Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Å Svarande sidan förklarade H. E. Herr Grefve Löwenhjelm, att Svaranderne icke hade något emot det begärda anståndet, men förbeliöllo sig, att sedan Herr Justitieombudsmannen yttrat sig i alla ifrågakomna delar, få på en gång derutinnan vidare svara, äfvensom alt då samtelige Herr JustitieOmbudsmannens yttranden blefve för Svaranderne tillgänglige, få uppgifva den tid, hvaraf de för svaromålets författande kunde vara i behof. Detta öfverlemnade Herr Justitieombudsmannen till RiksRättens bepröfvande. 210 6: o. Ansökningen Lit. F. Uti härvid uppläst skrift utvecklade Herr Justitieombudsmannen, huruledes han, med uppmärksamhet å innehållet af Herr Presidenten Skogmans öfver tredje anmärkningspunkten i denna ansökning afgifna förklaring, funnit det vara af särdeles vigt, att ega tillgång till den originalhandling eller Kongl. Maj:ts autorisation den '7 November 1826 till upptagande af ett lån för Barthelemykassans räkning, hvilken handling föranledt den emot Herr Presidenten väckta anmärkning, äfvensom Herr Justitieombudsmannen ville af Herr Presidenten äska den ytterligare förklaring, som för en fullständig utredning af målet ansågs erforderlig; i anseende hvartill Herr Justitieombudsmannen, som förskaffat sig upplysning, att ifrågavarande originalhandling befinnes i Presidentens i Kongl. StatsKontoret vård, anhöll att Herr Presidenten Westerstrand matte kallas och anmodas att i förrberörde ändamål handlingen inför RiksRätten förete, och att tillfälle derefter kunde Herr Justitieombudsmannen lemnäs att uppgifva de omständigheter, angående hvilka Herr Presidenten Skogmans ytterligare hörande vore nödigt, innan å Herr JustitieOmbudsmannens sida slutligt yttrande angående denna punkt och i sammanhang dermed rörande de hägge öfrige i anmärkningsmemorialet afhandlade punkter afgåfves. Herr Presidenten Skogmans Ombud vid detta tillfälle Herr KansliRadet Ulfsparre förklarade, att han för sin del icke lade hinder i vägen för uppvisandet af ofvanomförmälda originalhandling. 7:o. Ansökningen Lit. G. Den skrift, Herr Justitieombudsmannen nu uppläste och ingaf, innehöll hufvudsakligen.
Mars 183oär stadgadt, att redare, sjöfarande eller handlande, som anse sig ega skäl till missnöje med konsuls åtgärd i och för tjenslen, vare sig för obehörigt uppbur ne afgifter, fördröjd eller vägrad handräckning eller eljest må, sin klagan anmäla hos Kommers-kollegium, som bör, efter inhemtande af konsulns förklaring, pröfva, huruvida det emot konsuln, förekomna, förhållande må föranleda, antingen till underdånig; anmäla» hos KonglMaj: t, eller till sakens laga behandling vid domstol, i hvilket sednarefäll målet öfver Lemnästill advokatfiskals-embetet i Kominens-kolLeginm, sorni eger åtalet emot den felaktige konsuln utföra hos Svea llof-iätt Enär alltså fullständig föreskrift finnes meddelad, huruledes, der an - Allm. Besvärsoch Ekon.-Ulskoltets Betänkande, A: o 89. 3 ledning lill klagan öfver konsuls tjensle-ulöfning förekommer, en sädan klagan må göras gällande och nödig rättelse i det felaktiga förhållande, hvartill konsul må vara förvunnen, således kan i omlöi mälda ordning vinnas, anser Utskottet en så beskaffad underdånig framställning från Rikets Ständers sida, som motionären vrkat, icke vara lämplig, destomindre som af motionen icke kunnat bernias några närmare upplysningar till stöd för de deri framställda anmärkningar angående konsulers uraktlåtenhet, att sina tjenste-åligganden uppfylla; på grund hvaraf Utskottet tillstyrker, alt motionen i denna del icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Under hustruns frånvaro i köket för att lägga upp middagsmaten, öppnade han försigtigt dörren och lockade med dämpad röst in hunden, känd under namnet Kurre. Och sedan han med en vink mot kissans hviloplats gifvit Kurre tillåtelse att störa hennes jungfruliga fantasier och framkalla hennes brusande sinnesart – kissan var minst sagdt lika allvarsam som hennes matmor och ojemförligt mer snarsticken – satte sig mästaren i sin länstol på andra sidan om det på den stora slagskifvan under fönstret uppdukade middagsbordet, sköt pickelhättan på ena örat och knäppte glasögonen öfver näsan för att, sittande liksom på ”komediantspel” med tittglas för ögat, icke förlora en enda af kissans rörelser. Emellertid såg han allt emellanåt ifrigt åt den på väggen hängande stora klockan, hvars lod dinglade mellan kakelugnen och den höga dragkistan, der åtskilliga harmoniska lergökar jemte diverse porslinsboskap syntes dominerade af en föråldrad, förmöglad och fördammad hatt, hvilken hängde der på treqvart allt eftersom husmodern gaf honom en sittopp, då hon dammade. Denna hatt var husets klenod, dess genius – det var mästarens mästerstycke i hans profession och som på sin tid väckt en hög grad af välförtjent beundran: Eljest var meningen med de trägna blickarne åt klockan att se om ej visaren snart skulle komma på 12, ty omkring fem minuter efter sista slaget stod gumman vanligen på tröskeln med makrillfatet i ena handen och löksåsen i den andra; och icke sällan, då flickorna, hennes medhjelperskor, efter skoltiden fördröjde sig i lekarne, höll hon, till besparing af tid och transport, den mjuka brödkakan mellan läpparne. Just som klockan slog första slaget till 12, började också mäster Björkelund, som då antog en min af verklig konstnjutning, att med yttersta udden af den stora eldgaffeln försigtigt lerka på kissans svanhvita svans, behagligt böjd i en mjuk ring kring den framsträckta baktassen. På ena framtassen, som bildade ett slags slutet örngott, hvilade den rosenröda nosen så innerligen fint, medan ett sakta spinnande ljud averterade om verksamhet äfven under sömnen.
För dem af R. o. Ad., som voro närvar., när frågan om de rälta tolkningen af grundlagens föreskrift i detta fall förevar, är det icke främmande, huru denna fråga på alla sidor betraktades och huru R. o. Ad. blef ense derom, att grundlagens bokstaf i vissa fall varit misstydd och att dess ordalydelse vore till den grad bestämd, att någon tvekan om den rätta tolkningen icke borde kunna upstå. På grund deraf hafva R. St. sedermera sammankommit hvart tredje år. Vid den första debatten om denna fråga blef äfven vidrörd den omständigheten att, om icke tolkningen vore sådan, skulle möjligen R. St. kunna blifva permamenla, och det skulle äfven kunna vara möjligt att för R. Stis sammankomst hinder helt och hållet kunde upstå. Det vore nemi. icke otänkbart, att i en framtid - Den ä April. 241 lid, en fraktion skulle kunna vinna ett sådant inflytande att R. St:s sammanvaro kunde dröja flera år och jtå sådan grund kunde det äfven blifva en omöjlighet för R. St. att sammankomma inom den tid som grundlagen förutsatt. Jag påminner mig äfven, att det då blef ganska väl förklaradt hvad meningen var att R. St. skulle på tredje året sammankomma, att dermed menades inom det kalenderåret och att R. Sits rättighet var att bestämma dagen, men aldeles icke året, ty det var redan i grundlagen utsatt. En annan fråga är likväl den, huru man skall kunna komma till något beslut om den saken. Jag har hört att en motion skall hafva afgåtl till Exp.Utsk. om den ifrågavar. dagen. Mig förefaller det alt på sådant sätt en otalig mängd af motioner skulle kunna afgå till samma Ulsk. ifrån de resp. Stånden, och i sådant fall vet jag sannerligen icke, huru Exp.Utsk. skulle bära sig åt för alt sammanjemka dem, för att deraf få ett R. St:s beslut. Jag föreställer mig att om en motion ifrån R. o. Ad. i detta fall blir remitterad lill Exp.Utsk., så innefattar det redan ett Ståndets bifall till den föreslagna dagen; ty i annat fall kan icke Exp.Utsk. derpå göra något afseende.
Jag fa/ derföre ten äran tillstyrka ' i , ll kE Friherre AäeTÄöiirsts motion, dock med det und-mr-H Herr Lcliuk^srersntL yrkar, em.edan jag tror att n§s Dm II December. ses, öfwer sjöwäsender swärligcn kai, förenas med land» esrendernas förwaltniug. Herr von 8ckor i NA, ^usrns dl Kristoksso. tilkannagaf, att han as Herr 6s/! IsnsLkjölä Larl mo ,'e anmodad upläsa följande af honom försaktudc dicron en kill Prolocollet: Fullkomligt instämmer jag med O>'v rsten Fri» hrrre sä iväl i den öswertygeift, iUk kilsta,det ar Rikets p. uninge werk kraswer den strängaste husMining med Statsmedlen som akt en wigng och wivsteäckr cdn.uijstlanoi!» sknnbsanmiare och keatftgare tttsöres as cn onda, med kilbärlig maut nrrnstad Em» barnman än ge, om ett Collegiun, cn Stnrclse, en För» waflnma samimcnsarr as flere personer, där hedern af den enskilda sörkjenstei, njures af alla en corps där sol malireter, stridiga meningar, derigenom uykommande dis cuöstoner, mäste sörorsaka omwagar och en rivs för» lust jon, ofta kan hafwa de wädligaste följder. Det är fran den af nämnde wärde Ledamot gjorde, och i Högloft. Statk Urskogers betänkande gillade killämv» ning af dcfta principer, som min mening skiljer stg, och skyldigheten befaller alt den här tillkännagiswa. Det Hö stoft. Urikottct tilstmker att Rikets Landtmagr och Flotta!', under samma persons högsta insecn» de och befäl foienas. Dä nästan e» half mennisko» alden algar för all bilda hwad man kallar en dugtig
Ringsjön, till hela sin utsträckning, i sin ram af bokskogar, ängsslätter och höjdsträckningar, Skånes blåa drömmande blida öga, – blank i eftermiddagssolen, utan en enda krusning, men i tallösa fina färgförtoningar. «Kom,» ropade Ebba och sprang utför sluttningen. Truls efter. Hon stod nere vid stranden, med den gula bredskyggiga stråhatten bredvid sig på marken och händerna sammanflätade om nacken, blickande ut i det vackra vida med jubel öfver hela sitt ansigte. «Åh, jag är så glad!» «Hvarför, fröken Ebba?« «Lifvet,» förklarade hon utmanande energiskt i flickaktig patos. Clara kom långsamt fram till dem, långsamt, eftertänksamt, med trött gång och stum min. Ett par timmar senare sutto de på en liten öppen plats inne i skogen, så liten, att bokkronorna bildade nästan tak öfver dem. «Ebba är som ett naturväsen, tycker ni inte, Truls? – ett skogsväsen, dryad, eller något sådant. Om ni såge henne här, med löst hår, skulle ni bestämdt finna detsamma. Ebba har nemligen det vackraste hår jag sett; hon kan formligen inhölja sig i det » «Clara!! «Åh, du måtte väl inte skämmas för Truls Andersson. Du kunde gerna visa dig som skogsnymf!» Ebba svarade icke, men satt och låtsade som ingenting, och samtalet länkade in på andra banor. Truls märkte emellertid, att den unga flickans fingrar tid efter annan sysslade i håret; låtsade dock, som om han ingenting iakttagit. Plötsligt gjorde hon ett kast med hufvudet, sprang upp och stod, stum och förläget leende, upprätt framför honom med hela rikedomen af sitt gyllenbruna kvinnohår böljande ända ned till knäna, hvit i sin grönaktiga sommarklädning och i den gröna dagern, och med en eld af den äkta ädelstenens värma inne i ögonen. I nästa ögonblick hade hon sprungit bort och gömt sig bakom en väldig bokstam, der hon gjorde toilett för att åter bli samhällsmedlem och nutidsdam. Det hade kommit stillhet i luften, och myggen begynte stimma. Det led mot kväll.
Huru å'r det möjligt, att då man uppgifvit till Stat:Utskottet första gångenen bestämd summa på skilling och runstycken, man sedermera kan säga att den uppgiften blott varit förslagsvis, och en sednare ölverstigit den torra med 54000 R:dr ? 4:0 Huru ha d ssa medel kunnat insättas i Götha CanalDisCont dhrecte, då författningarne bjuda att alia sådana medel skola i Banken insättas P f?o Hvarför har Sol4ate‘quen m. fl icke erhållit sin betalning sedan foruutna fä'tråget, för Tobakspenningar m. m., da man har en sådan contant fond innestaende? 6:0 Huru kunna Kricsskulderna, 1' och lör sista kriget, uppgå till 2 OOJ.OCO, då icke allenast dessa nämnde 69 O o R:dr innestå, utan äfven Öfverskotten å 18 4 och 181S äro att tillgå till denna summas tormindskande. Skulle Högloft. Ridderskapet och Adeln fintl? tiden för korrt att taga alli dc.«-sa punkter i Qiyerväganae, torde jag föreslå att man hos 240 Den 7 Augustt. Konungen anhöll att så vä] denna i Götha CanalDiscont inntstående summa, som ock de för de 2:ne sednare åren inflytande öfverskottsmedel mitre varda, allt efter som de inga» till Krigsskuldernas förmindskande använde. Uppå H^rr Gr efvens och Landt Marsbo 'hens erinran att någon åtgärd vid detta mål icke na mera kunde äga rum, beslöts att SratsUtskottets Utlåtande . jemte Friherre Stael von Hot. stans Yttrande, skulle läggas till Handlingarna. Upp'ästes och godkändes: 1:0 Åtta af Riksdag^BesIutet. Vidare följande underdåniga skrifvelser tili Kongl. Majit: 2 0 Angående arfvode för StatsCommissa» lien Frödelius. 3:0 Vehiculum till BevillningcFörordningem 4:0 Angående medel till afh jelpande af för. lägenheten i Allmänna Rörelsen m. m. 5:0
Sedan, efter ofta ombytta grunder för Bevillningen, man omsider kommit derhän, att bestämma densamma, i anseende till det skydd Samhället lemnar, af Medborgerliga Lagarna; för personen, och hvarje persone rättighet tiII skydd och behof deraf är lika och enahanda; hvilket således icke kan mätas i män af en större eller mindre egendom, så följer ock deraf oyedersägligen att den personelle afgiften eller 5;te Bandet, ^ 17g. 180. Capi - Den 17 Juli• capitationen, mäste i enahanda förhållande vara för alla och en hvar lika och enahanda. Denna afgift , hvilken ager samma grund sorn de fordom faststälte Mantals-penningarne , är följakteligen lämpad till det belopp, att densamma utan någon synnerlig känning kan af alla och en hvar utgöras, med undantag af dem som sakna ali arbets-förmåga, genom ålder eller bräcklighet, och all tillgång genom medellöshet, och för dessas totala befrielse aro sådana utvägar öppnade, att de med den bestämda afgiften icke varda besvärade. All afvikelse från ofvannämnda princip skulle dessutom föranleda till oreda och villrådighet, och ett godtyckligt välbehag hos Taxeringsman , hvilket vöre lika obehagligt för dem att utöfva , som för de skattskyldiga att sig underkasta; och kan Utskottet alltså icke förändra dess redan för Capitationens utgörande stadgade grund. 2 Art. i §. i Morn.
Hade nu det här nöjet kostat bara 50 öre, så hade Ruffen inte varit knarrig alls!) » Jag ska säga dig, jag, » sa ' jag, att » Marinskådespelaren » väckt det största gillande och uppseende i Tyskland! » » Jaha — får tyskarna bara höra det smälla, så » » Jag har haft mycket roligt. » » Du har ju alltid roligt du, bara det kostar pengar, hä-hä! » » Usch, Ruffen, hur kan du säga att jag » Det höll rent af på att blåsa upp till ett litet gräl, då jag » bedarrade stormen » genom att föreslå att vi skulle » dra in » kronan genom att äta middag på Folkköket, något som vi förresten länge tänkt göra, fast det aldrig blifvit. Det var en ryslig tillställning! Jag menar folkköket!! Först fick vi stå i kö, så vi var lama i benen — och sedan! Soliga bord, utan någon som helst dukning, kall mat i stora backar, som man fick puffa sig till vid en disk, som instänger » köket », oskurade knifvar och bröd som låg i högar och blef tummadt af den första bästa eller sämsta kommande. (Tänk, så aptitligt!) Ölet måste vi också puffa oss till, och dessutom tappade en herre, till följd af trängseln, två köttbullar på Ruffens fina sommarroek och fick jag en duktig skvätt soppa öfver min nya klädningskjol. » Ruffen, » sa ' jag, när vi slutligen, andfådda och yra i hufvudet, hamnade vid ett bord på verandan, något så när i skydd för alla farligheter, » hvad kostar det här nöjet? » » Sextio öre person, med ölet. » » Jaså, » sa ' jag. » Hvad var det vi åt 1897 middag för här om dagen på den där hyggliga källaren vid Berzelii park? » » Sjuttio öre person med drickat. » » Och då fick vi fint dukadt, rena serveter, god uppassning och utsökt mat! » » Den här maten skulle inte vara dålig, den heller, om den bara vore varm, hä h ä!
Sunb, ber 2tcabemier dro, af Små Sebamöfcr bianb 0Cibberj?ap 0$ SCbel, Små af 9)rette.©tdnbet, Små af 2lcabemie»©taten, Små ©tånbspetfoner odj $tta borgare. 3 afla öfriga ©fdber f^afl antalet af SaperingSmdn mara Små af fRtbberjTap 0$ 2tbel, Små af ^refte.Stdnbet, Små ©tdnbSperfoner ocf> @ep borgare, meb iaFtfaganbe i anfeenbe tid befe ftfndmnbe, att, få mira glader inom ©tabén ftnnaS, ett efter fiprfan af bmarje elaf af» pajjabt antal uttir en tjmar mdljeS. 3 gäbler» odj ©ala ffola SaperingSmdnnen utgöra lifa antal, forn för Stnbra od> Srebje glafenS ©taber flabgabt dr, bmarmib 23orgare» ©tdnbets gebamoter utgöras tid bdlffen af borgare 0$ 23ergSmdn, bocF fd, att i ga 1)1 un, bet ena året gern borgare od) gyra 23erg8mdn odj bet anbra gern S3ergsmdn odj gyra borgare, blifma ©tabenS Saperingsmdn. 5* 113- ef må tid Saperingéman af 23orgare*©tdnbet mdljaS annan perfon, dn ben, forn IbEar merfelig borgerlig rörelfe. *• **4- 3 be ©fdber, ber ©yninafuin* ftnned, f!gfl iblanö ^ref?e.©tdnbet en Stelor måljaé litt Sapermgöman.
Man har vidare förordat decimal-systemet såsom ett steg framåt på civilisationens bana och uppräknat de nationer, som hafva ett sådant. Jag ville lästa uppmärksamheten på det upplysande Doktor Sandbergs reservation i detta afseende innehåller. Icke kunna England och Tyskland sägas slå efter i civilisation. De olika räknesystemerna äro ingalunda någon måttstock på folkens civilisation. De hafva sin grund i urgamla, till en del för oss okända, förhållanden. Jag lemnar hegge systemerna i sitt värde — de hafva hvarje sina fördelar och sina olägenheter. Hade Svenska folket från längre tid egt och med sina föreställningar och vanor införlifvat decimalsystemet, icke skulle jag velat deruti göra förändring. Det är mindre ur theoretisk än praktisk synpunkt jag betraktar frågan. Man åberopar Frankrike, der decimalsystemet blifvit infördt. Jag känner det; men tillika att man i Frankrike ännu i denna dag, mer än femtio år efter det nya systemets dekreterande, bibehåller det gamla räknesättet i sous; reformen underlättades derigenom att dessa sous så lätt deruti inpassades. Man anförer vidare Rysslands exempel; men förtiger, att decimalsvslemet i mynt 14 Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 24, der är uråldrigt och häfd vunnet — och ännu mindre omtalar man de de derstädes allmänt begagnade räknemachiner. Jag har hört sägas alt en sådan finnes i alla handelsbodar — att den, jemte löken, är liksom ett vade mecum för den Ryske bonden, som räknar säkert och hastigt, men icke i hufvudet, utan nära mekaniskt, med tillhjelp af räkenmachinen och dess kulor. Ryssland är ett mindre lyckligt valdt exempel, när man af räkne-systemet vili bestämma civilisationsgraden. Finland deremot skall vara mera bevisande. Der skall folket hastigt gjort sig bekant och vara väl hemmastadt uti det nya myntsystemet. Jag (einnar derhän hvad belåtenhet förändringen uppväckte. — Af pålitlig person har jag hört att man uti skolorna infört de Ryska räknemachinerna — och med deras tillhjelp tviflar jag ingalunda att den mekaniska färdigheten lätt förvärfvas.
Förordningen den 8 December 1756, wid 18 ars alder krädt i äktenskap, hwilkst endast Allmogen i wista händelser är tillätit och wagar jag hemställa, vm icke wid dylika tillfallen, dispense bör kunna wimrss, helst det synes inefatta motsägelse, att ben som är hust uns mälsman skall stä under annan mans förmynderskap. Frän en helt annan synpunkt anser jag böra betraktas Lag-Utskotiets betänkande som skulle hos Konungen omedelbart böra anmälaS och till förklaring samt pröfning uvtaqas alla ftägor om Fidei CommiH stiftelser, hwilka kunnafinnas mörka och twetydiga ' Fjerde Bandet N'o 87 fö IZ62 Den 2l December. sä tväl som och frågor om intekning, VIN Utbyte af Lljncrad jord emel »vederlag ä annat ställe, nied mera. Utskottet lägger till grund för sill betänkande, att som dcn egenskap Fidei Commisi stiftelser sig iklädt, att wara speciella lagar, ej annorledes tillkommit, än genom Högste Lagstiftarens medgifwande, sä borde ock Konungen med lika rätt äga att förklara de speciella som Honom ullhärer alt förklar» allmänna lagar, dä sädant kan päsordras. Alen hwad äro wäi Fidei Com, misi förordnanden annat än död mans yttersta wilja eller testamenten, och manne icke alla stagS testamenten, ehwad de röra Fidei Commlsier eiler annan egendo!» äro för speciella lazar att anse, och såsom sädane satt af Lagstiftaren sanclion till efterlefnad, lika med säda, ne förordnanden som enskildt anga Fidei Commisset?
Nådig åtgärd för åstadkommande af sådan ändring uti reglementet för arméens pensions kassa, som till det afsedda ändamålet må finnas ledande. S. I). Vid skedd föredragning biföllos Stats-Utskottets nedannämnde Utlåtanden : N:o 19, i anledning af Rikets Ständers år 1855 församlade Revisorers berättelse om granskningen af de under Kongl. Kommers-kollegii förvaltning ställde fonder; N:o 20, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående försälj ning af f. d. landshöfdinge-residens-tomterne i staden Piteå med å dem befintliga byggnader; N:o 21, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående utbyte af kronolänsmans-boställena Melby och Näsby emot kronoskatte-hemmanet Bredinge på Öland; N:o 22, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, i fråga om di sposition af sex stycken holmar i Götheborgs och Bohus läns skärgård; och Pr ot.-Utdrag den 7 Januari i857. 159 N:o 23, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående upplåtande af mark å kronoparken Råda-ås i Skaraborgs län för en vattenledning till staden Lidköping. S. I). Beslöt Ståndet, att det uti 64 § Riksdags-Ordningen omnämnda val af Opinions-nämnd skall försiggå den 14 samt att de ledamöter, som böra utse Justitie-ombudsman, skola väljas den 21 i denna månad. Den 7 Januari. Från Höglofl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskoltets den 30 sistlidne
Men redan indelningsverket för truppen uppställer en sådan fordran på befälet och om, genom förvaltningen af de indelda lönetillgångarne, dessa kunskaper vidgas, kan detta icke vara till skada för krigaren, men väl i allmänhet till gagn för tjenstemannen och medborgaren. Det kontanta löningssättets företräde ligger således endast i den säkerhet det lemnar för lönernas orubbade inbördes förhållande och i dess enkelhet. Allt ifrån indelningsverkets början hafva ojemnheter i aflöningen funnits, utan att dessa, såsom grundade på naturliga förhållanden gifvit anledning till anmärkningar. Det är först då ojemnheterna blifvit mera betydliga, som de ådragit sig en naturlig uppmärksamhet hos de svagast aflönade. Redan 1833 års lönereglering har i vissa fall medfört en större jemnhet, och med ledning af den erfarenhet nämnde lönereglering lemnat, bör det blifva möjligt att undanrödja alla väsendtligare olägenheter af denna beskaffenhet. Äfven i afseende å uppbörd och redovisning af de indelda tillgångarne kan större enkelhet vinnas. Kommitterade finna derföre de stora kostnader för statsverket och flere olägenheter för arméen, som genom öfvergången till det kontanta löningssättet skulle uppkomma, utgöra öfvervägande skäl för att i underdånighet tillstyrka den indelda löwing sgrundens bibehållande. Med iakttagande af de förändrade föreskrifter för denna grunds tillämpning, som här nedan i underdånighet föreslås, våga äfven kommitterade tro, att de hufvudsakliga anmärkningar, som nu med skäl emot det indelda aflöningssättet kunna framställas, skola bortfalla. Dessa föreskrifter gälla dispositionen, fördelningen och uppskattningen af de särskilda lönetillgångarne, äfvensom några andra härmed sammanhang egande förhållanden. A. Dispositionen och fördelningen af arméens lönetillgångar. 1. Mellan särskilda regementen och corpser af samma eller olika vapen.