Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då ålades Domrarne, genom Kongl. Brefvet den 14 December 1781, att ali Ekonomioch Politi-mål, utom den i Lag och Kongl. Förordningar stadgade plikt, äfven ådöma de af Konungens Befallningshafvande, med stöd af Lag och Kongl. Förordningar, utsatte och behörigen kungjorde vilen. Härigenom blef alltså rätten att utfärda vitesförbud Konungens Befallningshafvande tillerkänd, men likväl uti ganska inskränkt omfång. Den gällde endast Ekonomioch Politi-mål, med hvilka man då förstod sådana, som nu pläga kallas allmänna hushållnings-ärenden. Derjemte förutsattes att plikt enligt Lag och Förordningar skulle blifvit ådömd, genom hvilken förutsättning den ifrågavarande rättigheten blef inskränkt till sådane handlingar, som redan förut voro i Lag och Förordningar såsom brottslige ansedde. En mot denna förutsättning alldeles motsatt åsigt gjorde sig gällande 1815, då genom Kongl. Brefvet den 10 Maj Konungens Befallningshafvandes rätt att stadga vilen hänvisades till de fall, då ansvar i Lag och Författningar icke 12 KonstitutionsUtskottets Memorial N:o il. vöre bestämdt* Man synes likväl icke, då man gjorde delta sista stadgande, hafva haft bestämd al-igl att derigenom göra en ändring i den beslående lagstiftningen, hvilken man för öfrigt i afseende på målens art bibehöll. Viii nämnas i del Kongl. Brefvet endast Politi-mål, men, då en del sådana uppräknas, synes klart af de uppräknades beskaffenhet, alt man med Politi-mål förstod allmänna hushållnings-mål. 1 de förslag till Landshöfdinge-instruklion, sorn af Konungens Befallningshafvande i länen och af Kongl. Kammar-kollegium uppgjordes, är Konungens Befallningshafvandes befogenhet att stadga vitén alldeles förbigången. Den upptogs törst i del pä Chefens för Kongl. Civil-departementet föranstaltande af en landtslals-tjensleman 1853 fullbordade förslaget.
Jag anhåller att Utskottet, i fall eljest tiden sådant medgifver, täcktes förklara den nyhet i Finance-läran, att Rikets Ständer måtte såsom en nödvändighet i rörelsen söka bibehålla non valeurer, som ett oumbärligt rörelse-capital. Slutligen anhåller jag, att Stats-Utskottet ville genom en fullständig uppsats om Canal-Bolagets uppkomst, om dess förhållanden till Rikets Ständer under olika ti - 332 Den 23 December. der, eller vid hvarje Riksdags början, och genom en noggrann tableau öfver hvad Götha Canal-Bolag till dato kostat Staten, ej allenast uti contanta bidrag, utan äfven i jord-ersättningar, en gång för alla göra slut på Bolagets ihärdigt framkastade mening, att Bolagets iråkade förlägenhet hämtat sin upprinnelse ej mindre ifrån den uppmuntran och försäkran Bolaget ifrån början skall vunnit, genom Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers sammanstämmande beslut, än igenom Kongl. Maj:ts derpå grundade privilegium. Huru en särskild Bolaget i privilegium beviljad förmån gått förlorad, är äfven i för friskt minne, för att med framgång i anspråksväg ifrån Bolaget emot Rikets Ständer kunna eller böra åberopas. Jag anhåller om remiss till Stats-Utskoltet af desse mina yttranden. Grefve Horn, Claes Fredrik, och Herr Hallenborg, Carl Johan, förenade sig med Friherre Aneka rswärd. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken föreslog, att Kongl. Maj:ts ifrågavarande Nådiga Proposition, jemte de af åtski 1 lige Ledamöter rörande samma ämne nu afgifne yttranden, måtte till Statsoch Banko-TJIskotten remitteras. Bifölls. Den a3 December. 333 Uppå derom af Hans Epccellence Herr Grefven och Landt Mar skalken frnmstälde särskilte Propositioner, fann Ridderskapet och Adeln för godt remittera till StatsTJtskottet: 1:0 Kongl.
Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotten : Af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående Rikets mått, mål och vigt; af följande RiksdagsFullmägtiges Motioner: Lars Larssons, Tufve Larssons, Nils Slrindlunds, Den 22 Juni! e. m. Casper Wikmans, P. Lundströms, Johannes Anderssons, vice Talemannen Jon Jonssons, samt Jonas Nilssons, om upphäfvande eller ändring i nu gällande SkiftesSladga; Eric Pehrssons, angående Hemmansklyfning; Andreas Hanssons, om underhåll af byaväg; Olof Nilssons, om skyldighet för hvarje Härad att underhålla de inom dess område befintlige vägar; Ola Jeppssons, om skyldighet för Fabriker, Manufakturverk och dylika Inrättningar, att deltaga i LandsHäradsoch Socknevägars samt broars anläggande och underhållande; Olof Månssons, om Förklaring af Kongl. Förordningen den ig December 1827, angående hemmansklyfning; Olof Olssons, om inskränkning i rättighet att hämta myrmalm; Eric Pehrssons, om rättighet till svedjande å Skattehemman; Joli. Rutbergs, om stadgande, som förbjuder föreslående af utgifter vid Sockenstämmor; samt om rättighet att välja Ordförande till Sockenstämma; Anders Brismans, om Författning att arbetsför person, utan försvar, icke må tillåtas bo för sig sjelf, utan antaga laga tjenst; samt sluteligen 32 serskilda Motioner, rörande Bränvinsbränning och minutering, samt ansvar för fylleri m. m.
— Då jag förra gången yttrade mig, glömde jag anmärka vid bevillningsförslaget, att på intet ställe förekommer i afseende på städerna ordet drängar, utan blott betjenter, lakejer, jägare, m. fl, som höra till lux-uppassning. Det finnes likväl i städerna ett stort antal drängar, antagna för att sköta kreaturen Sådane kunna ej upptagas såsom betjenter. Jag vill fästa Utsk:s uppmärksamhet på att detta måtte förtydligas, så att en skattskrifvare icke stannar i villrådighet, huru sådana skola uppföras. Jag anhåller, att detta anförande äfven måtte få åtfölja öfriga anmärkningar. Hr von Heyne, Georg: Här har blifvit yttradt så mycket af hvad jag ämnat anföra, att jag kan blifva kort. T afseende på den föreslagna förändringen med mantalsskrifningen, begär jag att få deremot protestera; jag anser den på intet vis lämplig, utan tror att den blifver åter en comité', långt ifrån att blifva en municipal-inrättning. Jag har omkring 4° års erfarenhet, då jag många gånger i landshöfdingens ställe har varit vid skattskrifningen och sedan varit ordförande i Taxer.eornite'en. Under denna tid har min öfvertygelse stadgats, att någon sådan förändring, som den föreslagna, icke är af nöden, samt att det hittills varande förhållandet är det bästa. — 1 afseende på föreningen af comiteerna förenar jag mig i hvad Hr von Hartmansdorff vtirat, att Taxi r.comiteerne voro en mellanlänk, som ej bör borttagas. Jag skulle verkligen önska, att Utsk. närmare - T) c n 29 M .i j. re fästat sin uppmärksamhet derpå. Der församlingarna äro stora, skulle det kunna ga an; men en stor del al Sverige liar mycket små församlingar. Jag talar icke om Wesbothaförsamlingarna, sorn ibland hafva 5 k 6 kyrkor. Det är ej lämpligt för en Taxer.comité alt hafva (lera socknar i lörsta handen att bedömma. En Beredn.comité i hvarje församling är den vigtigaste af alla principer för taxeringen, ty der skall nödvändigt den närmaste kännedomen 0111 förhållandena linnas.
Palmstjerna hade framställt ett sålydande förslag: ”Till fullbordande af redan påbegynte efter cellsystemet inrättade fängelsebyggnader och uppförande af sådana nya häkten, som med anslagne tillgångar kunna fullbordas och som K. M. pröfvar nödiga, bevilja R. St. utöfver förut härtill anslagne medel, en summa af”... beloppet af denna summa hade Frihrn icke utfört, utan ansett böra bestämmas genom särskildt beslut) ”att utgå med högst ^ hvarje år, från och med år 1849 räknadt” Frih. Raab hade begärt bifall till Frih. Palmstjernas förslag med uteslutande af orden ”sorn med anslagne tillgångar kunna fullbordas och”. Härvid anmälde och yttrade sig Frih. Raab: Dels bemärkte jag ej, att Frih. Palmstjerna hade sagt: ”början af 1849”, i hvilket jag för min del ej instämmer; och dels finner jag, att det förslag, som Hr von Hartmansdorff afgifvit är fullkomligt öfverensstämmande med min önskan. Jag afstår derföre från mitt yrkande och instämmer i Hr von Hartmansdorffs förslag. Hr Gr. o. La n d tm. framställde vidare, att Hr Akerman, begärt bifall till K. M:s propos., men sedermera för Hr Landtm, anmält, att han ville derifrån afstå. Dessutom hade Frih. Tersmeden, yrkat bifall till det förslag, StatsUtsk. i betänk. N:o 41 afgifvit och i nu förevar, utlåt, vidblifvit. Då häreftefter Hr Landtm, tillkännagaf att han ansåg sig böra först framställa propos. till bifall å Utslcs förslag, anmälde sig och yttrade Frih. Palmstjerna: Jag har äfven begärt att propos. skulle göras särskildt på anslagets belopp, och särskildt på den mening jag uttryckt i afseende på anslagets beviljande. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han kanske bordt särskildt omnämna, att Frih.
Det vore öfverdrifvet att begära något fullkomligt, icke ens något fullständigt, du man börjar med en lag af denna beskaffenhet. Men äfven det ofullständiga bör vara kärkommet i en angelägenhet, som, på sätt Hr von Rosen yttrat, omfattar samhällets angelägenheter i deras minsta delar och i deras begynnelse. Jag har den allmänna åsigt af saken, att man bör betrakta det lilla samfundet, eller församlingen, i sina förhållanden ungefär på samma sätt, som man betraktar det stora samhället — Staten — i sina. Sockenstämman svarar i församlingen mot den lagstiftande makten, om jag så får uttrycka mig. Men denna lagstiftande makt har hittills saknat en verkställande, och derföre hafva sockenstämmobeslut så ofta blifvit utan påföljd. Den lag, som nu är under öfverläggning, åsyftar att skapa en verkställande makt inom församlingarna genom s. k. sockennämnder. I samma mån, som sådana tillkomma, kan man hafva förhoppning, att sockenstämmornas beslut skola sättas i verkställighet, och att det lilla samfundet må kunna inom sig sköta sina angelägenheter likasom det stora samhället sköter sina. Jag instämmer äfven i Utsktns och deras mening, som tro att man icke bör inom en församling splittra verkställighets-åtgärderna mellan flera små förvaltningar, hvaraf den ena skall hafva alt skaffa med helsovår12 H. ££ 434 D e 11 39 Augusti f. m. den, en annan med stolväsendet, och en tredje med de civila angelägenheterna, såsom man uttrycker sig; ty mankan temmeligen säkert förutsätta, att inom församlingarna i allmänhet är antalet af personer, som befinnas både villige och skicklige alt lönlöst åtaga sig vården om allmänna angelägenheter, icke större, än att man behöfver dem alla. Antingen finge man då af samma personer bilda flera direclioner, hvilket icke ledde till annat än att öka sammanträdena och skrifveriet, eller ock mäste man åt samma personer uppdraga alla befattningarna under en gemensam nämnd, hvilket synes mig vara syftesenligast. En allman anmärkn., som blifvit gjord af andra, nödgas jag upprepa, den alt det atilia, att de sammansatta Hiskin icke hafva framställt förslag till menigbets-styreiser för städerna så väl som för landet. Visserligen förekomma sådana skiljaktigheter, som icke kunna innefattas under samma lagbud.
» Om man undrar, i fall den dömande själf läst boken hon underkänner, utbrister hon: » Det kan inte falla mig in, när en så ansedd granskare som D. E. W. sagt, att den är omoralisk. » Om man undrar, i fall den lofordande själf sett taflan hon prisar, får man ej sällan veta, att hon icke ännu gjort det, men att hon helt litar på sin bästa väns man, som förstår konstfrågor i grund, och som sagt, att taflan är alldeles utmärkt. Och så går det eftersägande sladdret från samkväm till samkväm, från krets till krets. Allt tätare fy lies luften af osjälfständiga omdömen, och stundom växa flingorna till en snöstorm, under hvilken en människas rykte eller framtid begrafves. Det är emellertid icke de sålunda offrade, som blifva de enda beklagansvärda. De eftersägande själfva gå också under. Ty individuell utveckling och själfständighet äro märket på en personlighet, och i andlig mening går därför den under som personlighet, hvilken icke sträfvar att nå den rikast möjliga individuella utveckling och själfständighet. Det är inifrån vi utvecklas. Våra studier, våra iakttagelser, våra intryck af andras verk, af andras tankar och känslor blifva för oss närande allenast i den mån vi genom vårt eget arbete, vår egen pröfning, vår egen kärlek komma i förhållanden till dessa verk och tankar. Endast hvad vi genom egna mödor och strider vunnit, endast hvad vi själfva sett, hört, läst, tänkt, känt, njutit, älskat, hatat, lidit — endast detta blir en organisk del af vår andliga personlighet, blir lifskraft i vår utveckling. Om vi också kunna få ägna en lång lefnad till denna utveckling, kunna vi dock icke hinna att själfva tillägna oss mer än en ringa del af kulturens resultat, att mer än i några fall bilda oss egna omdömen. Men låt oss då börja att anse det som ett af tecknen på bildning, att vi af stå från att fälla omdömen i ämnen, dem vi icke känna.
M:ts Bef:h:de afgåfvos, vitsordade detta förvållande, och af dem förar 1827 inhämtades, att i hela Riket, med undantag af Götheborgs och Bohus Län, hvarest det året, likasom flere föregående, ingen Saltpeter blifvit tillverkad, Saltpeter-productionen nämnde år utgjort 24,53a LM 12 U 19 lod, hvaraf Westerbottens Län 5362 LU 12 » 16 Upsala d:o 1551 — 12 Westerås d:o 1170 — 18 — '9 Linköpings d:o i65o — 12 — 21 Jönköpings d:o i595 — 1 — i5 Kronobergs d:o 2348 — 2 — 1 Calmar d:o 2610 — 7 — 8 Christianstads d:o 1754 — 3 — I desse Län, der Saltpeter-handteringen altså stigit till en större höjd, ansågo Commilterade densam - ,g6 Stats-Utskottets ma icke allenast böra vidmakthållas, utan äfven eftef möjligheten ytterligare fortbringas, äfvensom Committerade trodde den, i de uti den här ofvan framställda allmänna öfversigten, näst efter nyssberörda, uppräknade 9 Län, förtjena en ännu fortfarande omvårdnad och ett stödjande eller uppmuntrande bidrag; hvaremot, och då, enligt en flerårig erfarenhets vittnesbörd, de, för denna handterings befrämjande uti Elfsborgs, Carlstads, Kopparbergs, Gottlands, Hallands, Malmohus samt Götheborgs och Bohus Län vidtagna anstallter och använda kostnader, icke medfört den dermed åsyftade verkan af handteringens ändamålsenliga utveckling och förkofran, Committerade funno desse numera af ingen motsvarande nytta uppvägde kostnader icke vidare böra fortfara; och hafva Committerade fördenskull i underd. hemställt, att SaltpeterSjuderi-Staterne i nämnde
Om nu Statsrådets ledamöter deremot skulle, till följe af sådana egenskaper, eller af sådana bevekelsegrunder, hafva tillstyrkt lagöfverträdelser; så torde R. o. Ad. finna, alt 107 §:ns tillämpning aldrarninst vore i sin ordning. Jag tror således, att antingen bör toö §:n tillämpas, eller ock förfaller frågan om den 107 §:ns användande för samma sak. Frih. Gederström och, såsom jag tyckte, äfvenledes Frih. Ridderstolpe hafva ansett hela förslaget böra förfalla. Om denna mening skulle göra sig gällande hos R. o. Ad., så är det dock säkert, att sådana omständigheter skola inträffa, då dylika åtgärder å Statsrådets sida blifva nödvändiga, och att R. St. då i alla fall måste emot lag göra hvad Const.IJtsk. nu velat bereda R. St. tillfälle att göra efter lag. Ej längre tillbaka, än mitt minne räcker, påminner jag mig likväl ganska noga, och Frih. Cederström gör det utan tvifvel ännu bättre, huru vid 1812 års riksdag, i något af de första plena bos R. o. Ad. samt förmodligen äfven inom de öfriga Stånden, motion väcktes derom, att en åtgärd, som Statsrådet hade tillstyrkt, utan stöd af lag, mätte af R. St. godkännas; och det skedde. Således, och på det att sådant ej ina vidare ske utan eller emot lag, tror jag att R. o. Ad. äfvensom de öfriga Stånden gjorde rätt, om de antoge det förslag, som Const.Utsk. tillstyrkt, ehuru uttryckt på annat sätt och i andra ordalag. Gr. Spens bar yttrat, att 107 §:ns användande kunde vara behöflig! vid sådana händelser, der ansvar borde äga rum, men der sådant ej är utsatt i ansvarighetslagen. Det är klart, att för alia sådana händelser är 107 §:n användbar; men derföre kan icke to6 §:n komma i fråga, emedan man ej har något lagrum, efter hvilket man kan anklaga vederbörande. Följaktligen bör, så vidt jag kan finna, Gr. Spenss anmärkn. förfalla.
Riksdagsmanna-valens anställande i förut vedertagen ordning, icke kan, då valen ske genom Electorer, hvilka nödvändigt måste rösta per capita, möjligen förenas med det stadgande, att rösterna skola beräknas efter hvad hvar och en af de väljande till Staden skattar. Utskottet, som funnit dessa omständigheter påkalla en jemkning och förklaring af §:s ordalydelse, har, i sammanhang dermed och till undvikande af gide punktens förnyade redaction, så ofta någon bland Städerna af första eller andra Classen, vid en framdeles skeende reglering, nedflyttades till tredje eller någon annan af de lägre Classerna, ansett namnen på första och andra Classernas Städer böra ur §. uteslutas, då jemväl hela g:de punkten, hvarigenom en till någon af sistnämnde högre Classer uppflyttad Stad berättigas att sända tvenne Fullmägtige, komme att alldeles försvinna. Med tillämpning af sådana grunder, får Constitutions-Utskottet härigenom tillstyrka och, för den vidare behandling 56 §. Regeringsformen anvisar, till Riksens Ständer öfverlemna följande förändrade redaction af Riksdags-Ordningens i4 §• 1:0 »Hufvudstaden Stockholm årliga utskylder.« 5o Const. Utsk. Betänka/iden. 2:0 »De öfriga Rikets Städer som tillika äro brukande Bergsmän.« 3:o »Valen skola ske inför Magistraten, efter det å hvarje ort hittills öfliga valsätt, deruti likväl ändring kan äga rum, enär antingen någon Stads samtlige valberättigade invånare, eller ock en eller flera Glassér bland dem hos Konungen anhålla om fastställande af en ny val-ordning för Staden, och Konungen, efter vederbörandes hörande, finner skäl att härtill samtycka. Då valen förrättas af Borgerskapet samfält, och icke af Elactorer, beräknas rösterna efter hvad hvar och en af de väljande till Staden skattar, samt för Falu Bergslag efter Fjerdeparts Grufvedelarna.
Efter tillägg af kostnaden för faktoriets underhåll och förvaltning . fördelad på all Summan af tillverkade gevär af 1845 års modell; allt slags tillverkning, utarbete förvandladt i gevär af sistnämnde modell. gjorde gevärs-priset: Tillverkade gevär 1,479. Nya pistoler \ Minie-gevär Rengöringsoch söndertagningsI verktyg ff Tändhattar / 1,126. Facliin-knifvar i Diverse tillverkningar 1 Reffling af 2,954 stycken inJ fanteri-gevär / — 70 — § 14. Angående nedannämnde, uti sednaste revisions-berättelse omförmälda fordringar, hafva Revisorerne inhemtat följande upplysningar: I afseende å Kronans fordran hos aflidne Handlanden i Söderhamn O. Hellströms konkursmassa, 690 R:dr 11 sk. 6 rst., utgörande återstoden af ett år 1839 utgifvet förskott å en leverans, liar, enär Hellströms enda ännu lefvande löftesman, Fäigaren Lock, vid försök till utmätning af beloppet, befunnits i utfattigt tillstånd, någon förändring icke inträffat. Beträffande Brukspatronen J. Amarks skuld, 9,884 R:dr 14 sk. 11 rst., deraf 6,882-R:dr 18 sk. 1 rst. utgör ränta, vite och prisskillnad, så har, då i Amarks konkurs icke funnits tillgång till betäckande af de förmånsrätts-egande fordringarne, för Kronans oprioriterade fordran någon utdelning icke erhållits, hvadan samma fordran blifvit i borgesmännens konkurser bevakad. Utaf anslaget till redskaps-, ridoch anspans-persedlar för nya fält-artilleriet, befinnas följande, till beloppen oförändrade, fordringar fortfarande balanserade, nemligen: hos Faktor Treutiger, 719 R:dr 22 sk. 7 rst., till hvars-gäldande han vid förnyade utmätnings-försök befunnits sakna tillgång; , Hofslagaren Engvall, ett för uraktlåten leverans år 1835 försutet vite, 676 R:dr 15 sk. 10 rst.
Till besparing i kostnaden har, för Remisserne af nya och förslitne sedlar, Banken och Låne-Contoren emellan, Fribrefspost, med stöd af Öfver-Post-Directörs-Embetets Circulär till samll. Post-Contoren i Riket af den 3i Mars i836, (Sv. Förf. Sami. i836, N:o 24, pag. 8), blifvit begagnad. Berättelse af Banco-Fullmägtige. 45 Enligt livad 1809 års tryckta Revisions-Berättelse (pag. 27) utvisar, hafva Rikets Ständers senast församlade Herrar Revisorer, af anledning, att Kongl. Maj-.ls Befallningshafvande i ett och annat Län så ofia reqvirerat förskoller lill invexling af förs Ii Ine Småsedlar, alt för Revisorerne synts uppenbart, det en så stark omsättning af vexlingsmedel icke inom något Län kunnat vara af hehofvet påkallad, och då således måst betviflas, att medlen blifvit i föreskrifven ordning till det dermed åsyftade ändamål använde, samt Banken fått vidkännas en ej obetydlig utgift i vexlingsarfvode, ansett sig böra till Rikets Ständer öfverlemna, huruvida ej Rikets Ständer skulle finna lämpligt för framtiden stadga, att, för utbyte af förslitne Småsedlar i landsorterne icke får, för eli och samma Läns behof, under något år, uttagas förskottsmedel till högre belopp, än sammanlagdt 20,000 R:dr. Banco-Fullmägtige hafva från Cheferne för Sedel-Contoret och CassaAfdelningen infordrat upplysning, huruvida de Sedlar, som i liqvid för undfångne vexlingsmedel till Bankens Cassör ingått, alltid varit förslitne, och då sådant blifvit af bemälde Chefer vitsordadtj samt den omständighet, att förskoller lill invexling af förslitne Sedlar uti ett eller annat
Den till annor ort, Der hatt fjelf fFattjFrifveP och taperaP, vare pligtig att frän $aperingP#<£ommitteett i Den ort, hvareft fjätt ttäjl förut varit bofatt, förete beviP, huru [>an Der Det förltDna äret varit taperaD. §• 64. ©en, font, efter fjvaD förut jlaDgaDt är, bör jfriftlig uppgift till $ape# ringP#Q’ommittéen aflemna, ntctt förfallolös uteblifver och 0elf cllct: flattom DmbuD Denna jFplbighet fullgör, bote $vä 3viFPDafer banco till 0ocfnenP fat# tige; fFolanDe ©tperingP#(£ommitteen, utan htttDer af utebltfvanDe eller för funt# ntaD uppgift, efter eganDe FänneDom, Den |Fatt|Ft>lDigeP bevillning föreflä. Sgave af Sartpg, i jtaD eller pä lanDet, hvoilfen icFe Fan i beviP (eDa, att han för hvarje är h»P veDerböranDe QEommittée uppgifvit ftg till bevill# ningP crlägganDe för eganDe Sartpg eller anDel Deruti, meD uppgift ä läfietal, bote för jliF förfummelfe treDubbla beloppet af Den Derigenom förfnillaDe be# viUntngen, ol) tillfälle ena hälften af böterne angifvaren, famt Dctt anDra ©ocfnenP fattige; hvarförutan bevillningPafgtften Sall erläggaP. Dm Detta jiaDganDe fall erinran införaP i ^onungenP befallningPhafvanDeP allmänna JCungörelfe, angäenDe SJFantalP# och @Fatt|Frifning.
M. täcktes förständiga vederbör, myndigheter, statskont. och pensionskassorna, att förvalta den till dem ingående begrafningshjelpen på det säll, alt den förräntade räntan årligen lades till kapitalet och att hvad som i ränta erhölles öfver 4 procent finge användas till förvaltningskostnad, men alt 4 procent årligen tillägges kapitalet, och att vid befordran den ånyo aftjenade begrafningshjelpen lägges till den förut varande, då således ett slags sparbanks-inrättning för samhällets embetsmanna-corpser och en ganska nyttig inrättning uppkom. Nu förenar jag mig i begäran om återremiss, och så framt någon förändring i den syftning, som jag angifvit, icke är möjlig att åstadkomma, må den K. proposm jemväl i denna del bifallas, men eljest afslås. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm: Afven jag önskar på det högsta, alt en anstalt, sådan, som den Frih. Cederström nu föreslagit, måtte blifva vidtagen till fördel för tjenstemännen, och jag har till Frih. Cederströms urskiljning i dessa frågor ett sådant förtroende, att jag ingalunda betviflar det en sådan tontin-inrättning för tjenstemännen helt visst skulle blifva dem af mycken nytta. Men detta är ju en sak helt annan, än afskaffande af hjelp till begrafning, som nu erlägges vid tillträdet af tjensten för att förloras, om jag afgår lefvande, eller för att räntelös öfverlemnas lill mina efterkommande, om jag dör i tjensten. K. M. kan gifva oss en propos. om den föreslagne tontin-inrättningen och den i sin princip orättvisa, och i sin verkan skadeliga begrafningshjelpen ändå böra afskaffas. Jag anhåller om återremiss jemväl på den sednare punkten, rör:dc begrafningshjelpen. Oss spås att StalsUtsk. förblifver vid sin mening. Men dervid förblifver Ståndet öppet, att votera bifall af den K. propos:n, och att så sker, är det vi hoppas; vi, som för denna talat. le Den 17 Maj. Hr Gr. o.