Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Län memorial, om tillägg uti 13 §- 17 Cap. Handels-Balken, 7:0 Lars Hanssons från Bohus Län motion, om förändrad föreskrift, rörande rättegångstimma å landet, 8:0 Nils Insulins från Stockholms Län motion, 0111 förändring i 2 §. a3 Cap. Rättegångs-Baiken, 9:0 Nils Magnussons och Per Jonssons från Calmar Län motioner, angående förhöjning af böter för parters uteblifvande, 10:0 Olof Månssons från Blekinge Län memorial, angående yrkad rätt för borgenär, att njuta ersättning, för hvad han, till gäldenärs underhållande i bysättnings-liäkte, förskjuter, 11:0 Bengt Gudmundssons från Hallands Län motion, angående fö - 64 P/Ot. Utdr, d. i Mars 1834. reslagtie åtgärder till befordrande af skyndsam verkställighet af Utslag i enskilde skuld-fordringsmål, och 12:0 Nils Strindlunds från Vesternorrlands Län memorial, angåen-.’ de tillägg till Lagen för Riks-Ståndens åhörare, innefattande ansvars-hestämmelse for origtigt meddelande åt allmänheten af Ledamöters i RiksStånden gjorde anföranden; till Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotten: Jöns Jönssons från Christianstads Län motion, om utai betande af ny Stämpel-förordning, samt Daniel Danielssons från Örebro Län memorial, angående hägnads-skyldighetens bestämmande; till Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottet: 1:0 Olof Olofssons från Östergöthlands Län motion, att stämpladt papper till Landlränterien må från Stockholm reqvireras högst 2 gånger om året, 2:0 Hans Hanssons från Bohus Län motion, angående Slrandegares rätt till Hafsfiske, 3:o Johan Ericssons från Stora Kopparbergs Län motion, om förändrad redaction af sista momentet 6 2 art. af i833 års Lego-Stadga, 4:o Anders Norrmarks från Vesterbottens Län och Nils Strindlunds från VesterNorrlands
Fullmägtige i Banken och RiksgäldsContoiret utgöra såsom bekant är, tillsammans 24. Enligt 8 § i BancoFullmägtigss och 9 §. af RiksgäldsFullmägtiges Ansvarighetslagar af den 1 Maji 1810, behöfva blott tvåtredjedelar vara tillstädes, då ämnen af vigt, och sysslors tillsättande skola afgöras. Följagteligen erfordras endast 16 när varande Fullmägtige, och endast 8 röster då Ordförandens är deribland, för att i Embetet insätta Justitieombudsmannen, och välja hans efterträdare, eller blott en tredjedel så många röster för att göra det, när Fullmägtige utöfva Riksens Ständers rätt, som när de utöfva den sjelfva, hvilket _synes mig vara ett tydligt missförhållande» Ville man nu föreställa sig möjligheten, att någon sökte utöfva ett otillbörligt inflytande på detta val, och att någon väljande kunde af mensklig svaghet duka under för hot eller frestelse, så synes det vara lättare att verka på färre, än på flere personer, så framt man icke vill antaga att Fullmägtige i Banken och RiksgäldsContoiret äro mera ofelbara, än andra Riksens Ständers Electorer, hvilket hvarken lärer kunna påstås eller medgifvas. Endast genom ett Protocollsutdrag från Riksens Ständers Ombud i Banken och Riksgälds-? 7o Den 9 October f. nt. Contoiret, insattes Suppleanten i [ustitimOmbudsmanse mbetet, enligt 26 §. i dennes Instruction. Hvarföre får han icke Fullmagt, så väl som andra och ringare Embetsman? Jo rimligtvis emedan de som skulle utfärda henne, eller Ständerne äro frånvarande mellan Riksdagarne, och icke kunna göra det. Men under påstående Riksdag äro de i stånd dertill. Följagteligen böra de äfven gifva Fullmagt åt den andre likaväl som åt den förste JustitiaeOmbudsmannen, hvilken under tiden blifvit tillsatt.
Jag hemställer derföre om icke en erinran derom må åtfölja till Utsk. I anledn. af denna serskildt framställda anmärkn. erinrade Hr Gr. o. Landtm, alt icke Utsk:s förslag till ifrågavande §, utan endast dess utlåt, i fråga om en, samma § ronde motion, blifvit af R. o. Ad. återremitterad. Frih. Raab: Jag föreställer mig att återremittering skall beviljas på denna §, och derföre har jag velat fästa Utsk:s upmärksamhet på följande: Hvad gästgifvare beträffar, så åro de ganska högt taxerade af Bevilln:s-Ulsk., under förutsättning alt de skola Den 27 Maj e. m. 42b ega bränvinsminuterings-rätt, men utan att gå i förväg för det Serskildta U,tsk:s Betänk, i delta fall, får jag likväl nämna att det åtminstone förekommer mig vara Utsk:s afsigt, att gästgifvare icke skulle få någon sådan minuteringsrätt, och då är det väl orätt att i Bevillu:s-Förordn:n intages ett stadgande, att de skola taxeras för en rörelse, sorn ett annat Utsk. kommer och tillstyrker att de icke i allmänhet skola ega. På sådan grund vågar jag tillstyrka, att äfven denna punkt rörande gästgifvare och krögare återremitteras. Frih. Palmstjerna: Hvad jag har yttrat sammanfaller icke väl med Frih. Raabs framställning; ty jag håller mig endast vid auktionister. Då §:n icke är återremitterad, såsom jag trodde, får jag hemställa om icke K. o. Ad. ville nu återremittera densamma, och att efter ordet artister inflickas auktionister, lika med kommissionär. Hr Palmcrantz, Joh. Mauritz: I anledn. af Frih.
Eric Svensson har föreställt sig deri händelse, att en By är såj serskilt och aflägse Belägen, att den nodgas gagna enskilt väg öfver flere Byars eller enstaka Hemmans inägor, och. ansett det blifva en för stor tunga för åbo« erne i nämnde by, om i sådant fall de skulle vara pligtige att underhålla alla de grindar, hvilla på denne väg äro nödige. Afven häruti anse Utskotten någon sådan osäker bestämmelse uti det föreskrifne, som Eric Svensson förment, gig icke förete, emedap, Lagoch Besvars-Utskottens Betänk anden. 545 då Författningens enda föremål år utstakandet af hägriads-skyldigheten så väl emellan grannar innom samma Fy, gärd eller Hemman, som emellan desse ochj angränsande -Byars eiler Hern» mans innehafvare, det ifrågasatte stadgande innefattar hvad som åligger åboerne i den Fy eller å Hemman, hvilka öfver den andra nästgränsande Fyens inägor nyttja enskilt körellger gång väg, eller väg till vattuställe, men ej afser förhållandet uti det ornformälte fall emellan Eyar och Hemman, hvilkas ägor icke äro invid hvarannan belägne. Så väl Eric Svensson, som Herr Hammarhjelm, hafva föreslagit ändring uti det förordnande, som uti 5 §. af ifrågavarande Författning är meddelt, att de förändringar, skog och utmark undergå, genom uppodlingar till åker, äng och planteringar, icke borde verka till annat förhållande uti skyldigheten till hägnads upprättande och underhållande, utan att jorden elier marken, oaktadt sine förbättringar, skall anses efter dess förra beskaffenhet.
Staten ger ju betydliga anslag för omläggning af vägar, jemkande af backar m. m., som endast hafva till ändamål att spara tid och kreatur samt lätta transporterna. För några och tjugu år sedan var jag den förste, som väckte motion om anslag för backiga vägars omläggning. Jag föreslog då helt modest endast 50,000 rdr, men StatsUtsk:t beviljade fyrdubbla summan, hvilket vid sednare riksdagar, så vida jag icke allt för mycket misstager mig, blifvit än ytterligare ökadt. Nu är likväl, såsom Gr. Taube nyss antydt, endast fråga om en utgift för staten under nästa statsregleringsperiod af 32,000 rdr årligen och inalles på 41 år för hela det ifrågaställda lånets amortering en och en half million. Visserligen bar Gr. af Ugglas fått upp det till 3,360,000 rdr, men detta synes förutsätta en kalkyl af ränta på ränta — en procentaremethod, som staten, mig veterligen, icke någonsin begagnat, och som helt nyligen blifvit af R. o. Ad. förkastad, då en enskild motionär Den 5 September f. m. väckte fråga om att på detta sätt samla millioner till Adelns egen disposition. Samme talare har vidare yrkat att man borde vänta med ifrågav:de jernvägsanläggning, tilldess man blir ense om ett mindre kostsamt byggnadssätt. Enligt min tanke kan dock denna erfarenhet aldra bäst vinnas, derest det öfverlemnades åt enskilda bolag att anlägga jernvägar; ty det låge då i bolagets intresse att bygga dem så billigt som möjligt. Jag kan ej föreställa mig annat än att en sådan besparing i kostnad skulle komma äfven staten tillgodo genom en tidigare återbetalning af det lån, som nu begäres, under beräkning att kostnaden blir högre; men ändå alltid under förutsättning att det enskilda bolaget skall vidkännas en tredjedel af anläggningskostnaden, jemte ränta och amortering å de öfriga Vä- Ett sådant vilkor kan dessutom regleras i det blifvande kontraktet mellan staten och bolaget. De hufvudsakligaste invändningarne mot den ifrågav:de jernvägsanläggningen hafva likväl stödt sig på flnansiela grunder. Man befarar nemi. att
För öfrigt ber jag att få tillägga hvad jag förra gången glömde, nemi. att jag har i Const.Utsk. upplefvat den händelse, att en adelsman, som satt för en hög Friherrlig ätt, och hade rum lill ordförandeplats, fördålde det inom Utsk. och lät Presidenten Baron von Ehrenheim taga klubban, hvilket denne gjorde i den öfvertygelse, att han verkligen var utsedd till ordförande; och den andra berättade detta för mig icke förr än långt fram i riksdagen, anförande såsom skäl, att han hade skämts för att taga klubban från en man, hvars underlydande han i en ganska låg tjenstegrad hade varit i Cabinettet. Ofverläggningen förklarades nu vara fulländad, hvarefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge de emot Utsk:s betänk, gjorde anmärkmr föranleda till detsammas återremitterande. Ropades ja och nej. II. Ex. hemställde vidare, om R. o. Ad. behagade bifalla detta betänk. Ropades starka ja, blandade med nej, hvarpå H. Ex. förklarade, det han trott sig finna, att ja härvid öfverröstat nej. Gr. Posse begärde votering. Medan till följd häraf voter.propos. uppsattes, tillkännagaf H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., att han, då numera alla å föredragningslistan för dagen upptagne mål förevarit till pröfning, låtit borttaga det anslag, som blifvit utfärdadt om plenum för e. m. Gr. Cronhjelm, Polycarpus Erik: Jag vågar till E. Ex. hemställa, huruvida icke, då plenum icke kommer att fortsättas på e. m., de ifrån Utsk:n inkomna handlingar, måtte få bordläggas. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, behagade i anledn. häraf meddela, att han efter slutad votering ämnade anmäla såväl de från Utsk;n inkomna mål, som åtskilliga andra ärenden. Upp - Den 28 December, 697 Upplästes till justering och godkändes följande votcr.propos.-. Den som bifaller Ridd.Ulsk;s i meni.
— För öfrigt har Utskottet varit betänkt på och ämnar i sammanhang med yttrandet öfver 1826 års RiksHufvudbok föreslå, att äfven alla dessa, mot serskild redovisning utgående summor, skola å FörskottsConto upptagas och först derifrån afföras, sedan StatsContoiret erhållit K. Bref, att medlen blifvit redoviste. Och har Utskottet för dess åtgärd att, på grund, af Revisorernes anmälanden, endast tillstyrka en förnyad underd. anhållan, heratat skälig anledning dels af den redovis - Stats-Utskottets ningsskyldigliet som, enligt livad ofvan nämnes, vedan åligger vederbörande, till hvilka medlen utbetalas, dels oek af de controller, hvilka vinnas genom det bestämda utmärkandet af Extra UtgiftsMedlen såsom det enda Statsanslag, hvarå sä beskaffade anvisningar som nu är o i fråga fä verkställas, och genom den större noggrannhet i afseende på förskottens balancerande i Räkenskaperne till dess redovisning skett, sorn hädanefter kommer att iagttagas. ' 5:o Di R. St:r redan vid senaste Riksdagen anhöllo hos K. M:t, att de af 3:dje HufvudTiteln till FriCadetters understöd förskjutne medel matte af UarthelemyFonden ersättas, har man ansett att Revisorernes anmärkning vid 3:dje HufvudTitelns fortsatta ålitande för berörde ändamål bordt föranleda till Rrmiss till ConstitutionsUtskottet och icke, såsom Utskottet föreslagit, till förnyande af den en gång förut framförda underd. anhållan. Då Utskottet i det algifna Förslaget reserverat StatsVerkets rätt till ersättning äfven för den senare tiden i händelse BarthelemyFondeo framdeles skulle vinna betydligare tilivext samt för framtiden tillstyrkt successiv indragning och slutligt upphörande af ali utgift till berörde föremål, tror Utskottet sig ägt allt skäl till hvad Utskottet härom förut yttrat och hemställt. Och får Utskottet nu upplysningsvis meddela, att K.
Det bör ej komma i fråga, så länge obestämdhet och osäkerhet i myntet fortfar, och rörelsecapitalet icke, utan konstlade åtgärder, i naturlig ordning får ökas i samma proportion, som folkmängden och productionen i landet stiger, och så länge icke frihet i handel och näringar, som är lifsprincipen, gifver myntet jemn fart genom landet och förekommer dess hopande på vissa ställen, samt, i förening med lättade communicationer, skaffar landtmannen säkerhet att kunna till penningar förvandla jordens alster. Intilldess alla dessa hinder blifvit undanröjde, tror jag det vara högst skadligt att ålägga landtmannen, att uti penningar utgifva hvad han nu in natura lef, vererar. Jag hemställer derjemte, om icke en sådan föreslagen förändring skulle vara en orättvisa och halfmesur, så länge Eccle - 76 Den 3i Maji f. m. siasliqueStatens löner fortfarande utgå in natura. Det skulle leda lill olika beskattningssätt medborgare emellan , hvaremot jag anser både rättigheter och skyldigheter i så vigtiga fall böra, så mycket som möjligt, lika fördelas. För öfrigt tror jag äfven, att Staten skulle blifva öfverhopad och generad af öfverflöd på spannemål, som i goda år låg till förskämning, och hvarigenom brist i Statens tillgångar skulle förorsakas. Man bar sagt, att boställena skulle Lortarrenderas, icke mot spannemål, utan mot contant afgift i penningar; och jag lemnar derhän, om det är rätt; men enligt min öfvertygelse skulle sådant medföra en betydlig nedsättning i arrende-beloppen. Emellertid är löneförhöjning för Armeens Befäl obestridligt påkallad af behofvet; hvilket ingen lärer kunna motsäga, som utom annat känner och erindrar sig KrigsAkndemiens organisation, der äfven fattiga ynglingar danas till Officerare, som, när de nu träda i tjenst, icke på länge få någon lön eller åtminstone en så liten och otillräcklig, att den icke ens räcker lill inköp och underhåll af uniformspersedlarne; hvaraf följden bl ifver, att de genast måste skuldsätta sig. Detta förhållande anser jag vara ett hufvudsakligt motiv, att förbättra lönerne för Armeens Befäl.
Riksd.Ordn. och U.F., hvilket i dag blifvit hos R. o. Ad. andra gången bordlagdt, må upföras främst på föredrägmslistan för det plenum, som inträffar näst efter Lördagen d. 14 uti innevar. månad, och då må lill afgörande förekomma. Härvid ropades starka ja, blandade med åtskilliga nej, hvarjemte : Hr Hjerta, anmälde sig och yttrade: Hr Frih. o. Landtm, har enl. min tanke fullkomligt rätt enl. grundlagen framställt sin första propos. att Const.Ulsk:s betänk. N:o 2 skulle sättas främst på föredragmslistan och afgöras i det plenum, som Hr Frih. o. Landtm, har föreslagit, men jag får fästa upmärk samheten derpå, alt Hr Frih. o. Landtm, pä samma gång har framställt såsom den upfattning Hr Landtm, har gjort af grundlagen, och hvilken Ståndet tycktes enhälligt bifalla, att nemi. beslutet om ett sådant sättande främst på listan alldeles icke skulle förhindra Ståndet att då besluta huruvida annorlunda skulle förfaras, d. v. s. huruvida ett ytterligare upskof kunde beslutas. Jag hemställer till Hr Frih. o. Landtm, sjelf huruvida icke han gjorde en sådan framställning alt rättigheten för Ståndet att vid den 3:dje föredragningen besluta ytterligare upskof, om Ståndets pluralitet derom är ense, en sådan rättighet icke skulle afskäras, om ock det förut blifvit bestämdt att frågan ovilkorligen skall afgöras. Jag tror, enl. min öfvertygelse, att Ståndet har allt skäl, för att bevara sin egen beslutande rätt, att vidblifva antagandet af den första proposm som Hr Frih. o. Landtm, framställde, och icke frångå den, för att antaga Hr Frih. Palmstjernas. Hr von Hartmansdorff: Det måtte vara Frih. Palmstjernas rätt, som gjort förslaget, att fä ordalagen i proposm rättade i öfverensstämmelse med sin mening.
Detta är väl obestämdt; men om man tager 10 år i medeltal, så kan hans inkomst någorlunda till siffran beräknas. Annu osäkrare, än f. n. skulle inkomsten blifva, om hans aumärkmsproc. förlorades hvarje gång Konung och Ständer vore nog barmhertige att efterskänka, hvad de felande borde betala. Man har erinrat, det en af Konungens Rådgifvare förklarat, att Advokatfiskalen icke kunnat få den anmärkn:sproc., han begärt, emedan Konungen funnit, sådant icke vara i sin ordning. Jag känner icke flera än en händelse, då Konungen vägrat honom, hvad jag anser hafva varit hans rätt. Del var vid ett tillfälle, då R. St. förut efterskänkt hela balansens belopp, utan att förbehålla Advokatfiskal hans andel deri. Förmodligen tänkte Konungens Rådgifvare, att om vi tillstyrka utbetalningen af en summa, hvilken R. St., så att säga, redan efterskänkt, torde sådant anses stridande mot deras beslut. Derföre borde icke tillerkännas Advokatfiskalen hvad honom rätteligen tiilkomme, helst Riksdagen snart förestode, och det då blefve tillfälle alt underställa saken R. St:s närmare bepröfvande. Ville man nu på Utsk:s föranledande, vidtaga en åtgärd, hvilken såsom jag redan sagt, komme alt förlama åtalen, minska Kronans inkomster, öka hennes utgifter och göra kronoljufvarne säkra i sin synd, så kan jag icke finna annat än att lltsk:s tillstyrkan är mycket oförsigtig. Hon innebär tillika den obilligheten att man skulle till förmån för dem, som underlåtit sina pligter, eller som hafva tillgripit Kronans medel, taga lagliga inkomster från dem, som fullgjort sina skyldigheter. Jag hoppas, att R. o. Ad. icke fattar ett sådant beslut, hvarföre jag anhåller om afslag på den sednare punkten i Utsk:s Betänk. Frih. Cederström: Efter det sakrika anförande tvenne talare i detta ämne afgifvit och hvari jag instämmer, återstår för mig blott att beröra några af dessa talare ovidrörde punkter i de öfrige talarnes yttranden. Till en början har Gr.
RegemenlsQvarlcrmä- slare. 1:C Adjutant. 2:e Adjutant. Äldre Kapiten, Sqvadrons)ch Kompanichef. Yngre Kapit. 2:e Ryttmä- stare, 2:e oeh Stabs-Knpiten. Disponent af Lif-Kotnpaniet. i:e Löjtnant. 2:e Lojtnant. UnderLöjtnant. Riksmynt. Riksmynt. Riksmynt. Riksmynt. Riksmynt. Riksmynt. Riksmynt. Riksmynt. Riksmynt. St. Antal hästar. 10 Bil. M 3 lill Kongl. Muj.ls Nåd. Prop. M 1, om Statsverket 1856. Jjitt. W. Svea Lif-Garde. Riksmynt Bil. M 3 lill Kongl. Majlis Råd. Prop. Af I, om Statsverket if!K6. Summa Tillök - Transport i Särskildt Anslag: Ersättning för stallhyra m in. för 9 tjenstehästar ä 100 ll:dr mus. 24,047 Summa Tillökning 24,947 Hvilken tillökning dock minskas med nu utgående rations-ersättning för 9 tjenstehästar u 180 R:dr i *.620 Återstår Tillökning] 23,327 12 Bil. M 5 lill Kongl. Maj-.ls Nåd. Prop. Jl; 1, om Slalsverkct 1336. Lif-Gardet lill hast. Tillökning. ningen. Tillökning. J)I 5 till Kongl. Maj;ls Nåd. Prop. J\s 1, om Statsverket ISoG. 13 Transport Summa Tillökning.
Resultatet blir då, i jemna tiotal: 186 Dea 10 Mars. inkomster utgifter, inberäknadt löneförhöjning för Kamreraren och Vaktmästaren . 9,510 R:dr 7,360 » Behållning 1,85 0 it:dr - ällt banko; och torde denna summa, 1,850 R:dr, icke vara större än att den ganska väl behöfver afses för oförutsedda utgifter, helst då dertill kommer den omständigheten att R. o. Ad. måste vara beredd på att vid en viss ålder pensionera Riddarhusets tjenstemän, och möjligen för en eller annan af dem denna ålder snart är inne. Med afseende härpå torde det icke kunna bestridas att kassans ofvannämnda behållning är icke allenast knapp utan äfven otillräcklig för de utgifter hon har och snart kan få att bestrida; och jag får på grund häraf anhålla om bifall till Utsk:s Betänk, och afslag på Hr Anreps anhållan om ett förlags-lån. Gr. Sparre: Jag vill i anleda, af Gr. Pukes yttrande nämna det jag sade, att innan de genealogiska tabellerna tryckas, böra de bristfälligheter, som nu i dem anmärkas, blifva så vidt möjligt afhulpne och rättade, så att tabellerna blefve fullständigare och vunne mera förtroende; detta har hittills aldrig skett; tabellerne lia mig veterligen ej varit reviderade och de fleste af Ståndet torde aldrig hafva gått in här på Riddarhuset och tagit kännedom om våra slligttaflor. Jag tror att en upmaning dertill borde göras, och att sakkuniga personer borde updragas att genomgå tabellerne. Att, på sätt Hr Björnstjerna anmärkt, åtskilliga fel förekomma för de äldsta tiderna, torde möjligen icke kunna afhjelpas, men detta torde icke förminska deras intresse i sin helhet eller deras rättighet till vitsord för en sednare tid.
Är brott i äldre lag eller författning belagdt med afbön eller utställning att stämmas; må det straff ej ådömas: ej heller må sådant straff verkställas, om det, innan nya lagen gällande blef, ådömdt är. Landsförvisning eller förlust af ära skall, sedan nya lagen gällande blifvit ej ådömas: finnes å brott, som endast med landsförvisning straffas skulle, straff i nya lagen utsatt, då skall det straff tillämpas: i stället för förlust af ära varde förlust af medborgerligt förtroende, om brottet med sådan påföljd i nya lagen belagdt är, förbrytaren ådömd, efter ty i samma lag för hvarje fall stadgadt är. Der förlust af medborgerligt förtroende skulle efter äldre lag eller författning å brott följa, må, sedan nya lagen blifvit gällande, dylik påföljd ej ådömas i annat fall, än om förbrytaren, dertill efter nya lagen sig skyldig gjort. 7 §• Sedan nya lagen gällande blifvit, må ej, om, efter äldre lag eller författning, fängelse vid vatten och bröd omedelbart för brott ådömas skall, sådant straff åläggas på längre tid än tjugo dagar. 8 §. Fängelse med arbete skall ej, sedan nya lagen gällande blifvit, vidare ådömas, utan varde, i stället, fängelse, hvarom i 2 kap. 6 § af nya lagen skils, ålagdt på lika lång tid, som till fängelse med arbete dömas bort, dock ej öfver två år: är förut fängelse med arbete, antingen omedelbart eller såsom förvandlingsstraff, någon ålagdt; vare det, i afseende på sättet för verkställigheten, så ock vid förening eller sammanläggning af straff, lika med fängelse efter nya lagen ansedt. 9 §•
afseende på sitt inre lif de gamles grundsats att viljan bör beherska känslolifvets växlingar och smärtans marter. Hon somnade in i den eviga hvilan natten till den 31 sistl. juli. Hela Östersunds stad deltog i hennes jordafärd. Det var icke makan till länets höfding man visade denna hyllning, det var icke hennes höga ställning, som orsakade detta deltagande. Det var kvinnan, som fyllt sitt värf och varit sin fordrande plats vuxen. Det är slutligen en sak, hvarpå vi särskildt vilja, innan vi afsluta denna ofullständiga dödsruna, fästa Iduns läsarinnors uppmärksamhet, nämligen den Icänsla af plikt, som lik en röd tråd genomlöpte den nu afdödas lif. Denna starka pliktkänsla gaf sig tillkänna i allt, från det minsta till det största. Den fick ock till det yttre sitt bästa uttryck i det faktum alt tadlet aldrig nådde henne. Om huru få kvinnor kan väl detta sägas! Därför anse vi oss icke kunna bättre afsluta den korta lefnadsteckningen än med detta fullständigande af mottot härofvan: en kvinnas bästa historia är det eftermälet att tadlet aldrig nått henne. Afton. u vågen stilla domnat, hon syns blott som en krusning, och vinden sakta somnat bort i en drömlik susning; ljuft läskas böjda knoppar af aftondaggens droppar. Vr furuskogens gömma en locksång höres dala; hvem har den tonen ömma och veka på sin skala? zAck, vaktcln ja allena har dessa toner rena. Vppöfvcr mig sig hvälfver den mörka himlabågen; ett sjärnljus tändes, skälfver och speglas uti vågen; en and på snabba vingar lätt öfver vattnet svingar. ' jDen blida månen skrider fram ofvan dunkla bergen, den glans han vida sprider bär klara silfvcrfärgen. Se, tusende reflexer af ljus, som hastigt växer! &amp; aå lösgör sakta slupen, oförmåga, ej skämmas att vid skäret lagd för ankar; Med jag seglar öfver djupen för alt lära och ej tro, det i längden går att lita på en annan. allt detta vill jag naturligtvis ej på minsta sätt förringa värdet och välsignelsen af att en ung flicka redan vid äktenskapets inmed vemodsfulla tankar.