Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I följd af flere jordägares begäran höll Eders Kongl. Majrts Befallningshafvande den 1 Augusti 1842 sammanträde uti Jula By, för alt tillvägabringa öfverenskommelse om åtgärder till sänkning af sjön Ymsen inom Wadsbo Härad, hvarigenom man ansåg icke allenast landvinning kunna erhållas, utan ock de på ömse sidor af sjön varande vidsträckta mossar och sanka ängar, tillsammans 6,3i2 tunneland, kunna beredas till fruktbarhet samt dessutom en med stor kostnad öfver den ena mossen anlagd högst behöflig väg, kallad Stora mossbron, fredas från den förstörelse, hvarmed den hotas af sjön, som årligen utskär en del af den mellanliggande mossrebban; men några större possessionater i orten, hvilka ansågo en vetenskaplig undersökning vara nödig, för att utreda dels verkan af föreslagna sjösänkningen, dels ock huruvida fördelarne deraf voro öfvervägande, förklarade att de, under ovisshet om det ena eller andia, icke ville med saken sig befatta eller ens deltaga i kostnaderne för sådan undersökning; vid hvilket förhållande och då flere andra tillstädeskomne jordägare instämde i iletta yttrande, sökanderne anmälte, att de funno ändamålet med sammanträdet, eller förening, icke kunna vinnas, hvarföre de ej eller vid tillfället påkallade vidare åtgärd af Eders Kongl. Mnj:ts Befallningshafvande, utan blott förbehöllo sig att i ämnet äga öppen talan för framtiden. 8:0. Sjön Dettern, hvilken egentligen är en vik af Yenern har redan år 1768 varit föremål för allmännare uppmärksamhet, emedan man äfven den tiden erfor att sjön årligen utvidgade sig. Nämnde år uppgjordes en karta öfver berörde sjö och dess närmaste omgifning, men vidare åtgärd har veterligen icke blifvit vidtagen förr än 1842, då Flo, Åhs, Sahls och Näs Socknemän, hvilkas ägor under mellantiden lidit betydlig minskning genom
Feuillet vänder sålunda här på fullt allvar åter till alldeles samma bild, som han en gång parodierat. Grefvinnan Corisanda är den första variationen af diktarens romaneska och lidelsefulla kvinnotyp. Men — säger man — detta är romantik; hur låter det förena sig med école du bon sens? Lidelsen är ju här lika häftig som en naturmakt. Okuflig och obeveklig drifver den sina offer än, såsom i Camors, till ett himmelskriande brott, än såsom i Onesta till en serie af blodsdåd. Här finnes ingen hjälp, intet val, ingen misskund. Den som ej föredrager att dö, såsom Julia, måste falla ett offer för Afrodites grymhet. Diktaren svarar med en moralisk lärdom, d. v. s. han visar oss, att lidelsen är en lifsmakt, farlig när den är missriktad, hvilket ofta är händelsen, god om man lyckas att föra in den på en rätt väg. Enligt denna sats straffar han eller omvänder, allt i den aktningsvärda afsikten att varna — eller att spela biktfader åt de ädla hertiginnorna. Dessutom gör han här och där en karakteristisk understrykning eller låter moralen framkomma i en slutkläm. Efter att hafva tecknat » un mariage dans le monde » och visat, hur en ung och gift dam räddas från vanära genom en herr de Kévern, som hon älskar och är älskad af, skrifver han dessa ord såsom afslutning på historien: » Vi kunna icke sluta denna berättetse utan att erinra läsaren därom, att män, sådana som de Kévern, äro ganska sällsynta här i världen; att det är rätt farligt att förlita sig på deras oegennyttiga hjälp, och att en svartsjuk man torde göra bäst i att själf taga hand 0111 sin frus uppfostran, i händelse han vill göra den mer fullkomlig, och icke öfverlåta det åt någon annan. » Efter att hafva skildrat en pariserdams lif och tecknat, hur hennes böjelse för en ung, ädel man tack vare en brutal och rå make blir hennes ofärd, så att hon från den finaste och mest älskliga kvinna nära nog blir ett vidunder af moralisk uselhet, kommer363 octave feuillet.
Kändt är dock, att jemte undervisningen i dessa delar, utöfvas ock vid institutet sjukgym - Den 5 Maj. 453 nastik. Denna, af lärarenas enskilda industri beroende, omstän dighet gör det i dubbelt hänseende vigligt, att ett reglemente fin nes för institutet, hvarigenom det kan blifva för Konung och Ständer möjligt, alt bedöma, huruvida de gjorda anslagen användas för sitt rälta ändamål. Sådant reglemente lärer ej ännu finnas, och har ej kunnat åstadkommas, oaktadt yrkanden derpå ofia blifvit gjorde. Lämpligt vore derföre, att, om denna nu föreslagna förhöjning i anslaget skall beviljas, dervid fästas vilkoret, att behörigen godkändt reglemente skall vara uppgjord!, innan statsanslaget får utbekommas, hvadan en ålerremiss i denna syftning torde vara nödig. För öfrigt får jag förklara, att min mening ingalunda är att bestrida det tillstyrkta anslaget. Tvertom anser jag detsamma vara föreslaget till snarare lågt, än för högt belopp. Aterremiss begäres endast i akt och mening att del förbehåll, som synes tjenligt, vid beviljandet göres. Hr Silfverstolpe: Jag vill icke yttra mig ang:dé den siste värde talarens framställning om behofvel af att utfärda ett reglemente för det gymnastiska central-instilutet här i Slockholm, utan har jag endast begärt ordet för att i anledn. af del utaf honom begagnade uttryck, att della borde stadgas såsom ett vilkor för anslagets beviljande, anmärka, att det i allmänhet icke är skäligt att R. St. fästa några vilkor vid beviljande af anslag, och isynnerhet då när dessa vilkor äro af rent administrativ beskaffenhet, sådant som det af honom föreslagna utfärdandet af ett reglemente för meranämnde inrättning. Frih. Cederström:
Baby ligger i sin vagn, synbart mycket belåten; han låter då och då höra några läten, omöjliga att definiera och slår omkring sig med sina små runda armar. Den lilla tioåriga Anna springer munter och stoj ande fram och tillbaka i det stora rummet med sin blondlockiga favoritdocka, då och då vändande sig till modern med en barnslig fråga. » Mamma, är kakan färdig? » ropar hon nu, då modern reser sig och ställer det stora fatet, i hvilket hon,ifrigt rört, ifrån sig på bordet. » Ja, min älskling, nu skall den gräddas brun och vacker i ugnen, men rör den inte. » Med dessa ord går hon ut för att hemta kakformen. Knappt var hon i köket, förrän hon får höra ett gällt skrik, som gör, att hon förskräckt skyndar tillbaka till barnkammaren. Där står den lilla Anna, drypande af fatets innehåll, och skärfvorna ligga rundt omkring. Baby har blifvit så skrämd, att han förenar sitt skrik med den lilla systerns. Där ligger den nu, den kryddoftande, guldgula massan, på hvilken ingenting sparats, vare sig smör eller ägg, som ändå nu voro så dyra — • den en hel timme omsorgsfullt rörda blandningen till kakan, afsedd för morgondagens fest, den älskade mannens födelsedag. Den skulle säkert ha lyckats ypperligt. Det var hans favoritkaka. » D u oförsiktiga barn! » — Borde väl i stället heta: » D u oförsiktiga moder! » I stället för att sätta fatet så långt upp på bordet, att de små händerna icke kunna nå det, ställer du det tanklöst nära kanten med den lugna anmärkningen: » rör det inte! » D u vänder ryggen till bara ett ögonblick, men — olyckan är fort framme. Du hade några gånger gjort den lilla förtjust genom att ge henne ett russin ur fatet. Kan du förarga dig öfver hennes nyfikenhet, att hon ville se, om det inte fanns flere rara russin, att hon klef upp på pallen och drog fatet till sig? — Hvad som sålunda hände hade du kunnat förhindra; varningen ensam är sällan tillräcklig här i lifvet. Tycker du inte, min vän, att vi borde skaffa en taklampa i barnkammaren? Man hör och läser alla dagar om olycksfall, som uppstå, genom att kullslagna lampor exploderat.
R:mt 500,000: - 4:o af fonden till belåning af fast egendom i städerna 50,000 R:dr för år 1860, 40,000 R:dr för hvartdera året 1861 och 1862 samt 45,000 R:dr för år 1863 » 175,000: — 5:o af kreditivet lill manufakturernes och iäbrikernes understöd för år 1860 ...» 150,000: — 6:o af Allmänna Diskont-fonden 300,000 R:dr för år 1860 och 200,000 R:dr för hvartdera året 1861, 1862 och 1863 » 900,000: — samt 7:o all redan influten och vidare inllytande vinst på Rankens rörelse; Och berättigas Fullmägtige derjemte att, om och när någon del af Fastighets-Iånefonden, Handelsoch Närings-diskont-fonden eller Allmänna Diskont-fonden befinnes obegagnad, öfverflytta de icke använda medlen till Reserv-fonden, med förbindelse för Fullmägtige att dessa medel återställa, då de varda för det ursprungliga ändamålet erforderliga.
Dessutom motsvarade troligen den ordinarie personliga beskattningen eller Mantalspenningarne i sitt ursprungeliga värde fullt den nu utgående Capitations-afgiften. I den af Utskottet i afseende på denna afgift fö-' reslagne förändring af ålder för betalningsskyldighet och betalnings-frihet kan jag ej instämma* Jag skulle tro, att afgiftens högste belopp, som likväl ingalunda borde få öfverstiga, hvad den nu utgör, borde erläggas af alla från och med fyllda 22 till fyllda 55 år, då arbets-förmågan är starkast, men deremot endast \ deraf Den 12 Maji f, nt, erläggas emellan i5 och 22 samt 65 och 63 år. Till förra Classen borde räknas de, som oaktadt fyllda 63 år, fortfara att betala Mantalspenningar. Då jag ser Capitations-afgiften, sorn enligt sin natur ej tillåter någon hög beräkning, likväl utan synnerlig känning utgöra en så betydande del af Rikets allmänna Bevillning, kan jag ej tillbakahålla min tillfredsställelse, att se mitt Fäderneslands i lindrig beskattning lyckliga företräde för de fleste närvarande tidens Stater, och finner jag deri ett stort anspråk på erkänsla af Nationen tillkomma den Regering, hvars visa omsorger förekommit ökade Statsbehof. Vare detta mitt yttrande likväl ej så tagit, som jag skulle önska någon skatternes tillökning. Långt från att dela deras åsigter, som anse stora skatter och Statsskulder såsom medel till nationelt välstånd, önskar jag uppriktigt, ju mindre af bägge delarne utan att uppoffra dyrbarare det allmännas fordringar ju båttre. Ej eller bestrider jag, att utgörandet af närvarande lindrige Bevillning ofta kan medföra förlägenhet, j Men förhållandet vore ej bättre med en minskning i BevillningsSumman till 7§, så långe osäkerhet i myntet medför osäkerhet i ägande-rätt och näringar. Når man har svårt att förvärfva, har man svårare att erlägga litet, ån mycket, då man har lått att förvärfva. Med stöd af allt hvad jag anfört, förenar jag mig med de Herrar, som yrka återremiss.
Beträffande särskildt pedagogien i Arboga, har inom Borgare-Ståndet Herr Holmqvist, jemte hemställan, i likhet med sistnämnde motionär, att denna läroanstalt måtte uppföras på elementar-läroverkens stat, tillika föreslagit, att berörde skola, der undervisningen för närvarande bestrides af en ordinarie lärare och en vikarierande kollega, måtte förses med rektor samt tvänne kolleger; — varande af motionären till stöd för detta förslag hufvudsakligen åberopad den af Kongl. Maj:t uti dess nådiga Proposition om utvidgning af Söderköpings skola uttalade åsigt, att ”såvida ej de fullständiga läroverken skola alltför mycket öfverkopas i Bih. till B. St. Prot. 1859 & 1860. 4 Sami. 1 A/d. 2 Band. 16 Haft. 12 SÖ Stats-Utskottets Utlåtande N:o 123. ”de lägre klasserna och lärjungarnes antal derstädes vexa till en höjd, som bilde ”för utrymmet och ordningens upprätthållande blir menlig, det är angeläget, att ”behofvet af undervisning i de lägre klasserna någorlunda tillfredsställes å de or”ter, der det med någon kraft framträdt;” hvarjemte motionären i öfrigt anfört, hurusom ett dylikt behof af undervisning vöre, hvad Arboga stads-skola beträffade, särdeles framstående. Redan den omständigheten, att samma skola i äldre tider bestått af fem klasser, som sedan tid efter annan så inskränkts, att läroverket nästlidet år utgjordes blott af en klass, ehuru folkmängden i staden, långt ifrån att minskas, tvertom åtminstone under de sista tio åren ökats med icke mindre än 50 procent, syntes ådagalägga angelägenheten af skolans utvidgning. Visserligen hade skolan under sistförflutna år blifvit försedd med ytterligare en lärare; men behofvet vore dock dermed ingalunda tillfredsstäldt, såsom nogsamt visat sig af den ifver, hvarmed det sålunda erbjudna tillfället till erhållande af en vidsträcktare undervisning omfattats.
Skälet dertill är, åtminstone efter milt förmenande det, att någon motion i den af Hr Grin antydda syftning icke varit vid denna riksdag väckt, och att LagUtsk. icke har rättighet enl. grundlagen att föreslå lagförändringar, derom motion icke blifvit inom något af RiksStm framställd; Den 4 Juni f. m. 457 och derföre har LagUtsk., med bibehållande af den grund, som lagen stadgar för behandling af vadmal och besvärsmål föreslagit de förändringar, som innehållas i 1 och 2 §. Hr von Hartmansdorff: Ståndet skulle finna för godt att återremittera detta betänk, med afseende på de anmärko:r, som äro gjorda i sak, så anhåller jag att få göra några andra, rör:de författningsspråkets vård. Jag har förut enskildt till en och annan ledamot af LagUtsk. yttrat min önskan, att det rena språk, som finnes i vår nu gällande lag, måtte så vidt möjligt vore, iakttagas, äfven i de nya stadganden, som här föreslås. Jag ser mig nu föranlåten att yttra detta offentligen. Det äro 2:ne stora inrättningar i samhället, Prediksstolarne och Domslolarne, som vidmakthålla språket hos den stora mängden. Om någondera sviker, så är språkets skada deraf ögonskenlig. För predikstolarne har framlidne ErkeBiskop Wallin gifvit ett efterdöme af språkets renhet och kärna, hvilkas bibehållande icke kan nog värderas. Vår gällande lag har gjort detsamma för domslolarne. Låtom oss vara noggranna att icke ulan efterföljd lemna den föresyn sora blifvit oss gifven. Hvad detta förslag beträffar, så står i rubriken ordet bestämmelse. Det betyder destination. Här är icke meningen den, utan bestämning, stadgande, eller något dylikt. Jag erkänner att jag bryr mig mindre derom att detta ord slår origtigt i en tulltaxa eller i någon dylik författning, som utgår från FinansDepartuet, men om ett sådant står i allmän lag eller i en författning, som utgår från Jusl.-Depart:t, der man är van att noggrannt väga orden, på sätt domrarne pläga göra, så är det värre.
N:o 35, rörande väckt motion om förändradt sätt för utfärdande af sådane författningar, hvarigenom förut gällande lagstiftning i en eller flere delar förändras; N:o 40, i anledn. af återremiss af Utsk:s Betänk. N:o 14, rörande ändring och tillägg till 4 kap. 2 g samt 6 kap. 2 och 3 §§ ByggningaBalken; N:o 41, i anledn. af återremiss af Utskrs Betänk. N:o 5,ang:de ändring i gällande stadganden i fråga om skyldighet att bygga och underhålla vägar. D«n 18 November. 495 Allm. Besv.- och Ekon.Utskottet. N:o 122, i anledn. af väckt motion om uphäfvande af den tvungna tackjerns-blåsningen inom Eikets bergslagar, eller beviljande af frihet att från jorden skilja hyttedelarne; N:o 123, i anledn. af väckte motioner rörande Kungsoch kronoskjutsen; N:o 124, i anledn. af väckte motioner rörande dels medgifvande af frihet att tillverka bergssprängnings-krut, dels kronoskjutsskyldiges befrielse från krut-transporter; N:o 125, i anledn. af väckt motion om skyldighet för bergsfrälse-jorden inom Stora Kopparbergs län att deltaga i skjuts; samt N:o 126, i anledn. af väckte motioner rörande Nämndemans befrielse från utgörande af reservskjuts. H. K. o. Ad. åtskiljdes kl. 4 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck. Onsdagen den 18 November 1857. Plenum kl. 10 f. m. Justerades 2:ne prot.utdrag för den 16 dennes och pleni-prot. för den 16 sisth September f. m. Pöretog Höglofl. E. o. Ad. val af Ordfide i EiddarhusDirektionen och dess Suppleant; och befunnos, vid valförrättningens slut, hafva blifvit utsedde till Ordförande : Ofverste-Kammarjunkaren, Gr. Erik Lewenhaupt med 33 röster. Suppleant : E. d.
Köparen anmäle sig med detta, jemte Gravations-bevis, hos Domstolens Ordförande i den Ort, der Fastigheten är belägen, och Ordföranden ege, att, genom anslag å Rättens dörr och Kungörelse, hvilken, genom Köparens försorg, bör 3:ne gånger införas i Allmänna Tidningarne, , kalla och förelägga de Inteckningshafvare, som antingen alldeles icke, eller endast till någon del, fått sina inteckningar utur köpeskillingen guldne, att i Stad, inom en månad från den dag Kungörelsen i Tidningarne sista gången finnes införd, och på Landet, vid det Ting, som först infaller, sedan en månad från sista Kungörelsedagen förflutit, hos Domstolen anmäla, huruvida emot deras Inteckningars dödande kan vara något att påminna; åliggande io4 Domaren, ehvad Inteckningshafvarne då begagna rättigheten att varda hörde eller icke , och jemväl utan hinder deraf, att Original-Intecknings-handlingarne icke uppvisas, angående Inteckningarnes dödande, sig utlåta. $. 5i. I afseende på sättet för Liqvid i de fall, då en å Banco-Auction försåld Egendom af förre egaren inropas, håfve Vi, gemensamt med Kongl. Majit, funnit skäligt att stadga, det Gäldenär, som å Banco-Auction inropar en honom förut tillhörig Egendom, må vara berättigad, att vid liqviden använda sine Egande-rätts handling gar, sålunda, att de företes hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, att Liqvidationen pröfva och. verkställa, på sätt Förordningen den 19 Augusti 1789 medgifver för köpare, som förut varit innehafvare af Inteckning i Egendomen; då följaktligen Gäldenär, sedan han erlagt hvad ej mindre Banquen, än öfrige Inteckningshafvare tillkommer, må ifrån nedsättning utaf det öfriga af Auctions-Skillingen varda befriad.
Underdånig ansökning att få införtulla 2 stycken fasonerade sidentyger, som af sökanden förmenades vara alngods, men general-tullstyrelsen ansett vara långshavlar och, såsom sådana, förbjudna till införsel; öfver hvilken ansökning fabriks-ornbudsmannen och general-tullstyrelsen afgifvit underdåniga utlåtanden. 14:o Underdåniga besvär öfver general-tullstyrelsens beslut att vägra förtullning af ett parti halfsidenoch halfyiledukar, såsom icke egande de för tullbarhet i taxan bestämde minimivärden; tillika med fabriks-ombudsmannens och generaltullstyrelsens utlåtanden deröfver. 15:o Underdåniga besvär deröfver, att general-tullstyrelsen vägrat förtullning af några ylleshavlar, hvilka ansetts vara tillverkade på strumpstol och derföre till införsel förbjudna; jemte deröfver af generaltullstyrelsen och kommers-kollegium afgifna underdåniga utlåtanden. 16:o Underdåniga besvär deröfver, att general-tullstyrelsen förklarat tullbarheten af s. k. komfortables eller sjömanshalsdukar af ull bero på deras värde per stycke; med deröfver afgifvet underdånigt utlåtande.
Det kan icke med hästa vilja antagas, att vi alla hafva så öfvertänkt saken, att vi nu hafva en motiverad opinion om de 11 sladganden, som jag föreslagit. Jag nödgas således vidblifva mitt yrkande om återremiss. Hr von Hohenhausen: Jag förenar mig med Frih. Palmstjerna i yrkande på återremiss af denna §, och detta just i följd deraf, att målet är af den beskaffenhét, som Frih. Cederström anfört, nemi. att det redan blifvit af 2:ue Stånd antaget och af ett Stånd afslaget, hvadan det naturligtvis beror på det 4:de Ståndet, hvad utgång saken kommer att fä. Antager R. o. Ad. nu hvad 2:ne Stånd redan bifallit, så är det naturligtvis ett R. St:s beslut. Antager R. o. Ad. åter det särskilda förslag, som Frih. Raab framställt, så skall detta beslut gå till Utsk:n, som då skola försöka att sammanjemka detsamma med det beslut, som innefattar antagande af § i dess helhet, och Utsk:n får i sådant fall svårt att framställa något eget förslag. Men om R. o. Ad. återremitterar §, så äger Utsk:n att pröfva de nya skäl, som tillkommit, samt vidtaga de modificationer, som anses kunna lända till allmän nytta. Af dessa skäl yrkar jag återremiss af §. Gr. Posse, Erik Arvidsson: Då jag, med auledn. af de 2:ne nya förslag, som blifvit framställda, förmodar, att återremiss icke kommer att nekas, så får jag tillkännagifva min ledsnad deröfver, att 2:ne Stånd redan hafva bifallit det nya Den 22 Januari f. m. 373 fors lägel, Ii varigenom böterne blifvit alltför mycket nedsatte. Jag anser det å eria sidan vara angeläget att lägga binder i vägen för embelsmannen alt missbruka sin makt, men å andra sidan är äfven af vigt att tillse, det han icke riskerar hela sin välfärd; och tror derföre, att de hittills gällande minimibeloppen af.böter äro ganska lämplige, hvaremot maximibeloppen äro för boga och sålunda torde behöfva en betydlig nedsättning.
Edert den 7 sistl. Maj afgifne underdäniga utlakande, i anledning af Tysta eller Len sä kallade Caroli Församlinf i Malmö underdäniga ansökning, aic den Krono-Tionde, Ett hundrade Tunnor Spanmäl, som Pastor Primarius wid berörde Församling, sedan ar 1689 fatt säsom Lön ätnjuka, men hwilten genom Wart Nädiga Bref af den zo Mars 1778, rörande Clericie-Sraten i allmänhet, blifwik stäld under indragning med dä warande Pastors afgäng, mätte an widare Nädigast warda bestädd till understöd och Lön för den Pastor Primarius som Församlingarne i den aflidne Prosten Or^e>8 ställe och framdeles, wid sig yppande ledighet, mä hafwa att wäija; länder Eder härmed i Näver till swar samt egen och wederbörandes efterrättelse, att som Wi af Consistorii Lcclsstallici i Lund afgifne ullätande inhänuat, att den i Malmö warande Tysta Församlingen, hwilken nu till större delen bestär af Swenste Ledamöter, icke kan genom fruvillige sammanstött, uran understöd af publique medel, underhällas samt art, i saknad af nödig utkomst för en sädan Lärare, snart kunde hända, att hela Församlingen uplöstes, hwilket blefwe af desto swärare påföljd, som Själawärden wid den Swensta eller St. Petri Församling i Malmö redan är sä widsträckl, att en förening emellan begge Församlingarne icke blifwer möjelig utan nägonderas stada; Sä hasme Wi med ömt afseende ä Religionens wärd, i Räder welat bibehålla Pastor Primarius wid Tysta eller Caroli Församling i Malmö wid ifräga warande Ett hundrade Tunnor Krono-Tionde Spanmäl Jern - Den i? Zebruarir. 517 Jenne det Wi lare Nådig Resolution för sökanderne införda, anbefalle Wi Consistorium ZLcclLLasricum i Lund, att utstaka wist och fast grans emelian Caroli och St.
Skrifvelse, N.o QU 145 förut, under skydd af gällande lagar, uppkomna rättigheter. Mot tillämpningen af denna grundsatts på förevarande fråga har väl blifvit anmärkt, att, enär nu ifrågaställde, af äktenskapet härflytande, rättigheter först skola inträda vid delning af makars bo, hvilket dittills utgör en deras gemensamma egendom, någon annan lag ej bör utgöra regel för rättigheternes bestämmande, än den vid delningen gällande, oell att således de i afseende på giftorätt och morgongåfva i 1734 års lag meddelade, numera förändrade, stadganden helt och hållet upphört att tjena till efterrättelse, sedan den förändrade lagen inträ dt i verksamhet5 men, enligt Rikets Ständers tanke, förfaller denna anmärkning vid en närmare granskning af hvad ofvannämnde lag innehåller, angående makars rättigheter i omförmälde hänseende. Hvad giftorätten angår, så innefattar 1734 års lag, i 10 kapitlet Gifterinåls-baiken, allmänna föreskrifter för ordnandet af makars ifrågaställda egendoms-förliållande, samt följaktligen ej allenast angående den egendom, hvari de skola njuta giftorätt, utan äfven om vidsträcktheten af hvardera makens rätt. 1 denna del har emedlertid lagstiftaren förut i 8:de kapitlet nämnda balk lemnat makar frihet att före äktenskapet sjelfva bestämma, hvaraf följer, att tillämpningen af berörda allmänna föreskrift blifvit gjord beroende deraf, huruvida makarne begagnat nämnda frihet eller på det af lagen anvisade sätt ordnat sina angelägenheter. Men häraf är åter en följd, att, då makar i förenämnda fall icke träffat någon öfverenskommelse, utan låtit sig nöja med hvad lagen i allmänhet derom förordnar, detta förordnande, i hänseende till samma makar, antagit egenskap af förord eller utgör den af dem antagna grund för hvarderas delaktighet i deras gemensamma bo. Och denna tysta öfverenskommelse måste ega samma förbindande verkan, som den uttryckliga, den der lika litet sorn andra lagliga aftal lärer kunna af lagstiftaren häfvas, utan tillintetgörelse af den säkerhet och ordning i samhället, hvars befästande måste utgöra hans högsta omsorg.