Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men att genom en serskild inom Riddarhuset stadgad ordning utesluta alla, som kunna vara hindrade för ögonblicket att afgifva sin voteringssedel, eller utgångne förr än voteringen börjat, och inkommit, innan den är slutad, har ej kunnat vara Lagstiftarens mening. Jag föreslår således, att, såsom första Moment i denna §, 42 §• af nu gällande Riddarhusordning matte blifva införd, så lydande: Vid alla val och voteringar, Bänkmansvalet undantaget, skola tvenne upprop ske. Den, som sig ej infinner, när andra uppropet för hans Bänk verkställes, håfve sin rättighet^ den gången förlorat. Herr Tham, TVolrath: Att förändra mångåriga gällande lagar utan kraftigt gällande skäl, tror jag vara oriktigt och oförsigtigt, Jag finnér ej något skäl, att förändra det stadgande, som tillåter tvänne tupprop. Det enda vöre tidens besparing, -l^en den halfva timma, som derigenom kan vinnas, hör ej komma i jemfö Mse med den, orättvisa som begås, genom i oropets uteslutande, mot personer, hv \ ej kunna livarje stund vara liär närvarande, (personer, de der kunna vara lika säkra i deras mening, som de, hvilka äro tillstädes och höra discussionen,) men kunna vilja och böra få komma hit att aflemna deras röst, när voteringen sker, Jag förenar mig mec^ Don io Augusti f. m. 7 de föregående Talarne uti anhållan, att förslaget måtte afslås, och 42 §• nuvarande Riddarhusordning blifva ett Moment i den pya 31 §. Hans Excellence Herr Grefve De la Gardiej Jacob: Instämmande i hufvudsaken uti hvad de tvenne siste Talarne yttrat, får jag endast tillägga, att såsom ytterligare skäl för bibehållande af 4 2 i nuvarande Riddarhusordning, har jag ansett mig böra anföra en erindran till Ridderskapet och Adeln om sammansättningen af vårt Stånd.
Hon suckade också icke, men hon längtade såsom fågeln längtar i buren. Till ett afbrott i ensligheten kom dock slutligen en bjudning af Patrik att medfölja honom och Henriette till Gauthiers manege. Och se, det var nu en afton, som åter kunde göras till ett minne! Natten efter denna tilldragelse såg Blenda endast ridande araber, dansande beduiner och nymfer med florsvingar ilande fram på förtrollade hästar. De stora fäktningarna, belysta af bengaliska eldar, hade – under sjelfva det verkliga åskådandet – kommit henne att skrika och klappa händerna, tills Henriette för sin del förklarade att hon nödgades gå ut, om hon underkastades att vidare bevittna dylika galna och tillgjorda utbrott. ”Ack, låt henne vara – hon är gudomlig, hon är på min ära bättre än hela spektaklet!” hviskade kammarjunkaren, som af Henriette fått en vink om hvar hon (Henriette) kunde träffas. När denna vink gafs, var emellertid Henriette okunnig om den bjudning, som Patrik gjort sin moster och systerdotter. ”Jaså, hon är gudomlig?” svarade den sårade unga frun försmädligt. ”Ja, i den mening jag förstår.” ”Och som äfven jag förstår! Jag just beundrar herr kammarjunkarens smak, och skattar mig sjelf lycklig att ha beredt tillfället till ett så utsökt nöje!” En blick, som ville vara förebrående, mötte nu Henriettes gnistrande öga. Men Henriette var onådig – hon spelade den stolta föraktfulla – och vände hela sin yttre uppmärksamhet från föremålet för sina tankar ”Du ser så fnurrig ut, min söta vän!” hviskade den äkta mannen åt sin hälft, då de gingo ut. ”Du har visst åter för trånga skor?” (Det var en gång för alla vanligt att, då Henriettes lynne var i olag, utan att hon dertill kunde uppge något skäl, hon alltid brukade skylla det på sina skor, som klämde henne.) Men denna gång åtnöjde hon sig icke blott med att kasta skulden på de stackars oskyldiga skorna – hon svarade sin ännu oskyldigare man: ”Visst tränga de, det får jag minsann nog erfara, och för den pinan har jag att tacka den, som beständigt köper så dumt!”
Man har sålunda anfört, »att de gemensamma angelägenheter, som kunna blifva föremål för en häradsstyrelses verksamhet, äro merendels af tillfällig beskaffenhet och besörjas bäst af för hvarje tillfälle valda ombud, som hafva speciel kännedom om det ärende, de skola behandla, och få af sina kommittenter för samma ärende lämpade instruktioner, — aro de åter sådane, som fordra oafbruten tillsyn, så torde vården derom, tili större båtnad för såväl sjelfva inrättningarne som det allmänna, kunna handhafvas af vissa embetsman eller af särskilda direktioner;» •— vidare har an - martts, »att föga nu återstår af häradernas urgamla betydelse och karakter såsom kommunalförening, samt att den lilla återstod af administrativa göromål, som Byggninga-balken j års Lag hänskjuter till häradets afgörande, nu kan anses hafva i det allranärmaste bortfallit;» — samt slutligen, »att inrättandet af särskilda kommunalstyrelser inom de särskilda häraderna uti ett Län skulle verka menligt på den nya Landstings-inrättningen oell försvaga dess verksamhet.» Det ligger i sakens natur, att en ständig tillsyn och vård öfver häradets ekonomiska angelägenheter skall gifva åt förvaltningen den insigt, vana och kraft, som förvissa om goda resultater, på samma gång man af en sådan, genom fortsatt verksamhet pröfvad, styrelse har att påräkna den säkraste väckelse till nya bemödanden för förbättringar och ekonomisk utveckling. Af ombud, sorn för tillfället utses och hvilkas befattning vanligen inskränker sig till en enda mission, kan en mognad insigt i allmänhet icke väntas, och visst är det, att knappast något verkar i allmänna ärendens utförande mera hinderligt för tillvägabringandet af goda beslut, än de bindande föreskrifter, som åt ombud gifvas i förväg och utan den fullständigare kännedom om frågans grund och alla omständigheter, hvilka vanligen först under öfverläggningen kan, genom ämnets allsidiga belysning, vinnas. Att deremot åt Statens c-mbetsmän anförtro besörjandet och utförandet af häradskommunens angelägenheter eller vårdandet af dess inrättningar ligger alldeles utom den kommunala verksamhetens gräns, natur och ändamål. Den invändningen, att för häradet föga eller intet numera skulle återstå af de administrativa eller ekonomiska åligganden, hvartill 1734 års
Ståndet förut fattat i afseende på betänk. ang:de sockenstämmor vore af den beskaffenhet, att svårligen propos. kunde framställas till bifall å den nu föredragna 3 §:n, hvarföre Hr Landtm, ansåg sig böra framställa propos. å det förslag Hr von Hohenhausen uppgifvit. R. o. Ad. beslöt derefter, att 3 §:n borde erhålla följande lydelse: ”Afgifter för fattigvårdens behof, utöfver den personella afgift, hvarom i8 §:n stadgar, och de directa bidrag i naturapersedlar, hvarom man på sockenstämma kan öfverenskomma, skola erläggas i förhållande till hvars och ens enl. nästföljande § ägande rösträtt i fråga om fattigvård.” Uppå derefter framställd propos. beslöt R. o. Ad. , att 4 §:n skulle erhålla följande lydelse: ”Sockneinännens öfverläggningar, i de fattigvården tillhörande ärenden, hållas å allmän sockenstämma, hvarvid en hvar ägare, arrendator elfer innehafvare af fastighet, jemte andra socknens innevånare, som för lön, fabrik, verk eller inrättningar, handtverk och annan näring eller rörelse erlägga bevillning efter 2:dra artikeln, har rösträttighet. Denna rösträttighet beräknas efter förmedlade hemmantalet, der hemmantal finnes åsatt. För to r:drs bevillning efter 2 art. vare lika rösträtt som för \ mantal, för 5 r:dr lika med ^ mantal, för 2^ r:dr lika med mantal. För bevillning under 2^ r:dr äger ingen rösträtt rum. I stad röstas för fastighetsvärde af 2000 r:dr likasom för 10 r:drs bevillning efter 2:dra artikeln.” 5 §:n. Hr von Hohenhausen: Den nu upplästa 5 §:n likasom - Den ta Mart. som den 6:te är ordagrannt afskrifven ur betänk, om sockenstämma och sockennämnd, hvarföre jag tycker det kan vara obehöfligt att utsätta detsamma här. Jag föreslår derföre följande lydelse: ”Fattigvårdsstyrelsen i hvarje socken eller pastorat å landet utgöres af dess sockennämnd/’
Härigenom blifver ett större antal bisprunget; och hvad det inkast beträffar, som en vård Talare anfört, att derigenom skulle kunna hända, det en Bonde, som har flera Hemman, ej fick låna mera ån en sorn blott ägde en hemmansdel, får jag förklara, det jag önskar, att hvarje Bonde mindre speculerade på gårdshandel med lånta penningar^ ån på odling med egna armar. Friherre Anckarfvärd: Frågan synes mig vara, huruvida med de utvägar vi åga, man vill utgifva fastighetslån eller icke. Med våra inskränkta tillgångar, och då det år den mindre jordägaren man vill hjelpa , kan jag ej finna något lämpligare, ån att bestämma maximibeloppet så lågt, som möjligt. Det år ett bedröfligt tillstånd, då jordbi ukande" classen ismassa angif - 6g1} Den 13 September e. m. ver sig såsom lånbehöfvande. Ett sådant tillstånd iemnar Regeringen stora anledningar, att efterforska orsaken. Om dessa lånebitråden påkallas endast, som en lindring till skatternas utgörande, så frågar jag, huru långe denna utvåg kan vara tjenlig. lag tror, att andra medel linnas, endast man vill göra sig den inödan att eftersinna dem. Herr Munck af Rosenskjöld har anmärkt, att jag ej kunnat fatta uyftan af silfverråntana erläggande; och jag upprepar ännu ån gång, att den under ingen synpunkt år principenlig. dag kan ej förstå, hvartill det skall tjena, att personer, som ej kånna cours förhållanden, skola förbrylla hjernan med coursberåkningar, och slutligen falla i händerna på ockrare. Man hör så ofta talas om öfverflödiga varor. Jag begriper då icke, hvarföre man skall införa ett nytt behof, eller af silfver, hvilket måste vara en utländsk produet, efter vi ej sjelfve kunna frambringa densamma. Jag hemställer till den värde Talaren sjelf, huruvida han verkligen år öfvertygad om möjligheten, att på detta sätt förstärka Bankens reela fond. Jag frågar, hvilka Länder skola tillsläppa det silfver, man behöfver?
Jag upptager alltid med nöje ett sådant yttrande, och önskar, att vi alltid må följa det. Hvad delolägenheter angår, sorn för Canalen kunna uppstå genom uppskofvet med de 100,000 R:drs beviljande, så förlåtes det mig, att jag ännu ej är öfvertygad om vigten deraf. Jag hyser för mycket förtroende till Canalens Styrelse, för att tro sakerne vara så ställde, att Bolaget skulle derigenom hotas af en total undergång, och jag underkastar mig gerna hvarje upplyst mans omdöme, om mina slutsatser i detta afseende äro falska. Det är mig obehagligt, att hafva behöft ingå i hufvudfrågan; men inledd dertill af andre Talare, måtte det ursäktas mig. Hvad de begärte 100,000 R:dr angår, anser jag det oförenligt med all princip, att på förhand lemna ett sådant förskott. Jag godkänner således helt och hållet Utskottens Utlåtande, och tror, att det vore illa handladt, att bevilja detta förskott, derest man sedan skulle afslå hufvudfrågan. Derifrån uppkomjne ett sådant förhållande, att Bolaget inlockades i arrangementer i afseende på arbetsfördelningen, hvilka sedan ej kunde un - Den 26 Mars f. m. 95 derhållas. Jag anser oss af hederskänsla förbundne att ej genom ett sådant beslut, förleda Bolaget till företag, som vi måhända sedan ej finna oss i tillfälle att understödja. På denna grund anhåller jag om proposition till bifall å Utskottens Utlåtande, Flere yttrade härtill deras bifall, Herr Stråle> Nils Willielm; Jag tager mig friheten hos Eders Excellence samt Ridderskapet och Adeln anhålla, att, då tiden redan långt framlidit, den ytterligare discussionen öfver ämnet finge till eftermiddagens Plenum uppskjutas. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken tillkännagaf, att ännu i3 Ledamöter anmält sig att tala öfver ämnet, samt hemställde, om icke Ridderskapet och Adeln behagade tillåta, att, i likhet med hvad vid dylika tillfällen förut varit vanligt, discussionen finge afbrj^tas, och till eftermiddagens Plenum uppskjutas. Ropades Ja.
Hvarförutan Rikets Ständer beslutat, att devid nämnde Riksdag inom Riks-stånden väckta åtskilliga Motioner i fråga om tjenligare inrättning af Bankens Sedlar till Valeurer, Text och Format m. m., samt behandlingen dermed inom Verket, skulle till Banco-Fullmägtige öfverlämnäs, med anmodan att vid nu instundande Riksdag, då hvarjehanda nödige åtgärder, som härmed stöde i samband , hunnit förberedas, utlåta sig öfver de tillstyrkte förändringarnes antagelighet. Trenne af Banco-Fullmägtige. 17 Trenne Skrifter, som inom bestämd termin, med föranledande af de i Allmänna Bladen härom utgångne Kungörelser, blifvit till Banco-Fullmägtige insände, hafva undergått den sålunda föreskrifne granskning; och varda, med tillhörige utlåtanden, erindringar och reservationer, till Högloflige Banco-Utskottets kännedom och pröfning meddelade, jemte ett öfver detta ämne serskildt från Banco-Fullmägtige aflåtet Betänkande. VI. Beredande af tillgäng pä tjenlige Papperssorter, i ändamål att ett vigare, uihälligare och mot förfalskn ingsförsök bättre förvaradt SedelMynt, än det hittills brukliga, måtte kunna införas. Jemte Protocolls-Utdrag af den 24 Julii 1 823 , öfverlemnades från Rikets Ständers BancoUtskott till Banco-Fullmägtige ett anförande af Utskottets dåvarande Ledamot, CancellieRådet och Riddaren Bruncrona, hvaruti åtskilige underrättelser funnos meddelade, angående ett af rå Hampa förfärdigadt, ganska tunnt, men tillika segt och uthålligt Papper, som begagnas till Ryska Rubel-Sedlar , dera prof afven åtföljde; samt någre beräkningar öfver dess dyrhet i förhållande till kostnaden för Bankens brukliga Sedel - Papper, enligt från Boksluts-Fom missar ien inhämtade uppgifter.
1 annat fall riskeras, att gymnasten antingen icke gör nå- gon nytta med sitt arbete eller t. o. m. kan skada. Sä t. ex. är det icke tillfylles, att vid ett fall af hufvudvärk gifva en hufvudbehandling eller massage på hufvudets nerver; man skall förstå taga reda på orsaken till värken o c h o m möjligt behandla denna: ena gången ren blodkongestion åt hjärnan, en annan gång ncurit till följd af muskeliuflammationer o. s. v. V i d ett fall af knäsjukdom är det ej nog att massera knäet i sin helhet; en sådan behandling kan nog måhända göra godt, men den som icke förstår finna reda på särskildt de ställen, som orsaka smärtan o c h specielt behandla dem, han gör icke motsvarande nytta för det arbete han utför o c h den tid han använder. Ja, än mera, den som icke förstår det ondas natur, han använder måhända massage i alla fall af knäåkommor, ehuru sådana finnas, som bestämdt icke böra så behandlas, o c h kan således åstadkomma verklig fara. Därför är det angeläget för en hvar sjuk, som önskar använda gymnastisk behandling, att först låta kompetent person undersöka sjukdomen o c h uttala sig om lämpligheten af den manuella metodens användning; detta besparar mången gång tid o c h penningar. * Det skönas betydelse. E n serie uppsatser tor Idun, bearbetade efter utländsk källa af H. rare, sträfvar alltid att hålla sig uppe o c h gå hand i hand med sin energiska o c h beskäftiga syster, nyttan. I vår kärlek till naturen stå vi säkerligen icke efter något annat tidehvarf, därom vittna såväl landskapsmålningar som arbeten inom poesi och prosa. H v a d konsten beträffar, så oaktadt detta icke är en tid, som frambringar stora mästerverk, så har det aldrig funnits ett mera allmänt spridt intresse för dess högre grenar, eller ett mer allvarligt bemödande o m att odla och uppskatta den.
Af dessa skäl anhåller jag om afslag på Utsk:s betänkande. Hr Rosenblad: Ehuru jag icke har haft lyckan alt dermed göra bekantskap, vill jag visserligen icke betvifla den siste talarens techniska förmåga och techniska insigt, då han bestridt värdet af hamnanläggningen vid Wadstena, R. o. Ad. torde dock tillåta mig att emot denna auetoritet få sälta en annan auetoritet, som väl icke gäller mycket, men i fråga om hamnanläggningar i Sverige är likväl namnet Guslaf Lagerheim en auetoiritet. Jag vill visserligen icke sätta den i jemförelse med den auetoritet, som nyss yttrade sig, men han har uppgjort planen för denna hamn och förklarat hamnen vara icke allenast nyttig utan äfven god och fullkomligt uppfylla sitt ändamål, och del måste förlåtas mig, om jag tror på den mannens ord, som har byggt två tredjedelar af Götha canal och de många hamnar, som finnas vid denna canal. Vidare har den värde talaren sagt, att det icke lönar mödan att bygga en hamn, 446 Den 27 Mars e. m. der det ej finnes mera än 1 handlande; när desse 2:ne handlande upphörde med sin handel, så upphörde nyttan af hamnen. För det första är det ett misstag af Hr Westfelt, då han trott, att det finnes blott 2:ne handlande i Wadstena. Om den värde ledamoten behagade gå till Landsh.- embetels femårsberättelse, så skulle han finna ett helt annat antal. Men ehvad der må finnas flere eller färre, större eller mindre handlande, och de må lefva eller dö, så är handeln oberoende af dem, ty det är ortens rikedom, sorn bildar handeln der. I en ort, mine herrar! sorn är omgifven af den mest seminanta trakt i Sverige, om man kanske undantager den som omgifver Malmo och Lund, der bildas spanmålshandel» af sig sjelf; och om en dör, kommer en annan i stället. Dahls härad och de öfriga trakter, som öster om staden omgifva Wadstena, samt Skenningeslätter äro af de mest spanmålsrika orter i Sverige, och de föra sin säd till Wettern för att i stället taga Westergöthlands producter.
■ 7ankomst “. Adventure såsom verb har sex betydelser, af hvilka blott en är obruklig. Vetenskapliga ord hafva orsakat mycket besvär. Ordet Adamant, till exempel, har en besynnerlig historia. Ursprungligen ett grekiskt ord, betecknande den hårdaste metall eller kåda, upptogs det af latinarne, hvilka tilläde det en annan bemärkelse — på grund af dess likhet med ordet adamara, som betydde: fatta böjelse för, älska — och lämpade det på magneten, hvarifrån aimant, franska ordet för magnet, härleder sig. En sammanblandad bemärkelse fastades-sålunda vid ordet, som öfvergick i franska språket och derifrån, i fjortonde århundradet, i engelska, der det hade det egendomliga ödet att hos somliga ordboksförfattare betyda “ den naturliga motsatsen af diamant eller magnet “, under det att den hos andra fortfarande representerade den ena så väl som den andra. Under ordet Alnianac kunna vi se utvecklingen af almanackor från de permanenta astronomiska tabellerna, kända af Roger, Bacon och Ghaucer, genom dem som för bestämda perioder trycktes hos Grafton, (hvilkas små sidor äro citerade) ända till nuvarande tids “ nyttiga statistiska annaler “. Om utrymmet tillät skulle vi verkligen citera ad infinitum, så fulla af mångsidig, egendomlig och värderik undervisning äro dessa sidor. Såsom ett framstående exem% pel på folkets böjelse att uppfinna betydelsen och härledningen af ord, hvilkas betydelse eller ursprung råkat i glömska, må: anföras ordet Abominable. Det kommer ab-omen, abominari (önska bort ett dåligt omen, afsky). I medeltidslatin, gammal-franska och från det fjortonde till sjuttonde seklet i engelska språket stafvades det regelbundet abhominable och förklarades komma db hofnme. —, “ skild från menniska, djuriskt, omenskligt “, en härledning, som hade inflytande på bruket och betydelsen af ordet. Hvarhelst vi bläddra finna vi något intressant på dessa sidor. Bokstafven A upptager ensamt tolf kolumner, såsom varande den längsta artikeln i denna volym, ty bokstafven a har en historia, som gör den till en utmärkt lektion igrammatika och litera tur. All åter erfordrar tio kolumner för dess lika. behandling.
Man skulle vid sådant förhållande kunnat hafva hoppats, att när den nu åter förekomme, icke någon allvarsam invändning deremot skulle göras. Så har dock skett, och det gamla argumentet har åter framkommit att R. o. Ad. egde en förmån, som icke länder andra till förfång och derför icke borde bortskänkas. Om det verkligen vore sannt att R. o. Ad. i förevarande hänseende åtnjöte en förmån och att denna förmån icke lände någon annan till förfång, skulle härpå kunna tillämpas berättelsen om forntidens fältherre, sorn under det han och hans armée under tåg genom öknen ledo af törst, slog ut det honom i en hjelm erbjudna vattnet, emedan det ej räckte till för alla. Om dylika tänkesätt skulle anses för närv:de allt för ridderliga, må det tillåtas mig att i stället åberopa en af nutidens aldra yigtigaste grundprinciper, allas likhet inför lagen. Denna grundprincip bjuder vår rättsoch hederskänsla att, då en rättighet, hvars orättvisa vi måste erkänna, oss afTordras, utan invändning lemna densamma. Lyckligtvis behöfves ej härvid någon uppoffring. Det är lätt att visa, det ifrågav:de privilegium länder R. o. Ad:ns ledamöter lika väl som andra medborgare jemte Hofrätterne till ej ringa olägenhet. Genom R. o. Ad:ns medgifvande hafva redan konkurs-, urarfvaoch boskilnadslrågor blifvit öfverlemnade till underrätt; men ännu återstå arfs-, testamentsoch förmynderskapsärenden samt mottagande och inregistrering af bouppteckningar. I allmänhet anses det vara en stor fördel att hafva första instansens domstol nära sitt hemvist, för att der sjelf eller genom kända ombud kunna utföra sin talan och bevaka sina angelägenheter. Vid alla framställda förslag till domstolsorgariisation har härå fästats synnerligt afseende. Månne det icke då bör anses som en olägenhet, att nödgas för berörda ändamål inställa sig vid den ofta ganska aflägsna Hofrätten?
Stånds rätt, men det är endast denna omständighet som åstadkommit att StatsUtsk., i stället att öfver 6:te punkten framställa en voter-.spropos. i öfverensstämmelse med BorgareSt:s beslut, har delat punkten i 2:ne voter:spropos:r. Vi måste således betrakta Ståndens rätt såsom den befunnit sig om StatsUtsk., i st. f. att i enlighet med vissa Stånds förfarande dela punkten i särskilda propos:r, hade likasom i Utlåt. N:o 62 behandlat den odelad. I sådant fall hade förekommit, att alla 4 Stånden beviljat anslag för en bana emellan Stockholm och Götheborg; att R. o. Ad. samt PresteSt. för denna bana beviljat 13,000,000 Rdr under förutsättning eller vilkor att dessa medel skola användas på sträckningen emellan Götheborg och Orebro; att BorgareSt. beviljat 13.289.000 Rdr under förutsättning att en del skulle användas å banan i Westergöthland och Nerike samt en annan del å banan i Södermanland; och alt BondeSt. beviljat 10,889,000 under samma förutsättning som BorgareSt. Nu kan man icke säga, att de 13,000,000 Rdr, som R. o. Ad. samt PresteSt. beviljat, subsumeras under de 13,^89,000 som BorgareSt. beviljat, emedan R. o. Ad. samt PresteSt. beslutat att anslaget till en del skall användas på ett ställe, der BorgareSt. icke beslutat ban-anläggning, likasom BorgareSt. beslutat att en del af anslaget skall användas på ett ställe, der R. o. Ad. samt PresteSt. förklarat att so Den 1 Augusti f. m. någon bana icke skall anläggas. Om StatsUtsk. hade upgjort voterispropos. i öfverensstämmelse med sin första framställning, bade icke tvist kunnat upkomma om att BondeSt. hade laglig rätt att få sin mening pröfvad, och då i sådant fall BondeSt:s rätt ej kunnat vara tvetydig, måste densamma ej kunna undertryckas eller blifva beroende af don omständighet, att enskild ledamot begagnat sin rätt att vid beslutets fattande få frågan delad.