Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon tar inte af sej hårsuverniret förstår hon. (Går till bordet och fortsätter dukningen.) FANNY (trycker medaljongen till sina läppar). Nej, aldrig, aldrig! Du skall bli den talisman, som bevarar mig för allt ondt i verlden; du skall ligga på mitt bröst likt den kyliga, men välsignande handen af en döende mor, och vara som ett insegel för dörren till mitt hjerta. Kanske lefva de än i någon vrå af verlden de olyckliga, som skänkt mig lifvet; kanske ligger minnet af mig med större blytyngd på deras bröst än du, lilla blybit, tynger på mitt hjerta. Nej, vi skiljas aldrig åt, du lilla vän! Du är ju min förlofningsring med fattigdomen och med värnlösheten, men kanske ock med ... himmelen Nej, ack nej, vi skiljas aldrig från hvarandra! (Kysser ännu en gång medaljongen och gömmer den sedan vid sitt hjerta. Hon torkar hastigt sina tårade ögon vid Saras tillrop.) Nåå, står mamsell der borta och suckar, medan jag gör hennes sysslor? Se här ä' serveten bruten liksom på sin engelska. Seså, torka bort sina mörtögon nu, ty kunderna komma snart. Ja, jag ser ju glad ut nu, lilla mamma! SARA. FANNY (försöker att le). SARA. Ingen schåpighet i eftermiddag, då tullherrarne kanske komma; och om de göra henne den äran, att klappa henne under hakan, och titta henne in i ögonen, så springer inte mamsell på dörren, ty då stänger jag dörrn för henne för alltid. Nej, jag skall göra allt hvad mamma vill, bara det inte blir alltför svårt. För svårt, för svårt! Hvad ä' det, som ä' för svårt? (ropar:) Christine! Christine! Ja, go'a frun! CHRISTINE (utanför). SARA. FANNY. ANDRA SCENEN. DE FÖRRA. CHRISTINE. SARA. Hör på du, min lilla Christine, är det svårt när någon herre klappar dej under hakan? Nej, gubevars, go'a frun! CHRISTINE. SARA. Nå, gråter du, om någon herre tittar dej in i ögonen, Christine?
M:s nåd. disposition, för att användas till undsättning ål inbyggarne i de orter, som af missväxt hemsökas; men alt lill K. AI. derjemte öfverlemnas, alt om, i följd af inträffad missväxt, prisen ä spanmål stiga till en ovanlig höjd, dä nedsätta den bestämda tullen ä spanmål, utan inskränkning i den medgifua dispositionen af nämnde tullinkomst”; uti hvilket sednare tillägg äfven Frih. Cederström förenat sig. Ilr von Hartmansdorff: Jag afstår ifrån mitt förslag, emedan jag anser Frih. Cederslröms vara bättre. Härefter hemställde IL Ex. Hr Gr. o. Landtm, förstora R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s hemställan. Denna propos. besvarades med starka nej, blandade med ja, hvarpå IL Ex. förklarade, att nej öfverröstat ja. II. Ex. hemställde vidare, om R. o. Ad. bifölle Utsk:s hemställan med den af Frih. Cederström föreslagna förändring, att i st. f. orden ”lill slutet af år 1S47”, införas orden ”till slutet af det år, då Rikets nästsammanträdande Ständer derom besluta”. Ropades ja och nej. Derefter hemställde II. Ex., om R. o. Ad. behagade bifalla Hr Skogmans förslag till bifall å Utsk:s hemställan, med den förändring, att orden ”under tiden” utbytas emot orden ”intill nästa riksdags slut”. Ropades ja och nej, men härvid anmälde och yttrade sig Gr. Frölich: Om icke II. Ex. Ilr Gr. o. Landtm^ mening Den 14 Januari f. ra. 2G1 är, alt, i fall (let svaras ja till denna propos., den sednare delen af Hr Skoginans förslag må förekomma efteråt, så kan jag icke deruti instämma; ty om jag icke misstager mig, innehöll Hr Skogmans förslag, att borttaga den der clausuln om dispositionen till vissa ändamål. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, alt han icke på detta sätt uppfattat Hr Skogmans yttrande, men att likväl, sedan Gr.
När flickorna komma underfund med att man lyssnar på dem, göra de slut på debatten, hvarvid skaldestycket äfven upphör, sedan i sjelfva verket sista ordet i ämnet blifvit utsagdt. Det är till hela sin anläggning och i hvar enda detalj en lärodikt och ej ens en sådan, hvilken eger det mindre mått af poesi, som ligger i gnomerna eller i öfverraskande vändningar. Det är endast en torr och skolmessig förmaning på vers, uttänjd i det oändliga. De båda karaktererna beherrska ej framställningen, utan äro rent liflösa, tillkomna för att bättre uttömma räsonnemanget från två synpunkter. De höra till dessa stela dockor, i hvilkas mun man målat en papperslapp, full af förståndigt tal. Följden är, att de komma att sakna all individualitet och nyansering, och att hela dialogen står qvar på samma punkt och af brist på utveckling och dramatiskt lif icke förmår att i längden intressera. Liknelser användas ymnigt, men de äro ej framsprungna ur fantasins eld utan att borttappa ämnet. De äro mödosamt hopletade från hvarjehanda simpla saker, från köket och bakgården, från diverse yrken och en trivial erfarenhet, någon gång från de yttre naturfenomenen. Till på köpet hafva de blifvit matematiskt och omständligt utförda. Men ännu besynnerligare måste det förefalla oss, att de ofta äro opassande, ja, rent af oanständiga. Den populäre skalden begagnar dock den samtalston, som då flickor emellan brukades. Ehuru Lucidors rykte är för hela stycket indifferent, skola vi dock till försvar för det ofvan sagda lemna ett kort sammandrag af innehållet och dervid anföra de uttryck, som synas oss mest lyckade. Redan i inledningen begår författaren ett poetiskt misstag, i det han ej öfverlemnar poemets intryck åt framställningens egen konst eller läsarens uppfattning, utan genast i början förklarar: »Hvad Phillis säijer är full mäst Gott, men, hvad Anna säijer, bäst.» (»Al spreeckt oock Phyllis met bescheyt, Het is u best dat Anna seyt.») Phillis uttalar helt naivt sin trosbekännelse: »Hvem gifftes eij?
Här har blifvit sagdt, ali SlatsUlsk., i fråga om företrädet emelian de olika banorna, på höft fattat sitt beslut; detta anser jag orätt och ber att få fästa Herrarnes upmark samhet derpå, att de ttplysningar, som i afseende på Skånska banan kommit StatsUtsk. tillhanda, hafva varit icke allenast lika fullständiga, ulan ock vida fullständigare än de kostnadsförslag och beräkningar, som varit upgjorde i och för banan emellan Götheborg och Slockholm. StatsUisk. har således väl kunnat pröfva om den Skånska banan, åtminstone lika väl som om den Stockholm-Gölheborgska. Det är sannt, att K. M. föreslagit denna senare bana, hvilken omständighet, om ock ej andra tagas i betraktande, alltid blifver en tyngd i vägskälen för denna bana. Några berättelser om undersökningarne hafva i den Kongl. Propostn likväl icke förekommit till sina detaljer, men val förekommer en recit, som redogör för de åtgärder, K. M. låtit vidtaga i och för alta jernvägsstambanorna i riket, hvaraf synes, alt K. M. föreslagit en jernväg emellan Jönköping och Malmö på samma gång K. M. föreslagit en dylik emellan Götheborg och Slockholm, och Hr General-Löjtnanten Akrell har, på grund af topografiska undersökningar, föreslagit begge dessa bauor. Detta måtte bevisa, att StatsUisk. ej tagit frågan så på höft, som man här velat förespegla. I K. M:s Propos. yttras, att banan mellan Götheborg och Stockholm är af obestridlig vigt och bör i första rummel komma i fråga. Denna åsigt delar äfven jag, på sätt jag förut haft äran nämna, på samma gång som jag vågar påslå, all banan emellan Jönköping och Malmö måste blifva den andra i ordningen. En blick pä kartan är i delta fall uplysande för dem, som härutinnan hafva tvifvelsmål. Hela medlersta delen af landet är genomskuret af sjön Wettern, som från Jönköping sträcker sig långs Osteroch Westergöthland lill Nerike och underlättar transporten af alla de varor, hvilka från nämnda landskap kunna dragas till Malmö.
Jag tror således, att stadgandet i denna del endast borde innehålla, att B. o. Ad. i detta afseende ägde samma rätt som de öfriga Stånden, samt hemställer, att denna anmärkning må få åtfölja återremissen af betänk., hvilket Utsk. då torde omarbeta i öfverensstämmelse med en sådan min åsigt. Hr Cederschjöld: Den siste talaren har upplyst, att endast BondeSt. väljer suppleanter vid riksdagens början; hvaremot de öfriga båda Stånden lära välja sådana särskildt vid hvarje inträffande ledighet, likväl sålunda, att dessa ledamöter endast qvarstadna i Utsktn, så länge de ordinarie äro borta; och talaren har trott, att B. o. Ad. borde förfara på detta sednare sätt. Men förhållandet i vårt Stånd är olika. Vi hafva nemi. en ståndsordning, som stadgar, att electorerna icke få sammanträda förr, än efter anslag; och derigenom förorsakas alltid längre uppehåll. Frih. Boye har sagt, att 79 §. Biksd.-Ordn. skall lägga hinder i vägen för val af ifrågavar. suppleanter. Han har till stöd härför fästat sig vid förra delen af <j.; men han har förbisett den sista delen deraf, som säger: ”B. o. Ad. ställe sig i dessa sednare fall Bidd.-Ordn. till efterrättelse.” Det beror således på Bidd.-Ordn., och jag kan deri icke finna något hinder för B. o. Ad., såväl att utse suppleanter, som att förrätta detta val på en gång och vid riksdagens början. Jag vill dock nu göra en modification i min motion, den nemi., att B. o. Ad. icke må välja sina suppleanter för Utsktn förr, än efter motionstidens slut, då Ståndet gemenligen är talrikare. Gr. Cronhjelm, Otto Aug.: Att B. o. Ad:s betydenhet år från år, decennium från decennium, minskas, och att detta just sker i samma mån, som de öfriga Ståndens public spirit tilltager, är en sanning, sorn vid många till - Den 4 Juli. *55 fällen röjer sig.
I sammanhang härmed syntes böra bestämmas, att påföljden drabbar de styrelsens ledamöter, hvilka antingen genom beslut eiler genom underskrift i afhandlingen ingått. § 9. Uti denna § söker roan att bevara borgenärernes rätt, så att tillgångar» till gäldande af bolagets skulder, må finnas. Stadgandet i denna syftning är likväl sådant, att anledning till vidlyftiga och invecklade rättegångar kan uppstå samt att ringa eller ingen säkerhet syntes genom detsamma vara vunnen, ty någon kontroll eller ansvarighet derför, att de tillgångar, bokslutet upptager, verkligen hafva det värde, som deruti utsattes, är icke föreskiifven, så att detta värde vid skeende realisation kan mer eller mindre understiga det i bokslutet för hvarje serskild post och för det hela upptagna, utom det att poster kunna vara, å ena sidan, bland tillgångarne inberäknade, hvilka under denna benämning rätteligen icke höra, eller ock, å andra sidan, bland skulderne uteslutne. Deremot och i öfverensstämmelse med den åsigt, som i anmärkningarne vid 5 och 6 §§ af förslaget blifvit uttalad, syntes det vara bolagets oeftergifliga pligt att, utan afseende på sättet, huru bokslutet uppgöres och det resultat, deraf sig visar, bålla bolagets borgenärer tillhanda hela det i bolagsordningen bestämda aktiebelopp och följaktligen i Jagen böra införas sådane bestämmelser, som, för det i deuna § förutsatta fall, finnas nöidiga till betryggande af bolagets borgenärers härunder beroende rätt. För sådant ändamål borde det förbjudas bolagsmännen att, förr än bolaget upplöses och alla dess gällande skulder blifvit godtgjorda, af tillgångarne verkställa utdelning annorlunda, än emot ställande godkänd borgen för återbäringsskyldighet, i den händelse en sådan skyldighet för betäckande af bolagets skulder, motsvarande hela beloppet af dess i bolagsordningen bestämda aktiekapital, kuude blifva af nöden; äfvensom det stadgande meddelas, att Kongl. Maj.-ts Nåd. Proposition, N.-o 56.
I hvilka fall Justitie-Ombudsmannens embets-åtgärd varit ifrågasatt, men han ansett den icke höra ega rum, visa hans af Utskottet granskade diarier och registratur. Det är härvid för Utskottet en tillfredsställelse att kunna för Rikets Ständer tillkännagifva, det Justitie-Ombudsmannen i allmänhet synes hafva utgått från den högre synpunkt, hvarur hans åklagarekall torde böra uppfattas, samt, utan att underlåta beifrandet af sådana fel, som bort föranleda till hans embets-åtgärd, ådagalagt all den hofsamhet, som med hans embetspligt varit förenlig. Hvilka brister eller skenbara motsägelser än må förefinnas i redaktionen af den för denne embetsman utfärdade instruktion, — brister, som i den till riksmötet afgifna allmänna redogörelsen blifvit antydda, — så synes dock så väl instruktionens som grundlagarnas andemening vara deruti klar, att. föremålen för Justitie-Ombudsmannens åklagaremakt hufvudsakligen endast äro sådana fel, som hota att rubba sjelfva grundvalarna för samhällets moraliska lif eller störande ingripa i det allmänna rättstillståndet Till beifrande af den tillfälliga ovarsamheten eller bristen på nödig uppmärksamhet, äfven om en sådan förseelse försenade att tillrättavisas, torde ett väktarekall, sådant som Justitie-Ombudsmannens, ej böra användas. Det synes vara med ledning af sådana grundsatser, som den nu varande Justitie-Ombudsmannen i sin berättelse yttrar: »Gäller en vid granskning af 4 Lag-Utskottets Utlåtande M 4. fångförteckningarna förekommen anmärkning ett oriktigt domslut, hvarigenom likväl endast en eller två dagars fängelse blifvit utöfver hvad vederbort ådömdt den, som eljest på lagliga skäl varit i häkte insatt, har jag, äfven om sådant inträffat med fängelsestraff vid vatten och bröd, så snart klagan af den förorättade icke varit anmäld och felet af ovarsamhet synbarligen tillkommit, trott mig kunna låta bero vid en sådan min erinran om förhållandet, hvarigenom den tilltalade blifvit gjord uppmärksam på det begångna misstaget.
I detta afseende får jag här lemna den uplysning jag helt nyss af en värd ledamot inom detta Stånd erhållit, nemi. att Vägoch Vattenbyggnads-Styrelsens Utlåt, ingafs till K. M., äfvensom att samme ledamot läst det af Frih. Klinkowström saknade Utlåt, af K:s Befh:de, hvilket innehållit ett tillstyrkande. Jag kan för öfrigt icke föreställa mig möjligheten deraf, att en sådan delegation af R. St., som StatsUtsk. skulle hafva Den 29 Juni e. m. 509 tillstyrkt detta anslag, så framt icke alla nödiga uplysningar stått till dess disposition. Slutligen får jag förklara, att då jag tillstyrkt detta anslag, jag icke dervid varit ledd af några andra sympathier, än för industrien, här representerad af rikets första manufaktur-stad. Hr Montgommerie, Rot). Nils Germund: Oaktadt det, föga smickrande videtur, sorn Statslitsk. erhållit af en värd talare, så har dock StatsUlsk. hittills i allmänhet haft alt glädja sig af R. o. Ad:s bifall till de flesta af dess förslager, och det torde deruti få söka tröst för de anmärkmr, som af någre ledamöter här blifvit riktade emot Utsk:s Betänk. För att icke förlänga discussionen, vill jag endast förklara, att jag inom Ulsk. tillstyrkt det ifrågavar:de anslaget, emedan jag anser det ganska val kunna försvaras. Jag kan likväl icke underkänna vigten af de skäl, som tala för ålerremiss; och vill således icke motsätta mig densamma. Propos. till bifall å förevarrde punkt blef härefter framställd, men besvarad med starka Nej, blandade med Ja, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge de gjorde anmärknme föranleda till återremiss, samt efter denna propos:s besvarande med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, förklarade sig härvid hafva funnit Ja öfvervägande. 4 3: de punkten. Hr Fåhraeus, Olof Immanuel:
A werhoffste Sterbhuset i Hani, burr, och önstade Herr CominereeRådet i öfrigt en rymligare tid för acc taga närmare kännedom af amner, innan Herr Commerce-Rådet kunde sig deröfwer yttra. Herr Commerce-Rådet och Riddaren Wegelin uvplaste fästande anförande till Protokollet: Wid det förleden gårdag meddelade förslag lill StåtsUtskottets Betänkande i anledning afsKongl. Majus Nådiga Proposition, rörande Rikets Utländska gäld, ar, i min tanke, åtskilligt att anmärka. — Del innefattar hufwudsakeligast följande: i:o Da den tunga bekännelse mäste göras, att Riket icke kan betala sin Utländska Gäld, anser jag nödigt, att denna Mstoltets uppgift, styrkes omständeligare. Om Utskottet specificerar hwad till betalande af de flere ärs upplupne Räntor och förfallne Capital. afbetalningar, som nu gängse Coursec erfordra, och dermed wisar, att en sa stor Bewillnings-Summa sorn beloppet af denna betalning, sammanlagt med hwad för öfrigt genom Bewillning dör fyllas, nu omöjeligt kan utgöras, och a en annor sida förer Riksens Ständers uppmärksamhet äfwen pä den omständigheten, att, om Swensta Folket ock ägde tillgångar till defie betalningar, i Landets eget mynt, saknas uti Handelns nu warande inskränkta förhållande, den waxel,tillgäng fom dertill erfordras; sä stall hwar och en som kan och will gransta, genast finna att werkställigheten i bada defie afseenden, möteS af oöswerwinnerliga hinder. Jag hemställer pä detze skäl, till Högloft.
Hvad slutligen beträffar motionärens anhållan, att det måtte få bero på egarnes af de till Wisingsborgs kungsgård dagsverks-skjddige 47 hemman eget godtfinnande, att antingen utgöra dagsverken in natura elier lösa dem med penningar efter enfjerdedel af markegångspriset, så anser Utskottet, i öfverensstämmelse med hvad här ofvan blifvit anfört, i afseende på äskad förmedling å hemmanen på Wisingsö, något serskildt yttrande öfver denna motionärens anhållan icke elford ras. Stockholm den 11 Juli 1848. Ank. till Exp.-utsk de 1 11 Juli, kl. 6 e. m. Memorial, angående slutligt bestämmande af arfvodet för den hos Utskottet anställde Kamrerare. Uti sitt under N:o 126 afgifna utlåtande, rörande aflöningen förden hos Riks-stånden och Utskotten anstälde tjenstemanna-personal och vaktbetjening, bar Stats-utskottet, beträffande den hos Utskottet tjenstgörande kamererare, hvilken under tiden uppburit i förskott 80 r:dr i månaden, 6 Stals-Utskoltels Memorial,N:o 2S7. förklarat sig vilja närmare riksdagens slut föreslå det belopp, bemälde kamrerare skäligen borde tillerkännas; och som nämnde tidpunkt numera snart torde vara att emotse, bar Utskottet, med hänsigt till beskaffenheten af de kamreraren åliggande göromål samt den omtanka och noggranhet, sorn dervid, serdeles hvad riks-statens upprättande angår, erfordras, funnit sig böra hemställa, att aflöningen för bemälde kamrerare må bestämmas att, i likhet med hvad för notarierne inom Stats-utskottet blifvit medgifvet, utgå med fyra riksdaler banko om dagen, räknadt från och med antagningsdagen samt efter afdrag af hvad kamreraren redan förskottsvis uppburit och med iakttagande af de i afseende på aflöningen för Riks-ståndens och Utskottets kanslier i allmänhet meddelde föreskrifter, från Riksgälds-kontoret utbetalas. Stockholm den 11 Juli 1848.
Arfslagarne utgöra den vigtigaste af alla samhällsfrågor; det fordna Grekland stoltade med tvenne lagstiftare Solon och Lycurgus: vi äro lyckligare, vi hafva 23 uti ett enda Stånd, det icke mest upplysta af de fyra, hvilka alla tro sig mäktige att behandla den vigtiga frågan; liksom vi der funnit 33 lagstiftare, som med lika vishet yrkat husbehofsbränningens drifvande hela året om med så godt som ingen skatt! Om den af den nya arfslagen följande större styckning af hemmanen går lika fort här som i Frankrike, så kommer inom 40 år det ännu välbergade BondeSt. att ersättas af utsvultne proletärer, eller för att nyttja ett af den liberala sidan mera godkänt ord, af utsvultne trashankar, hvilka, sittande på en åttiondedels eller hundradedels hemman, med flyttpannan framföre sig och oragifne af hungrande barn, som icke ens kunna sin aftonbön, till ersättning för delta elände komma att, enligt personlighetsprincipen, erhålla den medborgerliga rättigheten att välja en annan trashank, att stifta lagar i den rent democratiska representationen, med hvilken man vill lyckligtgöra del Svenska folket. En icke aflägsen framtid skall utvisa hvem som handlat mera för Svenska folkets bästa, den som tillstyrkt, eller den som afstyrkt denna lag. För min del öfverlemnar jag i detta afseende med fullt förtroende minnet af mitt namn till framtidens dom. Många ledamöter hördes härtill yttra bifall. Frih. Cederström, Claes Rudolph: Då jag i denna fråga har begärt ordet, har det icke skett af den anledn., som skulle jag förmätet tro, att jag af mig sjelf skulle kunna i detta ämne anföra något, som kunde bestämma R. o. Ad:s beslut. Utom det att jag hänvisar lill de prot., som utvisa huru denna fråga vid sista riksdag inom detta Ständ på ett grundligt sätt behandlades, och derefter pä ett, efter min öfvertygelse, lika så klokt som rättsenligt sätt afgjordes, anhåller jag att för Ståndet få uppläsa de offentligen yttrade åsigter, dem en utmärkt rättslärd, Professor Schlyter, för några år sedan vid Upsala Universitet, i ämnet framställt.
Blifwer nägon Riksdagsman under pästäende Riksdag eller under dep resor till och frän Riksdagen med ord eller gerning ofredad, sedan han tillkännagifwit, att han i sädant ärende stadd är, eller ock efter Riksdagen pä »våldsamt sätt, i och för Riksdagsgöromälcn antastad, dä skall sädant säsom Edsöresbrott anses och straffas. Skulle nägon enskild man eller nägan corps eller menighet försöka att wäldsöra Riksens Ständer eller deras Utskott eller enskilde Riksdagsmän, eller störa friheten i deras öswcrläggningar och beslut, ware sädant, jemnlikt Regeringsformens 1I0Z, anscdt som förräderi, och antomine pä Riksens Ständer, att slika förbrytelser i laga ordning beifra läta. 8 77. Ej mä Riksdagsman kunna under tilltal ställas eller sin frihet beröfwas för desi gerningar och 140 Expeditioner till Riks-Ständen. yttranden uti Niks-Standen eller något Riksens Ständers Utskott, utan att det Stand, till hwilket han hörer, sädant tillåtit genom uttryckligt beslut, deruti minst fem sjettedelar af Ståndets wid omröstningen in pleno tillstädes warande Ledamöter instämt. Men öfwerfaller någon inom Ständ eller Utskott den andre med hugg och slag, eller nyttjar emot honom wapen, hafwe den angripande förwerkat lifwet; och mä han, utan att widare njuta Riksdagsmannaskydd, till behörig Domstol öfwerlemnas. Beskylles Riksdagsman för någon grof missgerning, ma han ej i häkte kunna inmanas, förr än, efter anställd ransakning, Domaren sadant skäligt pröfwat. Ej mä Riksdagsman häktas för mindre förbrytelser eller för skuld insättas; ware dock hans egendom ej fran laga utmätning frikalla!). Icke eller kan någon Riksdagsman fran annan Ort, medan han för Riksdagens stull sig ä Riksdags-Orten uppehåller, utom i ostvan omförmälde swarare fall, dragas derstädes för Rätta, med mindre han sökes för gäld, som han under den tiden sig der äsamkat.