Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Också jag skrattade; jag tänkte i tysthet att han kunde taga igen sin skada på de andra rätterna, jag visste att jag icke skulle kunna äta ordentligt, derför kunde jag få soppa, som jag tyckte om. Vi lyfte vinglasen emot hvarandra, båda en smula brydda, men vid bättre lynne, nu, sedan vi fått någonting varmt till lifs. Under pratet kom jag plötsligt ihåg att jag inte betalat hvad han lagt ut för mig den dag jag kom. – ”Det är sant, jag är ju skyldig dig penningar!” ”Ja, ska’ vi tala om det, så är jag också skyldig dig.” ”Seså, hvad är det att tala om nu!” ”Jo, ifall du behöfver dem” ”Inte ett dugg.” Jag teg ett ögonblick. ”Ja, förstå mig rätt: det gör mig icke något speciellt nöje, att du har dem.” ”Ja kanske du gör det ogerna!” for han upp med något af fiendtlighet i tonen, ”för i så fall kan du få dem hvilken dag du behagar. Så mycket penningar kan jag alltid drifva upp.” ”Prat! Jag ville bara säga att det är en sak som är mig fullkomligt likgiltig, om du har dem eller ej. Förr kunde det kanske göra mig ett nöje, men nu bryr jag mig inte om det. Jag behöfver dem inte heller. Du kan göra som du vill, mig är det egalt.” Han såg på mig; han hade förstått. ”Du har allt gått framåt en hel del på den sista tiden?” ”Jag tror det.” Vi drucko hvarandra åter till. Det hade kommit liksom mera frihet öfver oss. ”Vill du ha dessert?” sade han. ”Nej, sådan ha de aldrig likt något på restaurationer. Men jag vet hvad som skulle vara godt.” ”Hvad då?” ”Drufvor.” ”Ja, då kunde jag gå ut och köpa.” ”Ja, och så går jag hem.” Vi skildes när vi kommit ned på gatan. ”Köp många,” sade jag lystet. ”Åhja, lagom,” svarade han, som jag tror med en ansats till sparsamhet. ”Nej, många.” Och så gick jag hem. Det dröjde rätt länge innan han kom igen. En påse drufvor och en bundt cigarretter lade han på bordet.
Yår JustitiaeMinister har, på långt när, icke den magt Betänkandet föreslår, och kan ej hafva den, så vida, om Collegiernas Ledamöter kunna förafskedas, och Ärenderna lika väl vårdas af en enda person, nemligen den föreslagne Ministern, sådant likväl icke gerna går an med högsta Domstolen och HofRätterne. Men utan att äga sådan magt, kan JustitiseMinistersEmbetet, visserligen aldrig skadligt i den mans hand, sorn nu innehar detsamma, dock i en annans hand, blifva ganska ofördelaktigt för samhällets angelägnaste fordran. Det var ganska obetänksamt då man skapade en Embetsman, som blef på en gång redofordrande och sjelf redovisande; och detta inträffar likväl med JustitiaeMinistern, Den 27 Maji. 343 så länge han tillika är sjelf Domare, sjelf Ordförande i högsta Domstolen. Att JustitiaeMinistern först såsom Ordförande i Domstolen yttrar sig öfver ett ärende, och sedermera, såsom Minister i StatsRådet, yttrar sig i samma ämne, äfvensom att han sjelf deltar i den domare-befattning, som han likväl bör controllera; detta är kanhända, icke alldeles så enligt med allmänna begreppens fordringar, men det står alltid fast, alt i nuvarande JustitiasMinisterns hand gifves ingen den ringaste anledning till farhåga i denna del; och ifrån de Ministrars inskränkta befattning, som vi nu äga, skulle vi aldrig kunna sluta till verkan af Ministrar, utaf så oinskränkt magt, som de, hvilka man nu föreslår oss. Herr Strussenfelt, Michael: Jag anser för min del de ämnen Särskilta Utskottets Betänkande innefattar icke nu böra till pröfning upptagas, utan hellre uppskjutas intill dess en förändrad representation först blifvit antagen och införd, icke allenast uti Sverige, utan ock hos Norrmännen, Då, när en gemensam representation blifvit uti Scandinavien fastställd, kan man företaga sig omskapning af de nuvarande Collegiala Styrelseverken.
Med anledning deraf, att en mängd hemmansoch bruksegare i länets fyra nordligaste härader, jemte invånurne i städerne Westervik och Wimmerby samt Westerviks stads och Tjusts häraders riksdagsombud, till Kongl. Majit ingifvit underdåniga ansökningar om länets fördelning, hvilka ansökningar länsstyrelsen genom underdånigt yttrande understödt, hade Kongl. M-j:t uti till Rikets Ständer den 15 Januari 1840 aflåten proposition i nåder funnit, att af de flere länsindelningar, hvaremot, på grund af geografiska statistiska förhållanden, anmärkningar med skäl kunde göras, ingen syntes så oformlig och otjenlig som Calmar läns, och att de rätteligen hade bort undvikas att, såsom der skelt, af en kuststräcka om endast 2 lill 7 mils bredd, men en längd af något öfver 28 mil, bilda ett serskildt län; hvarföre Kongl. Majrt, på detta och flera skäl, i nåder förklarat, att icke allenast ortens, utan ock statens sannskyldiga intresse fordrade länets fördelning i tvänne, på det sätt, att af häraderne Norra och Södra Tjust, utgörande en domsaga och ett fögderi, samt Tunaläns, Sefvedes och Aspelands härader, tillsammans utgörande jemväl en domsaga och ett fögderi, jemte städerne Westervik och Wimmerby, bildades det ena eller norra länet, med Westervik till residensstad, och att följaktligen det södra länet, med Calmar till residensstad, komme att innefatta de återstående häraderna Stranda, Handbörds samt Norra och Södra Möre jemte Öland, då hvartdera länet, med en fördelaktig belägenhet af residensstaden, komme att omfatta nära nog lika arealvidd, nemligen det norra länet något öfver 47 och det södra nära 50 qvadratmil; — och hade, med afseende härpå, Kongl. Maj:t, genom samma nådiga proposition, af Rikets då församlade Ständer äskat, att på riksstatens dåvarande andra hufvudtitel måtte uppföras det efter uppgjordt förslag tili lönereglering för landsoch la rid tmäteri-staterne i det nya länet erforderliga aflöningsoch utgiftsbelopp, utgörande tillsammans 11,209 r:dr 16 sk. banko, hvaremot, beträffande öfrige utgifter, för anskaffande eller hyrande af Landshöfdinge-residens och embetshus, för fängelsebyggnad, inventarier och möbler m. m., Kongl.
Jemte de i Öfver-Ståthållare-Embetets sista Femårs-Berättelse upptagna 3;ne Capital* och Donations-fonder, hafva vidare under Commissionens förvaltning kommit; 1:0 ett af en okänd doneradt Capital af 1,000 R:dr, hvaraf årliga räntan utbetalas till en utan eget förvållande i torftig-bet bragt Minuthandlare eller Borgare; 2:0 en, i följd af aflidne Stämpel - mästaren Assessoren Törneholm Testaments-forordnande, under loppet af är i83a aflemnad summa 6o,o5o Ridr, deraf årliga räntan skall användas till pensioner för Enkor och Barn efter här i Staden aflidne Medlemmar af vissa Borgerskapets Classen —- Af de å förstnämde Fyra Fonder, tillsammans 160,322 R:dr 10 sk. 8 rist. belöpande Räntor, som årligen uppgå till g,34t Ridr 26 sk. 8 rest., hafva, utom de bestämda anslagen till Danviks Hospital och Frimurare-Barnhuset, pensioner, gåfvor och understöd för omkring 216 serskild underhållstagare Blifvit under de förflutna åren utbetala, till ett medelbelopp af 8,242 R:dr r6 sk. V. Stailens Sjömanshus-Inrättning har en, år j832, till 107,381 R:dr 4 sk. 7 rist., uppgifven Capital-Fond, fastighetsvärden inberäknade. Inkomsterna utgjorde g,585
Om någon lindring skulle göras i den indelta Arme'ens Öfningar genom minskning i den summa, som dertill användes, bör den derigenom uppkommande besparing användas att få Beväringen så öfvad, att den kunde ersätta den indelta Armeen. Ex. Ilr Gr. Brahe: Jag får fästa Gr. Gyldenslolpes uppmärksamhet derpå, att om StatsUtsk. kan utfinna och uppgifva några ytterligare medel i och för indelta Armeens vapenöfningar, kunna de ej lämpligen användas till beväringsmanskapets exercerande; ty för denna sistnämnda öfning äro särskilda medel qnslagna, sorn ej böra med de förstberörda sammanblandas. Beträffande åter att bestämma, hvilketdera af de ifrågavar. behofvens fyllande är det mest maktpåliggande, torde Ilr Gr. göra bäst att öfverlemna sådant till den af Stalsmagterna, som det ensam tillkommer att derom besluta; och är jag förvissad, att StatsUtsk. upplyst lärer finna, hvad det i den delen har att göra, utan hänvisning derom från Ilr Gr:s sida. Bemitterades till StatsUtskottet. Vid förnyad föredragning af Hr af Dalströms, Gust. Jac., d. 27 sisth Febr. på bordet lagda motion om mindre hemmansdelars befriande från bevillning efter 2 Art, 21 och 22 §§. af nu gällande Bevilln.förordn. blef samma motion till Bevilln.Utsk. remitterad. Å nyo föredrogs Gr. Posses, Arvid, d. 27 sisth Fehr. på bordet lagda motion om ett lån till Götha Canalbolag, för att bereda möjlighet till försäljning eller utarrendering af Motala mechaniska verkstad m. m. Frih. Lagerbjelke, Joli., uppläste följande: Det är endast emot sednare delen af Hr Gr. Posses motion, eller alternativet af densamma, i händelse det begärda lånet ej beviljas, som jag begärt ordet. Med hemtad anledning af Bakets framtida behof af ångmachiner för sjöförsvaret föreslår den ädle motionären, att B.
Handtverkerier måste finnas till, och ynglingar nödvändigt en längre tid undervisas och handledas af kunnige mästare, innan de lära handtverket. Ordningar för handtverken, de må x öfrigt hafva hvad benämning som hälst, blifva således alltid oundgängelige. Men jag fruktar och jag tror att uti hvarje skrå, åtskilliga oordningar sig äfven insmygdt. Barn eller ynglingar, som intagas uti ett handtverk, blifva första eller andra året merendels nyttjade som tjenstgossar åt gesäller eller mästaren och få sällan lägga hand vid sjelfva handtverket förrän andra eller tredje året. Detta är en stor olägenhet; hindrar och motar en ynglings hog och application och fördröjer utvecklingen af dess skicklighet för yrket. När ändtligen en yngling efter flere års vistande hos mästare, kan blifva gesäll, huru många, kanske onödiga utgifter har han icke att bestrida till den så kallade Lådan, under många rubriquer och benämningar, och är det fråga att en gång <526 Den 5 Marta. blifva mästare, äro utgifterne naturligtvis ännu större och till den högd uppdritna, att fattigare gesäller, ehflru kunnige och förtjente att blifva mästare, derifrån aldeles i brist af tillgångar, afskräckas. Allt sådant som är egenmågtigt, tvingande och förtryckande för alla Lärlingar inom skrået, bör utgallras, andras och förenklas. Att i och för dessa ordningars skuld, som lätteligen genom goda författningar kunna borttagas och förekommas, upphäfva hela skråordningen, finnér jag för min del icke rådligt. Nog är det troligt, att om en allmän näringsfrihet medgafs, Sverige icke derigenom saknade handtverkerier. Men hurudana skulle de inom en kort tid blifva? de gamla verkstäderna biel vo torde hända snart öde och tomms, saknade förtjenst, och dyrt inköpte förlager lago förlagsmannen till last, och på deras ruiner, uppstego om ett eller 2:ne år, fufkeri, tiggeri, elände och mångJJögd.
Summa Summarum R:mt R:dr 182,877: 50. P. A. NOBSTEDT & SÖNER. Bil. N:o 1 b) till Kongl. Majlis Nåd. Prop. N:o 1, orri Statsverket 1862. I Utdrag af Protokollet öfver Justitie-Departements ärender, hållet inför Hans Majit Konungen uti Stats-Rådet å Stockholms Slott Tisdagen den 13 Maj 1862, m i närvaro af: Hans Excellens Justitie-Stats-Ministern, Herr Friherre De Geer, Hans Excellens Stats-Ministern för Utrikes Ärendena, Herr Grefve Manderström, Stats-Råden: Ehnemark, Lagerstråle, Malmsten, Thyselius, Bredberg, Thulstrup, Reuterskiöld. Justitie-Råden: Qviding, Qvensel. Hans Excellens Herr Justitie-Stats-Ministern anmälde i underdånighet att, sedan hos Rikets sednast församlade
Staden erhållit och utgått efter 1780 till och « i 16 Stats - Utskottets nied 1793 års Stater kunnat vara tillräckligt för Residencchusets uppbyggande; men vid erinran af den tidens priser på meterialier och arbetslöner, då Byggnaden verkstäldes, jemte den rättighet Staden undfick, att från Kronans Allmänningar fritt få afhämta allt det för Byggnaden erforderliga Trädvirke, syntes kostnaden till Husets uppbyggande och första inredning vara till en ganska betydlig del, om icke det mästa ersatt med de 8000 R:d. som Staden härtill af Kronans medel i godt mynt fått uppbära, emedan 8000 R:d, efter den tidens Mynt och varuvärden voro mera tillräckliga än 20,000 R:d. för närvarande skulle blifva till en dylik Byggnad ; Och då Kronan så väsendtligen bidragit till Residencchusets uppbyggande, syntes det icke vara lämpligt, att Kronan nu skulle återköpa ett Hus som till det mästa på hennes egen bekostnad blifvit uppbygdt. Hvad angår Stadens begäran, att Ilusbyran måtte bestämmas till 65o R:d. Banco, så har Kongl. Stats-Contoiret icke funnit anledning, att denna anhållan i underdådighet understödja, emedan Hushyran af början varit bestämd till 200 R:d. om året och Staden icke blifvit försäkrad att få något mer uppbära ; Och borde någon beräkning efter Silfvervärde så mycket mindre härvid komma i fråga, som sådant icke har rum för de öfrige Statsutgifterné af enahanda beskaffenhet, framför hvilka denna icke äger något företräde; utan borde Staden åtnöjas med de en Belänkanden.
sade hon, " jag hoppas ni komnier snart tillbaka. " Ran grep hhrdt fast i hennes Iiand: " Skall jag - bör jag? " " Ja ", sade hon bestamdt, " det skall ni. " Emil gick derute p&amp; gatorna, under det ett sakta vtirregn dröp frdn himlen. Bast som det var markte han att han stod vid Katarina kyrka, d&amp; vänd$ han om och visste inte ordet af förran han stod vid Centralstationen. Han var förfidmjukad, han var ond, han var förvinad, men p&amp; samma gting var han upplifvad, elektriserad. Langst inne i hononi brummade en bas som förargade sig och talade i halfva svordomar om fruntimmers-griller och fruntimmers-pjosk. Han var en fin karl, men fina och bildade karlar bruka svara - Atminstone invärtes. Förödmjukad var han? inte sti mycket derför att han pii s l t t och vis fatt en korg, utan mest derför att han sh totalt misstagit sig p&amp; den kvinna han älskade. Han hade brukat dela in bildade fruntimmer i tv&amp; klasser. Först stidana der, som hade platser, soni studerade. N&amp;, dem ville lian visst inte saga nhgot ondtf om, det ar ju ntigonting som fBljer med civilisation och framhtskridande. Teoretiskt alldeles berättigadt! ' Bevars, man ar vtbl ingen möglig medeltidsfigur beiler! Neri han klnde inte personligen nigra shdana, och i praktiska lifvet hade han alltid gjort en liten * lovn omkring dem. - Och s&amp; fur det andra sidana der kvinnor som man kunde bli kar i, som ha migot sant der mjukt och obeskrifligt med sig. - Men, nu Hedvig? Bvad hou var söt, ntbr hon satt der rcdnande, dödligt f6rUigemi9 och han niistan barrs s&amp;g den yfviga stora hkknuten och den hvita halsen med de smil, smil., ljusbruna Ilockrame!
Detta factum är "att finna uti den betydliga tillvext, som afsätlningen utrikes ’’af Svenska jernverksoch skogsprodueter vunnit, sedan den "period inträdt, då ett friare fält öppnades för varuvexlin”gen med utlandet.” Comiterade åberopa härvid exporten af stångjern, som under åren 1025—i8>8 uppgått från 356,44^ till 45o,9-47 skepp:d. Ihågkommer mannu, att Svenska stångjernssmidet vid början af denna period var i allmänhet begränsadt för hvarje härd; att under tiden mycket smide blifvit privilegieradt; samt att vid denna periods slut, eller 183B, alla härdar med 4^° skepp;ds privilegium inom bergslag och utom bergslag med 4°° varit under 3:ne år fullkomligt fria, så inses lätt, att mera stångjern fanns att exportera i836, 7, 8 än 18a5, 6, 7. Hade deremot inga nya smiden blifvit privilegierade eller härdar fria, så skulle ju exporten förblifvit, i medeltal räknadt, constant, af det enkla sköl, att man icke kan exportera utan att tillverka. Afsättningen Ater visar, att de tillökade 100,000 skepprd inom Sverige antingen upptagits af ett ökadt behof eller icke ännu hunnit verka lill något betydligt upplagafen artikel, hvaraf millioner skepp:d finnas. Omöjligt är det icke, att för mycket Svenskt jern i sednare åren förts till Norra Amerika; men säkert är, alt den stigande exporten, under ifrågav. period, icke härflutit från tullsystemet i Sverige. — Att utförseln af trädvaror stigit i sednare tider, torde hell naturligt böra härledas från ökade behof, under skogarnas altagande hos de flesta handlande folk. Comiterade åter se häruti blott ett friare tullsystem; en slutkonst, som, använd på den stigande exporten af the' från China, häntyder på snabba framsteg af statsekonomiens tlieori inom det himmelska riket.
Vigtigt torde vara, att ni låter behandla er mage. Läsarimia af Idun. Se svar till Lilly i n:r 13. — Lägg vid dessa tillfällen på ögonen kompresser, fuktade med ljum borsyrelösning (4 % \ 22-arig ung flicka. N i upplyser ej om er helsa i Öfrigt. — Troligen beror väl detta här, som i de flesta fall, på bleksot, och det är i sådant fall m o t denna behandlingen bor riktas. Eleonora. Utan undersökning våga vi ej yttra oss härom. Försöksvis kan ni emellertid taga 1 gram antipyrin, när det onda på- kommer. Qvinlig prenumerant. Fukta näsan morgon och afton upprepade gånger m e d en s v a m p, doppad i hett vatten. Stryk hvarje qväll på en salva af 1 del ichlyol på 10 delar lanolin. Kej. Behandlingen beror på orsaken. Ä r ni i öfrigt frisk? Om så är förhållandet, brukar mjellbildning vara den vanligaste orsaken (se svar till Jona i n:r 42). Ärftliga anlag spela ock en stor roll. — Hvad er fråga om » bårläkare » beträffar, sä torde ni lämpligast vända er till någon specialist i hudsjukdomar. D:r - d. Frågor. M å n n e någon af Iduns ärade iä- sarinnor, som är mån om en vårdad och elegant bandstil, skulle vilja g e n o m Idun upplysa o m, hvilka stålpennor hon helst begagnar. S. H v a d bör man göra för att behaga den m a n älskar, då denne, oaktadt han ej har kärlek till någon annan, ändock visar sig kall och likgiltig? N: r 2 7 0 - 1) Skulle någon af Iduns läsarinnor vilja upplysa mig om bästa sättet att sköta storblommiga pelargonier så, att de blomma rikt och vackert. Jag är särdeles förtjust i dessa b l o m m o r och skulle vara m y c - ket tacksam för upplysningen. 2) Skulle någon af Iduns mera erfarna lä- sarinnor vilja säga mig, om det kan anses orätt eller skadligt att begagna snörhf, äfven om man ej snör sig, ehuru man naturligtvis alltid får nättare figur med än utan detta plagg.
Deraf hennes » underordnade * ställning, om det är underordnadt att Ur dagens krönika. * vara herre i huset, under det mannen är herre utom huset, och knapt det! Eller för att begagna nya ord: hon blef slafvinnan inne i huset, derför att hon skulle amma, vagga och laga mat, under det han blef slaf utom hus, der han skulle arbeta i skogen och på åkern, ty det var icke något nöje precis att jaga då, som det sedan blifvit. När nu samhället eller styrelsen skulle söka hushållen för skatten eller stämma dem för rätten, blef det onödigt, att man och hustru gingo båda: mannen blef målsman, Deri låg icke någon orättvisa, utan endast ett ökadt ansvar, besvär och obehag, som qvinnan gema ville undvara. I äldre tider fick mannen äfven gälda vissa af hustruns brott, hvaremot han egde ta repressalier af hustrun. Oaktadt allt detta har qvinnan på grund af dunkelt medvetande af sin större oumbärlighet förblifvit herskaren. Att hon icke alltid far tillfredsställa sin hersklystnad har nu böljat oroa henne och nu presenterar hon sig som » slafvinnan; det är hennes favoritnamn som hon ger sig. Att qvinnan icke alltid hade tid att egna sig åt alla de tvetydiga nöjen, som den firade kulturen erbjuder, såsom att skrifva böcker, hålla tal och så vidare, det var godt för henne. När hon derför begär rättigheter som mannen, är det endast rättigheten att få förstöra sig hon begär. Rättigheten att få bli en klok menniska ha ännu endast få qvinnor begärt. Och vi skola icke glömma, att öfverklassens qvinnor äro lika fiendtliga och tyran-niska mot underklassen som deras män äro det Lika titelsjuka, ordenshungriga, småaktiga, vinningsoch njut-ningslystna som männen. Glömmom icke, att det var qvinnor som fjeskade vid de sista kungliga festerna, qvinnor som strödde blommor för kungen, när han kom från Norge, qvinnor som ville hjelpa officerame att bygga Carlsborg. Det är också qvinnor som gifta sig med alla dessa mer eller mindre orättvist utskämda löjtnanter, hvilkas affärer de skola reparera. Derpå svarar qvinnan! Det är vår dåliga uppfostrans fel.
» Hon », utropar Blan cbe, » hvars kön lämnat världen så många litterära mästerverk, hvartill väl i första rummet fordras att kunna skrifva modersmålet, hon skulle icke, mutatis mutandis, kunna uppsätta ett ämbetsbref, ett cirkulär, en promemoria med mera dylikt, som utgör en expeditionssekreterares högsta konst! » Han framdrager såsom prof på kvinnliga snillen » den ädla Hypatia, som i Alexandria vid början af 5:te seklet höll sina berömda föreläsningar i filosofi och matematik »; han erinrar inom den rena matematiken om Maria Agresi i Italien och Sofie Germain i Frankrike. » Inom filosofien », heter det slutligen, » behöfver man plocka hop rätt många filosofer från våra bägge universiteter för att väga upp en enda kvinna, Madame Stael ». Mot den sistnämnda damens värde såsom filosof opponerar sig emellertid en följande talare, hvilken i sammanhang därmed erinrar om, hvad Napoleon I svarade, då madame Staél en gång, möjligen i TH. L U N D hopp att framkalla en artighet, frågade honom, hvem han ansåg för den största kvinna i världen. » Den som födt staten de flesta söner » blef kejsarens oväntade svar. » Och häruti », tillägger talaren, » skulle jag vilja instämma, nämligen om hon därjämte danat dem till goda medborgare ». Hierta kritiserar de skäl (kvinnans bestämmelse enligt skriften och naturlagarne), som prästeståndet i allmänhet åberopat för sitt motstånd mot reformen. Han erinrar, att det enligt statistiken fanns år 1860 i vårt land öfver 3 0 0, 0 0 0 kvinnor mer än män inom den ålder, där giftermål vore tilllåtet, och hvilka 300,000 kvinnor sålunda ej kunde på laglig väg uppfylla sin bestämmelse. Häremot invänder helt torrt en talare af motsatta partiet, att det hos oss alltid behöfves flere kvinnor för att fylla behofvet af tjänare inom den enskilda hushållningen både i stad och på landet. Borgareståndets beslut blef till sist att återremittera ärendet till utskottet, i hvars förslag ståndets pluralitet ville hafva några formela ändringar, äfven om ståndet i allmänhet var gynsarnt stämdt mot reformen.
5De^ raö gpnnfamma inmerfan på IjanDelnö ffaDgaDe framjfriDanDe odj fjö» fartenö öfaDe trpggfyet åDagaläggeö genom åtffilliga, till Defja bufrouD» näringarö förmån, meD tttlänDffa flater ingångne förbinDelfer. ©enom en unDer Den 3 januari 1846 afgifmen förflaring erfämmnbe af republik f>ar ^ongl. S^ajit, å De §ötenaDe Deifcnaö mägnar, erfänt Den 2lr« ten^menos gentinffa IXepubltfcnö frihet od) fjelfftänDigf)et. $ill följD f)äraf fyafroa fiänbis&et. ©menffa od) fftorffa fartpg uti bemälDe Diepublifö fxrmnar blifmtt S3i&tmg till 5ft. ©t. fProtofofl 1847 & 1848. 2 3lf0. 1 tiOförfdfraDe fattima förmåner, fern DerfldDeS aro eller Funna blifroa
Vid öfvervägande af detta ämne, hafva Riksens Ständer i allmänhet ej kunnat undgå, att fästa särdeles afseende å de flere skäl för nödvändigheten af en oafbruten fortsättning utaf denpåbegynda Bibliotheques-byggnaden i Upsala, hvilka, på satt berördt är, föranledt H. K. H. Kronprinsen , att med Dess Höga Förord iios E. K. M. beledsaga den i förrberörde måtto af Consistorium Academicum gjorda underdåniga framställning; och hvaraf E. K. M. funnit Sig Föranlåten, att, hos Riksens Ständer, beviljandet af det sökta Lånebiträdet i Nåder föreslå, äfven, som Riksens Ständer ansett en särskild uppmärksamhet böra egnas åt den omständighet, att Upsala Academie, med alla dertill hörande Läroinrättningar, hvilka ifrån deras första grundläggande så kraftigt bidragit till den vetenskapliga odlingens och national-bildningens framsteg, likväl hittills icke uppehållits genom något egentligt anslag bland de directa Stats-bidragen, utan hufvudsakligen genom de årliga inkomster, som den enskilda välgörenheten af Rikets framfarne .Största Konungar och andre utmärkte personer dertill anslagit.