, hur don Juan brukar gå till väga! Er egenkärlek har gjort er blind ni har gått i min snara ALLAND tar sin hatt. I så fall har ni glömt att draga åt den LOUISE utan att höra på honom. För mig har det varit intressant att studera verldsmannen, den ryktbare konstnären och – kvinnoeröfraren Men ni? Hvad har ni haft för motiv till ALLAND. Motiv? Det fins aldrig mer än ett motiv? Men man dissekerar inte upp det! Det är som att skära i en sångfågel, stoppa upp den och sätta den på pinne i stället för att låta den flyga och sjunga! Det ligger något ofint och hjertlöst i det. LOUISE. Hvad glädje kunde ni ha af en obetydlig varelse som jag? Hvarför? Hvarför har ni för hvarje dag dragit mig närmare till er? Jag förstår inte, hvad ni vill. ALLAND kallt. Jag vill aldrig något. För mig är lifvet en flod, och jag glider med dit händelserna föra mig. Jag kom till er som menniska till menniska, öppet, förtroendefullt, utan biafsigter. Jag tyckte om er från första stund – och sade er det; så blef jag varm – och smekte er. Det der var allt lika naturligt för mig som att draga andan i frisk och ren luft. Men ni ja, ni slog armarne kring min hals och återgäldade mina smekningar. Men ni tänkte bara på att samla erotisk erfarenhet, ni! Ni med era stränga grundsatser! Det var ju vackert – icke sant? – Åh, fy, fy! Vänder sig bort med ett uttryck af leda. LOUISE har satt sig ner på en stol, med armbågarne på dess ryggstöd; skyggar med handen för ögonen och gråter stilla. ALLAND går nervöst af och an på golfvet. Det gör mig ondt om er, men jag kan icke hjelpa det; det är så vidrigt. Stannar framför henne. Och som en egenkär narr har jag skänkt er mitt porträtt; nu har ni väl ingenting emot, att jag tar det tillbaka. LOUISE bedjande, men utan att ändra ställning. Nej – åh nej, inte det! Låt mig få behålla porträttet! ALLAND rörd af det förtviflade uttrycket i hennes röst. Tag det då inte så svårt! LOUISE
Angående yrkad frihet lill svedjande å Skattehemmans ägor, samt begagnande af Masteträd och Ekar med antagande af det utaf Utskotten framställde irsla Alternativ; om mått, mål och vigt ; rörande Sjö-Lagens öfverseende m. ro.; angående mäinings-sättet af hö och halm; samt i anledning af återremiss utaf Lag-Utskottets Betänkande rörande Edsformnkirens granskning. Dea 19 N?»«mber f, m. 355 Allmänna Besvärs och Oeconomiö U t sko 11 e Is: Om Pastorers skyldighet alt till Lands" Contoir och Consistoriel’ insända Utdrag af Kyrko Böcker öfver födde och döde personer; med hemställan alt Stats-Utskottets
att dölja sin förvirring). 61 ELISA. Ja, det kan inte bestridas. RICHARD. (Sätter sig igen.) Det var för resten skönt! ELISA. väckte. Jag ber om ursäkt, i fall det var jag, som RICHARD (ser på henne). var skönt. Jag menar, att det var uppvaknandet, som ELISA. Det var en något yrvaken komplimang. RICHARD (ser på sitt ur). Hvad är klockan? ELISA (ser på sitt). Klockan är tre kvart på åtta. RICHARD (drar upp uret och ställer det). Jag har minsann tagit mig en ordentlig ELISA. Här i stolen? RICHARD. Ja, här i stolen. Nej, jag tror verkligen, att jag har sofvit. blund. 62 ELISA. Hvad har kusin gjort förut då? RICHARD. att vi i går lade bort titlarne på nytt. ELISA. Hvad har du gjort då, har du inte legat? RICHARD. Nej. ELISA. har du gjort? Har du varit uppe hela natten? Men hvad RICHARD. Jag har firat midsommarsvaka. Hvad jag gjort? Vänta, låt mig se! ELISA. Alldeles ensam! Det måste du berätta! (Sätter sig på en stol bredvid honom.) RICHARD. Jag tror, du är modigare vid dagsljus. ELISA. Modigare? Än när? RICHARD. Än om kvällarne. Så gammalmodigt det låter, jag vill minnas, 63 ELISA. Jag förstår inte. RICHARD (ser leende på henne, hon vänder bort hufvudet; han lutar sig fram mot henne fallit ner på golfvet, då han reste sig upp). Hvad är det för blommor? ELISA. Hvilka blommor? RICHARD (tar upp dem). Är det dina? ELISA. Nej. RICHARD. kan jag ha fått dem? Se, de äro alldeles friska, nyss plockade. ELISA. Ja, jag ser. RICHARD. sof. Men hvem? Det är någon, som lagt dem här, medan jag ELISA. Det är väl någon, som velat mystifiera dig.
Majit och Kronan som för Rotehållare och Soldater, af nu gällande bestämde föreskrifter för det 111 del<lie Infanteriet?; beklädnad, enahanda anstalter mätte vidtagas för beklädnaden och eqvipcring af så väl karlar och hästar vid det indeldta Cavalleriet, som af indelade Båtsmän; Samt 2:0 Af Herr Waihjvists Motion, alt Riksens Ständer malte hos Kongl. Majit anmäla deras underdåniga önskan, om utarbetande af ett förslag till så kallade Kneckte-Conlracters upprättande med indeldta Cavalleriet, så att dess exercilietider och liden för nja monderingars slitning Liefve nogare bestämde; hvilket, i Motionairens tanka, skulle lända till både Kronans och de Rustandes gemensamma fördel och säkerhet. Härvid får Ekonomi-Utskottet vördsamt tillkännagifva, det Utskottet, till följe af de flerfaldige ifrån Hedervärda BondeStåndet ensamt till Ekonomi-Utskottets handläggning remitterade Motioner, af enahanda syftning uti afgitne Betänkande!!, S t a ts-U t s k o 11 c Is Betan k a uden. 779 som igenfinnas under Nip 99 och 1G9 i $:de delen af Bihanget lill Riks-Ståndens Protocoll för denna Riksdag, redan framställt ett förslag till inrättande af Beklädnads-Directioner för indeldta Cavalleriet, hvilket förslag vunnit Riksens Högloflige Ständers bifall; och får Utskottet, till svar å de nu af Friherre Mainerheim och Herr Wallqvist väckte frågor endast åberopa nämnde Betänkande såsom innefattande grunderne för Utskottets mening i detta ämne. Beträffande åter Friherre Mannerheims tillika gjorde hemställan, alt Båtsmannens beklädnad skulle inrättas på Passevolauee, finner Ekonomi-Utskottet betänkligt deråt tillstyrka bifall och anser så mycket mindre nödigt alt föreslå någon förändring i nu varande sättet för Båtsmännens beklädnad, som af detta Beklädnadssätt inga olägenheter eller besvär . blifvit, försporde.
Maj.t anhålla: l:o att städernas pocdfigogier må betraktas såsom Rikets allmänna skolor och såsom sådane dels tagas i beräkning vid den förestående regleringen af läroverken, och dels få sill verksamhet bestämd i en blifvande ny skollag; 2:o att lärarne vid dessa skolor må, der ej annorledes kan vara för en och annan ort redan bestämdt, tillsättas på samina sätt, som vid elementar-läroverken, och erhålla samma löne-vilkor, som dessas yngre lärare, dock med rättighet lör paedagogiernas lärare, hvilka inom sin skola ej kunna avancera till bättre löne-vilkor, att, elter tio-årig fördelaktigt vitsordad lärare-verksamhet inom samma skola, åtnjuta löne-förhöjning till likhet med elementarläroverkens 2:dra löne-grad; 3:o att den pensions-rält, som vore eiler blefve tillerkänd elementar-läroverkens lärare, måtte äfven tillkomma pa'dagogiernes lärare, under de för de förre bestämda vilkor. Dessa motioner bar Utskottet tagit i det noggranna öfvervägande, som sakens vigt kräfver, och får nu i ett sammanhang öfver dem afgifva utlåtande. Den förändring i vårt undervisnings-väsende, som, ännu ofulländad, väcker dels tillfredsställelse och dels obelåtenhet, har ostridigt en djupt liggande grund i sjelfva den nyare tidens utveckling. Jemte den klassiska bildning, som utgör en hufvudstam till Europas kultur, har uppstått en modern bildning, hufvudsakligen i sammanhang dels med den nya kännedom af naturen, som sednare tiders vetenskap vunnit, dels med den jettelika utveckling, som tidehvarfvets industri företer. 1 alla länder har denna förändring i undervisningen gjort sig gällande, och jemte den klassiska eller humanistiska har allt starkare utvecklat sig den bildning, som, till skillnad från den förra, fått namn af modern eller real-bildning. Att vårt land icke skulle kunna förblifva främmande för denna utveckling, var naturligt. 1 naturens kännedom hafva Svenska vetenskapsmän banat nya vägar. Under de sednasle årtiondena har med förut osedd styrka en ny utveckling egt rum af landets industri.
”Svenska Skådeplatsens snara och oförmodade framgång bör allena tillskrifvas Konungens outtröttliga omsorg. Författare, Actörer, allt, skapades af honom allena. Våra första skådespel skrefvos af honom sjelf på prosa: af hvilka en del oförändrade blifvit på skådeplatsen bibehållna; andra författade på vers af då varande kände Skalder; och deras arbeten efter den strängaste granskning först bevärdigade att uppföras. Ur Svenska Historien voro de tjenligaste ämnen för Theatern uppsökta att på modersmålet afhandlas. Åter ett skäl, för Skådeplatsen att kallas nationel, och för framtiden, att i dess höge Stiftare erkänna en patriotisk Furste”. Så Gyllenborg; och bestämdare, än dessa ord, kan ingenting bekräfta vår i begynnelsen gifna allmänna skildring. Det är icke blott genom sin konungsligt nitälskande omvårdnad, som Gustaf III intager en hufvudplats i Svenska Vitterhetens utveckling. En särskild aktning förtjena äfven hans egna dertill lemnade bidrag; hvilka, dels såsom Tal och Minnesteckningar, dels såsom Skådespel, upptaga hälften130 af hans genom Skalden Oxenstjerna ufgifna ”Skrifter i Politiska och Vittra Ämnen”. Väl kunna Talen anses vara fastmer Politikens tillhörigheter, än Vitterhetens. Men deras egenskap såsom vältalighets-stycken berättigar dem här till ett rum: och om det höga värde såsom sådana, hvilket särdeles de vigtigaste af dessa Tal äga, torde nu knappast mer än ett omdöme fällas. Åtminstone bedömma dem på lika sätt alla de, som förmå uppskatta en språkfägring, hvars egentlighet består i att med eld och raskhet uttrycka ädla tankar af manlig fosterlandskärlek och ridderlig lyftning. Om ”Personalierna öfver Konung Adolf Fredrik” och ”Äreminnet öfver Torstenson” kan visst med grund sägas, att bägge lemna rum åt en och annan ouppfylld önskan: dock återfinnes äfven i dem samme vältalare med nöje. Större skiljaktighet torde yppa sig angående värdet af Skådespelen; och sannolikt är mången hugad att tillkänna dessa, ehuru enkom tillhöriga Vitterheten, ett inskränktare mått af ästhetisk förtjenst.
Käre vänner, om det skulle hända er, att ni möter en ömklig stackare på er väg, en liten bedröfvad varelse, som låter hatten hänga på ryggen och håller skorna i handen för att ej äga något skydd mot solens brand och vägens stenar, en försvarslös, som af egen vilja nedkallar all ofärd öfver sitt hufvud, nåväl, gå då förbi honom i tyst bäfvan! Det är botgöraren, förstår ni, botgöraren, på väg till de heliga grafvarna. Botgöraren måste bära den grofva kåpan och lefva af oblandadt vatten och torrt bröd, om han än vore en konung. Han måste gå och ej åka. Han måste tigga, ej äga. Han måste sofva bland tistlar. Han måste nöta de hårda grafhällarna med knäfall. Han måste svänga det taggiga gisslet öfver sin rygg. Han kan ej känna sötma utom i lidandet, ej ljufhet utom i sorgen. Den unga grefvinnan Elisabet var en gång den, som bar den grofva kåpan och trådde de törniga stigarna. Hennes hjärta anklagade henne för synd. Det trängtade efter smärtan som den trötte efter ett ljumt bad. Grym ofärd bragte hon öfver sig, medan hon jublande steg ned i lidandets natt. Hennes man, den unge grefven med gammalmanshufvudet, kom hem till Borg på morgonen efter den natt, då Ekeby kvarn och smedja förstördes af vårfloden. Han var knappt anländ, förrän grefvinnan Märta lät kalla honom in till sig och berättade underliga ting för honom. »Din hustru var ute i natt, Henrik. Hon var borta i många timmar. Hon kom hem i sällskap med en man. Jag hörde, hur han sade godnatt till henne. Jag vet också, hvem han är. Jag hörde både då hon gick, och då hon kom, fast detta väl ej var meningen. Hon bedrager dig, Henrik. Hon bedrager dig, den skenheliga varelsen, som hänger upp gardiner i fjällstickning för alla fönster blott för att skaffa mig obehag. Hon har aldrig älskat dig, min stackars gosse. Hennes far ville blott ha henne väl gift. Hon tog dig för att bli försörjd.» Så väl talade hon sin sak, att grefve Henrik blef ursinnig. Han ville söka skilsmässa.
Aro Riksens Ständer och Norriges Storthing ense, vare då Förmyndare den eller de, som utsedde blilvit, och tillträde Styrelsen så fort ske kan. Skulle åter valet i hvartdera Riket hafva utfallit olika, förhålles på sätt i Riks-akten stadgas. SuccessionsOrdningen. § 2. Dör Konung i Sverige, utan att lenina Manliga Bröstarfvingar, men Hans efterlemnade Drottning sig i välsignadt lilslånd befinner, föres Regeringen på sätt och med vilkor, 41 och 93 §§ af Regerings-Formen föreskrifva, til des Riksens Ständer, å den tid Regerings-Formen utstakar, hunnit sammankomma, då dem tilhör, at, gemensamt med Norriges Storthing, i den ordning Riks-akten till bestämmande af de genom föreningen emellan Sverige och Norrige upkomna konstitulionela förhållanden stadgar, om Regeringens förande förordna. Biifver Drottningens lifsfrugt af mankön, förordne då Riksens Ständer Förmyndare för den omyndige Konungen, på sätt i 93 § af RegeringsFormen stadgadt är. Biifver Drottningens lifsfrugt af Qvinnokön, träde den af Allen, som efter förstfödslorält den aflidne Konungen i Arf-följden, på sätt 1 § utstakar, närmast är, såsom Konung till Regeringen. Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skulle den olycka tima, at hela Konungahuset, inom hvilket arfsrätten til Riket räknas, antingen på manliga sidan utginge, eller, genom uraktlåtande af hvad denna Successions-ordning uttryckligen föreskrifver, förlorat Successions-rätt, vare Thronell ledig till nytt val, och utkores da, på sätt i 61 § Riksdags-ordningen föreskrifves, ett nytt Konungahus. Anm. I händelse E. K. M:t skulle bifalla den af Rikets nu församlade Ständer godkända ändring i 11 § Riksdags-ordningen, kommer det här ofvan intagne 2:dra momentet af nämnde § att ur förslaget utgå. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 22 Juli 1857. X:O 91.
Revifion^Serre^raren tVlannerstcants föredrog i underdånighet Rikets Ständers underdä! ig', ikrisivetfe af den , 8 sistlidne November, an« gående någon förändring i Allmänna Lagens stadgande om wista i afseende pä ägkenffaps ingäende sörbudna ftyldskaps och Swägerstaps leder. Hwaröfwcr Högste Damstolens fleste L damöter i nnderdä sighet sig sälnnda ultaiit: An witz gransö ningen crs eic. etc.; men Justitiasiiädek von 8tro> Irncli dar deremot sig salunda i underdånighet yttra! Dä fräga uppsto-e etc. HofCantzlcren Friherre ak Wetterstedt yttrade sig derefter i underdånighet: Det kan wisterligen icke bestridas, akt första syftningen af det Lagens stad» gande, söm förbjuder Syffonebarn att med hvarandra träda i gifte, war att afskräcka frän en närmare oloflig förbindelse, af moraliteten och samweler ogil/ lad, Den 5 Februari!- 39 lad, emellan Personer, hwilkas styldstapsgrad gäfwe dem tillfälle rill ett förtroligare umgänge sins emellan; men da detta förhållande i tänkesätten genom en långlig erfarenhet af aldrig nekad clilpenls för Systonebarns giftermål, synes böra pakalta en med närwarande tiders stick och upplysning mera öfverensstämmande förändring i Lagens stadgande härutinnan, sä kunde Hos Cancelleren för sin del i underdånighet icke sinna, hwilka stadeliga följder för moralitet och sedlighet i allmänhet, den ifrägawarande Kongl, äilpenlens upphäfwande, i fräga om Eystonebarns giftermål möjligen stuile kunna medföra. Anses det som en syndig och omoralist gerning akt träda i gifte med Systonebarn och är demi begrepp rokadt i folkets sinnen, sä more HofCancelle» ren fullkomligen öfwertygad, att det omoralisk» och syndiga i denna gerning ej genom någon slags äijxcnle kunde häfwas.
Nej, eller stadna Två Stånd emot Två, komma de af åtskillige Ledamöter föreslagna modificationer af denna inrättning under särskildt öfvervägande. Efter sedlarnes öppnande befunnos rösterna således hafva utfallit: Ridderskapet och Adeln: Ja 4 Nej 2. Preste-Ståndet: Borgare-Ståndet: Bonde-Ståndet: Herr Grefven och Ordföranden: Sedan det således blifvit utrönt, att Utskottet ej oförändradt antager den föreslagna 5 §, men jag deremot tyckt mig finna enstämmighet angående nödvändigheten af en Krigs-Minister, torde jag få framställa dess antagande till Utskottets bifall. Herr Kammarherren Silverstolpe erindrade, att man först borde bestämma begreppet af Ministrar, innan man beslöte om deras antagande. Konungens Proposition innehölle den från Regerings-Formen betydligen skiljaktiga åsyftning att öfverflytta rösträttigheten och ansvaret från Stats-Secreteraren på Ministern. Efter Kammarherrens tanka vore detta betänkligt, emedan ingen fullkomligare kunde känna ett mål än Föredraganden, af hvilkens utsago och framställning de öfriges omdöme alltid blefve 524 Riksdagen 1812. mer eller mindre beroende. Det vore utom dess ledande till borttagande af nödig Controll, om någon finge föredraga på en annans ansvar. Flere Ledamöter instämde i dessa tankar och önskade, att, utan tillökning i Stats-Rådets antal, en Minister för Krigs-Ärenderne måtte tillsättas med samma ansvarighet och förbindelser som en Stats-Secreterare; men att bestämmandet om förvaltningen af dylika Ärenden vidare öfverlemnades till Kongl. Maj:ts godtfinnande. I anledning häraf gjorde Herr Grefven och Ordföranden följande framställning: Bifaller Constitutions-Utskottet, att i stället för Stats-Secreteraren för Krigs-Ärender, hvilken kommer att försvinna, inrättas en föredragande Krigs-Minister med rösträttighet och ansvar, samt att Krigs-Departementets organisation för öfrigt må af Kongl. Maj:t efter Dess höga godtfinnande bestämmas? Svarades allmänt Ja.
Domkyrka skulle uppgå till R:dr 100,000, derjemte, enär tillgången utgjordes af endast mer eller mindre säkert disponible 31,000 R:dr, samt, om äfven det sökta lånet, 40,000 R:dr, erhölles, således bristen skulle af församlingen fyllas med 2g,000 R:dr, allt Banco, för egen del förklarat sig icke kunna tillstyrka det sökta lånet, eller att församlingen, bestående af blott 1,200 mantalsskrifne personer, dymedelst skuldsattes lill ett, efter hans förmenande, dess förmåga öfverstigande belopp, helst församlingen icke hade någon i Lag grundad skyldighet att nybygga och fullborda Stiftseller Domkyrkan, utan Stiftets medverkan genom de vanliga derifrån till kyrkan anslagne så kallade Domkyrkotunnorne, eller annat bidrag, och, derest kyrkan från år J<347> då Stiftet skiljdes ifrån Upsala, fått, i likhet med andra, de äldre Stiften frånskiljde kyrkor i Carlstad, Götheborg och Calmar, uppbära de från Stiftet årligen utgående 124 dom kyrk o-tunnor, tillgången redan långt före detta medgifvit kyrkans återuppbyggande. På grund af den åsigt, som hos Rikets senast församlade Ständer gjort sig gällande, och hvilken Utskottet i allo biträder, får Utskottet alltså tillstyrka Rikets Ständer alt å ifrågavarande, till Utskottet remitterade, motioner af Eric IVilsson från Jemtlands Län och Herr E. J. Westman meddela afslag. Stockholm den i5 April 1840. 12 Banco-Utskottets Utlåtande > N.o 1.3 Reservationer. Af Eric Nilsson från Jemtlands Län: ■”Ehuru jag, vid Höglofl.
Utskottets uppmärksamhet vid frågans behandling; men Utskottet har icke ansett förhållandet med dessa, lill mindre belopp och i följd af 182G års missväxt lill några Leveranteurer af bröd och födoämnen anslague gralificalioner, hvilka dessutom icke osannolikt beredt -minskade utgifter i annan väg för Stats-Verket, vara af den beskaffenhet att deraf skulle kunna bernias gällande anledning, alt hos Kongl. Majit begära rättelse för framtiden. Utskottet tillstyrker således fortfarande, att hvad Revjsorerne i della hänseende anmält, icke må föranleda lill någon åtgärd å Rikets Ständers sida. 5:o Uti g §. har Utskottet ansett sig endast böra anföra hvad Kongl. Slats-Conloret upplyst, i anledning af Revisorernes anmälan om behofvet, att det förordnande, som Kongl. Majit uti Nådigt Bref den 7 April i83o meddelat Kongl. Ki igs-Collegium i afseende derpå, att till afskrifning beviljade poster icke förr i 1 äkenskaperne böra afföras, än under loppet af det Ar, då beslutet om afskrifning utfärdats, jemväl blefve utsträckt lill Statens alla öfriga Förvaltande Verk. Men vid denna behandling af frågan har hos Ridderskapet och Adelil Hr Stuartj C. G.j gjort den anmärkning, alt Revisorernes berörde anmälan icke bort förfalla, förr än ulredt blifver, huruvida föreskriften erhållit den utsträckta tillämpning Revisorerne åsyftat. Till vinnande af en sådan utredning erfordras, ali taga kännedom af de Förvaltande Verkens Räkenskaper; och sorn Utskottet trott sig, vid granskningen af 1831 års Förvaltning och Räkenskaper, ega lämpligt tillfälle att inhemta den upplysning Hr Stuart nu ifrågaställa har Ulskollet ansett och anser fortfarande Revisorernes i ofvanberörde målto gjorda anmälan icke erfordra någon åtgärd. 6:0
Så mycket vackrare äro några porträtt, bland hvilka en »Carl V:te», som äfven finnes i München. »Äktenskapsbryterskan» (21), af Allessandro Varottari (1650), en målare, som, jemte Palma d. y., föres till de sednare naturalisterne, lider icke af jemförelsen med samma scen under Tizians namn (62). Märkvärdiga äro äfven Tyskarne Loth och Calcar, den sednare Tizians lärjunge, den förra, som lefde ett århundrade sednare, både här i »Jacob välsignande Josephs söner» (28), samt uti flera stycken i München, enkel och storartad. Bland äldre Venetianer är Bellini »en ung qvinna» (43), märkligast. Tredje salen har målningar ur Romerska skolan, främst tre märkvärdiga af Rafaël. Vidare: med Peruginos namn en »madonna med barnet» (12); »Evangelisternas attributen) (18), ett litet, raskt utkastadt och originelt stycke, som nämnes efter Giulio Romano, samt likaså en »Pluto» (37), hvilka dock båda endast för stora kännare måtte ega sitt höga värde. Från sednare tider af Salvator Rosa »romerska bataljstycken» (54, 56), samt en »H. Wilhelm», («büssender Krieger,» 36), af Carlo Maratta (1713), de Rafaëliska »stanzernas» återställare, räknad till Eklektikerna, och af Rafaël Mengs (1779) flera berömda stycken. Den fjerde salen, som kallas efter Florentinska skolan, har ett par icke serdeles utmärkta arbeten af Fra Bartolomeo och del Sarto, (blott »efter» Mich. Angelo och »efter» da Vinci), men för öfrigt original endast från konstens förfall eller från en sednare tid efter dess restauration. Från denna sednare period är en »Judith» (20), af Christoforo Allori (1621) berömd.