Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är ett sätt att argumentera, som Grefven brukar, när han vill all några af våra samhällsinrättningar skola såsom icke fullkomliga afskaffas. Grefven har efter sin vana äfven vid detta tillfälle kastat skulden på bristerna i vårt representationssätt. Men jag vill fråga den värde ledamoten, om det representations-förändrings-förslag, som är 1840 uppgjordes af Const.Utsk. deri Grefven då var ordf., förtjenade namn af fullkomligt eller af något annat? Ilr Grefven bar ansett såsom en stor förtjenst, altalia räntepersedlar blifvit sammanslagna till 2:ne, nemi. spanmål och smör. Detta förslag kan hafva sin goda grund deruti, ali Sveriges hufvudnäringar äro åkerbruk och boskapsskötsel. Men vi hafva en Salje näring, som gifver hvarken spanmål eller smör, nemi. bergsrörelsen; hvarföre skulle då de räntepersedlar, som förut blifvit bestämde i bruksrörelsens afkastning, eller i skogshushållningen, icke finnas i förslaget? Någon annan orsak synes ej lill, än den altman, om jag så må uttrycka mig, haft förkärlek för smör och bröd. Grefven har sagt, att de fleste räntegifvare ej finnas pä detta rum. Jag åter påstår all de störste af (lein finnas här och således just de som bäst äro i tillfälle att bedöma huru många och olika räntepersedlar i sammanslag verka lill en jemnare utskyld från det ena äret till det andra. Ett stånd, der så beskaffade ledamöter finnas, bör företrädesvis kunna behandla en sådan fråga som den om skatlejemkning. Grefven har ansett fördelen af denna förändring lmfvndskligen tillkomma bönder och att det vore mycket illa gjordt af Konungens rådgifvare att icke befordra allmogens bästa. Jag tror icke att detta förslag är så alldeles till böndernes fördel. Det kan hända att räntepersedlarnes lösen med penningar blifver allt för betungande.
StatsUtskottets den 3 dennes afgifne, samt den 7 derpå följde eftermiddagen på bordet figde Utlåtande, N:o 83, angående belöning till f. d RiksdagsFullmåktigen Petter Andersson i Domvalla, för dess curmethod i veneriska och andra sjukdomar. 1 . g53' 11 April f. iiv. Herr Cedsrschjold, Pehr Gustaf: Jag anhåller blott att till Protocollet få anföra ett af Utskottet begånget ganska förlåtligt misstag, nemligen , att Utskottet ansett den uppgifnö ciirmethoden såsom ny. Den år så litet ny; att den för 3öo år sedan år nyttjad och beskrifvenj och jag har sjelf för 6 eller 8 åf sedan utgifvit historien derom uti LåkarpSållskåpets Handlingar. Den har mångfalldiga gånger i förra tider varit försökt j men har alltid blifvit förkastad såsom högst opålitelig och äfventyrlig; och jag förmodar, att mennisko-naturen aldrig undergår någon så betydlig förändring, att inethoden någonsin kan blifva allmänt nyttig och användbar1. Herr Grefven och han dt Ma rs lälken gjorde proposition till bifall af StatsUtskottets ifrå» ga varande Utlåtande j hvilken proposition med Ja besvarades. Föredrogs å hyo StatsUtskottets dén 3 dehnes afgifne samt den 7 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde Utlåtande, N:o 86, i anledning af väckt motion om anslag å Stat til! Ved för LandsCahzlierne och LandtRänterierné. Friherre Cederström, Jactib: StatsUtskot tet tillstyrker, att Kongl. Maj;t efter Landshöfdingarnes hörande, och sedan behofvél blifvit utrönt, måtte anslå nödige medel till Ved, så täl till LandsContoiren sorn Canzlien och RänSerierne.
Fullmägtige biföllo i anledning häraf, på anförde grunder, och med afseende å det särskilde förhållande som i förevarande fall sig företedde, att med utfordrandet af Ränte och Capital afbetalning från den tid JLånet af Banquen utgafs till den dag detsamma kommit Sockne - 4* Banco-Utskottets Betänkanden. männen tillhanda, finge anstå intill dess Rikets Hdglofl. Ständers Herrar Revisorer eller BancoUtskott haft tillfälle att i ämnet sig utlåta; och att den ågangne anmaningen således under tiden komme att hvila; dock med förbehåll, att Banquen, oaktadt det sålunda beviljade anstånd, i alt öfrigt förblefve bibehållen vid dess i författningarne grundade, och genom detta begifvande ej i någon måtto frånträdda rättigheter, att beräkna sin Ränte och Capital afbetalning från den tid RåneSumman blifvit utassignerad och i Banqnens Böcker Gagnefs Socken påförd. Med gillande af Banco Fullmiigtiges sålunda vidtagne åtgärd, hafva Rikets Ständers Revisorer, för deras del, funnit, den omnämnde Reqvisitionen genom Kongl. Maj ts Befallningshafvande, innan Länets fördelning hunnit uppgöras, sä mycket mera öfverflödig, som Summan sedermera när som helst stätt att erhälla och ingen osäkerhet genom uppskof vet varit att befara-, hvadan, och dä de från Bariquen utlänle medel efter Förfatlningarne oslridigt böra löpa med ränta frän den dag lyftning deraf eger rum, Revisorerne ej ansett sig emöt 8 § af deras Instruction berättigade, att efter gifva den inbetalning ä Länet som ifrån utgijningsdagen till den 19 Januarii 1819 belöper; utan öfverlemnat frågan härom till Rikets Ständers egen ompröfning och decision.
"Nämnclen uppskstte i pennin^sr, sL väl jorclen eller läzenbeten efter cless rätts väräe tor eZsren, 8oin oek serskilät 6en skscls, 3NN3N än emeren ^enom jorclens eller läzenbetens 3sstLen6e licler; elit werl slseencle siä tiäen för skträclsnclet, oell werl uttr^ekli»t tilläs sk clen forböjninF, bvsrmecl, enligt § 1, ersättningen utgs l>ör. Xr krägs om flers lägenbeter, som till börs serskilclts egsre, vsrcle ersättningen bestämd serskilclt för bvsrclers." § 15. "/Vnser Nämnclen nöcligt gtt, inn3n bukvu6sskligt beslut fritta, psrterne ^tterligsre börs, närmsre unclerrättelser i ssken in5orär3, eller 8)m bLlls, ege cler rött till." § 16. "kkvsä cke fleste i Nämnäen sägs, gälle kör Nämnclens beslut." § 17. 'DL Nämnäens beslut lsttgclt är, läte Oräkörsnöen äet uppteckna oell sk Nämnclen unclerskrikvss, oeb lewne 6et seclsn till klätten, eller pä lsn - Lo/r-/. , /^.o F7. 3r det till vombakvanden. vj skall dervid kungöras, buru Nämnden inom si§ röstat, ej eller skola skälen kör beslutet uppgilvss." § 18. "8edsn Nämndens beslut sä allemnadt är, som i H 17 sägs, läte katten det i sitt protoeoll inköras oeb kungöre det kör parterne eller gikvs det till elem ut etter anslag." § 19. "livad
H e n n e s minne var förlamadt o c h talförmågan liksom hypnotiserad att säga dumheter. H u r skullle det gå? Lärarnes stränga miner skrämde henn e ytterligare, så att rummet fylldes m e d gråa dimm o r o c h h o n slutligen trodde sig d r ö m m a en verklig d r ö m o m examen, där hennes svar icke hade någon betydelse. Lilla norrländskans öfriga bekanta hade ställt sig utanför skolan för att hylla h e n n e m e d b l o m m o r, när allting väl v o r e öfver. H a n hade ej begifvit sig dit — det kunde j u hända, att h o n kuggades. Lika godt. Han visste ej, hvad han i grund o c h botten önskade m e s t; ena minuten, att det gått bra, andra att det gått illa. Det vore ju en stor glädje, o m h o n blefve studentska, m e n på samma gång skulle det kosta h o n o m en svår jämförelse m e d egna, afbrutna A. Blomberg foto. Jag besökte henne några gånger, vanligen på den åldrigas födelsedag. » KUGGAD ». SKISS F Ö R IDUN. Detta berodde icke på kvinnohat eller olycklig kärlek, utan var alldeles oromantiskt. M e d a n grosshandlaren var en gosse i skolåldern, d o g hans far i små omständigheter, o c h det hade då blifvit sonens plikt att öfvergifva sina kära b ö c k e r samt fortast möjligt förtjäna sitt o c h moderns uppehälle g e n o m praktisk verksamhet. Fastän han m e d tiden arbetat sig upp till en mäkta förmögen man, hade han under många år haft svårt att draga sig fram o c h ej ens kunnat tänka på giftermål. Den gamla m o d e r n hade under denna tid varit hans allt o c h förblef det äfven, tills h o n en stilla höstafton somnade in för alltid. Sonen greps djupt häraf. H a n öfverlämnade affärerna åt en pålitlig kontorspersonal o c h reste utomlands öfver vintern. När han m o t vårsidan återvände till Sverige, var han hemlös.
Ständer framhärda etc. ZJnderdJniga SUrifveiserl 23g N:o 98. Uppl. o.godkänd hos Ridd. o. Ad. den 22 Julii 1823. Preste-Ståndet den 22 — —• Borgare-Ståndet den 22 — —. Bonde-Ståndet den 29 Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. May.ts Nådiga Bref} fårande Löfås Silf ver-Verk. S. A. K. Sedan, under den 7. April 1818, i anledning af Riksens Ständers uti underdånig Skrifvelse den 2 Mars samma år gjorda anhållan, att deras vid 1815 års Riksdag vidtagna och. hos E. K. M. i underdånighet anrnäldta beslut om Löfås Silfver-Verks nedläggande och de detsamma förunnade förläningars, friheters och förmåners indragning till Kronan, kunde till skyndsam verkställighet bringas, E. K. M. i Nåder förklarat , det E. K. M., sorn. på, grund af uppgifne omständigheter, funt:,t Rikens Ständers förrberörde underdåniga anhållan icke kunna hafva afseende på andra åtgärder, än sådane, som voro förenlige med den uti Regerings-Formens 77. §. hvarje Medborgare försäkrade förmån, att få njuta sin lagliga rätt tillgodo, hvaraf följde, att innehafvaren af Löfås Silfver-Verk, innan det blifvit behörigen pröfvadt , huruvida han brustit i sina ingångrie förbindelser, icke kunde anses hafva gjort sig förlustig de Verkets innehafvare försäkrade rättigheter och förmåner, ZJnderdaniga Skrifvelserl i Naclér öfverlemnat Handlingarne i detta amne till Justitise-Canzlers-Ernbetet, som egde, att med dess uppmärksamhet följa den af E. K.
Motioner i delta ämne hafva blifvit väckte inom Höglofliga Ridderskapet oell Adeln ,af Herr Friherre Baab, Carl Adam, och Herr G. Arnell; inom Högvördiga Preste-Ståndet af Herr Kyrkoherden Ollerström; inom Vällofliga Borgare-Ståndet af Herr G. Hammar och Herr W. M. Ekelund, samt inom Hedervärda Bonde-Ståndet af vice Talmannen A. Andersson i Walla, hvilkens motion Bonde-Slåndct såsom sin gemensamma enhälligt biträdt; hvarjemte särskilde mot ian er i ämnet ,blifvit inom sistnämnda Riks-Stånd afgilne af Riksdagsmännen J. Bergström från Kopparbergs län, Per Östman från Wesler-Norrlands län, Erik Olsson från Örebro län, Nils Svensson från Blekinge län, samt Olof Olsson från Olsäterstorp i Wermlands län, med hvilken sednare O. Olsson från Olebyn och 0. Olsson från Slängserud inom samma län sig förenat. Vid en sammanfattning af innehållet utaf samtliga dessa motioner, tinner man desammas syftning, i likhet med hvad under åtskilliga förutgångne riksmöten ,i fråga om skjuts-väsendet varit förhållandet, hufvudsakligen gå ut derpå, att jordbruket måtto helt och hållet hefrias från skjutsnings-besväret, eller, derest detta icke kunde åvägabringas, lättnad i sannia besvär beredas. — De i dessa afscendcn väckta olika förslag går Utskottet lill en början att under berörde rubriker framställa; och förekommer således fråga: Bill. lill R. St. Erot. 1856 $ 1857. 8 Sami. 32 Höft. * 2 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o HO. A) all jordbruket mätte kell och hållet befrias frän skjutsnings-besvärel. För della ändamål är yrkadt: Af J.
Uppl. o. godk. hos Ridd. o. Ad. d. 3 Nav. 1823 Preste-Ståndet d. 6 Borgare-Ståndet d. 6 — —- Bonde Ståndet d. 7 — -— Riksens Ständers underdåniga Skrif veise, i anledning af Kongl. Majlis Nådiga Remiss, uppå Olof SÖderborgs underdåniga ansökning om nedsättning uti Arrendet för Betesmarken Rebbelberga Broar. S. A. K. Genom Remiss af den 19 sisth Augusti, har E. K. JVI. till Riksens Ständers Stats-Utskott L Nåder pfverlemnat Arrendatorns af Krono-Betesmarken Rebbelberga Broar, Olof Söderbergs underdåniga ansökning, att den, genom vederbörligen utfärdadt Contract för samma Lägenhet, bestående Arrende-afgift af 3 T;r 3i Kappar Spannemål, matte, af anförde skäl, varda nedsatt till i§ Tunlaa Spannemål; öfver hvilken underdåniga ansökning, så yäl E. K. M:ts Befallningshaf - 83* Underdåniga Skrifvelser. vande I Christianstads I/Sn, de c. färe nämndö Betesmark ä'r belägen, med infordradt underdånigt yttrande inkommit, sorn E. K. M:ts och Rikets Xamrnar-Collegium, med insändande af Collegii Advocats-Fiscals-Embetes underdåniga förklaring, sig i underd. utlåtit.
Mörner anspelat på misshushållning med anslaget för extra utgifter genom gratifikationer till afskedstagare eller enkor och barn. Jag tror icke att Gr. Mörner kan uppleta något fall, der icke K. M:t med största hushållning användt de dertill afsedda medlen, och R. Shrs revisorer hafva icke heller derom gjort någon anmärkning. Det nu begärda anslaget är endast afsedt för ett år, och jag yrkar fortfarande bifall dertill. Frih. Wrede: Jag är hufvudsakligen förekommen af Hr Reuterskiöld, och vill endast fästa uppmärksamheten derpå, att här är icke fråga om ett tillfälligt behof, ty man kan med visshet förutse, att det återkommer hvarje år, då uppfinningar och framsteg jemnt ske på detta område. Summorna äro åtskiljda derföre, alt de 3,000 rdr äro afsedda till stipendier för att bilda skickliga artilleriofficerare, men dessa 1,000 rdr äro för att artilleristyrelsen skall kunna sätta sig i beröring med hvad som sker i utlandet. Jag förenar mig med Hr Reuterskiöld och anhåller om bifall till hela det begärda anslaget. Gr. Mörner: De personer, som utskickas, äro väl sända för att taga reda på vapnets framsteg, och icke för att göra lustresor. Jag kan således icke finna skäl för beviljande af dessa ytterligare fordrade 1,000 rdr. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad, samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder hade yrkats dels bifall till Stats-Utsk:ts förevarande hemställan och dels af Hr Reuterskiöld, att R. o. Ad., med afslag derå, måtte bifalla K. M:ts Nåd. framställning om ett årligt anslag af 4,000 rdr till resestipendier åt artilleriofficerare; framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvarvid svarades inånga ja jemte åtskilliga nej, och sedermera propos. på afslag derå samt antagande af K.
Utskottet har tagit förevarande förslag i öfvervägande; och enär härvid förekommer, att, såsom i Riksdagsmännen Medins och Petter Jönssons yttranden antydes, soldat-torpen flerestädes blifvit betydligen utvidgade, så att de innehålla vida större jordrymd, än i knektekontrakten bestämmes, samt de gjorda framställningarne synas afse så väl att bereda stamroten nöjaktig godtgörelse af hjelproten för den jord, den förre, på grund af knektekontraktet, till soldat-torpet tillsläppt, som ock att hjelproten skulle lemna ersättning för den jordrymd vid torpet, hvilken utöfver de i nämnde kontrakt gällande förbindelser blifvit af stamroten åt soldaten upplåten, finner Utskottet sig böra meddela särskildt yttrande i fråga om hvartdera af dessa olika ersättningsanspråk. Hvad nu först angår frågan om ersättning för den jord m. m., som på grund af knektekontrakt blifvit för soldatens räkning upplåten, så får Utskottet upplysa, dels att inom åtskilliga provinser det förhållande eger rum, antingen att torpen blifvit anlagde på allmännings eller på rotens samfälda mark eller ock att vid roteringens bestämmande mindre andel deraf påförts stamrotarne för det torpen uttagits å deras egor, i hvilka fall någon ersättning för den jord, som på grund af knektokontrakten utaf soldaterne innehafves, således icke kan ifrågakomma, dels ock att i öfrigt, der sådan ersättning bör utgå, denna i allmänhet utgöres med lOj kappar spanmål, hälften råg och hälften korn, till följd af derom uti knektekontrakten intagne bestämmelser; vid hvilket förhållande och ehuru omförmälda ersättning ingalunda motsvarar den prestation, som dermed skulle godtgöras, Utskottet, som anser det ej tillkomma lagstiftande makten att i sålunda öfverenskomna vilkor göra ändring, linner den förhöjning i godtgörelsen, som billigtvis bör ega rum, endast kunna vinnas på det sätt, Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 15 Mars 1826 föreskrifver, eller genom frivillig öfverenskommelse emellan parterne.
St:s medgifvande förökas; men jag har begärt ordet egentligen blott i anseende till en värd talares yttrade önskan, att gå en medelväg emellan de båda motsatta opinionerna, och för att erinra, att det gått honom, såsom det ofta går vid sådana försök, nemi. att man råkar i uppenbar motsägelse. Den värde talaren har sagt, att det är K. M:s obestridliga rätt att efter sitt godtfinnande bestämma till hvad belopp tolagen skall utgå, men att det är R. St:s rätt att bestämma för hvilka artiklar ingen tolag skall erläggas. Hafva nu R. St. rättighet att bestämma vissa artiklar, för hvilka ingen tolag skall erläggas, så måste de äfven hafva rätt att utsträcka denna frihet för tolagsafgift till alla artiklar; och då vill jag hemställa, hvartill K. M:s rätt att höja och sänka tolagen skulle belöpa sig, när ingen 17 II. i5 Den 8 December. vara funnes, som finge beläggas nied tolag. Jag tror, att detta är tillräckligt bevis, att tolagen, såsom jag nämnt, måste vara och förblifva af bevillnts natur. Förgäfves skall man, för att utröna tolagens egenskap, efterforska förhållandet vid de lider, då den uppkommit; tydå varvår statsförfattning ännu så oordentligt reglerad, att derigenom någon upplysning ej står att vinna, utan nian får lof att gå till grundlagen och der se hvilka afgifter tillhöra bevillningen, och så snart någon afgift finnes slå med dem i samma kategori, mäste den tillerkännas bevillnts natur. Men jag vill icke nu vidare drifva denna thes. Jag, hade blott önskat, att Oecon.Utsk. icke tillstyrkt R. St. att hos K. M. i und. anhålla, att under tiden och intill nästa riksdag tolagsafgifterna ej må ökas eller någon ny tolag beviljas, utan jag önskade, att R. St. måtte hos K. M. tillkännagifva, att de anse ingen förökning af tolagen kunna medgifvas. Hr Hjärne, Harald:
Den tz Iulir. nödvändighet as större rörelse capital wid nu upstigande utstylder, en sadan anstalt blifwa sä mycket mera tryckande, i synnnrhet för de gäldbundne, som da penningemännen hos dem upsade deras for» dringar, för alt till län ät staten öfwerlämnade blefwo satte i förlägenhet, just i den tidepunct, dä en lättare penninge tillgäng snarare borde beredas till afbördande af högst upsatle utstylder werkan af en sadan indragning af en gansta stor del af Rikets rörelse capital som icke sä snart och i samma wäg kunde äterkomma i omlopp, skulle i siere afseende» medföra de menligaste följder, och hos de flattstyldige bereda den wanmagt och det obeständ som Mstottet afven ansett blifwa en följd af bifall till Friherre Legerström» memorial. De behof af penningen som kunna inträffa böra således icke utan yttersta nödfall sökas, men torde förgäfwes iväntas att genom län kunna upfyllas. I Riksens Ständers Banque allena böra i nödens stund, men icke förr, Rikets oundwikeliga behof erhällas till det belopp Banquens säkerhet kan medgifwa, och endast där med säkerhet lunna päräknas i öfverensstämmelse med Regeringsformens afsigt i 6g att behof för oföruljedde händelser och krig dac böra wara att tillgå. Delta stadgan, de^.syues bestyrka den förmodan, att Lagstiftaren, Lä^denna ulwäg blifvit öpnad, welat förekomma nyttjande af andre för Staten och enstilde mera betungande Ulwägar, och att det är sä mycket mera öfvercnsstämmanoe med grundlagens esprit att där söka högstnödige biträden, som inra tningen af crevitwer i annat fall warit ulan ändamål.
Ropades starka Nej, jemte några Ja. I följd hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att som, efter hvad Hans Excellence tyckt sig finna, Nej öfverröstat Ja, Ridderskapet och Adeln således icke funnit nödigt till Utskottet återremittera berörde Utlåtande. Hvarefter Hans Excellence, i anledning af hvad tvänneLedamöter anfört rörande Hans Excellences rättighet och pligt att vägra proposition till hufvudsaklig pröfning af ifrågavarande Utlåtande, förklarade, att, enär Utskottet öfver den lill detsamma remitterade Kongl. Den i5 Januari i f. m. 211 Maj:ts Nådiga Skrifvelse jemte öfrige motioner i detta ämne i behörig ordning afgifvit Utlåtande, samt Ridderskapet och Adeln icke funnit nödigt berörde Utlåtande till Utskottets förnyade handläggning återförvisa, ansåg Hans Excelleuce sig icke kunna betaga Ridderskapet och Adelil dess lagliga rätt att nu ingå i hufvudsaklig pröfning till bifall eller afslag å Utlåtandet; i följd hvaraf Hans Excellence fann det tillhöra dess pligt att derå meddela proposition. Herr Ribbing: Det var icke för att uppehålla målets gång jag anmälte mig, utan blott för att redovisa min öfvertygelse, att Ridderskapets och Adelns i afseende å remissen fattade beslut icke gifver något stöd för Herr Grefvens och LandtMarskalkens öfvertygelse; ty om det grundlagsvidriga, sorn finnes i det remmitterade förslaget, hade af Utskottet blifvit undanröjdt, hade intet hinder varit för Herr LandtMarskalken att nu framställa proposition derå. Huruvida detta, efter min öfvertygelse grundlagsvidriga, ännu finnes eller icke i Utskottets förslag, beror på Herr Grefvens och LandtMarskalkens eget omdöme att afgöra, äfvensom att i följd deraf besluta, huruvida proposition må kunna framställas eller icke, enligt den pligt, som Herr Grefven och LandtMarskalken åligger. Grefve Horn:
Häremot opponerar jag mig på det högsta, ty derigenom kommer ovilkorligen att sättas en gräns för inväxlingsbeloppet, och således äfven för RörelseCapitalet, hvilket jag åter tillförene visat vara ganska skadeligt i ett land, där RörelseCapitalet utgö^ res af pappars-mynt, hvars belopp för längre tid, till och med 5 år, af Ständer bestämmes. Jag yrkar derföre, att Banken må förpligtas, att intill nästa Riksdag, emot nya sedlar, inväxla så mycket, som bjudes, efter den Curs sora existerar, då definitift beslut härom tages; att minst en million Bancosedlar må, om året, till detta ändamål användas, och att, ifall Cursen skulle stiga, 6amt denna summa följakteligen ej kunde till silfver-uppköp begagnas, beloppet må, på sätt BondeStåndet föreslagit, antingen till Cursens styrande användas, eller ock i Discont väg utgå, på det reglementariska sätt, som framdeles kommer att bestämmas. Friherr# Boije, Ludvig: Jag anhåller att få till Protocollet förklara, att jag anser hvarje förslag till Silfver-uppköp vara i stort fullkomligen overkställbar, samt följakteligen hvarken gagneligt, eller skadligt. Etter min öfvertygelse, är det aldeles likgiltigt om detta förslag bifalles, eller afslåsj emedan intetdera 456 Den g Junit f. nu kan leda till annan förlust, än tiden som åtgår till öfverläggningen. Friherre Cederjtröm, Jacob: Då, genom den af Utskotten föreslagne mynt-reglering , RörelseCapitalet varder minskadt , med flere millioner, kan jag ej annat än instämma i förslaget, att till Silfver-uppköp använda en million om året intill nästa Riksdag. I afseende åter på dispositionen och verkställigheten, hem* ställer jag, om det är lämpeligt, att uppdraga den it BancoStyrelsen, som visserligen derigenom endast skulle blifva utsatt för åtskilligs anmärkningar. Mig synes det vara fast bättre, att anslaget öfverlemnas till Kongl. Majit, för att till Silfver-uppköp användas, efter derom i StatsRådet fattadt föregående Beslut, som se* dan kunde af något Collegium verkställas.