Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Linköpings läroverk, som 38 Stats-Utskottets Utlåtande jS:o 148. har 301 ka jungar, och Götheborgs, som har 205, hvartdera med 19 lärare, skulle, likasom läroverket i Lund, hvilket har 297 lärjungar, erhålla 18; Skara läroverk, som är besökt af 339 lärjungar och bar 19 lärare, är upptaget till sistnämnde antal, samt läroverken i Upsala och Örebro, hvilka äro de talrikast besökta läroverk i riket och båda hafva omkring 350 lärjungar, det förra med 21, det sednare med 19 lärare, äro uppförda med 20 lärare. För att emellertid bereda möjligheten deraf alt, om lärjunge-antalet skulle genom nu oförutsedda orsakers inflytelse komma att stiga eller sjunka, jemka lärare-antalet elter då inträdande behof, har Utskottet ansett sig böra föreslå, dels att städse de tvänne yngste lärarne vid hvarje skola, i händelse de genom framdeles inträffande förändringar, skulle finnas umbärlige, mätte anses skyldige att inträda i tjenstgöring vid annan skola, helst inom Stiftet, dels att läroverks-styrelsen i hvarje Stift må tilläggas rättighet att för hvarje gång lärjunge-antalet vid ett läroverk ökas med 30 eller 40, om sä lämpligt pröfvas, inkomma med anmälan om behofvet af ännu en ny lärare, hvilken dä må anställas med samma rättigheter och skyldigheter, som de öfrige. För dessa lärares aflöning böra medel ulan svårighet vara alt tillgå af de å elementar-läroverkens stat med säkerhet uppkommande besparingar. Pä anförda grunder har Utskottet ansett sig lör ifrågavarande läroverk böra föreslå antagandet af den stat, nedan meddelade tabell upptager, Till afliining åt lärare vid följande Högre Elementar-liirover/e, nemligen uti Upsala, för I Rektor, 7 Lektorer och 12 Adjunkter R:mt R:dr 39,000: Tillsammans R:dr Rjraf 453,500. Innan Utskottet öfvergår til! de högre läroverk, som hafva ett mera inskränkt lärjunge-antal, anser sig
Särdeles äro dessa luftsyner vanliga kring Medelhafvet och i Afrikas och Asiens sandöknar, der man icke sällan får se de herrligaste landskap, städer och slott vinka på afstånd; men hvilka försvinna allt som man närmar sig dem. I Sverige finnas äfven ett slags hägringar, ehuru ej jemförliga med de nämnda. De visa sig isynnerhet öfver Wettern och dess stränder, samt i Kattegat. Vid sistnämnda trakt synes stundom från svenska landet det eljest utom synkretsen belägna Jutland ganska tydligt med sina kyrkor och kullar, och anses detta såsom ett förebud till regn. Ett annat slags hägring är, då skären synas liksom sväfvande öfver hafsytan i luften, och hvilket skärgårdsboen kallar att “sjön apar“, och hvilket bådar godt väder. Då det förra åter visar sig, säges att “sjön bygger“. Biskop Göran Wallin i Göteborg har i sina “Gotländska samlingar“ antecknat, att Diedrik Grönhagen, som 1722 blef landshöfding på Gotland och dog derstädes 1738, lät vid Roma kloster uppbygga ett prydligt residenshus, och då han vid östra gafveln af klosterkyrkan lät uppkasta en iskällare, så påträffades derstädes en stor hop af de döda munkarnes ben, som utfördes till vägfyllnad. Några dagar före Grönhagens död stodo munkar för hans ögon, dem han efter österländningars sed kallade dervischer, begärande af de kring sängen stående, bland hvilka äfven Göran Wallin var, att man skulle låta dem vara i fred och fägna dem väl. Om Johan Göransson, en isynnerhet i nordiska antiqviteterna och orientaliska språken lärd och beryktad man, hvilken år 1769 såsom prost i Gillberga slutade sina dagar, gå i hans födelsebygd i Wermland åtskilliga sägner angående syner och uppenbarelser, som han skall ha haft. Den onde säges ha sökt göra honom allehanda förfång, men alltid kommit till korta. På en resa uppenbarade sig denna fiende en gång under skepnaden af en svart hund, som följde med honom ett långt stycke. I en svår backe lyckades det den onde att skaffa bort den ena hjulvålen, så att hjulet rullade undan.
M:ls nådiga proposition angående statsverkets tillstånd och behof har blifvit föreslaget att det vid föregående trenne riksdagar åt Professoren Doktorn C. J. Schlyter för utgifvande af Sveriges gamla lagar beviljade årliga anslag af 1,200 R:dr, deraf hälften utginge såsom arfvode och återstoden till ersättning för biträde och kostnader dervid, måtte för honom å allmänna indragnings-staten fortfarande uppföras, att intill nästa statsreglering utgå, under vilkor, alt arbetet oafbrutet fortsattes och enahanda redogörelse för dess fortskridande, som hittills, till vederbörande aflemuades. Erkännande vigten och angelägenheten deraf, att utgifvandet af detta utmärkta och för vårt lagväsende så värderika arbete icke varder afbrutet, hafva Rikets Ständer bifallit, att berörde anslagssumma 1,200 R:dr må, på sätt E. K. M:t i nåder äskat, fortfarande utgå, under den tid nu verkställda statsreglering ldifver gällande5 men dä Rikets Ständer derjemte icke förbisett, att statsverket under de många år, som arbetet fortgått, fått vidkännas icke obetydliga utgifter, hafva Rikets Ständer funnit sig jemväl cga skälig anledning hos E. 446 Expeditions-Ulskottols Förslag till undt. Skrifvelse, N:o 174. K.
Jag erkänner det orätta i förlängande af denna discussion, och skall derföre endast yttra ett par ord; men har ej stillatigande kunnat åhöra de åsigter, som såväl Hr von Hartmansdorff som Gr. Gyldenstolpe yttrat. Jag tror, att något hvar bör finna det vara landels stora fördel, att dess hufvudsakliga exportartikel uppmuntras, och att spanmålsproducenterne sjelfve äro de, som i första rummel skola komma att sitta emellan, i fall Den 15 -April. 399 ej jernhandteringen skulle kunna med fördel bedrifvas. Det är eljest märkligt att förnimma huruledes vid första ögonblickligen inträffande fördelaktiga jernconjunctur, man genast är färdig att ropa på den stora lycka bruk si (Ika ilie göra. Den nu inträffade fördelaktiga conjuncturen härleder sig hufvudsakligen derifrån, att reqvisitioner på Engelskt jern till den mängd af jernvägar, som nu i Europa byggas, ökat priset å nämnde jern, i följd hvaraf äfven vårt jern fått en större afsättning. Men dessa jernvägsfabricationer torde icke komma att räcka så länge, och prisstegringen å jernet icke eller bli af särdeles långvarighet, hvadan vi ock snart nog torde få se alt bruksägarne åter försättas i samma beklagliga ställning, hvaruti de hafva varit. Frih. Cederström, Jacob: Denna diseussion, som egentligen icke är annat än en opinionsyttring, sedan 3:ne Stånd afgjort frågan, har likväl inledt oss på en besynnerlig bana, till afsteg från det ämne, som rörer Bankens ordnande. Om man håller sig dervid, så borde man finna, att frågor om creditiver i allmänhet för nedsatt ränta emot den somför Banken är fastställd, icke äro riktige. Det är visserligen alltför bra att näringarne uppmuntras, men det skall ske af Styrelsen på andra vägar, då sådant af behofvet påkallas, än genom undsättningar ifrån Banken, som icke bör hafva att skaffa med så beskaffade brokiga utlåningar, som olika lån mot olika ränta. Efter man skall uttala opinioner, så anhåller jag att denna min tanka må förvaras i prot.
44 5 hälften af oftanämnde Iggeström beviljade 7000 R:dr missräkningspenningar, samt härmed är aldeles enahanda förhållande, som med beräkningen af den ränta, hvilken, på sätt nyss berörd t är, blifvit till Hr GeneralMajoren von Utfall restituerad, har Utskottet ansett sig böra tillstyrka, att ifrågavarande med Malms ConcoursMassa uppgjorde Liquidation må, på sätt Hrr Fullmäktige föreslagit, rättas; och i följd hvaraf det återstående räntebeloppet skulle komma att från R:dr 46o3: 37.9. nedsättas till R:dr 365o: 1. g, B:co. Angående Iggeströrns gjorda anhållan , att äfven den ränteskuld, som, efter beviljandet af den sökte rättelsen uti den med Malms ConcoursMassa härom uppgjorda Liquidation , kunde komma att återstå, måtte varda afskrifven; så har härvid förekommit, att sjelfva Balance-summan redan är till fullo ersatt: att den nu ifrågavarande räntefordringen icke är bokförd ibland Discontens tillgångar; att Balance-Summan i sitt ursprungliga skick icke varit löpande med någon ränta och att de derå influtne större eller mindre af betalningar icke kunnat, genom utlåning, göras räntebärande, enär, enligt Reglementets föreskrift, alla inflytande Discontmedel skola, efter afdrag af hvad som till förvaltningsoch utrednings-omkostningar åtgår, aflemnas till Banken, i afräkning å dess, i och för Discont-utredningen , meddeldte förskott. Och då det icke kunnat
Det beror på Rikets Ständers kalkyler huru hög den statsbristsumma blifver, som genom allmän bevillning måste fyllas. Det fordras ingen vidlyftighet för att ådagalägga att, ju högre inkomster man uppskattar utaf de bestämda bevillningstittlarna, desto mindre blir statsbristsumman, och följaktligen den deraf beroende allmänna bevillningen. Billigheten emot dem, som skola utgöra denna allmänna bevillning, bjuder visserligen att man skall söka bringa denna till så låg summa som sig göra låter, med skyldigt iakttagande af statsmacbinens jemna och obrubade gång. Men rättvisan och grannlagenhet bjuda åter, hvar på sitt håll, att Rikets Ständer icke ordna statsanslagen så, att statsbristsumman kan öfvergå från kalkylernas siffra till ett verklighetens faktum, det vill säga att den kan visa sig då regeringen skall tillämpa användandet af de olika hufvudtitlarnes anslagssummor; och då Utskottet uti det ifrågavarande beslutet väl fästat ett billigt afseende på att kunna få allmänna bevillningen så låg som möjligt, men deremot efter mitt förmenande förbisett rättvisans fordringar, som bjuda, att icke sätta Riksgälds-kontoret i den för både detsamma och landet brydsamma ställning att kunna sakna tillgångar för statens oundvikliga behof, måste jag reservera mig emot detta Utskottets beslut att antaga 4,075,000 r:dr, som upptagas uti kontrapropositionen vid den anställda voteringen. Det finnes intet förhållande i hela den Europeiska verldsdelen, som ej antyder att just de år, för hvilka vi nu beräknat våra tullinkomster, skola blifva de minst gynnande för ali handel. Europas ställning har, till följd af politiska hvalf - G B ev i llnin g s-Ut sko Hels Betänkande, A':o 28 ningar, hvilkas rätta ursprung raan på länge ej torde finna, och hvilkas mål och slut äro ändå omöjligare för menniskoblicken att, ens anande, kunna upptäcka, så gestaltat sig, att den största osäkerhet, som någonsin visat sig på det stora affärs iifvets horizont, nu råder öfverallt. Från alla de skakade och fordom industridigra utlanden hörer man postdagligen: »Handeln är afstannad till följd af upp komna oroligheter.»
För min del tror jag; som jag tillförene yttrat, att all practik, som ej göres på alfvar, ej till något duger. Den, som skall lära ett handtverk, bör icke allenast göra det under en Mästares ögon, utan ock veta, att han sysselsätter sig med ett arbete, som ej borrtkastas såsom en förlorad lärospån, utan som kommer någon till godo. Arbetet bör derigenom äga interesse för lärlingen, så väl som för mästaren. Ville man, i afseende på den vettenskapliga bildningen införa samma regel, som nu för Gesäller; o..'h förutsätta, att den, som kunde skrif» va chrior i Skolan, äfven skulle kunna författa ett utlåtande på embetsrum niet, så tror jag att man hjefva bedragen. Likaså synes det ruig förhålla sig med en lärling, sorn sysselsattes med 308 Den 30 Augusti f. m, skolarbeten, hvilka ej äro direete beräknade på nytta för andra, och hvilkas förderfvande ingen skada eller ansvar medförer. Jag tror följagteligen, att detta stadgande, som är gjordt till lättnad för den bildade dassens barn, är öfverdrifvet, och att man bör fordra, det lärling arbetat pd verkftad, för att kunna blifva Gesäll. Dermed har jag ej bestridt, att verkstaden må vara delad, och mera bildade lärlingar afsöndrade från de råare; men att man skall lära på verkstad anser jag nödigt, om man skall lära med besked. Herr Ehrenborg: I anledning af hvad Herr von Hartmansdorff anfört, får jag nämna, att efter den erfarenhet jag äger, finnas, om icke i HandtverksSkolor, likväl på manga ställen å landet personer, hvilka äro så försigkomne, att Mästare i Städerne skulle anse sig rätt belåtne, att få antaga dem till Gesäller, och jag vet ej då, hvarföre de icke skulle få blifva det, om de bestyrka sin skicklighet, i synnerhet enär ingen lärotid är bestämd» De måtte vara dertill fullt berättigade. Herr von Hartmansdorff:
Allmänningen är nästan skoglös och af föga värde, så att det ic e synes vara något ändamål för Staten, med bekostande äfen or deli t elig mätning och affallning å Charta af densamma, derom serskild underdånig hemställan kommer att ske. Den olikhet, som företer sig emellan sista och nu bifogade Tabellen för Landet, i det att 7 oförmedlade Mantal upptagas mera i den senare, än i den förra, är förklarad genom anmärkning på sjelfva Tabellen. Hemmanskljfningar äro somligstädes i Länet utsträckte allt för vida och till skada. Då Eder Kongl. Majit genom Circulär-bref den 26 October innevarande år i Nåder anbefallt närmare undersökning härom utaf en Committé', anser jag mig för närvarande icke böra vidare orda i denna omständighet. Statsbidrag: För Landet. Det enda utaf dessa bidrag, som upphört, sedan sista Fem-Årsberättelsen afgafs, är Saltpeter-afgiften, i följd af Eder Kongl. Maj.ts 2 IO Nådiga Kungörelse den 'yrde April i83o. De Öfrige hafva ock undergått förändring, dels i följd af utkomne Författningar, dels i följd af olika Markegångsoch Allmänne Varupris, dels genom serskildte förhållanden vid pnestationernes utgörande, och dels genom de olika principer som blifvit i Fögderierne följde vid beräkningen af de serskildte bidragen, såsom för kostnad af Rustning och Rotering, Clericie-stalens underhåll och Väghållning. Vid jemnförelse emellan förra och den nu upprättade Femårs-Tabellen, finner man uti de upptagne Stats-bidragen, ålskillige dififerencer, egentligen uppkomne genom ofvannämnde orsaker; och öfver dessa dififerencer, der de äro af någon betydenhet, anser jag mig böra meddela följande uply swing: •
Då man såsom i vårt land ytterligare fordrat, att skatten till atat och kommun skall vara betald, har detta skett för att på en mindre i ögonen fallande omväg ytterligare skärpa penningens inflytande. Att bestämmelsen skulle Hl en nästan lika väsentlig betydelse, såsom lämnande ett arbets&amp;lt för den bränvins-advokatyr och de bränvinsadvokater, för hvilka värt folk har ea så outrodig smak, var väl knappast af lagstiftaren förutsedt. Vår äldre organisation af riksdagen a / såg visserligen närmast att lämna de olika stånden ett i förhållande till deras betydelse såsom samhällsfaktorer a / mätt inflytande på folkrepre-seatationens b ?slut, men den verkade ock i viss mån såsom ett slags bildningaeencus. Under största delen af den tid ståndsrepresentationen var den rådande, representerade adeln stats-och embetsmannabildningen, presterskapet den teoretiska och humanistiska odlingen, borgarståndet den merkantila och industriella insigten. Bönderna slutligen, det minst betydande af itåaden, representerade närmast den stora skattdragande massan och på grund af städernas obetydlighet och de borgerliga yr~ bias organisation, frånvaron af de stora arbetaremassor, som fro det utmärkande för den moderna industrialismen, represen-terade bönderna någorlunda väl hela den klass, hvars uppgift var att » lämna fäderneslandet mat och knektar ». Vid tiden för representationsförändringen hade de gamla stånden redan upphört att längre representera hvad de ursprungligen gjort, och dä man skulle sätta något annat i stället, fann man ingen annan grund att bygga på än förmögenheten. Hvad resultatet däraf skulle blifva anade ingen, man ville blott blifva kvitt det fallfärdiga gamla, och allra minst misstänkte man, att denna förmögenhetscensus skulle på riksdagen sätta en prägel sädan den nu fått. Reformen genomfördes af en bildningselit af ungefär samma slag, som dä beherskade det öfriga Europa, en oklar frasälskande välmenande bildningselit, hvilken trodde sig skola genom reformens genomförande för sig betrygga makten under lång tid.
Men om staten oaflåtligen mellankommer och icke blott fortfar med, utan ökar sitt biträde, skall mau förgäfves vänta att se enskilda banker uppkomma; ty de kunna då aldrig vara säkra i beräkningen af sin verksamhet. Denna discussion bar varit så rik på misstag, att jag icke kan erinra mig alla. En talare yttrade, att våra creditlagar hindrade rörelsecapitalet att öka sig, hvadan någon annan än låneutvägen icke fanns för att fylla bebofvet. Om så vore , tjenade det verkligen till intet att sysselsätta sig med tanken på, att rörelsecapitalet må motsvara bebofvet. Rätta vägen att öka tillgångarna måste dock vara att förvärfva, icke att låna. Om rörelsecapitalet är för knappt, skall det af sig sjelf vidga sig, så snart man äger ett gifvet mynt. Men bär är icke fråga om att bilda capitaler, utan att omflytta sådana från en hand till en annan och emot lägre ränta; och om denna skall kunna vinnas, förutsätter det, att Manuf.disconten har bättre credit än den enskilda. Dertill äter fordras en fond för att betäcka möjliga förluster. Men då någon sådan icke finnes, och det är stadgadt såsom vilkor, att disconten icke får upplåna, så att den derpå förlorar, är jag säker om, att verket icke har nog credit för att upplåna mot fyra, eller ens 5 proc. Hela beslutet klefve då endast ett luftslott, tjenande endast till vittnesbörd om R. $t:s ringa förmåga att calculera. Emot bifall till K. M:s propos. förekommer äfven, att något resultat deraf icke kunde uppstå, utan antingen förlust för Riksg.cont., eller att den ränta , som hittills i Manuf.disconten erlagts, förhöjdes; men då åter blefve lånen icke begärliga. Sådant har förhållandet visat sig i afseende å andra lånerättigheter. Så länge städer och corporationer beviljades lånerätt i Banken emot 3 proc., begagnades den begärligt; men då räntan höjdes till 5 proc., har t. ex. Norrköping icke velat uttaga, hvad staden äger rätt att till låns erhålla.
Hon har alltid bistått och tröstat mig i olyckan och i hvarje svår Belägenhet, hvari jag befunnit mig vare sig i Riogrande eller i republiken Orientals tjänst. Under hela den tid jag stred fös republikanerna, vistades hon i Montevideo, älskad af alla.&gt;, Helt visst var det henne ingen lätt sak att under deiina tid uppehålla lieminet, livari utom hon själf och tidtals afven. hennes make funnos tre barn att uppfostra; också sonen Riccotti föddes under dessa %r. Garibaldi var äfven soin general i republikens ar1116 ocli iifverkommendant i staden Diloiitevideo allt jämt lika fattig. Han afslog alla Belöuing~w ocli betraktade de 14 år af kamp, soin lian tillbragt i Amerika, liufvudsakligast som en beredelsetid, livilken skulle göra honom värdig och skicklig att strida för Italien; det var folkfrihetens sak, för livilken lian kämpade afven i Amerika, och egennytta eller begär att rikta sig sjiilf fannos aldrig i hans själ. Hans liustru Anita, bildad af ett siillsyiit fast material, var fullkomligt i stind att dela lians åsikter. Det korn därför aldrig öfver hennes lappar ett ord af inissrnod öfver den fattigdoin livari de lefde, och aldrig yttrade hon någon langtaii efter de lugnare förhållanden hon lämnat för a t t följa honom. Men hon gaf i stället stundom utbrott å t en ganska stark - och troligen ej alldeles obefogad - svartsjuka. Garibaldi var alltid och intill sin sena 3derdom beundrad af kvinnor af alla klasser, ej minst a.f liögtuppsatta och bildade. Anita såg tydligt den beundran lian % sin sida agnade Montevideos eleganta kvinnovärld, livilken, som han sade, erinrade Iionoiii oin Sevilj as och Granadas kvinnor,; Han vagade dock aldrig yttra något sidant direkt till Anita, ty hon fördrog ej någoii rival.
Commissionerne böra icke blott noga underrätta sig om förhållandet med de i den gamla Roteringen ingångne hemman, utan ock sorgfälligt undersöka beskaffenheten af de hemman, som skola Extra-roteras; för hvilket ändamål Commissionerne böra förskaffa sig tillgång till, och uppmärksamt granska så väl gamla Roteringen och 18x1 års Extra Roterings-längder, som Jorde-böcker, Skattläggnings-Instrumenter, Chartor och Chartsebeskrifningar, Jordrefnings-Protocoll, Enskiftesoch Storskiftes-handlingar samt Bevillnings-Taxerings-längder, och jemföra de häraf vanne upplysningar med dem, som af lord-egarne sjelfve och deras grannar samt Commissionernes egne Ledamöter i otten kunna meddelas, äfvensom med dem, hvilka äro att hemta, af de öfver förra Roteringsförrättningarne hos E. K. M. i underdånighet ani' förde besvä'r, hvilka E. K. M. alltså lärer täckas till Commissionerne i Nåder låta öfverlemna, för att komma under noggrant öfvervägande, och, derest de icke genom Roterings-jemkningen förfalla, efter dess slut, till E. K. M. åter insändas, att till särskild Nådig pröfning upptagas. Uti beräkningen af ett hemmans eller annan Extra RoteringS'skyldig Lägenhets förmåner synas böra ingå dertill hörande egor -af alla Underdåniga Skrifvelstri 43 slag, skog, fiske samt alla andra herrligheter och inrättningar, utan undantag, hvilka antingen i hemmanets skattläggning äro inbegripne, eller efter ortens skattläggnings-method, böra vid ordentlig skattläggning afses.
Ex. hemställde om R. o. Ad. ansåge de gjorda anmärkmne föranleda lill återremiss, ropades ja. ff. Ex. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att sedan R. o. Ad. d. 2 dennnes beslutat, alt med pröfningen af LagUtsk:s d. 30 sistl. Juli första gången bordlagda betänk. N:o 39, i ani. af K. JM:s nåd. propos. om antagande af ny vexel-lag, skulle anstå lill dess BorgareSt:s beslut i ämnet blifvit fattadt och R. o. Ad. rneddeladt, hade nu prot.utdr. ankommit, som utvisade att BorgareSt. enhälligt bifallit berörde betänk.: hvarefter samma betänk, nu ånyo föredrogs samt af R. o. Ad. bifölls. Ånyo föredrogs Allm. Besv. o. Ekon.Utsk:s d. 30 sisth Juli och d. 2 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 126, i anledn. af väckt motion, alt raseriug af någon rikets fästning icke måtte vidtagas, innan R. St. kommit i tillfälle att sig deröfver yttra. Hr Hjärne, Harald: Jag finner mig vid della betänk, vara antecknad såsom den der instämt i Doktor Nordströms reservation. Detta är alldeles icke förhållandet. Jag har tvertota vid justeringen af beslutet till prof. anmält alt jag icke ville mig reservera, men detta misstag malle vara tillkommet genom ett förbiseende inom kansliet. Jag har så mycket mindre instämt i denna reservation, som jag aldrig inom Disk. vetat hvarken att Doktor Nordström reserverat sig eller bort hans reservation upläsas eller kännt densamma förr än jag läste den tryekt i delta betänk. Men detta oaktadt har jag i Utsk. yttrat mig mot Utsk:» förslag, ehuru jag ej låtit anteckna mig såsom reservant, emedan jag icke ansåg alt milt namn hos Ständerna ägde den vigt, att dermed något kunde i sak utlrällas.
$) u kanske liksom Alt Edison, En upptäckt, jag har sport, den trollkarVn, gjort hvartill ej hörts Hur man, så länge man år Kan lysa Som inte jag förstår Men själf på något har den tänkt Att när det lider Vi skola Som En vis, precis, det gör ingenting Jag till liten fråga Om gör, må själf lågorna Fast tändsticksställen. dock jag Edison besvara, bli lika klara, det år dunkelt Här finns Som innanför. ju folk, hyser som hvar om sig höga Och då hvad Om de med all sin Ej lyste Och och stor fotogen Ej mera dankar. på och ljus kunde förtret, riktighet besparing Ty Och grym man vet, tankar, mer ån simpla hvad så här, kcäUen, unge / är de bekanta Som saken. mig just emot skina kalas, och gas man om man ville behöfoa. ha en fest, Så bjöd man dem, som lyste Det gick ju an förut Men Ty vansklig tänk, alt vore Ju alla längre Fastån Jag Den Då lågor stackars led, tända! mig till arma slut fruns en förfäran, minut ut på kokerskans Från pigan •&gt;Frun, begäran når det fasans utanför i det är kolmörkt har dom slockna / - ned, sökte tänker hon i köket Och henne Nu supén att så kan hända sjönko värdinnan Gått idén, blef det på kvällen lifligt bäst, pröfca. dock om ledsam — - Man vet gu ' nås, Och maken; vaken, rop gången: i salongen, allihop. » Snmi ' e. Frågan om " kvinnans valrätt " i England. I salongerna och i kyrkan. B r e f till I d u n. London i februari 1892. Den sida af kvinnofrågan i England, som åtminstone trader de tvänne sista åren stått först på dagkvinnans valrätt. Många och varma äro den frågans förkämpar bland män lika väl som bland kvinnor. Förra året var, som torde vara bekant, saken åter väl förberedd vid parlamentet, och dagen för motionens åtgörande var bestämd, men i sista stunden fanns ej tid därtill — och därmed var ännu ett års uppskof.