Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den ii Aprili gående en underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t, att Lancishöfdingame må genom Circulaire förständiga Krono-Fogdarne i hvarje Län, att de äro berättigade, j och för sådana Privata Utsöknings-förrättningar, som af dem på eget ansvar verkställas , åtnjuta biträde af Länsoch Fjerdingsman innom Fögderiet. Alla dessa Protocolls - Utdrag lades till Handlingarne. Upplästes till Justering och godkändes Expeditions Utskottets Förslag till Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse till Kongl. Maj:t, angående beslutne ändringar i Grundlagarne. Vid förnyad föredragning af Lag-Utskottets under N:o 72 afgifne samt den g dennes på bordet lagde Betänkande, öfver väckt fråga om förändring uti det nu stadgade sätt för uppenbar Kyrkoplikts verkställande; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att samma Betänkande gilla , med antagande af det deruti foreslagne usta Alternativ, eller att Absolutionen icke ma tillbakahållas blott af det skäl, att den till Kyrkoplikt dömde personens begrepp i S alighets-Läran befinnes vara inskränkte. Sedan Herr Grefven och LandtMarskalken Den 11 April. 399 härefter uppkommit samt emottagit klubban af Grefve Lewenhaupt, företogs till pröfning Bevillnings-Utskottets under N:o 7 afgifne samt den 8 dennes på bordet lagde Betänkande, om en förnyad Charts-Sigillatae-Förordning. Herr Cedersskjöld, Pehr Gustaf: Om jag icke bedrager mig är genom Författningar på* budit, att en Charta, hvarmed en handling belägges, skall genomdragas och med Sigill förses; men om detta Sigill sättes å Chartans Stämpel och dervid skulle hända att lacket någon stund finge brinna, skulle derigenom Stämpeln förloras, så att man sedermera ej kunde urskilja Valeuren af den till biläggning nyttjade Chartan; jag hemställer således att det måtte blifva förbudit att påsätta Sigillet å sjelfva Stämpeln och anhåller på sådan grund om återremiss af Utskottets Betänkande.
Banken må, så vidt lägligt är och utrymme dertill inom Banken gifves, under försegling af inlem narén, till förvar emottaga paketer eller annan flyttbar egendom, utan att om innehållet undfå uppgift och utan ansvarighet, å Bankens sida, för oförvållad skada eller tillfällig olycka; skolande till Banken erläggas följande, i förhållande till det nedsatta godsets rymd och den tid det i Bankens förvar innestått, bestämda afgift, nemligen, efter månad räknadt: för depositum af l£ kubikfot eller derunder „ depositum derutöfver till och med i ä kubikfot: första kubikfoten hvardera af de öfriga „ depositum derutöfver till och med8å8| kubikfot: första 4 kubikfot hvardera af de öfriga „ depositum derutöfver, till hvad storlek som helst: första 8 kubikfot hvardera af de öfriga R:mt — 50 öre. 50 25 1: 25 — 20 2: - 12 Denna Banko-Utskottets Betänkande N:o 45. 29 Denna afgift, utgår för minst en hel månad, och halfva månader upptagas icke, men livad deröfver är anses för hel månad. Ej heller upptagas halfva kubikfot, men hvad som öfverstiger half, räknas såsom hel kubikfot, Uppmätning af hvarje depositum sker vid dess inlemnande till Banken, då äfven aigiften, till sitt månatliga belopp uträknad och vederbörligen kontrollerad, införes i depositionsbeviset, hvilket, å viss man utställes. Vid det nedsatta godsets återtagande erlägges till Banken belöpande afgift, hvilken dock årligen till Banken infordras för sådana deposita, som under ett eller flera år derstädes innestått; kommande afgifternas belopp att redovisas på särskildt konto i Bankens hufvudbok. Skulle någon inlemnare ej åtnöjas med den afgift, som i depositionsbeviset blifvit bestämd, utan väcka tvist om kubikinnehållet och hvad afgiften, på grund deraf, rätteligen utgöra bör, återställes genast hans depositum. Stockholm den 21 Juli 1863. Reservation: Riks-arkivarien
Utskottet vill dessutom fästa uppmärksamheten derpå, att dagens vexling af större Sedlar komme att fördelas på flera Casseurer, och förtroendet således att delas emellan flera personer, i stället för att det nu hvilar nära uteslutande hos Bokhållaren vid Vexel - Baneo-luckan , på sätt, att denne Tjensteman kan ofta, då expeditionerne äro talrika, hafva sig enskildt anförtrodde till eftermiddagen, det vill säga under en tid då han eger rätt aflägsna sig från Banken, ända lill 200,000 R.*dr, hvilka man endast eger nödigt påskrifva en transport (hvars vigtighet hvarken behöfver eller kan eontrolleras), för att såsom fullt gångbart mynt utgifva dem. Långt ifrån alt minska, skall sålunda Cassavexlingen öka Bankens garantie mot försnillning. c) Vådan för invexling af falska Daiico-Utskottets Memorial N.-o [}o. 3g Sedlar, till förlust för antingen Banken eller Casseuren. Denna våda torde, vid närmare granskning af sakförhållandena, finnas föga betydlig. Med den vana en Banco-Casseur, genom dess dagliga handtering af Bankens Sedlar, bör vinna, att igenkänna deras kännemärken, bör icke förmodas, att lian skulle lätteligen kunna taga en falsk för en äkta, så vida icke den falska vore så fullkomligen efterapad, att, för den stora Allmänheten, bos hvilken man i detta fall icke kan vänta den säkerhet i ögat, som hos en Banco-Casseur, ingen möjlighet funnes att bevara sig emot bedrägeriet, och då skulle både Bankens pligt emot allmänheten och dess eget interesse fordra att skyndsamligen ombyta formulairer och gifva sina Sedlar större fullkomlighet. Men denna våda tyckes ganska aflägsen.
— Likväl och intill dess sådant hunnit verkställas, finner jag för min del intet hinder för Ridderskapet och Adeln att begagna den rättighet, RiksdagS-Ordningens 18 §. för hvarje Riks-Stånd föreskrifver, att, då någon Dess Ledamot hittills blifvit eller hädanefter blifver af Laga kraftvunnen dom, för något nesligt brott förklarad till straff skyldig, en sådan igenom vanlig omröstr)ings-väg från sig utesluta, och jag skulle anse mig djupt förolämpa hvarje ädelt tänkande Medlem af detta, för en ömtålig hederskänsla alltid utmärkta, Ri* kets första Stånd, om jag skulle tillåta mig en 58 Den s 9 November. förmodan, att man, vid frågan om bestraffning för nesligt brott, skulle för en framtid frukta för sådane Prejudicater. — Vid tillämpningen af Riksdags-Ordningens 18 §• bör således föregå ett bestämdt afgörande, om brottet är nesligt eller ej, och när derom olike och stridige meningar uppkomma, äger Ståndet en ostridig rätt att, jemte insändande af de handlingar, som röra målet, frän Constitutions, Utskottet infordra förklaring om Riksdags-Ordningens mening med nesligt brott, hvarefter Ståndet slutligen äger att utöfva sin Domsrätt. — en rätt, så dyrbar, att jag icke kan förmoda, att Ridderskapet och Adeln skulle vilja densamma frånkänna sig, hvilket säkerligen för framtiden skulle blifva ett farligt Prejudicat. Herr Gripensvärd, Fredric, förenade sig till alla delar med Friherre Anckarsvärd. Friherre Stael von Hollstein, Corfitz Ludvig, anförde skrifteligen följande: Lika så oväntad, som obehaglig är den tvist, som nu utgör ämnet för Ridderskapets och Adelns disctission. Vore saken enskild Baron Boyes, skulle jag visserligen iagttagit tystnad^ han torde sjelf kunna försvara sin sak; men då den är af en allmännare utsigt, och kan gå vidare, än man väntar och tjenligt vore, nödgas jag äfven framlägga mina tankar härom. Vore frågan endast om förklaring af 7 §. Riddarhus-Ordningen, så instämmer jag deruti, att den behöfver förtydligas, ehuru likväl Riksdags-Ordningen härutinnan är ganska klar.
För öfrigt och med anledning af Herr Hegardts derom hos Vallöf!. Borgare-Ståndet väckte och till Lag-Ulskollet remitterade molion , har Utskottet ansett sig böra uttrycka den mening, att det ulan tvifvel vöre för lagverkets slutliga handläggning af stor vigt och fördel, om de utmärkte och insigtsfull män, som ännu qvarlefva af fordna LagComiteen, nemligen Herr Expeditions-Secreteraren och Riddaren Richert samt Herr AdvoeatFiscalen och Riddaren Staaf', jemväl kallades alt såsom ledamöter i Coraiteen inträda; men för den händelse, alt de skulle vara af förfall hindrade att en sådan befattning sig åtaga, torde Comiteen icke deslomindre böra träda i verksamhet. I enlighet med hvad här ofvan blifvit anfördt, får Utskottet vördsamt föreslå: att, till svar å Kongl. Ma fits Nådiga Skrifvelse af den af sistlidne Mars, Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla: att, med afseende å Kongl. Mäj:ts Nådiga till känna gifvande om de hinder, sorn mött för angifvande af Nådig Proposition om Civiloch Criminal-lag-förslagens slutliga pröfning, Rikets Ständer funnit någon åtgärd till granskning eller antagande af ifråga - ( Lag-Utskottets Utlåtande, N;0 a. 21 varande lag-förslag icke kunna, å Rikets Ständers sida, under innevarande Riksdag vidtagas; men då hela landet fäster den högsta vigt vid frågan om ett förbättradt lagverk, serdeles i afseende ä brottmåls-lagskipningen, der behof vet deraf blifver med hvarje dag mera bjudande, och Rikets Ständer för sin del anse sakens stora vigt och angelägenhet fordra, alt, innan lag-förslagen till hufvudsaklig pröfning hos Rikets Ständer förekomma, en ytterligare granskning af desamma varder företagen, för att slutligen bereda och afpassa dessa förslag för ändamålet alt sättas i kraft och verksamhet; sä hafva Rikets Ständer ansett sig böra till Kongl.
Jag skulle éj begärt oridet för att besvara Herr von Hartmansdorffs replik, om ej en annan Ledamot redan behagat åtaga sig mitt försvar. Nu soni förr skulle jag stillatigande låtit passera alt Herr von Hartmansdorff på sätt och vis förnyat den läxa, han förut gifvit, att iagttaga hofsamhet i satt och alfvar i sak. Ja, för mia del har jag ingenting emot om Höglofl. Piidderskapet och Adeln till och med behagar constituera Herr von Hartmansdorff till vår Censor mörum. Jag går derför ifrån det personliga i framställningen emot mig, och fäster mig endast vid uttrycket: ovärdigt, som Herr von Hartmansdorff tilllåtit sig nyttja. Om detta ord kan i förevarande sak tillämpas på Motionairen och mig, så hemställer jag om det icke äfven måste appliceras på 180g års Ständer, sorn beslöto Böndagarues firande på vanliga Söndagar. Medan ordet ovärdig ännu är i minnet, torde jag få anmärka, att jag talat i denna sak med fullt alfvar, att jag anser det mindre värdigt att skämta i en alfvarsam sak, och alt ordet ovärdig således i denna discussion får sin största tillämplighet tillden, som nu framkommit med snus. Jag hade trott mig ej kunna missförstås i hvad jag nämnde om Stångjernssmidet, och att det borde vara tydligt det jag ingalunda ifrade för några dagars insparande till arbetets bedrifvande, 326 Deu 19 December f. m. utan för hämmandet af det fylleri, som jag omnämnde varit vanligt på de efterföljande dagarneafen Helgedag midt i veckan. Då anmärkningen i detta afseende icke kunnat härflyta från missförstånd, och jag älskar att tro den icke härröra af någon personlighet, måste jag falla på den tankan att sådane yttranden varit föranledde af bigotteri. Då äfven de, som mäst enthusiatiskt förfäcktat motsattsen af hvad som yrkats, medgifvit att några Helgedagar kunde indragas, måtte väl Motionen härom icke vara så ovärdig; som här velat antydas. En annan värd Ledamot Herr Tham, har yttrat, det vi ej mera lyda under Judisk
Den modiga damen besteg berget endast med en förare, strax efter ett starkt snöfall. Förhållandena voro därför särdeles ogynsamma. Men så mycket mer är hennes ihärdighet att beundra. Första dagen nådde hon Grand Mulets (3,050 meter), där en hydda finnes uppförd. Kl. 1 på natten började hon under en stjärnklar, präktig himmel uppstigandet till själfva spetsen. * En pristäflan har anordnats af den förtjänstfullt redigerade Folkskolans barntidning, hvarvid två pris utfästs, ett å 30 kr. för den bästa biografiska skildring, ett å 25 kr. för den bästa uppsats af historiskt innehåll. V i d bedömandet tages naturligtvis särskild hänsyn till ett för barn lämpadt framställningssätt, då täflingen främst afser att bringa den lilla tidskriftens många unga prenumeranter nytta och nöje. Understöd åt Handarbetets vänner. Regeringen har beviljat föreningen Handarbetets vänner för befordrande af det med dess verksamhet afsedda ändamål ett understöd för år 1892 af 1,200 kr. * Dödens skörd. A egendomen Charlottenborg invid Motala afled den 7 dennes fröken Natalia Agnes Giulia Löwenbjelm i en ålder af 47 år. Den aflidna var en af de få kvarlefvande af grefliga ätten Löwenhielm, hvilken på manssidan utgått. Fröken Löwenhielm var inom vida kretsar bekant dels så- som skaparinna af goda dilettantarbeten inom må- leriet och skulpturen, dels och framför allt såsom en varm och frikostig uppmuntrarinna af de sköna konsterna. * En sjöhjältinna. För några dagar sedan inbogserades till Hangö vraket af Hudiksvallsskeppet » Vega, » hvilket i öfre Östersjön råkat ut för en cyklon, som vräkte det på sidan, så att däckslasten sprängde skansdäcket och gjorde det möjligt för sjö- arne att slå in i sådan mängd, att hela skrofvet fylldes med vatten. Besättningen på Vega, som är ett litet fartyg, utgjordes endast af kapten Skoglund, en äldre man, hans dotter samt tre pojkar, som icke syntes hafva varit länge på sjön.
Terserus, den skarpsyntaste, anmärkte skrattande, att flickan var ett phænomenon, som dock till slut intet annat betydde, än ett ingenium velox, en ungdom med sällsynt snabbfyndighet. Årstiden var den ogynnsammaste, och likväl unnade sig den vandrande juden ingen rast. En dag var han försvunnen från Åbo, såsom han försvunnit från andra orter, och icke långt därefter uppenbarade han sig i Stockholm. Huru han kommit öfver det mörka, stormiga, isiga hafvet, visste ingen. En möjlighet var, att han lyckats bana sig väg öfver Åland med en af dessa oförvägna isbåtar, hvilka seglade öfver de öppna fjärdarna och drogos öfver de frusna. Men vid denna årstid behöfde posten stundom månader för att komma till Stockholm. Och hvartill behöfde Jerusalems skomakare båt? Han drog sina sjumilsstöflar på och gick öfver hafvet. Slottsbranden. Komma från Breitenfeld och stupa i Stockholms slott! Äfven den mest kunskapsälskande unga drottning kan icke alltid begrafva sig i folianternas lärdom. Den nya bokvårderskan fick erfara hvem hon tjenade. Mer än en vecka förgick, utan att Hagar såg en flik af sin herskarinnas klädningsfåll i lärdomens rustkammare, där hon förtecknade böckerna och så ofta glömde allt för det omotståndliga behaget att fördjupa sig i en förr okänd författares nya tankegång. Ingen fisk känner sig så hemmastadd i en kristallklar sjö, som Hagar Ring i drottning Kristinas bibliotek. Hon glömde mat, dryck och sömn, sällskap och hofskvaller för att frossa i det öfverflöd af kunskap, som på dessa hyllor endast begärde att anlitas. Hon glömde drottningen, fru Beata, sin bror, det förgångna, närvarande och tillkommande. Hon lefde i böckerna; hon lärde så mycket mer, emedan hon fick vara fullkomligt ostörd. Ingen tycktes bekymra sig om hennes tillvaro i denna ensliga fristad. Kammartärnorna och hofpigorna hade omhuldat henne med sin gunst af det naturliga skäl, att hon stod i ogunst hos allas buse, fru Beata. Alla täflade att omgärda henne med en beskyddande mur af pigkammarens vakt.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, i anledn. af Frih. Boyes anförande, att, enligt hans tanke, detta icke kunde anses annorlunda än såsom en reservation emot det beslut B. o. Ad. i delta ämne fattat. Hr Landtm, ansåg det icke kunna inverka på den blifvande föredragningen af ämnet, beroende det af R. o. Ad. alt afslå eller icke antaga såsom Ståndets 16 H. 3 io D«n 2 November f. m. gemensamma tanke de förslag som blifvit gjorda, men föredragningen af dem Lomme att fortgå. Frih. Boye: Underkastande mig helt och hållet Hr Frih. o. Landtnäs sätt att leda öfverläggningen, får jag likväl vördsamt erinra, att jag begärt alt R. o. Ad. måtte fatta det beslut, att uppskjuta med beslutet i denna fråga, intilldess att Consl.Ulsk. utlåtit sig. Detta är hvad många ledamöter förut yrkat och livad Hr Aminoff nu hegart att R. o. Ad. mätte besluta. I öfrigt anhåller jag alt få nämna några ord i anledn. af Hr AminolFs yttrande , att R. o. Ad. skulle icke ingå i bedömmande eller något besluta hvad de andra Stånden angår. Jag finner detta mycket billigt, om det motsvaras of en lika grannlagenhet af de andra Stånden, men intilldess jag derom förvissas, kan jag icke ingå på detta förslag. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Jag anhåller att få ett ögonblick upptaga R. o. Ad:s lid i fråga om del förslag, som Hr von Hartmansdorff framställt. Jag tror det icke vara öfverflödigt alt upprepa skälen, hvilka blifvit sammanblandade med sä många andra skäl håde mot och med under de föreglde dagarna, att den tid icke torde vara förspilld, som användes för alt mern speciell återföra dem i R. o. Adis minne. Ändamålet med bildandet af en öfre kammare lärer väl ej kunna vara annai, an att derigenom erhålla andra elementer inom representationen, än inom den första kammaren.
Tvärtom vore det obestridligt att nämnde del af personalen icke skulle hafva sin tillräckliga utkomst af tjensten, derest ej tillfälle funnes till någon mindre inkomst utöfver lönen, för vinnande hvaraf mången gång måste användas den tid, som borde egnas åt hvilan; och då ifrågavarande tjenstemän, med få undantag, hela året igenom voro dagligen upptagna i och för tjensten, hvilket för dem försvårade möjligheten att kunna egna sig åt inkomstejfvande sysselsättningar utom Yerket, ansågo Fullmägtige dem vara förtjente af något högre löneförmåner, än som i allmänhet tillgodohommo deras vederlikar i Statens verk; tilläggande Fullmägtige att personal-förminskningen inom Banken, i följd af de tid efter annan der verkställda organisationer, aflägsnat ntsigterne till vinnande af befordran i detta Verk och tvingade extra ordinarie tjenstemannen att söka sin utkomst på annat håll, hvarigenom stundom uppstode icke ringa svårighet att erhålla lämplig vikarie för permitterad tjensteman, och att Fullmägtige befarade att denna svårighet skulle förbytas till omöjlighet, derest de fasta lönerne i Banken sattes lägre än i Statens Verk. Utskottet medgifver visserligen, att de förhållanden, som vid sednaste riksdag föranledde beviljande af en tillfällig löneoch arfvodes-förhöjning åt Bankons embetsoch tjenstemän samt betjente, och hvilka förhållanden förmodades vara af öfvergående beskaffenhet, icke under den sedermera förflutna tiden upphört att vara gällande, utan ännu qvarstå i hufvudsakligen oförminskad kraft, och att, då do aflöningsförmåner, som vid nämnde riksdag för ifrågavarande personal bestämdes, icke kunde anses vara större än som erfordras för tarflig bergning, omständigheterna således tala derför att den då beviljade tillfälliga förhöjningen, i enlighet med hvad Fullmägtige hemställt, må på ordinarie stat uppföras.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg öfverläggningen ang:de denna punkt fulländad. Ropades i öfrigt ja, men Gr. Spens anmälde sig och yttrade: Jag anmälde mig egentligen med afseende pä Frih. Hamiltons yttrande, att något beslut skulle fattas bär nu , i afseende på sättet att behandla grundlagsfrågor; jag lior alt vi derigenom sl tille afhandla ett ämne, som tillhör ett sednare betänk, af Coust.Utsk. Det är en högst far - Den 27 October e. m. lig bann vi dermed beträda, ty det ar dervid icke fråga om mindre, än om det beslut, som i detta afseende skulle fattas, blefve lagdt på bordet i grundlagsenlig ordning eller icke. Tydligt är det , att vi icke kunna behandla den delen af frågan, som af Utsk. ännu icke varit för Stånden föredragen, utan deri Utsk. blott upplysningsvis framlagt grunderna för sin tanke. Vi hafva redan inkommit i åtskilliga delar på den banan. Vid början af debatteringen här i Lördags på morgonen , sökte jag framställa nödvändigheten att sakvis från början behandla de särskilda delarna af hela denna vidlyftiga fråga. Hade detta förslag blifvit af R. o. Ad. understöd!, hade det kunnat vinna burskap; så hade man möjligen kunnat komma derhän att noga skilja från sig allt slags behandling af livad som hörer till det sednare belänkandet. Det beslöts då, att man skulle föredraga personvis de förslag, som voro gjorda, och den öfvervägande majoriteten för denna tanke, bristen på understöd för min motsatta mening har gjort alt jag ej vidare kunnat drifva denna. Au har blifvit beslutadt, att frågorna punktvis skola föredragas. Jag har hört här sedermera sättas i fråga att ventilera såsom delar af Frih. Hamiltons förslag frågan om huruvida öfre kammaren skall bestå af 100 ledamöter, den nedre kammaren af 200 o. s. v., samt förmodligen på samma sätt den del af Hr von HartmansdorfFs förslag, som innehåller att båda kamrame skola vara lika talrika. Delta skulle afgöras innan det vore afgjordt hvad befaltningsskilnad kamrarne skola hafva, och innan detta ens af Const.Utsk. är framlagdt till öfverläggning.
För att nå hvad hon innerst ville, lärde hon sig att »raskt arbeta undan, att göra det oangenämaste först: att svälja djäfvulen utan att alltför mycket begapa honom» – och hon ägde samma orubbliga mod och strålande frimodighet äfven i farliga eller ovissa situationer. Drag för drag igenfinnas alla dessa egenskaper hos sonen och från henne har han äfven den sunda själfkänsla, som utmärker honom. Fru Aja menade med full rätt att den som inte ser sina fel blir outhärdlig, vore han ock det största geni, men att den, som ej vet hvad han duger till, som ej känner sin egen kraft, ej har någon själftillit, den blir en stackare i alla sina dagar! Det är denna sunda själfkänsla, som räddar henne från att, genom sin godhet, blifva alltför medgörlig gent emot sin omgifning, särskildt mannen, och som ger henne en alldeles bestämd ståndpunkt, en fullt själfständig plats i det sällskapslif, där hon var en lifvande och ledande makt. Man kan få höra henne yttra lika starka ord som sonen om die gute Gesellschaft: människor, som kräla omkring henne men ej lefva, eftersom det hos dem ej finnes »den allra lilla minsta gnista med hvilken man skulle kunna tända så mycket som en svafvelsticka – människor, som uppspärra sina gap öfver hvar tanke som ej står i a-b-c-boken!» Man önskar nästan att Goethe endast haft denna härliga mor och inte någon far alls! Ty från modern har Goethe allt det evigt tillbedjansvärda i sin natur, medan han däremot från faderns borgerligt ämbetsmannamässiga skaplynne fick det stoff hvaraf sedan den yttersida af Geheimerath und Kunstgreis danades, hvilken omslöt hans verkliga, stora jag. En yttersida, som man visserligen lätt kommer igenom, men hvilken, innan man gjort det – isynnerhet i ungdomen – alltid vilseleder blicken på den verklige Goethe. Det ligger en sanning i hans eget ord: att i den gestalt, man lämnar människorna, fortlefver ens minne ibland dem.
Till detta enkla beskattr, ingssätt hörer ovilkorligen den så länge efterlängtade näringsfriheten , som tilldelar metsniskad de rättigheter i borgerliga samhället, dem naturen tyckes hafva gifvit henne, nemligen: frihet att försörja och försvara sig sjelf, då hon uppfyller sin pligt emot samhället, gör hon det icke, må hon då först som lösdrifvare anses och vara pligtig att arbeta hos dea ecnn vill för henne erlägga dess årsskatt till staten. Ett lands verkliga förmögenhet är ostridigt dess productionsförmåga och penningen blott eio representant af productionen, sorn blott underlättar varu bytet. Är detta ett axiome, så följer äfven att arbetsförmågan är hufvudstyrkan i ett samhälle och i följe häraf bör den beskattas i likhet med all annan förmögenhet. Finnes någon näring som icke uppskattas i värde och i förhållande till mängden af menniskor sorn användas på densamma. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Protocoll, hållna hos Högloflige Ridderskapet och Adeln ? vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, Åren 1828 och 1829. Trettiondefjerde Häftet. STOCKHOLM. Trjckta hos Johan Hörberg, 1831. i \ ■ ; * , ' ‘ ;■ s, . ■ Måndagen den 20 Julii 1829. Plenum klockan half lill 6 Eftermiddagen, Justerades ett ProtocollsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i Plenum den x8 dennes eftermiddagen fattade heslut. Öppnades Ridderskapets och Adelns Herrar Eleclorers Lista till val af Ledamöter i nedannämnde Utskott, och befunnos dertill hafva blifvit utsedde: 1 BevillningsUtskottet: Efter N:o igg. Friherre Wrangel af Adinal, Henning; N:o 2,i5i. Herr Liljenstolpej Carl Otto. Efter N:o 1861. Herr von Hartmansdorff, August; N:o 1,652. Herr Kunckel, Gustaf Henrik. 1 Allmänna Besvärsoch EkonomieUt skottet: Efter N:o Herr af Forsell, Carl , och N:o 2,265.