Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S. D. Föredrogs ånyo och lades till handlingarne Preste-Ståndets den 21 och 25 sistlidne Januari bordlagda Protokolls-utdrag N:o 138, innefattande inbjudning till Med-Stånden att förena sig uti Preste-Ståndets för dess del fattade beslut att bemyndiga Banko-Utskottet att, oberoende af stadgandet uti 2 § 4 mom. af den för Utskottet gällande Instruktion, genast öfverväga och till Rikets Ständer med utlåtande inkomma om och i hvad mån Riks-Bankens vinstmedel kunna användas för det i Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om anskaffande af medel för Statens jernvägsbyggnader afsedda ändamål, alt Banken skulle deltaga i ett lån stäldt i utländsk myntsort. Prot-Utdrag den i Februari 1860. 215 S. D. Föredrogos och biföllos Stats-Utskottets nedannämndc den 25 sistlidne Januari på bordet lagda Utlåtande N:o 38, i anledning af väckt motion om tillgodonjulande af rätt till skattefrihet för socken-allmänningar; N:o 39, i anledning af Kongl. Maj:ls nådiga Proposition, angående öfverlåtelse till Allmänna Barnhus-inrättningen i Stockholm af en utaf Stockholms stads och läns Kurhus begagnad tomt; N:o 40, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om anslående af ? mantal N:o 1 Törnestorp till boställe åt Kronofogden i Höjentorps fögderi af Skaraborgs län, i stället för nuvarande Kronofogde-bostället 1 mantal N:o 8 Stenstorp frälsegården; N:o 41, i anledning af väckt motion om grundräntornas kapitalisering; N:o 42, i anledning af väckt motion, angående indragning till Kronan af kungsgården Ollestad; N:o 43, i anledning af väckt fråga om ersättning af allmänna medel till innehafvaren af Komministers-bostället Riddaretorp för af samma boställe utgående roterings—afgift; samt N:o 44, i anledning af väckt fråga om förhöjd ersättning till nämndemän för extra förrättningar. S. B.
Majit, beträffande Svea och Götha Hofrätter, mätte ega att tills vidare vidtaga den jemkning i tjenstemännens lönebelopp, samt angående dispositioner af anvisade arfvoden för e. o. tjenstemän, meddela de bestämmelser, som erfordras för att bereda de tjenstemän, å hvilka den nya organisationen ej eger full tillämpning, deras tillständiga rätt. Rikets Ständer hysa den åsigt, att embetsoch tjenstemännens löner i de fall, der ej, genom ifrågaställd organisation eller andra omständigheter hindel möta, böra definitivt fastställas; och då, i fråga om de under denna Hufvudtitel hörande Embetsverk och Stater, Rikets Ständer anse det antydda förhållandet ega rum endast för Justitiae-Stals-Expedilionen, Justitiae-Kanslers-Expeditionen, Krigs-Hofrätten och Fångvårdsstyrelsen, få Rikets Ständer förklara, att de aflöningsanslag, som vid innevarande riksdag äro beviljade för Deparlements-Chefen, Högsta Domstolen, Justitise-Revisions-Expeditionen, Svea Hofrätt, Götha Hofrätt samt Hofrätten öfv.er Skåne och Blekinge, med de under Hofrätterna lydande Justitia} Stater, skola på ordinarie Stat definitivt uppföras, dock med undantag af anslagen till arfvoden, dels åt en Vaktmästare, som till följd af Högsta Domstolens utvidgning kommer att der anställas, dels till de nya Embetsoch tjenstemän samt en Vaktbetjent i Justitise-Revisions-Expeditionen, hvilka af enahanda orsak varda på förordnande tillsatte, och i öfrigt, med E. K. Majit medgifven rättighet att lills vidare förordna om sådana tillfälliga jemkningar i aflöningsanslagen för Svea och Götha Hofrätter, som af ofvannämnda anledningar finnas af behofvet påkallade. Bland tillfälliga behof under Andra Hufvudtiteln har E. K. Majit gjort nådiga framställningar i följande hänseenden, nemligen: För uppförande af Länsfängelser efter cellsystemet i de Län, der sådasa ännu icke blifvit fullbordade eller påbegynta, har E. K.
Skulle man nu genom en sådan der allmän sats förespegla dem att de skulle rigta sin verksamhet utåt, blefve deras uppfostran sådan att de helt och hållet droges från familjen, och jag tviflar på att de sedan skulle få håg för det husmoderliga kallet, ty det måste tidigt inplantas att hon skall egna sig åt hemmet. Blir det sedan icke tillfälle för dem att verka som maka och moder, så må de då egna sig åt det yrke, som kan gifva dem sin utkomst, hvilket icke bör möta någon svårighet med de nuvarande fria näringsförfattningarne. Om nu en qvinna genomgått t. ex. en vacker hofrättsexamen, så fick hon i alla fall gå i många år som extra ordinarie. Men en annan olägenhet komme äfven att uppstå derigenom, att om de lägre tjensterna komme att besättas af henne, så fick tjänstemännen, som skulle komma till de högre graderne, gå så mycket längre. Slutligen ber jag få fästa uppmärksamheten på några siffror. Utsk:t uppgifver sjelf, att detta öfverensstämmer med statistiska Ontial-byråns tabeller, att år 1860 funnos i Sverige 328,177 ogifta qvinnor som fyllt 15 år, utöfver antalet ogifta män öfver 21 år. Det skulle således vara till förmån för dessa och för att bereda dem tillfälle till försörjning dessa nya stadganden skulle antagas. Men om jag nu återgår till nyssnämnde tabeller, visas att år 1860 funnos i hela riket blott: 10,806 civile embetsman och betjente 4,308 lärare af alla slag 3,114 kyrkobetjente utan annat yrke. Om nu dessa 18,228 subtraheras från 328,177, erhålles 307,949 qvinnor utan försörjning. Af hvad jag 1111 haft äran anföra, torde framgå, att jag lifligt önskar att allt måtte göras som kan bereda qvinnan tillfälle att sig ärligen och väl försörja, men att detta måste ske på näringsfrihetens väg, samt att jag å andra sidan icke genom förespeglingar vill locka qvinnor in i det offentliga lifvet, der de gå i vägen för andra och der de genom sin uppfostran skulle dragas från sitt egentliga kall.
Dessutom ber jag få nämna att hvad pastors samtycke beträffar, så är det, icke förutsatt att tillämpningen af den nya löneregleringen skulle träda i verksamhet under pastors lifstid, ulan först vid pastors afgång, så vida han icke sjelf derom med församlingen öfverenskommer. Einnes icke pastor, så är domkapitlet satt i stället att bevaka hans rätt. Den fruktan man yttrat, att någon del af inkomsterna för den sålunda utarrenderade jorden skulle kunna komma att gå till annat pastorat, är förebyggd genom Esta punkten. Jag vill blott namna att man inom Utsk:t yrkal att en sådan utbrytning skulle kunna ske äfven pä församlingens yrkande. Meningen var att, då församling och domkapitel derom komme öfverens, skulle ett sådan afsöndring ske, ehuru här står »församlingen på domkapitlets yrkande». Jag an" håller om bifall till (i:te punkten. Gr. Hamilton, Henning: För dem af R. o. Ad., som haft tillfälle och håg att taga kännedom om det protok., som åtföljde K. Propos. i ämnet, torde vara bekant att jag icke haft någon möjlighet att gå längre lin hvad K. M:t,s Propos. Den 21 April f. m. 2«1 innehåller i afseende på de bestämmelser, som angå utarreudering af presterliga lägenheter. Sedan just denna fråga under sisth sommar utgjorde föremål för diskussion under ett prestmöte, föranledde det mig att upställa denna punkt så försigtigt som möjligt och så att man kunde beträda banan, utan att den från första stund skulle för PresteSt:t innehålla något motbjudande. Ifrågav:de stadgande afser hufvudsakligen de nordligare ,provinserna och en d'el af Wermland. Förhållandet är der sådant att prestgården i och för sig sjelf är en temligen liten lägenhet, men med ganska betydliga egovidder på ansenliga afstånd, så att en prestgård, utan att gifva pastor betydliga inkomster, dock kan hafva flere 1,000 tunnland jord, hufvudsakligen skogsmark, men deribland en betydlig del odlingsbar.
25 procent från 200 till och med 250 R:dr o. s. v., samt denna afgift minskas med { för en betalande Adjunkt i 2:a klassen och med i i den 3:dje klassen; hvarefter den tillgång, som härigenom bereddes, borde af Konsistorium med Kontraktsprostarnes biträde användas i främsta rummet till uppbringande af ringare arfvoden till 200 R:dr B:ko, och vidare, i den mån medlen dertill förslogo, till utdelande af 66 R:dr 32 sk. åt Adjunkter i l:a klassen, och af 40 R:dr ät dem i 2:a klassen; att Adjunkt måtte ega rätt att, efter afdrag af den i nästföregående moment nämnde jcmknings-procent, hvilken vid ecklesiastik-årets slut af Ordinarius till Kontraktsprosten redovisas, i kontanta penningar uppbära sitt arfvode qvartalsvis, dervid för fritt vivre finge afräknas 100 R:dr B.ko om året; att, flir mera reda och lättnad vid räkenskapernes uppgörande, det från hvarje lägenhet utgående arfvode borde, genom Konsistor» försorg, bestämmas st Allin. Ilesv. och Eletin,-tjuk. llcldnk., Aho SO. för fern år i sender efter, från Landskontoren erhållna, uppgifter å medel-inkomsten för de nästföregående fem åren, likasom berörde medel-inkomst finge höjas eller sänkas till närmast liggande tiotal af riksdaler; samt att. för den andel af den så kallade jcmknings-procenten, hvilken icke kunde genom Kontraktsprost utanordnas, den redogörare, som af Stiftsstyrelsen eller Prestmöte utsåges, skulle ega att beräkna sig 2 procent till godo; dock ansåge motionären detta förslag icke vara lämpligt för efterrättelse inom Stockholms stad.
Om nu Paslor Primarius updrages, att förrätta dessa visitationer, så finnes intet hinder för ErkeBiskopen att åtminstone en gång under loppet af 5 år, hvilken tidrymd är uti kyrkolagen föreskrifven emellan hvarje sådan visitation, må kunna visitera Storkyrkoförsamlingen. Praxis har orsaka! uraktlåtandet af dessa visilationer inom hufvudstaden, men iaktlogos de, skulle mycket derigenom kunna vinnas. Hr Bråkenhjelm, hvars anmärkn. jag här äfven uptager, har talat om predikans aflägsnande från de lägre klassernes fattningsgåfva. Måhända uttryckte jag mig icke nog klart, då jag förra gången yltrade mig. Min mening var likväl, alt jag ogillade och mäste alltid ogilla dettå missförhållande, ty all predikan skall vara lika enkel, lika lättfattlig för den ene som den andre. Inför Gud äro vi alle barn och de läror, genom hvilka vi komma till kunskap om honom, böra lika enkelt och fattligt framställas för alla. Men om än så är, alt predikan blifvit verkligen aflägsnad från fattningsgåfvan, få vi likväl icke tillskrifva nutidens religionslärare delta fel. Vi måste söka orsaken i en mera aflägsen period, då, om jag icke missminner mig, en Pastor i Jacobs församling, afskaffade den Evangeliska och införde i stället den oratoriska predikan. Jag menar afl. Biskopen Lehnberg. Ett väktarerop hördes likväl sedermera genom afl. Biskopen Wallin. Man må säga och länka Den 9 April. 303 ora hans predikningar hvad man vill, men här är icke stället att creticera dem eller öfver dem fälla omdömen. Det är en modesak, alt de skola tadlas. Denne man åstadkom dock en återgång till ett enkelt och klart predikosätt. Denna återgång är icke ett minutens verk. Den fordrar lid och med flit, rätt använd, skall det ursprungliga predikosättet förr eller sednare återkomma, så att vi må undgå att ena stunden föreställa oss ett predikosätt och den andra ett annat.
S i g dem, att Idealerna icke äro en bergsträcka, utan deras hembygds slätter, på hvilka deras deras stä- der äro belägna, på hvilka säden växer och män och kvinnor arbeta, visserligen stundom under vedermöda, men också dessemellan i fröjd och gamman. » » Ja, jag skall återvända, » sade vandraren. Och han gick. Men han hade blifvit gammal och trött, och vägen var lång. Att gå tillbaka mödar mer än gå framåt. Vägen uppför hade varit tillräckligt mödosam den, trots det att han då haft till hjälp både hopp och krafter; vägen utför utan kraft och utan hopp blef honom nästan outhärdlig. » Ja, jag vet nu, jag har sett barnen leka utanför den, » sade vardraren, » och själf brukade jag ock leka där som barn. O, hade jag blott vetat! Men det förflutna kommer aldrig mer igen! » Han ville hvila sig och sätta sig på en sten vid vägkanten, men gubben hindrade honom. » Hvila er icke, » sade han, » ty ni skulle sedan ej kunna fortsätta vägen igen. Först när man hvilar sig, känner man huru trött man verkligen är. » » Jag har ingen önskan att gå vidare, » sade vandraren. » Min vandring är fullbordad; låt vara att den ledt till orätt mål, fullbordad är den lika fullt. » » Nej, nej, ni får ej dröja här, » ifrade gubben. » Vänd om! Ehuru ni fått edra förhoppningar svikna, kunna andra ej behöfva göra samma sorgliga erfarenhet. Ni kan rädda dem därifrån. Dem, ni möter på väg Så det var icke sannolikt, att han med lifvet uppnådde slätten. Men vare sig han gjorde det eller ej, så bjöd han likväl till. Och icke alla vandringsmän göra det. Innehållsförteckning. Fredrika Ehrenborg, född Carlqvist; af Johanes Sandblad. (Med porträtt). — Pä nyäisaftoneu; poem af Fanny Crysander. — » Fällor »; af Emy. — Det vackra julnumret. — Om kalenderåret. — Hvarje moder. — Till grönsakernas historia; anteckningar af Axel En. — Porträtt af pristagarinnan — U r notisboken. iForts. o. B l u t.) — Tidslördrif. — E n fyrväpling. Triangelgåta.
Med dessa åsigter förenar jag ännu en_ den af Nationens billiga egenkärlek. Skulle denna ej alltför mycket lida genom öfvergifvandet af ett så länge påtänkt och omtaldt, samt nu påbegyndt och till så betydlig del verkstäldt arbete. Under mina manga resor i nästan alla Europeiska land, dessa sednare åren, har jag kunnat inhämta hvad fördelaktigt begrepp detta . verks Utförande alstrat hos utlänningar pm Sveriges förmåga och resourcer, och kan derföre med så mycket mera visshet intyga, huru Förödmjukande motsatt verkan verkets öfverg!fvande skulle åstadkomma. Mine Herrar, hvad var Sverige 1809, och hvad är det'nu? 1809 hade vi likväl mod att besluta Götha Garni.Skola vi 1815 öfvergifva den, da Sverige hunnit till cn styrka och ett anseende, som ingen af oss 1809 ens vågade ana? Grefve Lillj ener antz uppläste följande: Till den af Höglofi. Statsoch I’*ancol t-kotten sammansatta Beredning, hvar* Huld. 0. Ad. Fröt. 155 154. io58 Den 22 Juli }. m. uti jag haele den äran att vara Ordförande, hlef af mig inlemnadt ett förslag till Betän* kande, som till betydlig del är af Högloft. Utskotten antaget, och hvilket på begäran af några Ledamöter, som sig dermed för* enat, fått såsom särskildt yttrande till Riksens Höglofl. Ständer medfölja Utskottens samfäldta utlåtande. Jag anser mig derföre pligtig, att inför Eders Excellence, Högvälborne Herr Grefven och LandtMarskalken samt Höglofl. Ridderskapet och Adeln vördsamligen anmäla anledningarna till den opinion jag fattat.
Jag, för min del, kan ej inse det farliga eller olämpliga deri, att en lärare i en lägre klass skulle få en något högre lön, än en lärare i en högre, helst det här icke är fråga om någon subordination, utan lärarne äro coordinerade. Jag fortfar att yrka bifall till punkten. Hr Tham: Det torde vara föga hopp att erhålla bifall till punkten, då StatUtsk:s egen Ordf:de deri yrkat förändring; men jagkan dock ej underlåta att yttra den tanken, att Utsk. synes mig hafva goda skäl för sitt förslag. För att rätt bedöma frågan, torde man i främsta rummet böra bemärka skilnaden emellan Adjunkternas och Lektorernas sysselsättning. Den siste värde talaren har ganska riktigt anmärkt, att Adjunkterna, enl. den nya skol-lagen, äro fästade vid klassläsning, då deremot Lektorerna äro förbundna till ämnesläsning, och lika riktigt är det, att en person kan vara lämplig till klasslärare men ej till ämneslärare. Men på samma gångmåste man ihågkomma, att Adjunkternas verksamhet inom sjelfva skolkallet är vida mindre än Lektorernas. Om man derföre förunnar Adjunkterna den här föreslagna lönen, tror jag, att man endast gifvit en rättvis hyllning åt förtjensten. Man har anmärkt, att en Adjunkt i sådant fall skulle få större lön än en Lektor, men om detta inträffar, så vore det väl ej så farligt. Om något sådant vederfores en verklig förmåga, borde det ej väcka afund hos Lektorerna, helst de sednare ega förhoppning att få en lika stor och ännu större lön. Jag får äfven fästa upmärksamheten på en annan omständighet. Hittills har, till följd af den nu gällande lagen, det sällan inträffat, att en Kollega sökt befordran till Lektor. Orsaken härtill har vanligtvis varit den, att Kollegan varit så öfverhopad af arbete, att han icke haft tid att studera sig in i nåsron speciel vetenskap, och icke heller har det varit någon pekuniär vinst för en Kollega att blifva Lektor. När nu, enl. StatsLUsk:s förslag, det skulle blifva en verklig vinning för Kollegan att befordras till en lektorsplats, ligger redan deri ett för mig tillräckligt skäl att yrka bifall till punkten. Gr.
Detta äc endast att befara, i den händelse Consistorium dröjer, att om Förrättningen förordna, hvilket möjeligen skulle kunnaj föranledas af en 8ö Den 9 September t. 'm. mindra bestämd Redaction i den blifvande För. fattningen^ ty det är bekant, att om än Pastor icke med Församlingen öfverenskommer vid förrättningen, Verkar detta icke hinder emedan Kongl. M«j:t i alla fall sluteligeri bestämdt algor frågan. Emedlertid, till förekommande af alla betänkligheter, torde följande förändrade lydelfe af Betänkandet möjeligen kunna »ntagas: ”När ett Consistoriel Pastorat blir ledigt, skall Consistorium genast g* j Författning om förenings upprättande, jemlikt Koogl. Brefvet dea 3 April 1816 och Kongl Förklaringen den 12 November 1819, sä att denna förrättning, så vidt möjeligt är, inom Församlingen kan för sig gå förr än Förslaget uppgöres; börande Consistorium förden blifvande Kyrkoherden utse en Fullmägtig, som hans rätt bevakar och hvilken jemte KroooOmbud, ConsistorieFullmäktig och Ordföranden i Sockenstämman bör vara närvarande. Vid desse föreningar kungöres Församlingen uttryckeligen, att ingen annan grund kommer att gälla för Prestera t tig heternes utgörande äö den förening, som af Kongl Majit, efter redan stadgad ordning, på 25 eller 50 år i Nåder fastställes Herr Biskop af Wingård framställer medbroder bästa såsom motiv för sin reservation emot Utekottets Betänkande, men jag tror icke att Presterskapet i allmänhnt förlorat på de hittills upprättade föreningar och äfven jag afsag med motionen våra Religionslärares bästa1 &e'i t) September e, rn. il fatt icke deras sorn vingla sig tiil Pastorater på bekostnad af redliga medsökande, hvilk» kanske under hela sin lifstid lått gå miste om ett bröd, för det de icke varit nog oförsynte att bjuda Församlingen materiel ersättning at tin-j Löneiörmoner, för hvad i »ndeligt afser ende brister.
Ridderskapiet och Adeln till Utskottet remitterad motion, har Hans Excellens Herr Grefve Löwenhielm, G., väckt det förslag: Stats-Ulskollcts Utlåtande, N:0 1/jA, 19 alt som skyldigheten för dem, hvilka inlitida i Statens tjenst, ali aftjena begrafningshjelp vöre i högsta målto betungande, och icke på långt när uppvägdes utaf det efterlemnade Sterbhusets fördel af ett motsvarande belopps uppbärande efter dödsfallet, samt då statens vinst af begrafningsbjelpens uppbärande en längre lid, innan den till sterbhusen åter utbetalades, vore alldeles ingen, enär Slals-Verket ej kunde på korta och obestämda lider förränta sina behållningar, äfvensom Statens tunga af ersättningen till civile PensionsCassan för den begrafningshjelp, som afskedstagande tjenstemän icke återfå, blef så måtto ingen, att densamma kunde utan känning anvisas å besparingarne, lönerna för alla Statens tjenster mätte, i enlighet med hvad redan, genom Kongl. Brefvet den 14 Maj 1831, blifvit stadgadt för Tullverket, få tillträdas månaden efter den, då utnämning lill tjenslen egt rum; alt Slats-Yerkec skulle öfvertaga uppbärandet, af all uppbörd, som nu ingår till Pensionscassor, under namn af vacanceoch liggetidssamt nådårsbesparingar; att redan aftjent begrafningshjelp hädanefter, likasom förut, utbetalas i mon af afgång, och att emedlertid en undersökning mätte företagas till utrönande af hvad verkligen i sådant afseende blifvit aftjenadt; och har, i anledning af denna motion, Herr leijonmark, J. A., hemställt, att den ersättning, som, i fall skyldigheten att aftjena begrafningshjelp skulle komma alt upphöra, borde af Stats-Verket lill Pensions-Cassorne utbetalas, mätte på en gång bestämmas efter eli medium af hvad samma cassör under de senast förflutna i o åren i Kronan besparad begrafningshjelp fått uppbära.
Vid en tilltagande produktion af jordbruksalster skulle likväl svårigheterne af en lång transport och brist på afsättningsställen göra sig kännbar, hvarföre en del possessionater i Östra härad ingingo en öfverenskommelse att, på en viss dag i hvarje vecka föra sina landtmannaprodukter till salu i Hvetlanda, ett ställe, hvarest, i följd af andre orsaker, en lifligare trafik äger rum. Man anmälte hos mig denna öfverenskommelse och anhöll om publikation deraf inom länet; och, då jag deri icke kunde finna något öfverskridande af den landtman författningsenligt tillkommande handelsfrihet med egne produkter, blef kungörelsen utfärdad, med antydan, att gränsen för 12 denna handelsfrihet borde vid sammankomsterne iakttagas. 1 följd af menigheternes yttrade åstundan, och efter domarens samt kronofogdens hörande, har jag sedermera lemnat mitt bifall att på flere andra lämplige platser inom länet, å vissa så kallade Torgdagar, handel och byte med landtmannavaror må äga runi. Jag har äfven kommit i erfarenhet af, att man sedermera vidtagit lika anstalter i de angränsande länen. En fördel häraf visade sig 1846, då Jönköpings läns bördigare trakter hade öfverskott af spanmå! och denna lifligt efterfrågades både från de med missväxt hemsökta angränsande län och från mindre lyckligt lottade orter inom länet. Afnämare hade nämligen då ett tillfälle att å en viss dag och ort få köpa sine förnödenheter. Ehuru kort tid som förflutit, sedan Eders Kongl. Maj:ts nådiga Ilandels-ordning af den 22 December 1846 trädde i gällande kraft, hafva dock ett icke ringa antal tillståndsbevis å bodhandel på landet, i enlighet med Handels-ordningens 6 § blifvit ut,tagne; men då afsättning af ortens saluartiklar bereder godt tillfälle att från stä— derne förse sig och andre med behöflige köpmannavaror, hvilka äfven finnas till salu vid landtmarknaderne, samt, i ett så glest bebodt län som detta, en landthandlare icke kan påräkna någon daglig afsättning; så vill det synas, att mindre ett klokt beräknande, än lockelsen uti den nya friheten, varit orsaken till detta förhållande.
Med åberopande af dess förra yttrande, såsom innefattande egentligen de skäl hvilka Utskottet anser böra föranleda Riksens Höglofhge Ständer att afslå Motionelr och dem Utskottet icke finner vara uti anmärkmngarne vederlagde får Utskottet ytterligare anföra, att innehafvarne af Krigs-Commissariatets uthändigade fordringsbevis, hvilka icke voro betalningsgiälde förr än de blifvit till inlösen af Kongl. Krigs-Commitle^n accepterade och i enlighet med då föreskrifne betalningsyilkor, samt i grund af fordrings bevisens och acceptens lydelse ieke egde någon laglig rätt till ränta, hafva öppet i Laga ordning söka sin ersättning hos den eller dem som genom ett obehörigt uppehåll i betalningens utgifvande kunnat vållat deni förlust, äfvensom att, om de förmena sig ega rätt till åtnjutande af ränta enahanda utväg kan begggnas för att söka tillförbinda Stats-Vcrket en sådan betalningsskyldighet; men något undantag härutinnan 5? Sta t s-U t slottets Betänk anden. för en fordringsegare, lan Utslottet desto mindre tillstyrka, som sådant antingen skulle innefatta en orättvisa emot de öfrige eller, om en dylik förmån utsträcktes till alla som innehaft fordringsbevis af enahanda beskaffenhet kunde föranleda lill vidsträckta och betänkliga efterräkningar. Med hemställan häraf till Riksens Höglofl. Ständers pröfning får Utskottet anmäla att dess förra Utlåtande i denna fråga Blifvit bifallet af Hedervärda Bonde-Ståndet den i i näslidne Månad. Stockholm dén 3 September i8a3. Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Z/tskottets Stats-Utskottets Betänkanden. 5a5 yttrande i frågan om hyra för Landshöfdinge-Residencet i Hernösand. Med anmärkningar vid Stats Utskottets den 16 nasti. Julii afgifae Utlåtande, i anledning al’ Kongl. Maj:ls Nådiga Remiss uppå Riksdags - Fullmägligens för Hernösands