Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En eller annan finsk rökstuga, som åtminstone i allt väsentligt bibehållit de drag, hvilka utmärka en äkta gammaldags dylik, sådana finnarne vid sin invandring hit under Karl I X: s regering uppförde dem, hajkandidat Keyland ock lyckats uppspana, ehuru dessa boningar, hvilka, som bekant, framför allt utmärka sig därigenom, att den ugnslika eldstaden saknar skorsten eller rökfång, nu i mellersta Sveriges finnbygder äro, i likhet med andra finska nationaldrag, i det närmaste försvunna eller stadda i mycket hastigt försvinnande. Det är nu afsikten att rikta vårt nationella friluftsmuseum på Skansen genom inköp och uppförande där af en dylik finsk rökstuga eller pörte. Idun är i detta nummer i tillfälle att meddela några bilder från dessa af kand. Keyland genomforskade trakter, och han har själf beledsagat dem med följande text: * PÄGEBS STUGA OCH DESS INVÅNAEE. I Lekvattnets församling i Värmland, vid stranden af Eottna älf, ligger den så kallade Pägers stuga. Det är ett gammalt pörte i finnskogsstil, med sotad ås och rökledare på taket. Därinne är allt svart och nedrökadt. Golf vet består af stamhalfvor, s. k. &gt;kloftor », knappt hjälpligt slätade med yxa. Mellantak saknas, utom för en del högst uppe vid &gt;kroppåsen&gt;. I öfrigt täcker näfvertaket direkt rummet därinne. Pörteugnen, hvilken består af en stor stenrös, liknar ungefär bakugnen i en svensk bondstuga. Den utsänder under eldning massor af rök, hvilken i första hand uppfångas af hela rummet för att sedan försvinna genom den i taket befintliga rökluckan. Utefter väggarna löpa bänkar af klufna stockar. På två af väggarna finnas små fönster, hvilka insläppa en sparsam dager. För vinnande af närmare kännedom om inredningen af ett sådant hus och dess rätt intressanta &gt;möblemang&gt; ombedas Iduns läsare att vid tillfälle bese den exposition af föremål från Värmlands finnskogar, som inom kort kommer att öppnas å Skansen.
Betänkande, N:o 39. get och ödmjukt samka vår skärf till den dyrbara skatten och förbida stunden när Herren kröner verket. Men äfven då när detta inträffar, när vår församling får emottaga en verkligen förbättrad öfversättning, som tillfredsställer dess behof, äfven då vakte man sig att upplösa bibelkommissionen, äfven då bör den bibehållas såsom en offentlig påminnelse om församlingens pligt att fortfarande forska i bibelordet, och såsom en skattkammare, i hvilken hvarje tid nedlägger för kommande tiders vinning frukterna af sitt heligaste sträfvande”. Häruti instämde herr friherre Cederström, R., herr Uggla, herr Oxehufvud, herr biskop Butsch, herr prosten Schram, herr komminister Janzon, herr prosten Eurén, herr prosten Tellbom, herr professor N. Lindgren, herr prosten Ahlstrand, herr prosten Tranceus, herr prosten Osterman och herr prosten Arrhenius. Herr grefve Gyldenstolpe, Anfon, förklarade sig äfven vilja instämma uti hvad -af herr doktor Annerstedt blifvit anfördt emot Utskottets tillstyrkande af bibel-kommissionens upplösning och bibel-revisionsarbetets öfverlemnande åt en enda person. Arik. till Exp.-Utsk. den 29 Febr., kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckta motioner angående upptagande af kol lektör för missionsverkels räkning. Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottets handläggning hafva blifvit remitterade tvänne uti Ilögv.
Slutligen får jag anmärka, att det icke var Nationens penninge-behof eller krig, som först gaf Eiksgälds-sedlarne fart till lika valeur med Bancomyntet, utan den ränta , med hvilken de löpte* Jag förenar rnig med de Herrar, sorn yfkat återremiss af Betänkandet. o . Herr Munck af Rosenskjöld, Eberhard : Asigterna i detta ämne skulle vara mindre delade , om man kunde betrakta i ett sammanhang hvad som styckevis blifvit för Riksens Ständer framlagdt, om man nemligen finge på samma gång granska Statens utgifter och Statens inkomster , äfvensom Bevilinings-summan och grunderna för dess fördelning, samt Finance-regler ingen» Ehuru Den .19 Ju!i i f. m. Ehuru vi ännu icke känna i all sin vidd hvad Statsanslag sorn erfordras, och således hvad bidrag dertill af Nationen mäste utgöras, tror jag dock med skäl kunna befaras, att Riksens Ständer för anslagens utgörande få att välja blott emellan 2:ne alternativer: nemligen dryga skatter utan Stats obligationer, eller lindrigare skatter med Stats-obligationer. Erågan är således nu, om det är bättre, ätt Nationen åtager sig så tryckande bördor, att källorna till framtida välstånd uttorkas, eller att mindre skatter beviljas, och man anticiperar på efterkommandes tillgångar. Hvem önskar icke, och anser icke det bäst vara, att hvarken utpressa för dryga skatter af närvarande generation, icke eller anticipera på framtidens resourcer? Men om icke bägge dessa olägenheter kunna undvikas, utan endera måste antagas, så anhåller jag, att, till beredande af ett definitivt beslut, få framställa följderna af det ena eller andra alternativet ; det vill säga följderna af dryg beskattning, och af Statsskuld.
Häraf synes, att då det årliga behofvet för ifrågavar. reparationer, deladt på alla rusthålls nummer, utgör 2 r:dr 8 sk. för Hummern, men, enligt Hr Paijkulls förslag, ersättningen skulle blifva 5 r:dr; så är den sistnämnda summan mera än dubbel af hvad som verkligen erfordras. Val har Hr Paijkull sagt, att om ersättningen något öfverstege reparations-kostnaden, så borde detta öfverskott beräknas på slitningen af sadeloch lif-munderingen, hvilken igenom dessa långa möten förr blefve casserad, helst reparationerna vid rekrytmötena endast verkställdes å de mindre persedlarna. Häruti misstager sig motionären helt och hållet. Rekryterne afgå alltid från rekrytoch remontmötet Dea 14 Jflar*. *71 directe till regrtsmötct. Hela munderingen måste då sättas i fullt godt stånd, och det är just detta förhållande, som åstadkommit de ofta nog dryga reparationskostnaderna, hvilka isynnerhet härledt sig (ian sadelmtinderingen, som, varande gammal och längesedan casserad, årligen larfvat stora reparationer. Den större lifmuuderingen begagnas deremot aldrig vid rekrytmötena, oell att dessa möten icke tyckas hafva haft något särdeles menligt inflytande på denna munderings för hastiga cassation, torde deraf synas, att regttet nu begagnat densamma i i5 år, och att den, det oaktadt, ännu icke är casserad, ej heller troligen blir det vid nästa general-mönstring; och man kan således emotse, att denna mundering kommer alt tjenstgöra omkring 20 år. — I beräkning å de rostandes kostnader för rekrytoch remontmötena, torde icke heller böra förglömmas, att den rusthållare, som har häst commenderad lill detta möte, derstädes har honom född öfver 3 månader af den tid på uret, då fodertillgången alltid är knappast och dyrast Värdet af denna utfodring måste således vid en riktigt uppgjord calcul tagas i beräkning och afgå uppå de kostnader commenderingen åstadkommer. Det enligt min tanka drygaste onus för de rustande, som de oftanämnda rekrytmötena medföra, är den ojemnhet i kostnader, som de för dem åstadkomma.
Upptagandet oell bortförandet af allt detta var ganska kostsamt, särdeles fördet gamla pålvirke?, hvilket, till ytorna upprut tet, samt i öfrigt »begagnelig! för dess sneda ställning måste, med användande af mycken tid och arbete uppdragas, emedan härtill måste nyttjas bråspel och jernkettingar af gröfre slag, hvarförutan, til! vattnets någorlunda undanhållande i gropen, en jemn pumpning nästan hela arbetstiden mäste der förrättas. Icke någon af dessa, under arbetets gång af nödvändigheten föreskrifne åtgärder, ieke inrättandet af det eldfria hvalfvet i I>iscontrummen, ej eller vindens apterande till Archi v är a påräknade i nybyggnadsförslaget, och följaktligen skall kostnaden härföre jemte de flere under verk» ställighetstiden redan vidtagna elier framdeles vidtagande ändringar ansenligt öka Förslagssumma!!.
Till ytterligare jämnförelse såväl 187 5 och 1820 årens Folkmängder emellan, som Föddas och Dödas samt Gifta Parens förhållande till den sednare m. m., får Commissionen i underdånighet bifoga följande 6 st. Comparatif-Tabellcr, nemi. Riksens Ständers Tab. XXX. Öfver Folkmängderne i anseende till åldrarne , med vinsten eller förlasten i hvardera åldern. Här ofvan är i underdånighet visadt, att Na tiviteten under detta Quinquennium emot Mortaliteten egt en öfvervigt af . 114626 Hvartill kommer den för Stockholms Stad anmärkta, till det mesta från Inflyttningar utrikes ifrån härrörande förökningen 5o3i efter afdrag af det nyss derförut omnämnde Öfverskottet i Calculen N:o XI. på Folkmängden i det öfriga af liiket 33 4qqS S:a Personer 119624 Jemte det att denna vinst af Tabellen ytterligare controlleras, visar Tabellen också, att igenom förändringen i åldrarne samt en skonsammare dödlighet i den ena emot den andra, vinsten varit störst i åldrarne emellan 5 och 10, 25 och 3o samt 4° och 45 år. Tab. XXXI. Innefattar Medeltalet af Döda och Lefvande samt deras förhållande i alla åldrarne åren 1815 med 1820. Häraf finnes, att de dödas proportion till de lefvande i detta quinquennium, öfver hela Piket räknadt, varit af Mank., 1820 som i t. 38* och i8i5som 1 t.42f Qvinnk. —. sorn i t. 89^ och >—• som 11.39/5 Revisorers.; Berättelse. 365 Tab. XXXII. Folkmängdens samt Bondfolkets antal på hvarje Qvadrat-mil, äfvensom Tabellen upptager Medeltalet af 1815 och 1820 årens Folkmängd samt af de under detta Quinquennium födda och döda Barn och särskildt af födda och döda oäkta Barrij till grund för beräkningarna i de efterföljande Tabellcrrie.
För att i någon nion kunna undanrödja detta hinder äskar Kongl. Majit, det Rikets Ständer må för universiteten i Upsala och Lund anslå och å stat uppföra en professorslön för hvartdera, beräknad till 1,600 R:dr eller för båda universiteten 3,200: — - att användas, der en sådan lärare finnes mest gagna allt efter som i ena eller andra kunskapsarten behofvet visar sig störst eller någon utmärkt vetenskapsidkare framstår. - Span mål. 20 t:r 25 k:pr. 20 t:r 25 k:pr. 04 Kongl. Maj: ti Nåd. Prop. lill R. Enär Rikets Ständer vid sistförflutna Riksdag funnit lämpligt att för tio professorer uti verldsliga fakulteterna vid Kongl, universitetet i Upsala bevilja en lönförhöjning af 300 R:dr till hvardera, med uteslutande af de professorer, som innehafva prcebenden eller åtnjuta andra deras tjenst åtföljande löneförmåner; och billigheten fordrar, att enahanda förmon beredes universitetet i Lund, meri för philosophiska fakulteten vid detta sednare äro å stat beräknade tvenne prasbenden; äskar Kongl. Maj:t en summa af 2,400: — att på samma vilkor, sorn för Upsala universitet blifvit bestämda, användas såsom lönetillökning med 300 R:dr för hvardera åt åtta professorer vid Lunds universitet. I sammanhang härmed begär Kongl. Maj:t, att för hvartdera universitetet må på stat anvisas ett särskildt årligt anslag af 1,500 R:dr eller tillsammans 3,000: - för alt disponeras till docent-stipendier, genom hvilka utmärktare yngre akademiske lärare kunna sällas i tillfälle att vid universiteten qvarstanna och icke nödgas, för bristande utkomst, afbryta eu verksamhet, hvaruti de eljest kunnat nied framgång fortfara och gagna. 5:o Elementar-Läroverken. Ordnandet af rikets riementar-läroverk utgör ett vigtigt föremål för Kongl. Maj:ts omsorger. Kongl. Maj:t har sedan sistförflutna Riksdag åt detta ämne egnat särskild uppmärksamhet.
Frot. 1845, 7 Sami. 1 Afd. 21 Haft. 1 2 La§-TJtskottets Betänkande, N-o 69. ning, eller icke tunna upptecknas såsom säkerhet för den persons skuld, hos hvilken de finnas, med sitt märke förse samma lösören och upprätta skriftlig afhandling om köpet, lånet, uthyrandet eller nedsätlmngen, med noggrann förteckning ä nämnde lösören och ä dess märken^ samt låta förteckningen af tvänne personer, som vid afhandlingen när varit och lösörepersedlarne skådat, bevittnas, äfvensom, om egendomen finnes i stad, berörde handling, i Stockholm hos Öfver Ståthållare-Embetets Canzli och i l-n ets olrige städer hos Magistraten, samt, om egendomen finnes å landet, hos kronofogden i orten, då utmätning eller uppteckning, der lösegendomen är, lirågakornmer, och sednast inom två dagar efter köpet, lånet eller nedsättmngen, uppvisa, och afskrift, som hos nämnde myndigheter eller tjensteman bestyrkes, aflemna; hvarom bevis derstädes å original-afhandlingen skrifves och anteckning å afskriften göres. ... Är endast en del af egendomen märkt eller noggrannt förtecknad, skrif■ve vederbörande å ofvannämnde handling och afskrift, att uppvisandet icke medför skydd från utmätning eller uppteckning för innebafvarens skuld, i afseende på den del af egendomen, som ej blifvit behörigen märkt eller förtecknad; men är afhandlingen annorledes felaktigt upprättad, teckne s i t bevis rörande all i afhandlingen upptagen egendom. §• 2- Låter egaren af ofvan omförmälde lösören längre, än ett år från den dag afhandlingen uppgjordes, förblifva i annans vård, skall, inom slutet a hvarje år, räknadt från sista uppvisandet, afhandlingen för den i i § omnämnde myndighet eller tjensteman ånyo företes, och bevis derom a hane - lingen samt afskriften tecknas §. 3.
Medan hon hjälpte honom att draga på handskarna, hade hon ett par gånger betraktat honom förstulet, då hon trodde att han icke märkte det. Klockorna i Jakob sjöngo och dånade alltjämt. Från Operabyggnaden ljödo hammarslag och grundläggarsång. Tomas drev omkring i människoströmmen, sorglös och utan mål. På Fredsgatan köpte han en knippa violer av en liten nigande och leende flicka. Därefter gick han in till Holländaren och köpte en stor, mahognybrun cigarr. Vart han vände sig såg han bekanta ansikten; alla människor voro ute. Om han ändå kunde möta Märta Brehm... Naturligtvis måste också hon vara ute en sådan dag som denna, det var ju omöjligt att sitta inne. Vart skulle han gå för att träffa henne? Gatorna voro tomma, när icke hon gick fram över dem. Och så erinrade han sig med ens, att hon nu troligen hade någon ny vårdräkt, som han ännu icke sett. Han kanske redan hade mött henne och icke känt igen henne... Vid Röda bodarna mötte han sin far i ivrigt samtal med en liberal politiker. Professor Weber besvarade tankspritt sin sons hälsning med samma artighet som om han varit en främmande herre. Ute på Mälaren gick sjön grön och vit. En roslagsskuta med lappade segel styrde för full medvind ut ur hamnen. I aktern satt skepparen grensle över rorkulten och styrde med bakdelen. Tomas ämnade just gå upp till Karolinska institutet för att träffa Gustav Wannberg, den av hans studiekamrater, med vilken han oftast sällskapade, för att underrätta honom om att han var upptagen på aftonen, då han oförmodat stötte på honom i viadukten under järnvägen. Wannberg var ett par år äldre än Tomas och hade huvudet fullt av allmänmänskliga intressen. Han var denna dag vid ett mörkt lynne i anledning av den vändning valstriden i Belgien hade tagit. Tomas följde honom uppåt Vasagatan. I hörnet av Kungsgatan skildes de; Wannberg åt sina middagar i ett pensionat i närheten. Tomas stod kvar ett ögonblick och betraktade Vasagatans egendomliga fondtapet med engelska kyrkan, en liten konstfärdigt arbetad leksakskyrka av blekröd sandsten. Tätt bakom kyrkan reser sig ett jättestort brandgult hus med blå rullgardiner för fönsterna och randat liksom i samma plan av sex mörka, smala popplar.
Commerce-Collegii, i anledning deraf, utfärdade Kungörelse af den g derpåföljde Februari, måtte i Nåder sålunda förklaras, att inga andra personer må till lumpsamling användas och af Konungens Befallningshafvande med pass förses, än sådane, hvilka äro hos Pappersbruks idkaren mantalsoch skattskrifne och derstädes ega sin bostad; att dertill företrädesvis böra användas personer, hvilka till annat arbete äro mindre tjenlige, såsom afskedade krigsmän, m. fl.; alt desse icke, under hvilken förevändning som helst, få medhafva hustrur och barn; samt att passet för hvarje gång i-oke må lyda å längre tid, än högst 3:ne månader, eller gälla för flere än en enda person; äfvensom att 7 mom. måtte erhålla den förändrade lydelse, att ”om lumpsamlare, som med pass är försedd, besvärar allmänheten med tiggande, eller idkar handel eller annan rörelse, än den, för hvilken han är utsänd, eller annars öfverträder ordning och sedlighet, skall han anses hafva förverkat rättigheten att vidare begagna sig af passet, och bör då, genom Kongl. Maj ts
St:r besluta öfver anslagets belopp, Utsk. må blifva i tillfälle att uplysa, hvad meningen egentligen är. Då Norrige skall bidraga med icke mindre än 33^ proc., är det klart, att detta mäste tagas i beräkning, innan man beslutar något i frågan. När man skall bestämma en embetsmans lön, är det väl nödigt, att man först gör sig reda för lönens total-belopp, om han skall hafva t. ex. 40, 30 eller 24,000 Rdr, eller något mindre; sedan förekommer frågan om beloppets fördelning emellan de båda rikena. Hvad den föreslagna delningsgrunden beträffar, kan jag ej instämma uti de emot densamma framställda anmärkmr, utan tvertom anser jag den vara den enda rätta, enär folkmängden i Norrige icke är en tredjedel så stor som i Sverige, och då kan man väl icke rimligen påstå att båda Eikena böra lika bidraga till gemensamma utgifter. Det visar sig för mig högst olämpligt, att Norrige skall i ringaste mån bidraga till UtrikesMinisterns aflöning, ty med utgifvandet af denna aflöning följer äfven rättigheten att utkräfva ansvar af honom, och då skulle Norrige hafva rättighet att ställa Svenska UtrikesMinistern till ansvar, hvilket icke lägenh kan ske. Deremot anser jag det ganska rätt, att Norrige efter antagna delningsgrunden lemnar bidrag till UtrikesDepart:tet men alldeles icke till Utrikes ministern. Pör att emedlertid få frågan utredd, är väl nödvändigt att bestämma total-beloppet af hans lön, och då ledamöter af Utsk. här förklarat att afsigten icke är, att Norrige skall lemna något bidrag, synes mig behöfligt, att punkten återremitterades, på det att man må få veta, huru mycket UtrikesMinistern skall erhålla i lön. Ar det mer än 24,000 Rdr så torde jag och andra möjligen icke vilja lemna bifall härtill. Frih. Tersmeden: Då man här sagt, att jag begått ett misstag, då jag på grund af de Utsk. meddelade och R, Sfer i tryck tillhandahållna handlingarna upgifvit, att UtrikesStatsMinisterns
Berta satt ett stycke ifrån pianot, halfliggande i en låg emma, och betraktade de sjungande. Den unga aktrisen hade åtskilliga teatervanor; hon agerade visserligen icke, men hon förde ett mycket lifligt ögonspel, och Melcher, som i henne icke såg annat än den hänförande sångerskan, besvarade öppet detta spel. Berta följde dem med brinnande blickar, och hennes ansigte fick mer och mer detta tigeraktiga, förtärande uttryck, som blott en svartsjuk qvinna kan ha. Det började bränna inom henne; blodet stack i hennes lemmar, och en hejdlös vrede förlamade tanke och omdöme. Det var dock litet för starkt! Att han i tre, fyra timmar pinat henne med de der gamla kapellisternas tortyrinstrument, det förlät hon honom, det var ingenting annat än dumt och tråkigt – men att så här, midt i ett sällskap, låta henne sitta och höra på hur han sjöng kärleksduetter med en teaterdam och helt öppet besvarade hennes djerfva koketteri – det var en kränkning, som hon aldrig, aldrig skulle förlåta! Hon förmådde ej beherska sig. Den harm hon kände kom henne att glömma en verldsdams konsiderationer. Hennes förbittrade sinne måste taga hämnd på någonting, och hon hämnades genom att låta det högmod hon hittills kufvat ohejdadt bryta fram. Hon blef mer och mer högdragen, drog sig tillbaka till den lilla krets af sällskapet, som hon ansåg tillhörde hennes samhällsklass, och visade öppet den klyfta hon i sina tankar lade mellan friherrinnan Ryning och dessa menniskor, hvilkas namn hon affekterade ej kunna uttala. Det blef en förfärlig misstämning i sällskapet. Man hviskade med hvarandra och gjorde utläggningar öfver värdinnans synbara ohöflighet. Melcher försökte på alla sätt att hålla den sjunkande stämningen uppe, han fördubblade sin artighet, gick med nervös ifver omkring bland gästerna och pratade och skämtade, fastän orden nästan stockades i hans strupe, så qväfd kände han sig af harm och smärta. Men aftonens nöje var ohjelpligt förstördt, det hvilade en tyngd öfver alla dessa menniskor, som om det legat åska i luften.
2I Den stund på dagen, tågande trupp förväntas, skall, så vida, icke af serskilda anledningar föreskrifvet blifvit, att nödige proviant-persedlar skola å lämpliga ställen tillhandahållas, för att, genom befälets försorg, bland truppen utdelas, mat vara i beredskap för manskapet och dem, sorn bestås egne portioner, tillagad af sådana födo-ämnen, som i markegångs-taxan äro tagne till grund för portions-prisets bestämmande, eller af dem, som hosföljande stater, Litt. D., utvisa, eller ock af andra persedlar, efter deras förhållande till dem, som i dessa stater upptagas. Och när emot persedlarnes beskaffenhet eller tillagning något icke är att påminna, bör manskapet låta sig nöja med hvad qvarler-värdarne kunna åstadkomma. Ej må någon fordra mat hos annan värd, än den , till hvilken han blifvit anvisad och der han skall äta, för att ej minska tillgången annorstädes och förorsaka oreda vid betalningen. Rationerne, som utgöras af foder-persedlar, hvilka legat till grund för markegångs-taxans upprättande, eller af dem, som, i bilagde fouragerings-stater, Litt. E., utfästas, böra likaledes hållas i beredskap, så att de vid truppens ankomst genast äro att tillgå. §. 22. Befäl och vederlikar vare tillåtet, att, af deras qvartervärdar betinga sig den mat, de åstunda, dock under det uttryckliga villkor, hvarom i 3o § förordnas. §. 2 3. När under krigstid , eller då någon betydlig styrka af armeen vid ovanliga tillfällen är sammandragen, en stad inom armeens qvarter-siånd måste, i anseende till militäriska orsaker, emottaga hög-qvarteret, eller större och mindre generalstaber och corn mend ^ringar, hvars inq varterings-last öfversliger såväl jemnförelsevis, de öfriga staders inom armeens qvartersstånd, som stadens förmögenhet och tillgångar, så vill Kongl.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, alt sedan nu Hr Skogman och Hr von Troil förenat sig om samma förslag, R. o. Ad. torde tillåta att detta förslag blefve inlaget i conlrapropos. Ropades ja. Upplästes till justering och godkändes följande voter.propos.: 9 H. 45 354 Den 12 April e. m. Den som bifaller den i BancoUtsk:s utlät. N:o 44 tillstyrkta 19 §, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, afsläs förenämnde § och beslutar R. o. Ad. att : Circulationscapitalet för Bankens lån mot inteckning i fast egendom på landet och i städerne bestämmes till en summa af 6,000,000 r:dr b:co, deruti inberäknadt beloppet af de frän Banken utgifna, ännu oguldna lån enot återbetalningsskyldighet i silfver: dock alt alla inom 1844 års slut sökta fastighetslån skola, i den mån handlingarne äro eller blifva pröfvade och godkände, af Banken genast förskottsvis utbetalas emot successiv ersättning af inflytande capitalafbetalningar till fastighetslånefonden, samt alt allmänheten tillika skall genom kungörelse underrättas, att ansökningar om nya fastighetslån i Banken ej emottagas, förrän berörde förskott blifvit till fullo godlgjordt, hvarom underrättelse minst 6 månader förut meddelas bör. Vid voteringens slut, befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 28. Biföllos. § 25. Hr Rosenblad: Utsk. har här föreslagit en indragning af den nuvar. lånefonden för dessa discontverk af omkring 800,000 r:dr, utan att klart och tydligt uttrycka det. Tvertom har Utsk. på sin vid pag.