Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Holm från Jönköpings län, i fråga om beväringsmanskapets va penöfningar; 2:o Af Anders Persson från Malmöhus län, om rättighet lör beväringsskyl dig att sjelf välja vapen; 5:o Af Daniel Danielsson från Jönköpings län. om upphörande af bevärings manskapets vapenöfningar, m. m.; 4:o Af Per Östman från Wester-Norrlands län, om förändring i ålagd post föriijgsskyldighet för tvänne hemman inom Södra Ångermanlands län; 5:o Af Carl Dahlgren från Elfsborgs län, om bildande af en kommitté för afgifvande af förslag till reglering af samtliga embetsverken i Riket; 6:o Af Erik Olsson från Södermanlands län, om ändring i sättet för kro nobrefbäringens utgörande; 7:o Af Per Nilsson i Ahlestad från Malmöhus län, om upphäfvande af den vissa härader i Elfsborgs län medgifna särskilda handelsfrihet, jemte dervid afgifna skriftliga | anföranden af Josef Smedberg och Johannes Andersson, båda från Elfsborgs län; 52 Prot.-Utdrag den 22 November 1856. 8:o Af Daniel Danielsson från Jönköpings län, om Smålands Hussar-Regementes afsittande; 9:o Af Olaus Eriksson från Götheborgs och Bohus län, angående svenskt arbetsfolk, som begifva sig till Norrige, för erhållande af arbetsförtjenst, jemte under diskussionen dervid gjorda anmärkningar; 10:o Af Jöns Persson från Blekinge län, angående förändring i bestämmelserna om sättet för erläggande af presterskapets skalt-tionde-intägt; samt ll:o Af Nils Andersson från Wermlands län, innefattande förslag till stadgar för personer, som utvandra på arbetsförtjenst. S. D. Vid nu skedd föredragning af Lag-Utskottets Utlåtande N:o 2, i anledning af väckt motion, angående utarbetandet af ett sammandrag utaf gällande lagar och författningar, blef samma Utlåtande lagdt till handling arne, och J. Anderssons från Östergöthlands län deri omnämnda motion derefter till Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottet remitterad.
N:o 211, ang:de ett låneundcrslöd för uppbyggande af Conradsforss hruk; N:o 212, ang:de afskaffande af slafveriet på S:t Barthelemy; N:o 213, i anledn. af K. M:s nåd. propos., ang:de colonien S:t Barthelemys återställande under Sveriges allmänna drätsel och förvaltning; N:o 214, ang:de beviljadt lån för reparerandet och utvidgandet af Nyköpings lärdomsskolas local; N:o 215, med öfverlemnande af riksstaten för åren 1S45—- 1847; samt N:o 216, angrde nedsättning af beloppet för summa appellabilis vid rådstugurätten i staden Fahlun. Vidare upplästes till justering och godkändes följande från Exp.Utsk. inkomne förslag lill §§ i riksdagsbeslutet. N:o 26, ang:de en skådepenning till åminnelse af H. M:s och Dess höga Gemåls kröning; N:o 27, ang:de ett förändradt myntsystem; N:o 28, ang:de skärpta controller i afseende på kyrkoböc kers förande; N:o 29, ang:de fullgörande af underrätts dom i eu del skuldfordringsmål; N:o 30, ang:dc en del i krigsartiklarne stadgade straff; N:o 31, ang:de tillägg till 9 cap. 8 § Handelsbo samt K. förordn. d. 28 Juni 1798; N:o 32, ang:de tillägg till K. förordn. d. 9 Nov. 1844; N:o 33, ang:de ersättning af allmänna medel lill vittnen i brottmål, då den tilltalade saknar tillgång eller ersättningsskyldighet icke kan honom åläggas; N:o 34, ang:de ny författning rörde handel om lösören; N:o 35, ang:de ny författning om jords eller lägenhets af stående för allmänt behof; o N:o 36, ang:de förändrad ordning för lagsökningsmåls behandling i vissa fall; 504 Den 18 Maj.
Vidkommande derefter regleringen af lönerne, har Öfver-Stålhållare-embetet i underdånighet anfört: att desse löner ännu vore desamma, som vid den allmänna löneförbättringen vid '1815 års Riksdag fastställdes, endast med den olikhet, att den under lönerna beräknade spannmål, hvars minimivärde då bestämdes till 4s r:dr per tunna, numera vore dessa, likasom i allmänhet andra, från Statsverket utgående löner tillagd efter ett pris af 7 r:dr tunnan; att under den långa tid af 35 år, som efter lönernes bestämmande förflutit, ej allenast göromålen i Öfver-Slåthållare-embetets kansli tilltagit i mängd och omfång, ulan äfven lefnadskostnaden blifvit vida dyrare och i följd deraf lönerne alltmer otillräckliga, så att de numera på långt när icke förslogo till en tarflig utkomst; att de flere embetsverk, som jemte Öfverståthållare-embetets kansli år \81 o, erhöllo tillökta löner, sedermera kommit i åtnjutande af ytterligare löne-förbättring, en del till och med särskilda gånger; samt slutligen alt Öfver-Ståthållare-embetels kansli syntes vara det enda embetsverk inom hufvudstaden, Kongl. Maj:ts Nåd. Prog. om Statsverk. 1850. 3 hvars tjenstemän och betjente icke efter sistnämnde år blifvit hugnade med förbättrade lönevilkor; och har Öfver-Ståthållare-embetet, vid sådana förhållanden och då obestridligt vore, att oftanämnde tjenstemäns och betjentes anspråk på löneförhöjning grundade sig på behof, billighet och rättvisa, efter dessa grunder samt med ledning af de för Svea Hofrätt och Rikets Kollegier samt
Jag har ej ansett den kunna afse annat, än de förhål-, landen, hvilka redan existera, och jag måste i öfrigt motsätta mig ali conelusion af en BevillningsFörordning, der den icke är öfverensstämmande med tydlig lag. 1818 och r8.23 årens beslut innehålla visserligen förändringar, men ej så bestämda, alt de kunna anses som särskilta beslut. Det för-: sta, af 1810, måste då anses sora gällande lag, tills det blir ändradt, ty om en in-, flickning i en mellanmening undgår Rikets Ständers uppmärksamhet, mätte det ej blifva något, som verkar hufvudsakligen. Jag tror ej, att man, sedan 1810, har laglig rätt, att med ständig rotering belägga den oroterade jorden. Detta är en ganska vig-f tig sak, ty vårt indelningsverk är grundadt Den 3i December f. m. i5j deruppå, att bonden icke sedan skall kunna uppbådas till Rikets försvar. Då man 1812 det oaktadt åtog sig Beväringen, skedde det, på det inga äganderättsförhållanden skulle rubbas för vissa medborgare, och till följd af 1809 års anda, som åsyftade, att framtida skatter skulle genom Bevillningar erläggas, Man trodde då, att Indelningsverket ej mera skulle komma att utsträckas. — Enär de Herrar, som yttrat sig för Utlåtandet, sagt, att de ej bestrida återremiss, anhåller jag, att vid återremissen få upgifva de skrifvelse!’af j8i8och 1828, hvarpå jag grundar den tanka, att Rikets Ständer ej ändrat 1810 års beslut. Herr Rosenqvist Fredrik Leonhardi Delande Grefve Horns och Herr Hjertås åsigter, instämmer jag till alla delar uti hvad dessa Hervar redan yttrat; men då Utskotten gjort anmärkning dervid, att målets handläggning hos Kongl.
Tilbiude eder oss elskelige tro dannemen alle ware och Cronones skatskylloge bönder och menige allmoge, som bygge och boo i Östre och Vestre Dalerne wår gunst och nåde tilforene, etc. Wij haffve förstådt utaff ederss sendningebudt, at i besväre eder for mygit om then Skatlegningh, sorn wij haffve befaledt wår Fougthe ath holle ther uppe hoss eder, så wäll som hon all annorstedz, hollén är, kring om hele rigit.
Åt den vid slutet af samma mom. intagna tariff öfver handlingars kartering i de serskilda afdelningarne af embetsverken hafva Rikets Ständer ansett skäligen böra gifvas en mera redig och systematisk uppställning, för beredande af ökad tydlighet och lättare öfversigt, hvarvid tillika, enär denne tariff icke innehåller någon tydlig bestämmelse i afseende å de från Kongl. Majit utgående resolutioner> hvilka icke äro att hänföra under elen nu befintliga allmänna rubriken: ”handlingar, som utgifvas,” utan böra karteras lika nied de från Kongl. Majit utgående ”domar och utslag,” under hvilka benämningar de dock icke heller egentligen inbegripas, detta förhållande funnits, till undvikande af missförstånd, böra afhjelpasj och har alltså berörde tariff erhållit den i förslaget upptagna förändrade redaktion, hvilken icke medför någon rubbning i de nuvarande karterings-beloppen. Med föranledande af den nya fabriksoch handtverks-ordningen hafva de vid rubriken ”borgare-bref” i denna § moni. 2 upptagne under rubriker - 198 Ejcpeditions-Utskotlcts Förslag till und. Skrifvelse, N:o Ii5. lie ”kofferdi-skeppare, skrå-Iiaudtverkare och manufakturist er,” samt ”andre borgare, som ej höra under skrå,” blifvit förändrade till den förra: ”sjöjkaptener, kofferdi-skeppare och handtverkare,” samt den sednare: ”andre borgare”,- äfvensom, då något skäl ej synes förefinnas, hvarföre icke borgarebref för fabrikörer äfven i 5:te klassens städer skulle karteras efter enahanda grund, som i de öfriga klasserna, rubriken ”fabrikörer” blifvit jemväl vid förstnämnde klass upptagen till lika afgfit med ”andre handlande.” I samma morn. har äfven, på grund af nya fabriksoch handtverks-ordningen, rubriken: ”mästarebref i skrän och manufakturier” blifvit utbytt mot: ”mästarebref till fabriksoch handtverks-rörelse.”
Dessutom är det ej genom en Bancolag, ej blott genom bläck och trycksvärta, som förtroende vinnes; utan genom författningarnes beskaffenhet och egenskap att betrygga emot möjligheten af Bankens obestånd. Men sinnena lugnas ingalunda genom en lag, som innefattar möjlighet, att alla Bankens functioner skulle kunna stoppas, och Riket i flere månader blifva utan mynt. Jag hemställer, om någon kan sätta tro till sådana lagar, och anse dem såsom något annat än spegelfäkteri. Det enda sättet att vinna förtroende är, att vidtaga sådana åtgärder, att ett obestånd blir omöjligt; nemligen derigenom, att man lemnar ett Creditif’ för BancoFullmäktige, eller tillräcklige fonder för Banken att, i händelse af behof, anlita för att bibehålla realisationen i sin gång. Dertill är redan det mesta gjordt genom Grundfondens bestämmande. Jag anser derföre hela denna lag vara ett öfverflödigt förödmjukande, som Rikets Ständer göra inför allmänheten, och som icke skall på ringaste sätt tillvinna dem förtroende, utan tvertom gifva misstroende till dem, då de sjelfve erkänna sig oförmögne att försäkra åtgärdens varaktighet. Men jag vill äfven fästa uppmärksam - Den i3 Jan aari i f. m. lieten deruppå, huruvida Rikets Ständer kunna göra en dylik lag. När ingen lag får vara stridande mot Grundlagen, och kommande Ständer till följe af i §■ i Riksdagsordningen, såsom Svenska Folkets Representanter, ej liro bundne af andra föreskrifter än Rikets Grundlagar; så måste en nu stiftad Bancolag, sorn vöre stridande emot 72 §. RegeringsForinen, ej hafva någon bindande kraft för kommande Ständer.
Utskottet anser sig derföre böra till alla delar vidblifva sitt förra utlåtande, och får alltså förnya sina deruti gjorda hemställanden med hänsigt till ej mindre staden Lidköpings gemensamma ansvarighet för oftanämnde lån, än tiden för dess utbekommande samt innehafvande utan ränta och kapital-afbetalning. Stockholm den 29 Maj 1854. fi eservation af Kongl. Hof-predikanten Wensjoe: »Emot 2:dra punkten i detta Utlåtande anhåller jag vördsamt att få reservera mig, emedan jag anser, att fullgiitiga skäl varit förhanden, att tillstyrka Rikets Ständers bifall till Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om så till vida förändrad ansvarighet för det län, hvilket vid sednaste Riksdag beviljades för tomtreglering i staden Lidköping, att denna ansvarighet, i stället för att vara gemensam för alla tomtegarne i både nya och gamla staden, skulle inskränkas till gemensam (solidarisk) ansvarighet för tomtegarne i den gamla. Då nemligen den s. k. gamla staden utgör, så att säga, en kommun för sig med särskilda privilegier, och dessutom är af det omfång, att den, innehållande 70 tomter med 850 innevånare, har ett fastighetsvärde, som, enligt bestyrkt uppgift från allmänna Brandstodsbolaget, är brandförsäkradt för nära 200,000 R:dr banko, hvartill kommer, att Konungens Befallningshafvande i Länet förklarat densamma fullt vederhäftig för det ifrågavarande lånet, så inser jag icke, hvarföre den ej, i närvarande läll, kunnat betraktas såsom ett samhälle för sig, och således, utan förfång för den princip, Rikets Ständer vid sednaste riksdag stadgat för beviljande af lån åt nedbrunna städer, på sin gemensamma ansvarighet erhålla detta högst behöfliga låneunderstöd. Denna princip, att hvarje stad, som erhåller ett sådant lån.
M:t ingifven underdånig ansökning af Apothekaresocietelens direktion framställning gjord angående behofvet utaf ökadt anslag af statsmedel för Farmaceutiska Institutets utvidgning och förändrade organisation, dervid jemväl blifvit framlagdt förslag till liv stat, upptagande, utom ett särskildt anslag till inredning af laboratorium och föreläsningsrum m. m., en summa af 5,500 R:dr, hvarefter Sundhetskollegium, häröfver hördl, i underdånighet tillstyrkt nådig propositions afiåtande till Rikets Ständer om beviljande af den begärda anslags-förhöjningen. Ehuru E. K. M:t icke funnit skäl att i berörda hänseende lill Rikets Ständer göra någon framställning, hafva likväl Rikets Ständer, med fästa dt afseende ej mindre å det välgörande inflytande ifrågavarande läroanstalt utöfvat på Farmaciens studium, än äfven å de bemödanden och uppoffringar, denna vetenskaps idkare sjellve gjort för anstaltens tillvägabringande och uppehållande, samt då billigt är, att denna institution, lika med andra vetenskapliga inrättningar, kommer i åtnjutande af tillökning i dess uuvarande statsanslag, ansett sig böra i så måtto bifalla den gjorda framställningen, alt, med antagande - Expeditions-Utskottets Förslag till unclerd. Skrifvelse, N.-o 222. 41 tagande deraf att, såsom ofvan nämndi är, för läroanstaltens upprätthållande och utvidgade verksamhet, en summa af 5.500 R:dr årligen erfordras, utom del belopp af 2,000 R:dr, hvarmed Apothekaresocieteten erbjudit sig bidraga, eller tillsammans 7,500 R:dr, hälften af sistberörda summa, eller 3,750 R:dr af staten anslås, emot det att nämnde Societet tillskjuter andra hälften.
Och ser man i stort, ser man laingt bort i tiden, 6th ar det verkligen ej heller nAgra gamla, ntslitna satser, det ar den nya tidens nya sprak, och förran det har inträngt i det allmiinna medvetandet - och hvar har val det tlnnu skett - SA ar talet om kvinnans rlitt.igheter ingen gammal utnött melodi. E n annan sak, som man milste uppmärksamma, ar, att de fleste talare vor0 kvinnor. Det var ej blott kongresser för kvinnor, atan afven af kvinnor. De menliga talarne vor0 ett försvinnande fgtal. Skulle den kvinliga intelligelisen vara niigon sars1; ild afart af den allmant manskliga, s8 borde följaktligen den kvinliga vältaligheten hafva sin särskilda karaktar. I hvarje fall borde dessa kongresser lemna ett godt tillfallle för iakttagelser och jämförelser. Och författaren a f dessa rader underlat ej haller detta, men det hande henne, s8som det ofta hander dem, som skola anstalla dylika psykologiska jamförelser könen emellan. Man tror sig vara en lag p&amp; sghren, och s % triiffar man p&amp; undantag, s&amp; betydande, att man maste anse den funna regeln, om ej upphafd, dock af tvifvelaktigt varde. Att kvinnan ofta eger ett stort herravalde öfver spriket, det bar val endast fA betviflat. Och dessa koiigresser kunde upavisa mánga framstaendo tialarinnor. Fransyskorna stodo ntat.urligen högt öfver alla de andra, dock var det kanske mest beroende af, att endast de fingo tala p&amp; sitt modersmA1. Ett per engelska och polske damer visade en beundransvard latthet att uttrycka sig, trots det frBnzrnande tangomAlet, biide klart och redigt eller varmt och lifligt, allt efter hvlars och ens naturel. Ty individualiteten trängde alltid igenom, och undertecknad kunde för sin del ej finna nagon särskild art kvinlig valtalighet. Alla.
St. hafva vid samma riksdag, de sökt inom ecklesiastikstaten afskaffa tjenstårsberäkning utan verket motsvarande tjenst, velat inom bankoverket införa sådan tjenstårsberäkning, för banko-ombuden tjenstgörande utom banken vid deras ifrågakommande befordran i täflan med dem, som inom banken tjenstgjort. Denna beräkning kan utfalla ömsom till förfång för ombuden, ömsom för bankens tjenstemän. Denna olägenhet, äfvensom den särskilda pensioneringen åt banko-ombuden, då de entledigas, kunde undvikas, om R. St. ville med banko-ombuden förfara på samma sätt som med deras rättegängs-ombud, just.ombudsmannen. flan bibehälles vid sitt embete och befordras inom sin tjenstebana, såsom förhållandet var med Hr Landin, hvilken, under det han innehade Ständernes förtroende att vara just.ombudsman, befordrades från hofrättsråd till vice president. Med ett ord, just.ombudsman befordras i sin våg utan afseende på det tillfälliga uppdrag han af R. St. innehar och från hvilket han, när helst Ständerne så finna för godt, kan entledigas. Jag tager mig derföre friheten föreslå följande stadgande: ”alt det må vara ett banko-ombud tillåtet, då det söker ledig tjenst i banken och dertill utnämnes, att, uppå derom hos bankofullmäktige skeende anmälan, få bibehålla banko-ombudsskapet, med bifrielse från skyldigheten, att i banken tjenstgöra, intilldess ombudsmannen kan varda frän den förra befattningen entledigad, då det åligger honom tillträda sin i banken innehafvande tjenst, hvilken dessförinnan förrättas af vikarie emot vanligt tjenstgöringsarfvodes åtnjutande, men med besparing af lönen för öfrigt.
HandelsBalken och 2:dra punkten 3 momentet af högstberörde Kongl. Förordning den 18 Februarii 1735, uti Låntagarnes å Vågen qvarvarande, i Våg-Attesterne upptagna behållning af hvarje belånad serskild sort, utan afseende å de ombyten i stämplar och dimensioner, som, med den ena eller andra panten, under tiden kunnat ega rum. 3:o Ehuru således, vid utlåningar och relaxer, å Stockholms och Götheborgs Vågar, ej göres någon skillnad emellan olika stämplar och dimensioner af en och samma Jernsort, och egaren af en Pant följaktligen kan, efter egen 32 Exp. Utsk. Förslag till und. Skrift.
Ständers förordnande, huruvida Riksens Höglofl. Ständer finna i behörig ordning, att Justitieombudsmannen sjelf sitt Embete utöfvar å den ort, der Riksens Ständer till Riksdag församlade äro. Jag får i sammanhang härmed nämna, att vid efterfrågan Herr Lagman Peterson, hvilken är min Suppleant intill dess Riksens Höglofl. Ständer genom val om bestridandet af mitt och hans Embete vid denna Riksdag behagat förordna, med vederbörandes tillstånd var för längre tid afrest från Hufvudstaden, att till skötande af sin hälsa nyttja någon af Rikets Surbrunnar. L. A. Mannerheim. 10 Riksdagen 1810. Memorial med förslag till Val-Act, Successions-Ordning samt H. K. H. Kronprinsens Försäkran. Constitutions-Utskottet får härmed till Riksens Högloft. Ständer afgifva Förslag till: l:o Svea Rikes Ständers Förening och ValAct, angående den Högborne Furstes, Prins Johan Baptist Julii af Ponte Corvo utkörande till Svea Rikes Kron-Prins och till Efterträdare på Kongl. Svenska Thronen. 2:o Successions-Ordning, hvarefter den Högborne Furstes, Svea Rikes utkorade Kron-Prins, Hans Kongl. Höghets, Prins Johan Baptist Julii af Ponte Corvo Manliga Bröstarfvingar skola äga rätt till den Kongl. Svenska Thronen, samt att Svea Rikes Styrelse tillträda; af Konung och Riksens Ständer gjord och fastställd, vid Urtima Riksdagen i Örebro, den 1810. 3:o Hans Kongl. Höghets, Prins Johan Baptist Julii af Ponte Corvo Försäkran till Svea Rikes Ständer, sedan Hans Kongl. Höghet, genom Deras Val och Förening, blifvit förklarad för Svea Rikes Kron-Prins.
I några fall straffas brott med påföljder, utom dem, som nu sagda äro, efter ty derom i lagen särskildt stadgadt finnes. 21 g. Är någon utom riket för brott straffad, och förty, efter 1 Kap. 3 g, från straff här i riket fri, må dock förlust of embete eller påföljd, som i 15 eller 19 § sägs, honom här ådömas, der brottet efter denna lag sådan förlust eller påföljd medförer. 3 Kap. Örn delaktighet i brott. 1 g. Hvar som bjuder, leger, trugar eller eljest uppsåtligen förleder annan till brott; den anstiftare skall, för brottet, om det fullbordas, eller för försök, om gerningen dervid stadnar och försöket är i lagen med straff belagdt, straffas som Lag-Utskottets Betänkande JV2 35. s vore han sjelf gerningsman. Har anstiftaren så tidigt, att brottet afvärjas kunnat, gjort hvad hos honom stätt för att förmå gerningsmanneu att från verkställigheten afstå, och varder brottet ändå fullbordadt eller försökt; då må straffet för anstiftaren nedsättas till hvad i 4 § sägs. 2 §. Förmår någon, på sätt i 1 § sagdt är, till brottslig gerning den, som ej fyllt femton år, eller göra det föräldrar med sina barn, fosterföräldrar med fosterbarn, förmyndare med myndling, husbondefolk med tjenstehjon, eller förman med den, som under hans lydnad står; varde det, vid straffets bestämmande för anstiftaren, såsom försvårande omständighet ansedt. 3 §. Den som, vid brotts utförande, annan med råd eller dåd uppsåtligen hjelper, så att gerningen derigenom sker, straffes som vore han sjelf gerningsman. 4 §. Har någon, före brotts utförande, eller vid utförandet, dock i mindre mån, än i 3 § sägs, med råd eller dåd gerningen främjat; straffes efter ty som han pröfvas hafva till brottet bidragit, dock mindre än om han sjelf gernings man varit.
A Bomullsväfnader, alngods, färgade, alla genom väfnadssättet släta, »väfda af olika färgadt garn», samt tryckta eller pressade, rubriken: »andra slag», hafva Rid - Bevillnings-Utskottels Memorial, JYs 14, 101 derskapet och Adeln, Presteoch Bonde-Stånden stadgat eventuel införselstull, å förra rubriken till 1 R:dr 32 sk. och å den sednare till 1 R:dr 37 sk. 4 rst. skålpundet. Borgare-Ståndet deremot har bestämt införselstullen å förra rubriken till 36 och å den sednare till 42 sk. skålpundet; och föreslår Utskottet, derest icke Borgare-Ståndet vill frånträda detta beslut, följande omröstningar: 175:o. Den, som gillar det af tre Stånd fattade beslut, att eventuela införselstullen å Romullsväfnader, alngods, färgade, alla genom väfnadssättet släta, »väfda af olika färgadt garn», skall bestämmas till 1 R:dr 32 sk. skålpundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Yinner Nej, bestämmes denna tull till 36 sk. skålpundet. 176:o. Den, som, på sätt tre Stånd beslutat, vill antaga eventuela införselstullen å Bomullsväfnader, alngods, tryckta eller färgade, »andra slag» (än filtar och öfriga uppräknade) till 1 R:dr 37 sk. 4 rst. skålpundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, bestämmes denna tull till 42 sk. skålpundet. För Bomullsväfnader, Shawiar, Shawletter och andra dukar: »släta af färgadt garn etc.», hafva Ridderskapet och Adeln, Presteoch Bonde-Stånden, bestämt införselstullen till 1 R:dr 21 sk. 4 rst., samt Borgare-Ståndet till 1 R:dr skålpundet.
Statsutskottets utlåtande böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återrer mitteras. Ropades Ja. Herr Cqderfchjöld, Pehr Gujlaf: Sedan StatsUskottets utlåtande nu blifvit af Högloflige Ridderskapet och Adeln återremitteradt, anhåller jag att till de redan gjorde anmärkningarne få bifoga ännu en. Då en ny syssla skall på Stat uppföras, är det angeläget, att icke hafva )S® T)rn & Julii t., m. afseende blott på den blifrande förste irwehafvaren. Jag kan således icke annat finna, än att denna lön, utgörande 2000 R:dr Banco, är nog högt tilltagen; och hemställer derföre, att den må i‘Staten nedsättas till 1200 Riksdaler; men att 800 Riksdaler tillika må såsom ett särskilt personelt arfvode årligen tilldelas Veterinairlnrättningens nu varande Föreståndare. Herr von Weigel: Då den ifrågavarande lÖnen af 2000 Riksdaler föreslogs af Committerade för Veterinairlnrättningen i Stockholm, hade de ganska säkert samma höga begrepp om Herr ÖfverDirecteuren Norlings skicklighet, som StatsUtskottet, men Cornmitterade hämtade dock deraf icke något hufvudsakligt skäl, att till nämnde belopp fixera Föreståndarens lön. JY^an ansåg nemligen, att då hans tid skulle helt och hållet upptagas af göromålen vid Inrättningen, så att han ensamt dermed borde sig befatta, och då man dessutom för att encouragera Allmänheten att till Inrättningen inskicka sjuka djur, och såmedelst sätta Skolan i verksamhet, icke ville med någon afgift betunga dem, som begagnade Föreståndarens Läkare-biträde, han sålunda icke hade att påräkna någon biförtjenst