Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Slutligen hafva Utskotten trott sig böra nämna, att hvad Utskotten nu föreslagit, icke åsyftar någon ändring i hvad som finnes förordnadt, rörande Låne-biträden från Riksens Ständers Bank till smärre odlings företag dermed Utskotten anse böra förhållas efter nu gällande Författning , såvida ej Riksens Högloft. Ständer sjelfve af förekommande anledning skulle finna för godt, att annorlunda derom besluta. Till Riksens Högloft. Ständers bedröfvande varder allt detta vördsamligen öfverlemnadt. Stockholm den 16 Julii 1823. Antom dea 5 Aug. i8a3. No 37i: Riksens Högloft. Ständers Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotts Utlåtande, i anledning af 3^3 Stats-Utskottets den hos Hederv. Bonde-Ståndet vakte fråga om utgifvande af en så kallad Medborgerlig Cateches. Genom Protocolls-Utdrag af den 11 sistl. Martil har Hederv. Bonde-Ståndet, till gemensam handläggning af Statsoch Ekonomi-Utskotten, öfverlemnat ett Memorial af RiksdagsFullmägtigen Lars Anderson, från Skaraborgs Län, innefattande det förslag, att en medborgerlig Cateches, så utförlig att den äfven af Hederv. Bonde-Ståndets medlemmar i allmänhet kunde läsas och begripas, måtte till trycket befordras, Denna Bok borde, efter Riksdagsmannens tanka, uti frågor och svar korteligen framställa innehållet och ordaförståndet af Rikets Grundlagar, Statshushållningen i alla dess grenar, Rikets fmanciella förhållanden, om Bankens, Riksgälds-Contoirets samt Allmänna Magazins-Directionens functioner: om Indelnings-Verket samt Krigsmagten, Ämbets-och Läro-Verken, om Domare-magten samt Lagoch Police-väsendet m, m. Uti denna Motion hade flere af Hederv. Ståndets medlemmar instämt, hvarvid någre ansett den ifrågavarande Boken höra på allmän bekostnad utgifvas, men andra deremot funnit lämpligare, att detta skedde på enskild förläggares bekostnad. Betänkanden. Ehuruväl
Och som Utskottet anser, såväl billigheten, som öfverensstämmelsen med hvad redan finnes i 25 § stadgadt, tala för den' åsigt, att bevillningens beräkning efter den allmänt fastställda bevillnings-procenten då först bör vidtaga, när denna beräkning gifyer. ett skatte-belopp, som öfverstiger de högsta klass-afgifterne, får Utskottet, som vidhåller sitt af tre Stånd godkända yttrande om olämpligheten att, utan vidare åtgärd, ur Författningen borttaga de här ofvan först citerade ord, föreslå, att början af 10, 27 och 28 §§:ne måtte, med iakttagande BetUlning*-Utskott ela Utlåtande, N:o 21. 11 : äfven af den föreslagna nedsättningen i bcvillnings-procenten från 5 till 3, erhålla (lenna förändrade lydelse: »För följande (till städerna hörande), (på landet boende), (vid bruk, bergverk och öfriga inrättningar antagne) personer skall afgiften, såvida den icke, beräknäd efter tre procent af inkomsten, uppgår till högre belopp, än de här nedan utsatta högsta klassafgifter, i hvilket fall nämnde procent-beräkning skall iakttagas, bestämmas sålunda:b § 16. Denna § har blifvit återremitterad dels från högvördiga Preste-ståndet, på yrkande af herr kontrakts-prosten Kullman, som anfört, att, ifall Utskottets ''förslag vid 35 § om bcvillningens beräkning för aktie-bolag, efter ärliga behållning'en, i stället för utdelningen, blefve gällande, och dessa bolag sålunda komme att beskattas efter enahanda grunder, som egare af ångfartyg, orden: »som ej eges af aktie-bolag», borde, såsom ledande till missförstånd, uteslutas; men att, för den händelse åter, att den hittills gällande bestämmelsen om aktie-bolags beskattning efter utdelningen blefve bibehållen, ofvannämnde ord borde utbytas emot: »ehvad de egas af aktie-bolag eller ej», enär ett ångfartyg, som eges af sådant bolag, väl icke borde annorlunda beskattas, än andra ångfartyg; dels rock från vällofl.
Aldrig, aldrig! FASÂN. Betrakta först er ställning! Majorskan era tyska slägtingar som ä' lika så fördomsfulla som älskar, ständigt plågad af böner och föreställningar, utan en enda vän, till hvilken ni kan anförtro er. AURORE. Ja, det är förfärligt! FASÂN. Men tänk hvilket lif! skiljd ifrån den ni skudda er med ens alla de bojor hvarmed man vill fjättra er; ni kan inte närma den ni älskar till ning värdig honom, värdig er sjelf. FASÂN (med värma). Fatta då ett raskt beslut! af er; men ni kan sjelf intaga en fri och oberoende ställAURORE. Jag förstår er inte. höga, ädla idéer, ett rike, hvarifrån alla småak FASÂN (på samma sätt). Det gifves en verld för tiga fördomar äro bannlysta; denna verld, detta rike är konstens! höj er dit ädla och högsinnade flicka! ni är skapad för Theatern egna er åt den! ni skall lyckas, det svär jag er. För Jenny Lind lif. har man offrat sina pengar, för er ska man ge sina AURORE. Ni yrar, herr Kammarjunkare. Tveka inte! Jag skall följa er till Stockholm, ni har slägtingar der, åt hvilka ni kan anförtro er; ni FASÂN. Nej, vid Gud! jag talar alfvarsamt. ska studera under min ledning; ni ska debutera som ni ska få äran af att ge lif åt detta mästerverk och som mitt. Aurora Königsmark uti min Carl XII vid Pultava ert namn ska gå till odödligheten på samma gång AURORE. Men Lidman? men hans arbeten ska aldrig få någon uppmuntran, han ska duka under för motgången, men vi ska beskydda honom, vi ska dra fram hans arbeten... det samma gång som er egen ära. är ni, ni som får grundlägga hans ryktbarhet på AURORE. O, om det vore möjligt! FASÂN. Lidman, ja han är dramatisk författare, er i ordning! om två timmar går ångfartyget ifrån Norrtelje till Stockholm och vi måste vara med. fråga Lidman. AURORE (tvekande). Hvad ska jag göra?
Ridderskapet och Adeln afven ivid detta Riksmöte fö re lyst, fäster Preste-Slandet sikt hopp omen ön. stad framgång af wiotagne beflut, till markelig del, pa dek Ständ, som i alla tider stänkt fäderneslandet Män af råd och iverkställighet. Owanliga upoffiingar (om förwandlander af enstlldta ögyichlickecs fördelar till allmänna och mera waraktiga, kansa kallas,) fordra, wid utförandet, näst Öfwerherens nädiga åtgärd, rådighet och drift, sakkunnighetens och estertankans lugn samt patriotens kraftfulla warina. I deria hänseende wander Peests-Stänvet as en dubbel anledning sina ögrn fdrst till det första Riks.Itändet. Händelsernas oböjliga gäng kan ofta aldeles icke ledas af menniskohand. Om Herren icke bygger huset, arbeta de fåfängt som derpå bygga; de stolg Den r8 Augusti79 r ffvla dock arbeta; wi dödlige answare endast för ett reni upsät, ert alfwarligt bemödande. Inom Högloft. Ridderffapet och Adeln wördar Nationen de Embe smän, genom hwilka styrelsens rörelse krafter äl hela Ri skroppen meddelas, i rädflagen och pä stridsfältet lefwande organer för dessa lil! stelfberoende och wälfärd ledande krafter. Säsom Le betydeligare egendomsherrar närmast styrande och hushällande för en större mängd af den arbetande folkclassen, aro Ledamöter af Ridderffapet och Adeln menigherens fostrare, förmyndare och fader. Preste-Ständet förklarar således sin glada förhoppning, att Herr Landt-Marffalken samt Högloff. Ridderffapet och Adeln hufwudfakligast stall medwerka till wälsignade påföljder af denna Riksdag, sam' derjemte, art Preste-Ständet af Ledamöter af Högloft. Ridderskapet och Adeln ffall werksamt understödjas uti sitt bemödande för samhällets wäl, grundadt pä medborgerliga, undersätliga och chrisieliga dygder. Uti Herr Landt - Marskalkens samt Högloft.
Häraf kan den slutsattsen uppstå, att det vore en välgerning att för hvar och en påskynda åtkomsten af detta högre lif – och visserligen skulle det äfven så vara, om menniskan ovillkorligt genom döden erhölle det; men löftet är gifvet villkorligt, själen måste först, genom iagttagande här i lifvet af religionens bud, blifva istånd att emottaga ett högre lif – och dertill har hon lifstid. Således för att äga rättighet att förkorta denna för någon, skall man vara viss om att den själen innehar rätta ståndpunkten i förhållande till det osynliga högre lifvet; och denna visshet kan ju icke en annan själ äga. Men kanske är hela historien om Magdalena beräknad på att leda till en negativ öfvertygelse, sålunda: att då den enskildta menniskan icke kan äga rättighet, under något vilkor, att förkorta en annan menniskas lifstid; kan icke heller samhället äga denna rättighet. Vår tids omdöme i allmänhet måtte vara sjukligt, efter författarn ofta behandlar det så patientlikt; han invecklar sina stimulerande saker ömsom i oblatomslag, ömsom gifver han dem i råa naturämnen. Björkegren är en berättelse, hvari förekomma rätt naiva påminnelser om att menniskan äfven är ett djur.2 Att han, Björkegren, med sitt genre’s afart ifrån sann mensklighet, skulle känna sig nära slägt till djuren, och derefter nedsätta hela menniskoslägtet; det har mycken trovärdighet för sig. B–s tvifvel om Gud och sig sjelf, hade sin orsak i frågor, som hans förnuft icke tillfredställande kunde besvara sig sjelft. Furumo löser dock gåtan af hans caracter, till slut, med de orden: ”ren kärlek frågar icke” – men kanske hade han bordt säga: tro och kärlek fråga icke, och de hoppas alltid det bästa om menskligheten. Furumo hade lofvat att berätta om skapelsen och vi få Skönhetens tårar och Semiramis – österländska fantasier om verldens början – och sådana borde de vara; efter Sagans’ spår derom gå tillbaks längst i öster. Då jorden sväfvar omgifven af ether, kan man väl tillåta att en etherisk poesi ingår i berättelsen om dess grund-orsak. Skönhetens tårar är en sådan poesi.
En stor del af de företag, landstingen kunna besluta, och för hvilkas utförande medel behöfva utskrifvas, komma utan tvifvel att åsyfta jordkulturens och kommunikationsväsendets förbättring inom länet, såsom, exempelvis, vattensjuka markers uttappning, vattendrags rensning, vägförbättringar, anstalter för skogsplantering och skogsvård, anstalter för boskapsoch hästafvelns förbättring, landtbrukssolor, med mera dylikt. För en del af dessa företag äro redan nu genom ag kostnaderna anvisade på jorden, och de andra äro ock sådana, att kostnaderna för dem 230 förnämligast borde drabba jorden, sorn af dera drager den omedelbara nyttan; och beträffande indvändningen, att alla länets inbyggare måste anses hafva något gagn att förvänta af länets ekonomiska förkofran, så torde den bär ej betyda mer, än om man sade, att alla rikets innevånare hafva i sin mån fördel af det goda, som åstadkommes hvar helst inom riket del må vara. Men Committerade hafva dessutom sjelfve, ifråga om de mindre kommunerna, erkännt rättmätigheten af olika grunder för kommunalutskylders uttaxering, och särskildt de i allmän lag fastställda beskattningsgrundernas bibehållande, till dess de i sin ordning varda ändrade. Bevis härpå gifva §§ 9, 61 och 62 uti förslaget om kommunalstyrelse på landet, samt §§ 10, 71 och 72 uti förslaget om kommunalstyrelse i stad. Men hvad som ansetts böra gälla för de mindre kommunerna, der medlemmarne likväl, såsom närmare till hvarandra boende, mera omedelbart erfara verkningarne af det goda, som inom kornmuuen uträttas, det borde väl ock böra gälla för de stora länskommunerna, särdeles ifråga omkostnader för företag, som redan genom lag äro påförda jorden. Pä dessa skäl anser jag 47 § böra erhålla följande lydelse: »De afgifter, som af Landstinget blifvit till uttaxering beslutade, skola i allmänhet utgå i förhållande till den helt öre höjas. Men i fråga om företag eller åtgärder, för hvilka afgifter eller arbetsbidrag böra enligt lag endast frän hemman och fastighet utgå, eller i afseende å hvilka andra grunder för kostnadernas uttaxering äro bestämda, ställe sig Landstinget till efterrättelse hvad sålunda stadgadt är.
Detta har blifvit ytterligare bekräfladl, dels genom Kongl. Brefvet till Kammar-kollegium den 21) Mars 1773, dels ock genom Kongl, resolutionen på allmogens besvär, den 20 November 1786, § 22, der det heter: ’1 betraktande så väl af (henria Ståndets underdåniga an hållan, som till förekommande af stridigheter emellan lärare och åhörare, vill Kongl. Majit härmedelst förklara, at, sedan kyrkoherden af the till klockaresysslan sökande föreslagit församlingen tre de mäst tjenlige och i alla afseenden skickligaste, skal han anställa laglig votering, efter gårdetal, i socknestugan, hvarvid kyikoherden äfven slutligen aflemnar sin röst, hvilken i beloppet skal räknas lika med halfva församlingens: kommandes then af the föresiagne, som således undfår fleste rösterna att erhålla lullmagt på klockare-ljensten. Hnod Skäne, Holland, blekinge och Bohus Lun angar, gäller hvad i ofvannämnda 78 § af 1754 års resolution stadgadt är.'” Det innevånarne i berörde provinser sålunda medgifna privilegium att i samråd med kyrkoherden, utun förslag, till klockare antaga den de hafva förtroende till, synes Lagsami Allm. Besvärsoch Elton.-U/sk. Betänkande N:o 46. 3 sedermera hafva iakttagits anda lill böljan af del a århundrade. Della visar sig af, bland annai, Kongl. Rescriplel lill Lunds Konsistorium den 1 Mars 1820, sä lydande: ”Beträffande derefter de underdåniga besvären, så och alldenstund den Pastorerna i Skåne och Blekinge tillkommande rösträttighet vid klockareval uti 78 § af 1734 års Kongl. Resolution den 12 December berörde år finnes stadgad böra Utöfva* i samråd med forsum lingen; och hvilken rösträttighet
Vi förneka, soin sagdt, ej att uppgiften i mycket gatt utöfver den unge författarens krafter. wJudas~ ar i ininga afseenden mera en samling af verkligt stora ansatser, än ett fullfardigt konstverk, der man intet skulle vilja andra och intet lagga till eller taga ifrån. Dess psykologi tager ofta nästan formen af en analytisk redogörelse, i stallet för ett konkret berättande. Maii får girig på gång reta direkt, hvad personerna tanka och kanna, i stallet för att sjeif liksom lefva sig till. det genom att se, huru de handla. En del af de upptr5dailde personerna äro tillagda motiv, lägre kanske än sig bort. Den historiska sanningen ar afven i öfrigt.einellanåt ej ' riktigt träffad; s$ t. ex. lär val ej Jesus hafva intagit en så bestamcl ol~positioilsställning till asketismen, som har tillägges honoin, afven om hans kärleksreligion innerst går utöfver a11 askes. Och likaså träffas ej öfverallt den judiska lokalfärgen; sarskildt hafva vi våra geografiska studier vid den om norden erinrande höstskildringeii. Det hela saknar ock&amp; något af verklighetens fullt pulserande lif och gör stiindoin snarare intrycket af en vision. Och framför .allt, den efterstrafvade djiipsinnigheten mynnar allt för ofta ut i en fantastisk oklarhet, hvars skuggor ej helt och håll€ !t fjärmats ens från Judas ' egen inre historia, som är bokens hufvudprobleill. Men dessa brister iiro. till en stor bel blott skuggorna i en taRa, soin derigenom i andra hänseenden blir så mycket skönare. Fantasiclunklet so111 ofta skyinwer förståndsineningen bidrager i stallet till att öfver det hela gjuta en ström af stamniiig, som vi säkerligen almars skulle g3tt miste 0111, ' men som nu förlänar bokens läsning en egen' domlig tjusning.
Sig icke böra för Rikets Ständer lemna oanmärkt, att, sedan, enligt hvad uti den till Rikets Ständer vid 1844 års Riksdag afgifna Proposition om Stats-Verkets tillstånd och behof omförmäldes, den vid 1840 års Riksdag för Rikets Ständers Stats-Utskott uppgifna brist, uppgående vid sistbemälda års slut till 775,966T R:dr 32 sk. Banko, dels genom af Högstssalig Konung Carl XIV Johan från och med år 1841 verkställda så väl afskrifningar af Dess egna förskotter till Kabinetts-kassan, som äfven af egna medel gjorda kontanta albetalningar, dels genom af Kongl. Majt under år 1844 ytterligare gjord afbetalning å kapitalet, blifvit minskad med 469,835 R:dr 40 sk. Banko, så att den återstående bristen den 10 Juli 1844 utgjorde 306,130 R:dr 40 sk. Banko; så hade, genom de af Kongl. Majt likaledes af egna medel, utom hvad för räntor blifvit erlagdt, gjorda ytterligare afbetainingar å kapitalet, denna brist förminskats med 173,497 R:dr 24 sk. Banko, hvarjemte Kongl. Majt till afbetalning inom loppet af ett kommande år öfvertagit ett ytterligare till 80,000 R:(lr Banco uppgående belopp, till följd hvaraf den derefter återstående bristen blifver nedsatt till 52,633 R:dr 16 sk. Banko; och borde denna upplysning, i sammanhang med den afgifvande Nådiga Propositionen om Stats-Verkets tillstånd och behof, Rikets nu sammanträdande Ständer meddelas. In fidem Protocolli K. Sköldebrand. Utdrag af Protocollet öfver Landt försvars-Ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen uti Stats-Rådet på Stockholms Slott den g November i84~• Närvarande: Hans Excellens Justilie-Stats-Ministern, Herr Grefve Posse; Hans Excellens Stats-Ministern för Utrikes Ärendena, Herr Friherre Ihre ; Stats-Råden:
Men jag anser det vara min pligt emot det Stånd, hvars Fullmäktig i Banken jag är. Det är lätt för mina Hrr vedersakare alt tala om förevar:de ämne i allmänhet, utan tillämpning på verkliga förhållanden. Gör man åter en dylik, så torde sakerna visa sig i annat skick. Det säges, alt Bankofullm. skola när tillgång är på silfver och följaktligen mycket sedlar kommit i omlopp, förminska lånerörelsen. Nu inträffade vid den stora tillgången på silfver, hvilken jag förut nämndt, att när den enskilde lick mycket penningar i sina händer, derigenom att han sålde säd, mera än eljest, samt till oerhörda pris, så undvek han helt naturligt att låna Bankens medel. Dennes lånerörelse inskränktes derigenom så betydligt, att, om jag rätt minnes, 5 mill. ullåningsfonder lågo i Banken obegagnade. Hade Bankofullm. om de med flit velat göra en indragning kunnat komma längre? Hvad skulle man då hafva sagt till Fullmäktige? Förmodligen: — ”J förfaren utan omdöme, begripen J icke att när utlåningen af sig sjelf förminskas med 5 mill. så börén J ej ytterligare inskränka henne. Det händer således att tillökning i sedelstocken upkommer på naturlig väg, och sådan är hon när hon härrörer från försålda varor. Bör Den 21 Maj. lil linder sådane förhållanden Bankoslyrelsen misströsta derom, att näringsidkarne använda sina ökade kapital till förkofran i hvarjehanda riktningar? Skall man antaga alt ägarne genast förspilla riem på kaffe, socker, vin, tobak, m. m., och fördenskull betaga dem medlen dertill, sä stänger man äfven utvägen för dem att förkofra sig. Vill man så binda dem till händer och fölter så betager man dem deras sjelfverksamhet — och det har icke varit Sländernas mening.
Ständer göra nådig framställning om restitution af hvad sökanderne för de utaf norska Statskassan till dem utbetalda aflöningar, traktamenten och pensioner i bevillning erlagt: varande den härom gjorda underdåniga ansökningen åtföljd af ett sammandrag öfver den utaf Konvoykommissariatet underlydande tjenstemän, för åren 1836 med 1848, erlagda bevillning, äfvensom öfver förhållandet mellan hvartdera Rikets årliga bidrag lill Konvoykassan, enligt hvilket sammandrag det högsta belopp, som. i händelse af bifall till sökandernes anhållan, kunde för den förflutna tiden komma att restitueras, skulle utgöra omkring 6,000 Ridr. Efter det Kammar-rätten häröfver blifvit hörd och i afgifvet underdånigt utlåtande tillstyrkt, att samma förmåner, som uti ifrågavarande hänseende kommit Minister-Statens embetsoch tjenstemän tillgodo, jemväl måtte förunnas de personer, hvilka af Konvoykassan aflönades, samt Konvoykommissariatet med derefter infordradt underdånigt yttrande i ämnet till Kongl. Majit inkommit, har, enär de skäl, som legat till grund för ofvanbero pade nådiga beslut, angående befrielse från bevillning för den af norska Statens medel utgående aflöning till embetsoch tjenstemännen vid utrikes beskickningarne under enahanda förhållanden voro lika gällande, med hänsigt till de bevillningsafgifter, som belöpte för StatsUtskottets Utlåtande, N'.o SS T. 17 aflöningen oell pensioneringen frän Konvoy-kassan, Kongl. Maj:t i nåder förklarat
Domstolens utlåtande remitteradt. 9©:o al den 18 Maj 1848, angående Reseunderstöd åt Fabriks-arbetare och handtverkare (81). 1848 den 22 September, i underdånighet anmäld, då Kongl. Maj:t, på sätt Dess under samma dag till Kommers-Collegium aflåtna, i Svensk Författnings-Samling intagna nådiga skrifvelse närmare utvisar, förklarat Sig vilja, enligt vissa uppgifne grunder, äfven framgent meddela skicklige fabriksoch handt verksarbetare rese-underslöd af de till Manufakturernes befrämjande anslagne medel eller de under Kommers-Collegii förvaltning ställde andelar af Tulloch Konfiskationsmedlen. 9f:o af den 27 Maj 1848, angående granskning af de under Kommers-Collegii förvaltning ställde fonder och medel (87). I anledning af Rikets Ständers, i sammanhang härmed framställda underdåniga anhållan om föreskrifters meddelande ej allenast angående behandlingen och afgörandet af frågor om afskrifningar af Manufactur-Diskontens lånefordringar, utan äfven rörande grunderna, som vid dylika afskrifningars beviljande böra tillämpas, har Kongl. Maj:t, sedan Kommers-Collegium och Justitie-Canzleren infordrade underdåniga utlåtanden afgifvit, under den 20 April 1849 i nåder fastställt vissa grunder för afskrifning af fordringar, som tillkommit genom lån ur Manufactur-Diskonten eller någon af Ull-Diskonterne; hvarjemte Kongl. Majit, genom nådigt bref af samma dag, infördt i Svensk Förfaltnings-samling, bemyndigat Kommers-Collegium att, i enahanda ordning, sorn uti Kongl. Förordningen den 11 December 1830 är för extra ordinarie afskrifningar i allmänhet stadgad, frågor om afskrifning i Manufaktur och - 217 oell Ull-Diskonternes räkenskaper, med iakttagande af de i sådant afseende nu af Kongl. Majit fastställde grunder, pröfva oell afgöra.
Vid förnyad föredragning af StatsUtskts den 20 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 106, i anledn. af Hr Prosten Berlins motion om löneförhöjning åt kronofogdarne och häradsskrifvarne i Ljunits och Herrestads häraders fögderi uti Malmöhus län, samt Ingelstads och Jerrestads häraders fögderi uti Christianstads län, blef samma utlåt, af R. o. Ad. bifallet. Gr. Mörner, Joh. Ali g. t Det är under åberopande af Riksd Ordnt.s 56 §, som jag, med föranledande af StatsUtskts utlåt Wto io5, anhåller att få yttra mig. För Svenska gevärstillverkningen utgör flintlås-geväret af i8i5 års construction ännu alltjemt den gällande modellen. Likväl hafva sednare tider i denna sak utvecklat nya uppfinningar; de många olika inventionerna af gevär med så väl kammarladdning som ock percussionslås vittna härom. Infanteriet utgör i allmänhet, och särdeles inom fäderneslandet, härens hufvudelement; beskaffenheten af dess väsend!ligaste vapen, krigsgeväret, måste då äfven vara af stor vigt: utrönandet af dess bästa construction torde bland frågor, som röra arméens materiel, vara dagens vigtigaste problem; jag tror derföre tiden vara inne, att åt sednare förbättringar egna den högsta uppmärksamhet. Flintlåsen, med alla sina felaktigheter, hafva väl ännu försvarare, soin bestrida ett, enligt deras lanke, förhnstadt införande af slagkrut-anländningen. De hittills flerestädes Den 3o Maj e. m. 487 anställda skjulningsförsöken utvisa likväl, änskönt deras uppgifter något variera, 'allmänneligen slagkrut-antändningens stora öfverlägsenhet emot flintlåset, så väl uti antändning som ock uti träff — dessa två egenskaper, hvaraf krigsgevärels duglighet och varde hufvudsakligen bestämmes. Flintlåsets ofullkomlighet är så stor, att detsamma icke alltid förmår uppfylla eldvapnets yttersta ändamål, det alt i stridens afgörande ögonblick verkligen gifva eld.