Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ljus i saken skall troligen spridas från samme vänlige granskare, som (för ungefär ett år sedan) från Lund179, ur dervarande Göteborgska Nations urkunder, frambar flerahanda intressanta upplysningar om både Lidner och Thorild. Vid behandlandet af de flesta bland hittills tecknade Siare och Skalder, har jag måst vandra dels rentaf ouppbrutna, dels ganska obanade vägar. Då jag kom till Lidner, förändrades plötsligt förhållandet. Hos sådane föregångare, som Franzén, skulle man fåfängt söka undvika, att göra lån och stanna i förbindelser; åtminstone så framt man ej, af en småaktig originalitets-sjuka, ville uppoffra just sjelfva hufvud-syftemålet: den skildrade bildens möjligast objektiva – och derföre äfven möjligast fullständiga – sanning. P. D. A. Atterbom. En Morgenlandets Genius i Nord Har løftet sig fra Upsals Oldtidshøie; Hans Blik var Straaler fra et Dybsinds-Øie, Omslørt af Skjønhedsrigets Billedflor. Han stod med Seierstegn ved glemte Rester Af faldne Afgudstempler; – om hans Kind Den gule Lok var blegnet; men hans Sind Var opad vendt mod Livets høie Mester. Og for de dybe, havblaae Øines Blik Forklared sig det Grundnaturens Rige, Han havde kæmpet for i Tankekrige, Da vort Aarhundreds Sangfuglvaar opgik. Han med de Helte deelte Kaar og Lykke, Som forrest kæmpe for en stor Idee, Men – naar i Glands de Seiersbanret see – Staae ved de Faldnes stille Grav i Skygge. Han havde svunget Aandens Flammesværd Mod Skrankerne, som hæmmed Liv og Tanke; Han dristig svang sig över knuste Skranke, Men elsked Dæmringstidens Stjerneskjær. Han lytted til Naturens dunkle Tale, Til Lilliens Hvisken i den dybe Dal; Han foer paa Eventyr med Ørn og Hval
Jag vänder mig till Hr Printzensköld med den hemställan, huruvida det lönar mödan att längre strida härom, och om han icke vill afstå. Hr Printzensköld: Genom att afstå ifrån den sista af mig begärda voteringen är det ju klart, att den mening, som jag'anser vara den riktiga, blir helt och hållet undertryckt. Skulle likväl R. o. Ad. anse saken vara likgiltig, så vill jag icke besvära med någon votering. Då härefter Hr Gr. o. Landtm, förfrågade sig, huruvida Hr Printzenskölds yttrande innefattade, att lian ville afstå från voteringen, och sedan han förklarat sig ej vilja fullfölja sin derom gjorda begäran, uplästes till justering följande votens-propos.: Den, som bifaller 2:dra mom. i 19:de §:n af Serskildta Utsk:s förslag till förordn. ang:de vilkoren för bränvins försäljning, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, anser R. o. Ad. nämnda mom. böra utur författningen utgå. Frih. Raab: Jag hemställer, om icke den rättelse, att 15:(e §m skall ändras till den 14:de §:n, borde införas. Den i) Augusti f. m 155 Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm, erinrat, att, innan propostn till bifall framställdes, förbehåll om rättelse af det anmärkta tryckfelet blifvit gjordt, godkändes den nu nplästa voter:s-propos:n och vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit sålunda Ja — 7. Dessa §§ blefvo af R. o. Ad. bifallne. § 22. Hr Braunerhjelm: Sedan R. o. Ad. nu antagit en ny 15:de §, torde det vara nödigt att förändra denna § så, att det komme att heta ”15:de, 16:de och 17:de §§:ne” i st. f. blott ”16:de och 17:de §§:ne.” Gr. Lagerbjelke:
LAGERGREN. N. STRINDLUND. n. ». SanbtmaritatC. (L. S.) Salman. (L. S.) n. ». Salman. (L. S.) n. » Salman. (L. S.) 94 ©etttinn{ng& I. gjcrfottlig ©Eij&båmfgift 2. SCrt. II. SCfgift af iCött, ©genbom od» SJtöretfe m. m. §. 2. Söcmillntng af ©tabeme 7. §. 19. BciDtdniftg af Sorböntfct 25. §. 24. Semiltning af ©ergwerfcn, få cd af färjltlbc äftanufacttirier, S*> SScmillning af Dmarnar odj flere inrättningar 40. §. 32. Semiflntitg af Srtffcrtcr 41. §. 33. SBcmtiluing af Sapttalcr, Slctic SCrt. III. §. 37. SCfgift för <£aracter$ SCrt. IV. göreffriftcr, angåenbe l>wab wib SRantatsod> SCattffrifningar, 3Jaje> ring^ famt gjröfnings-Cfommittier bor iafttagaö, cm anbringa fo> fanbe i Sebiteringä* odj $agering3mtål, famt ant befwtir öfwer åbombe Böter. §. 39. Ditt DaxeringSsSemmitté på tanbct 51. ' §. 86. Dm en altman $Pröfning3 Dm ebgång leib S£a,rertngar 77. §. 120. Dm ffebb flir DareriiigSmän 77. §. 121. Dm änbringä föfanbe i S)ebttcring3 SCrt. V. Sm Ufibbörb, SCfCortnittg, Stnbantag od) .ernbring famt StcBogörclfe. §. 125.
Utom det otvifvelaktiga deruti, att samhällets anspråk på gifna lagars noggranna tillämpning måste framstå lika starkt och oafvis - 86 Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. ligt i denna särskilda del, sora i hvarje annan af statsförvaltningens många grenar, förekomma de stadganden i Regerings-formen, som, jemte angifvande af de grunder, efter hvilka Konungens utnämningar till embeten och tjenstår böra ske, föreskrifva skyldighet för Konungens rådgifvare, att i sådana frågor yttra sig, eller, der skäl dertill äro för handen, göra underdåniga påminnelser emot Konungens beslut; och är för rådgifvare-åtgärderna i sådana ärenden något undantag i afseende på ansvarigheten icke antydt i de lagrum, hvilka bestämma Konstitutions-Utskottets verkningskrets. I dylika mål, såsom i andra regerings-ärenden, kunna ”öfverträdelser af Rikets Grundlag eller allmän lag,” finnas tillstyrkta; i dem kan ”Rikets sannskyldiga nytta” finnas icke vara iakttagen; i dem kan en föredragande finnas hafva ”icke med oväld, nit, skicklighet och drift, sitt förtroende-embete utöfvat.” Icke utan uppenbar bokstaflig misstydning skulle i Grundlagens restriktiva stadgande i 90 § Regerings-formen, att frågor om tjenstemäns tillsättande icke må "uti något annat fall eller på något annat sätt, än denna Grundlag bokstafligen föreskrifterkomma under Rikets Ständers eller deras Utskotts öfverläggningar och pröfning, kunna sökas ett stöd för den mening, som ville från den konstitutionela gransknings-rätten undantaga och frikalla dessa rådslag. Icke för att tillse, huruvida den ene eller andre tjenstsökanden, betraktad såsom enskild person, kunde hafva gått i mistning af en befordringsförmån; utan för att vaka öfver tillfredsställandet af samhällets rättmätiga anspråk, att befordringslagarne rätt tillämpas och att derigenom befrämjas hvad som, ur högre synpunkt, är dessa lagars förnämsta ändamål, nemligen den möjligen bästa utöfning af hvarje offentligt kall; —. i sådan mening är denna granskning företagen.
Ej må beslut öfver hvilande förslag till annan riksdag, än nu är nämndt, uppskjutas, utan att Konungen och begge Kamrarne derom äro ense. § 65. När i fråga om statsutgifter eller bevillning, eller angående Riksbankens eller Riksgälds-Kontorets styrelse och förvaltning, inkomster och utgifter, Kamrarne fatta stridiga beslut, som ej uppå vederbörligt Utskotts förslag varda sammanjemkade, skola hegge Kamrarne hvar för sig rösta om de olika beslut, hvari hvardera förut stadnat; kommande den mening, som dervid erhåller de flesta ledamöters af båda Kamrarnas sammanräknade röster, att gälla såsom Riksdagens beslut. För att vid sådan omröstning förekomma lika antal röster, skall i andra Kammaren afläggas och förseglas en sedel, hvilken, i händelse de öfrige sammanräknade rösterne utfälla lika, öppnas och afgör frågan. Är pluralitet redan vunnen, bör den aflagda sedeln ouppbruten genast förstöras. Kongl. Maj:ts Nåd. Då val till Konung eller Thronföljare skall förrättas, tillsättes en Nämnd, bestående af sextiofyra personer, af hvilka hvardera Kammaren genom sluten omröstning inom sig utser trettiotvå med uppdrag att, vid förefallande skiljaktighet mellan Kamrarna, bestämma valet. Dagen efter, sedan Nämnden är utsedd, skrida Kamrarne till val af Konung eller Thronföljare. Förenäs Kamrarne om en och samma person, är han att såsom uthorad anse. I annat fall algor Nämnden. Dock må ej hos densamma komma under omröstning andra än de, som i hvardera Kammaren erhållit flesta rösterna, egande ingendera Kammaren att flera än en Kandidat framställa. Nämndens ledamöter, hvilka ej i och för denna befattning må uteslutas från deras Riksdagsmannarätt i Kamrarna, sammanträda dagen efter den, då valet i Kamrarna förrättadt är, och skiljas ej åt förr, än valförrättningen är fullgjord. Den af de begge under omröstning komna personerna, på hvilken då inom Nämnden de fleste rösterne falla, är behörigen vald.
Enär jag, såsom ledamot af Riddarh.Utsk. kommit i tillfälle, att, dels genom Riddarh.Direktms berättelse inhemta, att för Riddarh.byggnadens bestånd en större kostsam reparation är oundgängligen nödvändig, dels genom granskning af Itiddarh.kassans räkenskaper funnit, att medel till en sådan reparation saknas, så får jag vördsamt fästa R. o. Ad:s upmärksamhet på nödvändigheten af anskaffande af penningar till denna reparation. Eör att insamlingen af dessa nödvändiga medel må för Ståndet blifva så litet betungande som möjligt, får jag lika vördsamt föreslå, att • R. o. Ad. malte besluta, och uti Riddarh.Ordn. låta införa, alt hvarje ledamot af Ståndet, vid pollettens uttagande, till Riddarh kassan erläggw en bestämd, för ändamålet lämplig afgift. ltemitterades till Riddarh.Utsk. Hr Leyonmark, Evald Gustaf, upläste en motion af följande innehåll: Enl. §:n 5 i K. Kungörelsen af d. 21 Nov. 1854, stämplade pappersafgiften, skola diplomer för Consul karteras med 101 R:dr, för Generalconsul med 151 R:dr och för Agent med 201 R:dr, ehvad med dessa beställningar erhållas traktamente och andra förmåner eller icke. Härifrån äro dock undantagne diplomer för Consuler i Afrikanska Staterne och för de Agenter, GeneralConsuler och Consuler, hvilka annars benådas med traktamente eller lön till det belopp, att 5 proc. deraf öfverstiger ofvannämnde afgift. Denna, de lönlösa Cousulerne ålagda, särskilda afgift synes så mycket mera olämplig, som den drabbar personer, hvilka i och för befattningen måste vidkännas utgifter, för hvilka ersättning icke alltid kan erhållas. Af sådan anledning, och då något giltigt skäl icke förefinnes att, till förmån för Svenska Statska.ssan, beskatta vissa bland de förenade Rikenas Consuler får undertecknad härmed vördsamt föreslå att ifrågavarande stadgande måtte ur den blifvande ChartseSigillatseFörordmn helt och hållet utgå. Remitterades till BevillmsUtsk.
Länsnämnden sammanträde tvenne gånger om året den 1 Mars och den 1 October, dock må nämnden vid sin första årliga sammankomst besluta huruvida dess andra sammanträde skall äga rum eller ej. Längre tid än fjorton dagar, må intet sammanträde räcka. 14 §. Länsnämndens ordf. vare Landsh:n, och för alt under hans möjliga frånvaro föra ordet, välja nämnden vid början af hvarje dess sammanträde en vice ordf. [3 Den 14 December. 173 15 §. Dessa ordf:ders skyldighet vare, att till behandling föredraga hvarje fråga, som utaf någon af nämndens ledamöter väckes, så vida denna är af den natur, att nämnden äger att sig med den befatta; att derest fråga af annor art upslår, öfverläggning om en sådan ej tillåta, samt att, om nämnden derifrån ej vill afstå, uplösa nämndens sammanträde. 16 §. Förslag må äfven utaf Landsh:n framställas, och åge han, att uti hvarje öfverläggning, men ej att uti besluten deltaga. 17 §. Enkel röstpluralitet gifve utslag, utom i den fråga 2 § omförmäler. ' 18 §. Votering skall, då sådan af Irenne ledamöter begäres, ovägerligen äga rum. Votering sker med slutna sedlar, och aflägges vid volerius början en sedel för att, om rösterna befinnas lika delade, öpnas och gifva utslaget. 19 §. Votering må ej ske, på ordf:s propos. förrän diskussionen förklarats slutad, och får ingen fråga öfver hvilken nämnden genom votering, eller pä annat sätt, fattat belsut, af samma namn åter till öfverläggning uptagas. 20 §. Länsnämnden äger: l:o) Att uptaga och behandla hvarje fråga af ekonomisk natur, som pä länets förhållanden utöfvar inflytande, samt att röride dem fatta beslut. Att stadfästa, uphäfva och förändra de reglementariska stadganden och bestämmanden, som i ock för länets gemensamma inrättningar och företag anses erforderliga. 3:o) Att, öfver de uti föregide mom. omförmälde inrättningar och företag tillsyn och kontroll utöfva.
Staleus omedelbara försorg påbörjade anläggningen af den närmast Götheborg befintliga delen al stambanan mellan denna stad och hufvudsladeu gjorde ett skyndsamt fullbordande af bolagets jernbaneanläggning lill en sak af högsta vigt, i underdånighet anhållit, det Kongl. Maj:l mätte läckas till Rikets Ständer aflåta nådig framställning om Statens fortfarande medverkan för fullbordande af jernvägs-anläggningen mellan Köping och Hult, samt derjemte för - 6 Kongl Maj: te Kådiga Skrifvelse A.o 58. nya det bolaget i nåder gilna privilegium med de förändringar deruti sorn omständigheterna kunde påkalla; varande i afseende härå af Direktionen i underdånighet föreslaget, antingen att fortfarandet af den förverkade ränte-garanlien med de derför förut gjorda bestämmelser måtte varda bolaget medgilvet, och bolaget, beträffande duss förhållande till Staten, återinsättas i de rättigheter, hvaraf det före sistlidet års utgång var i besittning, endast med förlängning i tiden för arbetets fullbordande, eller — att, jemte oinskränkt besittningsrätt till jernbanan, åt bolaget mätte beviljas tiv garanti under 25 är för fvra procents årlig ränta å anläggningskostnaden, utan amortering; — eller ock alt, med upphörande af allt slags ränte-garanti å Statens sida, men tillerkännande deremot ät bolaget af evärdelig, eller åtminstone till 99 år utsträckt besittningsrätt lill jernbanan, bolaget mätte undin eli lån af 1,600,000 R:dr B:ko, med samma ränta och amortering, sorn blifvit förcskrifna för det (relle-Dala-jernvägsbolaget vid sista riksdag För öfrigt hade Direktionen i underdånighet begärt dels att dels ock att bolaget mätte tillerkännas fortfarande äganderätt till de i Stals-kontorel af bolaget nedsatta, nu förverkade medel, med rättighet att lyfta en tredjedel af beloppet så snart jernbanan mellan Orebro och Köping blifvit för allmän trafik öppnad, samt de återstående två tredjedelarue när liela sträckan från Köping till Svartå för trafiken öppnats. Sedan den för jernvägs-undersökniagars företagande af Kongl.
Med sådana fakta framför sig betviflar jag att en sådan beskyllning kan vinna någon upmärksamhet. Vid detta tillfälle har jag ansett, att det vore önskligt, om man kunde, genom att förvandla denna fråga från en slags partifråga till en sådan, 11 6 ii X1 A p r i 1 f. m. 75 sorn man med hvarandra afhandlade endast ur synpunkten af fäderneslandets val, komma till en upgörelse, utan att frågan ställes på sin spets. Jag tror att PresteStåndet redan bifallit denna punkt, sådan den af StatsUtskrt blifvit föreslagen; inom Borgare-och BondeStånden i 8tatsUtsk:l möttes detta förslag af enhälligt bifall; vid sådant förhållande torde det förtjena att tagas i betraktande, huruvida man icke, i afseende på en så vigtig fråga som denna, borde komma till ett enhälligt beslut. Jag tillstyrker bifall till hvad Utskit föreslagit. H. Exc. Hr Gr:n o. Landtm tillkiinnagaf, att, enligt derom utfiirdadt anslag, plenum korrime att fortsättas kl. 6 e. m. Frih. Åkerhjelm; Inom StatsUtskrt har jag tillhört deras åsigt, som ansågo att detta anslag borde bibehålla sin natur af förslagsanslag, men jag har dock ej kunnat undgå att i viss mån billiga de skäl, som mina motståndare inom Utsk:t anfört, för att få detsamma förvandladt till ett bestämdt reservationsanslag. Det torde icke kunna förnekas, att lämpligast är, att, såvidt möjligt, undvika alla förslagsanslag. Man erinrar sig måhända på hvad sätt anslaget erhöll sin natur af förslagsanslag genom1 votering i förstärkt Ut.sk. samma, ehuru upsatt till det höga beloppet af 596,000 rdr, redan Usta året öfverskreds med 112,236 rdr 43 öre och det nästföljande med 180,677: 44, så må man väl icke förtänka dem, som önska att summan måtte begränsas, när de beräkningar, som lagts till grund för densamma, icke visat sig mer tillförlitliga.
Jag tror, att desse Föredragande, eller om jag så får kalla dem, halfministrar, måtte få fritt utföra siu representationsrätt, och kunna obehindradt väl ja eller väljas till Ledamöter i Förstärkta StatsUtskottet, så snart de hafva den lyckan att vara befriade från anmärkningar af ConstitutionsUtskottet. Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie: Min mening är visserligen ej, att söka från valet utestänga dem, som varit tillförordnade Föredragande inför Konungen; men för att förekomma misstag och ovisshet hos dem som välja, äfvensom hos dem, hvilka pröfva valbarheten, önskar jag ett bestämdt förklarande i detta fall. Om den åberopade Grundlagsparagraphen förklaras böra förstås så, att blott de Ordinarie StatsSekreterarne, men icke de tillfälligtvis Föredragande, äro från valet utestängde, så har jag ej något deremot att anmärka, och är nöjd med den Lista på de ovalbare personer, som förra Riksdagen uppgjordes, och nu blifvit af Herr Grefven och LandtMarskalken uppläst. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken yttrade, att då någon anmärkning vid sistförflutne Riksdag icke blifvit gjord mot den då upprättade af Hans Excellence nyss uppläste Lista, å hvilken endast de personer, hvilka, i egenskap af Or - 64 Den ia Junii e. ni. dinarie tjenstemän, inneliaft de i 41 §• Riksdagsordningen uppräknade Embeten, ansåg Hans Excellence den Lista, hvilken nu lomme att uppgöras, likaledes blott böra upptaga de personer, som för närvarande innehafva nyss omförmälte Embeten. Å nyo föredrogs och bifölls LagUtskottets den 5 sistlidne Maji under N:o 65 afgifne, och den 4 dennes e. m. på bordet lagde, Betänkande, i anledning af väckt Motion om förklaring öfver ii Capitlet 2tdra §. RättegångsBalken.
Resande i allmänhet borde deremot ej få taga mindre, än två hästar; derigenom skulle ett mindre antal hästar behöfvas, och entreprenader äfven blifva framkallade; ty i stället för att behöfva en skjutsande till en häst, fordrades den blott till Den 12 Augusti f. m. 2:ne hästar, hvarmed skjutsas 3:ue personer, i stället för 2:ne, då enbete nyttjas; följden skulle äfven blifva, att forvagnarne buro sig; ty det yppade sig icke alltid tillfälle att kunna slå sig i bop flere personer om 2:ne hästar. Detta indirecta tvång för den resande betog honom icke tillfället att med forvagn få resa för lika godt köp, som då lian begagnade en bäst, hvarigenom vunnos således 3:ne mål: 1:0 Undvikande af skjutsförhöjning; 2:0 Möjlighet för Entreprepeuren, att fullgöra sina åligganden; 3:o Forvagnars införande. För öfrigt förenar jag mig med hvad Herr Tham yttrat, och anhåller om bifall på de delar af Betänkandet, som handla om Kungs-» och Kronoskjutsen, men afslag på den del som angår Gästgifveri-skjutsen, Herr Tham: I sjelfva saken vill jag blott tillägga, att förhöjning af skjutslega!» skulle medföra förhöjda forlöner vid alla transporter, och att detta förmodligen icke skulle vara af förmonligt inflytande på näringarne. För öfrigt delar jag med Herr Hjerta förtroendet till Regeringen, och är lika med honom öfvertygad att vår Regering gör afseende på det rätta, men just derföre önskar jag motarbeta, att Ständerna icke må framkomma med oriktiga önskningar, som möjligen skulle kunna missleda Regeringen. Om Ständerna komma med sådane önskningar, måste Regeringen afslå Den 12 Augusti f. tn. dem, och dessa med rätta afslagna önskningar tjena till intet annat, än att ett vidsträckt fält derigenom lemnäs vid kommande Riksdag för dem, hvilka så gerna omfatta hvarje tillfälle att klandra Regeringen. Af dessa skäl anhåller jag om bifall lill de tvänne första punkterne och afslag å dea sednare, eller den som angår Gästgifveriskjutsen, Herr Munck af Rosensköld, Eberhard:
Men ehuru upphäfvandet af lagens straffbestämmelser mot affall, till följd af dessa bestämmelsers otillämplighet, i och för sig är af vigt, får det likväl icke förbises att på samma gång, som det tillätes dem, hvilka från Svenska kyrkan öfvergå till annat tros-samfund, att fortfarande i riket vistas, inträder ett oafvisligt behof att genom lag bestämma deras ställning i staten och ordna deras förhållanden till kyrkan. P,th. till B. St. Bland de skäl, som föranledde Rikets Ständer att ej antaga Kongl. Maj:ts vid sistlidne riksdag framställda proposition, angående en utvidgad religions-fribet, anfördes ock, att det nådiga förslaget ej syntes innefatta tillfyllestgörande stadganden för ordnandet af dissenters förhållanden och rättigheter. — Kongl. Maj:t, som funnit föreskrifter i detta ämne icke böra sammanföras med ofvannämnde ändringar i allmänna brottmåls-lagen, har derför låtit i ett särskildt lag-förslag angående främmande trosbekännare och deras religionsöfning intaga sådana stadganden, som af närvarande förhållanden påkallas och Kongl. Maj:t icke, på grund af 89 § Regerings-Formen, anser sig böra omedelbart Sjelf meddela. Under förutsättning att sistberörde förslag icke antages till lag utan att jemväl det förstnämnda förslaget godkännes, vill Kongl. Maj:t alltså, med öfverlemnande af de i Högsta Domstolen och Stats-Rådet angående desse frågor hållna Protokoll, härmed, enligt 87 <§ Regerings-Formen, föreslå Rikets Ständer antagandet af följande författningar, nemligen: i:o. Förordning, angående ändring i gällande bestämmelser om ansvar för den, sorn träder till eller utsprider villfarande lära.
I händelse fråga vore om bestämmandet af en ny choralbok för församlingarne i riket, och K. M. förklarade, att i st. f. den hittills antagna choralboken med noter skulle införas en annan med siffror, som Hr Dillner har ulgifvit, så vore K. Chef förSvenska kyrkan berättigad att sådant befalla. Deraf följde ock församlingarnes skyldighet alt efterkomma befallningen och köpa boken. Men sä länge K. M. icke gifver en sådan förklaring, utan låter den hittills begagnade choralboken vara gällande; så tror jag icke att församlingarne kunna åläggas inköpa andra arbeten sorn kunna vara nyttiga men icke äro nödiga. Kyr kornas medel äro samlade genom frivillige bidrag, collecter, afgifter vid barndop, begrafningar o. s. v. Huru kan K. M., huru kunna R. St. tillåta sig att deröfver förfoga, när kyrkornas eller gudstjenslens behof det icke fordra? Om det likväl skedde, sä inser jag ej annat, än ali hvarje församling kunde svara: cassan är kyrkans egendom, som ej till främmande ändamål må användas. Vilja R. St. understödja detta arbete, hvartill äfven jag gerna ville gifva min röst, så böra de åtminstone laga medlen dertill ur deras egen pung. R. St. böra begagna den rätt de äga alt beskatta Sveriges innebyggare i allmänhet, men de böra ej beskatta vissa corporalioner utom den ordning grundlagarne för beskattning föreskrifva. Jag instämmer således med de ledamöter som tillstyrkt, attil. o. Ad. mätte afslå detta betänk., mindre med afseende på summan eller kostnaden, ty den kan icke blifva betydlig, men i afseende på grundsatsen. Tillåta R. St. sig att på detta sätt använda menigheters medel, sä frågas, hvarföre de icke kunna göra lika så äfven i betydligare fall och med enskildas medel. Hvar är dä gränsen? Frih. Cederström, Jacob: Jag instämmer med dem som tillstyrkt afslag på betänk.; jag gör det af 2:ne skäl.