Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fjerde Hufvud-Titelti. Den af Stats-Utskottet uti Utlåtandet N:o 53 , pag. 7, föreslagna underdåniga framställning, i håga om sjöförsvarets ordnande och framläggande för Rikets Ständer af en fullständig plan, i afseende härå, har af Borgareoch Bonde-Stånden blifvit bifallen; hvaremot Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet i så måtto härifrån afvikit, att desse Riks-Stånd beslutat, ”att Rikets Ständer hos Kongl. Majt i underdånighet anhålla, det "Kongl. Majrt läcktes, vid nästkommande Riksdag, för Rikets Ständer i Nå”der framlägga en fullständig plan för sjöförsvarets ordnande till personal ”och materiel, i öfverensstämmelse med hvad Sveriges läge påkallar samt ”med iagttagande af ali den hushållning, som, enligt sakens vigt och lan”dels icke öfverflödiga tillgångar, är äf nöden.” Vid detta förhållande lärer frågan om skrifvelsens innehåll böra blifva föremål för votering i Förstärkt Stats-Utskolt, för hvilket ändamål föreslås följande proposition:
Jag får hos Hr Gr. o. Landtm, vördsamt anhålla, alt den af mig nu föreslagna förändrade redaktion af den und. skrifvelsen, mätte uti proposm intagas, och om så sker, kommer icke någon rubbning att göras uti efterföljande punkter af betänk. Skulle åter Hr Gr. och Landtm, emot 49 §. Riksd.Ordn. anse en sådan 204 Den 11 Mars e. m. propos. icke kunna framställas, anhåller jag om ålerremiss, och att mitt afgifua yttrande måtte få åtfölja till Utsk. Frih. Tersmeden: Sannolikt har hvarje ledamot af detta stånd, som deltagit i föreg:de riksdagar, med bekymmer bemärkt den strid, som här städse varit ä bane om företrädet emellan skärgårds och linie-flotlan. Genom den siste värde talarens yttrande, hafva vi 1111 fått ett nytt uppslag på denna strid. I sednare tider och i synnerhet efter sista riksdagen har, såvidt jag i den vägen kunnat forska, som likväl är ganska obetydligt, man dock insett, att ångkraften gjort en så genomgripande revolution i dessa olika åsigter, att man nu ägt välgrundade förhoppningar, att denna strid numera vöre utkämpad. Det oaktadt hafva vi nu fäll bevis pä motsatsen. lag hemställer lill eder, mina Hrr! huruvida det kan vara skäl, att, sedan K. IM. stadfästat en plan för sjöförsvaret, 11. St. ingå i betraktelser öfver samma plan. 11. St:s rätt är att säga, vi lemna anslag till hvad som är hegardt, eller vi vägra de äskade anslagen, men ingalunda tillkommer det R. St. att inlåta sig i betraktelser öfver det ena vapnets företräde framför det andra; ty min öfvertygelse är, att, om jag undantager våra sjö-officerare jemte en eller annan ledamot, som djupare inträngt uti ämnet, majoriteten saknar förmåga att inlåta sig i en sådan pröfning. Ar det vid sådant förhållande icke rätta sättet att gå tillväga så, som SlalsUlsk. gjort?
På samma egendom å landet, eller gård eller lägenhet å stads område, får bränvin icke samtidigt tillverkas i flera än ett bränneri, ej heller i samma bränneri flera än en redskap finnas. § 6. Bränvinstillverkning, hvartill jord berättigar, må ej annorstädes än å samma jord utöfvas. Flere till bränvinstillverkning berättigade egare eller innehafvare af i mantal satt eller särskildt skattlagd jord må förena sig i bolag om bränvinstillverkning, hvarvid tillverkningen skall utöfvas å jord, tillhörande någondera bland delegarne. Sammans. Bevillnings-, Lagsamt Allm. Besv.- och § 7. Den, sorn vill tillverka bränvin, utan att genom jords innehafvande vara dertill behörig, gore derom ansökning, om lian å landet bor, hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i länet och, om han i stad är boende, hos Magistraten. Vid ansökningen foges bevis, som hans behörighet styrker. Derest sökanden finnes vara till handteringens utöfning behörig, varde tillståndsbref för honom utfärdadt. Besvär i sådan fråga anföres öfver Magistrats beslut hos Konungens Befallningshafvande i lånet inom 14 dagar och öfver Konungens Befallningsliafvandes beslut hos Kongl. May.t i Dess Civil-departements Expedition inom en månad efter delfåendet af beslutet. § 8. Bränvinstillverkning skall, minst tretio dagar före de terminer, under hvilka tillverkaren vill liandteringeu företaga, hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande skriftligen anmälas, hvarvid uppgifvas tid och ställe för tillverkningen, jemte beloppet deraf. Vid anrnälningsskriften foges antingen tillståndsbref, som i § 7 omförmäles, eller ock bevis, att tillverkaren eger eller innehar särskildt skattlagd jord. Af bolag tillämnad tillverkning skall anmälas af någon bland bolagsmännen med uppgift på samtliga delegarne i bolaget. Vill någon för flera terminer sig på en gång anmäla, håfve dertill rätt.
Besvär»- och Ekon.‘Utskottets Utlåtande, No 109. Ank. till Exp.-Utsk. d. 30 Maj 1851, kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af återremiss utaf Betänkandet N:o 58, angående väckt fråga om förändradt användande af böter för vanvård af Nummerhäst. Nämnde betänkande, hvilket af Ridderskapet och Adeln, samt Preste-ståndet blifvit gilladt, har deremot af Borgareoch Bonde-stånden återremitterats. Såsom skäl härtill har blifvit anfördt, att, enligt den i Betänkandet lemnade uppgift på bötesbeloppet för vanvård af nummer-häst, detsamma för hela riket under de tio åren 1839—1848 icke skulle hafva utgjort mera än tillsammans 151 ridr och således i medeltal 15 r:dr 4 sk. 9 rst årligen, hvaremot, enligt återremisserna bifogade, behörigen styrkta utdrag ur de vid Malmöhus läns landskontor hållna saköreslängder för samma tio år, visats, att de ensamt inom detta län under nämnde tid indrifna och i special-räkningarne under titel “Wadstena krigsmanshus äldre medel“ redovisade böter för vanvård af rustnings-häst, uppgått sammanlagdt till 1,149 r:dr 32 sk. banko eller i medeltal till nära 115 rrdr årligen; samt att det således vore påp&tagligt, attendera uppgiften måste vara oriktig; och har derföre blifvit yrkadt, att detta förhållande måtte utredas, samt att, derest verkligen icke några andra dylika bötesmedel, än de i Utskottets betänkande uppgifna, linnas från och med 1839 till och med 1848 redovisade till krigsmanshuskassan, Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att en undersökning angående förhållandet med uppbörden och redovisningen af dessa medel måtte af Kongl. Majit i nåder anbefallas. Med anledning häraf får Utskottet meddela, att, efter ånyo skedd undersökning i Kongl. Kammar-rättens provins-räkenskaps-kontor, Utskottet, angående detta Alim.
Det är en känd sak, att 1860-års gevär, som 1864 blifvit något förändradt, är utmärkt godt och dess kaliber den lämpligaste hittills kända. Fråga om dess förändring har icke uppstått och endast i afseende å laddningsoch antändningssättet har blifvit ifrågasatt att vidtaga en förbättring. Tändnålsgevären äro emellertid icke bättre krigsgevär än andra, och deras enda företräde är, att de gifva soldaten mera moralisk styrka, då han vet, att han med dem kan öfversålla fienden med kulor. Vore icke detta händelsen, skulle jag icke tillstyrka deras antagande, ty amunitionen är allt för dyrbar lör att i obetänksamt ögonblick användas till öfverflöd. Alt sätta ett ländnålsgevär i handen på en rekryt, kan derföre icke vara lämpligt. Såsom bevis på hurti Preussiska arméen under sista kriget mot Danmark misshushållade med amunitionen. har jag hört uppgifvas, att skjutningen var Den 28 Februari e. m. 679 mycket häftig, men att de flesta skott gingo i luften, och att de, som stodo bakom förskansningarne, voro mera utsatta för att träffas än de, som mötte Preussarne pä öppna fältet. Hr von Kraemer: Oaktadt den försiggångna diskussionen, har jag icke lyckats komma till annan öfvertygelse, än att man icke är i tillfälle att bestämdt uppgifva luiru de ifrågav:de gevären skola komma att se ut. Visserligen har den talare, som med den största sakkännedomen yttrat sig i saken, uppgifvit, att kaliberns enhet vore det väsendtligaste, och att i detta afseende modellen vore bestämd. Att kaliberns bestämmande är af ofantlig vigt, nekar jag ej, men vågar dock bestrida, att den liksom skulle vara det enda vigtiga, påstående lör min del, att tändoch laddinrättningen äro saker af icke mindre betydelse.
Flere Ledamöter hafwa önskat en större vrvickuiui >n och i samma man hade den tyngd, Nationen kommer at »vidkännas, blifwit drägligare. Den vovlllunimi, Hemliga Utskottet fastställt, närmar sig mera til deras önskan, som anse O^NN-Sedlarna böra til fulla nummer-, värdet inlösas. För at winna ändamälet har Hemliga U skottet trott en afgift pä förmögenheten wara det säkraste och billigaste 'Medel; kkszblaiiurwn har Utskottet icke anfelt kunna »verkställas, utan at gif>va llznqu-u en ny styrka och det redbara Myntet en säker öfwerwign I sädant afseende och da alla Oeän-SedlarnaskoLlikuiun fordrat en allt för stor summa, har Utskottet pröfwat Adelar »vara det mindsta, four bvrde inlösas med L^e.>-mynt. Osver den återstående tredjedelen hafwa bekymmersamma ösverläg'- rnvgar förefallit. Man hade kunnat sörwandla den i ObUgsriooei»ned Ränta, »nen dä sädana Od!>mni'>- iisiburo ranta och tillika kunde tjena til i v!->c:onresi, syntes de nödvändigt stola ur rörelsen förstinna, och ätnundsione icke komma i de mindre förmögnas händer. Zt en lid dä daotrilmrionsrnZ ökas, Egendo» Mar och waror sätt et förhöjdt warde, har Utstortet ansett en mindstning i Rörelse-^-ipir-iIsr, såsom högst äfventyrlig. Det har derföre föreslagit den utwäg, at ombyta den äterstäende Edelea af Lreäit-Scdlarna til Eourant, med en stadgad Devalvation. Dega Lourant-Sedlar, hwiikas namn kan wara likgilltigt, medföra den förmän, at qwarblifwa i rörelsen, och deras förhållande til Lanco-Myntet bör igenom mortiskements-fonäen blifva oföränderligt.
Troget följande min instruction, utdelade jag spanmålen, mindre med afseende på köparens säkerhet, än på dess behof af snar hjelp. Jag lät från predikstolarna, såväl sora genom utskickade, uppmana folket att sarala kåda, ben, lumpor, mjölbärsris, björksvamp m. m., samt att tillverka spakar, gevärsstockar, yxskaft, hjullötar, kuggar, qvastar, vispar o. ra. d., hvarmed snart de aldra fattigaste samt gubbar och barn började förtjena sitt uppehälle. Grosshandlaren Liljewalch hade emedlertid på sin bekostnad engagerat Idr Assessor Plageman att passera vintren i norden, för att undervisa allmogen i sättet att samla kåda, att tillverka pottaska o. m. d. Han lät äfven anlägga en fabrik i Skellefteå för tillverkning af hartz, terpentin, kimrök, som bedrefs i så stor scala, som tillförseln af råämnen medgaf; och denna anläggning, i förening med inköpet af förenämnda effeeter, erkändes allmänt i orten att verka såsom en utmärkt gagnelig fattigvård. — Der, hvarest folket ej genast fattade fördelen af pottaske-tillverkningen, lät Hr Liljewalch med betydlig uppoffring, legde arbetare mot dagspenning, samla träd att bränna aska, hvarigenom slutligen fördomen öfvervanns, och bränningen blef allmän. Till raska bönder, som ville anlägga pottaske-fabrik, eller vidtaga någon annan åtgärd för tillgodogörande af landets alster, lemnades betydliga förlager i spanmål och penuingar. En af de sålunda tillkomna fabriker tillverkar nu ensamt 6000 lisp. pottaska om året.
Den är för öfrigt icke slmifven utan en viss talang och kommer sälcert af en ej alltför no&amp;r&amp;knad piiblilr att anses för underhållande nog. Ev8 sten, en beriittelse från vara dagar af Alina Cleue. Denna vår har att framvisa en oraaligt rik skörd af kviuligu författares arbeten. Afven om man bortser ft8n den rikliga noderbörden af broschyrer, artiklar och uttrlandeii i I; vinnofr; igan, som kom med intensiteten af en regnskur i april, s i finner Ini111 att flera arbeten af större omfhg, om ock ej alltid af störro betydenhet, iinder de senaste veckorna framtriidt inför allmi !iilieteri. Bland dcssn torde fru Cleves bok förtjäna att särskildt beaktas, ahon diirför att den i viss mening och i motsats till kvinliga litterära: produkter i allmanhet, ä.r mera innehållsrik %n omfångsrik. Icke sa som skiilie mycket i yttre mening hiinda inom den trhga: rameni cf några fi. ar af en kvinnm lif, hvjlira slddras på dessa 5ll kniippt Iiulftanmt hiindratal uppgående sidor. Det iir en sjals historia, som hiir fiir oss beskrifsros, och boken kallas med full ratt för en berittqlse f ~ å n vfira dagar, ty alla de konflikter, som Eva Sten råkar ut för hndc omiijligt, kuniint uppsttt för ett eller tinnat ' tioeller femtal af ar till bak: ^ i tiden. Afvon bipersoner och alla skildrade förhållandemr äro niitida, i c h ininst de » initiativrika, framstiiende, banbrytmde daruarna », hvilka. tillhörtlo ilen Stenslm umga.ugeskretsen,. blarid hvillia Punnos; &gt;medicirio doktorer, moderna författarinnor och vetensk: ipidliare). s: m$ h r n rsolii och likgingo i spetsen för k \ - iniiaus striifva:!
Derpå gjordes propos. på bifall till det af mig framställda och af Hr von Hartmansdorff understödda för slaget, hvilken äfven besvarades med: ja och nej. Derefter skedde propos. på bifall till Hr von Hohenhausens yrkande, som besvarades med öfvervägande ja. Således är ju naturligt, att ge nom voteringen om kontra-propos. mot den sista propos:n, som var med öfvervägande ja besvarad, skulle afgöras antingen Hr Dalmans förslag eller mitt, skulle blifva kontra-propos. Dervid utföllo rösterna med öfvervägande nej, hvarigenom Hr Dalmans förslag är förfallet. Sedan härefter ifrågavar:de förslag till voler:s-propos. blifvit ånyo uppläst och godkändt, företogs voteringen, och vid dess slut befunnos rösterna hafva utfallit som följer: Ja — 13. Nej — 29. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf alt anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. O e. m. Föredrogs ånyo Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskrns d. 9 och 10 dennes på bordet lagda betänk. N:o 35, i anledn. af väckte frågor om upphäfvande af eller ändringar och tillägg uti de ang:de fattigvården i riket gällande bestämmelser. Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge det vid förevar:de betänk, fogade förslag till ändringar af åtskilliga §§:r och mom. uti K. förordningen om fattigvården i riket d. 27 Maj 1847, böra punktvis företagas till pröfning, och sedermera den i sjelfva betänk, förekommande hemställan, som endast afså - Den 12 Augusti f. m. 207 ge det fall, att berörde förslag åtminstone till någon del blefve bifallet, finge blifva underställd R. o. Ad:s beslut. Ropades ja; hvarefter föredrogs: 3 § 2 morn. Andra mom. af doktor Annerstedts, Utskms betänk, bifogade reservation blef härvid uppläst, på begäran af Hr von Hartmansdorff, Aug., som derefter yttrade:
Memorial, angående slutliga bestämmandet af Arfvoden för någre biträdande äfvensom ersättning för Ken skrif ningskostnaden. Vid Sammanträde den 7:de i denna manad emellan Herr Landt-Marskalken och Herrar Talmän, iemte vederbörande Herrar Utskotts Ordförande, hafva de om följande förslag till Belöningar för särskildte biträden i och för RiksdagsÅrenderne öfverenskomma, och det till Stats-Utskottét öfverlemna!, nemligen: ’’Herr Grefven och Landt-Marskalken samt Herrar Talmän, jemte Herrar Ordförande i Statsoch Expeditions-Utskotten och En Ledamot af Ridderskapet och Adeln i Hemliga Utskottet, hade i dag sammanträdt, för att föreslå de Arfvoden och Renskrifnings - kostnader, 460 Stats-Utskottets Uetänkanden. som för nedannämnde Utskott ansågs erfordras; och funno Herrar Talmän och Ordförande, efter föregången behörig öfverläggning, för godt bestämma följande ; StatsUtskottet. Secreteraren vid Afdelningen för Magazins-Arender Arfvode 600 R:dr Secreteraren för Mål, rörande Manufactur-Disconten D:o q5o Vakt-Betjeningen i MagazinsDireclionen för uppassning 60 Vakt-Betjeningen uti Kongl. Commerce-Collegium för D:o 3o Ersättning till Stats-Utskottes Cancelli för Renskrifningskostnader. 3oo R:dr Expedition s-Utskottet Secreteraren för besörjandet af den efter Riksdagens slut återstående tryckning af Bihanget till Riks-Ståndens Protocoll och Registers upprättande deröfver 200 R:dr Siats-Utskottets B et änk anden* 461 Hemliga Utskottet Secreteraren-Arfvode En Cancellist D:o En Vaktmästare D:o 4oo 180 5o Stockholm den 7 December 1820.
BancoFullmägtige om beloppet underrätta Rikets Ständers Fullmägtige i RiksgäldsContoiret. §• 4- Denna andel af Bancovinsten, hvarå särskild Räkning j Banken och RiksgäldsContoiret föres, skall ovillkorligen för framtiden tjena till ränteoch afbetalning A Riksgälden, och må till intet annat användas. RiksgäldsContoiret äge, att å denna Räkning draga Assignationer i och för Riksgäldens liqvideraude. §• 5. Rikets Ständer hafva hos Kongl. Majit anhållit, att StatsContoirets behof af medel ntur RiksgäldsContoiret måtte alltid uppgifvas en månad förut, på det att nödige medel med bästa hushållning mätte vara att tillgå, aldra Afdelningen. Om Riksgäldens Organiserande. §• 6. Riksgälden skall indelas i tvänne slag: j:o Den ouppsägbara Riksgälden. 2:0 Den uppsägbara Riksgälden, J)cn ouppsägbara Riksgälden. §• 7- Denna Riksgäld skall organiseras på följande sätt: ia4 Den 12 December f. i». a) Den ouppsägbara Riksgäldens belopp skall antagas lika med hvad ungefär utelöpande Riksgälds Sedelstocken utgör, eller 5 millioner Riksdaler. b~) För detta belopp utfärdar RiksgäldsContoiret Obligationer å vissa bestämda valeurer af 200 och 1000 R:dr, utställde till innehafvaren, hvilka allenast enligt Rikets Ständers besllit kunna af RiksgäldsContoiret uppsägas. c) Dessa Obligationer utfästa en årlig ränta af 4j procent, som af RiksgäldsContoiret årligen utbetalas, medelst anvisning på Rikets Ständers Bank; hvarföre forrnulairer till anvisningar agoch 4^ R:dr B:co böra inrättas. Räntebetalningen antecknas å Obligationen. </) Skulle väntan icke under loppet af påföljande år utfordras, äge intet fordringsanspråk derå rum. e) Skulle ränteanvisning icke inom 3 dagar i Banken presenteras, vare samma Lag.
Ått man likväl vid stiftandet af vår nu gällande lag icke gjort något egentligt afseende på arfvingars behof af medel för brukandet af deras ärfda jord, synes deraf, att det efter landsrätt blifvit tillåtet att undan barn och bröstarfvingar, genom testamente, till skylda eller oskylda bortgifva den jord, makarne före eller under ägtenskapet förvärfvat, jemte alla ärfda eller förvärfda lösören, utan annan inskränkning, än att, efter donia - Lag-Utskottets Betänkande, N:o Q Q. 9 domarens pröfning, borde afsäLtas livad till omyndige barns föda och uppfostran, efter deras stånd och värde, kunde erfordras, intilldess de voro i tillfälle att sig sjelfva försörja. Det instämmer dock med naturlig billighet, att af den samfälda egendom, man anser fritt öfverlåtlig, först tilldela makarne lika lott, innan man gifver hvardera rättighet att upplåta den till fremmande; och en till jemnlikhet förändrad giftorätt kan således ej anses förnärma deras arfvingar. I öfrigt torde det vara att förmoda, att, sedan makarnes ömsesidiga rättigheter blifvit återstälda i sitt naturliga skick och deras behof af lagen foresedda och uppfyllda, de mera sällan skola vidtaga serskilda förordnanden, hvarigenom arfvingarne råka i mistning af hvadlagen dem velat förbehålla. Nuvarande Lag, rörande makars rättigheter i boet, är ej byggd på någon fast grund, utan medgifver ständiga rubbningar af desamma, så länge ägtenskapet fortvarar, öfverlemnande orättvisligen bestämmandet af den ena makans villkor åt den andras godtfinnande. Så t. ex. får en i stad bosatt ofrälse man, vid ägtenskapets ingående, giftorätt till hälften uti hvad hustrun då eger i lösören, men sedermera flyttar han ut på landet eller kommer i adeiigt stånd, eller använder hustruns penningar till inköp af landsfastighet, och föröker sålunda, i hvartdera af dessa fall, sin giftorätt från hälften till två tredjedelar.
Då jag, i likhet med Hr Printzensköld, finner det vara omöjligt att förena de olika åsigterna i afseende på denna §, så lärer det väl icke återstå någonting annat än att återremittera §:n. Frih. Cederström: Som jag delar den af Hr Braunerhjelm uttalade åsigt i afseende på denna §, får jag, på grund af hvad den värde ledamoten härom anfört, vördsamt anhålla, att R. o. Ad. behagade bifalla den, på sätt Hr Braunerhjelm föreslagit. Hvad angår Hr Printzenskölds anmärkn., att man uti en lagstiftande församling icke bör fatta improviserade beslut, som kunna vara förhastade, och hvilkas pröfning, enligt Hr Printzenskölds förmenande, lämpligare företages inom ett Utsk., förefaller det mig, som om talrikheten af de i dag, pä denna sena timma, närvartde ledamölerne af B. o. Ad. icke öfverstege det antal, hvarutaf det Särskildta Utsk. består, samt att den här i detta ämne rådande anda utmärker sig för något mera sammanhållning i tänkesätten, än som lärer vara förhållandet inom vissa Utsk. Det synes mig så mycket heldre vara lämpligare att nu fatta deflnitift beslut, än att återremittera §:n, som flere ledamöter redan framställt det yrkande, hvilket, sedan Betänk, blifvit ända till slutet föredraget, otvifvelaktig! ytterligare blifver förnyadt och faststäldt, nemi. att Särskilda Utsk må öfvertaga redaktionsbestyret med alla de §§:r, uti hvilka en eller annan ändring blifvit beslutad. Enär jag således icke kan se någon fara uti, men väl finnér allmän fördel vid, att bifalla §:n, på sätt och med den modifikation, Hr Braunerhjelm föreslagit, vägar jag således anhålla om bifall derå. Hr Printzensköld: I motsats till den siste värde talaren fortfar jag uti anhållan om återremiss.
En framtid lär nog visa och öfvertyga oss, att vår nu ägande politiska ställning ej är oss onyttig och att förkasta — Skänkom en blick åt den ställning Sverige ägde vid Fredens slut 1809, då Ryska Örnen hotade att krossa Svenska Lejonet; jemnför den Den 19 Januarii. 83 med nu varande; så tror jag ej vi hafva skäl att klandra vår politiska verksamhet, och liksom kasta en skugga pä den rigtning, den i senare tider erhållit. Meilda en förändrad ställning fordrar ett förändradt skick i försvaret — då man begär ett billigt tillskott, för att genom dess förbättrande öka vår säkerhet, söker man gerna att under mantelen af vår uselhet föda känslan för förstoringen af våra Stridskrafter och kasta skulden på Försvaret, såsom det, hvilket uppslukar våra Resourcer och är det tärande fröet till vår bedrofliga Financiella Ställning —Ej tror jag de medel man i senare tider uppoffrat för våra Stridskrafter, satt oss uti bekymmerfull tider: — Ej tror jag, att några förmätna planer eller högmodet att vilja mäta sig med andra, varit driffjädrar till vår Penninge-brist och det åklagade eländet; utan mer fordna misstag uti Krig, förda mot då varande Politiska Systemer: En öfverdrifven Luxe förenad med orimeliga Speculationer af alia slag, och lättheten att få låna Penningar på flera håll; har efter min tanka dertill varit mera vållande, samt ofta förvandladt hushållaren till slösarens första son och käraste gunstling. Att ju mer man minskar sina Försvarsanstalter, ju mer är det lätthet för en Fiende att intränga och verkställa sina Planer; ärettAxiome af den största klarhet, äfven som det, att ju bättre Försvaret är organiseradt, jemnfördt med Landets beskaffenhet oehResourcer, ju svårare blir det för den anfallande att fullfölja sina afsigter.