Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riddarlius-Ordningen, synes åsyfta inskränkning i Adliga Militairers peli Militaire Tjenstemäns grundlagsenliga rättighet att, på grund af fullmagt, taga säte och stämma vid Riksdagar; anförandes Motionairen vidare, att alla Svenska Adelsmän äro, antingen som Fullmägtige, eller sorn Ättemän, berättigade till säle på Riddarhuset i bestämd ordning, att således ingen Adelsman kan, i fredstid. Cons $:tut'o»s-JJt skot fets Memorial. N:o 23, j3 förmenas att denna sin rätt å Riddarhuset bevaka, hvilket grundlagsbud motsäges genom den vilkorliga, på Kongl. Majrt beroende, tillåtelsen alt Riksdagen bivista, samt att, om man Ater yill tolka förrberörda General-Ordre efter ordalydelsen, den orimliga tydning möjligen skulte derur dragas, att sådanc Militairer och Militaire Tjenstemän, sorn, enligt Riksdags-Ordningens 18 samt Riddarhus-Ordningens 6, io och ii §§., icke äro berättigade lill säle och stämma yid Riksdag, kunde, på grund af fullmagt, med Kongl. Majrts Nådiga tillstånd, erhålla en slik rättighet. Conslitutions-Utskotlet, sorn begärt och undfått del af det Protocoll öfver Commandomål, hvarpå General - Ordren grundas, har deraf inhemta!, att Kongl. Majrt, under ofvannämnda dag, i Nåder befallt, att för de Mili tairer och Militaire Tjenstemän af Armeen, hvilka, enligt Riddarhus-Ordningen, vore berättigade till säte och stämma vid då instundande Lagtima Riksdag, 79 §. af Riksdags-Ordningen borde tillämpas, äfvensom, beträffande de Militairer eller Militaire Tjenstemän af Ridderskapet och Adeln, som till säte och stämma å Piidclarhuset icke vöre berättigade, men likväl åslundade alt, på grund af fullmagt, i4 Constitutiotis-Vtskottets Memorial. Riksdagen Bivista, Kongl.
Förvaltningen af sjöärendena, Chefen för vattenbyggnaderna, Ofverpostdirecteuren, Öfverslåthållaren i Stockholm, Landshöfdingarne, Regementscheferne, Erkebiskopen och Biskoparne, Preses uti Stockholms Consistorium samt Chefen för Sundhelseollegium måtte be - Dun 21 0 c t o b e r f. m. vista och deltaga lili Ståndens öfverläggningnr, fördelade elisellan öfre och nedre kamrarne, utan rösträttighet inom Riksförsamlingen för andra af dem, än de som blifvit invalde ståndsledamöter, och med rösträttighet, utan undantag af dem af dessa Rikets högre embetsman, som komma att sjelfskrifne användas i de Utskott, som tillhöra deras befattningar, och hvarigenom målen inom Utsk:n vinna en fullständigare beredning och behandling till förekommande af de tidsödande återremisserna. Att representanlerne och de vid riksdagar anställde högre embetsmännen från landsorterna mätte aflönas af statscassan, anser jag jemväl vara nödvändigt; ty så väl de väljande som de valde böra vara befriade från de betänkligheter, som kostnaderna för riksdagsmännen kunna medföra. Riksdagsmännen äro icke vissa corporationers ombud, de äro hela samhällets gemensamma ombud, som inför Gud, Konungen och hela Svenska folket ansvara för deras yttranden och röster vid de förekommande riksdagsgöromålens föredragning och afgörande. Om femte Ståndet antages, hvaremot jag icke kan upptäcka något förhinder, och R. St. i öfrigt tilltro sig kunna på föreslaget sätt inskränka riksdagsmannapersonalen, så tror jag, att de af mig uppgifna förändringarna lättast kunna utföras och minst förorsaka rubbning i våra antagna regeringslagar, och jag önskar ytterst, att ett hvar af Rikförsamlingens Stånd, vid pröfningen af detta högst vigtiga ärende, hvarpå fäderneslandets framtida öden komma att bero, fattar ett sådant beslut, så att Ståndens ledamöter, vid återkomsten till sina hembygder, sköl da tacksamhet af sina hemmavarande medbroder, som med spänd uppmärksamhet följa deras förhandlingar. Anhållande vördsamt att Coust.- Utsk:s betänk, måtte återremitteras. Hr von Rosen, Georg: Afven jag vågar inom detta
Uti 79 § Riksd.Ordn. står, att om en riksdagsman är ledamot i ett eller flere Utsk., anmäle han sig derstädes till ledighets erhållande, och gifve sådant derefter i sitt Stånds plenum tillkänna, hvarest, om ledigheten beviljas, nytt val till Utsk:sledamot genast förrättas. Redan denna bestämmelse uti Riksd.Ordn. tyckes innehålla en temligen bestämd föreskrift, att icke suppleanter kunna väljas på förhand. Att den bar blifvit annorlunda förstådd af de andra Stånden, kan så mycket mindre binda R. o. Ad., som vi hafva en särskild Ridd.- Ordn. Dess 23 § 3 mom. säger: ”Då ledighet beviljats, sker val till ny Utsk:sledamot under ledighetstiden.” Således är uttryckligen föreskrifvet, att suppleant väljes, då ledighet är be - Den 7 Augusti. 103 viljad, och redacteuren af Ridd.Ordn. har deruti fullt insett Riksd.- Ordn:s mening. De Hrr, som bestrida att den väckta motionen är grundlagsvidrig, som påslå att i Ridd.Ordn. intet finnes, som bestämdt förbjuder dess antagande, måste dock väl medgifva, att detta moment mäste undergå någon förändring, innan motionen kan bifallas. Att denna ändring icke genom denna motion kan åsladkommas, är väl också tydligt, emedan motionen icke innehåller förslag till någon ändring eller tillägg. En sådan ändring kan icke ske på annan väg än Ridd.Ordn. innehåller, och jaganser således, alt detta måste ske innan den nu föreslagna saken kan genomdrifvas. Motionen är grundlagsstridig och såsom sådan kan den icke upptagas, utan måste alldeles förfalla. Om den åsyftade förändringens ändamålsenlighet vill jag icke tala; derom kunna vara mänga olika meningar, men jag anser, att den frågan icke nu kan upplagas. Gr. Gyldenstolpe, Anton Gabr.: Lika med den sista värde talaren, anser jag, att den ifrågavar. motionen icke ens bör förekomma till afgörande och än mindre remitteras till Utsk.
Bländas ögon fylldes med tårar, i det hon lutade sig ned öfver kaffekokarn och lyfte på locket för att se om kaffet var klart; då hon åter såg upp var hufvudet en smula stolt tillbakakastadt och läppen litet förtrytsamt svälld. Sara inträdde nu med ett bref till Halfdan. “Från mormor,“ sade Halfdan efter att vårdslöst hafva ögnat på utanskriften. “Bryt det du och läs det för mig, medan jag dricker mitt kaffe,“ tillade han, i det han kastade det öfver bordet till Blända. “Jag måste ut straxt efter frukosten.“ “Morfar är sjuk,“ utbrast Blända efter första blicken på det öppna brefvet, “och önskar att du ändtligen på det skyndsammaste måtte infinna dig hos honom.“ “Det är ju alldeles omöjligt, midt under terminen. Det blir bäst att du reser.“ “Men det är dig och ej mig han önskar råka.“ “Det betyder ingenting. Hvad han kan säga till mig, kan han äfven säga till dig.“ “Men går det väl an att jag reser, Halfdan? Betänk hur lätt man utsätter sig för förkylning på en så lång resa midt i smällkalla vintern. Jag skulle visst ej bry mig om det om det blott vore mitt eget lif, som sattes på spel, men ...“ “Du har rätt, Blända, det går ej an. Jag skrifver så fort jag kommer hem till mormor, att ingen af oss kan komma.“ “Men kunde du ej taga dig en veckas ledighet, Halfdan? Din morfar är gammal, och detta blir troligen hans sista sjukdom. Om du ej träffar honom mer i lifvet, skall du evigt ångra att du ej hörsammade hans sista bön.“ “Det kan jag sannerligen ej hjelpa. Jag kan omöjligt resa från mina föreläsningar och kollegier. Det är ej värdt att vidare tala om den saken.“ Detta var Halfdans vanliga, obesvärade metod att afklippa ett samtal, som ej behagade honom. En vecka derefter kom dödsposten. Generalskans bref andades en häftig bedröfvelse på samma gång som mycken bitterhet mot dottersonen. “Du kunde sparat den döende den smärtan,“ skref hon, “att ännu på sitt yttersta röna ett så tydligt bevis på din köld.
Föredrogos a nyo och gillades följande fran nedannämnde Utskott inkomne samt den 23 nästlidne April på bordet lagde Befänkanden: Fran Statsoch Bevillnings-Utskotten. af den 20 i nyssnäinnde månad , i anledning af Kongl. Majus Nådiga Proposition angående befrielse från brån vins-bevillningens utgörande för åren 18 H>, 1811 och 1812 af personer ålandet, som icke äga eller besitta jord. Från Lag-Utskottet. af den 13 sistlidne April. 1, angående frågan om förändring af 8 Cap. 1 §. Gifterinåls-Balken; 2 , rörande förslag till ändringar uti 7 Cap. Rättegångs-Balken i afseende på inteckning i fast egendom. Frän Allmänna Besvärs• och Ekonomi-Utskottet. under N:o 85, öfver gjord motion om vidtagande af vissa provisoriska anstalter till befordrande af mera enhet och likstämmighet i afseende på Fattigvården. Från HÖgvordigci Preste-Stdndet. S. D. instämde Presf-Ståndet uti Vällofl. Borgare Ståndets igenom Protokoll-Utdrag af denna dag meddelte beslut, att anmoda förstärkta Stats-Utskottet att så fort sorn möjligen ske kan, genom anställande Votering afgöra frågan huruvida Kongl. Nufner Uotteriet bör indragas eller icke. S. D. Vid ytterligare föredragning af Stats - Trot. TJtdr. rf.' a Maji 1818•’ Utskottets på Bordet hvilande Betänkande N:o' i q 6 i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition angående medel till de allmänna SchoIseoch LäroVerkens förbättring, pröfvade PrestStåndet skäligt bifalla det af Stats-Utskottet i detta hänseende tillstyrkta anslag. Fran Vallo fl. Borgare-Ståndet. S. D. Sedan vid pröfning af Riksens Höglofl. Ständers Stats-Utskotts den 2 6 sistledne Mars afgifne Betänkande
Köpe-, Bytesoch Gåfvo-bref på fast egendom å landet och i Släderne, Bruk och Manufacturverk, Smiden och Smidesrättigheter samt Hammarskatter, Frälse-räntor, Fabriker eller andra inrättningar, med hvad mera, som under ägande-rätt förytlras och vid Domstolarne uppbjudes eller intecknas, förses med stamphult papper eller värdet, nemligen: under 15 R:dr — 5. — från och med 15 lill 25 R:dr — 8.. — från och med 25 till 50 — 12. — från och med 50 till 75 — 24. — från och med 75 lill 100 — 36. — från och med 100 till 125 1: från och med 125 lill 150 1: 12. — för fulla 150 R:dr 1: 24. — och derutöfver för hvarje fulla 50 R:dr — 12. — Köpe-, Bytesoch Gåfvo-bref 0111 Skepp, Fartyg och Båtar af öfver 10 Lästers drägt, äfvensom köpe-afhandlingar om andra lösören, hvilka i Säljarens vård qvarstanna, böra jemväl, för alt vara gällande, försesmed stämpiadt papper i förhållande lill värdet, efter ofvanstående Tarif. 27
Ekenmark, J. E., dess Hustru och tvänne systrar, om uppmuntran till, för af dem införda förbättringar i Väfnadskonsten. XXIV. B. 3q5. XXVI. Å. 88. XXXVI. U. 161. XXXVII. A. 264. XLII. B. 23i. XLVI. B. 115. XLIX. E. 25. A. 3a. af Ekenstam, Israel, yttranden. I. Ekevirke, om lindring i skjutsningsbesväret vid dess forslande. XI. B. 179. XIII. Ekman, Eberhard* vice Pastor, om Herr Rosenqvists anmärkningsanledning rörande grunderne för hans uteslutande från 166 förslaget till ett Pastorat. XXVI. B. 10.4. XXXIII. A, 201. Ekonomiska Besigtningar å KyrkoherdeBostälien. Se KyrkoherdeBoställen. — Besigtningar å SoldateTorp. Se SoldateTorp. — Författningar som utfärdas, att de först efter en viss tid må sättas i verksamhet. V. 110. R. 257. XII. B. i57. XIII. Å. 25o. XXIX. U. 236. XXX. A. 57. XXXV. 154, XL. 7. —~ Författningar, om vidtagande af nödiga, till välmågans återförande och landets förkofran. Lill. i54- LVI. R. 180. LXI. B. 116. LXII. A. 65. Ekonomiutskottet. Se Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet, Ekskogarne i Riket, angående. XIV. t47. XV. R. 2QI. XXVII. B. 220. XXVIII. A. 178. XXXIII. Ekström, Kongl. LifMedicus, Johan Israel af, om introduction för. LXII. B. 122. Electorer, valde. Se Lista. Electorer till utseende af Rikets Ständers JustitiseOmbudsman och Dess Suppleant. Se Val. Electorerne, ledigheter ibland.
Jag anser, att vid dessa tilfällen truppens proviantering skulle ega rum, dels medelst torrföda, dels genom proviantens beredning uti de Trossen åtföljande kök; och hvilka för kringförandet i vårt land torde vara af större vigt än annorstädes. Truppens hushållning utgör ett af de förnämsta föremålen för omtankan under krig; och öfuingarne härutinnan är säkerligen mera angelägen, och mera praktiskt nyttig, än det under några timmar, framskridande och tillbakagående med en lång linie, ifrån Drottningberget till inemot Ladugårdslandstullen, emot, och undan en fiende, som uti inbillningen måste förespeglas; men hvarmed förhållandet kommer i verkligheten, att till mångens öfverraskning blifva helt annorlunda, samt den derigenom inhemtade lärdomen af högst obetydligt värde. Hvad den Kongl. Propos. föreslår i afseende å Beväringsmanskapets ändamålsenligare utbildning, än hvad som nu är händelsen, torde jag för det närvarande kunna förbigå; då jag finner den föreslagna åtgärden af excercistidens fördubblande för första klassen, lika litet ledande till det sökta målet, som den hittills varande kortare tiden. Den 21 Januari. 89 Äfven den längre öfningen, endast för en gång, kan blott tjena till bibehållandet hos folkel af Bevärings-skyldighetens erkännande, såsom en medborgerlig {iligt. Deremot tror jag att de så lösligt uti proposrn omnämnda kyrkoparaderna skulle vara en högst ändamålsenlig åtgärd: välförståendes, om det komme att visa sig, det de låta sig ändamålsenligt ordnas. Om Armée vid sednaste öfvergångne krigsförvecklingar skulle mobiliser s, hade otvifvelaktigt en stor och måhända icke lätt afhjelpt brist på erfordelige Artillerioch Trosshästar upstått. Det förekommer mig, att man borde under freden betänka sig på möjligheten, att vid krigst il If alie t framförallt hafva till disposition ett betydligt positionsoch fält-artilleri samt det derför erforderliga antalet hästar.
Af detta tillstånd, å sin ena sida närmast förenadt med Barndomens, men just fördenskull ock, å sin andra sida, med Odödlighetens, är allt det rörande, som ännu i dag beledsagar Skönhetens företeelser, en qvarlefva. Allt slags Skönhet har sin första upprinnelse i Ordningen, – nämligen Fullkomlighetens Ordning; eller samtliga lifs-formernas rigtiga förhållanden sins emellan och till det hela. Hon är, i hvarje skön varelse, det utåt genomskinande af denna gudomliga ordning; en yttre fullkomning, i hvilken den inre motsvarigt uppenbaras; ett utvärtes helt af harmonier, som uttrycker ett invärtes sådant, der hvarje högre lifs-form behörigt lifvar och beherrskar den lägre hvari den afbildar sig, och der denna lägre finner sig lycklig, att i trogen egenskap af dylik afbild äga sin enda sanna verklighet och betydelse. Hvarest således en lekamlig skepnad möter oss, der, förmedelst alla mellanlänkarnes ostördt härtill sammanstämmande verksamhet, äfven den lägsta lifsformen, i hvartenda sitt grand, ögonskenligt återspeglar den öfverhimmelska form, i hvilken intet annat är, än Evigt, Evärdligt, Väsendtligt, Urbildligt: der möter oss kroppens fullkomlighet såsom en liknelse af sjelfva lifvets fullkomlighet, eller såsom genomglänst af den; och derigenom skön. Ehvar lifvets allmänna former sammanverka till en sådan kropps-fullkomlighet, måste alltså denna endrägts uttryck blifva en enhet af harmonisk omskiftlighet och harmonisk sammanstämning; och i denna enhet består det gemensamt egendomliga af Skönhetens skepnader. Vill man t ex. i ett skönt qvinno-anlete betrakta, huru, i slik hänsyn, bemälta former sammanverka och yttra sig: så inses detta lika lätt, antingen betraktelsen uppstiger från den lägsta formen till den högsta, eller nedstiger från den högsta till den lägsta.
Herr Lagmannen sk KimwbsrA har pamint, at i anseende til möjeligt rwang, hwarföre kanLvFullmägtiges uti 4 tz. stadgadt matt och steg, kunde wara blsttstälde, det utsatte aitfwaret derutinnan matte mildras: men Lgg-Utffotter förmodar, at wid mera upmarkfam öfwersigt af amner, det stal synas otwifwelagtigr, ar den i berörde §. LrwLoFullmagtige förelagde rLservmion, utgör den enda comroll, som uteflurar alt möjeligt föregifwande af obehörig inflytelse, och ar således, i anseende til wadan för hela Lsnguens säkerhet mera magtpäliggande an någon annan L^nco-Fuilmagtiges acgäxd, utan at den minsta swarighct kan infes för denne ffyldighets upfyllande, hwarföre ock Lar-.coUtjkottet förestagit sainina utwag i instruÄioncn. Med detta yttrande torde afwen förklaring wara gifwen öfwer den af Wällofl. Borgare-Ständer i allmänhet, ucom Herr Bruks-?-rwon kfl-kr, som anfört sin tanka i likhet med Lag-Utssottets, gjorde påminnelse om utsättande af lindrigare answar i denna §. Angående Herr Bijkoppen DoSor klorämg och Herr .gävoc-ät-biscglen ?alk.mrw3 erindringar wid .9 af den förre, at Riksens Ständers chwmiW
O O l) enligt Rikets Ständors underdåniga skrifvelse den 16 sist lid né månad, pension lill ett belopp, motsvarande half Stats-Råds-lön, åt f. d. Stats-Rådet, m. rn., Grefve C. G. Hård, att beiäknas och utgå från och nied den tid, Slals-Råds-lönen upphörde att af honom uppbäras, samt mot vanliga vilkor af pensionens minskning eller upphörande, i nion af framdeles erhållande lön på Stat. 20:o Från Andra Hufvud-Titeln hafva tili Allmänna Indiagnings-staten blifvit öfver flyttade följande anslag nnmligen: a) enligt Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 23 September sisth år, det till Kronofjerdingsman neri hittills å 2:dra Hufvud-Titeln utgående Slats-anslag, äfvensom åtskilliga på vissa Läns-stater uppförda löne-anslag, hvaribland den af E. K. M., i Dess Nådiga Proposition, angående Statsverkets tillstånd och behof tili uppförande å Allmänna, Indragnings-staten föresiagne lön för Sloltsskrifvarén i Upsala af 50 R:dr; b) enligt Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 18 December sistlidne år, löne-eisättning för Nuiner-Lotteri-Inrätlningens ordinarie einbetsocii tjenstemän, till eLt samnianlagdt belopp af 10,011 R:dr; c) enligt Rikets Sländers underdåniga skrifvelse angående, regleringen af ulgifterne under Riks-Statens 2: Ira Hufvud-Titel, de indragne lönerne för en vågskrifvare och en vägare vid Avesta, tillsammans 346 R.dr med derunder begripne 32 tunnor spanmål, halfva beloppet af Lagmanslönen på Gottland, utgörande 248 R:dr 28 sk. med 23- tunnor spanmål, samt bytesmedel för Piovins-Landtmäteri-Contoiret i Fahlun 100 R:dr, och för del i Jemtland 25 R:dr.
I betraktande af dessa omständigheter hafva Fullmägtige understödt förslaget om bemyndigande för dem icke allenast att, efter sig företeende omständigheter, af välkända och solida trassenter eller endossenter låta uppköpa vexlar å Pund Sterling, betalbara i London, utan äfven att derstädes öppna räkning hos ett eller flere ansedda hus. Då emellertid nu stadgade begränsning af guldtillgången till V10 af metalliska kassan ej syntes blifva lämplig, derest köp af vexlar å guld medgåfves, emedan genom beslutet derom det skäl bortfölle, som gifvit anledning till denna begränsning, eller att, då guld i Bankens hand vöre att betrakta såsom en handelsvara, Banken ej heller borde deraf innehafva mera än som erfordrades för att kunna tillfredsställa behofvet inom landet af guld i myntad form, så hafva Fullmägtige i sammanhang härmed tillstyrkt den förändring af 112 g i Banko-reglementet, att guld eller vexlar å guld ej må inköpas när tillgången deraf uppgår till V5 af Bankens metalliska kassa, under förbehåll derjemte att tillgången af myntadt och omyntadt guld samt vexlar å denna standard aldrig må sammanräknadt öfverstiga ett belopp, motsvarande Fyra millioner R:dr R:mt.» »Utskottet delar den åsigt, att Bankens uppträdande såsom köpare och säljare af vexlar å Pund Sterling, borde medföra icke ringa nytta för vår utrikes handel genom den lättnad vid enskildes liqvider i utlandet, som derigenom skulle beredas, och dessutom föranleda förbindelser inom den Engelska penningemarknaden, hvilka ur mera än en synpunkt kunde blifva af gagn för Banken. Men med afseende derå, att guldets värde i förhållande till silfrets är underkastadt slör föränderlighet och att i följd deraf förluster för Banken genom köp och försäljning af vexlar ä Pund Sterling kunna uppstå, har Utskottet ansett försigtigheten bjuda att Fullmägtige åtminstone till en början icke tillerkännas rättighet att köpa vexlar å denna myntsort till högre belopp än inom det i 112 § af Banko-reglementet redan stadgade maximum för den del af metalliska kassan, som får utgöras af guld, eller Vio af nämnde kassa.
Pä .grund af livad jag nu haft äran anföra, kan jag cj annat än högligen önska, att BancoUtsk. mätte fästa ett större afseende än hittills på Frih. Wredes förslag. Hr Stuart: Min öfvertygelse om riktigheten af -det sätt, hvarpå jag, i egenskap af ledamot i BancoUtsk., uppfattat mina åljggandep, har icke af Frih. Wredes antnärkn:r Blifvit rubbad. Då Svenska nationen med otålighet omsider väntar enhet och reda i sina jnvecklade mynlförhälinndén, och BancoUtsk. derom fått emottaga motioner från BiksStrn; så mäste det också varit Utsk:s skyldighet alt framkomma med ett förslag, sorn kunde leda till ett ön$kadf resultat. Friherren har medgifvit, att den åsigt leke vöre oriktig, att frågan om deciinal-syslemets införande icke 1111 skulle gå igenom hos Ständerna; det är justdelta, sorn föranledt mig alt icke inom Ufsk. påyrka förevar. Betänkts grundande på principen af ett decimal-systeme. Jag anser, på sätt jag förut yttrat, såsom oundgängligen nödvändigt ntt få dpn reda, som sedan sekler saknats i vårt lands mynt-; förhållanden, omsider införd, och att ett stort steg, ett bland de största, kanske vore taget till näringarnas förkofrande, om en bestämd och gemensam enhet för ej mindre sedel rnyptet äp klingande myntet kunde fastställas. Hr vop Troils förslag harden väsendtliga olägenhet, alt olikhet skulle uppstå mellan det klingande myntet samt räkneoch sedelmvnlet, då deremot Utsk. åsyftat, att en r:dr klingande mynt alldeles skulle motsvara en r:dr i sedlar, och att det preglade 12 sk:s-stycket skulle äga samma värde sorn 12 sk:ns-sedeln.
— Adel — hög — och gunstige mina härrar, hören en fattig, fri gesäll, som löpit hafver landet upp och neder, ätter och fram, skorna väl flickade, spettet i hand, om vintern illa farit, af örtgesäll uppklappad ... Här sänker han rösten och hviskar hemlighetsfullt, darrande af känsla: — »Kopparsmed, nyss anländ till orten?» »Ja, ett stycke däraf, örtgesäll, måtte mig handtvärksordning bevisas, som Gud Eder det förskylle.» »Hvad låter då Eder mästare hälsa?» Nu ropar gesällen åter högt: — Ack, du Kopp är en nachgeskrewen — står något ofvanpå härbergets bord tecknadt, blifver det icke med ett stop öl utstruket ... Högvälborne härrar, världen är rätt skön, med pluntan full och stekt gris nära munnen lärer man nog nöjd vara ... Plötsligt tystnar han och stirrar stelt åt sidan. Därnere löper ån, kantad af alar, och emellan slingrar stigen smal och halft förgäten. Men pilarna tätna till en dunge ... Gesällen har vändt sig mot gevaldigern, nu ser han bort igen och så åter på sin vaktare. Han famlar med händerna i luften och rör munnen till ohörbara ord. — Hvad är det med dig, gamla stolle? — rullar gevaldigerns kraftiga bas — jag tror du glanar efter kärleksstigen. Gesällens ögon glimma hotfullt — hur usel han må vara, bör han dock icke förmenas sin vällofliga titel. Med ens rycker han till och vänder sig om. Därborta bakom östra fälten höres i den stilla morgonen ett jämnt, torrt, klanglöst: kuku. Då lyfter gesällen pluntan i vädret, sträcker den bortåt och ropar lusteligt: — Gutår, du östan, tröstan gök — skål — mossjö äst en stor fågel! Men gevaldigern ryter: »Håll mun, din narr», just som kärran skramlar in genom stadens tull. Myndigheterna skaffade den hemlöse fast kondition på hans gamla värkstad hos främmande folk.