Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På sätt Kongl. Maj:t i sin nådiga Proposition tillkännagifvit och af Jcrnvägskommittéens, af Kongl. Maj:t åberopade, Betänkande närmare inhemtas, har af vestra stambanan linien emellan Göteborg och Töreboda, af 17 mil 5,400 fots längd, varit sedan den 1 September sistlidet år för trafik öppnad, hvarjemte arbetet är påbörjadt emellan Töreboda och Bodarne, samt, pä linien emellan Stockholm och Katrineholm, af 12 */2 mils längd, 23/4 mil emellan Södertelje och Stockholm lill lerrassering fullbordade, återstående ’/2 mil till sistnämnde stad under arbete, och dessutom 1 %0 naii terrasserade på banslräckningen mot Katrineholm. Såsom lämpligaste sträckningen för den del af vestra stambanan, emellan Katrineholm och Bodarne, som det tillhört Kommiltéen alt undersöka, har Kommittéen, hvars förslag i detta afseende blifvit af Kongl. Majit understäldt Rikets Ständers pröfning, antagit och utstakat en linie, passerande nära förbi Wingåkers kyrka, Hallsberg och Porla, och ulgörandc i längd 13 mil 4,100 fot, med en anläggningskostnad af 9,096,889 R:dr. Till stöd för vestra stambanans fullföljande i denna riktning, derigenom banans hela längd emellan Stockholm och Göteborg skulle komma att utgöra 42 mil 29,300 fot, har Kommittéen anfört att, jemte det nämnde stambana i denna riktning vore den kortaste väg, som, med iakttagande af de för rikets stambanor fastställda grunder i afseende på lutningsoch kröknings-förhållanden, kunnat utstakas emellan de bestämda ändpunkterna. vore den också den hufvudbana, som pä kortaste tid och för minsta kostnad kunde fullbordas, sedan de svåraste och dyraste arbetena med sistlidet års utgång voro undangjorda. Tillika komme den att genomgå och beröra de fruktbaraste och folkrikaste trakterna emellan Katrineholm och Göta Kanal, utan att lemna åsido någon vigtigare punkt.
Fröken yttermera plågade mig, och som tiden mellan danserne var så kort, att jag genom ömsesidiga meddelanden med en eller annan raisonementsvis ej kunde inhemta något, hvarken för själ eller tanke födande, och dessutom mina fruntimmers bekanta vore högst få, vill jag blott säga dig det jag, med Fröken Dolls ord taladt, var så lycklig att hela aftonen vara i en brillant tour, och satt ingen enda dans. Jag kan dock ej underlåta att för dig yttra mitt omdöme i anseende till de unga karlar, hvilka jag hos X. både såg och raisonerade med, hvaribland Häradshöfding R. i anseende till min älskade lilla Rosa mest ådrog sig min uppmärksamhet; han är den vackraste karl jag ännu sett; medelmåttigt lång, fyllig, samt utmärkt väl växt; äger ett sätt att meddela sig, hvilket, hvad ämne helst må afhandlas, gör honom oändeligt intressant och intagande, är belefvad och complaisant till den grad, att man nödvändigt derå tvingas göra afseende; och likväl, oaktadt alla dessa hos en enda person så sällan förenade naturförmåner, kan jag dock ej riktigt förlika mig med honom; men dermed nog; Grefve A., med hvilken jag valsade några hvarf, kan jag ej på annat sätt bedömma, än i korthet omnämna hans yttre; han är lång och väl växt, för sig gentilt, är ej vacker, då jag likväl får lof undantaga de utmärkt lifliga, stora, bruna ögonen, samt det ymniga, mörka, lockade håret; han tycktes helt och hållet vara öga och öra blott för Öfverstinnan Z., hvilken äfven var öfver all beskrifning täck; vidare Baron Victor C., en yngre bror till Baron Paul, med hvilken jag dansade första Françaisen, är fåordig, och en fullkomlig motsatts af sin bror; besitter en god portion flegma skulle jag dömma till, vore det ej orätt att så bestämt lemna yttranden om personer, dem man första gången ser.
Aterremitteradt af Ridd. och Adeln den 19 Oct. 1844* Uppläst och godkändt hos Preste-Slåndet den 6 JVov. — Borgare-Ståndet den 6 Bonde-Ståndet den 6 j844 Den 7 Nov. å nyo för ehald t hos Ridd. och Adeln, som lät bero vid de Tre öfrige Riks-Ståndena godkännande. Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse i anledning af K M:s Nådiga Proposition om upphörande af Dess tvänne röster i Högsta Domstolen. (Const.-Utskts Mera., N;o 5). S. A. K. Genom »flåten Nådig Proposition till Rikets vid sistlidne Rksdag församlade Sänder, liar K. M;t föreslagit upphäfva tide af hvad 1 RegerifigsFormens 21 § stadgadt är, det Konungen eger tvänne röster ide mål, hvilkas föredragning och »fgö ande Han för godtfinner att i Högsta Domstolen öfvervara. Rikets Ständer, som i den ordning, Regetings-Formens 81 § 2 mom. v föreski ifver, be ne dt och vid innevarande Riksmöte lill afgörande förebaft frågan om den af K. M:t sålunda föreslagna Grundlagsändring, få nu deras beslut härutinnan, jemte de skäl, som legat lill grund derför, hos E. K. M:t i underdånighet anmäla. Rikets Ständer hafva icke förbisett viglen af de grunder, som i den Nådiga Propositionen blifvit anförda till stöd för den föreslagna Grundlagsändringen. Rikets Ständer inse, att, vid betraktande af den stora mängd ärenden, som underställas K.
Detta har PresteSt. sjelft icke velat föreslå, hvilket jag slutar deraf, att inom detsamma någon anmärkn. icke blifvit gjord vid Utsk:s förslag i detta hänseende. Jag anser derföre gifvet, alt Ståndet velat bibehålla det nuvar. a flön i n gssä l tet. Då det numera är för sent att väcka fråga om lörändring härutinnan, låter jag vid förslaget bero. Men jag har icke velat lemna mitt bifall lill denna punkt i betänk., ulan alt hafva uttalat min mening i en för religionsvården i riket så vigtig angelägenhet som denna. I städerne är förhållandet ännu sämre än på landet, emedan kyrkoherdarne i städerna äro mera beroende af församlingarnes godtycke, hvarigenom preslerne göras mindre sjelfståndige i ulöfuingen af sitt vigtiga kall. Frih. Gederström, Claes Rudolf: Såsom ledamot af det Ul.sk., att icke någon af Utsk:s ledamöter af PresteSt. uttalat de åsigter, Hr von Hartmansdorff ansett presterskapel, i fråga om deras löningssätt, böra hysa. Tverlom yttrade desse ledamöter enstämmigt den önskan, att presterskapet mätte, i fråga om aflöningen, fortfarande få stå till sina församlingsboer i samma förhållande som hitintills; likväl med den förändring, att beloppen af deras löneinkomster mätte bestämmas så, att anstötliga tvister om desse inkomster för framtiden upphöra. Hr von Hartmansdorff bar sagt, att de konventioner, som nu äro i fråga, iiufvndsakligast skulle åstadkomma nedsättning i presterskapets inkomster, sådane de uti 1681 års författning blifvit detsamma tillförsäkrade. Häremot torde jag fä erinra, att de uti 1681 års författning bestämde presträttigheter otvifvelaktig!’ afsägo den grad af odling och förkofran, landet vid den tiden upphunnit. Det lärer emedlertid icke kunna nekas, att landet sedermera blifvit betydligt uppodladt, och att, om presträltigheterne utgingo efter författningens ordalydelse, presternes inkomster verkligen skulle blifva vida större, än hvad skäligt vore.
Lördagen den 30 November 1844. Plenum kl. 10 f. m. Justerades 3 prot.utdr. för d. 27 dennes, deraf etl för både f. och e. m. samt 2:ne för e. m. Justerades pleni-prot. för d. 20 dennes f. oell e. m. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att Hr Akrell, Carl, anmält sig af sjukdom vara hindrad att utöfva sin befattning såsom ledamot i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk., samt derföre anhöll att, med bibehållande af sin riksdagsmannarätt, blifva entledigad ifrån nämnde befattning. R. o. Ad. biloll denua anhållan; hvarefter H. Ex. anmodade Hrr Electorer ali. i deras nästa sammanträde utse en ledamot i Allm. Besv.- o. Ekou.Utsk. i st. f. Hr Akrell. Frih. von Döbeln, Napoleon, anförde skriftligen: Emot det af H. Ståndet uti eflermiddagspleno Lördagen d. 23 dennes fattade beslut rör:de 3:dje punkten litt. B. af Banco-Utskts utlåt. N:o 23, får jag den äran anföra min reservation. Majoriteten af Ståndet gillade ej BancoUtsk:s yttrande om remedia; men detta yttrande utgör egentligen en hänvisning till den K. förordningen om myntfoten, af d. 9 Maj 1835; således skulle någon oriktighet vidlåda denna; det är motsatsen häraf jag går att ådagalägga. 1 § af den K. förordningen säger, alt mynlsilfver skall innehålla 3 delar silfver emot en del koppar. Emedan proportionen af viglen emellan en del silfver och en del koppar alltid är densamma, dessa delar må nu vara huru stora som helst allenast de äro lika; så följer också, att förhållandet af viglen emellan det uti mynlsilfver ingåeeude silfver och koppar, oberäknadt remedia, alltid är enahanda.
Då Kongl. Museum, för hvilket eli anslag af 1,670 R:dr 32 sk. för närvarande funnes uppfördt å åttonde hufvudliteln, hörde under bemälde embete, ansåge E. K. M:t lämpligast, alt berörde anslag öTverflyttades lill sjunde bufvudtiteln och sammansloges med del der för Öfverintendenls-embelet upptagna anslag, som följaktligen skulle erhålla en tillökning af 1,670 R:dr 32 sk.; hvilken öfverflyttning, såsom ledande till reda och ordning i räkenskaperna, Rikets Ständer bifallit. I öfverensstämmelse med hvad E. K. M:t, vid beräkningen af statsverkets inkomster, behagat anföra, angående nedsättning med 15,000 R:dr uti postverkets bidrag till staten, emot beviljande af portofrihet för tullverkets brefvexling, och då postverkets inkomster ändock upptagits tiil enahanda belopp som vid sednaste statsreglering, så och under förutsättning, alt för postverket fortfarande finge användas öfverskottet af postmedlen, sedan bidraget till staten deraf utgått, har E. K. M:t föreslagit, att, i följd häraf, motsvarande förhöjning i beräkning af utgifts-anslaget mätte varda iakttagen. Med hänsigt till svårigheten att å begagnandet af fribrefsrätten vid ett så vidlyftigt förvaltningsverk kunna handhafva erforderlig kontroll, och då den redan dryga postföringen möjligen än mera kunde betungas, anse Rikets Ständer, enär ingen fördel för tullverket, men väl olägenheter för postverket, skulle af förändringen uppkomma, sig ej höra bifalla E. K. M:ts högstberörde framställning, och hafva i sammanhang härmed vid nu skedda statsreglering uppfört postverkets kontanta statsanslag oförändradt till 485,000 R:dr, så att statsverket eger att fortfarande af postmedlen påräkna en behållen inkomst af 115,000 R:dr samt blifvande öfverskott, såsom hittills, af E. K. M:t kunna disponeras till bestridande af kostnader för poslanstalternes utvidgande eller förbättring. Expeditions-Utskottets Förslag■ till und.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade att, i afseende på ifrågavar:de motion, som bade utgjort föremål för Talmans-öfverläggning vid sednast hållna Talmans-sammanträde samtliga ledamöter af konferensen ansett att StatsUtsk. visserligen icke saknat skäl för motionens återlemnande, emedan denna motion var af beskaffenhet att af flere Utsk. kunna behandlas, men att då förändring i skattläggnings-methoden kan hafva inflytande på Statsverkets inkomster, Talmännen ansett formenligast att motionen återlemnas till StatsUtsk. Hr Bildt, Didrik Gillis: Jag ämnar visserligen icke bestrida att motionen, på sätt i Talmanskonferensen blifvit öfverenskommet, nu återremitteras till StatsUtsk., men jag anser mig såsom ledamot af Utsk. böra uplysa att den motion af Dr Nordlander som här är i fråga, egentligen rörer en önskan att skattläggnings-methoden skulle rättas i öfverensstämmelse med hvad som förut varit. Dr Nordlander yttrade nemi. att inom Westerbotten har på senare tider blifvit företagen en förändring af skattläggnings-methoden som han icke anser rigtig, och anhåller nu att rättelse häri måtte ega rum. StatsUtsk. ansåg derföre att frågan vore ett önskningsmål och att den icke kunde på annat sätt lösas än att K. M. lät verkställa den utredning som Motionären åsyftat och sedan inför R. St:r framlade denna fråga. Jag för min del kan således icke finna annat än att det är ett ekonomiskt mål. Jag yttrade detta blott uplysningsvis och slutar med hvad Den 3 December f. m. 47 jag börjat att jag för min del icke motsätter mig motionens återlemnande till StatsUtsk. DppS härefter framstäld propos., lades StatsUtsk:s förevande Mern. till handlingarne med förklarande att R. o. Ad. ansåg den deri omnämnda motion böra behandlas af StatsUtsk. Föredrogos StatsUtsk:s nedannämnde d. 29 sistl. Nov. e. m. på bordet lagda Mern. N:o 12* med en återlemnad motion af Riksdagsm.
Sedan grundsatser om näringsfrihet tillämpats å nästan alla andra näringar, vore det att demoralisera begreppet om rättvisa, om man behandlade vissa klasser, såsom om de icke förtjenade att uppmuntras i lika grad som andra. Den som valt till yrke att producera sprit, i den fulla öfvertygelsen, att det för hans jordbruk är nyttigt, är i sin goda rätt, att anses såsom lika hederlig karl som någon annan och att hans handtering icke på förhand skall stämplas såsom dålig eller brottslig. Då man icke fordrar af bagaren, att han skall på förhand anmäla, om han vill tillverka 200 eller 300 bullar, eller klädestillverkaren huru många alnar kläde han kan komma att vid sin fabrik producera, är det orätt att tvinga en bränvinstillverkare att på förhand uppgifva, huru stor produkt han tror sig kunna åstadkomma med de rudimaterier, han eger. Det är Hrr:ne bekant, att i vissa delar af landet, i följd af jordmånens beskaffenhet, potatis företrädesvis måste produceras, och det är Hrr:ne lika väl bekant, att denna växt ofta är föremål för en hastigt påkommande sjukdom. Under de år, då potatisen håller sig frisk, yppar sig tillfälle att köpa sådan vara först småningom, då deremot under de år, då sjukdomen utbreder sig, marknaden hastigt öfversvämmas af nämnde vara. Kan det vara rätt att förvägra bränvinstillverkarne att begagna sig af de olika konjunkturer, som sålunda erbjuda sig? Jag skall taga ett annat exempel. Om ett fartyg, lastadt med spanmål, strandar och det blir nödvändigt att med det första använda lasten, bör det då vara en bränvinstillverkare förbjudet att anmäla sig till att under en månad förvandla denna last i bränvin? År det deremot icke en nationalvinst, om sådant kan ske? Staten bör utöfva sträng kontroll öfver bränvinstillverkningen, så att Staten för hvarje producerad kanna erhåller den derföre stadgade skatt, men något annat har Staten 248 Den 12 Maj f. m. icke rätt att fordra af denna handtering.
Detta förklarar i någon mån, huru man här och hvar kommit ända därhän, att man byter OJQ tjänare när som helst, på alla tider af året, oaktadt det borde vara uppenbart för en hvar, att ett sådant tillvägagående länder både hem och tjänare till stor skada. På de flesta andra platser i lifvet måste man oftast finna sig i eller söka öfvervinna de svårigheter, som möta. Och detta har stor betydelse för ens egen uppfostran. En annan plats är kanske svår att erhålla, och därför drifves man att göra lifvet för sig så drägligt som möjligt på den plats man har, genom sträfvan att till vederbörandes belå- tenhet söka fullgöra ålagda plikter. Om en tjänarinna däremot erhåller plats och t. ex. fordringarna i hemmet öfverstiga, hvad hon anser tillbörligt, så inträffar nu ofta, att hon — till följd af lättheten att när som helst erhålla en annan plats — i IDUN 1892 stället för att gripa sig an med arbetet sä- ger upp sin plats och flyttar utan några försök att foga sig efter de nya förhållanden, genom hvilka hon kanske kunnat danas till en duglig, tropliktig kvinna. På nästa ställe blir hon måhända efter åtskilliga ledsamheter uppsagd af husmodern, som icke är van att söka göra sina tjänarinnor förtrogna med de sysslor, som hon fordrar de skola utföra. " Vi anse det synnerligen viktigt, att husmödrarna inse, huru olycksbriDgande det är för både samtid och eftervärld att byta tjä- narinnor när som helst. Och därför måste en reform i afseende på husmödrarnas förhållande till sina tjänarinnor gå ut på att få bort bruket att hafva flyttnicgstid året om. Detta kan i vissa fall anses som en nödvändig förutsättning, för att det betyg, som den afflyttande tjänarinnan erhåller, skall kunna blifva rättvist och få någon betydelse. Hvad tjänstebetygen i öfrigt vidkommer, så anse vi, att de för att blifva till verkligt gagn för såväl husmödrar som tjänarinnor, så långt ske kan, böra vara likformiga, sanningsenliga, otvätydiga samt utmärka sig för förståndighet, utan att därför upptaga obetydliga detaljer.
Staten men ingen säkerhet derför ställes, så blir hela stadgandet illusoriskt, emedan bolagets enda då med säkerhet åtkomliga egendom är jernvägen, men hvilken egendom i allt fall antingen bolaget upfyllt sina förbindelser eller icke, vid den liden tillfaller Slaten. Jag vågar således föreslå följande förändrade lydelse ti l denna punkt: ”5:o Efter förloppet af de 40 år, under hvilka Slaten garanterat bolaget den bestämda räntan och amorteringen, upgående ärligen till 5 proc. af den verkliga anläggningskostnaden, denna sistnämnde dock beräknad högst till 5,000,000 r:dr b:co, kommer jernbanan med dertill hörande jord, byggnader, verkstäder och materiel af hvad beskaffenhet del vara må att ulan lösen eller Serskild vedergällning i ful/godt skick tillfalla Svenska Staten, ehvad Staten under den föregtde tiden må hafva tillskjutit större eller mindre belopp; och hör för fullgörandet af bolagets förbindelser af Konungen godkänd säkerhet vara ställd. Vill Staten före utgången af etc.” (i likhet med hvad Utsk. föreslagit). Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Jag får till en början anhålla om uplysning huruvida BorgareSlts beslut i frågan är bekant. I ani. häraf uplästes ett från BorgareSt. ankommet prot.utdr. innehållande att BorgareSt. bifallit Siaisöisk:s utlät. N:o 340, med antagande, i afseende på vilkoren af följande förändrade redaktion af 7:de punkten, mom. litt. a) nemi.: ”ali utan kostnad eiler årlig ersättning erhålla uplätelse af sadan för jernvägsanläggningen erforderlig, kronan tillhörig jord, som är under K. M:s och kronans omedelbara disposition, dock att, då fråga är om hoställsjord eller annan ät enskild person, med åborätt eller annorledes, uplåten kronojord, ersättning derför bör af bolaget lemnäs, i en lig lael med livad gällande expropriationslag af d. 20 Nov. 1845 derom stadgar”. Gr. Mörner:
Han återwände derföre, först till Götheborg, och aflemnade der i sina granna rum, i palatset wid Sillegatan, de småstenar af barlast och andra underting, dem han wid Höganäs och stränderna kring Kullen och Torekow, förskaffat sig. – Deßa dyrbarheter hade han samlat, ej i lådor eller till sådant ändamål wanligen nyttjade portörer, utan om hwarandra, i ett par obrukade, från London till resan ankomna sidenbyxor – naturligtwis så skurna, som de den tiden brukades af unga herrar, nemligen korta och så formade, att då en snörstump eller segelgarnsända, som också anwändes, omknöts hwardera benet, de i det närmaste liknade en gårdfarihandlandes warusäck. I den wåning eller de rum Herr John Hall bebodde, hade han sina samlingar utan all ordning, eller som det i Götheborg kallades: huller om buller. Der stodo dyrbara marmorbyster, der lågo Hoffbros, Hogarts, Åkerströms och Correggios taflor, der lågo sällsamheter, wapen och redskap från Australien, och der befunnos paradisfoglar i länga glascylindrar, och colibri på nålar, mellan Buffons praktwerk, Frimurare-kalendrar, Coldinuoch NeptuniOrdens band (dem han troligen ej till sjöß gjort sig förtjent att bära, Swia Griser-Ordens dekorationer synas hafwa warit honom mera paßande;) der funnos porceläner m. m, hwaribland ej må glömmas twenne högst kostbara Japanska vaser eller urnor, dem han nyttjade – (med respekt för krukorna taladt) till all ting, hwarigenom obehag snart inträffade i hela wåningen, till stor molest för uppwaktande, men ej för unga Herrn sjelf, ty han war i denna wäg ej nogräknad, och hans näsa war måhända den fördragsammaste i Europa, Asien, Afrika, Amerika och Polynesien. Möjligtwis war det endast af samma orsak han, snart sagdt alldrig, eller åtminstone högst sällan, wille ombyta kläder, oaktadt nya framlades.
St nuvarande innehafvaren af Weskinde och Bro församlingars pastorat, Theologie Lektorn vid Wisby elementarläroverk O. W. Lemke, på det sagda pastorat må, utan afbidan å inträffande kyrkoherdeledighet derstädes, kunna i egenskap af prebende upphöra; angående försäljning till skatte af de så kallade Halländska kyrkohemmanen; samt Skrifvelser: i fråga om nämndemäns och fjerdingsmans rätt till ersättning för extra förrättningar; i fråga om kostnadsersättning till militäre, civile och ecklesiastike tjenstemän för en del resor i tjensteärenden; angående ifrågasatt bidrag från Handelsoch Sjöfartsfonden till gäldande af den för Stade—tullens aflösning erforderliga utgiftssumma. Från Flogv. Pr este-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo och remitterades till Stats-Utskottot Kongl. Maj:ts den 22 dennes meddelade nådiga skrifvelse till Rikets Ständer, i fråga om nämndemäns och fjerdingsmans rätt till ersättning för extra förrättningar. S. D. Föredrogs ånyo och remitterades till Stats-Utskottet Kongl. Maj:ts den 22 dennes meddelade nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående försäljning till skatte af de så kallade Halländska kyrkohemmanen, tillika med ett af Biskop Björck i anledning deraf nu afgifvet yttrande. S. D. Föredrogs ånyo Sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch Eko nomi-Utskottets nedan omförmälda Betänkanden och Memorial: JV2 22, i anledning af väckt motion om upphäfvande af 13 § i Kongl. Förordningen den 20 Januari 1824, angående utrifning af vattenverk, som genom uppdämning skada jord eller hindra dess odling. Bifölls. JVs 23, i anledning af väckt motion om ersättning af statsmedel för upprätthållandet af nya gästgifverioch skjutsrättarebefattningar inom Indahls tingslag i Medelpad. Bifölls.
Hvad angår den värde talarens uplysning att någon ledamot af Öfverhuset skulle hafva föreslagit borttagande af den skillnad som för närv:de eger rum i England vid behandlingen af köpmäns och icke-köpmäns konkurser, så, utan att det ännu blott är ett furslag, bör dervid tagas i betraktande att det så väl i England, som i Frankrike endast är köpmän som kunna göra konkurs, och att alla öfriga behandlas enligt utsökningslagarne. Om således en ledamot af Öfverhuset har föreslagit en förändring i detta hänseende, så tror jag icke alt hans mening har varit införandet af en konkurslag, som icke skulle göra någon skillnad mellan en köpmans och en enskild medborgares konkurs. Jag tror att LagUtsk:s Betänk, på ett öfvertygande sätt visat behofvet af en sådan skillnad. Det är visserligen sant att en enskild person ofta nog nödgas inlåta sig i handel och vandel, men bans transaktioner kunna likväl icke på något sätt jemföras med en köpmans eller en affärsmans. För denne sednare är krediten af lika stor vigt som den kontanta penningen, och då han tillföljd af de vidsträckta affärer, hvaruti han måste ligga med hela verlden lätteligen kan bringas i förlägenhet genom en tillfällig stockning i marknaden, så bör väl äfven lagen i detta afseende för honom vara något olika. Den väsendtligaste anmärkn: som kan göras mot den nuvtde konkurslagen är att, såsom Utsk. omnämner i Betänk., den icke ålägger gäldenären att genast vid inträffadt obestånd göra konkurs, utan snarare liksom uppmanar honom att dröja dermed så länge .11» Den 13 Februari. sorn möjligt, emedan elt sådant steg nu vanligen Sdrager honom misstankar om mindre redlighet. Hvad nu slutligen angSr »ackordet» så har Utsi;, icke påyrkat någon lagstiftning derom, utan Utsk. har endast betraktelsevis anmärkt, alt det är öfverensstämmande med affärslifvets fordringar. Då likväl den siste talaren fäst sig dervid, så ber jag, att få yttra några ord.