Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
När R. o. Ad. för sin del är ömtåligt om sine af 114 § Reg.F. skyddade rättigheter, sä bör Ståndet jemväl å andra sidan vara lika grannlaga mot de öfriga Stånden. Om än R. o. Ad. icke blifvit bemött med en sådan grannlagenhet af ett eller annat bland dem; sä höfves det likväl Adeln, att behandla saken så ädelt, att det icke ihägkommer hvad som förefallit, utan förhåller sig emot de öfrige Ständen, sä som det önskar sjelf blifva af dem bemött. Jag hemställer att R. o. Ad. mätte bifalla Utsk:s betänk. Den 2 April e. m. 55 Gr. von Platen, Baltzar: Jag hade icke ämnal yttra mig i denna fråga, så mycket mindre, som det svar Ulsk. här har lemnat på den K. propos. verkligen icke är af natur alt hora föranleda någon ny discussion hos R. o. Ad. Det har nemi. i della svar icke blifvit anfördi elt enda nytt skäl utöfver hvad som i Ulsk:s förra betänk. rör:de della ämne anfördes. Pä delta rum verkade dä detta Clsk:s forsla besvarande af den K. propos. lill älerremiss af betänk., och det synles mig således, sorn skulle här aldrig kunna komma i fråga annat, än afslag ä betänk, och bifall till K. M:s nåd. propos. Jag linner likväl nu, alt här kan göras elt försök alt förmå R. o. Ad. all frångå sin en "gång i denna fråga uttalade åsigt, och det mä derföre vara mig tillätet att i ämnet yltra några ord, äfven under fara all äter upprepa ett eller annat af de skäl, jag förra gången anförde, hvilket dock mäste blifva en naturlig följd af det säll, pä hvilket Ulsk. sjelf gäll tillväga. Ulsk. anför nu likasom förra gången det skäl, all BorgareSt. icke synes vilja en sådan förändring, som den, hvilken uti den K. propos. innefattas.
Jag antager dock för gifvet, att så är förhållandet, och utgående ifrån denna förutsättning, fruktar jag att beskattningen å husbehofsbränningen är för hög tilltagen och anser alt man, vid skattens bestämmande, bordt fästa mera afseende på den större produktionskostnad husbehofsbränningen i jemförelse med fabriksbränningen drager, och nogare tillsett att beskattningen rättade sig derefter. Jag är ingen vän af husbehofsbränningen; jag har vid tvenne Riksdagar kämpat emot densamma och anser den vara i ekonomiskt hänseende skadlig, ehuru jag ganska väl känner, alt många härutinnan äro af en annan mening, och att i synnerhet inom ett RiksStånd den motsatta åsigten gjort sig strängt gällande. Jag ifrar således, visserligen icke för denna brännings bedrifvande, men, när densamma uti den K. proposm finnes bibehållen, önskar jag att det Utsk., hvilket kommer all behandla denna fråga, mätte ingå nti en noggrann och fullständig undersökning, huruvida den beskattning af 12 sk. Inko per kanna, sorn föreslagits böra drabba husbehofsbränningen, står i tillbörligt förhållande till den skatt af 16 sk. samma mynt, som blifvit fabriksbränningen pålagd. Jag, för min del, har föreställt mig denna proportion ej vara riktig, ty såsom jag redan antydt, omkostnaderna vid husbehofsbränningen äro betydligt större än vid fabriksbränningen. Om jag antager, att de olika pannornas afverkningsförmåga är i den K. proposm riktigt beräknad, skulle ganska säkert uppå en större ångfabrik under 7 eller 8 timmar kunna tillverkas lika mycket bränvin, som på en månads tid medelst en enkel panna, och dä torde llrrme litet hvar finna, den stora skillnad uti omkostnader som emellan båda bränningarne förefinnes hvartill ytterligare kan läggas, ali utur samma qvantitet säd husbehofspannan icke lemnar samma qvantum bränvin som fabrikens.
Hvilket, till svar i ämnet, Rikets Ständer få härigenom hos E. K. M:t i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm deu 22 April 1854. Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 21 April issi. Preste-Sllndet den 22 Borgare-Ståndet den 22 Bonde-Ståndet den 22 Rikets Stunders underdåniga Skrifvelse, angående utbyte af ett, Häradshöfdingen i Öfre Fry ådals m. fl. tingslagers domsaga på lön anslaget, qvarnställe.
Enahanda blefve förhållandet i små-städerne, der en sådan afsöndring från kyrkan måste ådraga sig större upmärksamhet och medföra en menligare verkan på religions-förhållandena. Likadana omständigheter inträffa med Läroverket. I den skola, lill hvars styrelse jag hörer, hafva någon gång önskningar framställts om Judebarns intagande derstädes, men jag har salt mig deremot och mina kamrater likaledes, emedan enhet i skolan icke kan vidmakthållas om undervisning i tväune serskilda trosbekännelser skall meddelas, eller rättare sagdt: religionsundervisning bibringas den ene, men underlåtas för den andre lärjungen. Judebarnen komme då att sitta sysslolösa eller att lemna skolrummet, eller ock måste en Judisk lärare antagas. Hvilka tankar skulle hos de flesta lärjungarne väckas, när de såge, att religionen, hvilken är det vigtigaste undervisningsämnet, likväl icke såsom sådant behandlades, när de såge att mathemalik, historia, språk m. m. icke linge underlåtas, men väl Den 19 Mars f. m. 51 religions-undervisningen. Jag frågar Eder Mine Hrr! huru en lärare skulle bele sig när han t. ex. borde bilägga tvister mellan lärjungar af olika religion? Icke kunde han åberopa christendomens försoningslära emedan han äfventyrade att Jude-gossen svarade: jag erkänner icke Eder Frälsare, ty han var icke den, för hvilken han gaf sig ut. Man talar om fördragsamhet. Men hjuru är det i Religionsmål med densamma beskaffadi? Hon finnes, mig veterligen, icke för andra än Christna trosbekännare. Om en Mohamedau, bosatt i Algeriet och följaktligen Fransk undersåte, kommer lill Frankrike och yrkar att fä behålla flera hustrur, så säga Fransoserna troligen nej. Om Brahma-dyrkare komma till Norra Amerika och der vilja bränna enkor: så vägras del af Amerikanarne. Ehuru Fransmännen och Förenta Staterna hafva förklarat religionsfriheten för Stats-grundsats, sträcker, hon sig således icke längre än till christna trosbekännare. Ar en Jude christen? Dertill svarar man nej.
Reservation af Herr Prosten Stenhammar: ”Jag anser en utredning af frågan genom vederbörlig auctoritet hafva bordt föregå, innan Utskottet tillstyrkt ökade skattefrihetseller så kallade kalldygn, och alltså en rubbning i de hitintills gällande författningarne i denna skattläggnings-fråga åstadkommes”. Bil. till Stats-Utskottets Utlåtande, N.o 64• i5 N:o 64. Litt. G. Ank. till Exp. Vtsk. den 23 April, kl. 4 em> Utlåtandej i fråga orri Mantalspenningarnes upphörande eller ändring uti deras beräknande. (I. A.)
Hr Skogman har i den del af sitt förslag', som rörer denna fråga, i tvenne punkter framställt den egentliga grunden, och jag torde fä lof att läsa upp dessa båda punkter: «) ”Bancostyrelsen bemyndigas, att på tjenIigaste sätt förskallä sig och hos bankicrhus i Hamburg hälla stående, mod eller ulan ränta, 500,000 r:dr Hamburger h:co, som med lika många r:dr Svenskt silfver inberäknas, såsom en del af Bankens metalliska cassa”; och b) ”Bancostyrelsen bemyndigas att,5 på denna tillgång, låta afgifva vexlar lill 130 sk. b:co, ä 07 dagar och med vanlig discont å kortare tid, samt alt åter fylla hvad sålunda disponeras, genom uppköp af vexlar lill 128 sk. och derunder; hörande betalningen för sålda vexlar härtill reserveras pä särskild räkning.” Granskar man begge dessa punkter, så finner man, att de äro ganska fullständiga, dels i afseende på hvad som borde vara det egentliga föremålet för detta supplemcnlarförslag, nemi. att skaffa Banken silfver, dels för att möjligen kunna qvarhålla si 1 fre t genom vexelhandeln. Utsk. har likväl icke varit nöjdt med detta förslag af Hr Skogman, utan Utsk. har snarare, såsom det synes, lutat till de förslag, som hufvudsakligen varit gjorda af Hrr Nordenanckar och Sandberg. Undersöker man hvad som är egentliga skillnaden emellan båda förslagen, så finner man, att Hr Skogman såsom hufvudsak framställt, att Banken borde förskaffa sig och hålla stående i Hamburg ett qvantum silfver; men ansett det egentliga uppköpet af vexlar såsom en secundär åtgärd. Deremot har Hr Nordenanckar synts egenlligen åsyfta, att det verkligen skulle blifva hvad man kallar en allmän vexelhandel. Nu är det likvisst i min tanke en ganska stor skillnad i alt framställa företrädesvis den ena framför den andra åtgärden, eller den ena såsom primär och den andra såsom secundär.
Memorial af Anders Nilsson från Toma» Bara och Hariagers Härad, som föreslår ändring i Kongl, Kungörelsen af den 6 September 1815, i hvad den stadgar rörande pannerymden, Anders Nilsson anser egare af hemman, som i värde uppgå från och med 500 till och med 5000 B:d., böra få begagna brännvinspanna om minst 50 kannors rymd, och alla hemman, utöfver sistnämnde värde, hålla 90 kannors pannerymd, och ur det skäl, att sedan författningen utfärdades, genom bristande afsättning på landtmanna producter, hemmansvärdet pu blifvit nedsatt. Memorial af Jonas Håhansson från CalmareiLän, som föreslår, att de personer, hvilka under egande rätt innehafva, ifrån hemmanetutbrutne, visst hemmantal motsvarande, torplägenheter, hädanefter må blifva berättigade till husbehofs brännvinsbränning, och pannerymden bestämmas i förhållande till nämnda hemmantal; härvid har Nils Månsson från Malmöhus Län erinrat, att Utjor^ dar och Lägenheter, hvilka äro hemmantal påförde, enligt författningarne ega rättighet till brännvinsbränning. Memorial af Anders Joachimsson fran Östergöthland, hvaruti han tillstyrker, att (len i sednare tider stadgade reglering af 616 Besv. och Ekon. JJtsk, Betclnkanden, brännvins pannerymden måtte upphäfvas, och brännvinsbränning öfver hela Riket lemnäs öppen, med så stora pannor och så olika former, som hvar och en landthushållare för sig nyttigast och lämpligast finner, och att de ännu återstående krono brännerierna, hvarest, enligt hvari numera blifvit Utrönt, brännvin under de sednare åren blifvit tillverkadt, med ansenlig förlust för kronan och staten, i sammanhang dermed mätte inställas och upphöra, samt deras tomter, husbyggnader och öfrige tällhörigheter på öppen auction tili de mestbjudande försäljas för kronans och statscassar.s räkning, så val till ersättning för kronans derå redan lidna förluster, som ock till förminskning i landels tryckande pcjntributioner och bevillningar.
Prot. 1847 och 1848■ 4 Samt. 1 Afd. 2 Band. 42 Baft. 3 18 Slals-Utslioltels Memorial, N:o 276. söner beviljade låneunderstöd; så har följaktligen förslag lill berörde stadganden, hvilka skola motsvara de i hittills gällande reglementes 38 § meddelade föreskrifter, ej heller kunnat ännu uppgöras.) Arik. till Exp. Utsk. den 21 Juli, kl. I e. m. Utlåtande, i anledning af vackt motion angående försäljning eller utarrendering af kronohemman. (I. A.) Från Bonde-ståndet har till Stats-utskottet blifvit remilteradt ett hos hemäldte Riksstånd af riksdagsfullmägtigen Elof Andersson från Wermlands län afgifvet memorial, deruti han föreslagit, att, då kronohemman blifva lediga och ej lill serskild disposition behöfva af staten användas, desamma måtte, efter förutgången laga besigtning och värdering, till den högstbjudande pä auktion antingen lörsäljas eller utarrenderas. Genom vidtagande af sådane åtgärder, förmenade motionären, att staten skulle tillskyndas stora fördelar, hvilka enskilde nu innehade på statens bekostnad, till ådaläggande hvaraf blifvit anfördt, att inom Wermlands län funnes 2:ne kronohemman, hvaraf det ena, % mantal Sulvik, alltid innehades al länsmannen i orten, och det andra, '/s mantal Fröbohl, åboddes af enskild person, utan att någondera af dessa åboer i följd af slägtskap erhållit besittningsrätten. Om dessa båda hemmansdelar, hvaraf staten hade endast 10 r:dr uti årlig inkomst, blefve försålde eller utarrenderade, skulle, enligt motionärens förmodan, köpeskillingen uppgå till 6000 r:dr eller derutöfver, samt arrendet utgöra minst 5 procent å berörde summa. Då gällande författningar föreskrifva, huru med åbolediga kronohemman skall förfaras, anser Utskottet motionärens förevarande framställning icke böra föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd. Stockholm den 20 Juli 1848.
Centern (men i annan mening yttersta högern) i vårt religiösa lif bildar det högkyrkliga partiet, hvilket stoltserar med hela det officiellas glans och välbefinnande såsom innehafvare af rikets insignier och prebenden; liksom symboliskt reser sig midt i staden, i » Hafnia latina », universitetet med biskopsgården till höger och domprostgården till venster, med hufvudkyrkan midtför och hufvudskolan snedt emot; der saknas blott ministeriet samt några redaktionsbyråer, för att göra taflan fullt fardig; — här är högqvarteret, pretoriet i legionernas läger; härifrån utgår lösen och hemtas standaren. Biskop Martensen är som bekant den ende af våra teologer, hvilken vunnit något namn utanför Danmark, och med en viss rätt, ty ehuru han icke har mycket be-grepp om vetenskap (jag borde icke hafva sagt » ehuru », ty för honom såsom teolog är det en fördel), är han visserligen icke lärd men dock beläst och eger någon anderikhet samt en ganska flytande, bred framställningsform, hvars utmynnande i predikostil gör hans böcker så mycket mera tillgängliga för den stora allmänheten. Oaktadt han naturligtvis åtnjuter stort anseende, kunna de unga teologerna likväl få den glädjen att höra professorn i dogmatik, dr P. Madsen. kritisera och desavouera hans åsigter uti nästan alla hufvudpunkter i dogmatiken samt icke otydligt beteckna honom såsom heterodox. Martensen har nämligen varit med om sitt tidehvarfc stora rörelser och har i sin ungdom tagit sig ett dugtigt hegelskt rus, hvilket insatt ganska tydliga maskor i hans berömda dogmatik, men dr Madsen har aldrig tagit sig något rus; torr, grundlig, med jylländarens sega flit, har han tillkämpat sig en mängd lärdomsstoff, utan att på någon punkt i minsta mån spränga den mest primitiva formen för sin dogmatiska uppfattning: Luthers lilla katekes; — han och icke halfhegelianaren Martensen är tidens man, som segerrikt lyfter gammal-lutheranismens fana från den teologiska katedern.
Ce derström anmärkte tryckfel, i afseende på namnen Hafverö och Lexberg, samt med uteslutande af den uti premisserne till utlåt, förekommande, af Hr Silfverstolpe anmärkta mellanmening. Ropades ja. Ånyo föredrogs SlatsUtskis d. 19 och 22 dennes på bordet lagda mern. N:o 200, i anledn. af RiksShns skiljaktiga beslut, i fråga om Häradsskrifvare!! J. Thysenii frikallaude från ådömd skyldighet att ersätta oriktigt afkortade kronoutskylder. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade instämma i det af Presteoch BorgareStin fattade beslut, hvarigenom StatsUtsk.s i utlät. N:o 106 afgifna förslag blifvit oförändradt antaget. Ropades ja. Föredrogos och biföllos StatsUtskis nedannämnde d. 22 dennes på bordet lagda ullåltn: N:o 201, i anledn. af väckt fråga om rättighet för Nyköpings stad alt på arrende innehafva den vid staden belägna s. k. Lilla eller Tyska kungsladugården; N:o 202, i anledn. af K. M:s nåd. skrifvelse, i fråga om bildande af ett nalional-museum ; N:o 203, i anledn. af väckt motion, att en sjöofficer måtte anställas till biträde vid fortsättningen af framlidne Amiralen af Klints sjöcharleverk; samt N:o 204, i anledn. af väckt motion om statsanslag för Östads barnhus. Föredrogs Bevilln.Utskis d. 22 dennes på bordet lagda mern. N:o 25, ang:de återlemnande af Riksdagsfullm. Fredrik von Zweigbergks motion om ändring i föreskrifterne för vederbörande tulitjenstemäns rättighet till andel i de medel, som inflyta i följd af anmärkmr vid godsägares tullangifningar, samt om anställande af en statens ombudsman vid packhusen i stapelstäderne.
Bifölls. N:o 104, angående föreslagen ordning för tillsättande af Krono-Läns mans-tjenster och vilkor för befordran till sådane tjenster. Af slogs. N:o 106, i anledning af väckta motioner, om rättighet för Hernösands Stift att komma i åtnjutande af de 124 tunnor span inål, som derifrån år ligen utgå till Upsala Domkyrka. Bifölls. N:o 107, i anledning af anmärkningar vid Utskottets Bjlänkande, angående skjutsnings-anstalterna i Riket. Bifölls; samt N:o 108, om föreslagne åtgärder för att befordra skeppsfartens förkofran. Bifölls. S. D. Ånyo föredrogos, hvart efter annat, Stats-Ulskottets töljande Tre Betänkanden och Utlåtanden, nemligen: N:o 324, med förslag till voterings-proposition, i anledning af skiljagtiga beslut öfver Utlåtandet N:o 258, angående löne-ersättning för f. d. StatsSecreterarne Grip och von Hartmansdorff. Bifölls. N:o 325, med förslag till voterings-proposition, i följd af skiljagtiga beslut öfver Utlåtandena N:o 195 och 304, angående löne-reglering för StatsDepar tenn* 11 (er nes Ex ped i tioner; Bifölls; och Bih. till R. St. N:o 327, i anledning af återremiss å Utlåtandet N:o 177. Lades till handlingarne. S. D. Ånyo föredrogos Banco-Utskoltets Utlåtande: N:o 98, i anledning af Höglo!!. Ridderskapets och Adelns återremisser å Utskottets under N:ris 55 och 57 afgifne Utlåtanden. Lades till handlingarne: samt Memorial. N:o 99, i anledning af Fabrikören A. L. Soldins ansökning om eftergift af upplupne räntor å 2:ne lån i Banco-Disconten. Af slogs. Den 17 Oct. 1840 f. m.
Då vägunderhållnings-skyldigheten först ålades kommunerna, lades denna skyldtghet på jordbrukare, derföre att det egentligen var de, som beg3gnade vägen och man ansåg derföre rättvist att de som nötte vägarne, också 16 Den 17 Maj. underhöllo dem. Sedan dess har förhållandet betydligen förändrat sig. Det är icke blott de jordbrukande häradsboerna, som numera i öfvervägande grad begagna vägarna, utan det är dels Fabriker, Bruksoch bergverks-anläggningar samt qvarnar och sågar inom samma härad, dels trafiquerande från orter utom häradet, hvilka ofta mer än jordbrukarne nöta vägarne, men det gamla förhållandet med väghållnings-skyldigheten qvarstår fortfarande, och i ett afseende måste det ännu qvarstå nemi. derutinnan, att jordbrukarne tills vidare förblifva ålagde det slutliga ansvaret för vägunderhållningsbestyret; men sådant hindrar alldeles icke att det vore ganska billigt att jordbrukarne i detta sitt besvär lindrades genom tillskott af de öfrige, som begagna och nöta vägarne. Det vore således rättast att på samma gång, som jordegarne fortfarande svara för underhållet af vägarne, de trafikerande ålades att genom afgifter lätta detta jordbrukarnes onus. Om man åter icke ville gå så långt, så vore det åtminstone någon billighet om alla, som i orten bo oeh hafva nytta af vägarna, bidrogo till deras underhåll. Derföre att man icke kan på en gång få saken så fullständig som den borde vara, så hindrar det väl icke att man gör den så fullständig som man möjligen kan och alt det är en orättvisa deruti, att icke blott jordegare i orten utan äfven öfrige häradsboer, som begagna vägarne, bidraga lill vägarnas underhåll, lärer väl icke kunna nekas. Men, säger man, här möta så stora svårigheter. Man har framställt huruledes den ena vägdelningen efter den andra skulle blifva behöflig, medförande det ena kriget efter det andra, ja, man har nära kommit ända derhän, att förespå ett hellum omnium inter omnes.
Nore! Den unga furstinnan hade, trött af morgonens mödor, inslumrat med handen under sin blomstrande kind och reste sig nu med en förvirrad ursäkt. God morgon, mitt allrarödaste lingon! Det är tid att vi unna riksrådet hans middagsro. Farväl, käre Skytte! Tag det ej illa upp, om jag pratat tok. Men lofva mig en sak ... lofva mig, att Hillevi blifver ogift! Tack för den stora heder min nådiga fröken bevisat ett obebodt hus och en utsliten trotjenare! Tack, tack, men begär ej af en gammal stubbe, att han skall säga till körsbärsplantan vid sin rot: grönska, mitt barn, grönska, men blomma aldrig! Och blommar du någonsin, bär aldrig frukt! Nej, det kan jag intet ... faren väl, nådigaste drottning ... det kan jag intet! Och han ledsagade sina höga gäster barhufvad ut genom den toma salen, den kalla förstugan, den ishala trappan, ända till deras väntande släde. Doxa. De, som Gud adlat, få ej förnedra sig. Klockan fem på morgonen var ingen tidig timme under Kristinas tidehvarf, när arbetsdagen vanligen började klockan fyra och för de flitiga klockan tre. Det var stickmörkt, när Hagar, åtföljd med lykta af presidenten Kurcks kammarpiga och beväpnade tjenare, trefvade sig fram genom Stockholms trånga och smutsiga gator. Den korta väg hon hade att passera från Kurcks bostad på Riddarholmen, öfver nuvarande Riddarhustorget och Storkyrkobrinken till slottet, var vid denna tid på dygnet och året allt annat än angenäm. Nordvästen stormade från Mälarens öppna fjärdar hvinande in genom båda strömmarna, betäckte taken med snöslask, gnisslade i vindflöjlarna, klappade i fönsterluckorna och beredde sig med en ringdans kring den kungliga borgen att fortsätta sin färd utåt Saltsjön. Rännstenarna forsade, vattpussar glittrade i lyktskenet öfverallt på de gropiga gatorna.
"I afseende på granskning af förslitna och bristfälliga sedlar af 3 och 2 r:drs-valören, äldre sorter, samt 16, 12, 8, i4 och 10 sk., hvilka lill banken inlevereras eller, hvad skill i ngssed larna angår, till utbyte företes, kommer del att bero af commissariernes i sedelco n toret urskiljning och uppmärksamhet, att icke, å ena sidan, genom för långt sträckt eftergifvenhet, hvarjehanda svekfulla företag och försök till enfalldiges förvillande måtte underlättas och befordras’’ etc. Det är emot dessa orden ”i s e d e 1 c o n t o re t”, som jag gör anmärkning. Det beror icke blott på dessa commissarie!-, ty de kunna icke medhinna den s. k. suddningen af alla de sedlar, som blifva inlemnade. Delta arbete fördelas emellan alla commissarierna och hvarje commissaries åliggande är, att vid denna förrättning tillse, att den casseur, som inlöst sedlarna, icke misstagit sig, till bankens skada. Om nu dessa ord ”i sed eleon tor el” bibehölles, skulle deraf otvifvelaktig! följa, att 26 H. 7 5o Den 3 Juni. man nnsåge de öfriga commissarierna icke liafva någon controllerande befallning. Om så vore, hvartill skulle det då tjena att de deltogo i den s. k. suddningen? Jag tillstyrker derföre, att dessa ord måtte utgå, och alt således, då detta icke kan ske utan återremiss, R. o. Ad. måtte återremittera betänkandet. Gr. Frölich, David: I detta mål, som utgör en del af reglementet, är det alldeles omöjligt att möta de gjorda anmärkningarna, ulan att vara här försedd med reglementet och R. Sl:s äldre beslut. Jag nödgas derföre begära, att detta mål må ytterligare få hvila på bordet, och hoppas att någon ledamot af Ståndet med mig deruti instämmer, så alt jag, nästa gång målet förekommer, torde kunna ingå i svar på Hr von HartmansdorlFs framställning.
Jag har igenom det föregående sökt visa, huru våra politiska relationer gifvit anledning till våra handelsförhållanden, och attén klagan emot dessa sednare, till stor del, endast är en klagan emot händelserna. Utan att vilja sträcka mitt hopp till aflägsna lyckligare tider, men ineden lugn blick på Europas när. varande ställning, vågar jag till försvar för de händelser, som dessa sednare åren verkat på Rikets tillstånd och yttre förhållanden, endast hänvisa på deras resultat. Friherre Cederström, Rudolfa anhöll om proposition, att Ridderskapet och Adeln måtte behaga anmoda Grefve Mörner, Adolph Göran, och Herr Friherre af Wetterstedt att af trycket utgifva sina yttranden, hvilken proposition, af Herr LandtMarskaiken genast framställd, bifölls. Grefve von Lantingshausen, Albrecht: Det förevarande vigtiga ämnet är af flera värda Ledamöter - IV. Den 28 Juni. 641 damöfer så fullkomligen utredt, att jag, för min del, har blott en anmärkning att tillägga Utskottet föreslår, att ett LånContoir på fastigheter må inrättas, med en fond af 2 till 3 null oner R.dr B:co, att utlånas till en tredjedel af det å panten år 1814 beräknade värde vid uppskattningen till Bevillning» erläggande. Jag vet ej huruvida en sådan anstalt skulle blifva förenlig med Bancosedlarnes ^rde och anseende. Jag fruktar tvärtom, att den SKuile allt för mycket verka till deras misscredit och fall. Skulle densamma af Riksens Ständer bifallas, hvilket likväl ej torde böra ske utan BmcoUtskottets hörande, och dessa 233 millionerå utgifning ökade hela sedelmassans vanvärde, hurudan blefve då pe iningenöden, och huru skulle den då afhjelpas?