Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tyckte, att hon vid min arm stod så ensam, som om hon varit skjuten undan af hela världen. Och i minnet af den känsla, med hvilken vi en gång mött hvarandra, böjde jag mig ned och kysste utan ett ord tårarna bort från hennes kinder. Så stodo vi länge och sågo ut mot staden, hvilken vi en gång flytt af fruktan att lockas med i den vilda ringdansen kring den gyllne kalf, som är världens konung. Minnet af hvad vi sökte, när vi flyttade bort från gatornas larm, lifvets hetsjakt och nöjenas karneval, drog med en ton af djup smärta genom min själ. Och som gripna af samma känsla, vände vi oss om och gingo åter upp mot det gula huset, där de båda upplysta fönstren lyste emot oss som outgrundliga ögon. När vi kommo in, stannade Olga i mitt rum, och för första gången på öfver ett halft år talade vi med hvarandra. Det var Olga, som talade, och jag hade intet att svara henne. Men med hvarje ord hon sade, växte min ångest öfver att märka, huru vilse jag gått. Det finns tider i vårt lif, då det ser ut som om onda andar jagade oss fram till olycka och fördärf. Ur djupet af vår själ dyka makter upp, hvilka vi aldrig hafva märkt, eller hvilkas tillvaro vi ej velat erkänna ens inför oss själfva. Det är som trolldom i vårt blod, som gycklande spegelbilder för vår syn. Våra ögon se icke, våra öron äro döfva, vårt förstånd sofver, vår känsla är död. Hela lifvet blir ett djäfvulskt fata morgana, hvars bländverk eggar oss till onaturliga handlingar, och hvars falska bilder taga den plats, där förut lifvets verkligheter härskat. Jag sof icke den natten, då min hustru talat vid mig, och när jag tog hennes hand till godnatt, visste jag icke, hvad jag sade. Men när jag blef ensam, sjönk jag ned i stolen framför mitt skrifbord, och i ett nu tyckte jag mig se allt, som varit, hela det underliga öde, hvilket hållit mig fången, se det i ett nytt ljus, som ingaf mig fasa, icke blott för mig själf, utan för hela lifvet, och allt hvad i lifvet fanns. Långsamt försvann detta intryck.
Aldrig kan man tänka sig at den som förwärfwade frälse eller statte ägendom, beräknade idet ögonblicket andre statler än ägendomen dä äföljde Aldrig kunde den som förwärfwade et Säteri, fordra för en framtid annan skilnad i statler än den däwarande och Lil annay jord dä relativa. Sät - 448 Den 2 Junit. Sättom ost tilbaka til den tid, dä de rvanlige utstylder wörö för bestridande af Statens behof tilräeklige. Dä kunde Säteriers friheter i hela deras widd wara mera klanderfrie. Nu är ställningen helt annorlunda. Statens behof fordra utomordentlig, betydlig tilökning i statler. Alla npa statter pä lord äro pä proprieteeens bekostnad, skulle wäl dä nägon stags yroxrietet kunna wara frän nya statter undantagen, utan at jemnwigten rubbades emellan den xroxrietet som innan deras ätagande existerLäe. Pä de§e och i Ktemori.-Uet anförde grunder tror zag mig äga stäl at tilstyrka deltagande i Bewillning för all jord af hwad natur som hälst samt ätagandet af c-^it^tion under namnet mantalspenningar. Deraf följer hwarken ätagande af grundskatt, rotering eller stjutsningar. Ehwad jemkning eller ej skulle sättas i fräga hwad dessa sednare beträffar. Alla sädana friheter åtfölja egendomens natur. Hwad beträffar pantcrättighetcn hosunderhafwande är Ridderstapets och Adelns företrä' des-rätt ej rubbad, säledes ej heller förswärad underhafwandes tilgäng til biträde hos husbonden. Mit föremäl har blott warit at tillägga de förre ätnjutandet af Sweriges Lag. den rättighet at fä förklara sig, den at ej kunna afhändas Egendom i annan wäg än genom ?udlike Ämbetsmäns åtgärd, den at kunna förwära sig emot mistbruk, möjeliga dä x^rt tillika är executor.
Icke allenast den till nära 5o,ooo R;d om året uppgående kostnad, som Rikets Ständers Bank, för dessa sedlars utgifvande, måste vidkännas, utan, i ojemförligt högre grad, de mångfaldiga dagligen öJiade olägenheterne af ett sedelmynt, hvars motsvarighet icke lärer finnas i något land, hafva hos mig närt och underhållit förhoppningen, alt Rikets sist församlade Ständers beslut om upphörande af berörde sedlars utgifning skulle hållas i helgd. Dessa sedlars uppgifna och så högt beprisade be qvämlighet vid penninge-remisser synes åtminstone för mig icke kunna uppväga de förluster, som den större allmänheten, enligt hvad erfarenheten visat, tillskyndas genom sedlarnes lätta förfalskning och förstörbarhet. Vid beslutandet af en fortfarande utgifning af ifrågavarande sedlar, måste det dessutom vara en ovilkorlig skyldighet att taga i betraktande det förfärligt tillvävande antalet af förfalskningsbrott, hvartill desamma föranleda. Endast under loppet af 2:ne år hafva Bankens Fiscals-Embetes utlåtanden blifvit meddelade i 43 stycken serskilda ransakningsmål angående dylika förfalskningar. Skall äfven för framtiden Bankens skyldighet att utgifva sedlar å några skillingar fortfara, måste således dessa sedlar med betydligt ökade tillverkningskostnader, både till beskaffenhet, form och innehåll förändras samt bringas i närmare öfverensstämmelse med Bankens öfrige Creditsedlar. Huruvida icke deras begagnande i den mindre penningerörelseu derefter blir för den större delen af nationen mera svårt och obeqvämt, än användandet af silfvermynt, kommer naturligtvis först framtidens erfarenhet att ådagalägga.
Då man icke under loppet af 30 år funnit någon utväg att använda den på en gång beviljade summan, 70,000 R:dr tyckes det verkligen som om ifvern skulle hafva svalnat i denna väg, och som om man stöde stilla i tvehågsen väntan på hvad man skall göra. Ty under 30 år synes det som om man haft tid att göra någonting; men då nu så icke skett och då öfver 30,000 R:dr finnas öfrige, tyckes mig som om dessa medel borde användas. Att derföre komma fram och begära ett ytterligare anslag af 20,000 R:dr är visserligen ett ganska beskedligt sätt att nedmylla mitt förslag, och indirekt ungefär detsamma som ett afslag å detsamma. Att åter, såsom Hr Tornerhjelm föreslagit, upmuntra en dylik sak derigenom att man först talar om dess behöflighet och se dermera öfverlemnar den åt den Svenska allmänhetens försorg, är också ett sätt att begrafva saken: ty, mine Hrr, huru Svenske vi än till själ och hjerta äro, och huru högt vi än älska vårt fosterland med dess företiäden så väl i afseende på natur som befolkning, måste vi dock erkänna att vi i ekonomiskt afseende icke hunnit långt, och det är just derföre som hos oss Ständerna måste träda emellan i sådana frågor, som den förevarande, likasom i andra företag af ekonomisk beskaffenhet, t. ex. jernvägarne, så framt man nemi. vill att saken skall hafva någon framgång. Jag tror derföre att i stället för att begrafva saken, borde man biträda den, särdeles som man varit nog anspråkslös att icke begära något nytt anslaa. Gr. von Platen: Jag är ledsen att ännu behöfva uptaga R. o. Ad:s tid, men jag anser vigtigt, att obestyrkla upgifter icke må lem näs ovederlagda. En talare har yttrat, att det vore ^>evisadt att våra stamholländerier icke på något sätt motsvara sitt ändamål, jag ber att få bestrida detta påstående, och beklagar, att icke det sista allmänna Landtbruksmötet, som hölls i Upsala nästl. år, fick D en 1 D ecember. 13 nöjet se denne talare närv:de.
Men det har längesedan och vid hvarje tillfälle, när byggnadsanslagen beviljades, varit sagdt, att dessa medel vore att betrakta såsom bortkastade, bade med hänseende till sitt ändamål och den tid, för hvilken de kunde anses användbara, och dylika kostnader lära icke kunna anses mindre förspillda, om byggnaderne, såsom nu, användas utan relativt gagn. Vi hafva vida kostsammare byggnader än dessa, sorn, derföre att de lättsinnigt eller utan behörigt öfvervägande af tidseller sakförhållandenas kraf blifvit på orätt ställe anlagda, måst öfvergifvas; och man har ändock ansett detta vara en större vinst, än att begagna de otjenligt anlagda. Huru många fästningar hafva vi icke till spillo gifvit, ja raserat, emedan de befunnits icke motsvara sina ändamål! Hvad som år oförnuftigt blir icke klokt genom att fullfölja detsamma. Hvad beträffar kostnaderna för sjelfva förflyttningen, så ligger det naturligtvis i deras intresse, som motsätta sig densamma, att insinuera, det dessa kostnader skulle uppgå till millioner. Men vill man lugnt öfvertänka saken, skall man finna, att dessa påståenden äro i högsta måtto öfverdrifna. Det kan nemligen icke vara nödigt att, såsom i nyare tider i Upsala skett, bygga palatser hvarken för institutionerne eller professorerne. Det blefve hufvudsakligen blott ett bibliotekshus och föreläsningssalar, som behöfde anskaffas. Dessa sednare kunde, såsom det ända till sednaste tiden skett i Kristiania, och ännu pä mänga ställen i andra länder sker, till en början förhyras, till den del, som icke redan uti Vetenskaps-akademiens stora hus, Karolinska Institutet och andra offentliga byggnader finnes att tillgå. Jag utber mig äfven få fästa uppmärksamheten derpå, att uti den stadsdel, Kungsholmen, hvilken, såväl i anseende till dess mindre trångboddhet och fria läge, sorn de många der redan befintliga inrättningar för den medicinska undervisningens behof, synes för ett universitets anläggande vara särdeles tjenlig, finnes en storartad, nu till garnisons-sjukhus använd byggnad, hvars för dess nuvarande ändamål otjenlig» läge är lika allmänt öfverklagadt som för en hvar påtagligt.
I Sverige har i everdliga lider utvecklat sig ett helt och hållet olika folk-undervisnings-system, som har sin fasta grund uti en allmän öfvertygelse hos folket, att det är föräldrarnes ovillkorliga pligt och äfven rätt att sjelfva besörja sina barns undervisning, antingen genom egen handläggning deraf, der det låter sig göra, eller genom personer, hvilka man tilltrodde förmåga dertill, under föräldrarnes uppsigt, samt i barnens hem, eller i granskapet deraf. Denna pligt uppfylldes från urminnes tider af Svenska allmogen med sådan trohet och framgång, att, när man för 4<> år tillbaka 6 Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänkande, N:o 5. började allmännare arbeta på Folk-skolors införande i Sverige, stod Svenska folkets upplysning på den punkt, att fa personer ftin nos bland allmogen, som icke kunde läsa och kände sina Chrislendoms-stycken, samt dessutom funnos många, som kunde tillika skrifva och räkna. Detta synes ringa, Men vid närmare betraktande är det under ett villkor ganska mycket, nemligen så framt färdigheten att läsa är så utvecklad och så fullkomlig, att den icke allenast sker med lätthet, ulan äfven med full uppfattning af hvad sorn läses; — Ty i full besittning af denna färdighet, kan man vid mognare ålder skaffa sig hvilken kunskap som helst. Genom denna undervisning i hemmet i den husliga kretsen och under föräldrarnes uppsigt vanns tillika en djup religiös sinnesstämning, en märkbar utbildning af förståndet, en stor säkerhet i omdömet öfver det, som låg inom allmogens synkrets och en återhållande betänksamhet, der föremålen lågo utom densamma; hvarigenom Svenska bonden, oagtadt sina till antalet mindre kunskaper, likväl redde sig med lätthet i det practiska lifvet, och skapade sig sjelf de kunskaper, han behöfde. Svenska allmogen erhöll härigenom ett stort anseende och det allmänna omdömet om sig, att vara en af de första i Europa i redbarhet och upplysning , — egenskaper, som förvärfvade och bevarade åt denna allmoge ensam i Europa rättigheten att deltaga i representationen, och förmågan alt vid dess förhandlingar försvara sin plats, så väl som de öfriga Kiks-Stånden.
Jag vågar likväl hemställa, huruvida icke de största missbruk vanligen upkomma derigenom, att man i den bästa mening gör en liten afvikelse från en riktig princip, samt att detta afsteg, huru obetydligt det ock i början ansetts vara, småningom leder vandringen allt längre och längre bort från den rätta vägen. Det gamla Latinska ordspråket: yrincipiis olsta, tror jag vara i detta fall fullt tillämpligt. Att R. o. Ad. vid detta tillfälle icke afviker från denna regel, anser jag vara så mycket mera vigtigt, som R. o. Ad., hvilken alltid visat sig mån att värna konungamakten från allt intrång å dess genom grundlagen utstakade rättigheter, icke bör låta komma sig till last, att den med lika mycken kraft motsätter sig hvarje inkräktning å den andra Statsmaktens område. O Åtskilligt vore visserligen att anföra ang:de del hittills varande förhållandet ifråga om tull-lagstiftningen, hvilket kunde utvisa, att detta ingalunda varit så oefterrättligt, som man påstått, men jag vill icke dermed uptaga tiden. Jag ber endast att fä anmärka, att en talare, som jfrigast framhållit della oefterrättliga tillstånd, tillika utbredi sig öfver husslöjdens blomstrande belägenhet inom fäderneslandet. Jag frågar då: om lull-lagstiftningen verkligen varit så alldeles oefterrättlig, huru har denna husslöjd kunnat utveckla sig? betraktar man de utfärdade Tulltaxorne, skall man finna, att Ständerna varit serdeles försigiiga vid förändrandet af de tullsatser, som i Svenska bandslöjdernas alster kunde ega inflytelse. En talare, som sagt sig hysa ganska litet förtroende till R. Sl:r i delta afseende, har likväl sjelf upgifvit, att det varit Regeringen, sorn vid löregule Riksdagar föreslagit nedsättning af åtskilliga lull-afgifter, men att Ständerna ej derpå ingått. Jag hemställer då, huruvida det är konseqvent af denna talare att vilja betaga Ständerna rättigheten att nedsätta Tullafgifterne, men fortfarande lemna konungamakten en sådan rättighet öppen. Härmed vill jag visst icke hafva sagdt, att det icke vore önskligt, att vår tull-lagstiftning erhölle en väl behöflig stadga.
Den uti Nora och Lindes fögderi, sedan år 1664, gällande förvandling af jordeboksoch hemmantals-räntornas persedlar till tackjern skall, oförändrad, förblifva vid kraft och verkan, sådan densamma genom Kammar-Kollegii bref den 8 Juni nämnde år blifvit bestämd; 4:o Alla öfriga nuvarande uti jordeboksoch hemmantalseller ordinarie räntan inbegripne persedlar förvandlas , till bestämd penninge-ränta att, jemte de (ill penningar förvandlade bråktalen och nuvarande skaltetileln penningar, utgå, enligt i allmänhet stadgade grunder. fFvrmlands län. Af nuvarande räntepersedlarne hade E. K. M. ansett spanmål, smör, fläsk, kolt, ved, tackjern, hö och dagsverken samt dessutom penningar, lämpligen kunna komma i fråga att såsom särskilde skattelitiar bibehållas; äfvensom att oxe, ko, får och lam kunde förvandlas till kött, och osmundsjern till tackjern. I länet valde deputerade hade yttrat sig helst önska alla räntors förvandlande till penningar, men att, för den händelse, sådant icke lät sig göra, de ansågo, att ränte-litlarne spanmål, smör, hö och dagsverken borde bibehållas, men fläsk, kött, oxe, ko, får och lam utbjtas mot smör, samt ved, tackjern och osmundsjern mot spanmål; och hade E. K. M:s Befallningshafvande i länet ansett, att kött borde förblifva en räntepersedel, enär priserna derå icke följde priserna på spanmål och hö, utan föllo elier stego i motsatt förhållande, hvarför den kunde i någon mån minska skiljaktigheterna uti grundräntornas penningevärde vid olika skördar. Godkännande hvad Dess Befallningshafvande sålunda 3'ttrat, har E. K. M., med bifall i öfrigt till deputerades hemställan, i Nåder föreslagit, bland annat, att såsom Expeditions-Utskoltels Förslag till underd.
Maj 109 G förmur, alt för de kvrkoherbergen, hvarest kronotionden ej förslår till alla deraf utgående alkortningar, bristen i hvad prostetunnau angår ej får fyllas genom öfverskoltet i eli annat kyrkoherberge, hvilket äfven öfverensstämmer med Kongl. Resolutionen för Upsala stift den 29 Januari 1728, § 7 och för Lunds stift den 17 Mars 1752, § 8, samt härutinnan är upplyst att någon behållen kronotionde icke finnes inom Skorpeds socken, kollegierna ansell sig böra i underdånighet afstyrka nådigt bifall till förevarande underdåniga ansökning. Likaledes har kontraktsprosten i Norra Wadsbo' kontrakt af Skara stift och Skaraborgs Län, J. C. Brandelius, hos Eders Maj:t gjort underdånig ansökning, att som Ivänne församlingar, Carlsborgs garnisons och Tiveds, blifvit inom nämnda kontrakt nybildade, sökanden måtte komma i åtnjutande af den för hvarje församling inom kontraktet prosten tillkommande prostetunna, utgörande H tunna kronotionde, och således från 1857 års början få sig anslagne för ofvannämnda tvnne socknar 2f tunnor. Anbefallde att, efter vederbörändes hörande, underdånigt utlåtande i ämnet afgifva, öfverlemnade Kammar-kollegium och Stats-kontoret under den 30 Oktober nyssnämnda år lill Eders Majit underdåniga yttranden a( pastorerne i de nybildade församlingarne, kronofogden i orten, Konsistorium i Skara och Eders Majlis Befallningshafvande i Länet, hvilka samtlige tillstyrkt nådigt bifall till ansökningen ; och anförde kollegierne för egen del underdånigst, att då förevarande ansökning innefattade ett ämne, som tillhörde Kongl. Majits Befallningshafvande att i första rummet afgöra genom utslag, hvilket borde Kammar-kollegii pröfning underställas, Kammar-kollegium och Stats-kontoret ansågo sig böra i underdånighet hemställa, att Eders Majit icke måtte med detta ärende, i den ordning detsamma till Eders Majit inkommit, taga omedelbar nådig befattning.
Bifölls. c) Creditiv för sparbanker till det stadgade beloppet af högst 5o,ooo r:d r för Stockholms, 20,000 r:dr för Götheborgs och 10,000 r:dr för en hvar af de öfriga, som dertill sig anmäla. Bifölls. IL Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, alt plenum komme att fortsättas i dag på eftermiddagen kl. 6. cl) Lån mot pant af guld och silfver, koppar, jern och öfriga effecter, som finnas uppräknade i 4 art. 4 afd. §§ 10—iå af nuvarande banco-regie men te. Bifölls. e) De S. k. odlingslånen, under den förändrade benämningen af skiftesoch odlingslån. Bifölls. Den 3o Juli f. m. f) Fas t i ghetslå ne n, med den enda förändring, att, i stället för det af sednaste Ständer såsom maximum antagna belopp 4,770,939 r:dr 5 sk. yr:st., summan må i rundt tal antagas till 4*780,000 r:dr. Frih. Ehrenborgh: Ehuru, sedan tre Stånd fattat öfverensstämmande beslut öfver denna punkt, det numera icke lönar mödan att discutera densamma, måste jag likväl, i consequens af de principer jag förut i denna fråga yttrat, rösta emot i fråga var. mom. f. Jag anser ingen rörelse vara sämre för en bank än den, som grundar sig på hypotheker af jord. Denna rörelse har tillkommit i en tid, då några andra utvägar för jordbrukets understödjande icke funnos. Vi stå nu på en punkt, då vi hoppas för denna näringsgren kunna bereda andra ressourcer; och jag anser altså fastighetsbelåningen böra upphöra från den dag, utvexlingen täger sin början, sålunda att inga nya lån vidare utgifvas och att inbetalningarna för de gamla må komma hypotheksföreningarna tillgodo. Uti dessa får Banken en collectiv säkerhet, som för henne är vida tjenligare. Jag ber att uti prot. få nedlägga denna min reservation. Hr Lagerhjelm, Pehr: Äfven jag instämmer med Frih.
Då Riksens Ständer medgifvit att Friherre Anders Cederström må äga, att utan lösningsoch afskrifningskostnad utbekomma alla med Revillningsämnet gemenskap ägande Handlingar, så af Protocolls Utdrag och Remisser, som JJevillnings-Utskottets i detta afseende hållna öfverläggning?.!: och tagna beslut, för att på hans etten bekostnad af trycket utgifvas; få Riksens Ständer härmedelst hos Eders Kongl Majst i underdånighet tillkännagifva, att kostnaden för dessa handlingars utskrifning kommer att af de till Riksdagskostnaderna anslaglia medel utgå, med underdånig anhållan, det täcktes Eders Kongl. Majit derom Nådig anordning afgifva. Riksens Ständer framhärda med djup undersåtlig vördnad, trohet och nit Stormägtigste Allernådigste Konung Eders Kongl. Majits underdånigste tropligtigste tjenare och undersäter På Ridd. och Adelns vägnar Carl Mörner h. t. Landtmarskalk. På Prest-Ståndets vägnar J. A. Lindhlom n. t. Talman. På Den 8 Augusti .433 På Borgate-Ståndets På Bonde-Ståndets vagnar Vagnar ti. Schwan Lars Olsson h. t. Talman. v. Talman. Uppläst hos samteliga ftiks-Stånden den 8 Augusti. Stotmägtigste Aklfernådigste Konung! I anledning af åtskilliga inom Piks-Stånden väckta Motioner, fa Riksens Ständer i underdånighet till Eders Kongl, Majit öfverlemna de-* ras fattade beslut rörande föreslagen jemkning i deri Extra Roteringen.
Nåväl, mine Hrr, min mening är den, att privatbankerne skola, om de hindras från att utgifva sedlar på så små valeurer, som 2, 3 ända till 10 r:dr, af 468 D en 16 April e. m. sin egen fördel finna sig föranlåtna att sjelfve söka framtvinga tillvaron af vexlar. Detta är ock i sjelfva verket icke så svårt, som man föreställer sig; ty de, hvilka hafva penningar att commendera, hvilka hafva lån att erbjuda med den ena handen, de kunna äfven fordra säkerheter med den andra. De kunna säga till den lånesökande: jag skall lemna eder det understöd ni begär, men ni skall också gifva mig ett så och så beskaffadt papper. Dessa inrikes vexlar hafva det gemensamt med creditsedlar, att de göra nära nog samma tjenst som de sednare i afseende på rörelsens underlättande och bytesmedlens förökande, men de hafva derjemte den fördelen framför elem, att de icke gå ända ned till den arbetande classen. De äro alla ställde på sina vissa förfallodagar, och när en kris inträffar, draga de in sig sjefve lättare än creditsedlarne. En privatbank kan ganska väl säga lill en person, som har en transaclion med en köpman, och vill låna af privatbanken, att han skall skaffa sig en vexel af köpmannen, och på detta sätt skola härtill nödiga creditbruk småningom af sig sjelfve uppkomma. Men huru vill man att på annat sätt vexlar skola uppstå, om icke en sådan skillnad göres i afseende på belåning af olika slags papper, att det blifver en fördel att förse sig med vexlar? Man har här nämnt såsom ett botemedel emot olägenheten af privatbankernes rättighet att ingifva småsedlar, att dessa skulle få mottagas i uppbörden.
Raabs ifrågavande förslag, emedan han yttrat att han ogillade dem båda, men icke bestämdt yrkat afslag äfven å IJtskms förslag. Hr von Hartmansdorff: Jag äger icke den sakkännedom, att jag kan uppgifva ett sådant förslag i st. f. Frih. Raabs eller Utskrns. Men då jag tillförene bestridt rigtigheten deraf, att i författningen införa föreskrifter om redskapens beskaffenhet, har jag äfven vid detta tillfälle bordt yrka föreskriftens uteslutande. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Beklagligen måste redskapens beskaffenhet bestämmas, sedan R. St. vid öfverläggningen om Utskrns förra betänk, beslutat, att fota bränvinsbrännings-förfåttningen på restrictioner och vid sådant förhållande måste man ingå i bedömande af detaljerne, för att förekomma eljest möjliga missbruk och minskning i de inkomster, Staten af bränvinsbränningen påräknat. Utaf de beslut, R. o. Ad., dä frågan förra gången förevar, fattat, är det i synnerhet 3, hvilka, i händelse hitintills gällande stadganden bibehållas, skola göra de nnvande missbruken fortfarande. Frih. Raabs förslag åsyftar, att förekomma det missbruk, att från mäskvärmaren bränvin skall kunna directe erhållas, hvilket Frihm velat inskränka lill endast sjelfva pannan. Till ordningens befordrande anser jag således nödigt, att Frih. Raabs redaction antages, enär detta mera än Utskrns förslag kan förekomma det missbruk, som annars kommer att äga rum. Utsk:n har ganska rigtigt uppgjort sitt förslag efter de bestämmelser Utsk:n antagit, men då några §§ af Utskrns förslag komma att, till följd af R. o. Ad:s förslag, förfalla, anser jag nödigt, att redaction af det ifrågavar. mom. undergår förändring till förekommande af olägenheter just i anledn. af Ståndets förutnämnde beslut och jag förmodar, att Frih. Raab haft sådant i sigte under sista plenum, ehuru tiden då icke medgaf att sådant tillkännagifva. Frih. Cederström, Claes Rud.: Jag är förekommen af Frih. Palmstjerna med hvilken jag mig förenar.