Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid tullvärdenas uteslutande ur tarifen blifver specificationen af plymer uti strutsoch andra slag, hvilka nu draga lika tull, 15 r:dr skålpundet, icke vidare behöflig, hvadan lydelsen bör blifva: »plymer alla slag»; och synes den gemensamma införselsafgiften derå skäligen kunna jemkas till 10 r:dr skålpundet. Som nödigt är, att vid förtullning af pomada äfven vigten af de burkar eller kärl, hvarpå varan vanligen inkommer, ingår i tullberäkningen, hvarföre i redaktionen bör tilläggas orden »kärlen inberäknade», lärer af denna omständighet någon nedsättning i införselsafgiften vara påkallad, nemligen från 28 till 20 sk. skålpundet. Då pomeransknoppar och skal äro upptagna till lika värde med pomeranser, synas icke heller införselsafgifterna böra bestämmas till olika belopp, hvarföre nedsättning deri föreslås å de förstnämnde från 2 sk. till 1 sk. 6 r:st. skålpundet, hvilken tull, enligt 1844 års taxa, var derå gällande; i följd hvaraf bägge desse rubriker ock kunna sammanföras till en. Enär värdet å oäkta hvita porslinstalIrickar, nu upptaget till 8 sk. skålpundet, icke kan antagas till mera än 6 sk., lärer införselstullen i förhållande derefter böra jemkas från 2 sk. till 1 sk. 6 r:st., äfvensom å andra hvita porslinspjeser från 5 sk. till 4 sk., såsom utgörande 25 procent å nuvarande tullvärde. För måladt eller tryckt porslin, hvilket för närvarande är till införsel förbjudet, synes, med förbudets upphörande, skiljaktig tullbehandling af tallrickar och andra pjeser icke vara erforderlig, utan å rubriken »måladt eller tryckt» i allmänhet kunna antagas en gemensam införselsafgift, hvilken, då medeltalet af de Portföljer, laskböcker, redikyler och noltsilckar. Potatesmjöl. Rör. Rötter, Sibart, alla slag, ej specificerade. Sadelmakarearbelen, cj specificerade. Salpeter. Salt.
Jag tror således att man med skäl kan kalla väfnadsindustrien en af våra vigtigaste näringar, och eget är, att förlusten på väfnader af alla slag till följd al traktaten kommer att under åren 1865—68 utgöra för väfnader alla slag, icke mindre än, Beräknad efter 1864 års import. Den 8 Februari e. m. 477 Jag vill nu icke längre uppehålla mig vid ett ämne, hvars fullständiga behandling skulle tarfva månader. Men innan jag går att med några ord Vidröra en annan del af frågan, torde det vara mig tillåtet, att lemna en upplysning, som är af vigt för R. St:r i allmänhet och svnnerligast för dem, som vilja grunda sitt omdöme på verkliga fakta, nemi. huru stor förlust skulle uppkomma för hvartdera af de år, traktaten lände till efterrättelse, för den händelse vi nu inginge på den af regeringen anvisade bana af en generell tulltaxa såsom den af 1865, och till densamma lemnade vårt samtycke. Jag har i detta hän seende anställt noggranna uträkningar med hvarje särskildt artikel och sålunda funnit förlusten uppgå för året 1865 till rdr rrut 1,422,021. 1866 » » » 1,506,644. 1867 » » » 1.958,813. 1868 » » » 2,268,151. eller tillsammans för 4 år rdr rrnt 7,155,629; lägger man härtill förlusten under de återstående 8 åren, hvilken belöper sig till 18,145,208 rdr rrut, så erhåller man en liten nätt summa af 25,300,000.
Uti en lios Högvördiga Presle-Slåndet vacht och lill Bevillnings-Utskottet remitterad motion , liar Herr Conlracls-Prosten Sandberg, med framslällning deraf, att afven en indirect beskattning, som drabbade öfverflöd och yppighet, blifvit försökt och ansedd formonlig, anfört: att, då Herr Prosten nu föresloge en afgifl för consumtion af bränvin, i likhet med hvad sorn egde rum efter 1812 års Riksdag, vore icke afsiglen dermed alt öka Statens inkomster, utan anledningarne dertill: att föregifvande!, det en livar som icke super bränvin, skulle med en personlig afgift fylla den brist, sorn genom en deraf möjligen förorsakad minskning i bran vins-skall skulle uppkomma, vore väl en orimlig dikt, men den blefve dock här och der trodd af de enfaldige, och den kraftigaste vederläggning deraf vore en afgift af deni, som supa; att bränvinssupandet vore ett öfverflöd, som mer än något annat åstadkomme fattigdom, och att det icke vore obilligt, om deli, som hade råd och lust att beslå sig och njuta detta öfverflöd, derför årligen med en viss afgift bidroge till den församlings fattigvård, hvaraf han sjelf eller hans barn snarast kunde komma i behof; att detta skulle utan tvifvel kraftigt verka till det goda ändamålet af minskning utaf bränvinsförtäring, enär mången skulle heldre afsäga sig bruket deraf, än skatta derför. På grund af hvilka sålunda utvecklade, med flere anförde skäl, Motionären föreslagit: Att hvarje mansperson öfver 18 år, som förtärde bränvin, skulle påföras en bränvins-consumtions-afgift af 24 sk.
Då contante penningar Svarar mot 5 §. till Directionen insändas, med Reversal in dupplo och sedelförteckning , bör å det qvarblifvande reversalet ankomstdagen jemte målets Ordningsnummeranteknasi å det andra , som återsändes, teknas qvitto, underskrifvit af eine Directeurer samt af Kamereraren contrasigneradt. En serskild bok bör finnas, hvaruti en af Directeurerne anteknar å ena sidan, alla d* extra medel, som till Directionen insändas, och till Kamereraren aflemnas, för att i Banken insättas , och å den andra inskrifves BancoAttestens datum och Nummer, hvarefter Attesten till Kamereraren återlamnas. De medel som till Kamereraren directe sfiämnas , dels iör upplupne räntor, (hvilka eljest på sätt i 9 §• uti LåneReglemeniet föreskrifves, böra af Låntagarne sjelfve insättas i Banken), dels för andra afgifier, äger Ihtn jg Julii r, mi Kamererare!! att genast insätta för den räkning Cassart i Banken låter föra, samt BancoAttesten inför Directionen uppvisa. Alla qvittencer på till Cassör eller Fonder under RiddarhusDirectionens förvaltning ställde af enskilde inbetaide medel, utfärdas och undertecknas af Kamereraren samt annoteras af Secreteraren, som med sin underskrift bestyrker samma annotation. Skolande Secrete* raren öfver sådane utgifne qvittencer, hvilka böra vara numererade föra serskild anteckning, hvilken vid hvarje Directiooens sammankomst uppvisas för att i ofvan omr förmälte Bok införas. Kommandes till följd häraf, inga andre af Kamereraren utgifne qvittencer att för gällan-: de anses. 6 §.
Fullmägtige icke kunna vägra bifall till lottsedelirmehafvarnes på omförmälda dom grundade yrkande, att från Riksgälds-kontoret utbekomma ej mindre de, jemlikt detta Verks räkenskaper, efter stadgadt bevillningsafdrag, intill den 1 Mars 1853, för meranämnda lottsedlar upplupna och härstädes innestående räntemedel, än äfven det kapital samt den efter sagde dag beräknade ränta, som Kongl. Majit och Kronan genom åberopade dom förpligtats gälda. — Likaså och efter dervid tillika väckt fråga om liqviderandet af alla utelöpande dylika förbindelser, hvilkas sammanlagda belopp, enligt Riksgälds-kontorets räkenskaper, motsvarade 49,230 Ridr, förklarade Fullmägtige sig anse det af samma doms stadgande vara en gifven följd, att det derigenom meddelade yttrande, angående Kongl. Majits och Kronans betalnings-skyldighet för kapitalbeloppet af meranämnda lottsedlar, måste tillämpas på alla med enahanda lydelse och vid samma tid utfärdade dylika förbindelser, samt följaktligen jemväl å dem, hvilkas innehafvare icke deltagit i den anställda rättegången, angående det i lottsedlarne utsatta kapitalets godtgörande. — Fullmägtige hafva således, med iakttagande af de grunder, som i afseende på liqviden för kapitaloch ränte-béloppen uti högstberörde dom voro stadgade, låtit infria alla de lottsedlar, hvilka derefter i sådant ändamål blifvit härstädes företedda; varande vederbörande lottsedel-innehafvare genom allmänna Tidningarna underrättade om Fullmägtiges härom fattade beslut.
Hr Sandströmer har börjat sitt försvar för Utslcs förslag, med uppgift pä det stora antal af räntepersedlar, som skulle finnas i de nuvartde hemmansräntorna, och jag tror, alt han uppgifvit de titlar som ingå i jordeboksräntan vara 192 och i hemmantalsränta n 160, men de finnas dock icke alla på ett ställe och det har icke heller Hr Sandströmer påstått. Om då landet är så stort och utgöres af så många provinser att antalet af räntepersedlar kan uppstå till detta belopp, så innefattar det anmärkte förhållandet, i och för sig, ingalunda något bevis för nödvändigheten af den förvandling, som Utsk. föreslagit. Vidare har Hr Sandströmer såsom bevis på nödvändigheten af bifall till förslaget anfört, att exempel icke skulle saknas derpå, att uppbördsman begagna det invecklade förhållandet med beskattningen för att försnilla Statens medel, äfvensom för att göra orätt emot den skattskyldige. Om sä är, så måste exemplen vara ganska sällsynta, ty, enl. den erfarenhet jag förvärfvat, hafva försnillningarne icke skett genom origtig värde-beräkning af de räntepersedlar, som här äro i fråga, utan dels genom undanhållande för Staten af hvad som blifvit yttradt, dels också genom uttaxering hos den skattskyldige af utgifter på helt andra titlar än som vederbordt. Hvad Hr Sandströmer ytterligare anfört i ändamål att hos del H. Ståndet väcka sympathier för komiterades utaf StatsUtsk. understödda förvandlingsförslag, anser jag icke vara af den beskaffenhet att jag med vederläggning deraf bör upplaga R. o. Ad:s tid. Men denne min motståndares egenskap af ledamot utaf Den 7 September e. m. 87 Konungens Statsråd för min uppmärksamhet på ett förhållande, som är allt för märkligt och besynnerligt, för att af mig icke vidröras vid detta tillfälle. För 4 år tillbaka, hörde man icke blott enskildt, ulan äfven offentligt den läran predikas af Statsrådets ledamöter att
Då Utskotten icke funnit anledning frånträda deras förut afgifna förslag, att bränvinsbrännings-rättigheten bör vara fästad endast vid jord på landet och i städerne; tillstyrka Utskotten ytterligare, alt denna rättighet må på landet åtfölja hemman och hemmansdelar med åsatt) mantal efter jordeboken, bebyggda, med serskild åbo försedde utjordar och andra lägenheter, hvilka uti ordinarie eller extra ordinarie rotering deltaga eller rotefrihetsafgift utgöra, äfvensom icke roterade, men med serskild ränta lill Kongl. Majit och Kronan eller till innehafvare af Kongl. Maj;ts och Kronans rätt belagde torp Bih. till R. St. Prol. f834. 5 Sami. 2 Ajd. a 5:te Häftet Bevilln,- samt Allm, Besv.- och Occon.-Ulsk, Utlåtande IV.o 5. lägenheter, samt, i städerne, den till hvarje stads område hörande jord; deruti Utskotten likväl, med afseende på det ringa öfverskott i spanmål och potatoes, sorn en mindre jordlägenhet kan lemna för.bräll viusbränningen , funnit skäligt föreslå den inskränkning, att bran vinsbränning ej må utöfvas för jord å landet eller i städerne, som i taxerings värde icke uppgår till 3oo R:dr, under annat vilkor, än att innehafvare af sådan jord, efter sammanslående af deras jordvärden, sorn då böra uppgå till berörde belopp och deröfver, vilja förena sig om gemensam redskap, att begagnas på sätt Utskotten längre fram i detta Utlåtande erna föreslå. 2 ro För att icke motverka begagnandet af sådan redskap, hvarigenom besparing af bränsle, tid och arbetskostnad kan vinnas vid bränvins bränningens utöfning, finna Utskotten, med frånträdande af hvad i detta afseende i deras förra Betänkande blifvit föreslaget, skäligt tillstyrka, alt bran vinsbränningen hädanefter, såsom hittills skett, må utöfvas med alla slags konst-appa» raU 3: o
Besvärsoch Ekonomi-Utshollels Utlåtande, N:o H. 3 fall vore en stiftskyrka; i anseende hvartill och med åberopande jemväl af andra förhållanden Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anliöllo, att Kongl. Maj.t måtte i nåder medgifva, att de ifrågavarande 124 domkyrkotunnorna måtte tillkomma stiftskyrkan i Hernösand. Oaktadt härefter, genom nådigt beslut den 13 Mars 1835, Kongl. Maj:t förklarat några nya skäl icke hafva förekommit, som kunde föranleda dertill, att Upsala domkyrka betoges omförmälde kronotionde, den hon från urminnes tider åtnjutit, hafva vid 1840—1841 årens riksdag Rikets då församlade Ständer, som åter förehaft frågan, uti underdånig skrifvelse den 8 December 1840, yttrat, att Rikets Ständer väl å ena sidan insågo nödvändigheten deraf, att Upsala domkyrka, det herrligaste tempel i norden genom sitt byggnadssätt, och dyrbart i anseende till de minnen, som der förvarades efter flera framfarne konungar, icke saknade medel för nödigt underhåll och ytterligare förskönande, men å den andra sidan ansett det vara lika angeläget och med allmänna omtankan öfverensstämmande, att äfven mindre kyrkor i riket icke betoges utvägarna för sitt vårdande och bibehållande; på grund hvaraf jemte andra skäl Rikets Ständer i underdånighet anliöllo, att Kongl. Majit täcktes åt frågan ytterligare egna
På grund af dessa förenade skäl, anhåller jag hos Hr Gr. o. Landtm, om afslag å Utsk:s Betänk. J\s 272, med förklarande, att i den mån R. o. Ad. kan komma att besluta i afseende på de serskilda förslagen om jernvägar, vill Ståndet också taga i betraktande frågan om sältet alt anskaffa medel dertill. Hr Gripenstedt, Joli. Au g.: I allmänhet torde det väl vara den naturligaste ordningen, att vid pröfniogen af ett ärende först göra sig reda för sjelfva saken, och derefler bestämma ang:de sättet för dess utförande. Då ett statsskuldssystem naturligtvis icke kan vara sitt eget ändamål, utan blott ett medel, hvarigenom ett annat ändamål skall vinnas, tror jag, på grund af den allmänna mening jag förutskickat, att det varit rättast om de ändamål, för hvilka man vill anlita statens kredit, först blifvit pröfvade, innan man ingick i pröfning af de medel, som dertill borde användas. Jag vill emellertid gerna medgifva, att man äfven på förhand kan vilja göra sig reda för sjelfva detaljerna af ett statsskuldssystem, då man i alla fall håller för sig frågan öppen, huruvida detsamma skall tillämpas eller icke, samt att man fördenskull äfven nu kan iogå i pröfning af det förslag, som här är under öfverläggning, så vida denna pröfning inskränker sig till de bestämmelser, som närmast röra sättet, men icke sjelfva hufvudsaken, eller huruvida en uplåning för statens räkning skall ske eller icke. Emellertid har allt, hvad som i delta ämne hittills blifvit ytlradt, hufvudsakligen rört sig omkring sjelfva saken, och icke omkring de olika bestämmelser, som dervid böra göras. Alla dessa bestämmelser förekomma, klart och redigt samt, efter min öfvertygelse, riktigt ultryckta, i de återstående punkterna; men just den ifrågavartde punkten JVz 1 har i min lanke det fel, att den icke innehåller någonting positift, utan blott är, såsom man här äfven medgifvit, en slags ingress.
R:dr årligen intilldess han antingen genom fullmakt å annan tjenst erhåller en löne-inkomst, motsvarande nämnde summa, eller ock blifver anställd i Stats-kontoret såsom kanslist med dervid åtföljande aflöning enligt nu gällande stat.» ll:o. Uti 25:te punkten af Utlåtandet N:o 74, hade Utskottet tillstyrkt be - Ståls-Utskottets Memorial, N:o 244. 13 viljandet af ett årligt belopp utaf 400 R:dr åt Professoren F. W. Palmblads enka, såsom bidrag till hennes frenne barns uppfostran och underhåll, att utgå med Udel för hvartdera så länge sonen icke uppnått myndig ålder och döttrarne förblefve ogifta. Detta Utskottets, i Utlåtandet N:o 186 vidblifnä, yttrande, är af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet godkändt, hvaremot Borgareoch Bonde-Stånden detsamma afslagit. För afgörande af denna fråga, deruti således 2 Riks-Stånd stadnat emot 2, föreslår Utskottet följande voterings-proposition: »Den som bifaller, att ett årligt belopp af 400 R:dr må från Allmänna tndragnings-staten årligen tilldelas Professorn F. W. Palmblads enka, såsom bidrag till hennes frenne barns uppfostran och underhåll, att utgå med Udel för hvartdera, så länge sonen icke uppnått myndig ålder och döttrarne förblifva * ogifta, röstar Ja; den. det ej vill. röstar Nej; Vinner nej, kommer anslaget icke att beviljas.» 12:o. Enligt Utlåtandena N:o 74, punkten 36 och N:o 186, afstyrkte Utskottet bifall å väckt motion, om en pension af 200 R:dr årligen åt Stadsläkaren i Lidköping, P. J. Eckmans enka. Detta yttrande är godkändt af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet, då deremot Presteoch Borgare-Stånden beviljat pensionen att utgå, så länge bemälda enka lefde ogift och befunne sig i behöfvande omständigheter.
Innan KongL Majestät utsände en beskickning — för att pröfva barkens skadlighet for virket, hvilket deraf naturligen skyddas — hade nämligen samma majestät gifvit befallning att all bark skulle å timmer-stockame afskrapas, innan de utsläpptes i elfvame. Detta var komedien. Och nu till efterspelet! » Tre studenter, certirn tre », funno icke olämpligt att under sådana förhållanden verkställa Kongl. Maj: ts uppdrag. Deras namn är ingen hemlighet: de voro hrr skogsinspektören F. TH Berg, jägmästaren A. M. Hellström och skogsforvaltaren B. Martin.Uppdraget kunde de så mycket lättvindigare utföra, som de förut, kanske med ett undantag, icke egde någon kännedom om travaruhandteringen. Då de omsider afgifvit sin reseberättelse, hvilken af en norrländsk sågverksegare utförligt granskades i Nya Dagligt Allehanda, fann man ock att de alldeles .icke förstått, huru ifrågavarande undersökningar skulle verkstälts, äfven oafsedt den beklagliga omständigheten att experimentalfaltet var, på grund af Kongl. Majestäts ofvan nämda nådiga förordning, på förhand förstördt för experimentema, hvilket de komiterade i sin berättelse naivt nog sjelfva erkänt. Man har härvid svårt att undertrycka den tanken, att det varit mera honnett om vederbörande genast förklarat sig förhindrade att utföra ett uppdrag, om hvilkets outförbarhet man på förhand kunde vara öfvertygad. Men nu en icke ovigtig sak! Hvad kostade detta sommarnöje? Icke må man föreställa sig att kommissionen utförde sitt storverk för intet. Reseräkningen, om hvilken vi fått kännedom lyder sålunda:
Det har för mig varit en sann tillfredsställelse att förnimma, i hvilken väsendtlig mån den allmänna nöden i länet blifvit lindrad genom dessa af Eders Kongl. Maj:t nådigst beviljade lån Att allt hvad af lånemedlen bort vid hittills hållna uppbördsmöten inbetalas blifvit restfritt liqvideradt och redovisadt har äfven varit tillfredsställande att iakttaga. Utom de undsättningar af statsmedel, som sålunda, under nämnde bekymmersamma år, kommit detta läns innevånare till godo, hafva de behöfvande fått hugna 19 sig af icke obetydliga gåfvomedel, influtna från andra orter, i följd af uppmaningar från en, på mitt föranstaltande, i Januari år 1846 här bildad undsättnings-kommitté. De bidrag, som denna kommitté under åren 1846 och 1847 fått emottaga dels från vissa bättre lottade kommuner inom detta län, dels från menigheter och enskilde personer i andra län, och dels från den allmänna undsättningskommittéen i Stockholm, uppgå till ett sammanräknadt belopp af icke mindre än 12,776 R:dr 30 sk. 8 r:st b:ko, som, med hufvudsakligt ändamål att bereda arbetsförtjenst åt nödlidande personer af arbetsklassen, blifvit tid efter annan utdelade till de socknar, der nöden varit störst. Under de missväxtår, hvilkas närmaste följder jag nu haft nåden i korthet omförmäla, har bristen af ändamålsenligt inrättade spannmåls-magasiner varit i hög grad märkbar. Om inom hvarje socken hade funnits ett sådant magasin, med en ^behåll varande tillgång af spannmål, motsvarande socknens invånares behof af bröd för åtminstone 1 å 2 månader, så skulle, genom denna tillgångs utlånande under den svåraste tiden, en stor hjelp hafva varit allmänheten öppen, och vissheten af denna hjelps befintlighet skulle säkerligen i betydlig mån hafva tillbakahållit den, för de fattigare klasserna så olyckliga, stegringen af sädespriserna och kanske gjort all undsättning från statens sida öfverflödig. Enligt från fögderierna inkomne uppgifter är förhållandet med magasinernas nuvarande antal och spannmålsfonder följande: Fögderier. Antal magasiner. Fond af Summa Spannmål Tunnor.
Under betraktande af de anmärkningar, som emot Utskottets projeLkeracle ändring i denna §. blifwir upkastade, nemligen, at icke köpareas Lliartor, uran Kronan, borde bestå Försäljningsmännen provision, at den föreflagne provisionen wore för dryg: at Stämpelen borde utmärka provisionen sammanräknad med eiiartans valeur; samt at Försäljningsmännen icke wore betagne tilfället, at da en större eliana, til exempels I R:d., begäres, i stället lemya 4 styck, s 12 H., hwarigenom dubbel provlsior, 844 Den i? Mars» ^ ' bekommes; anser Utskottet sig til afhjelpande af detze befarade olägenheter icke kunna upfifrva lämpeligare nrwag, an at hos alle OliLrw LiAillacV Lärsäljnrngomän kominer at finnar upspikad en tryckt Isntik, hwarä ar utsatt hurr stor xrovibion som för hwarje Lb»rtL8 valeur erläggas bär, och at, derest en (charta 8,'ZillruT-Försäljningsman icke tilhandahäller 2ll!mänheten fadane större stämplar som kunna äskas, utan flere mindre Lil fyllnad mäste tagas, han da icke är berättigad ti! större provision ä deste fammanlagdt än för den hela Lk-ntan belupit, hwilker jemwäl a den tryckte l^ristei, hör finnas förestrifwit; warandes det ester Utstottets omdöme hwarken lampeligt, ar ä hwarje LKarta, genomen ytterligare stämpel, anteckna xrov^ionen, eller ar Försaljningsmannen af Kronan stola aflönas. 29. §. Ej mindre hos Högloft. Ridderstapet och Adeln, an af Wällofl. Borgare-Standet, ar der förbehåll gjordt, at MLculeracls Lkartor watte hos Försäljningsmannen fa ombytas; hwilket afwen Utstotret finner ssaligt i fä matto tilstyrka, fom Ollsrtor ä outlöste
Flottans ArbeDe betydliga förändringar, Komitén föreslagit i afseende å sjöförsvarets ma tarepersonai, måste äfven, derest de komma till verkställighet, i väsendtlig mån inverka på flottans arbetarepersonal. Komitén finner sig dock ej vara i tillfälle att i detta hänseende framställa ett i detalj gående förslag, utan endast böra i allmänhet uttala sin öfvertygelse om nyttan och lämpligheten af, att behofvet utaf den fasta arbetarepersonalen vid flottans stationer måtte i möjligaste mån inskränkas, medelst förbättrade verkstäder, ändamålsenliga arbetsanordningar, lättade kommunikationer å varfven, de för flottan afsedda jernfartygs byggande hufvudsakligen å enskilda verkstäder samt öfverlemnandet i allmänhet åt den enskilda industrien att utföra de för flottan erforderliga husbyggnadsoch reparationsarbeten, synnerligast utom varfven och så vidt sådant finnes lämpligen låta sig göra. Om den fasta arbetarepersonalen sålunda inskränktes till det antal, som oundgängligen erfordras för de under alla förhållanden förekommande underhållsarbeten samt för att ega nödig tillgång på arbetsförmän, så måste härigenom, synnerligast å Timmermansstaten, uppstå besparingar, lemnande tillgång att ' antaga behöfligt ökadt antal af Machinister och jernarbetare, äfvensom för den tillökning i nuvarande aflöningen, som kan finnas billig eller nödvändig för att bibehålla skickliga arbetare. Då större eller tillfälliga arbeten ifrågakomma att å Kronovarfven utföras, torde extra arbetare härtill böra antagas, och äfven de, som, under öfvergångstiden från den nuvarande till den nya flottan, å ordinarie stat anställas, erhålla sådan anställning endast på viss tid eller med bestämd uppsägningstid. Upphörande af I sammanhang härmed och med afseende på den inverkan, den nya mateparitmmiet>vidx:'lG^Qn samt sättet för dess anskaffande skulle utöfva på de åligganden, som för stationer ne. närvarande tillhöra Konstruktionsoch Mekaniska Departementen vid flottans stationer, har Komitén trott sig böra underdånigst tillstyrka, att Mekaniska