Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Icke så bär, der kommunernes innevånare oftast, med undantag af preslen och länsmannen, uteslutande utgöras af allmoge; och då länsmännen, likasom kronofogdar och häradsskrifvare inom detta Län, sakna boställen och derföre endast tillfälligtvis hafva eget jordbruk, samt kommunernes pastorer åter vanligen först vid äldre år och efter en åt studier hufvudsakligen egnad lefnad inträda bland jordbrukareklassen och äfven då af mångahanda embetsbestyr hindras att åt jordbruket skänka en närmare uppmärksamhet, kan man icke idelina väg af dem påräkna upplysande och uppmuntrande föredömen. Under sådana omständigheter, och då något Styrelsens förmynderskap för näringarne icke vill medgifvas eller erkännas, är det gifvet, att man endast kan hoppas på ett ytterst långsamt framskridande och söka sin tröst i lanken derpå, att jordbruket inom orten ifrån äldre tider innehaft en någorlunda försvarlig ståndpunkt, jemförelsevis betydligt högre än den, hvarpå Svenska allmogens jordbruk i allmänhet befinner sig. Produkterne af Länets jordbruk äro i medelmåttiga år tiliräcklige att fylla innevånarnes behof. I goda rå, sådana som nu följt 3:ne efter hvarandra, erhåller man derjemte ett icke obetvdliet öfverskott till afsalu. «/ O Den, jemlikt föreskriften angående de underdåniga femårs-berältelsernes afgifvande, denna berättelse åtföljande, efter meddeladt formulär upprättade, tabell för landet upptager alkastningen af alla sorters spannemåi till 19 143,757 tunnor, deraf 7 tunnor hvete, 15,864 tunnor råg, 106,258 tunnor korn, 15,063 tunnor blandsäd oell 6,565 tunnor hafre. Så kan dock icke förhållandet vara, ty i sådant fall skulle nämnda qvantum säd, upptaget såsom produkt under för denna ort särdeles fördelaktiga sädesår, icke allenast varit tillräckligt för att fylla dess innebyggares behof, utan derutöfver lemna det öfverskott, som under nämnda år uppstått. Yill man derföre komma det rätta härutinnan så nära som möjligt, måste man uppgöra beräkningen på annat sätt.
När finanskomitén vid 1859—60 års riksdag framlade sitt förslag om inrättandet af allmänna hypotheksbanken, var det helt naturligt, att den tillstyrkte en öfverflyttning till denna bank af Riksbankens fastighetslån, och denna föreslagna åtgärd motiverades helt kort och godt dermed, att »det är lätt att inse hvilken fördel deraf uppstår för banken.» Saken ansågs således axiomatisk, såsom den i min tanke också är. Då R. Skr härefter till allmänna hypotheksbanken lemnade en grundfond af 8 millioner rdr, bestämdes såsom vilkor, att denna bank skulle öfvertaga Riksbankens fastighetsbelåning. Emellertid fattades icke vid nämnda riksdag något beslut om öfverflyttningen, utan först vid derpå följ:de 1862—63 års riksdag erhöllo Bankofullmäktige uppdrag att med hypotheksbanken träffa öfverenskommelse om öfverflyttningen, hvilken derefter försiggått på det sätt och de vilkor, som Finans-komitén föreslagit. Nu förefaller det mig, som om man började blifva ångerköpt, då just från en person, som varit ledamot af Finanskomitén, utgått ett förslag, hvarigenom man synes vilja inleda banken, fastän under annan form, i en nästan lika besvärlig intrassling med fastighets-kreditiv, som den förutvarande. Man har fått denna hypoteksbank, hvaraf man väntade sig så stora resultater och på hvars blifvande förmåga att skaffa obegränsade lånekapitaler åt jordbruket, man grundade så stora förhoppningar; men nälden icke mäktat bekämpa de svåra financiella förhållanden, som allt sedan 1857 förefunnits, då kastar man ånyo sina blickar på Riksbanken, som skall bära följderna af de misslyckade försök, hypotheksbanken anställt.
Vid sålunda upplyst förhållande, loide med (ull visshet få antagas, att del af K. M. för Krigs-collegii departementer begärda årliga anslag r:dr 765,000: icke kan, utan de betänkligasle äfventyr för försvarsverkets vidmakthållande i dessa delar och synnerligast för bevär:s-mn riska pets beklädande, vidkännas annan förminskning än ofvanuppgifna, såsom följd af tidens förkor. tande för be,vär:s-manskapets éxereis antagnä, besparing .. aS." ä. samt de för Carl Gustafs stads gevärsfactorier.crforderl.,meri af StatsUtsk. på extra statsregler:n öfverflyttade .. 12,000: :—~~“ .Ö0.948: 25. 3. hvarföre oek b:eo r:dr 714,o51: 22. 9. påyrkas såsom ett alldeles oumbärligt årligt anslag för Krigs-collegii militära departementer, att i rund summa med .. r:dr 714,000: fördelas emellan: Fortilications-afdelningen 5o,ooo: XJtrednings-afdelningen 476000: . — 714,000: samt att de hittills å riksstaten bestådda 696,000 r:dr årligen, i stället att med 29,333 rjdr 16 sk. förminskas, alltså mätte med 18,000 r:dr varda tillökade. Vid behandlingen af staten för Gen e r a I i t e t e t (pag. 5), har StatsUlsk. bland annat föreslagit, att General-befälhafvarnes lönevillkor måtte nedsättas från 6000 r:dr till 5,4oo r:dr för hvardera.
Men icke nog dermed att man i praktiskt afs:de kommit till orimligheter; det värsta är att man nästan på laglig väg sanktionerar eluderingar. Dä man nu vill, för att undvika detta, komma in på ett bättre system, så kan det icke ske på annat sätt än att öfvergå från det gamla och nedsätta proctn, så att man må betala en låg proc. på högre taxeringsvärde, och icke, som förr, hög proc. på lågt taxeringsvärde. Nu återstår att se efter, huru det skall låta sig göra att i detta afs:de komma sanningen nära. Iitsk:tliar, hvad fastigheter vidkommer, dervid föreslagit att man skall begagna de källor, der egendomsvärdet med full säkerhet kan utrönas, sådane, som jag går till, då jag vill köpa en egendom. TJtsk:t har äfven pä samma gång uttryckt, att, om köpen gått till för höga summor, man skall sätta det verkliga värdet under köpvärdet. Vidare har Utsk:t föreslagit att, vid bestämmandet af egendomens verkliga värde, bör tu.m ej upptaga andra byggnader itu sädaue, I> e ii 9 Maj f. m, 33 sädaue, som hafVa inflytande på egendomens afkastning. Hvad som är ännu vigtigare och på hvilket det hela hvilar, är att taxeringen ej skall uppgöras inom Taxens-komitén, utan ett färre antal personer böra uppgöra förslag, på grund af hvilka Taxer: skomitén bestämmer taxeringen. Dessa personer, som uppgöra förslag, utgöra en s. k. Berednings-komité. Då jag, såsom jag tror, har bevisat att man, med tillämpning af Utsk:s ifrågavar. förslag, står på vida bät!re basis än den nuvarande, ber jag att få öfvergå till don procent, som TJtsk-.t anser lämplig. Hade man kunnat bestämma all bevilln. efter inkomst, så hade det onekligen varit det enklaste. I afs. pä näringsidkare har icke något annat kunnat komma i fråga; men, hvad deremot vidkommer att beskatta jorden efter den årliga inkomsten, så har detta mott stora svårigheter och är till och med alldeles omöjligt, emedan jordbrukarne ej kunna säga huru stora dess inkomster under året varit.
Den skilnad, som likväl ännu förefinnes mellan dessa båda sistnämnda arealsummor, beträffar kategorien: kungsgårdars, kungsladugårdars och kronosäteriers samt indragna boställens jemte andra för Kronans räkning utarrenderade hemmans skogar. Kronoparkeme, oberäknad den å Wisingsö, hvilken i Skogs-Styrelsens berättelse upptages i sammanhang med ekeplanteringarne, utgöra enligt femårsberättelserna 283,493 qvadratref, hvilken areal med 435 qvadratref öfverstiger den af nyssnämnde Kongl. Styrelse uppgifna, 50,546 tunnland eller 283,058 qvadratref. Dessa parker äro belägna i 7 län, nämnl. 1 i Calmar län, 2 i Orebro, 3 i hvartdera af Södermanlands, Östergötlands och Elfsborgs, 6 i Upsala och 13 i Skaraborgs län. Med hänseende till den areal, som kommer på hvart och ett län särskildt, fördela sig kronoparkerne som följer: Upsala län 28,991 qvadratref, Södermanlands » 5,505 » Östergötlands » 14,756 » Calmar » 59,606 » Summa 283,493 Af rikets hela kronoparksareal äger sålunda Elfsborgs län 32’e proc., Skaraborgs 26‘s, Calmar 21'o, Upsala 10‘2, Östergötlands 5'2, Örebro 2'2 och Södermanlands 2'o proc. B) Skogar tillhörande boställen, kyrkor, läroverk och fromma stiftelser. — Från 18 län hafva uppgifter öfver dylika skogars areal lemnats, men, såsom synes af anmärkningarne å Tab. 4, ingalunda fullständigt. Enligt Kongl. Skogs-Styrelsens berättelse utgöra samtlige dessa skogar i hela riket en areal af 1,078,500 tunnland eller 6,039,600 qvadratref, hvaraf 1,012,300 tunnland eller 5,668,880 qvadratref komma ensamt på boställsskogarne.
Anslaget bestämmes från riksdag till riksdag, och StatsUtsk:ts Betänkm rörande hufvudtitlarne åtföljas af tabeller, deri hvarje anslag upptages. Jag är öfvertygad, att Stats-Utsk:t icke skall begå det befarade misstaget, och jag tror derföre icke att någon återremiss erfordras. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utsk:ts förevarande tillstyrkande och dels återremiss deraf, framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på bifall till detsamma och, då dervid svarades många ja jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. 360 Den 19 April. Utsk:ts lieinslällanden nederst å sid. 13 samt å sid. 15. Biföllos. Frih. Alströmer: På föredragningslistan förekommer nu Sammans. Statssamt Allm. Besv.- och Eko»-Utk:ts Utlåt. N:o 6, i anledning af väckt motion om bibehållande af det i Strengnäs inrättade seminarium för lärarinnors bildade. Detta Utlåt, står i samband med 64:de punkten i Stals-Utsk:ts Utlåt. N:o 66, rörande regleringen af utgifterna under riksstatens 8:de hufvudtitel, och jag hemställer derföre, om icke lämpligast vore, att behandlingen af förstnämnda Utlåt, finge anstå till dess den sednare frågan företages till afgörande. Frih. Klinckowström: Till alla delar instämmer jag i Frih. Alströmers förslag, och anhåller att R. o. Ad. ville till detsamma lemna bifall. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, huruvida R. o. Ad, på sätt Frih. Alströmer föreslagit, behagade besluta att uppskjuta behandlingen af Sammans.
Således tillstyrker jag, att det öfriga utur §:n må utgå. Friherre Cederström'. På samma grund, igom vid handtverk qvinnokönet får förestå sådane, böra de äfven här hafva rättighet att deltaga i handel. Den af Grefve von Schwerin uppkastade svårighet tror jag förfalla, då ej gerna någon handelsstad lärer gifvas, där ej handlande finnas) som kunna tala oeh skrifva främmande språk* Hidd. 0. Ad. Herr von Hohenhausen'. Detta stadgande liar helt och hållet afseende å hvad i 2 ^:n fin» lies fÖreskrifvit om caution. Jag har sökt visa* ätt den år ett nödvändigt försigtighetsmått och äf samma skål bör detta ock bibehållas. Vid §$. 5, 6, 7, 8 och g, var ej något ati anmärka. §• Herr Pereswetoff Morath; Denna i o §. år efter min tanka alldeles olåmpelig, ty om till exempel det anseende, hvaruti ett handelshus vid en handlandes död befinnes, och underhållas kan genom någon person, som un ler flere års tjenst vid handelshuset gifvit tydligd prof på skicklighet och kunskaper, utgör det enda hoppet för Enka och barn att erhålla sin bergning, måsté hön försöka hvarje annat giftermåls anbud, ån det, som gjordes af en till handel berättigad persön* då likväl efter nu varande Författningar den fördel finnes att den* sorn ej sjelf åger all erforderlig kunskap i handelsyrket, kan* med iagttagande af visse gållan. de föreskrifter, vara i tillfälle associera sig med annan person* som handeln drifver* hvilket efter Utskottens förslag ej vore möjligt, utan undergången Examen; Friherre Cederström: Då en Enka trå der i nytt gifte* blifver hennes man henrida Den 5o Augusti c, m. i 355 målsman, och ela linn ej år berättigad till lundels idkande, måste handelsrörelsen upphöra, emedan det annars blef ett oförklarligt förhållande uti ett handelshus, hvars Chef förra Enkan år, men hvars målsman hon icke år. Således mäste mannen, om häri vill fortsätta rörelsen , sjelf söka burskap.
Ingen kan, under förutsättning af tillräcklig kontroll, för bättre pris än boställs-innehafvarne ombesörja vården och skötseln af den skog, sorn tillhör hans boställe, ty skogsarbetena uträttas merendels å tider, då hans folk icke behöfver användas för andra göromål, och bevakningskostnaden måste jemväl blifva lindrigare än genom anställande af särskilde kronojägare å ifrågavax-ande skogar. Det är till följd häraf som jag anser afkastningen från boställsskog, utan hänsyn till boställets natur af skatte eller frälse, eller om det är militär-, ecklesiastikeller civil-staten anslaget, böra till komma boställs-innehafvaren till en del, såsom ei*sättning för arbete och såsom en billig vinst deraf för att öka hans intresse för saken, och den öfriga ande len af afkastningen Staten, för den tillsyn och det tekniska biträde, den genom sina tjenstemän utan annan ersättning derför lemnar. Man förnekar boställs innehafvaren denna fördel, såsom det vill synas, hufvudsakligen till följd af den föreställning att hans vinst skall blifva så oerhördt stor der skogens areal upp går till 1000 eller flere 1000 tunnland, och detta kan visserligen blifva förhållandet någorstädes, men dock endast undantagsvis. Något stöd för omdömet i detta hänseende lemna de af Utskottet meddelade uppgifterna om skogarne å de militära och ecklesiastika boställena, äfvensom af de, dels på karte-beskrifningar och dels på approximativa beräkningar grundade uppgifter, som kommit 72 Santmans. Stats-, Lagsamt Allm. Besvoch Ekon.-Utsk. Betänkande N:o 50. Skogs-styrelsen till handa rörande de civila boställenas skogar och af hvilka uppgifter inhemtas att bland dessa sednare finnas 2:ne nied en skogsvidd emellan 1010 och 2000 tunnland, 5 emellan 700 och 900 tunnland, 29 emellan 300 och 500 tunnland, och 47 emellan 200 och 300 tunnland," hvaremot de Öfriga hafva under 200 tunnland skpg eller sakna sådan helt och hållet.
En olycklig kan aldrig visa mera liflig tacksamhet emot sin välgörare, än den hon kände på mänsklighetens vägnar. Undra då icke om ett så ljuft smicker hänförde mig, om jag aldeles förglömde mig sjelf. Til hälften liggande för hennes fötter blef jag till hälften innesluten i hennes armar; mitt hufvud hvilade i hennes sköte; jag hörde hennes hjerta klappa, jag kände hennes bröst häfvas, alla andra sinnen, all annan känsla voro uplösta i dessa; det närvarande ögnablicket upfylde hela min inbillning, jag önskade ingen ting mer, och skulle knapt kunnat begripa att det fanns en njutning som öfverträffade min. Middags klockan störde detta sällhetsfulla tillstånd. De tvänne timmar jag tillbringat i lusthuset föreföllo mig som tvänne minuter. Herr Haller var bortfaren, jag önskade att få tala med honom före min afresa, och blef snart öfvertald att dröja; detta var likväl förgäfves: klockan slog ett, vi började att spisa, eller rättare, vi satte oss till bordet utan att någon af oss kunde äta. Efter måltiden roade sig Lotta att tekna några rader, på ett papper, hvarunder hon satte sitt namn. Jag begärde det och hon låfvade, med vilkor att hon skulle få lägga det tillsammans, och att jag ej skulle bryta förseglingen innan jag var färdig att fara tillbaka till Sverige. Jag vet ej om hon lade något till det hon redan hade skrifvit, emedan hon gick ut att försegla det; men jag önskade att sjelf lämna henne någon hogkomst af mig, och då jag icke genast tyckte mig kunna erbjuda henne den, tog jag en annan utväg. Du påminner dig det lilla Cristall hjertat, hvilket jag merendels burit i urkedjan, och som innesluter en låck af Mitt hår sammanflätad med en af min Mors; jag bad henne förvara detta till min återkomst, och uttydde hvad det innehöll. Hon försäkrade att hon ansåg denna vård som det säkraste bevis af mitt förtroende; ”om jag ock vore ”frestad att behålla den ena hälften deraf,” sade hon med någon förvirring, ”skulle ”jag likväl anse som det största brott att ”tillägna mig den andra.
Kammaroch Commerce-Collegierne i ämnet afgifvits, hafva Collegierne förmält, att, jemlikt Kongl. Kungörelsen af den 3 December 1810, angående livad, som vid Kungsoch Kungs-ladugårdars bortarrenderande iagttagas 4 Stats-TJtskotlets Utlåtande, N.'o 4g6. bör, de uti äldre arrende-contract i allmänhet Alagde och äfven uti 1801 års contraet om Starby Kungs-ladugArd föreskrifne ser sk i leie skyldigheter, i afseende på hingsthållning, underhållande af Stuteri, Schäferi eller Holländeri, anläggning af trädoch humlegårdar samt trädskolor och planteringar, skola uti framdeles upprättande arrende-contract uteslutas från arrende-vilkoren, hvilket, med tillämpning häraf, äfven syntes bösa ega rum med den för arrendatorn af Starby nu gällande föreskrift, angående odling af lin och gräs; samt att, beträffande Drälls-fabrikens vidmagthållande, Collegierne ansåge destomindre skäl att ett dylikt arrende-vilkor för framtiden bibehålla, sora drälls-tillverkningens befrämjande och spridande numera icke kräfde detta befordringsmedel, sedan densamma blifvit allmännare, och genom enskilde idkares försorg bedrifves med större verksamhet och fördel, anvid ifrågavarande fabrik, der vä foa deri under de fern sistfoi llutne åren inskränkt sig till 3 ä zj-ooo alnar årligen; hvadan följagtligen, efter Collegiernes tanka, vid de af sökanden i dessa delar förbehåline vilkor icke något vore att erinra; äfvensom, rörande dispositionen af de under arrendet inbegripne, till bruk och nyttjande upplålne, inventarier, redan nu gällande contraet föreskrefve, att desamma böra af arrendatorn vid arrende-tidens slut återställas, hvarefter de, jemlikt ofvanåberopade Kongl. Kungörelse af år 1810, skola för Kronans räkning genom auction försäljas; hvaremot och då, enligt 77 §.
Förbryter sig Fullmägtig i något af förutnämnde full emellan revisioner ne eller då Rikets Ständer ej äro tillstädes; anmälas och b? /fras sådai t of Rikets Ständers Just it i a: -Ombudsman ; och af hålle sig tilltalad Fullmägtig från utcfningen af sin befattning,' ii tilldess han genom laga kraft egande beslut blifvit frikänd. 11 Atal mot Fullrnägtige för öfverträdelse, den han i sådan egenskap begår, anställes inför Svea Hcf-Rätt; och eger den of pal terne, som ej åtnöjes med Hoj-Rättens Utslag i målet, att deröfver i den ordning, som i allmänhet för brottmål stadgad är, hos Kongl. Majit i Dess Högsta Domstol sig besvära. Som det af Utskotten i Betänkandet, K;o ii3 projecterade tillägg till Ansvarighets-Lagen för Rikets Ständers Fullrnägtige i Riksgälds-Conto^ ret, i afseende på lyftning* n af stora Credithet, är i förestående förslag intaget., lärer, i fall detta förslag af Rikets Ständer godkännes, det utaf Rikets Ständer, i anledning af nämnde Betänkande, hvilket Höglofl. Ridderskapet och Adeln, Högv. Pi este-Ståndet och Hederv. Bonde-Slåndet bifallit, men Vällofl. Borgare-Ståndet återremitterat, fattade beslut, i anledning hvaraf något förslag till underdånig Skrifvelse ännu ej blifvit af Expedilions-Utskottet upprättadl, ej böra till någon Rikets Ständers vida Bih. till R. St. Memorial, N;o 193. re åtgärd föranleda, än att Rikets Ständer, i sammanhang med den Skrifvelse, hvarigenom förslaget till Ansvarighets-Lag till Kongl. Majlis Nådiga fastställelse anmäles, i underdånighet anhålla, att 2 §. uti den för Rikets Ständers Fullmägtige i Banken den 12 Mars i83o utfärdade AnsvarighetsLag, enär denna §., efter den förändring, 63 §.
”det är illa nog, att sådana gemena växter finnas till, men hvem tvingar dig att just välja karborrar?” För knäfveln! är inte konstnären fri: kan icke han skapa sig sin egen verld? Konsten är visserligen en del af lifvet, men ändock någonting mer och högre än blotta spegelbilden deraf. Men detta torde du vara för ung att rigtigt förstå. Låt oss derföre komma till ämnet. Jag trodde nemligen, att du åtminstone skulle uppfatta ett enda lefvande mennisko-individuum, jag menar Herr Flabbe. Men i hvilket hänseende kunde detta vara af interesse för Pappa? frågade den unga flickan. Jag skall säga dig det. Herr Flabbe påstår ideligen i tal och tryck, att Furumo är det största vittra snille i Sverige; och nära nog i hela Europa: så bortåt har jag också sjelf i många år trott, men jag har, särdeles på de sista tiderna, derom i vissa afseenden råkat i allehanda dubier. Kunde jag nu pålitligt få veta, på hvad fot Herr Flabbes omdömesförmåga stode, så hade jag derigenom ett slags thermometer på Furumos eget skriftställar-värde. Begriper du nu? Törs jag nemligen lita på Flabbes kritiska förstånd, så äro mina scrupler obehöriga, och jag kan då åter slå mig på lugn. Det föll mig i anledning häraf in, att du i detta hänseende skulle kunnat säga mig ett klokt ord, som möjligen åtminstone hade kunnat tjena mig till en liten ledning. Men detta infall var barnsligt, och du torde märkt, att jag på den här sista tiden, af ideligt speculerande öfver höga ting, varit liksom litet förbryllad. Herr Hugo tystnade och föll åter in i sina djupa tankar. Hastigt sprang han upp och drog på klockan, i det han yttrade: hvarföre skall det alltid vara min pligt, att tänka ensam här i huset? Har jag ju inte en Akademi, som hittills i detta hänseende haft allt önskeligt otium? (Till den inträdande betjenten): Jacques, gif bud, att Akademien samlar sig inom en halftimme till extraordinär sammankomst, och laga du, att allt till dess är i ordning! Första Sessionen.
Jag skulle således önska att äfven den senare delen måtte förändras så - 40S Den 1 Juli e. m, lunda, att det blefve lofligt för bränvinstillverkaren att uppgifva en eller flere månader efter hvarandra, hvarunder han vill bränna. Hr von Hartmansdorff: Jag hemställer till Hr Gr. o. Landtm, om icke det må vara tillåtet att först öfverlägga endast om Frih. Raabs första anmärkn., på det att man icke må tala om två ämnen pä en gäng. Hr Gr. o. Land tm. förklarade att det naturligtvis berodde på hvarje talare, att inskränka sig till yttrande om endast den ena af de gjorde anmärknme, och att äfven särskild propos. å den första anmärkn. skulle blifva framställd, derest Hr von Hartmansdorff sådant ästundade. Hr von Hartmansdorff: Jag ämnar anhålla örn en sådan propos. och derföre tala blott om en anmärkn. i sender. Det är visserligen sant, att K. M. äger förbjuda bränvinsbränningen och äfvenledes säkert att sådana omständigheter kunna inträffa, som göra ett dylikt förbud nödvändigt. Under sådana förhållanden är det, efter min tanka, vida bättre att i författningen bibehålla icke en hotelse, såsom Frih. Raab kallar den, utan en varning, en erinran om hvad som kan ske. Dä man vet huru mycket bränvinsbrännare klaga, när ett förbud inträffar, sä skulle, om det ifrågavande stadgandet, eller varningen, borttages, utan tvifvel yttras, att som R. St. en gäng från författningen uteslutit en sådan varning, så vore meningen dermed, att bränvinstillverkarne skulle vara befriade ifrån ett sådant inträng ä deras rättigheters utöfning. De skulle följakteligen klaga långt värre än förut öfver Konungens rådgifvare och öfver det förmynderskap öfver näringen, hvilket Regeringen sig tilläte. Man bör likväl besinna att detta förmynderskap innebär en skyddsanstalt emot hungern som icke kan stillas med bränvin, när man dertill förvandlat födoämnena säd och potatis.