Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man kan i allmänhet indela dem i två stora stora klasser nemligen l:o Sådana afgifter, som utgöras till Kronan och Statsverket och 2:o sådane, som icke komma Stats-Verket lill godo, men utgöras antingen i natura praestationer eller penningar för allmänna ändamål, såsom Kyrkooch Prestegårds-byggnads-skyldighet, väghållning, fattigförsörjning, skjutsningsskyldighet, brandstod, Tingshusbyggnad, Rofdjurs premier m. m. Lindring uti den första klassens afgifter skulle endast kunna vinnas genom en jemnare fördelning af grundräntorne och de utskvlder, som i allmänhet utgå af fastigheter. Huruvida någon sådan jemnare skattefördelning kan komma till stånd beror af Lagstiftande Makten. Ett väsendtligt hinder härvid är, att efter nyare tiders tänkesätt den privata ägande rätten blifvit satt Femärs-Berättelse för Westmanlands Län. 6 42 emot samhällets allmänna nytta, ehuru elen borde vara derunder subordinerad; ty hvarje Samhälls-Ledamot åtnjuter förmånen af ägande rätten endast förmedelst oell igenom samhälis-förbundet. I de fordna tider, då grunden hufvudsakligen lades till de nu varande inre ekonomiska förhållanden ifrån upphöjdare och mera omfattande principer; då kunde en ojemn skattläggning ännu mildras och förbättras genom förmedlingar. Nu mera, ehuru sakförhållanderne mycket förändrat sig, anser man ingen rubbning i skattläggningar böra äga rum, allt under åberopande af ägande rättens helgd. Man tilltror sig icke ens att underkasta de uråldriga, ofullständiga och i mångå afseenden olämpliga skattläggnings-methoderna någon vidare granskning och rättelse, ehuru desse mel boder, då de först uppfattades, mera blefvo grundade på sedvana och godtycko än på klar insigt och billiga principer. Af det helas väl beror dock hvar och en enskild medborgares, och den ekonomiska Lagstiftningen torde efter liand kunna åter uppstiga till högre och friare åsigter.
Län, hvilken, under åberopande af de i ofvanberörde nådiga Stadga i afseende å fjerdingsmans åligganden, meddelade bestämmelser, yttrat den åsigt, att jordegaren derigenom blifvit betungad med bestyr, som, i anseende till mängden, voro oförenliga med en behörig skötsel af jordbruket och af få personer bland allmogen kunde vederbörligen fullgöras; hvadan motionären, sorn ansåg kronobetjeningeh genom omförmälde stadganden blifva öfverflödig, yrkade »att Rikets Ständer måtte från den förut nog betryckte landtmannens skuldror lyfta eller åtminstone lätta delta menighetsbestyr, hvilket vore lika så onaturligt, som förderfligt för jordbrukare.» 2:o af A. Medin från Kronobergs Län, hvilken anfört: att uti ifrågavarande nådiga Stadga väl uttalades den grundsats, att fjerdingsmansbefattningen vore ett menighetsbestyr, men att denna grundsats icke skulle hafva blifvit i Stadgan konseqvent iakttagen och tillämpad, emedan begreppet af kommunalbestyr fordrade att alla, som inom kommunen bo och hafva fast egendom, böra i sådant bestyr deltaga, hvarifrån likväl innehafvare af flere slags hemman ännu voro befriade; att de sålunda bibehållna inskränkningar och undantag för viss privilegierad jord föranledde ett fortfarande rättvist missnöje hos de jordegare inom kommunen, hvilka uteslutande fingo vidkännas denna befattning, då deremot bördan, fördelad lika på alla, efter innehafvande jord, utan missnöje skulle bäras, såsom ett medborgerligt biträde af kommunen åt Statens tjenstemän, i vården af kommunens rätt och säkerhet; och vore det, utan en sådan förändring, bättre och rättvisare om befattningen blefve en tjenst med lön på stat; vidare förekom, att den nådiga Stadgan saknade nödig bestämdhet och tydlighet i afseende på gränsorna för fjerdingsmannens åligganden, så att godtycke i afseende härå kunde af kronobetjeningen utBih. till R. St.
Men om det är riktigt, det sorn påståtts, nemi. att Sverige bör sluta sig till Preussen, så får en stor seglande flotta en större betydelse, ty utan en sådan flotta blir Skandinavien i den Preussiska Statsmaktens ögon en absolut nullitet. Preussen torde dessutom af erfarenheten bäst känna hvad det är att vara utan flotta, då det ej ännu kan hafva glömt, hurusom en obetydlig Svensk escader år 1806 blockerade hela Preussiska monarkiens alla hamnar och hämmade all dessas handel. Denna sednare omständighet allena visar nödvändigheten af en seglande flotta, ty denna lemnar åtminstone visshet att några fiendtliga örlogsfartyg icke förmå (under namn af fredlig blockad och intill dess vi beqvämt oss till påtrugade villkor) stänga oss ifrån alla handelscommunicationer med den öfriga verlden. Om Gr. Anckarsvärd anser, att vi ej böra hafva stor flotta enär vi ej kunna mäta oss med Ryssland, så bör ej heller sjelfva Ryssland hålla en flotta; ty det mäktar icke herrska i Östersjön längre än till dess en Engelsk flotta visar sig inom Sundet. Men hvarföre påkostar då Rysslands klarsynta monark en olroligen kostsam flotta, hvilken i anseende till vattnets beskaffenhet i Cronstadt så ofta måste ombyggas? Säkerligen ej för alt imponera på Sverige, utan fast hellre för att åt sitt land gifva det så nödiga anseendet, lika nödigt för freden som för kriget. Frankrike, Holland och Amerika förmå ingendera beherrska Oceanen, och ändå hålla de stora seglande skepp jemte ett proportionerlig! antal smärre fartyg, hvarje af dem i förhållande till sina locala behof, och helt enkelt af den orsak att af de olika vapnen måste hållas "något af hvarje’’ för att deraf göra ett fullständigt helt. Engelsmannen Laing, som år 1838 reste i Sverige och deröfver skrifvit hvarken smickrande eller sannt, hvartill hans hjelpkällor icke lemnade honom möjlighet, har likväl om Gottland följande yttrande, som förtjenar Svenskars behjertande:
Grefve von Schwerin: Jag hemställer, om icke äfven i Protocolls-Utdraget kunde upptagas, att beslutet jemväl varit föranledt af Ridderskapets och Adelns den ip sistlidne Julii fattade, af Herr Hjerta nyss omförmäldte, beslut, att de särskilte DiscontContoircn för Rikets Hästra och Södra Landskaper borde förvaltas under Banco-Styrelsens öfverinseende och ansvar. Och blef, hvad Herr Hjerta samt Grefve von Schwerin sålunda föreslagit, uppå gjord proposition af Ridderskapet och Adeln bifallit. i8o Den 7 November e. m. Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskildes klockan | till 3 eftermiddagen. In fidem Protocolli O. J. Lagerheim. Fredagen den 7 November. Plenum klockan 5 eftermiddagen. Justerades följande: Utdrag af Protocollet, hållet hos Höglofl.
De låga priser landmannen nu måste åtnöja sig med för sine effecter, jemförde med dyrheten på större delen af hvad han oundvikebgen behöfver af andra vahror, dess efter ett högre egendoms* värde, och en stöire inkomst calculerade Statsbidrag, påkalla begagnandet, af ali» möjlige upptänklige medel, att förbättra det förra, för att kunna utgöra det sednare; den Svenska jorden är dessutom, redan graverad med Inteckningar, öfverstigande nära dubbla summan af RörelseCapitalet i landet, eller 56,567,42g R.dr Banco, oberäknadt utländske gravationer t främmande myntsorter, och silfver. Man måste då efter min tanka snarare 6öka till att minska dessa gravationer, än att öka dem och kan åkerbruket blott hjelpas derigenom att ett mera afpassadt förhållande mellan utgiften och inkomsten, så enskildt sorn allmänt tagit, sätter Landtmannen i tillstånd att JOen 3 April, småningom arbeta sig utur den gäld, han ärft, eli r förvärft. Herr Silfverberg anser äfven PrivatBanker mindre behöflige af den orsak, att han bestämdt vet, det penningar för solida Låntagare ej saknas: Förhållandet är likväl nu att landtmannen besittande Fastighet i jord, och corn sådan ägare, till det minst förgängliga af allt, då han ej mot contant liqvid kan föryttra sina vahror, utan behöfver låna för att bestrida sina utgifter, oftast är i saknad af det biträde han söker. Dageligen hafva vi härpå bevis, och till styrka derföre, citeras den klagan, som vid denna Riksdag låtit höra sig i alla 4 RiksStånden, öfver penningebristen.
St:r, att den del af K. Krigs-Collegii äldre handlingar, hvilka nu upptaga hela bottenvåningen uti det stora huset vid Marieberg, må, efter förutgången undersökning, inrymmas och ordnas uti färre rum i samma lokal, hvarigenom utrymme för lärooch gymnastik-salar kunde beredas uti den öfriga delen af berörde våning, sedan densamma blifvit med eldstäder försedd.» Hvad lb60 års revisorer här sagt med afseende å Marieberg, är detsamma som 1855 års angående Teknologiska institutet, och således ingen nyhet. Hvad slutligen beträffar Serafimer-lazarettet, säges: »Afven rikets nu församlade revisorer hafva besökt K. Serafimer-lazarettet, och anse sig jemväl ega anledning att instämma i det af nästlidne års revisorer uttalade omdöme, att utvidgning af denna sjukvårdsanstalt är af behofvet påkallad, och alt det vore önskvärdt, om medel för detta ändamål på ett eller annat sätt kunde beredas.» Detta utlåtande är precist detsamma som 1855 års revisorer afgifvit. När nu 1860 års revisorer icke sagt annat än de föreg:de årens och blott inskränkt sig till 2:ne speciella utlåtm, så hemställer jag, om det är billigt att tillvita 1860 års revisorer att hafva beträdt en bana, som icke vore rigtig. Jag skulle tro att man icke, såsom en föreg:de talare äfven yttrat, genom kritik öfver revisorernas förfaringssätt bör komma deras nit att svalna, helst när de på intet vis öfverskrida sin befogenhet. 1 vårt Stånd, der afsägelselusten är så stor, kunde det eljest lätt hända, att det blefve svårt att få revisionerne besatte med lämplige personer. Den konstitutionella idé, som revisionen representerar, föres ej till utveckling, om representationen utan befogenhet klandrar revisorernes nit. Om detta nit stundom går något för vida, är det bättre än om det motsatta förhållandet egde rum.
hon började föreställa sig sitt eget åldrade jag i en enkel grå dräkt gå omkring som en hjälpande ängel till de betryckta och lottlösa i världen; men huru det nu var, ville dessa föreställningar inte få någon riktig lifaktighet. De förblefvo gråa, overkliga och intresselösa. Annorlunda hade det varit att dikta framtidsdrömmar så, som hon gjort det för endast nå- gra dagar sedan. I gyllene solljus hade hon sett ljufligt obestämda hägringar af glada sammanträffanden i sällskapslifvet, af ett par vänliga, mörka ögon, som skulle söka henne och lysa upp i varm glans, då de mötte hennes blick. Och ännu längre bort — en afton i det varma, ljusa hemmet — feststämning i alla sinnen och en underlig känsla kring vänstra ringfingret, då en gyllne symbol skulle sättas därpå af en älskad hand. Och i det blå fjärran skymtade ett oredigt kaos af tärnor och bruddräkt och slöja och krona. Ja, hon hade drömt, men det var allt förbi och nu O, himmel, där stod flyttlasset redan till hälften aflassadt och karlarne drogo just upp för trappan FRAN JOURNALISTKONGRESSEN I ROM: CAPITOLIUM least, tant Brita Robertson med " reformklädningen och det kortklippta håret, den löjliga, urmodiga kappan och paraplyn — som en käpp i den beniga handen. Den hemska tant Brita med de hvassa ögonen och de hvassa omdömena, som kom ungdomen att taga till flykten, när hon visade sig. » Men jag behöfver ju inte bli sådan, » mumlade hon med tårar i ögonen; » jag skall bli en riktigt snäll och rar gammal fröken och göra så mycket godt åt fattiga barn. » — " - Hofjuvelerare med marmorbordet I Hon måste samla sig och tänka på alla mammas hållningsorder! Upp för trapporna störtade hon och möttes af en piga, som inte visste, hvar någonting skulle stå. Bärarne smågrälade öfver att inte få ordentligt besked. Harald och Eikard voro däremot komna och hade försäkrat, att de visste, hvar buffeten skulle stå och hade förmått bärarne att placera den mellan dörrarne på högra väggen i stället för mellan fönstren på vänstra. Märta hade fullt upp att göra, kommenderade, styrde och ställde så godt hon förstod.
Memorial, i anledning af återremiss d Utlåtandet, JV:o 4g. Detta Utlåtande, afgifvet i anledning af väckt fråga om lika beskattning å all jord inom Riket, m. m., har blifvit af Hederv. Bonde-Ståndet återremitteradt; men då detsamma ärvordet bifallet af Höglofl. Ridderskapet och Adeln den 14 nästlidne October samt af Idögv. Presteoch Välofl. Borgare-Stånden den ig i samma månad, i anseende hvartill frågan, jemlikt 70 §. Riksdags-Ordningen, är genom trenne Stånds beslut afgjord, så kan någon vidare behandling deraf, å Utskottens sida, icke ega rum. Stockholm den 12 Mars 184 1C Statssamt Allni. Besv. ock Ekon. Utskottens Memorial, N:o 170, 171. Ant. till £xp, Utsk, den 14 Mars kl. 12 midd. Memorial, i anledning af återremiss af Utlåtandet, N:o 5 <7. Utskottens närande Utlåtande, rörande stuterien och häst-afvelns förbättrande inom Riket, har blifvit af Hederv. Bonde-Ståndet återremitteradt; men sora detsamma blifvit bifallet af Högloft Ridderskapet och Adeln den 2 December sistlidne år, samt af Hög v. Presteoch Valof], Borgare-Stånden den 4!uti samma månad, i anseende hvartill frågan, jemlikt 75 §. Riksdags-Ordningen, är genom tvenne Stånds beslut afgjord, så kan någon vidare behandling deraf, å Utskottens sida, icke ega rum.. • Stockholm den 12 Mars 1841 •
Ehuru Utskottet, lika med motionären, anser ett tätare transportsökande vara för vården om församlingen menligt, finner Utskottet dock många svårigheter möta vid bestämmandet af någon viss tidrymd, hvarunder, efter vunnen befordran, prestmän ej borde vara öppet att söka transport, önskan att vinna sådan transport kan föranledas, ej blott af begär eller behof till bättre utkomst, men äfven af andra skäl, till exempel utsigten att i en församling vinna en mera hugnelig verksamhet och ett gagneligare inflytande än i en annan. Det före slagna stadgandet skulle jemväl ofta orättvisligen utestänga mången förtjent prestman från en befordran, den han ej på förhand kunnat beräkna med sådan visshet att han derför bordt försmå en redan tillgänglig plats. Af dessa skäl och då af en nitisk, samvetsöm och af sina åhörare värderad prest — den ende som för församlingen är af någon verklig nytta — bör kunna förväntas att han känner sig vid sin plats fästad äfven af andra band än blott de, hvilka härleda sig från ekonomiska bevekelsegrunder, anser Utskottet det vara till dessa känslor och ej till lag, som stiftens styresmän böra hänvisa, vid afböjandet af sådane transportansökningar, som synas framkallade blott af ombytlighet eller ekonomiska beräkningar; och tillstyrker Utskottet således vördsamt att hvad motionären i denna del föreslagit ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Hvad åter beträffar förslaget att en prestman, efter uppnådd 65 års ålder, ej må söka annan presterlig syssla, så finner detsamma sitt stöd i den vunna erfarenheten att sällan någon person efter nämnde ålder bibehåller tillräckliga själsoch kroppskrafter för bestridande af allmänna värf utaf mera ansträngande beskaffenhet; en erfarenhet, hvilken i allmänhet för civile embetsmän framkallat rättigheten att vid denna ålder undfå afsked med pension, medan de militära fått sig, redan vid tidigare år, på enahanda sätt tillförsäkrad möjligheten att draga sig tillbaka, hvaremot för enskilde personer redan uppnådde 60 år medföra befrielse från flere medborgerliga förpligtelser.
Den var så fullkomligt lik den, som af grämelse öfver att han ej kunde få den han nu för åtta dagar sedan hört för sista han älskade. Ett par år därefter kom hon tillbaka — gången, och som han hoppades att aldrig ännu ogift — hrn såg henne åter — • och mer få höra. Äter genomilas han af en rysning. 01 den gamla kärleken flammade upp på nytt, det afskyvärda uppträdet i förra veckan — häftigare än någonsin förr, då han förstod, det häftigaste af många, många liknande att det var för hans skull hon afslagit alla under hans åttaåriga äktenskap — men det anbud. var också det sista. De oåterkalleliga orden Då började det lidande, som tärt honom hade hon själf uttalat — nej ropat — skriunder de sista åren — de plågsamma själfkit ut på sin grofva dialekt, svärjande som förebråelserna öfver en förspilld lycka — en fiskmånglerska under detta vilda utbrott, hans hustrus häftiga svartsjuka, som så då hennes råa natur bröt fram och förkväfsmåningom växte till ett ursinnigt hat mot de den yttre förfining, som han med så den kvinna, som hon kände alltid hade haft mycken möda sökt bibringa henne. företräde framför henne och alltid stått öfTeater och musik. ver henne, och som hon i sin småsinnade kortsynthet gjorde ansvarig för den afsky han allt tydligare visade henne efter hvarje nytt uppträde. Och mellan honom och allt detta elände stod barnet — hans lilla Lolo med de stora frågande ögonen — o! Gud! Han sitter och vaggar oroligt fram och tillbaka och tar mekaniskt fram sitt ur. Klockan är två. Alldeles vid samma tid för åtta dagar sedan tog han afsked af henne. — » Adjö pappa, — blir du länge borta? » Han hör ännu hennes röst, känner hennes små händer. Men hvad nu? — ingen svaghet! — det kunde ju inte vara på annat sätt — han måste lämna barnet hos modern nu till en början. Sedan — längre fram skulle han ordna det på annat sätt. — » Ja, det har varit svåra år, » börjar hon åter, och han är glad att hon säger någonting — det gör honom så godt att höra hennes röst — den jagar bort. minnet af den andra » Och det sista året — ensamheten! » » Hvarför kom du då inte tillbaka? » frå- gar han ömt.
Om sättet för inrättandet af en Skeppsbyggeri-skola ändamålsenligt och med minsta kostnad, hafva Utskotten noga öfverlagt, och dervid funnit, att då för inhemtandet. af skeppsbvggeri-konsten erfordras icke allenast theoretiska kunskaper, utan äfven ock i synnerhet tillfallet för eleverne att använda dessa kunskaper och sjelfve lägga hand vid flere serskihlte slags fartygs byggande, det också måtte vara oundgängligen nödigt, alt ifrågavarande Skola förlägges till ett sådant ställe, der tillfället medgifver den practiska utöfningen af skepps-byggeriet. Ett sådant tillfälle erbjuder sig å deflere större, enskilde personer tillhörige, skeppsvarfven inom Riket. I anseende härtill få Utskotten föreslå, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det täcktes Kongl. Maj;t, efter förut inhemtade erforderlige upplysningar och vederbörandes hörande, låta tillvägabringa, att egarne till något af de större Statssamt Allni. Bcsv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N;o g. 3 skeppsvarfvet! inom dels norra dels södra delarne af Riket inrätta ett practiskt och anse Utskotten, att för vinnande af det härmed åsyftade ändamål dervid böra anställas en skicklig lärare i malhematik och öfrige nödige elementar-knnskuper samt en skeppsbyggmästare, med utmärkt skicklighet i sitt yrke, för att undervisa i skeppsbyggeri och hvad dertill hörer. Då dessa Institut böra vara så stora, att elt tillräckligt och emot behofvet svarande antal elever der kunna åtnjuta undervisning, föreslå Utskotten tillika, att den, som åtager sig inrättandet af ett sådant Institut, bör åligga alt mottaga och underhålla elever till ett antal af till och med 25, hvilka före deras inträde uti Institutet ovillkorligen skola kunna skrifva och läsa samt ega säker kunskap i arilhmetik; börande de elever dock företrädesvis emottagas, som visa sig ega fallenhet och anlag för yrket.
Denna hemställan bifölls. 3:o Ulsk:s anmälan i fråga om Itiksdaijsfullmäktigen Mengels motion om bestämmande af skatt för utländska brandförsäkringsbolag, som här i landel meddela brandförsäkring. Denna anmälan ansågs ej föranleda till annan åtgärd än att läggas till handlingarne. Den 28 Mars e. m. Härefter förekom och bifölls Utsk:s förslag till redaktion af 35 §:n i de delar som icke förut varit föremål för E. o. Ad:s pröfning. 18:de punkten, ang:d e §;n 3 ti. Härvid förekom: 1:0 Ulsh:s yttrande ang:de vackt fråga om, nedsättning af bevillnings-procenlcn å testamenls-mcdcl. Detta yttrande bifölls. 2.0 Utslc:$ hemställan om förhöjning af det minimi-belopp, vid hvilket bcvillningen bör vidtaga för testamenten och gåfvor, äfvensom för arf lill aflägsna skyldcmän. Hr Printzensköld: Det synes mig som Utsk. lika litet saknat skäl att å denna punkt tillstyrka bifall som till den i förra punkten omtalade motionen. Något annat än godtycke liar icke legat till grund för Utsk:s förslag i förevande fall; och då Utsk:s Ordf:de vid ett föreg:de tillfälle med så mycken värma yttrat sig mot en godtycklig beskattning när det gällde ett föremål, hvilket han ansåg vara så behandhult, så borde väl ieke denna grund här hafva blifvit följd. Det lättaste sätt att förtjena torde väl vara genom testamente, och jag anser Staten icke hafva gått för långt då den bestämt, att de testamenten, för hvilka skatt icke skulle ifrågakomma, endast borde upgå till 300 It dr Bko eller 450 lldr Ernt. Utsk har nu godtyckligt höjt detta minimi belopp till 1000 Rdr Ernt.
Som, efter de inskränkningar, hvilka i Leii i terationsrätten, tid efter annan, och senast genom Kongl. Brefvet afår i8o3, egt rum, antalet af de mål, uti hvilka Hof-Rätterne årligen leuterera, är, efter de underrättelser Rikets Ständer inhemtat, så ringa, att dessa måls dragande under E. K. M:ts Egen pröfning i Nådeväg i ganska obetydlig mön skulle komma att öka den jemförelsevis stora mängden afNådeansökningar, hvarmed E. K. M. i allt fall besväras, torde denna tillökning ej eller af E. K. M. anses såsom hinder för Leuterationsrättens afskaffande. Uppå alla ofvan anförde grunder och skäl: då Leuterationsrätten är en benädningsmagt; då denna magt är en Majestätsrätt, som ej kan öfverlåtas eller ens af Konungen annorledes, än i den ordning Regeringsformen föreskrifver, utöfvas; samt då följaktligen Hof-Rätternes Leulerationsrätt numera i sjelfva verket är Grundlagsvidrig; få hos E. K. M. Rikets Ständer i underdånighet föreslå: att den i 2 Punkten af 164 Exp. Utsi-. Förslag till imd. Skrif v. Isto 68, 69. Kongl. Brefvet den aa Mars i8o3 Hof-Rätterne tillagde Leuterationsrätt må förklaras hafva upphört, samt, i följd deraf, nämnde Punkt, jemte alla äldre dermed öfverensstämmande Författningar, npphäfvas; hvarigenom Föreskriften i 7 Mom, af högst be rörde Kongl. Bref, angående Hof-Rätternes skyldighet, att hvarje halft år till E, K, M, insända förteckningar på Leutererade mål, alltså äfven komme att förfalla. Rikets Ständer framhärda etc. Uppl. o, godk. hos Ridd. och Adeln d4 Maji 1829. Preste-Ståndet d. 7 Borgare-Ståndet d. 7 Bonde-Ståndet d.
MissgerningsBalken; om sättet huru förfaras skall, då någon person begår brott i Sverige eller Norrige , pch afviker till det andra Riket; rörande väckt motion, att frågor om hemmans-klyfningar och besutenhet må från LsgrnansRått, lika med andra tvistemål, i vanlig besyårsväg’ få fullföljas; angående Expeditions-säitet: af Kongl. Maj:ts Nådiga Resolutioner i besvärsmål; örn Testamentens bevittnande och bevakning; rörande förändring i 1 Cap. 1 och 10 §§. RättegångsRalken; örn utmätte fastigheters försäljande endast i uppslag; angående ändring i straffet för hållkarl; som fordrar drikspenningar, eller med otidighet bemöter resande; om rättighet för fordringsägare, att sjelfve välja utmätningsman; rörande skyldighet För Kongl. Majits Befallningshafvande, att befordra enskiltes Lagsöknin^s-ärenden, då Gåldenårerne vistas r andra Lån; om en L gförklaring rörande Löftesmäns rättighet att uppsäga borgen; angående minskadt antal Nämnd vid •å vål Lagtima 00m Ultima Ting, med antagan - 4’8 Den 30 Augusti t, m, de af det af Utskottet föreslagne sednare alternativ, eller att fem Nämndemän hädanefter må utgöra domfördt antal; om förändrad organisation af HäradsRätterne; rörande befrielse för sökande parter uti skuld-fordrings-mål hos Ko - nungens Befallningshafvande, att med förklaran. den communicera de i desse mål meddelande Utslag; samt angående väckte motioner om För. JikningsDomstolars inrättande. Lagsamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtJkottens: