Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fondens medel beviljad grntification , , , , 4 22 3; V 34 b' ? 34 Svar på återremiss , , , , , , , , , , , , 4 i i;o 10 ? 34 a. a. s 34 47:0 om en Majoren Kafle af dito dito bevil2S jad ditO jyyftftfjyttfyyfffjf —.— 4 22 V m 48:0 om sammanblannning af Vereficationerne 1 för Civil-Statens Pensions-Cassas allmänna Fond och enskilda Enkeoch Pupill1 F Olldén yyyyyyyyyy y y y y fy > > ) f om bokförings-sättet vid Svea Artillerie4 22 28 j 49:0 1 50:0 Regemcnte ,,,,,,,,,, om C. W. Venus’ och II. E. Säfboms skulder till Södra Corrections-Inrättningen , , “ 4 ■ 22 28 28 UV 34 / V 34 «• V 34 b£_34 V 34 bV 34 4 22 100 fii:o om C. W. Venus tillagd Pension ,,, — 4 22 29 Anmälan af Rikets Ständers Revisorer ar 1833! 52:0 om Carlbergs hemmans onera , , , , , , , ? — 4 22 3o 53:o om vissa förut af öfverskotten bestridda utgifters uppförande å Riks-Staten , , , , , 4 22 3o i A. Anmälan af Rikets Ständers Revisorer år 1832: 54:0 om vissa extra-ordinaric afkortningar å In komst-titlarne samt Hingsthållningen Elfsborgs Län 999999999999999 55’o om de i räkning med Riksgälds-Contoret under rubrik gammal differiince upptagne 14 R»dr 26 sk. 9999999999999999 $6:0 om medel af Stats-Contoret anordnade, men icke upptagne 999999,9 999999999 Svar pä återremiss , ,,,,, 57:0 om upptagande i Ränte-Kamrnare-hufvud boken af löpande
Hvad åter det argument beträffa, att många stora egendomar, som blifvit inköpta för höga priser nu komma att säljas för underpris, sa är det någonting, sorn man långt för della hade hort inse. och som således icke bör verka på vårt beslut; ty att en reaktion i della hänseende skulle inträffa, lärer för hvar och en hafva vant tern ligen fattlig!. Hr Mannerskantz: En värd talare har förundrat sig der öfver, att man kan säga, att de Svenska nät ingenie för närvrde äro i en ganska god ställning men att man icke destonnn lie bör uptaga lån. Såsom jag redan nämnt är det just behöfligt för att Den 23 December. 379 gifva näringarna den styrka, som erfordras för produktionen, men denna styrka ligger just i förlagskapitalet, som nu är på väg att försvinna. Erhålla näringarno icke ett sådant understöd skola de ovilkorligen gå under och kunna först i en aflägsen framtid åter resa sig. Hvarthän skall detta leda? Jag vill icke längre upehålla tiden utan yrkar fortfarande bifall till punkten. Hr Hjerta: Jag vill till mitt förra yttrande blott lägga några ord i fråga om Statens skuldsättning. Jag har varit en afgjord motståndare till statsskulds-system, såvidt man dermed förstår, att Slaten för sina vanliga utgifter skall uptaga lån från utlandet. I detta fall hyllar jag den sats Frih. Paykull yttrat, att ju mera roan lånar, destomera sätter man sig i skuld. Men detta behöfver icke gälla då fråga är, att Staten skall träda emel lan för anskaffande af förlagskapital för en viss inskränkt period. Det nu ifrågavule lånet skall nemi. återbetalas inom 1860 års slut. Jag har icke hört någon draga tvifvelsmål, att de genom detta lån i landet inflytande medel skola utlemnas utan fullgod säkerhet. Jag kan alltså icke finna att den hjelp man här vill bereda näringarna kan sättas i samma kathegori som ett vanligt statslån.
Och det blir därför afvigsidan, man skall vända utåt. Sålunda har man för tre, fyra kronor erhållit vackra väggar, mot hvilka allt tager sig väl ut! I monumentala byggnader – såsom slott, museer, kyrkor, offentliga samlingssalar och dylikt – äro väggoch takmålningar på sin plats. Men däremot alls icke i boningsrum. Där äro till exempel alla sådana tapeter eller målningar, hvilka härma byggnader och landskap, stillösa. Ty väggarnas ändamål är att omsluta oss, icke att inbilla oss att vi äro ute i fria luften. Och lika olämpligt är det, ifall de äro fyllda med figurer. Dessa bli stympade af det, som ställes emot dem; de värka oroligt och bilda en dålig bakgrund för allt, som hänges på dem. Äfven om målningarna i och för sig äro utmärkta, är därför ett sålunda prydt rum som boningsrum stillöst. Ty vi vilja icke bo i konstvärk, men i rum, dem vi pryda med konstvärk! Endast på en gobelin i matta färger störa mänskliga figurer föga. Och i en barnkammartapet, där de roa barnen och där man i allmänhet har helt få möbler som skyla den, kan en vacker figurtapet vara på sin plats. Men alltid är i ett boningsrum den vägg vackrast, som endast är en enkelt prydd yta, hvilken aldrig söker dölja sin egenskap af att vara vägg i ett slutet rum, väggen, hvilken enligt Morris regel, bör “värka färg icke färger“. Detta är hufvudvillkoret för att väggen skall bilda en god bakgrund till allt, man vill ställa mot den eller hänga på den. Trävärket i rummet – panel, dörrar och fönster – är alltid stilfullt, ifall det behåller sin naturliga färg och endast betsas. Vill man måla det, bör man välja en komplementfärg till väggens färg eller en mörkare eller ljusare skiftning af denna. Till blått äro t. ex. gula och gulbruna toner vackra; till en grön vägg ett rödmålat trävärk, och omvändt gröngrått eller grönt till röda väggar. Det orena gulgrå eller brungrå, som nu så mycket brukas på trävärk, är i de flästa fall förkastligt. Äro tapeterna ljusblommiga, är i regeln det hvitmålade trävärket det vackraste, ifall det hårda hvita dämpas af en ton, som passar hop med tapetens hufvudfärg.
Jag har blott begärt ordet för att upplysa, det jag tror ett misstag vara begånget, då man sagt, att juridiska faculteten i Upsala icke yttrat sig Öfver förslaget till den nya lagen; ty både den juridiska och filosofiska faculteten i Upsala hafva, efter hvad jag vill minnas, afgifvit ett ganska lasvärdt och högst förtjenstfullt yttrande deröfver, hvilket äfven varit föremål för Lagcommitteens besvarande tillika med öfriga inkomna anmärkningar, föröfrigt får jag förklara, att jag i afseende på sjelfva saken, eller om den nya civillagens antagande, förenar mig i de betänkligheter, Hr v. Hartmansdorff deremot framställt. Gr. Cronhjelm: Tåg skall, då jag nu ånyo fått ordet, blifva helt kort. Hr v. Hartmansdorff har yrkat lagförslagets remitterande till de juridiska faculteterna; men sedan vi nu hort en annan värd ledamot uppgifva, att dessa faculteter redan yttrat sig i ämnet, vet jag i sanning icke, hvad jag skall tro om dessa stridiga uppgifter, meddelade å ena sidan från en man af yrket och å den andra från sjelfva föredraganden för undervisningsverket. Emedlertid ber jag att få förklara, att om upprepandet af benämningen professorsarbete var stäldt till mig såsom förebråelse, så lärer Hr v. Hartmansdorff icke fattat mitt yttrande riktigt. Jag sade nemligen endast, att jag ansåg de juridiska faculleternas hörande Öfverflödigt, då de redan haft tillfälle att yttra sig, om de det åstundat; men från de skäl, Hr v. Hartmansdorff sjelf begagnat, då han åberopade, att dagens theorier icke borde grunda vårt beslut, hemtade jag anledn. till den fruktan, att dea nya lagens motsåndare skulle kunna kalla lagförslaget ett professorsarbete, om de juridiska faculteterna hördes.
Till följd af ett mitt yttrande d. 23:dje i denna månad och, med föranledande dessutom utaf så väl af Ilr Weidenhjelm, Aug., som Hr Cederschjöld, Robert Theophron, uti sistlidne plenum, hvar för sig för de Embetsverk, inom hvilka de äro ledamöter, afgifna motioner ang:de förbättrade löneförmåner för K. M:s och Rikets Götha Hof-rält och Kongl. Styrelsen öfver fängelser och Arbels-inrättringar i riket; samt enär jag anser mig, för alt beträffande de Extra-ordinarie Tjenstemännen, hvika denna min motion hufvudsakligen afser — söka kunna någonting posilift medverka, nödsakad att i detta afseende inom motionstiden mig yttra, och icke såsom jag förut, d. 23:dje Dec., tagit mig friheten gifva tillkänna, dermed upskjula till dess K. M:s nåd. propos. om Stats verkets tillstånd och behof till behandling förekommer; äfvensom och då K. M:s besagda nåd. propos. slutligen gifver mig anledn. alt väcka den motion, jag nu går alt vördsamt för det H. Ståndet framlägga — tvekar jag icke att, för nämnde ändamål, till H. R. o. Ad.-s synnerliga och varma behjertande öfverlemna denna fråga, ehuru jag icke f. n. är uti tillfälle att åt densamma gifva den belysning jag bade önskat, medelst ej mindre i början af nyåret från Utlandet förväntande upgifter, än ock en fullständig framställning, utvisande beloppet af och hvad i öfrigt rörer den stora mängd unga tjenstemän inom bufvudsladen och kriiig liela landet, som benämnas Extra-ordinarier, och på hvilkas utbildande till duglige embetsman Statens hela framtida öde till hufvudsaklig del är beroende. Jag anhåller således vördsamt om ursägt för det jag måste lemna denna, efter mitt förmenande, så högst vigtiga fråga f. n. uti detta ofullständiga skick; tidens brådska, då detta plenum är det sista under motionstiden, nödgar mig att densamma, emot min vilja och önskan, men för ändamålets möjliga vinnande, nu aflemna.
"Vill man hjonalag bygga; tå ”skall han m ö af hennes giftoman begära” &c.; och uti det nya förslaget: ”Vilja man och qvinna äktenskap med ”hvarannan ingå” &c. Jag, såsom läkare, finner deremot just härutinnan ett väsendtligt företräde hos det nya lagförslaget. Ty det deruti uttryckta lagbudet är klart och kan af hvarje domare omedelbarligen tillämpas; då deremot stadgandet i gamla lagen erfordrar läkarebetyg. Hr von Hartmansdorff, Aug: Jag är äfven afdon meningen, att man vid denna riksdag blott bör besluta om frågans behandlingssätt; men hurudant bör detta blifva? Man bar sagt, att It. St. nu böra uttala en mening om de grundsatser, hvarpå den nya lagen stödjer sig. Jag tviflan pä, att sådant vore lämpligt. Om grundsatserna skulle afgöras utan jemnförelse roed deras tillämpning i redactionen, blefve det svårt att med visshet sluta, hvart man ville hän; och skillnaden emellan det gamla och nya kunde icke lätt afvägas. Om grunder framlades, hvilka öfverensstämde med all logisk och juridisk consequens, men icke ägde deras rot i Nationens lynne, dess gamla bruk Och vanor, så kunde det lätt bända, såsom det förmäles hafva händt i Bayern, att den nya lagen måste aflysas, kort efter sedan han blifvit antagen. Iios oss har man desto mera anledning att befara en sådan utgång, som man vet, att det ramlade lagverket i Bayern var utarbetadt af en bland tidens yppersta jurister, hvilken nog mycket torde hafva tjent vår Lagconnuitte till föresyn. Hr Stråle synes mig hafva uppfattat saken i sin grund, då han yrkat, alt Ständerna först böra yttra sig, huruvida icke den gamla lagen skall ligga till grund för det nya förslaget. Jag är af denna tanka, emedan jag ej anser, någon annan lagförändring lämplig än den, som småningom göres i man af sig yppande behof. Utgifningcn af en ny
De gäldenärer, som hos Banken häfta för lån mot återbetalnings-skyldighet i silfver, må äfven hädanefter begagna den i 4 §. 4 mom. af Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse af den 20 Januari 1824 dem medgifna rättighet, att i afbetalning å dessa lån uti ränterierna, för Bankens räkning, insätta Svenskt silfvermynt eller kontrolleradi verk-silfver, under dervid förut gjorda förbehåll: alt Banken fritages från all kostnad för de silfver-remisser, som med vanlig ränteri-post kunna till Banken afsändas, och att, derest från något län en sådan remiss icke skulle afgå inom ett år från den tid, silfret blifvit för Bankens räkning inlemnadt, detsamma bör, portofritt för Banken, med vanlig fripost afsändas. 1 afseende på dessa läns anmaning vid uteblif ven års-inbelalning samt utsökning efter skedd anmaning, gäller till efterrättelse hvad derom nu är stadgadt. Som föreskrifterne i 172 §. fortfarande äro tillämpliga i afseende på åtskilliga äldre lån; torde denna §. böra bibehållas så lydande: Morn. 4. Bankens egande, i banko-sedlar ställda samt i fast egendom intecknade fordringar, härunder dock icke inbegripna sådana till vissa städer, domkapitel och kyrkor, på särskilda vilkor, utgifna, nedan om förmälda lån, för hvilka inbetalning till större eller mindre del blifvit lemnad, komma att i förut fastställd ordning liqvideras, nemligen: fästighelslånen mot fyra 'procent ränta, medelst inbetalning af 6 för hundrade årligen, räknadt på kapital-återstoden vid 1814 års slut, utaf de lån, som före den tiden utgått, och på primitiva kapitalet af de sedermera utgifna eller i omsättningseller transport-väg beviljade, samt fastighetslånen mot fem procent ränta, genom inbetalning af 7 för hundrade årligen, likaledes räknadt å kapital-återstoden vid 1814 års slut, utaf de före denna lid utgifna och å primitiva kapitalet å de sedermera i omsättningseller transport-väg beviljade. Mom. 2.
Grefve Björnstjerna har dessutom medgifvit, att en Öfverste kan blifva lika god, som en General, och jag tror, att detta förhållande just talar till fördel för min satts. Grefve Björnstjerna har äfven framställt en proportions-lära emellan de löner, som nyligen blifvit beviljade för StatsRåden och de, som nu äro i fråga för Generalerne. Det var mig alldeles icke 'oväntadt, att man skulle åberopa de löner man redan så rikligen anslagit till skäl för nya utgifter i samma ** . Den 3o September /. m. 227 viig. Men jag beklagar blott, att de skattdragandes förmåga icke öfverensstämmer med dessa slags skäl till nja utgifter. Grefve Cronhjelm har mot mig anmärkt, alt Generalerne behöfvas för de stora lägren; jag tror alt Regementerna, innan detta talrika Generalitet uppkom, oftare bade enskilta möten, och inhämtade der bättre undervisning och öfning; de stora lägren äro mera instruetiva för Generalerne, än för truppmassorne, som der bortskämmas i det minutieusa af sin exercice. Jag anser det derföre vara vida bättre, att Generalerne skaffa sig kunskaper genom resor i andra länder och genom leclure. Grefve Cronhjelm bar sagt, att lian hoppas, det vi i en framtid skola erhålla förråder. Jag delar i detta afseende Herr Grefvens förhoppningar, men tror, att då vi äga ett KrigsCollegium, behöfva vi ej befara, att icke våra förråder äfven utan Generaler skola blifva vårdade. Grefve Cronhjelm bar, såsom skäl för bifall till de begärde Generals-lönerna, anfört att, om de uteblefvo, Kongl. Maj:t må bända icke skulle frångå det närvarande förhållandet inom Armeen. Jag kan icke dela denna Herr, Grefvens tanka, emedan jag icke kan tro, att Regeringen i ett ärende af denna vigt skulle kunna handla par caprice. Jag fortfar med anhållan om afslag å hela detta Generalitets-förslag. 43 H. i5* 228 Den 3o September f. in. Friherre Palmstjerna, Carl Otto:
Majit* Nådiga pröfning i underdånighet öfverlemna, huruvida någon ytterligare reduction af Indelda Cavaileriet må anses böra ega rum; hvarjemte Utskottet förklarat sig sakna anledning att tillstyrka föreslagen nedsättning i den häst-vacance-afgift, som af Rusthållarne vid förenämnde Regementen och Corpser för närvarande erlägges. Såsom grund för återremisserne har inom sislbemälde 2ine Riks-Stånd blifvit emot förevarande Utlåtande hufvudsakligen erinradl: att, sedan SlalsUtskottet tillstyrkt och jemväl Rikets Ständer beslutat att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det läcktes Kongl. Majit förelägga Rikets nästsammanträdande Ständer en omfattande plan till Försvarsverkets organisation i dess helhet, på det alt Rikets Ständer må blifva i tillfälle att i ett sammanhang besluta öfver de åtgärder, som erfordras för att, i förening Stals-Utskottes Ullålandej N\o 330, 3 med en afsedd lindring i de rustandes och roterings-skyldiges besvär, befordra den utsträckning af Beväringsmanskapets öfning, som tillika borde ega rum, det syntes vara i hög grad inconsequent alt nu besluta om de indelda Cavallei i-Regemenlenas afsittning för ali framtid eller något, som anginge Regementenas förändrade organisation, helst Rikets Ständer, genom vidtagande af dylika beslut, torde inverka på möjligheten af den begärda generella försvars-planens uppgörande; att ifrågavarande Utlåtande äfven i så målto innefattade en bestämd motsägelse, som Utskottet först hemställt, att Rikets Ständer måtte förklara, det de afsutne Cavalleri-Regetnenlena borde för alltid såsom Infanteri bibehållas, och häst-vacancecontracten följaktligen blifva å Kronans sida ouppsägbara, men sedermera, genom den tillika föreslagna underdåniga begäran hos Kongl. Maj:t om nödiga åtgärders vidtagande för lillvägabringande af de med Rusthållarne vid 3:ne af nämnde
Inrättning i tillfälle att åter utvidga sin under de sednare åren betydligt inskränkta verksamhet, hemställt att kortstämpel-afgiften måtte antingen förhöjas till dess dubbla belopp och således bestämmas till 16 sk. banko för hvarje kortlek, samt hälften af denna tillökning eller 4 sk. tillerkännas Allmänna Barnhuset i Stockholm och den andra hälften en annan af Motionären antydd from stiftelse, eller ock, derest denna förhöjning af stämpel-afgiften skulle anses vansklig, att af de nu till Eiksgälds-Kontoret ingående 6 sk. 6 rst. måtte derifrån ärligen utbetalas 3 sk. 3 rst. till ofvannämnde Barnhus och återstoden till den antydda Stiftelsen. Derjemte hafva uti en till Stats-Utskottet albiten skrifvelse af den 23 September sistlidne år, hvilken skrifvelse, jemnlikt Rikets Ständers beslut, blifvit till Bevillnings-Utskottets handläggning öfverlemnad, Fullmäktige i Eiksgälds-Kontoret anfört att då uti 2:dra punkten af Kongl. Förordningen den 23 Februari 1842 stadgas ;;det ett kortblad i hvarje lek, nemligen af vanliga >’spelkort, Hjerter-äss och, af andra kortsorter det kortblad, som har största delen af »åtsidan blank eller otryckt, skall förses med en Bemllningsoch en Hallstämpel, !jsamt att, till ytterligare kontroll emot missbruk och förfalskning, kortlekarne, efter 6 licvilinings-Ltskollels Betänkande, iV.o t!.
»Det gör väl inte något», svarade fadern, »inte behöfver hon gå och tro att hon ä' någon rar skatt för oss fattiga stackare att dras med Man har fått dem för sina synders skull, ja Herre Gud, det har man.» »Du talar så styggt, Anderson», sade modern, »skulle en inte veta att du har hjärta, kunde en tro du ville åt ditt eget barn, för det ä' hon...» Anderson suckade. »Det går så mycket åt, och det frestar hårdt på en stackars arbetare. Har jag nånsin något roligt, jag? Andra går till krogen och gör sig en glad dag, men jag får bara sitta hemma och slita för att hålla er uppe, ä' det underligt att jag då tänker ibland, att om koleran eller tyfusen skulle gå i landet, så var det inte värdt att klandra Guds vägar, om Han bärgade ett par af våra med detsamma till sitt välsignade himmelrike.» Modern hällde hett vatten i bunken, rörde om med en träslef och blaskade sedan tappert i med sina ångande händer. Småbarnen lekte med såpkaggen och den minsta snarkade i vaggan. Anderson spottade på sämsket och gned slappt på skeden; emellanåt kastade han en längtande blick ut. Slutligen steg han upp, tog sin hatt och gick ut. Lisa stod i köket hos patrons och väntade på att få komma in till herrskapet. Klockan var snart sju på aftonen, och pigan började göra i ordning till kvällsvarden. Hon plockade glödande björkkol från köksspiseln och lade med en tång ett och ett i samovaren. Så tog hon ned fyra, fem, sex tallrikar från hyllan, så knifvar ur bordslådan, och så brödkorgen, smörassietten, ostkupan och en låda inlagd strömming. Lisa satt och såg på. Hennes blickar blefvo allt mer oroliga och feberaktiga. Det vattnades i munnen på henne, då hon såg pigan skumma af en liten del af mjölkfatet och så hälla resten i kannan. Och brödet, hvad det såg färskt och saftigt ut! Hon skulle gärna ha försakat smör och ost, om hon bara fått en bit af brödet med en nypa salt på. Och en enda liten klunk mjölk! Naturligtvis hellre en munfull. Hon hade velat gifva hvad som helst för ett helt glas fullt.
Ehuru jag hört Hr Edenhjelm, såsom landshöfding för det län, hvarinom dessa församlingar äro belägna, så kan jag likväl icke för min del deraf finna mig öfvertygad om nyttan eller ändamålsenligheten att bifalla inbjudningen. Det må vara sannt , att de som häfta för denna skuld, icke makta att densamma betala; men då är det bättre, att samma skuld i laglig väg afskrifves, än att, som nu ifrågasattes, meddela eftergift, emedan sådana eftergifter lemna farliga praejudicater, enär många andra menigbeter deraf taga sig anledn. att framställa dylika önskningar, under åberopande af exempel då den eller den fordran af Slaten efterskänktes. Jag afstyrker inbjudningen, men är icke emot, om , efter undersökning af bristande tillgång bos de gäldskyldiga, summan anmäles till afskrifning. Hr von Troil, Emil: I olikhet med den siste talaren, får jag tillstyrka det Högl. Ståndet att antaga BondeSt:s inbjudning. De omständigheter, som tala för densamma, äro i sanning ganska ömmande; summan är föga betydlig, och jag kan ej befara, att prsejudicatet ofta kan blifva åberopadt. Det är fråga om att eftergifva fordringar , sorn tillkommit, föranledda af cholera-farsolens härjande i detta land, och jag hoppas, att vi skola för framtiden blifva förskonade ifrån så val sjelfva anledningen, som det deraf följande beslutet. Frih. Boye, Ludv.: Jag är af den sista värda talaren förekommen, och vill blott uppfylla min pligt att förklara, det jag anser mensklighetskänslan här tala till förmån för eftergiften. Jag begär propos. på bifall till inbjudningen. Hr Edenlijelm: Äfven jag är förekommen af Hr von Troil i hvad jag ville svara i afseende å faran för prasjudicatet. Jag tror i sanning, att i detta hänseende ingen fara är å färde. 62 D en 16 November e. m.
Om R. o. Ad. beslutar preglingen af en medalj öfver Hr v. Hartmansdorff, så är det i egenskap af ledamot utaf detta Stånd, som denna hyllning egnas honom, och icke i egenskap af President i KammarR:n; hvarföre jag således icke kan finna, hvartill utsättandet af denna titel tjenar. I fråga om inskripten på frånsidan, så, ehuru jag icke alldeles hyser samma betänklighet som Erih. Stjernstedt, kan jag likväl icke undgå, att erkänna, att det ligger någon sanning i hans yttrande, och jag skulle derföre vilja föreslå att ordet: vänner, utbyttes emot: liktänkande, så att inskriptionens lydelse blef denna : Enhälligt tillerkänd af liktänkande och motståndare. Likväl inser jag att häremot den anmärkning skulle kunna göras, alt liktänkande är ett adjektivum och motståndare ett substantivum; och då jag icke är i tillfälle att nu upgifva förslag till något bättre, och det i alla fall icke torde vara lämpligt, att nu i hast fatta beslut i fråga om inskriptionen på en medalj, hvartill längre betänketid torde böra erfordras, så skulle jag, i händelse icke flere ledamöter dela min mening i afseende på det föreslagna utbytet af ordet »vänner» mot »liktänkande», anhålla, att ifrågav:de Utlåt, måtte till Riddarh.Utsk. återremitteras. Hvad angår frågan om kostnaden, kan jag icke instämma med Hr Adelborg. Jag anser nemi. lämpligt, att om R. o. Ad. beslutar preglingen af ifrågav:de medalj, så bör ett exemplar deraf i guld tilldelas den hädangångnes efterlemnade enka; men att hvar och en vid denna Riksdag antecknad ledamot af Ståndet skall erhålla samma medalj i brons gratis, dertill inser jag icke något skäl. Den som värderar den aflidne så mycket som den värde talaren gör, bör icke reflektera så mycket öfver den obetydliga utgift, som egandet af denna medalj medför. Hr Adelborg har sagt, att de ledamöter, som vid innev:de Riksdag antecknat sig, böra erhålla medaljen utan lösen.