Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den der jul-leken är en lek, som snillena gerna leka hela lifvet igenom. Skulle han? Ah, hvart vända sig mina tankar? Öfverallt träder han trotsande emot mig. Bort med honom. Ännu hafva kärlekens passioner, dessa våldsamma, mägtiga ingifvelser, som förvandla oss till englar eller djeflar, icke blandat sig i den tysta strid, som rasar mellan oss; men darra... Sjette Scenen. DE FÖRRE. HÖPPENER utkommer från sidodörren. Han går lugnt öfver theatern och sätter sig vid bordet. Ah, äfven han... A. LÖFVENSTRÅLE. HÖPPENER (i det ögonblick, då han passerar förbi A. Löfvenstråle). A. LÖFVENSTRÅLE. Våra vägar korrsa hvarandra. Får jag den förmån, att tala vid min herr bror? På ögonblicket. HÖPPENER. A. LÖFVENSTRÅLE. 75 Sjunde Scenen. DE FÖRRE. B. LÖFVENSTRÅLE. HAGELSKÖLD fortfar att från fönstret, snedt öfver gatan, kika in i rummet. HÖPPENER läser i några papper, och efter en stund börjar han att skrifva, utan att synas bry sig om något, som passerar omkring honom. Huru hafva dessa fruntimmerskläder kommit hit? Huru de kommit hit! B. LÖFVENSTRÅLE. A. LÖFVENSTRÅLE. Jag frågar: huru hafva de kommit hit? hvars äro de? En gång förklarade ni mig, att ni var herre i ert hus. Nu är det min ordning, att svara er: att så långt dessa rummen sträcka sig, från dörr till dörr, från fönster till fönster, från hörn till hörn, ... sträcker sig här ... min herrerätt. Vill ni vidare veta, huru jag utöfvar denna rätt, så äro mina maximer korta. Jag är höflig mot alla, som äro höfliga, jag är gästfri, så långt huset förmår; men den, som förolämpar mig ... den... (Han visar på dörren.) Hvilken förkrossande förolämpning?
Då bränvin uppinätes och profvas af den i bränneriet anställde kontrollör, skall, såsom vittne, närvara en i orten boende trovärdig och skrifkunnig person, som bränvinstillverkning icke utöfvar. Sådant vittne utses särskildt, för hvarje termin, i stad af borgerskapets äldste och på landet af socknenämnd. Der bränvinstillverkare å landel skulle ega eller innehafva mer än halfva antalet af hemmanen i socken, ulses vittnet af den socknenämnd inom närbelägen socken, åt hvilken Kongl. Majlis Befallningshafvande detta uppdrag lemnar. I fall antingen vittne icke väljes eller valdt vittne uteblifver, ege kontrollören all annan lämplig person till vittne kalla. Vittne bestyrke, under edlig förpligtelse, riktigheten, af kontrollörens protokoll i hvad det angår uppmätta kannebeloppet samt bränviuels värmegrad och styrka. I afseende på tiden för vittnes närvaro och biträde vid bränneriet ställe sig vittnet till efterrättelse hvad ordnings-stadgan derom innehåller, och de föreskrifter, kontrollören i enlighet med densamma meddelar. Vittne tilikomme vid mätningsoch profningsförrättning i dagtraktamente två R:dr Bunt. Vid bränvins uppmätning och profning ege, efter derom erhållen underrättelse, bränviustiilverkare, sjelf eller genom ombud, vara tillstädes; men förrättningen må, för hans uteblilvande, icke inställas. § 58. Om, för lättad kontroll vid bränvinstillverkning, Kongl. Majit skulle finna för godt förordna, alt särskilta instrument för bränviuels mätning och profning skola i de större br(inneriema å redskapen anbringas, vare bränvinstillverkare skyldige att, på egen bekostnad, sådana instrument anskaffa och underhålla. § 59. Uppslår emelian bränvinstillverkare och kontrollör tvist om uppmätt bränvins styrka, insändes deraf, under bådas försegling, prof till Kongl. Majlis Befallningshafvande, som, efter det sakkunnig person undersökt profvet och skriftligt yttrande derom afgifvit, afgör tvisten genom beslut, som ej ölverklagas må.
– Och den största menskliga dygd, huru kan du föreställa dig den? – Att fly undan och förskjuta hvad man högst älskar, när det är en oloflig kärlek; att älska den man i hjertat hatar, och att angifva sig sjelf för ett stort brott, som ingen menniska tror’en om – svarade Gunnar utan allt betänkande, lika som hade svaret länge och välbetänkt legat färdigt i hans själ. Kyrkoherden såg på honom, ändå mera förvånad, förföll ett ögonblick i djupt begrundande, brydde sig icke om att, enligt sin vana, tala öfver sina «förnuftsfrågor» och de svar han brukade få, utan nickade blott åt Gunnar, till tecken att träda från bordet, för att lemna rum åt mor Ingrid, från hvilken man tydligt hört en djup suck vid Gunnars sista svar, hvilket hon uppmärksamt lyssnade till, ehuru det blott utsades med half röst. – Guds frid med eder, gamla heders-mor Ingrid! – sade kyrkoherden, när denna närmade sig. – J ser affallen och lidande ut. Hur är det med helsan nu för tiden? – Gu bevara goe kyrkherrn – svarade den gamla – och tack vare honom som frågar efter en sådan gammal stackare som jag, och hvad helsan-mi angår, så känner jag just aldrig till min kropp; således är väl helsan bra, fast jag tynar bort, tyngd af år och – Och hvad? – frågade kyrkoherden sakta och deltagande. En enda tår smög öfver fårorna på den gamlas anlete, och kyrkoherden sporde henne icke vidare, utan nickade vänligt till afträde åt henne, sägande: – En så from själ och god kristen, som mor Ingrid alltid varit, behöfver jag visserligen icke spörja i katkes, ty skulle hon än hafva glömt orden, så ligger andemeningen af Guds ord alltid klart och ljust för henne, till hennes sista stund, derom är jag, som känt henne så länge, alldeles förvissad. Mor Ingrid var ännu menniska, och en stråle af mensklig glädje, en liten gnista af menskligt högmod, lyste än en gång för ett kort ögonblick upp den gamlas djupt nedtryckta själ, öfver hvilken ångern att någonsin lagt sitt ord på den ödets vågskål, som bestämde Gunnars framtid, dock kändes tyngst. Nu trädde Elin ånyo fram.
III 18 Stats-Utskottets Utlåtande Jl? 123 (Fortsättning). förnyad anmälan af omförmäida ännu fortfarande behof samt vidare under anförande, hurusom stiftets byggnads-kassa, efter afdrag af dess skuld till Riksgälds-kontoret, egde en tillgång af endast omkring 7,000 R:dr, som, då den årligen måste anlitas till diverse mindre reparationer m. m , syntes icke böra helt och hållet uttömmas, — i underdånighet anhållit, det behagade Kongl. Majit till Rikets Ständer aflåta nådig Proposition om ett anslag för Carlstads högre elementarläroverk till belopp af minst 15,000 R:dr. Öfver denna ansökning med dervid fogadt kostnadsförslag, enligt hvilket utgifterna för ifrågavarande reparationsåtgärder blifvit beräknade till 15,327 Ridr 91 öre, hade Kongl. Majit infordrat utlåtande af Öfver-intendents-embetet, som uti afgifvet underdånigt memorial anmält, att Embetet hvarken emot ändamålsenligheten af de föreslagna åtgärderna, som i allmänhet syntes vara af högt behof påkallade, eller mot derför upptagna kostnadsbelopp funnit anledning till annan anmärkning, än att kostnaden, genom användandet af enklare stängsel kring skolgården, än den föreslagna, skulle kunna minskas med omkring 1,125 Ridr; — och har på grund af hvad sålunda förekommit Kongl. Majit, som funnit behofvet af en reparation och förändring af ifrågavarande läroverks-byggnad ådagalagdt, men ansåge stiftets byggnads-kassa böra i någon mån till dess fyllande bidraga, föreslagit Rikets Ständer, att för berörda ändamål bevilja ett anslag utan återbetalnings-skyldigbet af 10,000 Ridr.
Det är således icke utan ändamål att besluta en återremiss, om Ståndet tinner dertill anledn. Bland de af Utsk. vid delta tillfälle anförde skäl förekommer ett, som för sällsyntheten skull icke bör lemnäs oanmärkt. Frih. Cederström har nemi. sagt, att man begärt för litet. Eljest plägar StatsUtsk. säga att man begärt för myckel, sorn J väl lorden erinra Eder, Mine Hrr. En talare i mitt granskap har sagt, all jag icke borde ifrågasätta Ulsk:s befogenhet ali, utan ali Regeringen derom väckt fråga, tillstyrka anslag åt skolor, enär jag sjelf, såsom motionär, begärt anslag till förhöjda löner’ät Högsta Domstolens ledamöter. Skillnaden emellan skolor, sqm icke finnas och Högsta Domstolen, består deri, alt då de ifrågavartde skolorna åro så till sägandes obefintlige, så är deremot Högsta Domstolen en inrättning, som har funnits sedan Odens lid. Denna domstol qvarstår och kan icke ändras annorledes än i sammanhang med grundlagen. När man således tillstyrker anslag lill en dylik inrättning, är icke fråga om dess organisation, hvilket åter förhållandet är med skolorna, utan blott fråga om beloppet. En talare har sagt all tillgång på lärare för dessa skolor saknas, och alt man derföre icke borde gifva dem några medel; men R. o: Ad. torde'ei ini a sig, att man beviljat anslag ät Professorer vid de högre lärosätena, utan att man frågat efter huruvida ämnen till sådana läroplaner varit ali tillgå, och det har också bandt att i brist deraf tjenslerua icke kunnat tillsättas; men säkert är dock all om anslag icke funnits, hade bristen på lärare tvifvelsutan kommit alt fortfara, ty ingen har anledn. att egna sig ål eli embete, som icke finnes, och pä samma sätt förhåller det sig med slöjdskolorna. Inrättas icke sådana, egnar sig icke heller någon åt lärarekallet vid dessa skolor. Skall man vänta med beviljandet af anslag till dessa skolor intilldess man får lärare eller åtminstone lärare-ämnen,_då Den 21 April. 261 tror jag man får vänta alltför länge. Mitt misstag erkänner jag så mycket villigare, som Hr Ekenmans förslag är i öfverensstämmelse med mitt.
Carl XI, som eljest ej var mild i reductionsfrågor, fann billigt förläna honom ett kronosäteri i Upland, kalladt Kjerrsjö, hvilken egendom för närvar, tillhör en ättling på mödernet af den Gripenstjernska ätten. Ändtligen efter 70 å 80 år kom den tid, då KammarColbm, som hade efterträdt Liqvidationscommissionen, kunde börja att tänka på att göra upp liqviden, sedan man icke kunnat beträda familjen med invändningen att hafva försummat en af de mångfaldiga ensidiga prescriptioner, man utsatte för bevakandet af fordringar, som det oaktadt icke betalades, och i afseende på hvilka Kronan ansvarslöst tillät sig öfverträda Den 10 Juni. 333 livarenda puntl af dess förbindelser. (Jag ber om förlåtelse för denna mellanmening; jag har förut fått förebråelser för den frihet jag tillåter mig att inblanda sådana, men de torde stundom vara nödiga). När man, såsom jag sagt, ändtligen på iy5o-talet kom att tänka på Gripenstjernska fordran, öfvertalades tvenne unga Gripenstjernor, sonsöner af Kammarrådet, att afstå sin rätt mot friherrlig värdighet och, såsom orden folio sig, anständiga embeten. Denna öfverenskommelse hölls likväl icke, och i3 år efter dess uppgörande anhöllo de att få återkalla denna öfverenskommelse och göra sina fordringar gällande. Detta bifölls ej af R. St., men R. St. utverkade deremot för dem utfärdande af friherrebref, hvarför kostnaderna betalades af Riksgäldsfonden; hvarjemte den ena af bröderna erhöll hofjägmästareoch den andra, om jag ej missminner mig, commissionssecreterare-fullmagt, utan åtföljande tjenst och med lön i penningar efter 1696 års stat, i oförändradt dalertal. Huruvida detta kunde anses för anständiga embeten, lemnar jag derhän; men då uttrycket är obestämdt, torde dock i rättsväg något klander ej mera deremot kunna väckas.
Efter akallande af den Högstes bestydd och wälsignelsö öfwer wara företag, hafwe wi d. 20 April sistledne emottagit Hans Kongl. Majus Nådiga Berättelse om hwad i Rikets Styrelse sig tilldragit sedan sista Riksdag, hwarefker Konungens Nådiga Proposition angående Stats, WerkekS tillstånd och behof blifwit till wart Stats-Utstött under den 25 April öfwerlemnadNär »vi af Höobemälte Berättelse erkore det af Hans KonglMaj:t den 17 MarS förledne ar widtagne Besiul, att under Hans Kongl. Map.tS sjukdom till Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsen öfwerlemna wärdén af Fäderneslan - Den 18 Augusti. 2981 dets angelägenheter, och »vi funnit, att allmänna tankesättet stödjande sig delS pa Rikets dawarande crirista ställning, dels pa den Furstes owanliga och adla egenskaper, som af Hans KonglMaju utfags till Thronens och Fäderneslandets gemensamma stöd, med bifall haswa mött och uppburit fördelarne af ett steg, som befästa: Statens trygghet och sjelfständighet, hafwe wi Laglige Tolkare af Swensta Folkets tänkesätt, begagnat detta tillfälle alt dem hsgtidligen yttra inför Thronen och att at ett Beslut, hos Hans Kongl. Maju pakalladt af den enskilda böjelsen för en »värdig
— N:o 12. i anledning af väckt motion om tillägg till 1 Kap. 3 § 1 mom. i Kongl. Fiskeri-Stadgan d. 20 Juni 1852- IIL B. 68, 108. A. 120- — N:o 13. i anledning af väckt motion om förändrade föreskrifter i afseende å laxfisket i hafvet utanför Listers härad. III. •— N:o 14. i anledning af föreslague ändringar i Kongl. — N:o 15 i anledning af viiektc motioner om tillstånd att fortsätta auktion å landet sednare på aftonen än genom Kongl. Förordningen den 22 September 1848 är medgifvet. — N:o 16- i anledning af väckt förslag om förändrade föreskrifter rörande Folkskole-medlens redovisning och aflemnande. III. B. 68. 108. A. 122. — N:o 17. i anledning af väckt motion om skyldighet för blifvande civile tjenstemän såväl i Sverige som i Norrige, att examineras uti Unions rikets statsförfattning samt straffoch privaträtt. III. B. 109, 230, 233. A. 238. — N:o 18- i anledning af väckt motion om förtydligande af sfadgandeua om boupptecknings uppsättande. III. B. 109, 230, A. 238, — N:o 19. i anledning af väckt motion om förändrade grunder för beräknande af ersättning vid utmätnings-förrättningar. lil. B. 109, 230. A. 238. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorialer, Betänkanden ochMJtlåtanden: — N:o 20. i anledning af väckta motioner, angående upphörande af kåfgång samt offer och kollekt-medels insamlande i kyrkorna m. m. — N:o 22. i anledning af väckt motion om åtgärders vidtagande till förbättrande af vindbryggan och segelleden vid Almare Stäk. III. B. 252. A. 345.
Ni kommer att ha nytta däraf Ni förlåter mig ju, men jag känner edra förhållanden, och ung som ni ännu är — utan barn — kan ni slå igenom, blott ni blir känd. Gör därför ert bästa. Var världen verkligen så ljus? Hennes flicktids sorglösa tro på egen kraft och en utvald bestämmelse återvände. Kroppen blef frisk och fyllig, nätterna kommo med ljuflig sömn, dagarna med friskt arbete. På dödsdagen gräto makarna vid grafven, och för en stund kände Tora hela den första smärtan. Men solen gick ned, den gick åter upp öfver andra dagar, och för hvar och en vek minnet ett fjät längre bort. Hvad hösten i Longwood var praktfull! Dungarnas jätteträd lyste rubinröda, eldröda, gulröda, och marken var sållad af kastanjer och valnötter. Prunkande rosor glödde ännu i indiansommarens varma sol, de sträckte sig upp mot fönsterkarmen, där Tora Göthe lade sista handen vid sitt arbete. Hur tankarna vuxit under dessa månader, hur mycket af det bästa hon ägde hade hon ej sökt samla i teckningen af sitt lands kvinnor och deras sträfvan i ljuset af nya tider och nya tankar. Hon var själf nöjd med resultatet, och Arne förklarade det hela styft. Hon hade knappt lefvat för något annat och icke lagt märke till, att hon blifvit blekare och tunnare. Men nu kände hon ett plötsligt starkt illamående, och då hon böjde sig ned mot bordet, bröt kallsvetten fram. Var hon sjuk? — Det är alla dessa förbaskade höstlöf — du har rört dem och kanske blifvit förgiftad, sade Arne på kvällen. — I öfvermorgon är ju den stora dagen, klagade hon — tänk, om jag blir sjuk! Dagen därpå var hon dock bättre. Både Arne och hon lefde nu blott i drömmarna om hennes framtid. Hon hade lärt sitt tal utantill, och mellan pannor och fat var det ett ständigt deklamerande. Men när Arne en stund innan den viktiga affärden kom hem, fann han spiseln slocknad och sin hustru liggande på sängen i stället för iklädd full paryr, hvarvid han genast sprang efter doktorn. — Nej, nej — nej. — Jag vill inte! Det var ett vildt rop, ett rop af otämdt missnöje, nästan af raseri, och som upplöstes i en tåreflod.
Hvem räddar folkens rätt? Hvem bryter deras band? Europa! har du glömt hvad du är skyldig Norden? Der står Han, Hämnaren af jorden, Och Sverge är Hans Fosterland. 3 Men hvilka glädjerop, som utaf dundren svaras? Hvad dyrkans föremål skall åter slå vår syn? Hvem, Hjelte eller Gud, ännu fördold i skyn, Står färdig att på nytt för jorden uppenbaras? J Sverges spridda barn! hvad högtid kallar Er Ur låga hyddors hem, ur förstliga Portaler? Hvad syn af prunkande Rostraler, Hvad glans af sväfvande Trofér? Det faller, täckelset. Hög träder Han i dagen, Han, som, ur spillrorna på Viborgs-skärens våg, Steg upp, och blixten grep, och ljungade — och såg En fiende af skräck, en verld af undran slagen. Der står Han, Segraren, i all sin äras glans, Med friden återvänd, o Svea! i ditt sköte, Och lyfter, helsande ditt möte, Ifrån sin hjessa lagrens krans. O Du, hvars styrselkonst med hjeltestyrka lyfte Bland folken detta Folk till all sin fordna rang, Och mer med snillets makt, än spirans välde, tvang De spridda sinnena att verka till ditt syfte! Hvars blotta namn, — hvad helst förlorades och vanns, Var vällust på en gång och tillflykt för Nationen, Som sorglöst spridde sig kring thronen, Trygg vid den tanken, att Du fanns! O! om ännu till oss Du nalkas från det höga, O! vaka för ditt Folk, och blicka välbehag Åt manliga beslut och ädla företag Med samma lifvande och faderliga öga! Gif kraft åt dessa svärd, som, i hvar Göthisk hand, För äran höja sig, att blott med segren fällas! Gif hägn åt dessa bröst, som ställas Till murar för ett fosterland! Du sjelf, i fordna dar, den svällda floden motat, Som der ur östern bröt, förstörande och tung, Du sjelf, i vådors tid, har bergat, store Kung! Ett land, af samma våld med öfversvämning hotadt.
Utskottet har, vid detta ärendes behandling, ansett sig böra i minnet återföra hurusom Banko-Utskottet, uti 56 § af dess vid 1844—4845 årens riksdag afgifna utlåtande N:o 44, tillstyrkte Rikets Ständer bland annat att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes i nåder utse en kommitté, hvilken finge sig uppdraget så väl att undersöka och utreda den allmänna penningeställningen och kreditförhållandena inom riket samt huru befintliga allmänna låneinrättningar derpå verkade, som ock att, på grund af en sådan undersökning och utredning, före Rikets Ständers nästinträffande sammanträde, upprätta förslag ej mindre till de förbättringar härutinnan i allmänhet, hvilka ansågos lämpliga och ändamålsenliga samt kunde åstadkommas, än äfven serskildt till organisation af sådana inrättningar, som i eller utan förening med Rikets Ständers Bank och utan rättighet till egen sedel-emission, skulle kunna suppleera de Privat-banker, hvilka före 1849 års utgång kunde komma att upphöra, eller icke hos Kongl. Maj:t i underdånighet begärde ny oktroy på grund af den Privat-bank-lag, som af Kongl. Majit och Rikets Ständer blefve gillad och antagen. Som likväl 2:ne Riks-stånd afslogo Utskottets berörde hemställan, föranledde densamma icke till vidare åtgärd. A'id sistförtlutne riksdag åter beslöto Rikets Ständer, med bifall till Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens tillstyrkande i betänkandet Nio 18, att hos Kongl. Majit göra underdånig framställning i fråga om Privat-bankernas framtida upphörande; och uti den derom atlåtna underdåniga skrifvelse £se Exped.-Utskottets förslag
Då Utskottet likväl funnit många talande skäl för den åsigt, att de i frågakomna anstalterna, för underlättande af en större Handels-rörelse, måtte vara tillgängliga äfven vid Province-Lån-Contoiren, hav Utskottet, i den förhoppning, att vissa olägenheter, som sannolikt nog derigenom uppstå, torde af motsvarande fördelar öfver» vägas, trott sig böra frånträda dess förra Förslag i denna punkt, och härigenom tillstyrka : att upplåning sker vid Banken i Stockholm, äfvensom vid LånContoiren i Götheborg och Malmö, samt endast i jemna boo Riksdaler-tah Emot Utskottets tillstyrkan, enligt 4-‘de punkten (pag. att deni Banco-Discon - B ane ö-VIslto itc ts Utlåtande No 82. 85 teti anslagna serskilda fond af 5oOjOOO R:dr för län på adier och documenter, utan omsättning, mätte härmed sammanslås, och disponeras efter enahanda grunder, som för de upplånade medlen blifva gällande, är anmärkt, att en djdik ”brokig sammanhlandning” af nya Sedlar med upplånade Sedlar,vore obehöflig och otjenlig; och att häst vore, det den ifrågavarande Fonden förblefve, såsom hittills, afskiljd, och endast lämpligen fördelades, §å att till ex. 3oo,ooo B:dr deraf lillkomme Stockholms Discont, men 200,000 R:dr anordnades, attförProvince-Lån-Contoiren, efter behof, af BancoStyrelsen tillhandahållas. För Utskottet visar det sig ganska svårt, om icke ogörligt, att grunda en betydligare Discont-rörelse endast och allenast på tillfälliga upplåningar, utan all egen Fond. I slikt fall kunde Styrelsen, till följd af de vanligaste händelser, blifva nödsakad att, för längre eller kortare tider, upphöra med utlåningen ; och hela anstaltens hufvud-ändamål vore i och med detsamma förfeladt. Det är, i betraktande häraf, och tillika på det att allt hvad sorn innefattar verklig
St:rs 596 Stats-Utskottets mideid. skrifvelse i ämnet, utan att frågan förut blifvit, såsom veder bordt, af Förstärkta StaUUtskottet beiiandlad och afgjord, expedierats i öfverensstämmelse med H. JR. o. Ad.s samt H. B onde Staude Is beslut, innefattar afslag å den i Nåder gjorda framställningen. g:o Vid Utskottets förklarande, alt det ej ansåg nödigt afgifva något förslag i anledning af hvad Revisorerne yttrat rörande det fortsatta anvisandet af KrigsHofRättens Mililaire Ledamöters tractamenten å 2tdra HufvudTiteln i stället för å den 3:dje hvarom R. St:r gjort underd. anhållan, har anmärkts; att en sådan afvikelse från hvad 64 och 65 §§. Regeringsformen stadga, boidt föranleda till ärendets remitterande till ConstilulionsUtskottet. Till svar härå får Utskottet medgifva , att tillämpligheten af nyssnämnde i förevarande fall hos Utskottet ej kommit i fråga, utan har Utskottet betraktat saken ur den synpunkt, att då K. RI:t ansett den af R. St:r begärda öfverflyttning af ti actaments-utbetalningen från a:dra till 3:dje Titeln mindre lämpelig så länge KrigsHofRättens Stat i öfrigt qvarstod å förstnämnde Titel samt Utskottet, enligt gjordt Förslag, ansett sig böra uppföra delta Verk å 3:dje HufvudTileln, hvarigenom den önskade regleringen med tractaments-utbetalningen äfven vinnes, Utskottet trott Revisorernes anmärkning ej bora blifva ämne för annan åtgärd än den om förhållandet gjorda anmälan. I öfrigt bör Utskottet upplysa, att de till Reseoch tractaments-penningar så väl å aldra som 3:dje HufvudTitlarne uppförda summor äro blott förslagsvis be - Betänkanden, N:o 319.
Dito till Lronde.Ständet i samma amne. l. B. p. gas. Rongl. rNajrts propositioner; Se Propositioner. Ut sko t tet; Vetänkanden och Memorial: I anledning af gullit,-:-Ombudsmannens Riksdags-Berättelse. k. B. p. 195. Om Lqndtmätarc-arfwode. D. p. 525. Om Inkokning i fast Egendom. I. B. p. 528. Om Landtmätares skyldighet att till Provinceoch Landtmäter». Contoiren insända Eoncept och renoverade Ehar. tor, m. inI. B. p. ?z6> Om föreskrifter wib förefallande oroliga och waldsamma uppträdenl. B. p. 586. HP B.-p. >2;. Om förändring i 12 Cap. y K. Ärsda Balken. I. B. p. s )4. Om ändring » 6 Eap. 5 §. Mistg. Baltea. il. B.p Om Msttknadernrs anställande, tt. B. p. 79. Lag - Lag-Ut sk sttet; Betänkande», och Memorial: Angäende f. d. Konungen. BP»<>r. Om »vitsord för fordringar enligt Bok eller Räkning. II. B. p»?6. Lin ändring och rättelse i Förordningen om siangselskyl dighercn. II. B. p 256. Qm Lag-Cominittöens Arbels-mcthod, »ned Bilaga. II. D. p. 2t>0. O»n Formaliteterne »vid afhandlingar om Jorda fäng. II. B. p2g;. Om upphäfwande af pröfnings.rärten i frågor oin eftergift, medelst nåd, i Balanceoch ersättnings.mäl. II. BP. Z4»- m. — O. P. Propositioner, Ronni. Maj:ts Nädiga, till Riksens Ständer: Angående Stats.Werkets tillstånd och behof. I. B. p. Om Wal af en efterträdare till Swerigcs Krona. l. B. p. 46.