Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Ekorn, PehrAdolph.- Då, sedan 1771 års Riksdag, någre så kallade RikSdagsBerättelser icke blifvit af Collegier och Verk samt Konungens Befallningshafvande aileninade till Riksens Ständer, samt 42 §. af 1810 års Riksdagsordning tydligen stadgar huru Riksens Ständer under Riksdagen skola al publique Verk inhämta upplysningar och underrättelser, samt den nu väckta fråga om Riksdagsderättelser icke utgör något af de ämnen, hvilka uti 54 J. ofvan å-, beropade Riksdagsordning nämnas såsom till Allmänna Besvärs - och Oeconomie. Utskottet hörande, samt dessutom s-,nes medföra en tillökning vid Grundlagen; så har Utskottet stannat i det utlåtande, som nu blifvit till Ridderskapets och Adelns vidare bedömande öfverlemnadt. Herr Silverstolpe, Gustaf Abraham: Det är endast olver den frågan, huruvida yttrandet af en underdånig önskan, det Kongl. Maj:t täcktes ifrån Herrar Landshöfdingar, till upplysning för Riksens Ständer, imor - 784 Den 29 Maj. dra berättelse om Länens oeconomiska tillstånd, kunde vara ett constitutionelt mål, som jag nu arnar yttra mig. Grundlagarne kunna berättiga Riksens Ständer (och göra det äfven)-, att af Kongl. Majit begära upplysningar i de ämnen, hvarom de öfverlag ga. De föreskrifva, att Ständerna derom få vända sig till HofCantzleren. Längre kunna ej Grundlagarnas stadganden sträcka sig. De böra och kunna ej föreskrifva huru, i sin de ta ille, Kongl. Majit skall föranstalta om sättet att till sig, ifrån sina underlydande Embetsman, ins.amla dessa upplysning gar. Ständer-na endast kunna veta hvilka upplysningar de behöfva: de allenast kunna begära dem, och rättigheten till denna begäran kan dem ej vägras. Å Ständernas sida är denna begäran blott en underdånig önskan, och en sådan kan ej af Grundlagen föreskrifvas.
Skrifvelse, angående utbetalande af ett förskott till bestridande af renskrifnings-kostnader inom Expedit tionsUtskottet. S. A. K. Riksens Ständer! som i sammanhang med deras underdåniga anmälan, uti Skrivfelse den 27 Underddmga Skrifvelser. s 11 sistlidne Maji, af vidtagne beslut, angående aflöning för Riks-Ständens och deras Utskotts Secreterare, CanceUier och Vaktbetjening, gifvit i underdånighet tillkänna, att, i händelse vid något Utskott göromålen skulle blifva så ofverhopande , att den antagne Cancellie-betjeningen blefve af biträde vid renskrifningen i behof, Riksens Ständer ville framdeles förordna om godtgörande af den utgift, sorn häraf kunde blifva en följd, få nu, med bifall till ExpeditionsUtskottets hemställan , att, till betäckande af renskrifnings-kostnader, få, uppå requisition a£ Ordföranden och emot redovisning, förskottsvis Uppbära en Summa af 300 R:dr Banco, härigenom hos E. K. M. i underdånighet anhålla, att vederbörande, Som besörjer Riksdags-utgifterne, kunna varda försländigad, att nyssnämnde belopp i berörde ordning utbetala. Riksens Ständer framhärda etc. •UnderAdni^a Skrifvelser. Uppl, o. godk. hos Ridd. o. Ad. cl. 27 ISTov. 1823I Preste-Ståndet d. 29 —- ■—• Borgare-Ståndet d. 29 •— -— Bonde-Ståndet d. 1 Dec. — Riksens Ständers underd. Skrifvelse, rörande Förklaring af Kongl. Förordningen den 10 Junii 1800, om städsel och lega af jord pä landet. S. AK. Riksens Ständer hafva; i anledning af väckt fråga, inhemtat, att hvad Kongl.
Och härtill villo jag lägga en lagbestämmelse, hvilken vore den vigtigaste af alla; men, som jag bekänner, kanske vore alltför svår att tillämpa, ehuru den tyckes mig vara stödd på den renaste b i Ilighetsgrund, nemi. den, att hvar och en, som i tryck till heder och ära förfördelar en annan och icke kan bevisa sitt påstående, borde, enl. lag, vara skyldig att undergå samma straff, som den, hvilken han antastat, kunnat dömas till, om anklagelsen varit riktig. Jag medger, mine Hrr, att ni med rätta kunna anse detta såsom blott en lös idé; men ändock ligger ju den största billighet häruti. Det är ju icke tillåtet för någon att ostraffad, utan anledning, draga en annan inför domstol — hvarföre skall man då helt oförsynt, ulan skäl, hafva rättighet till att ställa sin nästa inför opinionens dom? Denna dom, i många fall mera fruk tansvärd i sina följder än den lagliga. Om en medborgare nu på det nedrigaste vis blir anfallen i allmän tidning, och detta sker orättvist, hvilken uprättelse har han då att vänta? Jo, i de flesta fall ett återtagande, eller s. k. »beriktigande», som högst få läsa, då förtalet, detta gift, som smakar vår publik så väl, läses utaf alla. Om också ingen grund ligger för detsamma, så tänker man:. Den 13 December f. m, 605 »/Ingen rök utan eld,» och det goda ryktet, förvärfvadt under en mångårig redbar lefnad, är oåterkalleligt svärtadt. Ar icke detta behjertansvärdt? Är icke den tillfälliga makt, som hvar och en, kanske sjelf utan både heder och ära, som gjort sig till publicitetens kämpe, på detta vis kan tillskansa sig, allt för stor och af allt för vådlig beskaffenhet, för att icke på något kraftfullare sätt begränsas. Visserligen har man sagt, att i denna väg vore icke mycket att vinna; ty under en förblommerad form kan publicisten, det oaktadt, säga allt hvad han vill, så alt hvar och en begriper honom, utan att dock af någon mensklig lag blifva sakfälld.
De som begynt sin bildningsbana i margarinförbudets och munkorgs] agen b tidehvarf kunna knappast göra sig en föreställning om de dagar, d&amp; den svenske bonden och den svenske borgaren gingo sida vid sida på framåtskridandets bana; då representationsreformen närmade alla svenskar till hvarandra, och frihandelspolitiken närmade de europeiska folken till hvarandra; då man här i Sverige, nu förbehållet endast » åt svenskarne », hade hjerta äfven för de andra folken: för Italien, för Polen, för Sveriges gamla » sköld », Finland. I hvilken svensk tidning finner man nu någon korrespondens från Finland? Hvem i våra dagars Sverige bekymrar sig om » Polens affärer ». Likväl häude detta ännu i går, kan man säga, ty längre bort ligga ju icke åren 1853 — 1872. De höra till de personliga minnena för de äldre ibland oss, och de äro en » saga blott » för den yngre generation som blickar upp till hrr af Burén och Liss Larson. Ett eko från » de sköna dagarne i Aranjuez » klingar ur de Dikter och bilder af Karl Wetterhoffy som i dessa dagar utskickats i bokhandeln, samlade och ordnade af Birger Schöldströms i sådant värf välkända, konsterfarna och flitiga hand. Karl Wetterhoff var en af de unga finnar — en annan var Adolf Erik Nordenskiöld, numera riddare af K. ryska S: t Wladimirs-ordens andra klass, med hvilken dekoration han nyss sågs prydd på franska revolutionsfesten — hvilka följderna af Krimkriget förde från Finland, der plötsligen stugan blifvit dem för trång, öfver till Sverige, och hvilka tillsammans med två äldre i Sverige bosatta finnar bildade den pä sin tid omskrifna finska emigrationen. Hrr af Burens och Liss Larsons beundrare må dock icke tro, att de i Wetterhoffs dikter och bilder mötas af idel politiska sfinger och uppsatser från 1850- och 1860-talen, hvilka måhändakunde störa dem i den stilla ro, under hvilken de nu afvakta att riksdagens tillmötesgående i teaterfrågan skall af Kongl. Maj i vedergällas i margarinfrågan.
Hade Sländerna fält tillförlitliga uplysningar, huruvida den tillcrnade utsträckningen vore verkställbar eller icke, huruvida de föreslagna garantierna vore antagliga med mera sådant, eller, med ett ord, hade ärendet varit fullkomligen utredt, kunde Sländerna hafva fatlal del beslut dem bäst synts; men om man nu bifaller detta utlåt., kan man sägas hafva gjort det med förbundne ögon. Om man i st. f. alt vända sig lill Sländerna vändt sig till Regeringen, hade denna sednare kunnat lill Sländerna öfverlemna frågan, till alla dess delar skärskådad, och ulredd, granskning öfver ändamålsenligheten af liniens utsträckning [ill Köping hade blifvit af vederbörande verkstäld och kostnadsförslagen lill siffran beriktigade, samt slutligen upgift meddelad, huruvida ett bolag för jernvägsanläggningen emellan Örebro och Hult existerade eller icke. Nu deremot har denna så riksvigtiga fråga blifvit i sista stunden till Ständernas afgörande öfverlåten oell mäste derföre såsom ett hastverk expedieras. Jag vill förbigå de många omständigheter, som kunnat gifva anledn. till och förklara ett dylikt förfarande, men såsom ett faktum qvarstår, på sätt under diskussionen ådagalagdt blifvit, såväl uti ingressen som ock lill ännu högre grad i de följande punkterna röjes otvetydiga spår af den brådska hvarmed ärendet blifvit i Ulsk. handlagdi, så att det icke kunnat riktigt genomföras och utredas. Hvad den nu föredragna 1 punkten beträffar, anser jag densamma sönderfalla i två delar. Den ena rörer förändring tili den garanti, som R. St. vid sisth riksdag beslöto att Staten skulle åtaga sig för den då ifrågaslällde jernvägsanläggningen emellan Orebro och Hult, samt den andra huruvida en utsträckning af denna jernvägslinie till Köping bör ega rum eller icke. Jag får, med fästadt afseende på den vigt hvar och en af dessa frågor, för sig sjelf betraktad, eger, vördsamt anhålla, alt H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, behagade framställa serskild propos. å dessa två delar af punkten.
Direktion hos Kongl. Maj:t i underdånighet hemställt om följande förändringar i aflöningsvilkoren för nedannämnda, vid sjukhuset anställda personer, utan att tillökning i statsanslaget 62,650 rdr under något vilkor ifrågasättes, nemligen: för Sjukhuskommissarien, i anseende till den trägna tjenstgöring, som med hans i öfrigt ansvarsfulla uppbördsoch redogörarebefattning vore förenad, från 1,800 till 2,200 rdr eller en årlig tillökning af Rdr 400: för Sjukhusskrifvaren, som det ålåge att öfver uppbörd och utgift utöfva kontroll och följaktligen ständigt måste vara tjenstgörande, från 750 till 1,000 rdr, eller årlig tillökning af « 250: — för tre Vaktmästare, hvilka hade persedeluppbörd och, i förhållande till vaktbetjeningen vid embetsverken, vida trägnare tjenstgöringsskyldighet, från 87| öre till 1 rdr om dagen för hvardera, jemte förut åtnjuten naturaportion, utgörande denna tillökning för dem hvardera 45 rdr, 62£ öre, eller för alla tre « 136: 87£. lör Sjuksköterskan för Officerarne från 62£ till 75 öre om dagen, jemte förut åtnjuten naturaportion, uppgående denna tillökning till » 45: 62|. Summa Rdr 832: 50. hvarför tillgångar kunde inom nuvarande statsanslag finnas att påräkna, på sätt Direktionen jemväl angifvit. Då den för ofvannämnda personer nu utgående aflöning blifvit af Rikets Ständer vid 1856—1858 års riksdag bestämd, hemställer jag i underdånighet, det E. K. M. täcktes begära Rikets Ständers samtycke till den föreslagna aflöningsförhöj ningen, hvartill Garnisonssjukhusets anslag lemnar tillgång. Indelta Arméen. Kavallerioch Infanteri-regementena. — I öfverensstämmelse med hvad jag förut, under rubriken «Krigs-Kollegium« anfört, och derest E. K.
Jag finner, att Hr Munck af Rosenschöld har rättighet alt begära frågans hvilande; och då en sådan begäran blifvit framställd, så ser jag ej, att den skulle kunna afslås. Hr Ribbing, Arvid: Då den vändning saken nu tagit skulle gifva anledn. till en lika vidlyftig discussion, när frågan i nästa plenum ånyo förekomme; så hemställer jag om ej Hr Munck af Rosenschöld vill återtaga sin begäran om bordläggning, och att motionen måtte blifva remitterad. Frih. Raab: Jag instämmer uti den siste talarens hemställan till Hr Munck af Rosenschöld, att han måtte låta sin begäran om bordläggning falla, emedan jag är öfverlygad om att remiss af Gr. Frölichs motion ej kommer att af Ståndet vägras. Frih. Cederström: Den 49 §‘n Riksd.Ordn. i mom. stadgar visserligen, att, då fråga uppstår om eller hvart remitteras bör, denna fråga endast för den pleni-dagen må läggas på bordet; men detta stadgande afser ej att förhindra en frågas bordläggning andra gången. Det behöfves i öfrigt ej mer än en ledamots begäran om bordläggning af en sådan fråga, och då Hr Munck af Rosenschöld framställt en sådan begäran, så kan bordläggningen ej vägras. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg frågan om remiss af Gr. Frölichs motion böra uppskjutas till nästa plenum. Ropades starka nej, blandade med ett eller annat ja. Frih. Cederström: Jag anhåller att få fästa Ståndets samt Flr Frih. o. Landtnäs uppmärksamhet derpå, att det ej är beroende af Ståndets beslut, huruvida en fråga om eller hvart remitteras bör skall bordläggas eller ej, ty den kan läggas på bordet för en plenidag, och då detta af Hr Munck af Rosenschöld blifvit begärdt, så kan det honom ej af Ståndet förvägras. Jag anhåller alltså att frågan får hvila. Gr. Horn: Jag instämmer uti Frih.
Det är derföre som, oaktadt förslaget redan fallit, det kan vara skäl att undersöka, om det ej förtjenst ett annat öde, och att yttra några ord rör:de de deremot gjorda anmärknir. Den första anmärkmn gäller lista raden: »de vid rikets allmänna Eleinentar-liiroverk» etc. En talare har sagt. att han icke kände andra än allmänna sådana. Det finnes likväl enskilda, organiserade i fullkomlig likhet med de allmänna, eller åtminstone så, att undervisningen derstädes meddelas efter samma method och till samma utsträckning, så att derifrån utgående lärjungar kunna dimitteras till akademien. Sådant är Lyceum i Upsala, här och i Norrköping, och jag tror att det finues flerfaldiga dylika i riket. Det torde väl icke falla någon in att sådana enskilda anstalters lärare skulle erhålla representationsrätt. Jag vill visserligen medge att ordet »allmänna» kan vara öfverflödigt, men att denna distinktion der finnes, anser jag icke så farlig, att det skulle ge anledning till förslagets förkastande. Den anmärkning, som derefter följer i ordningen är, att de lärare, sorn i och för sin befattning ega presterlig befordringsrätt, skulle endast vara de, som inom PresteStit borde komma i åtnjutande af valrätt. Jag kan visserligen förstå, att man icke åt Elemeutar-läroverkens lärares rätt till befordran inom kyrkan vill gifva helgdeu af Grundlag, men dermed förhåller sig icke så farligt, ty denna rätt till befordran består endast i en möjlighet, och att vid ansökan om sådan befordran få räkna sig till godo tjenstgöringen såsom skollärare. Att likväl, så länge vissa af elemeutar-läroverkens lärare, nemi. lärare i gymnastik, ritning och musik, icke ega en sådan befordringsrätt, en dylik distinktion blifvit gjord, anser jag ganska lämpligt, ty, ehuru det vore önskligt, att de sköna konsterna hade sina målsmän inom representationen, tror jag dock icke att dessa böra sökas bland lärarne vid clemen tar-läroverken. ~ Vidare har anmärkts att distriktsindelningen vore olämplig och alt vår grundlag icke kände till densamma. En sådan indelning eger likväl rum för bergsbruksidkare, som få inträde i BorgareSt.
Maj:ts disposition för utgifterne dervid anvisa 20,000 R:dr årligen i 3 år från och med året 1855; e) att, derest Rikets Ständer, i följd af den särskilda proposition, som från KongJ. Maj:t nu derom allåtes, vid denna Riksdag besluta väsendligen högre beskattning å tillverkningen af bränvin, Rikets Ständer mätte bemyndiga sine Fullmäktige i Riksgäids-Kontoret alt, såvida uppbörden af denna skatt under året 1855, eller först år 1856, visar sig, utöfver behofvet för derå möjligen, i följd af Kongl. Maj:ts förslag, skeende andra anvisningar, lemna ett netto öfverskott af minst 615,000 R:dr, successivt i män af behof, genom upplåning, på sätt ofvan förmäldt är, anskaffa och till Kongl. Maj:ts disposition utbetala det kapitalbelopp, som enligt ofvan anförda beräkning erfordras för anläggningen af jernvägs-stambanan från Stockholm till Götheborg, med afdrag af sträckningen emellan Köping och Hult, om hvilken anläggning Vägocb Vattenbyggnads-Styrelsendå borde för Statens räkning genast gå i författning i öfverensstämmelse med de planer och särskilda föreskrifter, som för sådant ändamål varda af Kongl. Maj:t fastställde och meddelade;» Chefen för Finans-departementet,] Statsrådet, Herr Friherre Palmstjerna yttrade i underdånighet: »Af dessa skäl instämmer jag uti det förslag, föredragande Departementets-chefen afgifvit» • Kongl. Maj:t behagade, uppå underdånigt tillstyrkande al Stats-rådets öfrige Ledamöter, med godkännande af föredragande Departements-chefens förslag och derför afförda motiver, besluta, att, i öfverensstämmelse dermed, Nådig Proposition, sådan den vid detta Protokoll finnes bilagd, skulle till Rikets Ständer i vanlig ordning expedieras. Ex protocollo IV. Th. Strokirk. STOCKHOLM, tryckt hos N. MARCUS, 1853. Kongl. Maj.ts Nåd. Prop. om Statsverket -1855.
Det är icke sant, du ser endast skalet, TORSTEN (går intill honom). misstror icke, som du säger, jag genomskådar. gå omkring och narra andra och sig själfva, de glas, och inom dem ser jag lifvets krafter röra sig i sitt eviga enahanda. Där du ser de vackra orden, de ädla tankarne, där ser jag Barn, det är just kärnan jag ser! Jag Alla dessa vackra skal, med hvilka människorna finnas icke för mig, de äro som genomskinligt drifterna, begären, de verkliga driffjädrarne. RICHARD. Jag misstror icke, men jag har fått upp ögonen. bara öfvertyga dig, hur långt du är från sanningen! Du ser smått och skeft. Åh, kunde jag 56 TORSTEN. den vill icke öfvertyga. Den som pröfvat på sanningen, min vän, RICHARD. Hvarför söka vi väl efter sanningen, om icke för att meddela den åt andra? TORSTEN. omfatta den? Blir den då mera sanning, därför att andra RICHARD. fullkomligare. Nej, men därunder utvecklas den, blir rikare, Den är ju själfva lifvet, och TORSTEN. närmare. Hvad du kallar utveckling, är endast en våg som höjer sig, men vågen har icke endast höjd utan äfven djup. Ytan blir dock evigt densamma. Sådan är sanningen, uppröra till hopp eller misströstan. RICHARD. blir allt likgiltigt? Således för den, som funnit sanningen, Säg förändring, så kommer du sanningen Ser du, där har du dömt dig själf! lifvet är utveckling. den eviga, oföränderliga yta, som passionerna 57 TORSTEN. Böljeslagen blifva likgiltiga. RICHARD. afsäga sig all glädje, all skönhet, allt som har något värde i lifvet? TORSTEN. se'n har allt detta icke längre något värde. Då man väl förlorat det, märker man, att man Nå ja, sanningen är dyrköpt, men Således, för att finna sanningen måste man egentligen icke har förlorat något alls. Men däremot har man vunnit något, den största, den enda lyckan här i lifvet: friheten. RICHARD. hur du själf bundit dig till händer och fötter lifvet?
Om Disk., i st. f. all inlåta sig i resonnementer om de olika arterna af höler, till R. St. framlagt ett förslag, innehållande föreskrift huruvida ifrågavar. böter borde förvandlas, och i sådant fall sättet hvarpå detta hör ske, så hade detta förslag blifvit föremål för den granskning och fastställelse, bevilln:sförordn:n hör undergå i de delar, den erfordrar K. M:s sanktion, och det hade varit önskligt, alt vid sista riksdagen en sådan granskning kunnat tillvägabringas. Derigenom att något förtydligande af bevilln:s-förordn:n icke ägt rum, har den, såsom motionären äfven visat, blifvit olika tillämpad och kommer sannolikt äfven hädanefter att sä ske, enär naturen af höterne icke är bestämd. Således skulle jag tro det hafva varit nyttigt och nödigt, att uttala en sådan åsigt, som i motionen blifvit framställd, nemi. att föreslå ett bestämdt stadgande eller uppgifva de lag-§§, hvarefter böternas förvandling skall verkställas, pä det att K. M. mätte hafva kommit i tillfälle att vid granskning af bevilln:s-förordnm äfven åt detta lagstadgande gifva Sin nåd. sanktion. Idet skick Bevilln.Utsk. lernnat saken, qvarstå de anmärkn:r, som motionären i sitt förslag framställt och man blir sannolikt nu som tillförene besvärad af klagomål vid tillämpningen af dessa §§ i beviIln:sförordn:n. Då jag emellertid förutser att återremiss icke nu kommer att äga rum, utan att U(sk:s förslag möjligen vinner bifall, har jag för min del velat uti Ståndets prot. nedlägga min reservation mot det sätt, hvarpå denna fråga blifvit af (Jtsk. behandlad. Frih. Raab: Hr von Hartmansdorff har varit tvekande, huruvida delta ärende kunde af Bevilln.Utsk. behandlas. Enligt hans åsigt erfordrar detta stadgande Konungens sanktion. Härvid vill jag fästa uppmärksamheten derpå, att Bevilln.Utskis betänk.
Men då Utskottets förslag icke går ut på att stadga någon princip för framtiden, utan blott att äska en framställning härom efter förutgående undersökning, har jag ansett och yrkat att Utskottets Betänkande borde hafva antagits sådant det var, och får härmed hos Utskotten, till hvilka jag anhåller att detta anförande må remitteras, ödmjukligen anhålla, att de icke i någon hufvudsak ändra sitt förslag om nämnde undersökning; kunnandes jag så mycket mindre ingå på den föreslagna och af Utskotten afstyrkta utsträckningen af denna revision till alla undervisningsverk, både civila och militaira, som jag tror, att första resultatet af de sammanträdande sakkunniges öfverläggningar bör blifva just förklarandet, att särskildta Elementarundervisningsanstalter för militaira Ståndet, ännu äro i alla händelser oumbärliga; hvarefter, för det ändamål sorn här afses, det icke kan bli frågan örn de öfriga Elementarundervisnings verken in - 354 Den 27 Augusti e, m. om Riket, utan endast om Universiteferne, med hvilkas spher icke blott hvarje enskilt yrkesskola , utan Afven hvarje yrke, bör sÄttas i sammanhang. Herr Liljejiräle, Guftaf: Emot förslaget om PortoFranco-frihet för Staden Wisby på Gottland med mera, begår jag få göra följande anmärkningar. Jag skall dervid bibehålla den korthet, som år mig tillständig. Jag anser PortoFranco eller Frihamnsinråttningar på Gottland, stridande emot Rikets fördel och nytta i trenne hufvudsakliga afseen. den, nemligen, Politifkt} Statsceconomijkt och slutligen commercielt. Uti politiskt afseende synes betänkligt att detta bevilja, ty en sådan inrättning skulle nödvändigt väcka ombrage hos utländska magter, och sedan inrättningen en gång kommit i ordning, med alla verkliga eller inbillade förmåner för ort och ställe, och man dessutom sökt för. vara dess bestånd med fästningsverk, blefve det onekligen en amorce för första angripande fiendtlig makt, som hade en sjöstyrka, öfverstigande Sveriges. Jag säger vidare Statsceconomijkt.
Redan uti underdånig Skrifvelse den i 3 Januarii 1770, anmälte hos Eder Kongl. Maj:t Riksens Stander i underdånighet, huru sorn de, på anförde skäl, för det Allmännas förmån, funnit både bäst och skäligt, att, då en Embetsman i Civil-Siaten uppnått 70 årsålder, honom mätte hellre tUlåtas taga afsked med hela Eönens bibehållande, än att han, blott i afseende på sin utkomst, skulle nödgas stå qvar uti Eder Kongl. Majtts och Kronans tjenst; Och uti y.te Punkten af Kongl. Förordningen den 24 Januarii 1778, angående den förbätfrade Fimbetsoch Lönings Staten förklarade Eder Kongl. Majit i Nåder Sig vilja tillåta, att en Embetsman vid Civil-Staten, som uppnått 70 års ålder samt länge och väl fjent, må få afsked, om han det åslundar, med hela Könen till dess någon annan Författning, hvarpå Eder Kongl. Majit ville i Nåder vara betänkt, kunde vidtagas, genom hvilken orklöse och välförtjente Embetsman till någon sin bergning vid Afskedstagande kunde hugnas. Enär på grund af desse Författningar, någon JCivil Embetsoch Tjenstman, efter uppnådde 7/0 år, afgått från tjensten, med bibehållande af *in Xön, har alltid den ef terträdande måst tje. Underdåniga Skrif velsera 357 na antingen utan eller ock nied en förut innehafd mindre Lön tills den Embetet eller Tjensten tillhörande Lönen, genom den från tjensten bortgångne Embetseller Tjensrnannens död blifvit ledig. I. betragtande af den mindre fördelagtiga verkan på göromålens jemna gång, som härigenom skulle uppkomma, och med öfvertygelse om nödvändigheten , att de vid hvarje Verk beståcUle