Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Frih. frågar, huru skjutsningen kan vara ett så tryckande onus, då det kan vara afhjelpt med 8 sk:s förhöjning i skjutslegan, likasom meningen vore att lemna dessa 8 sk. åt dem, hvilka skjulsningsbestyret nu åligger, då likväl hvar och en, som genomläst betänk., finner något helt annat vara åsyftadt, nemi. att medelst denna förhöjning befria dem från sk jutsning genom entreprenaders afslutande. Gm dessutom dessa 8 sk. äro så löjligt lumpna, sorn man bär tyckes ville låta dem gälla, så måste de latt kunna utgöras af dem, hvilka från samma sida framställts såsom lidande medelst legans förhöjning. Ytterligare har samma talare sagt, att om allmogen slapp skjuts - Den 17 November e. m. '79 ringen genom entreprenaders ingående, skulle, sedan entreprenadcontracten Jupit till ända, allmogen ej vilja skjutsa. De, som genomläst betänk. lärer finna, att sjelfva skjutsningsskyldigheten skulle qvarstå hos skjutslegan, då ingen entreprenad ar uppgjord, och att således, när en entreprenad är slut och högre vilkor erfordras för att kunna tillvägabringa en ny, det beror af skjutslagen att antingen sjelfva skjutsa eller också tillskjuta de förhöjda afgifter, som blifva nödiga för en ny entreprenads ingående. Någon förhöjd utgift för de resande skulle således i intetdera fallet komma i fråga. Hvad man här talat om den belåtenhet, som flera skjutsbönder yttra om sitt yrke, gäller för vissa localer, som för bedrifvande! af detta näringsfång äro synnerligen lämpliga, och det blefve just innehafvare af sådana localer, sorn komina att spendera på entreprenaderna. Troligen blefve det icke en, utan flera nära gästgifvaregården boende bönder, sorn komme att öfvertaga skjutsningen på entreprenad, och jag tror ej, att de genom denna förändring komme att förlora något, utan tvärtom skulle erhålla en säker vinst. Jag anhåller om propos. till bifall å förevar, punkt. Gr. Horn:
har bevisat mig den nåden att genom allerhögstdensammes bibliotekarie hr v. Qvanten tillställa mig ett allerhögsta bref, beledsagad t af en förslagsplan, som har till föremål att åvägabringa mellan de förenade rikena och Danmark en politisk förbindelse, som under tidens lopp kunde stärkas genom ett dynastiskt fa-miljefördrag. Jag har framlagt dessa vigtiga aktstycken för Hans Majestät, min allernådigste Herre, och jag har i anledning deraf emottagit befallningar, som jag i djupaste underdånighet skall tillåta mig att efterkomma i det följande. Men innan jag har äran att öfvergå till närmare innehållet af saken, torde det vara mig tillåtet, att uttala för Eders Majestät min allerunderdånigste tacksamhet för det förtroende Eders Majestät behagat visa mig vid detta tillfälle. Såsom medlem af det förra kabinettet, har jag haft rik anledning att erfara, med hvilken outtröttlig uppmärksamhet Eders Majestät följer Danmarks öde och huru varm den sympati är, som Eders Majestät känner för vår rättfärdiga sak. Men denna gång har Eders Majestäticke blott nutiden för ögat, utan Eders Majestät bar velat för all framtid betrygga så väl Danmarks, som Eders Majestäts egna länder, mot den fara, som alltid från mäktiga grannar hotar små stater, om de icke i riktigt erkännande af gemensamma intressen med all sin förenade kraft stödja hvarandra mot främmande våld. Jag beder Eders Majestät mottaga min allerunderdånigste tack för att den lyckan blifvit mig beskärd, att emottaga det första uttalandet af denna stora och för de båda nationernas framtid så betydelsefulla tanke. En dylik omfattande förändring af de politiska förhållandena kräfver, efter min allerunderdånigste mening, ett mycket sorgfkl-ligt öfvervägande af alla omständigheter och derefter ett hastigt genomförande, naturligtvis under medverkan af landets författningsenliga organer, men om jag vågar hoppas, att Eders Majestät delar denna min allerunderdånigste åsigt, tillåter jag mig att från denna hufvudbetraktelse leda Eders Majestäts uppmärksamhet på följande.
SDlai.t täcftS förflara, bet ben fuutma af 9t:br 3,591,000, font för görfmarSmerFetg ifånbfättan* be erforbraé, (lall, i titon af bebofmen, emot rebomiönittg fåfottt för be årliga utgifterne, attmänbaö enbafl till be uppgifne föremålen, famt att, feban genom ett förre an* flag för en gång förråben munnit ett behöflig complettering, befamnta febertttera nteb be årliga .gnflagen Funna bibcfål* lag i enaftanba fullftänbiga fficf. gran St. od) 21. fafma, i affeettbe på ofmannämnbe af öt. S5?aj:t äfFabe anflag, följanbe pttranben blifmit Ut* jlottet utebbelabe. öperr ©refme Gyllenborg, Joli. Henning, får anmärFt: att 23elägringS * fcehofmet, mcbfl till betfammaö fyllaitbe borbe, i jfållet för 'titgifmanbe of Statsobligationer, föfaö i 91ift>gälb3 Snfomjler för åren 1827 cd) 1828. jperr Tham, W., har yttrat: att ont 9?. St:r åtoge ftg en lifa 83emillnittg font år 1823, och ben inginge nteb lifa fttnuna font be föregåenbe åren, få borbe behållningar uyyfomtita, hmilfa, mål abntinifirerabe, fttnbe amoänbas att fylla be angelägnafic behofmen för förfmaret till lanbå od) flöjt, och Staten icfe behöfva berföre ffulbfättaå.
St. till grundlagsenlig behandling framlägga förslag till sådan ombildning, sä viii i afseende på val af folkombud, som pä sättet för dessas sammanträde och verksamhet.” Ii. 31. förklarar vidare: ”.111 detta förslag till ny Iti/isd.- Ordn. är, i enlighet med lidens och samhällsutvecklingens fordringar bygdtpå den grundsats, att representanterna skola af folkel utses medelst samfälldta valf —- "att genom antagandet af denna grundsats skulle den nuvar. Stu tidsindelningen samt all sjelfskrifvenhet till utöfvande af riksdagsmannakallet uphöra; och alt: ”dä K. 31. inför R.-St:ns sjalfskrifne eller valde ombud framträdde med ett. pä sä beskaffadt valsätt upgjordt förslag, Ilan icke kunnat hysa någon tvekan, att ju icke 11. St. med dea varma känsla för ett älskadl fosterlands väl och den beredvillighet till upoffringar för hvarje stort må!, sorn städse utmärkt Svenska fulhet, skola vara färdiga att eftergifva den representationsrätt, sorn af Stånden nu utöfvas, samt antaga en val-lag, hvarmedelst en allmännare valfrihet, komma att införas, utan alt derigenom erfarenhet, bildning och förmögenhet skulle sakna sin tillbörliga andel vid uttalandet af Nationens behof och önskningar Dessa Konungens ord hafva inneburit nog starka bevekelsegrunder för mig att, med känslan af min medborgerliga pligt, rösta för hvad Konungen ansett Sig af Sin Konungsliga pligt manad alt föreslå. Med slör fägnad har jag funnit H. K. H. Kronprinsen såsom närvar., främst tecknad i det prot., som öfver Just.-Dephts ärenden hölls inför H. M. Konungen i Statsrådet då skrifvelsen beslöts d. 1 Maj 1848. Man har ifrån., vissa håll hört det förvillande och förgripliga rykte utspridas, att hvad Konungen d. 1 Maj 1848 till R. St. i denna fråga yttrat, icke mera vore Hans allvarliga mening, och lät man förblinda sig af det yttre skenet äfven inom delta
Han sade sig sjelf med ett smil, att han befunne sig i fullkomligaste lugn; men inom honom satt en oro och gnagde. Han kände sig kränkt öfver att intet meddelande i saken stäldes till honom, «Landtmannabladets» redaktör ..., och gjorde sig icke reda för, att kunde han känna sig kränkt deröfver, så måste dock något finnas, som gåfve anledning dertill, – Nisses ord, eller egen omedveten misstro, eller hvad det kunde vara. Han rätade rygg, och slöt sig i stolt envishet inom sig sjelf, och väntade: – han skulle inte visa sig angelägen! Och för hvar dag som gick blef han kränktare; och slutnare ... Men då inträdde en dag på byrån tvenne herrar, hvilkas åsyn kom redaktören att eftertänksamt studsa. Sådana företeelser hade dittills aldrig varit synliga i «Landtmannabladets» lokaler. Den ene var en akademidocent, som sökte påskynda sin karriär genom att utanför sitt lärdomsfack i dilettantisk brutalitet racka ned på allt ungt och djerft vid universitetet och i landet och som redaktören en gång illa nagelfarit i sitt blad såsom en typ; den andre en af länets största jordpatroner, hvilken ännu för ett par månader sedan haft en stygg historia med misshandel af en tjenare och som redaktören dervid svurit hämd i sitt demokratiska hjerta och uppfört å «Landtmannabladets» svarta tafla till framtida behandling. De begge herrarne helsade flygtigt med en sned blick samt förklarade, utan att presentera sig, att de hade tillåtelse att taga lokalen och tryckeriet i besigtning. Hvilket också skedde, kort och godt; hvarpå de aflägsnade sig som de kommit och utan att ha tagit den ringaste notis af redaktören. Samma dag tog denne häst och vagn samt lät skjutsa sig ut till Refvie. Det var en gul, ljum, kafstilla senhöstdag. Det lilla rangliga enspännardonet skramlade långsamt utåt landsvägen; den magra och styfbenta åkarekampen var icke till att bringa ut öfver sin lunk. Han ryckte till vid ett piskrapp och sträckte ut de reumatiska lederna till traf; men sjönk så plötsligt tillbaka i sin lunk igen.
hög bröstton ett charivari, en enthusiasm så väldig ooh onormal att hr Odmans damegarde deråt månde blekna. Gamla herrar och fraar hade nn intagit de unga flickornas rum som klackörer, beteende sig med en för år och krafter merviljös abandon. Erkännas må att detta C3 — ut de poitrine — var det bästa aftonens Trubadur-Bötel hade att erbjuda. Som naturfenomen skola hr B: s toner alltid ha en uppseendeväckande plats, framförallt i nataralhistorien. Detta öfre bröstregister G — D är verkligen underbart. Styrka, klang och välljud bilda hir trenne gracer af oförliknelig skönhet, en skönhet, hvars sällsynthet gör den än mer skön. Dessa toner framvälla dessutom så ledigt och oansträngdt, att man knappt vill medge dem deras höga plats på noterna. Ea hjeltetenors höjdtoner äro alltid hans force, derför brukar han ofta negligera de undre. Men detta kto ej sägas om hr Bötel. Hans tenor har mycken kraft, är mer ljus än mörk och ändå heroisk, hvilket bevisar tonens ovanligt bredd och klang, skolan af tysk men ingalunda förtyskad art, väl egnad för Sturm und Drang, men ej heller aom 1,000 andra hjeltetenorer omöjlig i mezza di voce eller elegisk lyrik.Härutinnan är dook Stockholms operapublik svårligen bortskämd. Entréromanzan i Tr abad aren väckte derför endast mått-lig nyfikenhet. Dess-dar-arian gafs deremot med rätt mycken beherskning och smak. Strax derpå kom bravur-valsen med C3 och briljant gick den — konsert blef operan, bis 3 g&amp;nger och andra operavidrigheter. Men de gamla herrarne och fruarne i salongen höllo ja p&amp; att stork na. Som konsert8&amp;ngare ge vi hr Bötel alltså ett högt betyg. Men ej som operist quand môme. I det fallet var Labatts Man-rico långt för mer, äfvensom Arnoldsons och Sellmans. Det är synd att en så heroisk röst skall dväljas inom en så dvergartad skapelse.
Dessutom är icke fråga örn att socken-nämnderna skola granska några vidlyftiga räkenskaper. Då sådant behöfves, föreställer jag mig, att gode män, emot ett lämpligt arfvode, dertill särskildt af domaren förordnas. Såsom ett motstycke till socken-nämnderna har man velat föreslå conserverande förmyndarekammare; men dels tror jag, att dessa skulle blifva för myndlingarne kostsammare, dels skulle stora svårigheter uppslå, att rätt organisera dem. I händelse omyndigs förmögenhet skulle inlemnas lill förmyndarekammaren, skulle deraf uppstå én mängd besvär, och i händelse inteckning skulle erfordras i förmyndares fasta egendom, så är det troligt, alt en mängd skickliga personer skulle undandraga sig alt blifva förmyndare. För min del tror jag, alt socken-nämnderna skulle blifva bättre i tillfälle att öfvertaga förmyndarevård, betraktad såsom en controllerande myndighet. Hr Hjerta: Mig vill det synas, som om de _ anmärkn:r, Gr. Lagerbjelke framställt, lätt kunde undanrödjas. Är någon omyndig ägare af stor förmögenhet eller egendom, liggande i flera socknar, så är det nog sannolikt, att han har vänner, som intressera sig för att denna egendom icke missvårdas. Man vet, alt rikt folk icke pläga sakna sådane, och man har sett exempel, att personer, som erhållit oförmodade arf, fastän sjelfve till myndige år komne, fått sig till och med fyra förmyndare tillagda. Beträffande åter den omständighet, som Gr. Lagerbjelke anfört ang:de personer, som lill en del sjelfve förvärfva sitt uppehälle, ber jag få fästa uppmärksamheten deruppå, att omyndig äger sjelf råda öfver den egendom han kan förvärfva sig sjelf, sedan han fyllt femton år. Finnes framdeles något särskildt stadgande behöfligt alt tillägga, för att närmare bestämma hvilken socken-nämnd hör vårda den omyndiges egendom, antingen den som finnes i dén socken, der han är mantalsskrifven eller der hans mesta egendom ligger; så lärer sådant lätt blifva afbjelpt. I de flesta fall lärer väl den omyndige vara mantalsskrifven, der hans mesta egendom ligger.
Då Utslct således icke vidrört den stora och vigtiga frågan om tillvägabringande af öfverensstämmelse i berörda hänseende mellan de Skandinaviska länderna, kan jag för min del, ehuru anseende Banko-Utsk:ts Utlåt, i öfrigt förtjent af all uppmärksamhet, icke biträda detsamma. Men ännu ett skäl. Hr Björcks motion, äfvensom Hr Nordströms reservation, afhandlar endast »myntfoten.» Detta ord är kanske något obestämdt och afser hufvudsakligen öfverensstämmelse med den Preussiska thalern. Deremot har, enligt min tanka, Ekon.-Utsk:ts framställning en långt vidsträcktare betydelse, enär det talar om åvägabringande af ett »gemensamt system för mått, mål, vigt och mynt.» Om man nu kunde till K. M. aflåta 2:ne skrifvelser omfattande samma sak, skulle det anmärkta förhållandet icke vålla någon olägenhet, men då jag betviflar att sådant låter sig göra och då Ekon.-Utsk:ts förslag står i öfverensstämmelse med Ståndets redan lättade beslut, och är vidsträcktare, rigtigare och lemnar en större latitud, anhåller jag, derest icke båda förslagen kunna sammanjemkas, om bifall tilf Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts nu afgifna Utlåt, och anser rigtigast. vara att Banko-Utsk:ts Utlåt, lägges till handlingarne. Detta är likväl en formfråga, öfver hvilken jag icke f. n. vill yttra mig, utan inskränker mig till en anhållan om Hr Gr:s o. Landtnr.s propos. på bifall till Ekon.-Utsk:ts förevide Utlåt. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Efter den förtjenst full utredning af frågan, den siste värde talaren gjort, återstår 470 Den 4 April. icke mycket för mig att tillägga. Jag vili endast fästa uppmärksamheten på den stora politiska tanke, som innehålles i Ekon.-Utsk:ts Utlåt. Deri föreslås nemi. det första steget till ett praktiskt närmande de 3:ne Nordiska folken emellan. En verklig Skandinavisk förening har alltid utgjort min käraste framtidsdröm.
Redan de första åren af jernvägens verksamhet erfor man dessa olägenheter af kanalen, och detta föranledde ett antal aktie-egare att begära extra bolagsstämma ”för att öfverlägga och besluta hvilka åtgärder böra företagas för att få jernvägen utsträckt till sjön södra Dellens strand”, och i följd hvaraf, i öfverensstämmelse med föreskriften i reglementet för jernvägs-bolaget, extra bolagsstämma blef utlyst samt hölls den 18 Juni 1862, hvarefter ärendet ånyo, enligt reglementetsföreskrift, upptogs till definitivt afgörande på den näst derefter infallande ordinarie bolagsstämman den 28 Juni samma år, och hvarvid ett så öfvervägande antal aktie-egare röstade för jernvägens utsträckning till Dellstranden, att beslutet derom, för bolagets del, enligt hvad 172 Motioner i Bor gare-Ståndet 1865. N:o 71. reglementet stadgar, blef fattadt. Utförandet af detta beslut skulle dock, enligt hvad bolagsstämmo-protokollet innehåller, vara beroende af huruvida bolaget kunde få upplåna de erforderliga medlen till billig ränta och lämpliga återbetalningsvilkor. Bolaget har genom sin direktion sökt att på enskild väg skaffa sig de erforderliga medlen, men för de lån, bolaget kunnat erhålla, har begärts en högre ränta och sådana vilkor 1 öfrigt, som bolaget icke funnit antagliga. Det är af sådan orsak, som jernvägsbolaget nu önskar få saken anmäld hos Rikets Ständer, under förhoppning att Rikets Ständer vilja understödja ett allmän-gagneligt företag, hvaruppå i väsentlig grad beror utvecklingen af en stor med rika resurser af naturen gynnad landsort, — hvars betydenhet upplyses då man betänker att den utgöres af Delsbo, Norrbo, Bjuråker, Forssa, Hög, Tuna, Idenor, Rogsta, Ilsbo, Enångers, Njutånger, Jerfsö, Ljusdahl, Ferila, Loos och Hogdahls socknar, med en folkmängd af öfver 34,000 innevånare samt Herjeådalen, hvaraf den ojemförligt största delen har sin afsättningsort i Hudiksvall, hvars hamn är en af de bästa vid hela kusten.
Danska skattebestämmelserna synes, att sockervatten och sockerskum beskattas betydligt mindre än sirup, hvaremot annat affall vid sockertillverkningen beskattas högre. För att icke framkalla några meningsskiljaktigheter om hvad som kallas sockervatten och sockerskum, anser kommissionen rättast att allt affall vid sockerberedningen heskattas lika med sirup, äfven om skattesatsen för vissa slag derutaf skulle blifva något hög. Då kommissionen med hänseende till sirup, socker, sockervatten o. s. v. saknar nödig kunskap om de förhållanden, som här kunna komma i betraktande, har den sökt upplysning derom från Danmark, hvarest bestämd skatt är lagd på dessa materialier, och hvarest kommissionen förmodade skulle finnas tillräcklig erfarenhet i detta afseende. Af de erhållna, upplysningarne visar det sig emellertid, att man ingen bestämd erfarenhet har i delta fall, hvarjemte man förklarat, att de i konsumtionsförordningen anförda skattebestämmelser på dessa materialier äro oförändrade sedan år 1758, och att de data, hvarpå de äro grundade, redan år 178-1 blifvit erkända såsom opålitliga. Uti den Preussiska beskattningen finnes ej heller någon vägledning, enär de ifrågavarande materialierna till en del beskattas efter panneryinden, och man efter densamma, icke kan bygga någon beräkning för våra förhållanden. 1 brist af tillförlitliga data har kommissionen enne!lertid trott, att de bär nämnda materialierna rättast böra betraktas i likhet med potatesstärkelse, då man kan antaga att de i allmänhet gifva relatift mera alkohol lin potateseller sädesmask, utan att kommissionen för öfrigt kan med någon grad af säkerhet uppgöra någon beräkning öfver förhållandet. Ilvad honungsvatten angår, så är detta i Preussen belagdt med samma skatt som sirup, hvarföre också bär föreslås, att båda må beskattas lika. Slutligen Norska Kommiss. Betänk, ang. Bränvinsbränningen. Slutligen får kommissionen med hänseende på öl anmärka, att enär detsamma icke behöfver bringas i mäskekaret till afjäsning, utan kan omedelbart inhällas uti pannan till afdestillering, kan det ej heller blifva fråga om att på detsamma tillämpa raäskebeskattning.
Stals-departements-expeditionerne af en gemensam embetslokal, blef, under behandlingen af denna fråga genom de embetsmyndigheter, som med kronans lins och byggnader i hufvudstaden hade befallning, Kongl. Majrts uppmärksamhet fästad derå, att, om myntverket kunde förflyttas från mynthuset till någon annan för detsamma lämplig local och andra embetsrum jemväl kunde utses for Bergskollegium och Seraphimer Ordensgillet, som äfven vore i mynthuset inrymde, sistnämnde byggnad kommeatt erbjuda tillgång på nödiga och tjenliga embetsrum för alla Stats-departements-expeditionerne, Landtoch Sjöförsvars-departementenas Kommando-expeditioner derunder inbegripne; — Och Kongl. Maj:t anbefallde, i anledning häraf, Öfver-inlendents-embetet att, sedan Öfver-Directeuren för myntoch kontroll-verken sig yttrat oell tillliandagått med nödiga upplysningar i hvad som rörde nämnde verk, afgifva underdånigt utlåtande angående sättet för verkställigheten af förrberörde förslag, samt dervid tillika meddela förslagsvis uppgjorde beräkningar öfver kostnaden såväl för anskaffande af en ny loeal för myntoch kontrollverken och desammas ditflyttande, som för mynthusets inredande till embetsrum för Stats-departements-expedilionernej med hvad dermed i öfrigt egde sammanhang. Till följd af denna nådiga befallning öfverlemnade Öfver-inlendents-embetet, uti underdånig skrifvelse af den i5 Oktober 1844» dels uppgjorda ritningar celi förslag för mynlhusets inredande till embetsrum för samtlige Slats-expeditionerne,. med uppgift tillika om andra för Bergs - Kongl. Maj:ts Nåd.
Korssningen, förenad med slutlig uppräkning och försegling af småsedelsbundtarne, hvilka derefter blifva förbrän?- de, måste alltså fördelas på Banquens samtelig» Corn miss arie r att förrättas på extra stunder, och de åtnjuta derföre ännu i dag samma ersättningsNumerair, sorn då bestämdes, ne inlin 32 skilfingar för hvarje Tusende. Herrar Banco-Fu 11 mägtige häfva föreslagit att en förhöjning af 33^ procent på hvardera af de nu omnämnde extra ersättningar måtte beviljas; hvilken tillökning Banco Utskottet ansett så mycket mera billig, som det af ofvan anställde jemnförelse tydligen visar sig, att den salunda föreslagne förhöjningar på långt när icke uppgår mot skillnaden emellan Specie-myatets och de nu varande sedlarnes relativa värde efter gällande Cours.. Het bör ej lemnäs utanafseende, att så väl sedelskrifning, som sedelkorssning är ett extra, besvär, hvilket tjenstemännen ej kunna i och för lönen åläggas; att ersättningen således bör åtminstone någorlunda motsvara mödan; och att en vida större gravation för verket, medelst tillsättande af nya tjänster, vore en oundviklig följd, om dea redan befintlige personalen sattes i nödvändighet att desse estra göromål undandraga, Blott i Banco - Utskottets Betänianden. siy förbigående må tillika härvid nämnas, att, då till ex. de äldste Banco-Cornmlssariernes lön efter 1776 års Stat utgjorde R:Jr 7S1 12 sk. i Silfver olh nu är fastställd till 1500 R:dr i Sedlar, deras, så väl som den öfriga Banco-Statens egentliga lönevilkor i sjelfva verket äro mindre förmånlige än fordom, oaktadt arbetet i sednare tider blifvit betydligen förökadt.
Till en början får jag förklara, alt då jag var en bland dem, som yrkade, att DechargeBetänkan - Den ao Jul i i. det skulle punktevis behandlas, hade jag dervid ej någon annan afsigt, än att ej sättas i nödvändighet att fälla den, som ej saker var, i stället för den, som saker var. Om den, som yrkade motsatsen, hade för afsigt att genom sammanblandning af alla frågorna vinna en sådan följd, lemnar jag derhän. Hvad saken angår, torde ingen vara som ej påminner sig, att förliandlingarne i sista plenum hade afseende på form frågan; men en Ledamot yrkade då, alt Japropositionen skulle angå sak , och Nej-propositionen formfrågan, och då detta förslag icke innefattade någon bestämd olaglighet, ty i motsatt fall hade propositionen säkerligen af Herr Grefven och LandtMarskalken blifvit vägrad, så lyckades det den värde Ledamoten att tillvägabringa den oformlighet, hvarpå hela denna tvist grundar sig. Jag förbigår att yttra mig, huruvida, med den form propositionen på det sältet fick, något personligt vid voteringen var i fråga, ty jag behöfver endast hålla mig till resultatet, och i det afseendet förena mig med Herr Grefve De la Gardie. Orden i Lagen äro tydliga, då der står: Skulle någon eller någre, som på ofvanberörde sätt befinnas slägt vara, uti sådan fråga hafva voterat, vare han eller de Riksdagsmannarätt för den Riksdagen förlustige, och voteringen ogiltig, i fall i nästa Ple - Den 20 Jnlii. num styrkes, att voteringen kunnat bero af hans eller deras röster. Nog har jag hört en person yttra att vilkoret: ”i fall voteringen kunnat bero af hans eller deras rösterf ej skulle hafva afseende på föreskriften om förlust af Riksdagsmannarätten, utan endast på den sista meningen, men jag tilltror mig ock, att kunna läsa Svenska, och kan ej så förstå §. Jag yrkar således att saken måtte förfalla. Herr Hjerta, Gustaf: Det är icke utan förundran jag hört personer, som mycket bevistat de vanliga Domstolarnes sessioner, påstå, alt ifrågavarande Votering angick icke sak utan blott form.