Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Besvärsoch Ekon.-Utskottels Utlåtande, No 59. c) fullständigt undersöka och utreda, dels på hvilken grund och under hvad vilkor all städerne tillhörande jord, så väl åker, äng och skog, sorn tomter, blifvit till dem ölverlåten, jemte arealen och värdet derå och hvad i öfrigt härmed kan hafva gemenskap, dels huruvida de vid upplåtelsen fästade vilkor blifvit af städerne i allo uppfyllde och dels huruwda all den till städerne ursprungligen öfverlåta jord eges och brukas af städernes borgerskap, eller om någon eller någre delar deraf åro afsöndrade och till enskilde personer försålde eller förpantade ; Och torde Rikets Ständer derjemte i underdånighet begära: l:o att Kongl. Maj:t täcktes genom Dess Befallningshafvande från städernes magistrater och borgerskap infordra samt till komiterade öfverlemna fullständiga, verificerade uppgifter och upplysningar rörande alla med städernes privilegier, förmåner, frioch rättigheter sammanhang egande ämnen; 2:o alt komiterade mätte erhålla nådig föreskrift: a) att så påskynda deras arbete, att det må kunna föreläggas liikets näst sammanträdande Ständer för de åtgärders vidtagande, hvartill utredningen kan föranleda, eller, derest arbetet i sin helhet icke intill nästa riksdag kan fulländas, att dessförinnan till Kongl. Maj:t inkomma med fullständig berättelse rörande de städer, hvilkas privilegier, förmåner, frioch rättigheter då blifvit granskade; att, till vinnande af ordning och bättre öfversigt, först företaga utredning och granskning af stapelstädernes förhållanden samt att låta arbetet sedermera sålunda fortgå, att alltid någon viss fullständig del må vid hvarje riksdag, jemte Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse i ämnet, kunna Ständerna föreläggas ; b) att pä bekostnad af allmänna medel, allt elter som ofvannämnde omständigheter för hvarje stad blifva utredde, låta till trycket befordra de upplysningar, som vunnits; 3:o att Kongl. Maj:t i nåder täcktes, vid inträffande riksdagar, låta utaf hvad sålunda tryckes, till hvarje af Riksståndens ledamöter utdela ett exemplar.
Län från längre tid åtnjutit rättighet alt lösa Kyrkotionden eller det detå bestämda högst ringa värdet af 24 sk. per tunna, till följd hvaraf kyrkorne förmodligen icke ansetts skyldige att utgöra prosttunnan in natura. Kyrkorne kunde väl egentligen ej sägas förlora något genom det låga lösningspriset för dess tionde, om villkoret, hvarunder det blifvit medgifvet, uppfylldes, emedan hon då alltid borde kunna påräkna att se sina behof fyllda genom serskilda sammanskott af församlingen; men Prosten saknade all ersättning för den kännbara förlust, honom genom nämnde fö 1 hållande tillskyndats; och då det syntes motionären lika orättvist, som obilligt, att han, genom en af församlingen på kyrkans bekostnad vunnen fördel, skulle se sig beröfvad en lön, sorn stöde i någorlunda förhållande lill hans embetsbefaltning och till hvad hans embetsbroder på andra ställen ålnjöte, bar motionären begärt, alt ContractsProstarnes i Bohus Län lön måtte bestämmas till så mångå tunnor korn, som kyrkornas antal i contraclet, alt utgå i penningar efter årets markegångspris; dock, alt, då det tilläfventyrs kunde anses obilligt, att berörde afgift utginge lill lika belopp af alla kyrkor, ulan afseende på församlingens - Statssamt Allm. Besv. o■ Ekorn-Utskottens Utlåtande, IV.o 105, f7 gens storlek, livilket icke heller vore fallet med den afgift, sorn nn utginge, hvarje kyrka till den föreslagna lönen måtte bidraga i förhållande till församlingens oförmedlade hemmantal, samt att stadskyrkornas bidrag beräknades i samma proportion, som Riksdagsmanna-arfvode för närvarande af deras Pastorer utgjordes; hvarjemte motionären jemväl omförmält, alt, derest man åter heldre ville vidblifva samma proportion emellan kyrkorna, i hvilken Contracls-Prost-lönen hittills utgjorts, men bestämma densamma till minst fyra gånger så stor, som den för närvarande vore, sä lättades derigenom uppbörden, och Prosten blefve åtminstone försäkrad om en någorlunda anständig lön, som han nu saknade.
Föredrogs å nyo och lades till handlingarne Conslitutions-TJtskottets Memorial N:o 17, rörande Prosten O. Bolanders anledning till anmärkning emot Föredraganden af Ecelesiastik-Ärenden. S. D. Vid förnyad föredragning återremitterades Allmänna Besvärs^ och Oeconomie-Utskottets Betänkande N:o 98, i anledning af väckte motioner, angående Gästgifverioch Postskjuts-väsendet samt Foryagas-iarättn in gar,. Från Vallo fl. Borgare-Ståndet. S„ D. Föredrogs å nyo Banco-Utskottets Utlåtande N:o 17, i anledning gf de inom Riks-Stånden gjorde, till Utskottet remitterade anmärkningar vid dess under N:o 8 afgifne Betänkande, angående Bankens öppnande till utvexling af silfver; i sammanhang hvarmed förekommo Uögloflige Ridderskapets och Adelns samt Hedervärda Bonde-Ståndets inbjudningar i ämnet. 73 Proi. Vid/, d, 3o Julii iSj4' Ståndet biföll: tro ULskollets yttrande pag. 14> att Banken nu är i sädan ställning, att densamma kan till utvexling af silfver öppnas; och 2:0 tillstyrkandet pag, 10 och 16, örn SiLfverulvexlingens början; hvaremot Ståndet beslöt, att Utlåtandets sista moment, pag. 16, begynnande nied orden; ”tillstyrka Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t," och slutande med orden: ” 1Ö64 års rnyntjot,” må utgå. S. D. Föredrogos å nyo Bevillnings-Utskottets Betänkanden:
Vid granskning och jemförelse af ofvanupptagne Memorialer och anföranden , hafva Utskotten funnit desamma hufvudsakligen innefatta följande Förslag och yrkanden: 1:0 Att PoliceFörfattningarne icke må af Kongl. Maj:t utan gemensamt med Riksén Ständer stadgas, sarnt att de, hvilka Kongl. Maj:t kunde anse nödigt vidtaga, icke borde gälla längre ån till nästa Riksdag, dä det skulle ankomma på Riksens Ständer, alt en sådan Författning fastställa eller ogilla. 2:0 Att föråldrade Stadgar borde un* danrödjas, Oeconomiskeoch PolbieFörfattringar öfverses, förbättras och till en del upphäfvas, samt Lsgarnes bristfällighet i plan, lyftning och inbördes öfverensstäm - 4ft-i LagUtikottns Betänkande», melse, i anseende till straffans gradationer, i möjligaste måtto afhjelpas. 5:0 Att särskildt afseende härvid borde fästas på Kongl. Kungörelsen af den 7 December I787, som stadgar lifsstraff för den sorn faller vrånga elier obehöriga omdömen öfver do af Kongl. Majit vidtagne Författningar, de strafflagar, sorn emot Lurendäjeri och Tullförsnillning äro stadgade; Förbudet af den 30 November 1820, emot bildande af TnlareSällskaper; Kongl. Förordningen emot fylleri och dryckenskap sf dea 14.
I händelse Privat-bank antingen helt och hållet inställer eller ock, i följd af fattadt beslut att upphöra, i betydlig mån inskränker sin verksamhet så - 56 Banko-Utskottets Betänkande N:o 37. som laneanstalt, åligger det Fullmäktige alt, derest icke å sådan ort enskildt bolag skulle bilda sig för bedrifvande af bank-rörelse med Riks-bankens sedlar, på sätt nästföljande moment 5 stadgar, antingen derstädes inrätta en afdelning af Rikets Ständers Bank, för att, under den förvaltning, Fullmäktige linna godt förordna och efter af dem meddelad instruktion, bedrifva låneoch kreditiv-rörelse samt hålla uppoch afskrifningsräkning, enligt ungefärligen enahanda grunder, som den privat-bank, hvilkens rörelse skall ersättas, eller ock, om sådant anses mera lämpligt, för berörda ändamål och i mån af del genom Privat-banks indragning minskade rörelsekapital, anvisa nödiga medel åt Bankens vederbörande Låne-kontor; kommande vid de inrättande Bank-afdelningarnes assignering å Riks-banken att gälla till efterrättelse hvad i afseende å Lånerkontoréns enahanda assignering är eller varder stadgadt.” ”Mom. 2. För det i nästförestående moment uppgifna ändamål ega Fullmäktige att använda dels af det belopp, hvarmed de till Riks-bankens låneoch kreditiv-rörelse anvisade förlag blifvit vid innevarande riksdag förminskadt, en summa af 1,300,000 rdr, dels ock, utöfver det i 116 § af Banko-reglementet bestämda maximum för sedelstock, R:dr 2,500,000; börande dessa medel, tillsammans 3,800,000 R:dr Banko, fördelas på de särskilda låne-inrältningarne i förhållande till det medeltal af utelöpande sedlar, efter afdrag af behållningen i Riksmynt, hvartill den eller de Privatbankers sedelutgifning, som skall ersättas, uppgått under de tre år, hvilka förflutit näst före den tid, då sådan eller sådana Privatbanker bort göra underdånig anhållan om förlängd oktroj.”
Beslut rörande publika byggnaders och allmänna vägars och broars underhåll skall alltid föreläggas den vinnande parten eller kronobetjänten, som ombesörjer att besvärsbeslutet uppläses från predikstolen i de församlingar det berör. Stockholm den 23 september 1823 SALOMON LÖFVENSKIÖLD Cirkulärbrev till Kongl Maj: ts samtliga Befallningshavande och Regementschefer, angående begravningshjälps beräknande efter indelta tjänstemän. Stockholm den 9 oktober 1823. Begravningshjälp skall hädanefter beräknas och utgå efter den markegång, som näst före dödsfallet varit fastställd och gällande. Stockholm den 9 oktober 1823 SALOMON LÖFVENSKIÖLD Cirkulärbrev angående sättet till jordeböckers inrättande och vad därvid bör iakttagas. Stockholm den 31 oktober 1823 Angående jordeboken inrättande är detta förordnat: 1: o Beskrivs det gamla formuläret av den 10 december 1724. I stället för de många titlarna skall nu endast tre slags hemmans naturer införas, nämligen skatte, krono och frälse. 2: o Den 20 december 1729 omtalas att jordeböcker skall uppdateras vart sjätte år. Det är särskilt viktigt att iakttaga så att all förändringar rätteligen införes och protokoll och själva liggaren insändes till Kammar Kollegium. För de andra åren används den kortare metoden där jordeboksoch hemmantalsräntan i pengar upptas. 4: o Blanka sidor skall lämnas, så att ändringar bekvämt kan införas. Häradsskrivarna skall lämna persedelböcker vart tionde år istället för vart sjätte. 5: o Alla län skall upprätta jordeböcker 1823 och sedan vart tionde år. Redovisas alla brister som funnits i de sist inkomna jordeböckerna. Allt syftar till att få en likriktning över landet. Stockholm den 31 oktober SALOMON LÖFVENSKIÖLD Cirkulär angående ekevirkets forslande. Stockholm den 11 november 1823 Allmogen har klagat över att deras vagnar blivit obrukbara efter att ha transporterat ekvirke till flottans och artilleriets behov. Vagnarna är inte avsedda för så tunga laster.
Ar vexel ställd att betalas å annan ort, än der godkännaren bor; teckne han å vexeln genom hvilken person å den andra orten betalningen erläggas bör, och vare för densammas fullgörande sjelf ansvarig. 25 §. Vexel, ställd att af utgifvaren sjelf betalas, ege full kraft utan godkännande. 26 §. Har vid vexelslut aftal icke blifvit träffadt angående tiden när vexel bör till godkännande företes, och är vexeln ställd att betalas å viss dag eller å viss dag från utgifvandet; ege innehafvaren rätt att å vexeln söka godkännande när han finner för godt. Ar vexeln ställd att betalas vid uppvisandet eller viss tid derefter; då skall vexeln till godkännande företes: inom sex månader från utgifningsdagen, om vexeln är dragen å någon ort inom Europa; inom ett år om den är dragen å någon ort utom Europa, med undantag af de å andra sidan Goda Hoppsudden eller Cap Horn belägna orter; samt inom aderton månader om vexeln är dragen å någon af sistnämnda orter. Försummar vexelinnehafvare hvad om godkännande nu sagdt är; svare sjelf för all skada, som bevisligen deraf kommit. 27 §. Yarder någon anmodad att å vexel godkännande söka; då skall lian, så fort ske kan, vexeln uppvisa för den, å hvilken den är draBih. till R. St. Prot. 1847 och 1848. 7 Sami. 1 Åfd. 25 Haft. 2 10 Lag-Utskoltels Betänkande, N:o 67. gen samt äska lians uttryckliga förklarande, om han den godkänna vill eller ej. Dock vare ingen skyldig att emot sin vilja sådan förrättning sig åtaga, der han icke förut gifvit tillstånd och samtycke dertill. Till han det uppdrag ej emottaga; bör han vexeln med första post återsända. Sker det ej; anses han hafva åtagit sig uppdraget, och stånde derför i ansvar. 28 §.
Raab, Adam Christian: Jag kan icke neka, att jag finner mig mycket öfverraskad, att från så många håll, redan vid början af öfverläggningen i detta ämne, höra framställas min åsigt, sorn är så stridande mot hvad jag ansett vara majoritetens inom detta Stånd. Man har här yrkat att med underkännande af det förslag, Bevilln.Utsk. har framställt, utan att alls pröfva detsamma, helt enkelt vidblifva 1845 års tulltaxa. För min del, då jag varit ledamot, icke allenast af det Utsk., som har bearbetat frågan, utan äfven af den afdelning, som fått pröfningen af densamma.sig anförtrodd, skulle jag icke kunna, med min öfvertygelse om behofvet och nyttan af förändringar i det n. v. förhållandet, i detta förslag instämma. Tvertom anser jag det för min medborgerliga pligt att motsätta mig en sådan åtgärd. Man har sagt, att om också sådane behof af förändringar visa sig, sä är det ingalunda under närvar, förhållanden som sådant kan ske. Jag medgifver visserligen att ullandens förhållanden kunna skrämma oss med en öfverproduktion, som skulle falla tungt tillbaka öfver oss, men utlandens förhållanden gifva oss atiledn. att tro, att andra stater icke heller kunna producera så mycket som eljest, och detta gifver oss också hopp derom, att vi skulle kunna få afsättning. Vidare liar man sagt, att det icke är under stormen, som man skall taekla om sitt fartyg. Jag tror, alt det just 198 Den 31 Maj f. m. är under storm, som man icke skall underlåta att refva sina segel och jag tror att det är mycken anledn. alt indraga de spända segel som finnas. I vår tulltaxa är det ganska många artiklar, i afseende på hvilka jag anser nuvar:de tids omständigheter vara serdeles lämpliga att i afseende pä dem kunna borttaga förhud eller göra inskränkningar. Således skulle jag kunna föreställa mig att det rätta sättet att gå tillväga i della förslag är att först afgöra, hvilketdera som skall följas vid föredragning antingen Utsk:s förslag eller 1845 års tulltaxa, men hvilketdera af dessa fall som segrar, så hemställer jag om
N:o 85 med förslag till ändring och tillägg i 75 § Reg.F., och då ingen anmärkning dervid gjordes, fann R. o. Ad. det böra hvila till nästa riksdag. Frih, af Nordin, Carl Joln: Sedan numera 3:ne Stånd beslutat, att ett lån till förmån för hypotheksföreningar, skall upptagas på de grunder, som af R. o. Ad. förut varit fastställda, får jag hos Hr Gr. oLandtm, hemställa, om icke Hr Gr. o. Landtm, ej skulle finna lämpligt att till R. o. Ad, framställa, huruvida R, o. Ad. ej ville uppdraga StatsUtsk. att skyndsamligen inkomma med förslag till de hufvudgrunder, hvarpå de hypotheksföreningar skola vara fotade, som af detta lån vilja blifva delaktiga. Likaledes har R. o. Ad. jemte 2:ne andra Stånd beslutat, att en förbindelse af hypotheksföreningarna skall utgif - Den iG Februari e. m. a31 vas till Riksg.cont., deruti delägarne en för alla och alla för en ikläda sig ansvarighet för den förlust, sorn Riksg.cont. genom dess garanti för lånet kan tillskyndas. Jag hemställer äfven, att R. o. Ad. måtte uppdraga StatsUtsk. alt inkomma med förslag till denna förbindelses ordalydelse. R.emitterades till StatsUtskottet. Frih. af Nordin uppläste derefter följande: Erfarenheten vitsordar, att upptagandet af lån å smärre summor möter flera svårigheter, än då en större summa sökes, äfvensom det är troligt, att, om lån af flera hypotheksinrättningar samtidigt sökas, sådant skall menligt inverka på lånevilkoren; och föreslår jag i anledn. häraf:
Bi än vinsbränning i denna klass må ej i något fall idkas på samma egendom med flera än en bränvinspanna; egare eller innehafvareaf flera hemman, hemmansdelar eller jordlägenheter, sorn hvardera uppgår till ett värde af minst 300 r:dr, vare likväl berättigad att på hvardera af dem, der serskild ladugård finnes och utfordring sker, idka bränvinsbränning i denna klass. § 6. Rättighet till bränvinsbränning i denna klass må ej öfverlåtas å annan man, utan i sammanhang med jorden, § 7- Anmälan till bränvinsbränning i denna klass sker vid de årliga mantalsskrifningarne, och må sådan anmälan göras antingen för alla de till bränvinsbränning tillåtna månaderna af året på en gång, elier för i eller 2 terminer deraf. Éil.j N.o 2, lill Pevillnings-Utskottets Skri/velse, N.-o 6. 3 § 8. Den som, berättigad till bränvinsbränning i denna klass, sig dertill vid mantalsskrifningen antingen icke angifvit eller ock anmält sig till begagnande af mindre pannerymd än 18 kannor,' eller blott för en eller 2 terminer, men sedermera önskar utöfva sådan bränvinsbränning eller den utvidga, gore derom anmälan bos Kongl. Maj:ts befallningshafvande, sorn ege att det sökta tillståndet meddela, så vida sökanden styrker sig hafva till krono-uppbördsmannen eriagt den för tillverkningen belöpande pannerymds-afgift. Likaledes må den, som vid mantalsskrifningen uppgifvit sig till bränvinsbränning, meri sedermera, innan tiden för bränvinsbränningen infaller, vill densamma nedlägga eller förminska lill tid eller pannerymd, derom göra anmälan hos Kongl. Maj:ts befallningshafvande, sorn bör skyndsamligen meddela beslutet i ämnet. § 9. 4Jgiften för bränvinsbränning i denna klass beräknas och erlägges efter pannerymden, på sätt nedanstående tariff utvisar: Pannerymd Afgift för i termin eller 2 månader ift för 6 månader Kalr sk.
Under förutsättning, att Bevil!n.Utsk:t kommer att noga behandla såväl denna motion, som de i samma ämne inom andra Stånd väckte, har jag å nyo begärt ordet, endast för att. i anledn. af en föreg:de talares yttrande, fästa upmärksamheten på, att det är en fullkomlig villfarelse att sätta beskattning på hundar i samma kategori som beskattning på vare sig lyx eller konsumtions-artiklar; ty om jag förtär vin eller kaffe i öfverflöd, så är det endast jag sjelf som har olägenhet deraf. Men den mängd hundar, som springa omkring på gatorne, tillskyndar den ieke-hundegaude manga slags olägenheter, som det bör vara en tillfredsställelse för egarne att genom en afgift för ett nyttigt ändamål i någon mån godtgöra. Hr Printzensköld: Nog har jag vistats i Stockholm under mer än 40 års tid, men det måste jag förklara, att jag aldrig rönt någon olägenhet af hundar på gatorna, ehuru jag sett ett betydligt antal af detta slags djur der springa af och an; och jag tror att plural i toten af Stockholms invånare skall hafva härutinnan kommit till samma erfarenhet som jag. Vill man emellertid afhjelpa de olägenheter i detta hänseende, som Frih. Alströmer förmenat ega runi, så finnes för det ändamålet en vida lämpligare utväg, nemi. den att polismyndigheten griper in uti saken, hvarigenom just det med beskattningen åsyftade resultatet aldrasäkrast skulle vinnas. Och om man så går tillväga, hvilket ingenting annat innebär, än att man, till förekommande af de anmärkta olägenheterna, begagnar sig af redau för handen varande medel, så vet jag i sanning icke, hvarföre man skall belasta egare af huudkreatur med en beskattning, som, enl. min öfvertygelse, saknar all rimlig grund för sig. Frih. Creutz, Steffan: I allmänhet tror jag, att det vore lämpligare att lägga skatt på hundkreatur i staden än på landet. Egare af sådane djur i stad, synnerligast här i hufvudstaden, hafva mången gång af dem ej ringa besvär och kostnad.
Då från ökningen 7,993,636: 53, drages minskningen . 4,319,076:31. visar sig den effektiva ökningen med Runt R:dr 3,674,560:22. Bankens förråd af utländskt mynt, som den 8 September 1860 In\ oeh u‘- utgjorde Runt 682,416: 08. har sedermera ökats genom utvexling af Ryska vtrmynt. nibler „ 23,358: 92. till Ruut 705,775: - hvaremot från Banken utvexlats af nämnde myntsort 1,3 9 8: 96. Och uppgick förrådet af utländskt mynt vid den af Revisorerne den 23 nästlidne September anställde inventering, på sätt af § 4 här ofvan inhemtas, till Runt 704,376: Med afseende derå att, under detta år, Ryska Rubler blefvo Banken till invexling erbjudna samtidigt med pågående uttagningar från Banken af metallisk valuta i och för export, hafva Fullmäktige, då häraf ville synas som skulle Bankens invexlingspris å berörde myntsort, utgörande 58 R:dr Runt per skålp. viktualievigt, vara nog högt beräknadt, under den 11 sistlidne Juli funnit skäligt tills vidare inställa invexlingen i Banken af Ryska Rubler. Utvexlingen af denna myntsort har skett till ett pris af 58 R:dr 40 öre per skålp. viktualievigt eller 40 öre per skålp. öfver invexlingspriset. § 15. Under tiden från den 8 September 1860 till och med den 14 Forsäij»,») aj September innevarande år, iir silfver i omyntad form af Bankennl^' försåldt till belopp i Riksmynt af 285,950 R:dr 12 öre. 16 Som denna försäljning skett till det i 101 § 2 morn. af BankoReglementet medgifna högsta pris af 37 R:dr Rmit per mark fin silfver, kölnisk vigt, har härigenom för Banken uppstått en vinst af 4,985 R:dr 82 öre, som motsvarar skillnaden i värdet mellan Hamb.
Hwad angär den anmärkning som blifwic gjord emot det stadgande, at de som i ro ar njutit expsäkauce-löner, efter dessa ärs förlopp ej stulle äga rätt til Hccoräs ersättning, instämmer jag gerna i den önstan at en sädan ersättning mätte kunna tildelas dem, som dä redan länge njutit en knapp Lön. Jag will äfwen hoppas, at under denna tiderymd sädane förändringar i Rikets tikgängar mätte hafwa föregått, at denna ersättning med lätthet stulle kunna meddelas, jas str således ingen swärighet, ar icke hwad Den z Mars. izz Utstottet i detta afseende föreslagit, skulle kunna förändras. Beträffande tiden inom hwilken Finsta Armeens Okiicerarc borde anmäla sig til åtnjutande af de föreflagne förmaner, torde den möjligtwis af Utskottet wara för korrt upgifwenLikwäl stulle jag ej tilstyrka at den ursattes sä lang, som Friherre (mclelsn-öm föreslagit. Stats-Utskottet behöfwer weta gränsen för sina utgifter, och kunna beräkna tiden da de skola utgä och da inga flera äro at förwänla. Jag wil derföre tilstyrka, at en medelwäg waldes och tiden til hösten bestämdes. Sluteligen i anseende til den yttrade enstan at exxeLtance-lönerne stulle blifwit satte i likhet med OkiiLerarnes löner af samma grad inom Swensta Armeen, får jag den äran anmäla, at i det af Utskottet upgifna Förslag desse Löner blifwit jemkade, långt förmånligare än om man hade följt regeln, at sätta dem jemt med wederlikar. Herr päklman, Otto ?reäric. Wid Detta högtideliga tilfälle, helgadt at upfylla erkänflans fordringar, är det utan twifwel öfwerflödigt at upmana Högloft. Ridderffapet och Adeln til de känslor, som altid ost lifwat och hwaraf tydliga prof röntes, när detta ämne första gängen här war under öfwerläggning.
Hon sjunger med ödmjukt nedslagen blick. "Hvart skall den arma föras, måste hon bort, måste hon bort till ett fremmande hem? Måste hon bort från det gyllne hemmet, från fader och moder?" "O min fader, hvi sålde du henne, din hvita ren? Hon hade velat arbeta för dig om dagen, om natten. Hon skulle ju dock varit värd, hvad hennes lif kostade dig". "Farväl min fader, som varit mig huld; farväl min moder, sörj dock ej öfver droppen ur ditt hjerta! Farväl broder, ack, hvi skyddade du ej den värnlösa? Farväl syster, ack, du arma vexer ock till qvinna!" "Så fostrades jag i hemmet, som om jag varit en son, och jag var ju dock blott en arm flicka. Nu måste jag bort, att bli tjenarinna åt en man! Farväl du ljufva hem". Åter bugade sig Aikyn djupt för den vinde Samojeden, så att pannan vidrörde golfvet. "Du, min herre, som råder öfver Aikyn, krossa dock icke den arma, som din makt vore. Förakta icke din tjenarinna. Låt henne i ditt anlete se en mild herres. Var ej sträng mot Aikyn, tala ej till henne som snöstormen talar till drifvan. Så vis är ingen, att hon ej felar; men Aikyn vill göra det bästa hon förstår. Vredgas icke, då hon felar". Dagar gingo. Främlingen följde med till Mirgáns by och dröjde qvar bland de många tälten. Han lärde sig Samojedens språk, och han hörde, huru mannen talade till Aikyn som snöstormen till drifvan. Han såg huru hon arbetade mera än trälinnans arbete, men aldrig erhöll ens så mycken vänlighet som trälen. Främlingen talade till mannen: "Var mild mot din hustru. Öfverhopa icke den späda med det arbete, som vore dig sjelf för tungt. Bemöt henne vänligt, hon är menniska som du". "Skulle jag tagit mig hustru och betalt henne dyrt med trettio renar, om icke för att ha någon, som hemtar mig ved och vatten och gör mina sysslor?" Derpå slängde han till Aikyn ett afgnaget ben.