Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Såsom Ståndets gemensamma tanka förklarades, alt denna §, bör utgå» ss ;§• Antogs lill Grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag. 34 §• Såsom Ståndets gemensamma tanka förklarades en så lydande redaction af denna §:s första period: ”Stats-Rådén innehafva Rikets högsta värdighet, och Justitias-Råden, lika med General-Lieutenants.” 35 §. Såsom Ståndets gemensamma tanka förklarades följande redaction af denna §: ”Stats-Råden, Presidenter och Chefer för Collegier, eller, i dessas ställe, inrättade Verk, . Justitiae-Cancellerer eller Chefen för Högsta Åklagare-Makten, Cheferne för Tullstyrelsen och Post-Verket, Öfver-Ståtliållaren, Under-Ståthållaren och Polilias-Mästaren i Hufvudstaden, Landshöfdingar — dertill skäl äga.” 38 och 4a §§, 2 morn. Antogos till Grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag. 43 och gg §§. Constitutions-XJ t skottet anmodades att omredigera dessa §§., så att de öfverensstämma med Ståndets vid 6 §. fattade beslut. 106 §. Såsom Ståndets gemensamma tanka förklarades, att orden i denna it Trot. Vt dr. d, 6 Oct. 1834* ! §. åge ConstitutionsAJtskottet att ställa etc. Löta utbytas emot dessa: skall Constitutions-Utskottet ställa etc. 107 §. Riksdags-Ordningen Antogos tili Grundlagsenlig behandling vid nasta Riksdag. Tryck frihets-Förordningen 2 §. 4 momentet; Constitutions-XJt kottet anmodades att omredigera detta moment, i Öfverensstämmelse med Ståndets ofvan fattade beslut; äfven sorn en dylik anmodan beslöts, i afseende på öfrige bär icke nämnde Grundlags-paragräpher, hvilkas omredigering • af Ståndets beslut vid 5, 6, g och 10 §§. Regerings Formen hlifver en följd.
Huber be tio åren 1845—1854 utgjorbe ftateitö behållna infomft af brämoinötidmerfningen i mebeltal enbaft omfring 506,000 9t:br bänto. §(r 1855 uppgid ben tid mer än tre millioner 9i:br. ©huru uppgifterne för innemaranbe åré tmännc bräntuinémåttaber ännu ide fudftänbigt infontmit, har fåfottt refultat af hwab hittidö blifmit anmälbt, ftg »ifat, att ftatenö infomft af betta ård 56 Sctntoägar. 33erättelfe om Ijwab t 9Ufet och befö bränmtndbrännittg torbe meb åtmiufione 400,000 9f:br banfo öfmerftiga ben för år 1855. ©ettorn be infomfter, font af minutförfäljningen och utffätifniitgen tittflpta länenö cjpudhållningdfällffap od) meberböranbe font* mutter, funna npttiga åtgärber t fferahattba affeenben befrämjad. (Sebalt JJtifetd febnaft författtlabe ©tanber, enligt unberbåntg ffrif SJlajdd ttåbiga ^ropofttion om flatenö ntebtoerfan för attlägganbe af jernmägar fram* ftällbe grunbfatd, att alla ftambanor f>äbanefter böra attläggad od) ut att be fålttnba attlagba ftambanor fotntna att anfed fåfont allmän tillhörighet cd) ftå imber fta SDtajdö forgfälliga pröfning, ^ärmib förefont miferligett, att, jemlift ben för ©tprelfett öfmer allmänna mäg
Skrifvelse N:o 80» nar; att folkmängden i Staden under de senare åren betydligen ökats, sedan Gevärsfactoriet blifvit dit förlagdt; att jernförädlingen, som redan gjort så utmärkta framsteg, att de finaste eggjern och damascerade arbeten utgöra en betydlig export-artikel till de aflägsnaste verldsdelar, ^ synes lofva ökade förmoner åt Staten, i den mon arbetarne beredes tillfälle att i ungdomen vinna nödig undervisning uti de stycken, som närmast afse denna handterings fullkomnande, och tillika göra dem skickligare att vårda egna angelägenheter; att arbetarne vid Factoriet, som är Statens, och uti Fristaden, anlagd af en Konung och på Kronans jord, äro för fattige att underhålla sina barn vid Scholan på aflägsnare orter, och att barnens antal emellan 6 och i3 år, just vid den ålder, då de skola undervisas för näringarne, uppgår vid Factoriet, Tunafors Manufacturi och Fristaden till 234, och före fyllda 6 år till 236, utom vid pass ioo barn af sistnämnde ålder inom Eskilstuna gamla och nya Stad, hvartill kommer en mängd af invandrande tiggarbarn, som årligen antagas till lärlingar vid smides-handteringen. Vid sådant förhållande, och ehuru den första barna-undervisningens besörjande i allmänhet visserligen åligger Församlingarne utan bidrag af Stats-Cassan; likväl och som i detta fall sig företer den märkliga skillnad, att Ge< värsfactoriet, Fristaden och Tunafors Manufacturverk utgöra största och betydligaste delen af Eskilstuna Stad, hvaraf följer, att Staten, som således, i synnerhet för Factoriet, är en integre - Exp. Utsi. Förslag till und. Skrifvelse N:o 80- 187 rande del oell förnämsta principalen i detta samhälle, hör vårda sig om arbetarnes barns äfven första undervisning, hvilken förbindelse Staten redan erkänt genom årligen sedan 1802 lemnadt tillfälligt anslag af 66 R:dr 32 sk. ifrån Commerce-Collegium till en barnalärare, hafva Rikets Ständer funnit sig böra härigenom i underdånighet anhålla., det täcktes E. K. M., på det sätt Et K.
Denna inre belåtenhet gaf sig allt som oftast uttryck i en lugn öfversittareton, som systrarna hade svårt att smälta, och som hos Clara framkallade ett trotsigt försök att visa att hon var lika god som Eleonora, under det Henrika blef retlig och ond. Hela skillnaden var, att Eleonore haft lycka med sig. Det ringde åter på tamburdörren. Kurt reste sig till hälften upp men satte sig ner igen, då Säfve sade: — Du är väl inte rädd för Mazère, det är bara han och Clara. Jag hör det på rösterna. Clara kom infrasande i en lång släpande sidenklädning. Hon hade ej lagt af pälskappan i tamburen utan bar den löst kastad öfver axlarne, — det rödgula yfviga skinnbrämet var särdeles klädsamt. Hon höll tillsammans kappan med ena handen men ej så tätt, att icke mellan brämet skymtade fram en bländhvit hals, på hvilken en rad äkta pärlor med ett juvelsmycke blänkte. Mazère var klädd i frackhabit och hade sin chapeau claque i handen. När Clara kommit midt i rummet, lät hon kappan glida ner och visade sig i djupt decolleterad balskrud. — Charmant, min kära svägerska, mycket lyckad, jag gör dig min komplimang, sade von Alten. — Ja, är det inte öfverdådigt stiligt! Det är det allra nyaste, — sade Mazère förtjust. Den dräkten påminner om en vårhimmel med hvita skyar, — inte sant Säfve? — Jo, mycket genomskinliga skyar. — Ja, det visste jag du skulle tycka. Jag höll styft på att hon skulle komma hit och visa sig för dig och Eleonore. Det var roligt, att du också var här Henrika, en riktig tur. Löjtnant v. Alten såg på sin hustru och märkte hvilket utsökt nöje hon hade. Sedan Kurt hälsat på Clara, hade han vändt sig om mot fönstret och såg ut. Det låg något mycket utmanande i Claras dräkt, och den djupt urringade klädningen, som visade den yppiga bystens konturer, generade honom. Han tyckte inte om, att bättre kvinnor blotta sig. — Ni ska’ ju på det Håkansonska bröllopet, sade Säfve, i det han sköt fram en stol åt svägerskan.
Erfarenheten härom och den allt mer och mer sig utbredande öfvertygelsen, att forslingen sällan i längden bereder sina idkares bergning, hade emedlertid minskat antalet af dem, som härmed ville sysselsätta sig; hvilket åter medfört förhöjning af forlönerna,. särdeles vid vissa tidpunkter, då det knappast vore möjligt att för något pris få foror framskaffade. Härigenom fördyrades och försvårades således håde afsändningen af ortens produkter lill den allmänna varu-marknaden och tillförseln af en mängd från andra orter erforderliga förnödenhets—artiklar. I anseende lill dessa särskilda förhållanden samt den allmänna angelägenheten af förbättrade kommunikations-anstalter, och till följd af tidens syftning till alla induslriela grenars utveckling, hade, enligt skedd teckning, ett belopp af närmare i7,000 R:dr sammanskjutits, för verkställande af en undersökning om kommunikationens mellan Westmanland och Dalarne underlättande genom en jernvägs-anläggning. Vid denna undersökning, hvilken uppdrogs åt Chefen i mellersta Vägoch Vattenbyggnads—distriktet, Majoren C. A. Olivecrona, befanns den lämpligaste sträckningen för den ifrågaställda jernvägen böra blifva från Westerås genom Hubbo, Romfartuna, Kila och Wester-Fernebo socknar i Westmanland, på ett afstånd af '/* naii från staden Sala, genom Folkärna socken till Avesta, Hedemora och Säther, genom Gustafs och Tuna socknar, i hvilken sistnämnde socken jernvägen skulle vid Forshufvud gå öfver Dalelfven, vidare genom Amsbergs kapellförsamling samt Aspeboda och Kopparbergs socknar till Fahlu grufva, med en grenbana från trakten af sjön Billingen till Brenäs udde vid Insjön inom Åhls socken, mellan hvilket ställe och Siljan var obehindrad sjöfart.
Jag ämnade just försänka mig i riddartiden, öfvertygad att »lidandet» nog skulle göra sig påmint, då ett åkdon med brådskande häftighet körde upp på gården och en af pigorna omedelbart kom in och meddelade mig att en »mycket fin» herre kommit i vagn, men att han var alldeles utom sig för tandvärk. Han skulle ha’ ur tanden. »Men du vet ju att doktorn icke kommer hem förr än långt fram på eftermiddagen.» »Det sa’ jag, men han begär att bli’ insläppt någonstädes, så väntar han.» »För in honom i doktorns rum, kanske somnar han på soffan.» Men det måtte varit en tandvärk af vildaste slag, ty långt ifrån att somna gick den stackars mannen fram och åter så att golftiljorna knakade. Jag förlorade oupphörligt sammanhanget af hvad jag läste. Och nu körde det tyvärr igen, men denna gång helt varligt, liksom man haft glas att frakta. »Hvad är det då nu?» frågade jag när dörren ånyo öppnades. »Jo, nu står det så till», förklarade kökspigan, »att de äro här med en likkista, som de ha ett barn uti. Barnet hade dött i någon konstsjukdom, kanske det hade fått gift, men det skall öppnas, säger fadren till barnet.» »Så grufligt ledsamt! Den lilla kistan får väl öfver natten stå i vedboden.» »Nej, det kan då aldrig blifva utaf. Då går inte jag efter ved, och sätter en upp henne på vinden, så går åtminstone inte jag på vindskontoret efter något bröd mer.» Midt under denna konferens blef det nytt buller ute åt kökssidan, och så kom en annan olyckspost. En ung qvinna, som råkat somna ute på marken, påstod sig derunder hafva fått en liten, för liten orm i örat. Hon var ännu ursinnigare än herrn på andra sidan och bedyrade att hon aldrig lemnade huset förr än den lille, för lille ormen blifvit utdragen. Det hör ej hit, huru alla dessa särskilda detaljer ordnades vid doktorns återkomst, det är endast följden för mig sjelf, jag vill omnämna, och det var den, att min man artigt erbjöd mig att göra sällskap på åtskilliga embetsresor, då jag kunde stanna på de gästfria prestgårdarna medan han besökte de sjuka.
Proposition, Aio 9. 43 diga bergsfiälse-naturén, samt enär för öfrigt bergslaget afsagt sig rättigheten till kolens utfordrande in natura, Rikets Ständers underdåniga hemställan i afseende å lefvereringsskyldighetens öfverflyltande på sistnämnda socknar icke lill någon åtgärd föranleda; viljande Kongl. Maj:t, med anledning af bergslagets anmälda önskan, att tiden för räntekolens lefvererande, hvilken genom Kongl Resolutionen den 28 October 1761 blifvit utsträckt öfver laga afradsdag, eller till Februari månads utgång, måtte, i afseende å de så beskaffade kol, hvilka framgent komma att in natura utgöras, varda inskränkt till medlet af samma månad, i nåder anbefalla dess befallningshafvande i länet, att, på sätt kommitterade för bergsundersökningen i underdånighet föreslagit, i iletta ämne höra vederbörande socknar, samt att, i händelse de allesamman eller vissa af dem finnas hugade att, under de af bemälte kommitterade uppgifna vilkor, inom medlet af Februari månad lefverera sina skattekol, då vidtaga nödiga åtgärder, att koldispositionen må i behörig tid, genom kungörelse, komma till vederbörandes kännedom. Beträffande derefter bergslagets anhållan att fortfarande få sig till godo beräkna det progressiva, markegången ännu understigande, lösningspriset å kronans behållna räntekol, så att årliga skilnaden, intilldess markegångspriset upphinnes, må komma hylteegarne, såsom en dem tillfallande och försäkrad arrendeinkomst eller såkallad hytterevenue till godo, så anser Kongl. Maj:t denna anhållan vara på billighet grundad; hvadan Kongl. Maj:t härmed till Rikets Ständer öfverlemna!’, huruvida icke densamma må på det sätt bifallas att kronan, som kommer att för ifrågavarande kol af af de skattskyldige uppbära lösen efter markegång, godtgör bergslaget skilnaden deremellan och det progressiva lösningspriset, hvarvid Kongl.
Säkert är ock, att vi i Sverige skulle kalla de studier, som här efter 12 månader fullbordas för en » början » eller inledningskurs till hvad sedermera under 6 — 8 år måste inhämtas, för att man må kunna fä hedern af att kalla sig » medicine doktor ». Dylika » colleges » utexaminerar massor af läkare hvarje läsårs slut. Doktorernas praktik upptages mest af sådant arbete en examinerad sjuksköterska i Sverige, samt de, som förstå litet af elektricitet, massage och så vidare, kunna göra. Aktningen för » kåren » är ej mycket hög, ej en gång från de manliga kollegornas sida, ehuru desse ej anstränga sig med vidlyftigare studier än de feminina. En manlig medicine doktor är vanligtvis 21 år gammal, då han börjar praktisera. När han så hunnit till 40-talet, så har han visserligen en stor erfarenhet, men den har många människor med lif och hälsa fått dyrt betala! En europeisk läkare har absolut intet företräde här med de långa vidt omfattande studier han gjort i gamla världen; och om äfven han är berömd där, så finnes ej många som här kunna bedöma hans företräden — emedan man ej kan bedöma det man ej själf lärt! Hvad man kan i nya världen är att taga vara på tiden och förvandla den i dollars. Och de 25 unga damer som nu äro sysselsatta med att spika upp doktorskyltar på sina dörrar, skola säkert vara » rangerade » fruar, när de komma till den ålder, som exempelvis en svenska är i, då motsvarande studier ge henne rätt att kalla sig M. E. B — m. Elpis Melena, » Kretas Af Cecilia välgörarinna ». Hååth-Holmberg. (Forts.) ämte detta bref emottog Elpis Melena äfven ett annat papper - — en af Garibaldi skrifven, till Siciliens folk riktad, kraftig proklamation att afskudda sig det bourbonska oket; vid första resning skulle han, Garibaldi, infinna sig för att broderligt bistå frihetskämparna. P å papperets andra sida voro antecknade namnen å fem, i Messina boende framstående sicilianer, hvilka alla tillhörde frihetspartiet. D e s s a skulle nu genom Elpis erhålla kännedom om proklamationens innehåll. Detta var hennes egentliga uppdrag.
Komitén har emellertid trott att det skulle kunna gå an att stadga vissa allmänna grunder, som borde följas vid upgörande af alla byggnadsoch brandordningar inom de särskilda städerna, men att, sedan gebietet var begränsadt och K. M. sagt hvilka allmänna grunder borde följas och tillika bestämt ett visst maximum af ansvar, skulle det öfverlemnas till kommunal-myndigheterne sjelfva att upgöra förslag, som sedermera underställdes K. M:s Bef:des bepröfvande, naturligtvis hvar och en öppet, som trodde sin rätt förnärmad, att derom anföra klagomål hos K. M. På denna punkt står saken nu. Jag har velat nämna detta, på det att det skulle blifva uplyst att den andra Statsmakten tänkt på saken. I afs. på hamnordningen har man ansett så stora svårigheter möta att upgöra allmänna grunder, att man trott det böra öfverlemnas hädanefter sorn hittills åt kommunal-myndigheterna att derom sjelfva bestämma. Jag kan imellertid icke undgå fästa upmärksamheten på att Bet. slutar med en strof, som förefaller ganska besynnerlig. Det står nemi. att R. St:r skola hos K. M. anhålla att ett förslag må, på sätt K. M. lämpligt finner, uppgöras och derefter till R. St:r öfverlemnas. Om det blir ad notitiam, så må det vara, men skulle deri ligga en antydan att det skulle innefatta ett slags lagförslag och att R. St:r derefter skulle efter behag kunna antaga eller förkasta detsamma, så tror jag att R. St:r beträda en alldeles ny väg, ty hittills har K. M. icke ansetts förhindrad att fastställa byggnadsordningar för städerne. Hr Nordenfelt, Enar:
Vid Irsta Kompaniet n 2:dra 3:dje och 4:de d:o » 5:te d:o - 6: to d:o s 9:de och 10:de d:o » ll:te d:o Per medium För ar 1855. l:o. Straffoch Arbetsfånge på bestämd tid af mankön: j Vid Straffoch Arbetsfängelset å Långholmen [ x d:o d:o i Malmö i Per medium! 2:o. Straffoch Arbetsfånge af qvinkön: Vid Straffoch Arbetsfängelset å Norrmalm i Stockholm d:o d:o d:o d:o i Norrköping, i Götheborg. Per medium 3:o. Lifstidsfånge af mankön: Vid Straff-fängelset i Carlskrona. 9 d:o i Christianstad.. 9 d:o å fästet Kronan 9 d:o i Landskrona 9 d:0 å Ny-Elfsborg 9 d:o i Warberg Per medium 4:o Krono-arbetskarl: Beklädnad och Sängkläder. Summa. Fö år Föi dag. För år. För dag. För år. 1 anledning af hvad uti sednaste revisions-beråttelse förekommit rörande ifrågasatt behof för Fångvårdsstyrelsen af ett förlags-kapital, hafva Revisorerne ansett sig böra omförmäla, att Rikets Ständer vid innevarande riksdag medgifvit Styrelsen rättighet att såsom förlags-kapital för fångvårds-utgilternas bestridande af stats-medel tills vidare innehafva en summa af högst 375,000 R:dr Riksmynt, häruti likväl inberäknadt det i Styrelsens hufvuclbok balanserade kapital-belopp. § 5.
Bevilln,*TJtsk, Uti. Nio 97. de det enda kraftiga medel att bereda odling oell välstånd i en Landsort, som strider med ett hardt climat, men å den andra sidan finner man, att detta ändamål icke kan vinnas utan uppoffringar å Statens sida, och att den skatt Naturen nedlagt! i Gellivare ofantliga Jernmalmslager länge skall blifva obegagnad jati en större utsträckning. Kongl. Bergscollegium har derföre tillstyrkt ett årligt Statsbidrag af 10 till 15,000 R:dr under Fern ars tid, och har ansett detta bidrag kunna leda till grundläggning af en mera utvidgad Bergsrörelse i denna ort. Dessa medel skulle användas, dels till öpnande af communicationen mellan berget och den nedre me; ra skogrika och växtliga delen af Landet, dels till understöd för nybyggen och odlingar. En genom afvittringar tryggande egande, rätt bereder egentligen det senare ändamålet, dock borde någon serskild uppmuntran för idoge arbetare, som uti ett hardt climat anlägga nybyggen, egentligen för att på corn. municationslinien kunna lemna biträde vid malmforslingen, erfordras. Rikets Ständer hafva beviljat en tillökning af 27,800 R:dr till understöd vid egoskiften af det ange. Jägna afvittringsverket i Rikets Norra Provincer. Jag tviflar icke, att Kongl. Maj:t, vid användande af detta anslag, lemnar sin Nådiga uppmärksamhet åt den del af Norrbottens Län, som uti de tillfällen till arbets - Bil. t. Statt■ o. Bevilln.-Utsk. Uti. N.o 97, 37 förtjenst, som en utvidgad Eergslagsrörelse otvifvelaktig! erbjuder, skulle finna en öppen väg lill sin odling, befolkning och förkofran, men jag anser detta företag af en så stor allmän nytta, äfven för Fäderneslandet i det hela, och Rikets Ständer hafva vid föregående Riksdagar så klokt insett ooh så kraftigt velat befordra densamma, att jag ansett mig ega skäl förvänta, att Stats-Utskottet med någon större värma omfattat detta ämne, än att endast med några få ord förklara, att
Jag får då erinra honom om de tvenne olika förhållanden, i hvilka en bolagsman i solidarisk bank framträder. I ett förhållande står lian såsom actieägare, såsom delägare I bankens rörelse, och i sådant afseende svarar directtn för honom med den rätt, som Hand.bm lernnar syssloman och fullmägtig; men i helt annat förhållande står han, då lian träder i ansvarighet såsom borgesman för bolaget. Såsom deltagare i solidariska ansvarigheten är han särskildt borgesman för hvarje af bolaget utgifven förbindelse, och bela denna § handlar endast om sättet att uppfylla denna borgesförbindelse. Då directjns ledamöter sökas, är det i deras egenskap af directrs ledamöter, sorn ansvarighetstalan emot dem göres gällande, och är det icke bolaget, sorn sökes, hvilket är en sednare åtgärd; ty sjelfva den del af§, som Hr Stråle velat bibehålla, innefattar, att sedan vid anställda utmätningsförsök hos directms ledamöter tillgångar saknats, så är det fordringsägaren öppet att vända sig till den bolagsman, honom godt synes. För min del skulle jag vara beredd att gå ett steg längre, än någon af Herrarna föreslagit; ty jagser icke skälen, hvarföre directms ledamöter måste sökas först, enär det förhållande, som föranleder en sådan ordning i England, ej inträffar hos oss. I England, der endast solidariska banker kunna uppstå, är det vanligtvis de största actieägarne, som utgöra directm; men detta är ett förhållande, som icke i den enda solidariska bank, vi äga i Sverige, äger rum, och det är tvifvel underkastadt, om det i Sverige kap komma att äga rum, Jag ser således Den 2i Mars e. m. 477 icke skäl, hvarföre man skall först vända sig till direct:ns ledamöter, då möjligtvis directm kan vara så sammansatt, aU det ej vore hos den, som tillgångar lättast kunde linnas, samt andra delägare under denna lagsökning kunde hafva tillfälle alt sätta sin förmögenhet i säkerhet.
Direktionen, i afseende å en af de här ofvan upptagne Fonder, eller Adeliga Kadettskole-Fonden, funnit anledning förekomma till en särskild framställning hos R. o. Ad. Denna fond, hvars afkastning, enligt åtskilliga vid föregående Riksdagar af Ståndet fattade beslut, användes dels till under - 7 häll af Tre Kadetter vid Kongl. Krigs-Akademien och dels till Fyra högre och Åtta lägre Akademiska Stipendier samt två s. k. Närings-Stipendier, liar under de sistförfiutna tio åren vunnit en så betydlig tillväxt, att fondens behållning, som enligt 1852 års bokslut utgjorde 131,918 R:dr 37 öre, uppgick vid slutet af sistlidet år till 143.386 R:dr, och således ökats med 11,467 R:dr 63 öre. Till följd af denria jemna förkofran hafva de årliga inkomsterna, sedan alla å fonden anvisade utgifter blifvit bestridda, lemnat icke obetydliga öfverskott, och enligt en af Riddarhus-Kontoret upprättad, denna Berättelse bifogad kalkyl öfven Fondens inkomster och utgifter för innevarande år, (Bilagan Litt. A.), upptagande de torra till 7,303 R:dr och de sednare till 5,965 R:dr, skulle ett öfverskott för året af 1,338 R:dr uppkomma. Vid sådant förhållande har inom Direktionen fråga uppstått om lämpligaste sättet för öfverskotts medlens användande i öfverensstämmelse med det ändamål, som med Fonden afses, eller fattiga Adeliga ynglingars förseende med medel till uppehälle under den tid som användes å inhämtande af de för deras framtida lefnadsyrken erforderliga kunskaper, och har det härvid icke kunnat undgå Direktionens uppmärksamhet, att de belopp, som vid 1815 och 1823 årens Riksdagar blifvit fastställde för ofvanberörde Stipendier, eller 360 K:dr för de högre Akademiska Stipendierne samt 240