Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Didron, Fredrik Herman, uppläste en motion, N:o 113, ang:de förhöjning af anslaget till gemenskapens vid flottans korpser natura-underhåll. Hr Nordenfelt, Enar Wilh.: Jag har med särdeles nöje afhört den nu af Hr Didron väckta motion. Såsom Landshöfding i Blekinge län har jag nemi. ganska ofta sport den klagan, som yttrats icke allenast af båtsmännen öfver den knappa kosten, hvilken bestås dem under arbetstiden å stationerna, utan ock af rotehållarne öfver den svårighet, som, i följd af förbe - 214 Den 28 November e. m. rörde förhållande, yppats att anskaffa rekryter. I)e unga karlarne, hvilka blifva rekryter, — tillförne i deras hem vanda att erhålla 4 å 5 mål om dagen, — reduceras till 2 mål dagligen, sedan de uti förenämnde tjenstgöring inträdt. Följden häraf har också varit de täta rymningar, som bland dessa rekryter inträffat, särdeles under de sednare åren, då fruktan för prygel-straffet icke derifrån deni alhållit. Med afseende å det knappa kosthåll, som bestås karlarne under deras tjenstetid, må ingen förundra sig deröfver, att de finna sig bättre att vara hemma; och 8 å 14 dagars tid brukar vanligen åtgå, innan man hinner att efter rymningarne hemta dem tillbaka till tjenstgöringsorten. Ingenting är väl billigare, än att de, som tjena till sjöss, erhålla samma fördelar, som de hvilka tjena till lands. Vid motionens behandling i Utsk:t anhåller jag att jemväl de af mig nu andragna förhållanden måtte tagas i betraktande. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. blef motionen, jemte yttrandet, remitterad till Stats-Utsk:t. Hr Charpentier, Gustal Reinhold, afgaf följande motioner, nemi.: N:o 114, om upphörande af räntan å mjöloch sågqvarnar; och N:o 115, om sättet och vilkoren för anläggning och begagnande af mjöloch sågqvarnar. Begärdes på bordet.
Innehafvare af boställen eller andra allmänna lägenheter, samt Kongl. Maj:t, i sammanhang dermed, i Nåder befallt, att frågan örn förändring i föreskriften, rörande sältet och ordningen för ändrings sökande i Under-Domstols Beslut i omförinälde mål, skulle öfverlemnas till JustitirePievisions-Expedilionens underdåniga föredragning; hvarefter Kongl. Majrt, uppå anmälan, genom sistnämnde Expedition, den 3 sisth Januarii förordnat, att Lag-Comitcn skulle, genom remiss, anbefallas att skyndsamligen inkomma med förslag till Lagstadgande i berörde ämnen, samt att Hög sta Domstolen, i anledning deraf, egde att afgifva underdånigt Utlåtande; så hade Lag-Comitén, till åtlydnad af berörde Nådiga befallning, i slutet af sisllidne Januarii månad, inkommit med ett underdånigt Memorial, innehållande: att, då Conni ten Bil. till K. M. Nådiga Propos. N.o 72. 28 förmodat någon annan rubbning i allmänna Rättegångs-Ordningen icke vara i fråga, än den, som kunde finnas nödig till undvikande af de, vid ofvannärnnde måls fullföljd i vanlig vadeväg, anmärkte olägenheter, ansåg Comiten sig böra i underdånighet hemställa, om icke för dessa mål må antagas det mera summariska rättegångssätt, som för Vexeloch Sjörätts-saker är föreskrifvet, med samma rätt tillika för den enskilda parten, att njuta befrielse från erläggande af Vadeeller Revisions-skilling, som för Kronan är stadgad; äfvensom sådan Part syntes kunna frikallas från borgens ställande, likasåväl då han i HofRntten söker ändring i Rådstufvu-Rätts dom, sorn när han mot Härads-Rätts dom fullföljer vad, i hvilket senare fall någon borgen ej fordras; varande, på sådana grunder, el t utförligt Lagförslag i ämnet af Lag-C omilte'n utarbetadt och till Kongl. Maj:ts Nådiga granskning öfverlemnadt.
Dem ondom hjelper intet, om de än alle lade händer tillsamman; men de rättfärdigas säd skall hulpen varda. En dägelig qvinna utan tukt är lika som en so med ett gyldene spann på näsone. De rätträrdigas önskan måste dock väl gå, och det de ogudaktige vänta, är olycka. Den ene skiftar ut, och får alltid mer; men den andre är nidsk, der han icke skall, och varder dock fattigare. Den själ, som rikeliga välsignar, varder fet; och den som drucknan gör, han skall ock drucken varda. Den som korn innehåller, honom banna menniskorna; men välsignelse kommer öfver honom, som det säljer. Den som något godt söker, honom vederfars godt; men den som efter ondt far, det skall hända honom. Den sig uppå sina rikedomar förlåter, han skall förgås; men de rättfärdige skola grönskas såsom löf. Den som sitt eget hus bedröfvar, han skall få väder till arfvedel; och en dåre måste dens visas tjenare vara. Dens rättfärdigas frukt är lifsens trä, och en vis man låter sig om menniskorna hjerteliga vårda. Efter den rättfärdige på jordene lida måste; huru mycket mer den ogudaktige och syndaren? Den sig gerna straffa låter, han varder klok; men den der ostraffad vara vill, han blifver en dåre. Den der from är, honom vederfars tröst af Herranom; men en ond man varder förkastad. Ett ogudaktigt väsende främjar menniskona intet; men dens rättfärdigas rot skall blifva. En idog qvinna är sins mans krona; men en oidog är såsom var i hans ben. De rättfärdigas tankar äro redelige; men de ogudaktigas anslag äro bedrägeri. De ogudaktigas anslag vakta efter blod; men de frommas mun friar dem. De ogudaktige skola varda omstörte, och icke mer vara till; men dens rättfärdigas hus blifver beståndandes. Ett godt råd varder (dock på ändalyktene) lofvadt; men arg list kommer på skam. Den som ringa är, och tager vara uppå sitt, han är bättre än den der stor vill vara, och honom fattas bröd.
”Jag har vattenkammat det för att få det slätt.” – ”Tycker inte fru Svenssons man att det är bra vackert med det lockiga håret?” ”Ja’ vet ente, han säger aldrig nå’t.” Till första valsen bjöd han upp fru Olga Svensson, som satt näst intill hans hustru. ”Nej tack, bjud upp sin fru.” Han måste. De dansade. Hur ängslig hon såg ut att hon inte skulle dansa bra nog. Och hvar gång han förde henne tillbaka till hennes plats neg hon rakt ned, med händerna korslagda öfver magen och blicken sänkt. – Hvad han måtte känna sig lycklig öfver att vara den qvinnans ”hufvud”!96 Anna Rasmusson skall snart resa till Paris och derifrån till England. Har fått låna 1600 kr. af en gammal kapten eller major. ”Fru” Boltenstern i Ystad har aldrig varit gift. Han var grufligt förtjust i henne. Hon fick allt hvad hon pekade på. Flickan var hans ögonsten. Hon var bara en 10–11 år när han dog. Hon hade 2000 kr. om året till sin myndighetsålder. Modren har 2000 så länge hon lefver. När flickan blef myndig skulle hon ha 12.000 kr. årligen. Kapitalet tillfaller antingen hennes barn eller Boltensternska slägten. Flickan höll mycket af sin mor. Modren har en herre hos sig, en slags älskare, som varit der många år. På löjtnant Wihlborgs bröllop voro inga officersfruar med. Modren trodde knappt att dottren brydde sig om att gifta sig, ty hon hade afskedat så många friare. Det sades att hon tyckt om expediten ”den vackre Karlsson”. Han vågade ej fria. Modren och flickan hade kommit öfverens om att göra en utrikes resa så snart dottren blef myndig öfver sina 12000 om året. Men några dagar innan myndighetsåldern gifte hon sig med löjtnanten, och så var det han som reste utrikes på hennes bekostnad. ”Fruns” 2000 kr. har aldrig förslagit att lefva på, ty hon hade varit van att slösa ohejdadt med penningar under hans tid. Der fans ett utomordentligt bo, med silfver och dyrbarheter. Det har gått under årens lopp.97
Löjtnant Wuzurinsky (Sverige) lemnade en skildring af dryckenskapsförhållandena i Sverige, och var denna, ' synnerligen i hvad saken rörde qvinnorna, mycket mörk; han förklarade ibland a m a t att den svenska qvinnan super. Mot detta uttalande afgaf fröken Rohde (Sverige) å de närvarande svenskornas vägnar en protest och tillika en förklaring, sägande sig antaga, att löjtnant W. användt ordet " supa " i den betydelse absolu+) Se Handelsoch Sjöfartstidiiing lir 168. I 195 tisterna gifva detta ord, nämligen liktydigt ined att alls smaka rusdrycker och denna förklaring blef af löjtnant W. godkänd. Följande resolution antogs: " Föraanilingen udtaler, at Afholdssagen e r et af de vigtigste sociale Spurgsmaal, for hviike Interessen bOr raekkes og vedligeholdes hoa Kvinderne. " Nästa fråga gälde de qvirzliga arbetarnes stullniny. Förhandlingarne kommo härvidlag att hufvudsakligen röra sig omkring vigten af organisation, det vill i detta fall säga bildandet af fackföreningar, för att derigenom söka vinna en nornialarbetsdag, höjande af qvinnans arbetslön samt afskaffande af allt barnarbete. Med statistiska siffror visades, huru de qvinliga arbetslönerna äro otroligt låga, t. ex. 3-7 kr. i veckan för en arbetstid af 30-12 timmar om dagen. Såsom bidragande orsak härtill påpekades huru det i de flesta fattiga hen) antages, att en flicka, så snart hon är konfirmerad, skall lemna föräldrahemmet och fullständigt försörja sig själf. Gossen skickas deremot ofta i ' lära ' och först efter en flerårig lärotid, under hvilken han fortfarande bor i hemmet, liar man anspråk pA att han skall kiinna ekonomiskt reda sig själf. Samma förhållande ansågs ega rum i de bildade klasserna. Bevis på den sämre yrkesbildning qvinnan i allmänhet får, lemnades från flera områden.
Lag befintliga 11 §., som innefattar stadgande» om gränsorna för Rikets Ständers granskning af Siats-Rådets prolocoll. Denna åtgärd, som grundade sig derpå, alt föreskrifter i berörde ämne redan funnos i 76 §. Riksdags-Ordningen, och att deras upptagande i Ansvarighetslagen löljagtligen vore ändamålslöst, har blifvit godkänd af Borgareoch Bonde-Stånden, men ogillad af de öfrige Riks-Stånden, hvilka ansett 11 §. böra bibehållas, Preste-Ståndet dock med följande tillägg: gällande härvid hvad 7Ö Riksdugs-Ordningen i detta fall stadgarTvå Stånd hafva således ogillat Utskottets omförmaida åtgärd; hvaraf, enligt 87 §. Regerings-Formen Lag-Utskottets Memorial, JS'.o i84. 3 • och 75 §. Riksdags-Ordningen, lärer löija, alt, i händelse icke PresteSlåndet, hvars beslut synes närma sig Borgare-och Bonde-Ståndens, skulle vilja instämma i dessa 2:ne Stånds mening, frågan om 11 §:ns uteslutande förfallit, och alt samma §. således bör oförändrad qvarstå. Slutligen har Ridderskapet och Adeln beslutat tillägg af en 12 §. som skulle komma all lyda sålunda: "Hvad i denna Lag stadgadt är, grille äf ven i de fall, då Regeringen föres af Stats-Rådetmen detta beslut, såsom ej bilrädt af något annat Ri-ks-Stånd, torde ej böra till n^gon åtgärd föranleda. Stockholm den i3 Maj x 84 * - STOCKHOLM, Kongl. Ordens-Boktryckeriet, 1841. Register öfver de af Rikets Ständer» Lag-Utskott vid 1840 och 1841 årem Riksdag afgifne Betänkanden, Utlåtanden och Memorial. A. Handl. N:r. Afbön, offentlig, om dess afskaffande. 89. Arf, om äkta barns rätt dertill efter moder 23, 86. Arfsrätt, se giftorätt. Arfvode, om 2 Notariearfvoden 4* B.
en riddare, som stiger ditner och hemtar sin brud Jag? Hvad är jag? En skugga, bunden till en annans tillvaro dömd att derför overklig existens Inte som jag. Du är lycklig, du. Du är fjerran ifrån honom föra en sjelfständig och VIGGO. Det der förstår jag inte. LOUISE. bryta mig loss från mitt föregående derför att den strider mot mina grundsatser, min uppfostran ja, mot sjelfva min naturs Förstår du inte, att denna känsla måste egendomligheter Derute ha de friare icke för lifvet. tyglar der ger man sin kärlek för stunden 131 - VIGGO stirrar framför sig ett ögonblick under tystnad; derpå säger han sakta. borde ha stannat hos dig. Nu efteråt kommer det för mig, hvilken underlig beklämning, som grep mig, då vi skildes det var en dig så bestämd aning om, att en olycka hotade Jag borde inte ha rest ifrån dig derute. Jag LOUISE. och för resten ... är det en olycka att en att älska och vara älskad tillbaka? Den olyckan hade du inte kunnat afvärja enda gång i sitt lif ha fått erfara, hvad det är vänder sig bort för att dölja sin rörelse. VIGGO Jag erkänner min oförmåga. Förlåt mig, att jag kunna gagna dig med mina råd... Här kan ingen menniska råda. Jag kan inte längre skilja svart från hvitt. trängt in i din hemlighet och sjelfkärt trott mig LOUISE. och god. Du har inte trängt in i mitt förtrosom jag kunnat tala med om detta... VIGGO Inte så, Viggo! Du är alltid så finkänslig ende tvärtom du är den enda menniska, med tårar i ögonen. Jag vill dig väl. Jag ville så gerna se dig 132 - lycklig. Men jag känner med dina nerver det är en åratal igenom samlad längtan, som nu slagit ut. Den har vuxit i lön under alla dessa år nu, när den blommar, har den aldrig kan ryckas bort. Bara vissna och med den... den så djupa rötter genom hela din varelse, att dö men när den vissnar, vissnar du sjelf LOUISE. Du har förstått det. Ja, Viggo, ja, så är det. VIGGO. man ser inte en hand för sig. Böjer sig fram mot henne.
Proposition N:o 66.^ beskrifningen till den öfver nämnda allmänning åren 1799 och 1800 upprättade karta samt 1825 års jordebok och 1861 års mantalslängder utmärkte, samma intagor och uppodlingar med en areal af 1,217 tunne22 kappland tillhörde åtskilliga i jordeboken upptagna, skattlagda hemman och utjordar, deraf en del lydde under Dylta svafvelbruk, samt att till dessa sednare hörde endast 879 tunnland 6 kappland af förenämnda areal; men att deremot 206 tunnland 10 kappland af berörda intagor, utan kändt stöd af tillståndsresolutioner, innehades af vissa till Dylta svafvelbruk hörande, i jordeboken icke upptagna lägenheter. Vidkommande nu förstnämnda s. k. intagor, i areal utgörande 1,217 tunnland 22 kappland, så enär genom de anställda undersökningarne blifvit utredt att alla de hemman och utjordar, till hvilka nyssnämnda areal enligt 1800 års kartebeskrifning häfdas, med undantag blott af två utjordar, hvilka skattlagts den ena år 1693 och den andra år 1704, för öfrigt blifvit skattlagda samt dels till frälse eller skatte köpta, dels ock såsom skatte införda före den tid, då skattläggningsmethoden för Nerike utfärdades, hvilket skedde den 14 September 1699, samt vid sådant förhållande, och då några skattläggnings-instrumenter icke vore att tillgå, af jordeböcker och räkenskaper således icke kunde utrönas, hvilka egor och förmåner, som vid skattläggningarne tagits i beräkning, samt handlingarne jemväl utvisade, att de flesta hemmanen och lägenheterna vore på allmänningen belägna och icke ådagalagdt blifvit, att någon olaga inkräktning från allmänningen till dessa hemman och lägenheter egt rum, har Kammar-kollegium ansett sig sakna anledning att i underdånighet tillstyrka, det någon åtgärd måtte vidtagas emot egarne af berörda hemman och lägenheter, i den syftning Rikets Ständers underdåniga skrifvelse innefattade.
Enär således samma räkenskap med dess tillförene egande vida större vidlyftighet kunnat upprättas af enahanda personal, som nu är i Riksgäldskontorets bokslutskontor anställd, bör det icke blifva omöjligt att äfven framgent inom derför bestämd tid få bokslutsarbetet fullbordadt, helst om den förändrade bokföringen kommer att verkställas på det sätt Utskottet här nedan skall föreslå. Enligt hvad förut är uppgifvet, ansågo 1845 års revisorer, att serskilda konti borde i hufvudboken uppläggas för de i hvarje § af Riksgäldskontorets reglemente bestämda anslag och tillgångar. Det måste också medgifvos att hufvudboken derigenom blefve serdeles fullständig och fullkomligt öfverensstämmande med den författning, som utstakar gränserna för Riksgäldskontorets hela rörelse och verksamhet samt innefattar alla dess åligganden. Ulen då åtskilliga på Riksgäldskontoret anvisade utbetalningar, både till beloppet och tiden för deras verkställande, bero på uppfyllandet af derför stadgade vilkor, och då äfven en och annan af härtill anslagne tillgångar äro af vilkorlig eller mindre säker beskaffenhet, skulle en, utan afseende å anslagens och tillgångarnes natur, skeende uppdebitering möjligen blifva förvillande samt måhända jemväl föranleda flerfaldiga Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 78. 13 för sä väl Riksgäldskontorets styrelse, sorn Rikets Ständer tidsödande frågor, angående de bokförda posternas afskrifvande eller fortsatta balancerande. Med afseende härå, äfvensom å de förändrade anvisningar, hvilka, i händelse af urtima riksdagars inträffande, kunna, rörande dessförinnan odisponerade anslagssummor, af Rikets Ständer beslutas, anser utskottet sig hufvudsakligen böra instämma uti det af sednaste revisorer biträdda förslag, enligt hvilket ifrågavarande anslags och tillgångars bokförande bör lämpas ej allenast efter deras beskaffenhet, utan äfven efter tiden då de förra måste utbetalas samt de sednare kunna påräknas, och hvilket förslag nära öfverensstämmer roed det sätt, hvarpå de vid 1834 och 1835 års riksdag beviljade extra statsanslag, likasom statsfyllnadssumman, ända hittills varit bokförda.
Landtm, finge hemställa om R. o. Ad. ansåge de i förevar:de punkt förekommande frågor böra sålunda särskildt företagas till discussion och afgörande. Denna propos. besvarades med Ja; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, till föremål för öfverläggningen anmälde Hr von Hartmansdorffs förslag, att Silfverinnehållet i Specie-myntet mätte nedsättas till fullkomlig likhet med Hamburger-B:ko, Holsleinska, Danska och Norska Specier. Frih. Tersmeden: Sedan Hr Gr. o. Landtm, förklarat, att discussionen lill en början skall hvälfva sig omkring Hr von Hartmansdorffs förslag, sä får jag i afseende derå yttra, att om detta förslag framkommit då vår nu gällande myntbestämningslag upgjordes hade dess antagande måhända varit lämpligt och förmånligt, men sedan denna lag en gång blifvit af Konung och St:r antagen samt ligger till grund för våra sedlars värde, lärer det icke gå an att deruti göra någon förändring. En förminskning af Silfverinnehållet i våra Riksdalrar blifver en myntförsämring. Det är visserligen sannt, att denna förminskning enl. Hr von Hartmansdorffs förslag blefve obetydlig, enär den skulle inskränka sig till icke fullt 5 Ass silfver, motsvarande 1 sk. b:ko, men den skulle likväl leda derhän, att hvar och en, som har en af Bankens nuvar.-de sedlar, skulle, efter den nye utmyntningsgrunden, derför erhålla en mindre qvantitet silfver, än den, hvarå sedeln lyder. Den fördel, som genom förslagets antagande skulle oss beredas, eller att vårt mynt blefve lika med åtskilliga grannländers, är visserligen icke obetydlig, men den är ej af så öfvervägande vigt, att det för densammas tillvägabringande vore skäl att åstadkomma en sådan rubbning, som här är i fråga, hvartill kommer att, såsom vi veta, någon egentlig förlust för Banken genom vårt silfvermynts större silfverinne håll icke upkommer, enär silfverexporten härifrån och till utlandet nästan uteslutande sker i silfvertackor, dervid endast vigten tages i beräkning.
Fanny strök honom, med len, smekande hand, öfver de glänsande vingarna och de förtörnadt resta fjädrarna, tog ett sockerbröd mellan sina läppar och räckte honom. Men fågeln bortvände näbben, och såg än mera ond och förtretad ut. Hon gaf då brödet åt mig, och knapt hade jag stuckit det i min mun, förrän han flög öfver till mig, och pickade begärligt af den söta frukosten. – Nu skall du dock äta också ur min mun, egensinniga, oartiga fågel! Detta är ju din älsklings-mat! – sade hon och framsökte en bit fruktconfect, hvilken hon åter satte mellan sina läppar. Jag nalkades för att låta fågeln hoppa från min axel på hennes. Men när hennes varma, ångande andedrägt vidrörde mina kinder, och mitt hjerta, träffadt af de närmade blixtarna från hennes molnlösa ögon, uppslog i hög brand; – då lindade jag mina armar kring hennes lif och mina läppar tryckte på hennes en het, dröjande kyss. Fannys kinder upplågade. – Je t’aime, celeste Fanny! – hviskade jag och slöt henne än engång intill mitt bröst. Detta var allt, hvad jag i detta ögonblick ihågkom af hela Jussufs erotiska vältalighet. Fanny lossade sig ur mina armar, och kastade på mig en hastig blick, i hvilken bestörtning och förebråelse lifligt tecknade sig. Det ljusa håret hade nedfallit, och då hon uppfäste det, frambröt en häftig gråt ur hennes af de buckliga lockarna halföfverskuggade ögon. Jag störtade på knä och bönföll med brutna talesätt om förlåtelse. Fanny aftorkade sina tårar, och räckte mig, sorgfullt men icke ovänligt, handen, den jag betäckte med kyssar, men befallte mig att gå. Jag vågade bedja; dock en vredgad blick, hvilken jag ej förmodat stått i dessa ögons makt, tvingade mig till en snar lydnad. Den som uppnått nitton år, utan att hafva kysst en enda flicka, vet endast, huru djupt en sådan kyss bränner i själen. I ögonblicket var mitt beslut fattadt: denna dag skulle mitt öde afgöras.
Ständer begär att för ofvannämnde bibana erhålla ett anslag af 270,000 R:dr samt ett lån på möjligast billiga vilkor, till belopp af 540,000 R:dr, får jag, såsom skäl härför och för angelägenheten af den ifrågavarande bibanan, vördsamt anföra: att i staden Christianstad finne* ett betydligt militär-etablissement med en stor del af södra Sveriges vapenförräder och utredningspersedlar, hvarförutan staden är säte för Hofrätten öfver Skåne och Blekinge samt för länsstyrelsen; att Statens södra stambana »tvifvelaktigt, skulle vinna en betydlig tillökning i dess trafik genom ifrågavarande bibana, som mera direkt än nu är fallet, skulle draga Christianstads-ortens rörelse till stambanan; och att den kanalanläggning från Christianstad till hafvet vid Åhus, hvilken nu synes kunna påräknas blifva inom ett decennium fullbordad, och detta utan ringaste uppoffring från det allmännas sida, skulle komma att blifva för landet och dess framåtskridande än mera välsignelserik, om kanalen sattes i förbindelse med landets stora pulsåder, jernvägsstambanan, medelst nu ifrågavarande bibana, derigenom den fördelen, bland många andra, i öfrigt vanns, att de varor, som från vestra kusten och vestliga delar af landet böra söka hamnar vid Östersjön, lättare och med mindre fara kunde öfver bibanan och genom kanalen föras till Östersjöhamn en vid Åhus. Af det nu anförda bör kunna beräknas, att bibanan Hessleholm—Christianstad, utom det stora gagn den kommer att medföra i militäriskt hänseende, skall både Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JW 181.
Hos Expeditions-Utskollet har Post-Inspectoren C. F. Lindstedt, hvilken, lill följd af Rikets senast församlade Ständers beslut, på grund af då - 14 Expedilions-Ulskollets Memorial', N.-o 14• varande Expeditions-Utskolls derom gjorda framställning, haft sig uppdragen ej mindre verkställigheten af de åtgärder, som blifvit af Rikets Ständer beslutade till förekommande af vissa Handlingars omtryckning, för att compleltera Bihanget till Riks-Ståndens Protocoll vid sistförflutne Riksmöte, än ock omsorgen, alt de lill utdelning bland Rikets nu församlade Ständer bestämda tryckta Handlingar blefve Riks-Stånden behörigen tillställde , anhållit om 4oo R:drs förhöjning uti det honom för detta bestyr vid sistlidne Riksdag tillagde arfvode af i ett för allt 200 R:dr; till stöd för hvilken anhållan sökanden andragit, att, då Protocolls-Secreleraren Vougt, hvilken baft sig anförtrodt enahanda bestyr under mellantiden mellan sistlidne och nästföregående Riksmöte, under hvilken lid endast tvänne Stats-revisioner egt rum, derför uppburit ett arfvode af 400 R:dr B:co, syntes billigheten fordra, att sökanden erhölle ett ry"3:dfel högre, enär under tiden från nästförflutne till nu pågående Riksdag 3:ne Stats-revisioner inträffat, hvarigenom de sökanden i och för nämnde uppdrag åliggande göromål blifvit ökade med 1 y3:del emot hans företrädares, samt för öfrigt den förhoppning, under hvilken sökanden emot nedsatt arfvode åtagit sig detta bestyr, eller att vid innevarande Riksmöte varda hos Rikets Ständer anställd , icke blifvit uppfylld. Expeditions-Ulskollet har denna ansökning förehaft, men har icke ansett någon annan befattning dermed sig tilkomma, än alt, under bifogande af de handlingar, hvilka, såsom närmare upplysande frågan, Utskottet införskaffat, vördsamt öfverlemna ifrågavarande ansökning till det afseende, Rikets Ständer kunna behaga derå fästa.