Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag bchbfwcr ej wcdcrlägg» dcn upkastade idcen, at TjenstehjonS-stadga wore et bfwerfiöd, ty jag tror det hwar och cn finner misttagct härutinnan, men min skyldighet är at inför Ridderskapet och Adeln medelst det anförandet t» kratocoliet jag nu utbe - ber mig ödmjukeligen fä afgifwa, uplysa om anledningen lil^Lonomie-Utskottets fattade beslut. Om Ridderskapcts och Adelns tid tillät granskniligcn af Lconcimis UtffotkckS »vidsträckta krotocoller, sä skulle derutaf noga inhämtas, huru som den frägan rörande rätta tiden för tjenstchjons-flpttnlngcn bäve länge och med möjcligaste upmärksamhet blifwit venrilersst, mert som dessa undersökningar skalle blifwa nog widlöftige, anser jag mill skyldighet wara i möjligaste korthet Ridderskapct och Adeln ödmjukeligen uplysa om de anledningarhwilka egentligen fästat Utskottets beslut, at uti sit nu wördsamt inlämnade prvje:^ bibehälla den wanliga flytt» nings-karminen. 1:0 Ombyte af Tjenstehjon i ^um'i Mänad ansäg Utskottet säsom ledande til en känbar förlust för den idogt Landtmannen, hwilken ogärna lätcr nägon tid gä sig utur händerne, som nyttigt för dess huSbällning kunde an, wändas; af erfarenheten känner nian noga, huru som 8 bagar minst gä förlorade under flytkningStiden. Denna owana kan genom Författningar swärligcn afhjclpas, men derutaf uokommer sälcdes en följd, st i den händelse flyttningStidcn cieterminttra6e8 jjunii Mänadskulle 8 de längsta arbetsdagar pä äret gä förlorade, uti en tid dä Landthushällaren »visserligen har betydliga göromäl säsom byggnad, stcnbrytning — trädcskörning och »väglagning med mycket annat.
Beträffande härefter de såsom stals-utgifler afförda, men återdebiterade förskotter och lån, som för närvarande uti 2:ne serskilda general-räkningar af rikshufvudboken upptagas, hafva Rikets Ständers väl, lika med revisorernc, ansett desamma, genom sjelfva utanordningen från hufvudtitlarne såsom definitiv utgift, en gång vara från statsregieringen afskiljda, äfvensom sättet för detta förskotts-belopps upptagande i rikshufvudboken synes mindre öfverensstämmande med grunderna för en riktig räkenskaps-föring, såsom af 1847 års revisorer blifvit anfördt; men så länge detta förhållande måste qvarstå, och då den ersättning, som för en del bland dem möjligen inflyter, tillfaller stats-regleringens hufvudtitlar, enligt hvad hittills vanligt varit, hafva Rikets Ständer funnit det vara lämpligt, att samma förskotts-belopp, intilldess en förändring af sättet för deras intagande i nämnda hufvudbok kan beredas, varda, vid en blifvande fördelning af stats-mcdien på serskilda konti, upptaga na å ordinarie statsreglerings-fondens konto. För att likväl åstadkomma denna förändring i det nu öfliga sältet att bokföra ifrågavarande belopp och på det en del af desamma måtte, såsom med andra dylika redan tillgår, lämpligare än genom direkt upp-debitering, eller genom intagning uti rikshufvudboken af de redogörelser, dit de ingå, vinna en för dem rigtigare plats i samma hufvudbok, hafva Rikets Ständer trott det skola lända till ändamålets befrämjande, om dels undersökning skedde, för att utröna, hvilka i rikshufvudboken ännu ej intagna retiogörelser numera ytterligare derstädes kunde inrymmas, dels, sedan samma undersökning försiggått, de förskotter af förenämnda natur, som ingå i redogörelser, hvilka befinnas icke böra i rikshufvudboken intagas, för framtiden icke heller i sam,- ma hufvudbok upptagas i annat fall, än der ersättning för något sådant för - Expeditions-Utskotlets Furslag till und. Skrifvelsej
Bomulls, med blandning till större eller mindre del af lin, andra slag; samt tariffen för Credit-upplaget; och godkände voterines-pi opositionerna N:ris 2i, 4^, 67, 68, 74, 7^> 77? 9$, 143, 144, >4^, 146, 147, >5'i» i58, i5g, 174, jg5, 176, iq4> 209> 21 1, 212, 213, 214, 233, 234, 23g, 240, 24i> 24g, 252, 254, 263, 264, 288, 322, 326, 328, 32g, 33i och 347; 10:0 Då Ridderskapet och Adeln antagit inbjudningen, rörande tiden, då tillåtelsen att införa sådana varor, som hittills varit till införsel förbudne, men hädanefter skulle vara lillålne till införsel, skall vidtaga, fann Ståndet icke något serskilda framställning} 11:0 Lät Ridderskapet och Adeln bero vid Utskottets yttranden, angående: Ljuskronor; Saxar; Segel; Sigtär; Speglar och Lampor; Urband och Urkedjor; Väfnader, bomulls-, alngods, hvita; alla ej specificerade b) genom väfnadssättet släta, såsom callico, bomullslärft m.fl.; Ridderskapets och Adelns åtgärd alt åt Utskottet uppdraga att i underrättelserna göra de rättelser som, i följd af Ståndets beslut, angående Tull-Taxan, kunde finnas af bebofvet påkallade; 27 och 3i §.§. i underrättelserna; samt angående underdånig hemställan om fix-tull å spanmål och utom tullen å landtmanna-producler i allmänhet vid traclaters uppgörande och om eventuella tullafgifter; 12:0
Bör valet ske inom hvarje familj, så möter möjligheten att familjens ledamöter äro kringspridde kring hela Riket, så att valet ej medhinnes: bör det åter ske provincevis, så möter, dels att anseendet i provincerne merendels följer rikedomen, hvilken visserligen icke alltid åtföljes af största klokhet; och dels, att ombytligheten af boningsort, äfvensom ett mera beständigt vistande i Hufvudstaden skulle 0- rättvisligen komma att utesluta mången upplyst och god Adelsman. Ett ändå hufvudsakligare motskäl finnes, och vi äro pligtige att väl betänka det. De fleste Adelige Familjer 382 Den 27 Maji. äro fattiga, oell deras unga medlemmar äro nödsakade att på tjenstebanan söka deras bergning och deras förhoppningar för framtiden. Det är icke svårt att förutse, det vid valen de fleste skulle söka protecteurer, genom hvilkas faveur och inflytande fördelar på tjenstebanan vore att hoppas; och följden af dessa val skulle troligen blifva, att Iloffaveuren blefve den egenskap, som förde, framför allt annat, till säte på Riddarhuset. Jag tviflar icke att ju Hof-faveurens föremål kunna tänka rätt val för Fäderneslandet; men intet kunna vi just begära, att Nationen skulle med fullkomlig trygghet göra dem till depositairer af National-friheten; och då all faveur är af natur att gerna behållas, så kan man ej heller undgå att inse det Hof-faveurens föremål vanligen äro mindre oberoende än alla andra. Af dessa skäl anser jag det föreslagne förminskningssättet af val vara ganska betänkligt; och till Högloflige Ridderskapets och Adelns högre och upplystare omdöme vågar jag hemställa tvänne andra sätt, hvilka jag tror skulle gemensamt föra till det sökta ändamålet, en ansenlig förminskning i Riddarhusets talrikhet. Det ena vore att flytta Representations-åldern från 2Ö till 35 år. Menniskan kan vara gammal nog att vårda sina enskilda angelägenheter vid a5 års ålder; men vi måste medgifva, att om upplysningen är dotter af erfarenheten, så kan hon ej vara störst vid en ålder, då erfarenheten är ringa och passionerne starkast.
Hvad formen af denna hemställan vidkommer, så är den affattad som en önskan till K. M., och en sådan önskan ega R. St:r otvifvelaktig! rätt att framställa. I sjelfva saken synes mig, på sätt Gr. Mörner utvecklat, att om staten skulle bidraga till att underhålla Svensk predikant vid en utländsk badort, så skulle sådana själasörjare på mångå andra ställen än ilrågav.de komma i fråga. Vid Svenska brunnsinrältningar meddelas icke något understöd från staten åt predikanten, utan desse underhållas antingen af donationer eller af brunnsgästerna, vanligen på båda sätten. Likväl besökas Svenska brunnsorter af en mängd fattigt folk, under det att de Svenskar, som besöka Carlsbad, i allmänhet torde vara i den ekonomiska ställning att de utan någon hjelp från statens sida skulle kunna underhålla en predikant. Särskildt har Stats-Utsk:t visat, att under de år, då K. M. medgifvit att af allmänna medel fylla aflöningen till ett visst belopp, så uppgick insamlingen från brunnsgästerna till nära nog ingenting. Af dessa skäl får jag för min del anhålla om bifall till StatsUtsk:ts hemställan. Hr Montgomery: Jag skall icke länge uppehålla R. o. Ad:s tid, men, då man bar jemlört Carlsbad med Svenska bad-orter, der det ej finnes några själa-sörjare aflönade af staten, tiar jag funnit mig nödsakad att påpeka, huruledes detta är ett så olika förhållande, att all jemförelse måste ramla. Om man visste på förhand, hvilka Svenskar, som ämna sig till Carlsbad, så skulle det säkerligen gå för sig att genom hopsamling anskaffa denna lilla summa; men det vet man ju ej, och att först efter ditkomsten rangera om anskaffandet af en prest från Sverige, fordrar så lång tid, att badgästerna kanske skulle till en stor del vara färdiga resa derifrån, innan predikanten hunne att ankomma. Helt annorlunda är ju förhållandet vid Svenska badorter, der prest, om han ej finnes att genast tillgå inom församlingen, lätteligen kan erhållas från den angränsande.
Beträffande dernäst de anmärkte olägenheterne af Cui husens concentrering till Läne-Residencen och, i sammanhang dermed, frågan om Curhusmedlens användande inom serskilda Curhus-district, i förhållande lill dessas storlek, samt om Curhusoch Lazarelts-medlens sammanslående för gemensamt begagnande; så, enär, enligt de af Utskottet föreslagne grunder, Curanstaller obehindradt få inrättas på ett eller flere ställen inom Länen, efter behof och öfverenskommelse, samt det i öfrigt ankommer på Läns-Comiterades åtgärd, att tillse, det Curhus-afgiften hlifver, i mon af hvarje inrättnings behof, behörigen fördelad och använd, och, i afseende på Curhusoch Lazarettsmedleus gemensamma begagnande under förvaltning af en och samma Styrelse, något annat villkor dei - Bevillning U skott-ts Utlåtande N:o 17. 3 Tid icke blifvit fästadt, än att Curhusens och Iaz<re(lens inkomster och utgifter böra i räkenskapen åtskiljas och serskildt redovisas, torde anmärkningarne i berörde hänseenden få förfalla. I afseende på Herr Rothliebs förslag, hvilket synes utmärka, det han förbisett, alt äfven, i följd af nu gällande Författning om Curhus-afgiftens utgörande, serskilda Deputerade efter förra Riksdagens slut sammanträdt, för att antingen ulse Läns-Comiteer med åliggande att årligen intill påföljande Riksdag granska Curhus-Räkenskapen och bestämma Curhns-afgiften m. m., eller ock, efter
Domstolens samtlige ledamöter böra vid deras embeten bibehållas; och skulle Expeditions-Utskottet anmodas att uppsätta förslag till dm underdånig.) skrifvelse, som med anmälan härom borde tili Kongl, Majit allåtas. S. D. Föredrogos och biföl/os Banko-Utskottets Utlåtanden: JM 14, i fråga om årligt anslag till inköp af böcker för läsebihliotheket vid Tumba; JM iG, \ anledning af förre Notarien B. J. Bergers ansökning om förhöjdt årligt understöd; JM 17, öfver förre Notarien i Banken G. E. Tranas ansökning om förhöjd pension; JM 18, i fråga om utsträckning till jemväl de före sednnstc riksdag oktrojerode filialbanker, af tillåtelsen att å kreditiv i Riksbanken utfärda icke allenast assignatiouer, utan älven vexlar; JM 19, i anledning af väckt motion om anslog till kreditiv för en tillämnad filialbank i Carlstad; JV2 20, i anledning af ett utaf f. d. Fakloreri och Handlanden C. G. Schöldström gjordt aekords-onbud; *12 21, i anledning af f. d. Kiädeskramhandlaren G. Westlind Jisons ansökning om eftergift af skuld till Bankoliskontverkct; samt JM 22, i anledning of ett utaf Advokatfiskalen G. Hörstadius gjordt ackordsenbud. S. D Föredrogos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkanden: JM 31, i anledning af väckt motion, om tillägg till 3 g i Kongl. Förordningen, angående allmänt ordnande af presterskapets inkomster den 11 Juli 1862; Af slugs. JM 32, i anledning af väckt motion om periodiska undersökningar af helsotillslåndet i fosfortändslioksfubrikcr, lill förekommande af sjukdomen »Fosfornckros». Bifölls.
En och annan har dock satt i fråga huruvida lekmän ens må berättigas utöfva en sådan verksamhet; men den öfvervägande meningen har emellertid hyllat en motsatt åsigt; och derför anser [Jlskoltel ej eller nödigt alt lill vederläggning upptaga de skäl, på hvilka de i berörde hänseende framställde tvifvel grundas, eller att för sin af majoriteten inom Riks-sländen gillade mening ingå i vidare bevisning, än den, som Utskottet i redan afgifna betänkande sökt åstadkomma. Lag-Utskottets Utlåtande N:o 61. 15 Den väsentliga frågan, som Utskottet nu har alt besvara, är således den: i hvad mån må omförmälda lärare-verksamhet beläggas med band? eller är det icke tillfyllest om, på säll Kongl. Maj:t föreslagit, polismyndighet berättigas att upplösa sammankomst, i händelse af inträffad olaglighet eller oordning och följaktligen om någon lekman vid religions-sammankomst förkunnar villfarande lära eller sådant, som emot sedlighet och ordning är stridande? Efter hvad nyss är antydt, har man emellertid ansett denna polismyndighetens makt otillräcklig, ehuru man äfven lunnit den höra medgifvas, såsom ett nödvändigt medel, derest det förhållande skulle inträffa, sorn i det Nådiga förslaget förutsattes. Erfarenheten har ock, efter hvad diskussionerna gilva vid handen, ådagalagt behofvet af ytterligare band ä omförmälda verksamhet. Utan att bestämdt förkunna villfarande läror uppträda lekmän mången gång med missledande satser och väcka dymedelst ej sällan kyrklig söndring inom församlingen samt förakt för den allmänna gudsljensten ; och den okunnighet de ofta röja, leder lätt lill undergräfvande af religionens helgd.
Ju mer urartat arbetarståndet är, dess mindre konsumerar det—och desto våldsammare bli kriserna, hvilkas yttersta grund just är brist på konsumtionskraft (eller rättare köpkraft) i samhället. Kriserna sägas i dagligt tal bero på öfverproduktion—ett uttryck, som skenbart alldeles riktigt beskrifver en marknad, hvilken är öfverfylld af varor, som sakna köpkraftiga afnämare; det är dock blott ett bakvändt namn på underkonsumtion, ty arbetarne gå ju omkring svultna, illa klädda och illa hysta i den öfverfyllda marknaden. Förkortad arbetsdag måste därför i någon mån mildra krisernas häftighet. Om ett förhindrande af kriserna kan dock ej vara tal—därtill är normalarbetsdagen ett allt för enastående och ovanligt steg i riktning af arbetarklassens höjande och de sociala missförhållandenas häfvande. Ej häller kan man antaga, att normalarbetsdagen skall i någon storartad utsträckning eller för någon längre tidrymd bortskaffa arbetslösheten. Skulle en normalarbetsdag, som innebure en någorlunda betydlig sänkning af arbetstiden, blifva genomförd, hafva arbetsgifvarne minst två utvägar, som äro mer lockande än den, att anställa flera arbetare. I många fall kunna arbetsgifvarne genom ökande af arbetsintensiteten få af sitt gamla arbetarantal en lika stor arbetsmängd under den kortare arbetstiden som förut under den längre. I talrika andra fall skola de taga sin tillflykt till bättre maskiner, hvilka med ens onödiggöra ett ökande af arbetsstyrkan. "Maskinen utrotar arbetaren". Nutidens förmåga att förbättra kraftoch arbetsmaskinerna samt att åt näringsidkaren tämja nya naturkrafter är så fabelaktig, att man gör bäst i att ej profetera om, hvad som icke kan ske på detta område. Spörsmålet om normalarbetsdagens önskvärdhet för den samhällsklass, som äger jorden och de af människohand förfärdigade produktionsmedlen, kan uttryckas på följande sätt: Skulle den löneförhöjning, som en förkortad arbetsdag med oförminskad lön innebär, vara möjlig utan en motsvarande minskning i kapitalisternas och jordägarnes inkomster? Då arbetsresultatet i väsentlig mån är beroende af arbetarens kraft och vilja, så är det möjligt, att arbetslusten och den genom en omåttligt lång arbetstid försvagade arbetskraften stegras och att arbetarne på kortare tid utföra detsamma som förut.
Collegierne i underdånighet anfört sine åsigter af detta vigtiga mål, jemte de skäl hvarpå de grundat sina underdåniga hemställanden, äfvensom ändamålet och beskaffenheten af de sex tabeller, som blifvit det underdåniga Utlåtandet bilagde. Af dessa tabeller innehålla de fyra första utredningar af nuvarande förhållanden, nemligen: N:o i utvisar huru den, genom 1793 års ännu fortfarande ConLrnct, stadgade Bålsmansvacance-afgift i Rikets städer utgått, antingen af Borgerlig näring samt Hus och Tomter, eller af jord, eller af alla lillsamma nslagna. N:o 2 upptager de städer, der hittills Den 13 Mars e. m. Båtsmanshållsskyldigheten endast utgått af jorden, och utvisar tillika huru samma Borgerliga tunga bör i förhållande till Bevillliingen utgöras, om den fördelas emellan Borgerlig Näring, Hus och Tomter samt Jorden. N:o 3 meddelar enahanda uppgift i afseende på de städer, der Båtsmanshållsskyldigheten hittills endast betungat Borgerlig Näring. N:o 4 utvisar städernes folkmängd år 1825, antal Handlande, Fabrikanter och Handtverkare i hvarje stad år 1826, lästetalet af stapelstädernes fartyg samma år, samt Tulluppbörden derstädes, jemte beloppet af erlagd Bevillning för Hus och Tomter samt Borgerlig rörelse i medeltal för åren 1824, 1825 och 1826. Sedan de Kongl. Collegierne på ofvannämnda sätt utredt det närvarande förhållandet, bafve Collegierne i underdånighet uppgifvit antalet af de Båtsmän, som af städerne serskildt för Borgerliga Näringen, Hus och Tomter, samt serskildt för städernes jord skulle kunna utgöras, äfvensom. Kongl. CommerceGollegium, uti Tabellen N:o 5, i underdånighet föreslagit en ny fördelning städerne emellan afde Båtsmän, som äro påförde Borgerlige Näringen, Hus och Tomter.
I afseende på dessa yrkanden anser sig Utskottet endast böra hänvisa till de skäl, som vid de tre sistförflulna riksdagarne blifvit af dåvarande Stats-Utskotl anförda mot de i enahanda syftning framställda förslag. Sålunda erinrades, uti Stats-Utskottets den 7 Maj 1857 afgifna Utlåtande N:o 62, alt den grundsats sedan lång tid tillbaka iakttagits och, genom förändring af fordna deremot stridande förhållanden, mer 46 Stats-UtsJcottets Betänkande N:o 89. och mer tillämpats, att Statens alla håde ordinarie och extraordinarie inkomster skola gemensamt användas för statsutgifternas samfälda bestridande; att sålunda ingen viss inkomst-titel borde anslås och utgå för ett eller annat särskildt föremål; att genom det nu iakttagna förfaringssättet ordning, reda och enkelhet uti Svenska Drätselverket i hög grad befordrats; samt att ett frånträdande af sagde grundsats i afseende på bränvinsbrännings-medlcns användande för jernvägsanläggningarne så mycket mindre kunde ega rum, som dessa medel icke kunna undvaras för de vanliga statsutgifternas bestridande. Då nuvarande Stats-Utskoltet till alla delar instämmer i dessa åsigter, hvilka ock af Rikets Ständer under de sednaste riksdagarne blifvit gillade, anser sig Ut skottet böra hemställa: l:o alt de uti ofvanberörda hänseende framställda yrkanden och förslag icke må af Rikets Ständer bifallas. Utskottet öfvergår nu till utredning af frågan om det belopp, som må afses alt under innevarande och hvarldera af de derpå följande 5 åren utgå till fortsättande af jernvägsbyggnaderna.
I stället för en åsyftad nytta hafva således dessa vilkorliga stadganden medfört en afgjord skada, då de skyddat särskilde personers inkråktnings-försök på allmänhetens bekostnad, ofta tillskapat ett artificielt behof och förändrat den naturliga måttstocken för varit-priset, då det icke bestämdes af köparens behof och en fri concurrence, utan af säljarens efter eget godtfinnande lämpade tillgångar. Genom införsel-förbud var afsigten, att uppmuntra sådane fabricater, hvilkas tillverkning på en eller annan grund antingen af den allmänna rösten, eller oftare af enskildes tillfälliga speculationer framställdes såsom möjliga, att med vinst inom landet åstadkomma. Det lärer ej kunna nekas, att om ändamålet någon gång blifvit vunnet, har sådant likväl skett både på landets egen och förbrukarens bekostnad, då det förra derigenom fått sitt rörelse-capital riktadt mot sådane närings grenar, som knappt förmått qvarhålla, ån mindre öka detsamma, hvarom ett ständigt fortfarande behof af understöd, - förskott och skydds-anstalter säkrast vittnar, och den sednare mäst vid förefallande behof antingen tillita lurendrägaren, och i sådant fall, jemte varans värde, ersätta den fara denne Den 14 Augusti f. m. »93 underkastade sig, eller ock till Fabrikstnten erlägga en summa, hvaruti ej mindre rå-ämnets pris och arbetskostnaden, ån må hända någon gång en oskälig vinst och beräkningen af ett yppigare lefnadssätt ingick. Men af dessa stegrade pris, sorn icke ökade national-vålmågan, då allt hvad sorn betalas utöfver en varas sanna värde går för Samhället förloradt, följde likväl icke, att köparen erhöll en båttre prtikel. Utan val emellan andra tillverkare, ån dem, sorn, inskränkte till ett vanligen ringa antal, ägde ett gemensamt intresse att uppdrifva varuvärdet till det högst möjliga, måste afnåmaren hålla till godo hvad honom lemnades, o. afsedde de förbättringar en annorstädes utvecklad skicklighet gaf rätt att fordra.
Jag erkän ner fullkomligen behofvet af Suppleanter; men jag tinner mångå betänkligheter vid den nu föreslagna ordförändringen; förenar mig derföre med Herr von Hohenhausen, och föreslår att redactionen n ätte få blifva följande : samt att vid inträffande ledigheter välja andra i de af gångnas ställe, Herr Grefven och Landt-Marskalken hemställde, om icke den nu uppkomne frågan ,Vangående val af Suppleanter, lämpeligast kunde afgöras vid pröfningen af 29 §. Riddarhus-Ordningen, till hvilken §. berörde fråga egenteligen syntes höra, Grefve Cronhjelm; För min del anser jag det vara det rättaste, att i den §. sorn Herr Grefven och Landt-Marskalken nu behagat nämna, eller denag^., efter ordet afsäga; endast insätta följande mening: och inträde då den valde Suppleanten. Herr von Hohenhausen : Jag vill erinra mig nu, att vid författandet af 2g §. 358 Den g November. man just åsyftade det stadgande, hvarom nu är fråga, eller att kunna välja en ny Ledamot, under den tid någon ordinarie Ledamot i Utskott hade aflägsnat sig från Riksdagsorten på permission. Likväl åsyftade det tillägget ej annat, än det förslag Herr von Hartmansdorff afgifvit. Herr von Hartmansdorff: 25 §. tror jag skulle vara alldeles tillräcklig om den på det omtvistade stället, erhölle följande lydelse : samt attj, vid inträffande ledigheter j välja andra Ledamöter i de af gångnas ställe, äfven för dem , som fått tillstånd _, att pk någon tid sig från Riks dags o rt en aflägsna. Electorerna kunna &c. Där står icke sagt;, huruvida Suppleanter skola väljas, utan blott att nytt val skall ske af annan Ledamot, hvilken intager deus plats, som ledigheten erhållit, och derföre tror jag det vara Ridderskapet och Adeln ändock öppet, att utvälja Suppleanter. Herr Grefven och Landt-Marskalken gjorde proposition till bifall af den utaf Riddarhus - Utskottet föreslagne redaction af 25 §. Ropades Ja och Nej.