Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Där har man de små ekipagen, förspända med getter, där har man karusellen, gungorna, mannen som kan trolla, och sist Guignol, den oemotståndlige fader Guignol, rodockan af ålder, som alltid äger sin publik af gatpojkar, af sysslolöst tjänstefolk och af barn. I den nya eleganta teatern i Tuileriträdgården, där man får titta på honom inför ett brädskrank, som svartsjukt afstänger alla dem, hvilka icke kunna betala, slår han dock oftast sitt hufvud i väggen inför tomma eller halftomma bänkrader; — det är icke så man vill se honom, det är i det fria, där ett rep skiljer dem, som ha råd att ge ut två sous, ifrån de andra, men där ingen är utestängd. Föreställning efter föreställning stå de där, de sysslolösa, hvilkas tid icke är pengar — alla de platssökande, som komma från kommissionskontoren, och gaminerna, hvilkas fröjd det är att drifva. Och genom denna lefvande massa tränga sig barnen med sina bonner eller med pappa och mamma, hvilka ibland bevarat förmågan att skratta lika godt som de små, när Guignol utdelar slag till höger och vänster med den oundvikliga käppen, som slutligen dansar på hans egen rygg. Ty hur äfventyret än växlar, beroende på rikedomen af dekorationer och frodigheten af de respektive teaterledarnes fantasi, förblir slagsmålet föreställningens eviga intresse, liksom det öfverallt och alltid är Gavroche, parisergaminen, som öfverlistar domaren, gendarmen och själfva pappa Guignol och som med aldrig svikande fintlighet förstår att undvika hugg och slag. Han är favoriten, och när han befinner sig i klämman, när hans pappa är på jakt efter skälmen och frågar, om då ingen vet, hvar han kan vara, är det hundratals små röster, som skrika » nej ». Och hur förtjust är man icke, när bytingen tages i förhör af domaren eller gerdarmen oeh svarar » ja, nej » på alla frågor, tills ransakarna 6 Ufråntor fJJ;.! *: ' AL. Ill I 5 &amp; J J 5 kr. A R 9 1 R Q 7 A
Famillens underhåll 5 se Anslag 81.. Förslag, Expeditions-Utskotlets, till underdåniga skrifvelser; se Svar. 'Förslags-anslag ; se Reseoell Tractaments-penningar; Riksgälds-Contoret 38; Anslag 65. Förstärkning ; se Banco-Fonderne. Förstärkt Constitutions-Utskott: om Ledamöternas antal; se Riksdags-Ordningen §• 73. För sv ars-Verket: anslag dertill; se Anslag för en gång a% t) förändrade organisationer tili in skränkning i kostnaderne derför w de dertill vid sista Riksdag anvi sade medel 5 se Berättelse, Statsutskottets, om Riksgälds-Contoret pag, 17. 9i angående verksälld granskning af dessa medels förvaltning , , , , dito dito dito Försäljning till slatte; sc Ekplantering; Adelsfanel)Ostallen; Skatteförsäljning. Försäljnings-provision; se Utmätt Fastighet. Förteckningar; se Brott. Förvaltande Verken j se Rikshokslutet. Förvaltningen af Sjö-Ärentlena> se Hufvud-Titel, 4* dito dito granskning af dess räkenskaper; se Granskning 5,19, 60. dito dito om dess uppplös ning och göromälens öfyerflyttning på Krigs-Collegium , Svar på återremiss ,,,, Förvandling; se Ensaksböter. ^ Föräldrar; se Barn. G. Gardes-Regementenas lönereglering; se Anmärkning 7; Frågor 5; Anmälan 65; Anslag 32; HufvudTitel, Tredje.
Fråga är sålunda blott, att på eli annat sätt ordna den skyldighet de för närvar, äga, och då alla äro ense derom, alt de länsvis inrättade brandslodsbolageu böra anses förmånligare och på riktigare grunder byggde än de små, nu existerande, så vore väl icke skiil alt förneka de förre en för del, som de sednare åtnjuta. Jag anhåller således om bifall till Ulsk:s betänk., endast med tillägg af ett ord, som förmodligen genom misskrifning eller tryckfel blifvit ur detsamma utelemnadt. Förslaget lyder nemi.: ”att derest Directioncn för brandstodsbolag, som är af Konungen stadfästadt, före den 1 Augusti låter etc. etc.” Der borde väl hafva stätt: årligen före den 1 Augusti, emedan det eljest skulle blifva en lag, som gällde blott för ett enda fall. Hr Gripenstedt, Joli. Aug.: Jag är lill alla delar förekommen af den siste värde talaren, och anhåller blott att fä med honom instämma. Ilr Fåhraeus: Det är en sanning hvad Gr. Mörner anfört, alt kronobetjening?:: redan genom förut gällande författning är förbunden att utan ersättning uppbära brandslodsmedel. som enligt allmänna lagen utgå. 1801 års K. br. omtalar ett sådant åliggande, men detta bref, som endast är ett upprepande af 1727 års K. resol. uppå allmogens besvär, ålägger icke kronofogdar och häradsskrifvare della bestyr ovillkorligen, utan alternativt med fjerdingsman, eller nämndeoch synemän. Jag ber likväl att härvid få fästa uppmärksamheten på tvenne omständigheter, nemi. att förslaget afser redovisandet af icke allenast brandstodsersättningar, till betäckande af förluster för inträffade eldsvådor, ulan äfven bidragen till bolagens förvaltningskostnad, och att det är en betydlig skillnad ali uppbära medel lill ersättande af inträlfade skador inom eli helt län, 180 Den 9 November e. m. jin inom ett härad. Det är klart, att besväret med denna uppbörd blir desto drygare och mera tidsödande, ju större och vidsträcktare inrättningen är.
Ett annat sätt att tillwägagä skulle, i stället att fortskynda Riksdags ärenderneS gäng, hafwa uppehälle? deni, dä de Utskotts arbeten, som hittills blifwit oafbrutit fortsatte, derigenom skulle upphört och säledes hwad som omngängligen borde göras, blifwit tills widare uppskjutit. Dä Utskottet säledes icke kan Riksens Ständer föresiä att antaga nägondera af de ofwannämde motioner, fär det deremot utbedja sig att fä fästa RiksénStänders uppmärksamhet pä möjligheten att fortssynda ärenderneS gäng; pä wigten dera! att görande företagne inom den tid, dä hufwud. frägan för Riksens Ständers sammankomst möj. ligen kan »vara afgjord. I detta afseende fär inskottet äberopa sitt redan under den 18 sistNone Augusti afgifne »vördsamma rttlätande och ultika erkänna, att Riksdagsmannen Oxelberg o'»nämt vägra ytterligare utwägar som bäds förtjena uppmärksamhet och iakttagande. Sädane äro de Expeditioners päskyndande, fullkoin. vande och underfkrifwande, som skola uttrycka Riklens Ständers Beslut, de »valförrättningars .'verkställighet sorn uti 96, 97 och roz §. §. af Regeringsformen saint uti 66, 67 och 68 §. §. af Riksdags. Ordningen de Respective Ständer» »vid hwarje Riksmöte äligga, och ändtligen be. Käinmmandet af de summor och Mgängar som för Statens behof oumgängligen erfordras. I afseende pä »valförrättningarne har Utskottet sig bekant, att Riksens Ständer, i anledning af der. em »väckt fräga hos Högloft.
Nionde HnfvudTiteln. Åkerbruket, Handeln och Näringarne i allmänhet Landtbrukslnstitutet å Degeberg S:r Tionde JIufvudTiteln. ClerecieStaten Lappmarks Ecclesiastik Verk S:r Förut utgående af Ofverskotten å StatsVerkets Inkomster. Förut utgående af annan HufyudTitel. Då härifrån vidare afräknas hvad som förut utgått af Öfverskolterne å StatsVerkets Inkomster, men nu Blifvit föreslaget till uppföring å Stat 576,09G: 3. 4* och hvad bland ofvanstående förhöjning motsvaras af inflytande högre inkomst • 48,722: 28. - 407,610123j 6j | — |- 421,818: 31. 4. blifver återstoden tillökt utgift för StatsVerket. 42,727: 4o. 2. netto verki STOCKHOLM, tryckt lios Johan Hurberg, 1834- Stats-Utshotiets Utlåtande N:o go. i N:o 90. Ankom till Exp.-Utsk. d. 16 Maji kl. 11 f, m. Utlåtande, i anledning af väckt fråga, om förändrade organisationer till inskränkning uti kostnaderne för Rikets försvarsverk. » (IJ. A.) XJli en till Stats-Utskottet remitterad motion, liar Herr Petre, Th., yrkat, att antingen bägge, eller åtminstone ettdera af Gardes-Regementena till fot, samt Wermelands Fältjägare-Regemente, måtte, i den mon, sorn manskapets capitulationstid tilländalöper, upplösas. Skälen dertill äro uti motionen utvecklade på grund af två enkla sattser, den ena, alt Beväringsmanskapet bör, så vida medel genom klok hushållning omsider kunna anskaffas, på ett ändamålsenligt sätt organiseras till tjenstbarhet vid förefallande behof, och den andra, att den för landet så kostsamma Indelta Armeen, bör, under fredstid, till vinnande af erforderlig öfning, compagnievis inkallas lill Garnisonstjenst i Stockholm.
Skulle intet anbud erhållas, eller de gjorda anbuden, med afseende å förhållandena i orten, befinnas oskäliga, eller ock bland erhållna anbud intetdera anses medföra tillbörlig säkerhet, bör Kongl. Maj:ts Befallningshafvande antingen låta anställa ny entreprenad-auktion, eller ock vidtaga annan åtgärd för skjutsbefordringens besörjande tills vidare för så billig kostnad, som må kunna betingas, med rättighet att höja skjutslegan, dock ej utöfver 1 R:dr 50 öre så i stad som å landet. § 38. Önskar enskild person vid bipostväg tillvägabringa anstalt för resandes befordran, bör ansökning derom göras hos Post-styrelsen. Till ej nämnde Styrelse å den ifrågavarande väglinien dylik anstalt i sammanhang med postbefordringen för Statens räkning inrätta, då må Styrelsen icke ega att ansökningen afslå. Tillstånd till sådan enskild befordringsanstalt, bör dock medgifvas endast för viss efter omständigheterna lämpad tid. Enskild person eller bolag, som erhållit tillstånd att vid bipostväg hålla befordringsanstalt, åligger, ej mindre att å hvarje åkdon, som dertill begagnas, utan ersättning medföra en breflåda för emottagande af obetalda eller med frimärken försedda bref, samt, genast efter ankomsten till nästa postexpedition, låta dit aflemna densamma, än äfven att annan brefpost, om Post-styrelsen det äskar, mot skälig ersättning befordra. Sammans. Statssamt Allm. Besvoch Ekon.-TJtsk. Kostnaden för befordringen å så väl postvägar, som bipostvägar. § 39. All den kostnad, befordringsanstalterna å postvägarne kunna komma att medföra, åligger Statsverket att genom Post-styrelsen bestrida. § 40. De ersättningsbelopp, som, i följd af upprättade kontrakt om skjutsningens bestridande å bipostvägarne, skola till entreprenörerna derstädes utgå, bekostas jemväl af Statsverket och utbetalas genom Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, som äfven besörjer om uppbörd af de kontanta afgifter, till hvilkas erläggande tilläfventyrs entreprenörer vid en del stationer kunna sig utfästa. § 41.
75863) OM HUSFÖRESTÅNDARINNA önskar ett bättre fruntimmer plats hos ungkarl eller änkling eller i familj där fru finnes. Finnes barn, utlofvas öm och moderlig vård. På lön fästes mindre afseende än på ett bildadt hem. Svar till » A », Värmlands Björneborg. (S. T A. 55958) S NG, BILDAD FLICKA önskar komma i linare familj för alt lära hushåll; är musikalisk samt kunnig i franska och tyska språken. Svar torde godhetsfullt adresseras till » Maggy », Kinna p. r. (107) U NDERVISNINGSVAN LÄRARINNA söker plats i familj på landet för att lä- sa med nybörjare. Idun Fredagen den 4 maj 1888. B yr å: Redaktör och utgifvare: endast 1 krona för qvartalet. postarvodet kostar inberäknadt. Ingen lösnummerförsäljning! Träffas ä b y r å n k l. Allm. Telef. l:sta årg. TTtgfifniiig-sticl: hvarje helgfri fredag. mönstertidning. Prenumeration sker: I I landsorten: a postanstalterna. Vi U i on uanDe otg o m, o l^itD, j a g j^ot otoD Det tiPPa ^PinRa ogonfla » let Det j^ög oom ePD g e n o m Det — n \ ilt t DaPittng gen Jrietla: " i ttjWt » j&gt;toj-3 oc ?v aPP ft-jWtA » m a t t a, Dei f a g en. » aftnaD t Det o g o n p a t, » om fiuaate, fj-uÄate 0, a n JiimPen uat!
Vi ock, vid pröfning af hvad sålunda förekommit, funnit godt att ifrågavarande förslag i Nåder gilla, utan annan förändring än att, då i Artilleri-Afdelningens förslag, till uppförande af ett Verkstads-hus vid Carlsborgs fästning, endast upptages 9,000 R:dr, men uti innevarande års af Oss i Nåder fastställde Arbetsplan för Fästningsbyggnaden blifvit för berörde behof påräknade 10,000 R:dr, V.i äfven funnit denna sistnämnda summa böra uti detta års Artilleri-Stat uppföras, hvarigenom en tillökning uppstår af 1,000 R:dr; kommande, till följe häraf, de anslag, som för nu förevarande Stats-reglering erfordras, att utgöra: För Utrednings-Afdelningen: Ersättning för utan anslag bestridde utbetalningar år 1837 R:dr 5,653: 20. - för 1838 års behof För Artilleri-Afdelningen: Ersättning för utan anslag bestridde utbetalningar år 1837 R:dr 5,741: 28. io. För 1838 års behof För Fortifications-Afdelningen: För 1838 års behof R:dr 50,000: Ersättning för förskjutne medel till inköp af Sjöstedtska Egendomen å Ladugårdslandet . „ 1,000: 51,000: Tillsammans Då likväl de härtill befintlige tillgångar endast utgöras af Riks-Statens årliga anslag för Edra Depar tementer R:dr 696,000: samt influlne Auctions-Medel för vid Eder Utrednings-Af delning försålde effecter „ 3,000: 699,000: Uppstår en brist af R:dr 10,790: 18. 3. I afseende härpå har
» Julje — säg uppriktigt — hvem tycker du är störst, Oelenschläger eller Tegnér? » Ingeborg hade fått sin vän från fönstret med en energisk knyck. » Kjsere — Oelenschläger, » sade Julje. Det kunde nu icke ens vara tal om saken. » Ja, men vi ha också många stora namn — Bellman » » Hvad är det nu för vackert hos Bellman? Jag tycker han är simpel. » Julje tyckte han var simpel! I skolan kallades det för humor. Ja, Ingeborg förstod sig inte riktigt på det själf. » Och i våra dagar, » sade Julje, » har ui kanske någon, som skrifver som Drachman? » Nej, det måste Ingeborg medge; här fanns ingen, som skref som Drachman. » Läs upp något, » bad hou. Hon kunde gått där i evighet och hört på. Med versens klang i sina öron läste hon mekaniskt: » A. P. Wallberg, skomakare » öfver en liten skum butik, sökte hon ovillkorligt innanför den mörka rutan en arm, som drog ut en becktråd, och ett stort tofvigt hufvud, som böjde sig ned öfver eu stöfvel. Skomakaren hörde till sitt fönster liksom en tunna surt dricka hörde till Hummerbergs butik, och denna tunna skulle läcka, så att det blef en mörk pöl på förstugans ruttna bräder, och klinkan skulle skramla på den gamla dörren, när någon gick ut och in, annars var det inte som det skulle vara. Denna butik med sitt förråd af flott och bröd, sin dekoration af karameller och grifflar med papper om i två glas på fönsterbrädet var så indränkt med gammalt dricka, att Ingeborg trodde själfva dörren skulle smaka sur, om man bet i den. Och det hade hon gjort, bara ingen sett det. Hvar gång hon gick förbi, ryste hon för detta dricka och detta balfruttna trä, men hon mattade med tänderna.
Men i detta fall stadgar Utsk., alt om tre Ständ godkänna, men ett Stånd underkänner, så skall votering ske i förstärkt Consl.Utsk. Jag vill nu icke närmare fästa mig vid dessa voteringar i förstärkt Consl.Utsk., rör:de hvilka jag till en viss grad inslämrner med den siste värde talaren; ty jag anser verkligen grundlagsförslag vara alltför vigtiga för att derom kasta lott; men jag tycker, att dä ett förslag liar tre Stånd för sig, och dertill Utsk., samt blott ett enda Ständ emot sig, sä bör sådant vara tillräckligt, och någon votering i förstärkt Utsk. icke komma i fråga. Förslaget är ju derföre icke antaget, utan fordrar ändå vid nästa riksdag alla fyra Ståndens bifall. Nu återstår alt betrakta saken, i händelse två Stånd stanna emot två. I sådant läll ber jag få fästa uppmärksamheten pä förhållandet i 1809 års grundlag. Dess 56 § innehåller huru ärenden i allmänhet skola behandlas, då de från Ulsk. återkomma, men innehåller ingenting särskildt för grundlagsfrågor. Deremot utgör den 81 § eli undantag ifrån den 56, hvarigenom särskildt stadgas huru med grundlagsfrågor skall förfaras, och denna § lyder, i hvad den rörer denna sak, på följande sätt: ”Const.Utsk., hvars pligt det vara skall att grundlagarne granska, äger rätt att hos R. St. föreslå de ändringar deruti, som det anser högst nödiga eller nyttiga och möjliga att verkställa. R. St. må icke å den riksdag, dä Ulsk. någon sådan ändring föreslår, ulan först å den nästföljande derom besluta.” Således berodde det, enligt denna §, på Consl.Utsk. all framlägga förslag, hvilket, om det också af alla fyra RiksSt:n underkändes, likväl skulle hvila till nästa riksdag. Den siste värde talaren har sökt visa, genom åberopande af moliverna till denna grundlag, att 1809 års Const.Utsk. haft någon annan afsigt, än den, som synes i Reg.F:s 81 §.
Landtbruks-akademien ingifna, sakrika och omständliga årsberättelse, flera andra dylika arbeten af större vigt och omfattning blifvit på vederbörande jordägares egen bekostnad verkställde, hvaribland det torde tillåtas mig att underdånigst omnämna, hurusom i Blackstads socken af Södra Tjusts härad, medelst en kanal af 7,000 alnars längd, 8 alnars bredd och 3 alnars djup, två sjöar blifvit uttorkade och odlingsbar mark vunnits till en vidd af flera hundra tunnland, deraf två tredjedelar redan år 1843 voro odlade; att i Stranda härad och synnerligast inom Döderhults socken omkring 300 tunnland ny åkerjord erhållits genom sjöaftappningar, dertill på ett ställe erfordrats en 30 famnar lång och 11 alnar djup sprängning genom ett berg; att i Hvena socken af Sefvedes härad 100 tunnland sjö och mossjord utdikats, deraf en del redan blifvit odlad, och att inom Ölands Södra Mot det blifvit beräknadt, att de under loppet af 20 år verkställde nyodlingar ökat den öppna åkerjordens rymd med 6,500 tunnland. 14 Angående åkerns brukningssätt täcktes Eders Kongl. Maj:t nådigst tillåta mig att här intaga livad derom, i nyssnämnde af Hushållnings-Sällskapets vice Ordförande afgifna berättelse, finnes på ett fullständigt och upplysande sätt omförmäldt, så lydande: »I de delar af det långsträckta länet, som gränsa till Östergöthland, och som, »lika med denna provins, äga hufvudsakligen lerjord, nyttjas i allmänhet tresäde. Så »är nämligen förhållandet i större delen af Tjust. I öfriga delen af länet med Öland »nyttjas allmänt tredingsbruk utom på södra delen af Öland, der den goda jorden »måste lemna 3, 4 till 5 sädesskördar efter hvarandra emellan hvar gång den trädes. »_ Detta i allmänhet och hos allmoge. Likaså kan man i allmänhet antaga, att på »de flesta herrgårdar vexelbruket antingen redan är infördt eller på väg att införas.
”Nu har ni sett hela herrligheten, på tvenne små vindskamrar när.” ”Jag finner det icke så rasande, kära Herrman,” försäkrade hans hustru. ”När jag nu gått igenom alltsamman, inser jag, att det med litet arbete och möda kan bli rätt bra. Var viss, min gubbe, att innan kort skall du icke känna igen det gamla rucklet.” ”Det tror jag visst, kära Elisabeth,” försäkrade löjtnanten, hjertligt förnöjd. ”När din hand får styra och ställa, vore det väl f-n om jag sedan skulle känna igen det här skräpet. Nej, jag är öfvertygad, det jag kommer att se allt med andra ögon hädanefter; och så vet jag ju, att vår lilla Hilda kan göra trefligt hvart hon kommer.” Och häruti hade den gode mannen rätt; ty följande aftonen, då man väntade pastor eller magister Wallinder, såsom han allmänt kallades, stod salen så skurad, fejad, blomsterprydd och ren, som en midsommarsbrud. De från staden medförda gardinerna, så hvita och nystärkta, voro smakfullt uppsatta, och framför soffan, med brunt bombasinsöfverdrag, mammas egen gamla, kära soffa, stod det välkända thébordet, med de äkta kopparne, som varit med sedan Hildas födelse, och, vid den stora auktionen på det öfriga lösöreboet, inropades af professorn för Hildas räkning. Från midten af bordet lyste så inbjudande en fin videkorg med färska kringlor, bakade af Hildas egna vackra händer; ty, långtifrån att hvila ut efter resans besvärligheter, hade hon varit uppe redan klockan tre på morgonen, och styrt och ställt om allt; men också hade hon den tillfredsställelsen att se allting i någorlunda ordentligt och trefligt skick. Klockan var redan sex på aftonen; Hilda satt vid det ena fönstret och sydde på löskragar åt pappa; men vid hvart tredje styng blickade hon utåt vägen. Denna väntan började blifva lång.
Den högre adeln var på den tidenicke allenast en tituläradel, utan dess värdighet var förbunden med många reela och verkliga företrädesrättigheter. Till densamma var anslagen stora landområden såsom grefskap och friherreskap, af hvilka den icke blott uppbar kronans ränta utan i hvilka dess makt var ganska stor. Den kunde derför med allt skäl betraktas såsom löntagare under kronan, äfven om naturligtvis adelns ånspråk på att i allmänhet betraktas såsom » ome-delbare » undersåtar, och de » vanbördige » allenast såsom genom adeln medelbare undersåtar, måste anses såsom i högsta grad orimligt. Imellertid får man taga denna särskilda ställning, som högadeln då intog, i betraktande vid ‘ bedömande af dess anspråk på företrädesrättigheter vid rangordningens bestämmande. Det är så mycket mindre underligt, att dylika anspråk då framstäldes, som man långt senare ända in i vårt århundrade finner fordringar från adelns sida göras gällande och erkännas, hvilka väl motsvara hvad sex-tonhundra-talets högadel fordrade. Jag erinrar mig i detta afseende ett ganska betecknande kulturdrag, som jag tror icke skall sakna sitt intresse, hvarför jag tager mig friheten här referera detsamma. Den skånska adelns gamla, nu naturligtvis till största delen försvunna stånds-fördomar äro en känd sak. Med pomp och ståt visade sig dess högaristokratiska goclsegare, då de i bygdens städer uppträdde för det förvånade och smickrade bor-gerskapet. En bland de företrädesrättigheter, som af ålder tillkommit adelris medlemmar der nere, var den att på balerna i den präktiga Knutsalen i Malmö ega en särskild privilegierad dansplats. Ungefär en tredjedel af salen var nämligen för dem uteslutande bestämd, och denna plats skilde sig från den del af salen, som var upplåten åt plebs romanum, på så sätt att golfvet i den förra delen af salen låg ett par trappsteg högre än det, som tråddes af det enkla borgerskapet. Det ansågs sånaturligt och sjelfklart, att icke aristokratien gema kunde blanda sig med annat folk, att ingen menniska tänkte sig möjligheten af något annat. Men för icke sä många årtionden sedan passerade då en händelse, som lät detta privilegium försvinna med förskräckelse.
För att freda mig från den beskyllning talaren näst före den siste gjort mig, det jag skulle vilja underl rycka någons rätt att få sin åsigt pröfvad, anhåller jag att få upläsa en slrophe utur 54 § Riksd.-Ordn. så lydande: ”Och skulle målet under diskurserna, skiljas uti ilere delar, hvaröfver serskilda anmärkmr göras, då skall, enär sådant äskas, propos. öfver hvardera delen särskildt anställas.” Jag har velat upläsa dessa ord, endast för att visa det min anhållan icke varit tagen ur luften. Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, framstälde IL Ex. Ilr Frih. o. Landtm, propos. till bifall å Utsk:s i den förevar. 31:sta punkten gjorde förslag. Denna propos. besvarades med blandade ja och nej, hvarefter II. Ex. hemstälde om R. o. Ad. ansäge de gjorde anmärknme föranleda till återremiss af ifrågavar. punkt. Härvid ropades ja och nej, hvarpå H. Ex. förklarade, det han trott sig finna att ja varit öfvervägande. Gr. Björnstjerna begärde votering samt att dervid bifall till Utsk:s förslag måtte blifva contra-propos. Frih. Raab: Jag skall våga försöket att utröna, huruvida jag kan hafva bättre lycka än Hr von Hartmansdorff, då jag härmed anhåller att Hr Frih. o. Landtm, täcktes framställa förfrågan, om Ståndet skulle behaga åtskiljas efter voteringens slut. Då nu H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemstälde om R. o. Ad. behagade åtskiljas efter den begärda voteringens slut, och sedan voter:s prot. blifvit upläst, ropades starka ja, blandade med några nej, hvarpå H. Ex. förklarade det han funnit sin hemställan besvarad med öfvervägande ja. Hr Bildt: