Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nära fem år äro lyckligen tillryggalagde, sedan på detta samma rum Ridderskapet och Adelil efter fulländad! arbete genom en lyckligare talare frambar till det Vallöf]. BorgareStåndet, uttrycken af sin vänskap, sin afskeds hälsning och sine välönskningar Länkar i samma kedja Samfundet — fästade med ett gemensamt band Fosterlandskänslan _ agan de för våra bemödanden samma föremål allmänt väl samlas vi nu åter, att af en älskad Konung emottaga nya bevis af dess outtröttliga omsorger för vårt bästa, af klokheten och rättvisan af dess Styrelse; vi gore det med känslan af den djupaste vördnad och tacksamhet för den Allmag!, som under de allmänna stormarne med en skyddande hand bevarat Fosterjordens lugn, med den sannaste erkänsla för den Konung, som i Folkets kärlek ser sin ljufvaste belöning, med den lifligaste glädje öfver den Furste, vid hvars fasthet och dygder Försynen tillåtit oss fästa en tryggad säkerhet för fortfarandet af en lika sällhet äfven för den mäst aflägsnade framtid, med den fastaste föresatts, att, åsidosättande all enskild förmån, endast hafva afseende på det Allmännas. Den Sr Januarii. Om mången gång förut hotande faror för fosterlandets väl och säkerhet, brydsamma omständigheter i Rikets penningeverk tvungit så till sägandes Regeringarne, att, oagtadt den stora kostnad hvarje Riksmöte oundvikligen med; förer, sammankalla Rikets Ständer, för att inhämta deras underdåniga framställningar, dera* upplysta råd;, deras verksamma biträden, för att afvända eller öfvervinna vådan, om vi sedt som en följd deraf, Urtima Riksdagar tätt följa på hvarandra och Konungens och Folkets gemensamma önskningar endast genom dem kunna uppfyllas, olägenheterne afhjelpa* och refvorne botas, är vår sammankomst nu åter blott en följd af den rättighet Grundlagar^ försäkra Konung och Folk, att på bestämda tider önn sesidigt öfverlägga om medlen till en Ökad styrka, en ökad trefnad, ett (om det vore möjligt) ännu mera ökadt förtroende, och ett närmare sammanbindande af Regentens och Nationens gemensamma bemödanden för allmänt val.
Kan min teckning icke alltid anses hållen i tillräckligt allvarlig ton, må man öfverse dermed, vid minnet af den bortgångne, hvilken i åhörares skratt ofta tycktes finna den bästa belöningen för sina retoriska ansträngningar. För hans egen skull är det kanske och kanske alltid varit bäst att icke taga honom au sérieux. Requiescat in pace. Gasparone.Ann Charlotte Edgren-Leffler. fin essay af Nils Erdmann. Det finnes åsigter om qvinnan, hvilka förfäkta, att hon är mannen undérlägsen, icke blott i begåfning, men i kunskapsförmåga och duglighet, åsigter, som gå ut på, att qvinnan bör vara » qvinlig », med andra ord naiv, mycket vek och sentimental, viljesvag, undfallande, böjlig och osjelf-ständig. Atterbom är nog artig att i en recension öfver Euphrosyne komma med det påståendet, att qvinnan saknar sinne för humor och högre qvickhet, att hennes fält är hjertats, » den idylliska naivetetens », men blott när den är oskuldsfull, barnslig och glädjesprittande, blott när den rör sig inom hemmets trånga verld, har till föremål » de små putslustigheter », som uppträda i hennes krets. Går hon utom denna, anlägger hon en måttstock, som saknar denna begränsning, » hisnar och svindlar hon »; känslan och det personliga intresset bestämma hennes omdömen, och hon tål ej, att det, hon älskar, beles eller kritiseras, — ty för det känner hon » en isolerande entusiasm ». Hur skulle denne hedersman, denne grundlige litteraturkritiker, som utredt qvinnans begåfning på ett så ypperligt sätt, ha dömt, om han anträfrat en skribent, som fru Edgren! Hon har ju, med ett slag^kullkastat hela teorien.Hon har icke sinne för » den idylliska naiveteten »; hon är hvarken oskuldsfull eller barnslig eller glädjesprittande. Hemmets » små putslustigheter » lemnar hon åt sitt värde, och trots det, att hon sysselsätter sig med djupgående problem, hvarken » hisnar eller svindlar » hon.
Det har ofta blifvit sagdt, att man i norden ej visste om någon testamentsrätt, förr än efter kristendomens införande; Och om än den historiska sagan ger anledning dertill, att man redan under den hedniska tiden bland de Skandinaviska folken någon gång kort före döden tillkännagaf huru man önskade att med hus och gods derefter borde förfaras, är likväl ostridigt, att testamentsrätten, i den betydelse den nu äger, ej kom i bruk eller blef föremål för lagstiftning före den period, som nyss är nämnd. Den begagnades ock då till en början endast såsom ett medel i kyrkans hand; men den hade dock alt kämpa emot uråldriga grundsatser, som genomträngde samhällsförfattningen. Hvarje slägt utgjorde ett för sig bestående helt, och dess inflytande och anseende i staten berodde hufvudsakligen på dess egande jord, som följaktligen ansågs såsom en slägtens gemensamhet. Det var alltså naturligt att det icke kunde bero af någon slägtens enskilde medlem att minska denna slägtjord genom afhändelse af sin del deri, utan de öfriges medgifvande. Men egentliga förmögenheten å landet låg emedlertid i jorden; och ehuru stort motståndet var, blef det likväl, enär den ej kunde anses förfördela sin slägt eller sina arfvingar, som gaf för sin själ, omsider i allmänhet tillåtet att, under namn af »själagåfva,» i testamente gifva till förmån för kloster och kyrkor någon del af sin slägtjord. Testamentsrätten fick emedlertid ett vidsträcktare bruk; men af slägtjorden kunde aldrig något bortgifvas, utan för själavälfärdens skull, på sätt nämndt är. Och dessa grundsatser i afseende på slägtjord, hvars motsvarande begrepp i gällande lagstiftning är arfvejord, blefvo fortfarande gällande, då de särskilda landskapslagarne sammanfördes till en gemensam lag för landet eller uti landslagen, sorn, efter hvad förut var tillåtet, deremot medgaf rättigheten att borttestamentera all aflingejord å landet samt ärfda och förvärfda lösören. Det synes som lagstiftaren ansett sig hafva tillräckligt sörjt för arfvingar, då en ovilkorlig rätt till arfvejord dem förbehållits.
Du ser att jag fortfarande är den »isbit», du alltid beskyllt mig för att vara när det icke gäller min musik! Farväl med dig nu, jag måste sluta, fastän jag tycker mig ännu ha en hel mängd nödvändigare saker att skrifva om; men det får väl gömmas till en annan gång. Hälsa alla de dina och skrif snart till din Maria. Trouville sur Mer den 20 augusti 1874. Kära Gerda. Tack för ditt bref, som jag mottog just på själfvaste min födelsedag (alldeles som du beräknat) och tack för dina lyckönskningar och hälsa din bror och tacka för hans. Jag hinner nu icke skrifva många rader, ty jag måste sällskapa hela dagen. Som du kanske hört talas om är mormor här nu, jämte morbror Nils och »moster» Majken, som alldeles icke ser ut som någon moster; hon är icke mer än tre år äldre än jag. De äro ute på sin bröllopsresa hon och morbror Nils. Vi alla och tant Sofie ha bott här hela sommaren, nu nyligen har kusin Eric också slutit sig till oss så att vi bilda en hel skånsk koloni (af släktingar). Det var meningen att jag skulle ha rest hem i sommar, som du vet, men då mormor ville hafva mig med sig hit och skref till mig därom redan i maj, blef min resa till Sverige inställd. Jag trifs här mycket bra, det är ett så egendomligt dagdrifvarlif, man promenerar på la plage, man badar (baden äro härliga), man dejeunerar, man dinerar och man dansar i Casino (där spelas också, ja, d. v. s. på »gröna bordet», hasardspel, men för resten rymmer lokalen också en ganska elegant liten teater, och där ges konserter, någorlunda skapligt, och komedier ganska bra). Vi släktingar hålla samman, förstås; alla människor här beundra mormor, la vieille comtesse suédoise, som hon kallas allmänt. Ingen kan tro att hon är 72 år, så rask som hon är. Kusin Eric är älskvärdheten själf, jag tycker mycket om honom och jag skulle önska att du vore här (hvarför, kan du försöka gissa!). Vi stanna ända till in i september, om vädret blir godt. Nu ropar Eric mitt namn (jag sitter och skrifver för öppna fönster men bakom nedrullade persienner).
S. D. Sedan Ståndet den ritte sistlidne Junii, bifallit ExpeditionsUtskottets utlåtande den 2:dra i samma månad angående Controll derå, att Riksens Ständers beslut måga vid hvarje Riksdag blifva till Kongl. Maj:t expedierade; så beslöt Ståndet nu, det Riksens Ständers samtlige Utskott skulle anmodas att, i öfverensstämmelse rned hvad nämde utlåtande innehåller, hvart för sig ofördröjligen upprätta och till RiksStånden ingifva listor på de mål, som af Utskotten hittills blifvit handlagda och fordradt åtgärd genom ExpeditionsUtskottet, samt sedermera, hvad de återstående målen angår, för hvarje vecka intill Riksdagens slut med dylika listors upprättande och insändande fortfara. S. D. Till slutlig pröfning föredrogs All - Fröt, Ut dr, d. y Aug, 1823» 653 manna Besvärs och Ekonomiutskottets utlåtande : N:o 149, I anledning af anmärkningar vid betänkandet TN:0 101, öfver föreslagne ändringar uti Författningarne rörande PIusbehofs bränvinsbränr.ingen och dermed gemenskap ägande ämnen ; hvarvid BorgareStåndet stadnade uti följande beslut; i:ta Punkten.
1 följd häraf och då motionären icke eris uppgifvit, alt meddelande af högre understöd, än berörde anslag nu medgifva, vid utflyttningar i nämnde orter erfordras, anse Utskotten sig icke kunna biträda nu omförmälda del al motionärens framställning. Hvad angår öfriga dela K af motionärens i första punkten framställda förslag, få Utskotten, under åberopande af hvad de här ofvan upplyst, angående innehållet af 1, 2 och 3 mom. i Kongl. Kungörelsen den 25 Juni 1830, förklara, att då med ifrågavarande utfiyttningsbidrag egentligen åsyftas att åt samtlige delegare i skifteslag, der, i följd af laga skifte, ntflyttning sker, bereda minskning uti de kostnader, som genom utflyttningen skifteslaget förorsakas, det synes Utskotten vara med billighet och rättvisa öfverensstämmande, att, såvidt tillgårigarne å de beviljade anslagen medgifva, understödet bestämmes i förhållande till den verkliga kostnad, sorn är med utflyttningen förenad, och att, i följd deraf, Utskotten finna nu gällande stadgande om understödets utsättande till högre och lägre belopp efter omständigheterne i hvarje fall samt förhöjning för användande af dyrare byggnads-materialier, vara vida lämpligare, äri det af motionären föreslagna bestämmandet af visst belopp för hvarje hemmansdel af lika mantal, utan afseende å den verkliga kostnaden; att Utskotten finna, genom det redan anförda, vara ådagalagdt, att understödets bestämmande till de af motionären föreslagna belopp komme att i de delar af riket, för hvilka Kongl. Kungörelsen den 25 Juni 1830 är gällande, medföra förlust för de i ulllyttningskostnaden deltagande, hvilka måste sina andelar af berörde kostnad förskottsvis erlägga, samt att UtskotBlh. ttll R. St. Besvärs och Ekon.-Utsk Betänkande, IV:o 18, ten, i betraktande deraf, att nu gällande anslag blifvit beviljade endast till meddelande af utflyltningsbidrag åt innehafvare af hemmansdelar, anse osannolikt, att desamma kunna lemna tillgång till dylika bidrag jemväl åt dem, som måste utflytta bebyggda utjordar.
I följd af sistnämnde 3:ne Riks-Stånds sålunda fattade besKit, hvilka endast genom mindre väsendtliga skiljaktigheter från hvarandra afvika, kommer följaktligen underdånig skrifvelse af en härmed öfverensstämmande syftning att tili Kongl. Majit aflåtas; och hemställer Utskottet, att nämnde underdåniga skrifvelse må erhålla den al Preste-Ståndet beslutade redaction. 5:o Uti 24 hade Utskottet tillstyrkt underdånig anhållan om Comitens för norra Väg-aniäggningarne indragning och dess befattnings öfverllytlande på Styrelsen för allmänna vägoch vatten-byggnader. Detta tillstyrkande är af Ridderskapet och Adeln afslaget, men af Borgare-Ståndet bifallet. Preste-Ståndet har förklarat Utskottets hemställan böra förfalla , enär inom Ståndet upplyst blifvit, att den i berörde §. äskade åtgärd redan vore till verkställighet befordrad; och har jemväl Bonde-Ståndet ansett det uti §. 24 afhandlade ämne icke föranleda någon åtgärd till beslut å Ståndets sida. Då, enligt hvad Utskottet inhemtat, Comiiens för Norra Väganläggningar upplösning numera blifvit under den 5 sistlidne November af Kongl. Majit i Nåder beslutad, lärer följaktligen den af UlskoLLet härom föreslngnc underdåniga hemställan böra förfalla. 6:0 Presteoch Bonde-Stånden hafva bifallit, men de öfrige tvänne Riks-Stånden, i följd af förekoQine anmärkningar, till Utskottet återremitterat Betänkandets 26 §, deruti blifvit föreslaget, att Rikets Ständer måtte å Revisorernes framställning angående saknad enkelhet och tydlighet hos Riksliiifvudboken, samt rörande utfästande! af en belöning för uppgörandet af ett enkelt, lättfattligt, men likväl tillfyllestgörande formulär för nämnde räkenskap, fästa Kongl. Majlis
Angående beviljandet af ett lån i och för tomtregleringen i Christianstad; 2:o Angående beviljandet åt staden Lidköping af ett byggnadslån, samt ett lån för verkställande af tomtregleringen derstädes; tillika med ett i anledning af denna nådi.a proposition afgifvet yttrande; 3:o Angående rättighet för Lands-Kanselisten i Gottlands län C. D. Isberg att efter afskedstagande! få åtnjuta pension på allmänna indragningsstaten; 4:o Angående utbyte af en del utaf den för Göta Artilleri-Regementes äldre stallbyggnad i Götheborg upplåtna tomtplats emot en annan derstädes belägen, nämnde stad tillhörig, lägenhet; 5:o Angående upplåtande, emot vederlag, åt Götheborgs stad af kronan tillhörig derinvid belägen mark; 6:o i fråga om afsöndring af jord från f. d. Löjtnants-bostället vid Westgöta Prot.-Ltdrag den 28 December i850. 55 Dals Regemente, Stommen N:o 1, till utvidgande af Jerns församlings kyrkogård inom Elfsborgs län; 7:o Angående utbyte af kapellans-bostället Wiskeryd N:o 2 mot trumpetare-bostället vid f. d. Ostgöta Kavalleri-Regemente Bjärstad Storegården N:o 1; 8:o Angående af Majoren G. Bennich sökt ersättning för innehafda hästhemmansräntor vid f. d. Westgöta Kavalleri-Regemente; 9:o Angående, särskilda till åtskillige förvaltande verk anvisade, inkomsters utbytande mot statsanslag; 10:o i fråga om återgäldandet af Myntverkets äldre skuld till Rikets Ständers Bank; tillika med ett i anledning af denna nådiga proposition afgifvet yttrande. lito i anledning af frami, förre Departements-Chefen vid Kongl. General-tullstyrelsen, Presidenten J. P. af Bill berghs enkas och barns ansökning att njuta befrielse från, Presidenten af Billbergh i lifstiden ådömd, ersättningsskyldighet för den efter Uppbörds-tullförvaltaren M. F.
Man kan således icke begära, att qvinnan, i saknad af den upfostran, man kunde önska, skall inverka välsignelserikt på familjen, så mycket mer som, i min tanke, den pensionsupfostran, som nu genom enskildas försorg kommer den upvexande qvinnan till del (detta afskildhetsförhållande till den offentliga, den allmänna upfostran) mera skadar än gagnar. Hon får aldrig låra sig att intaga sin rätta ställning, som naturen henne anvisat, i förhållande till mannen, till samhället. Hon får aldrig lära sig den lydnad och undergifvenhet, som naturens och kristendomens djupa öfverensstämmelse anger för riktningen af hennes lif, hvarför allmänneligen återfinnes motsatsen till dessa de skönaste qvinliga dygder. 104 Den 14 Mars /. m. I stallet uppenbarar sig ett visst högmod, som ståndigt utbrister i en stickenhet, en hetsighet, som upväcker mannens vrede och drifver honom att kasta sig i utsvfifningar, emedan han icke trifves hemma, utan önskar undvika beständiga fejder i huset; ty mannen vill vara herre i sitt hus, och qvinnan vill vara detsamma. Derföre vore det af vigt att lagstiftningen ingrepe i familjelifvet, så att den ställde mannen på sin rätta plats och qvinnan på sin; mannen på den ståndpunkt, att han är herre i sitt hus, likasom i samhället, och qvinnan såsom det underordnade elementet. Så snart dessa principer icke äro skyddade af lag, tror jag icke alt man åstadkommer någon verklig lycka genom hvilka välmenta lagstadganden som helst, i afsigt att motverka skiljsmesson Man har här upställt åtskilliga varningsgrader för de makar, som icke sämjas; man har hänvisat dem, och Gr. Sparre lägger i sin reservation särskild vigt derpå, till pastor i församlingen; der detta icke hjelper, till kyrkorådet, vidare till domkapitlet, och slutligen till domstol. Jag tror att man i de flesta fall skall hafva erfarenhet deraf, att när saken gått så långt, att den drages inför en auktoritet för varnings meddelande, så verkar detta motsatsen mot hvad man åsyftat, synnerligen då man besinnar att varningen skall vara en kärlekens utöfning.
9C ^do grunb af 108. §♦ Regeringsformen od) 6s. §. RifSbagS?Örbningen, aro fejt* Committerabe of ©§ utfebbe ocf> fororbnobe, att jemte <28år 3u? ■ftitid?£>mbubStnan, ego murben om ^rpcffriheten fig anfortrobb. $. 56. ©enom offman omroffning fjafme C£Öi / i dfmerenSffdmmelfe meb 66. odj 67. §. §. RifSbagS?£)rbningen malt <2Bore ftullmdgfige i SBanfen odfj RifS? :gdfbS?£bntoiret, famt fullffdnbige 3'nffructtouer för bein utfdrbat. $. 97. 3emlift 81. §. Regeringsformen / fjafme T8i, till RiffenS ©tdnberS af? gdranbe mib nafla RifSbag, ^anjljutit ^ongL ifRoftS Rabiga ^ropofitioner: 10$ xtb. till ånbrab rebaction af en perfob i 24.
För min del drager jemväl jag deraf den slutsats, att hvarje klok jordbrukare redan anser husbehofsbränningen medföra en ekonomisk förlust, äfven med en lägre beskattning. Men just derföre kan jag icke föreställa mig att någon alltförstor ”varsamhet” här är af nöden vid en förändring, eller att motståndet hos pl mali telen af förståndiga jordbrukare skulle blifva af särdeles \ betydenhet, om lagstiftningen bidroge att borttaga den falska frestelse till vinst, som ännu qvarhåller bränvinstillverkningen med husbehofspannor, och derigenom lyckades att hos ännu flera skingra den fördom eller villfarelse, att brånvinsbränningen utgör en fördel för jordbruket. Denna föreställning härleder sig från helt andra förhållanden, både i afseende på tekniken af tillverkningen och formen för dess beskattning. Men då, såsom det vill synas, en sådan fördom ännu lärer existera hos Sveriges allmoge, så vidt denna representeras vid Riksdagen, vore det visserligen önskligt om, i st. f. alt förespegla BondeSt. en skenfager men högst problematisk fördel, man kunnat utfinna ett medel att gifva jordbruket någon verklig ersättning för den förmenta upoffringen, genom minskandet af de flera skattebördor, som i och för sig sjelfva alllförmycket betunga dessa. Men äfven utan en sådan ersättning belviflar jag ej att BondeSt. skolat fast heldre gå K. M:s faderliga afsigter till mötes, om Regeringens propos. upställt en allmän frihet såsomprincip, med lika rätt för alla och ulan något försök att gå en medelväg, som långt ifrån att tillfredsställa någon, tvärtom gör alla misslynta och BondeSt. allramest, emedan det misstror afsigten vara sådan den angifves, eller att åt husbehofsbränningen reservera någon vinst.
Stander wördsammeligen hemställa det med bränwinsbrwUluingenS aragande pä ett förestrifwtl säck, af Utskotten förenade uitryckeliga förbehåll, att, i händelse den summa, som härigenom paräknaS sawin Bränwinsbcwillning icke stulle stillt utgä, det dock Utskotten, efter inom sig upgjorde calculer, wäga förmoda ej stall komma i fräga, samma stadgande härwid dock icke mä äga rnm, som Bewistnings-Utffoltet för allmänna bewillningen sörcftagit, nämligen: art Riksens Högloft. Ständers Fnllmägkige uti Banq»en och NikögaldS Conloiret skulle äga alt förhöja den bestämda afgisten, i det fall, att fa mycket som blifwit päräknadl icke till Stars-Werket inginge; hwaremot ett till äswentyrS biifwande öfwerskott af bränwiirs bewillningen, uröfwer hwad derä blifwit paräknadt, bör uti Riksens Ständers Banque in» sältas och med allmänna bewillningen sammcmfläs, IZ48 Den 24 November. för att pä sätt derom förordnadk blifwer, anwstndas och till nedsättande af den särskilda stora bewillningens hinimi afgift medwerka. Wiste Ledamöters i Veste ämnen afgifne färstilde tankar, warda jämwäl härmed följaktige. Stockholm den 2Z November 1829. Pä Högloft. Nldderftapet och Adelns Ledamöters wägnar ^acob vs la 6arstie. ^ok. 6. Oxsnftjcrna, Pä Högwördige Preste-Ständcts Ledamöters wägnar I§jcolLU8 6Lräe1I. 6. N. I^ivin. Pä Wälofl. Borgare.Ständets Ledamöters wägnar Anst. krestin. L. iVl. Victorin. Pä Hederwärda Bondc-Ständets Ledamöters wägnar Jok. iVIa§n.
Proposm ang:de jernvägsanläggningarne i Riket, yttrade, det jag icke kunde finna de skäl, på hvilka JernvägsKomitéen grundar sitt förord föf södra stambanans dragande från Finja-sjön åt öster förbi sjön Salen till Nässjö, i st. f. att, såsom förut varit föreslaget, låta den gå åt vester öfver ljungby och Wernamo till Tenhult, vara fullt giltiga och öfvertygande, vågar jag nu vördsamt anhålla, att i korthet få utveckla de grunder, hvarpå denna min åsigt hvilar AfKomitéens betänkande inhemtar man, att linien öfver Wernamo till Tenhult eller den s. k. Laga-linien. då den jeraföres med den till Nässjö, 1 :o) är 13,000 fot kortare, med en besparing i anläggningskostnad af 1,647,01 0 rdr; 2:o) att den erbjuder en lätt arbetad terräng, hvarigenom arbetet bör raskt kunna fortskrida, och man således hastigare bör kunna komma till målet, ej allenast i anseende till det kortare afståndet, utan äfven, och kanhända ännu mera till följd af det lättare arbetet; 3:o) att de flesta af södra Smålands jernmalmstreck, så väl af bergsom sjömalmer, och deribland äfven den bästa af de förra, nemi. Tabergs, beröra denna linie, med en tillverkning af 20,000 centner tackjern och 31,000 centner stångjern årligen, och 436 Den 26 November e. m. 4:o) att någon trä varutillverkning äfven eger rum, utmed norra delen af linien, hvaremot
"Kära moster, låt mjölken följa med jag känner mig i stånd att expediera alltsammans, bunken inberäknad!" "Så expediera då alltsammans, min söte gosse ... sedan skall du få följa med mig på min blekbacke och se på mitt lärft vi skola välja ut ett stycke ... begriper du något?" "Aldrig ett ord det är ju ett helt mysterium men jag begriper desto bättre att ingen systerson på hela skandinaviska half-ön eger en moster med mera älskvärda egenskaper!" "Din smickrare det är väl att du är min systerson, eljest kunde Fabian bli jaloux!" "Det svär jag icke på att han ej får skäl till ändå, ty jag vet ej att det är systersönerna förbjudet att tillbe sina tanter!" Efter detta lilla morgon-prat steg Gottlieb så i gunsten, att han kunde vänta sig ett ganska angenämt husligt lif. Och snart blef det ännu bättre, då tant började summera hans talanger. Hvad kunde han icke allt, den gossen! Utan att omnämna att han på ett det aldra märkvärdigaste sätt förmådde roa lille Jean-Ulrik, patronagets enda arfvinge, kunde han rita de "charmantaste" eklöf på moster Ulrikas i bågen uppspända sidentäcke. Vidare läste han högt ur hennes favoritböcker och tog med det mest himmelska tålamod tillbaka alla de rörande ställen, vid hvilka hon smäktande suckade da capo. Vidare sjöng han den oförliknelige systersonen till gitarren icke blott "jänta och jag", utan äfven moster Ulrikas älsklingssång: "Uppå fältets gröna parker, i de dystra bergens vrår". Och slutligen fans ingen qvinna i hela huset som kunde mäta sig med Gottlieb i konsten att skära bönor. Kortligen: det var en systerson att leta efter! Och hvem vet om det stannat vid det mystiska lärftsstycket, som skulle beses på bleket, derest icke... Stackars Gottlieb, der du nu går trygg i ditt vunna gunstlingsskap, för att i mjölkkammaren expediera den lockande filbunken, anar du ej att denna din ömma tants helgedom en dag skall tillslutas för dig?