Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottets hemställan, att af den fond, stor g Millioner Rdr, sorn hittills fått användas, så» som lån emot namnsäkerhet och borgen, samt funnits för behofvet otillräcklig, ej något ma anordnas för utlåningar på magasinerade handelsvaror eller serskildt på ritorr säd i magasin inom StapeLtäderne, samt tillstyrkan, att 6,000 Rdr, efter enahanda beräkning, som hittills, må, såsom högsta lånebelopp, bibehållas, och att minimibeloppet må utsättas sålunda, att nytt lån må kunna sökas och beviljas ända till och med 100 Rdr, biföllos; c) Betalningsvilkoren: Hvad Utskottet härom föreslagit, uti Utlåtandet N:o 82, bifölls: Betänkandet N:o 53, angående en på upplåningar grundad disconfering för handeln och den större rörelsen, saint Utlåtandet Nto 82, i hvad det nämnde discontering angar, afslogos; hvarjemte Ståndet, hvad beträffar den i Banco» Disconten anslagna serskilda fond af 500,000 Rdr för lån pl Actier och Dacumenter, beslöt: att dermed må förhållas hädanefter, såsom hittills; att den allmänna fördelningsgrund dock härvid må gälla, att vid pass 2-3tdjedelar afse* för Hufvud-Contoiret i Stockholm, en fjerdedel för Låne-Contoiret i Götheborg och I-I25ted.el för Låne-Contoiret i Malmö, Raneo-Fuilmagtige fröt. Utdrag dén 27 Növ, ifrig* i'»,5 likväl förbehållet att, efter »ig företeendö om^ ständigheter, kunna förändra och jemka dessa proportioner; att, såsom hypothek, må antagas* tili fulla capitalbeloppet, Riksgälds-ContoiretS före innevarande Riksdag emot 5 procents ränta utfärdade Obligationer, samt de så kallade Lottsedlarna för Trollhätte Slussverk, äfvensom, på sätt mom. lit. d, pag. go och 91 , af Utlåtandet, N:o 82, utvisar, de der uppräknade
SlfkortningSSängberne fiola berefter, t ©todholm till 6f»er»©tåthåHaren, i Sänen till konungens 33efallntngéhaf»anbc, ajiemnaé till ytterligare pröfning, od), om något ber»ib ide »arbet påmittbt, till afföring i räkenf aperne beorbras Ditt unbaittag ocf) lindring i Söettntfttmgett. Unbantag. §, 161. $rån afgift efter $örfa Slrtikeln befriäé: l:o Ynglingar, forn »ib Slcabe» mier, ©ymnaflcr od) Allmänna ©d)olor ©tubier ibba. 2:o Sföanufacturifer od) $abrikStbkare i €filöttma iriftab, få för egne perfoner, forn för berno fuftrur och barn. 5. 162. 53efrielfe från Slfgift enligt 1 odj 2 Slut. åtnjuta: l:o 3 tjenfl »aranbe få »al font meb penfiott affcbabc gemettfapen af 3'nbelta och <2Barf»abe Strmeen tili Sanbö od) ©jod jemte 23åtömanö»hållet. 2:o ©emenfapen af hjetta fRotcrabe odj €oitfcriberabe krigöfolket för bet krigsår, bå be gjort någon ©arni jo.né eller gälttjeuf; od) (fall, till be» fryrfanbe af »erblig tjenfgöring, när afkortning elter reflitutton fökeö, helfri» gen upprättab od) unberfrtf»en görtedning å manfapet till konungens? 33«» fallningö&afmanbe i orten af Sljefen aflemna#. ©od fträde fig be, uti bejle 2:ne punkter fabgabe, unbantag enbaft till krigö»folketö egne perfoner.. 9i 3:o Upptagne fattige barn till ben genom kongl.
Af sådan anledning får jag för min del vördsamt tillstyrka, att Ridaerskapet och Adeln må frångå de af Riksens Ständer under detina Riksdag förut fastställde vilkor för dispositionen af Creditiverne, sedan berörde vilkor nu mera icke blifvit af Kongl. Maj:t i nåder gillade, men likväl låta de till Allmänna Magazins lnrättningen af Manufactur-DiscontFonden redan bestämde anslag, såsom för landets innevånare och Manufacturister alldeles oumbärlige, fortfara. Herr Pahlman: Hvad den siste Leda moten yttrat, öfvertygar mig mer än tillräckligt, att Kongl. Majtts skrifvelse fordrar handläggning, och på denna grund har jag begärt den på bordet , emedan den innefattar en ny fråga om ändring i hvad Riksens Stan. der en gång beslutat. Den värde Ledamotens Anförande innebär det resultat, att Ridderskapet och Adeln nu skulle vidtaga ett beslut, rakt stridande emot ett redan fattadt. Rid - Den 17 Jttlii. 331 derskspet och Acleln har nemligen ej längesedan bcstridt ett MedSiånd, att j Bevillningsfrågan få ett Förstärkta StatsUtskottets beslut ändradt, och jag vill nästan påminna mig, att den värde Ledamoten sjelf yrkade detta bestridande. Förevarande fråga är ny, och som sådam kan den på min begäran läggas på bordet, ty Lagstiftaren har, tili förekommande af surpricer, visligen stadgadt, att en enda Ledamots röst vid sådana tillfällen är tillräcklig. Som mig synes, vore det naturligast, att, i fallman vill hafva något resultat, remittera målet till Constitutions-Ufskottet. Jag ifrar lika med hvarje annan för Grundlagens helgd, och da det hvarken tillkommer Riksens Ständer eller Kongl. Majt, att förklara Grundlagen, enär stridiga meningar derom uppstå, utan denna rätt ensamt är ConstitutionsUtskottet förbehål-' len, hämtar jag af denna öfvertygelse än mera stöd för min tanka, att frågan till bemålte Utskott bör fprvisas.
I afseende å dessa handlingar — af hvilka endast skuldebref och arrendekontrakt äro, med afseende å afgiften, af någon betydenhet — torde mig tillåtas fästa uppmärksamhet derå, att deras afgiftsfrihet i hög grad betingas af billigheten, enär afgiften för skuldebref ven nära nog uteslutande drabbar den gäldbundne, som behöfver lån, men ej den långifvande, kapitalisten, samt att afgiften för arrendekontrakt innebär en oskälig tillökning i den skatt, hvarmed antingen arbetet ellpr fastigheten redan förut äro betungade. Om remiss till Bevillnings-Utskottet anhålles. Stockholm den 29 November 1862. Ii. Carlén. .M 156. m Af Herr Carlfll ; Om anvisande till nordvestra stambanan aj dr för en sammanbindning sbana genom Stockho in från Jernvägen till Clara sjö af sedda medel m. in. i Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående Statens jernvägar, äskås anslag af 3,070,000 R;dr för en sammanbindningsbana genom Stockholm och af endast 3,010,000 R:dr för nordvestra stambanans påbörjande. 302 Motioner i Borgare-Ståndet 18G1?. JVs' 157 Nödvändigheten, tili och med gagnet, af den förra banan — åtminstone såvidt angår sträckningen från jernvägen till Clara sjö är likväl ännu mycket omtvistad, då deremot angelägenheten af jernvägskommunikation med Norrige torde ligga i öppen dag för en och hvar, som erkänner värdet af föreningen med brödralandet och önskar att densamma må vinna all den utveckling, som med begge staternas sanna fördel är öfverensstämmande.
Men om ur frihetsbegreppet såsom teoretisk princip tillvarande objekter kunna deduceras och sålunda efter det samma bestämmas, kan samma begrepp såsom praktisk lag icke innehålla någon annan fordran med afseende på dessa objekter än att uppehålla dem i den bestämdhet, som de därigenom redan erhållit. Frihetsbegreppet skulle såsom teoretisk princip gifva lagens materia (objekter), såsom praktisk dess form (bud). Men dessutom fordras en deduktion ur sedlighetsbegreppet af vår makt att fritt verka på dessa tillfälliga objekter och bestämma dem efter sedelagens fordringar, d. v. s. en härledning af vår fysiska förmåga af verksamhet på objekter. För att gifva hänvisning på, hvad denna deduktion har att lämna, undersöka vi, huru vi på det naturliga medvetandets ståndpunkt (empiriskt) äga en dylik förmåga, eller huru vi (transscendentalt) sätta oss såsom ägande den samma. På denna ståndpunkt är att skilja mellan det subjektiva och det objektiva viljandet — det förra uppkastandet af ändamålsbegreppet, det senare den oreflekterade driften. Genom den senare stå vi i omedelbar vexelbestämdhet med världen, hvarför en förändring i denna åtföljes af en förändring i världen. Denna senare förändring är verkad af oss, om den förra öfverensstämmer med vårt subjektiva viljande — ändamålsbegreppet. Alltså hvilar möjligheten af en fysisk förmåga af verksamhet på objekter empiriskt på öfverensstämmelsen mellan vårt subjektiva och vårt objektiva viljande, och vi tillskrifva oss (transscendentalt) en dylik förmåga, om vi sätta öfverensstämmelse mellan vårt subjektiva och objektiva viljande. Sålunda föreligger att deducera ur frihetens eller sedlighetens begrepp, att vi i och med detta måste tänka oss subjektivt (genom ändamålsbegrepp) och objektivt (genom drift »vår natur») viljande, att vi genom den senare måste tänka oss stående i omedelbar vexelverkan med en yttre verld, att öfverensstämmelse mellan vårt objektiva och subjektiva viljande är möjlig att tänka. Men därmed är ock uppvisadt, att vi måste tänka möjligheten af att tillfredsställa sedelagens fordringar genom vår fria verksamhet, emedan dessa måste höra till sferen af vårt objektiva viljande. — Emellertid är här ännu en förklaring att gifva, innan deduktionen anställes.
Jag önskar er båda en lycksam resa, och — ett gladt återseende, — när Gud behagar» Schalinsky störtade ut, Nordenskans följde honom; Leonna sjönk ned vid modrens säng, en välgörande gråt lättade det betryckta hjertat. Hon tackade Gud för den utväg. Han sjelf — som hon i sin barnsliga tillförsigt till det högsta väsendet trodde — hade ingifvit henne i nödens stund. Hon kunde nu besvara det bref, som nästan brände på hennes bröst, tyckte hon i sin otålighet att erfara dess innehåll. Budet från staden förde med sig medicin; ett pulver skulle genast intagas. Det var rogifvande. Om två timmar skulle den sjuka taga in andra satsen. Leonna gick undertiden på sitt rum under förevändning att hvila sig; på bestämdt klockslag skulle de, som nu vakade, säga henne till. Inkommen i det lilla rum, som hon bebott sedan barnaåren, — skådeplatsen för hennes fordna barnsliga tidsfördrif och små funderingar, vittne till de lätt förskingrade moln, som ibland skugga barnasinnets himmel. — Här hade det unga hjertat klappat fortare, i den lycksaliga känslan att älska och blifva älskad; här skulle hon nu företaga sig den första egenmäktiga medvetna handling — ty hon anade att det bref hon nu skulle bryta, det svar hon derpå lemnade, antingen på ett eller annat sätt skulle gripa in i hennes framtid. — Förut otålig, nu bäfvande — ty Schalinskys utomordentliga rörelse, sammanlagd med hans första yttrande, föreföll henne nästan oförklarlig — bröt hon förseglingen och läste: «¯Dyra Leonna¯! Med djup smärta aflägsnar jag mig från den ort, der du är. Mitt beslut står fast att aldrig visa mig för Leonnas ögon, om jag icke blir henne mera värdig, än nu. — Hon den ¯goda¯, den ¯englarena¯, som skänkte sitt hjerta, sin kärlek; som lofvade sin tro åt den, som så lättsinnigt Dock nej, hvarföre anklaga mig inför den, hvars oskuldsfulla sinne ej förstår, ej anar de lidelser, som strida och kämpa om herraväldet i mannens oroliga själ. Må din englalika mildhet göra dig öfverseende! Säg, att du förlåter mig.
N:o 233, i anledning af återremisser å Betänkandet Nso 148, angående väckt motion om upplåtelse åt Kongl. Serafimer-ordens-lasarettet af plats för tvätt-inrättning från Kongl. Maj:ts och Kronans af Kongl. Carolinska Medico-Chirurgiska Institutet disponerade egendom, N:is 1 och 2, i qvarteret Glasbruket å Kungsholmen, samt i sammanhang dermed, beviljande åt nämnda Kongl. Institut af anslag, motsvarande den hyres-afgift, som för nämnda plats nu erlägges. Utlåtandet N:o 233 bifölls. N:o 234, angående upplåtande af rum och lägenheter inom Rikets Ständers hus emellan Riksdagarne. Med bifall till Utlåtandet, godkändes den föreslagna § i Reglementet för Riksgäldskontoret. N:o 235, i anledning af väckt fråga om understöd för Riksgälds-kontorets Enkeoch Pupill-kassa. Med godkännande af Utlåtandet, gillade Ståndet den föreslagna 217 § i Reglementet för Riksgälds-kontoret. N:o 236, angående utdelningen af de till Riksgälds-kontoret aflemnade tryckta Riksdags-handlingar. Bifölls. och N:o 237, angående kostnaderne för tryckning af Protokollerna vid innevarande Riksdag, jemte dertill hörande Bihang. Hvad här under N:is 1, 2 och 3 tillstyrkes, bifölls; äfvensom derpåföljande anmälan lades till handlingarne. S. D. Föredrogos ånyo Konstitutions-Utskottets Memorialer: N:o 33, med voterings-propositioner, rörande Konstitutions-Utskottets uti Memorialen N:is 12 och 23, afgifna förslag till ändring af 28 8 i Regerings-formen. N:o 34, med voterings-propositioner, rörande Konstitutions-Utskottets uti Memorialet N:o 13 afgifna förslag till ändring af 52 § Regerings-formen och 24 § Riksdagsordningen.
Härad, samt i Östra och Vestra Göinge Härader; och ehuru de nu uppräknade orter icke finnas upptagne ibland dem, hvarest E. K. M., efter det SundhetsCollegium och E. K. M:s Befallningshafvande blifvit hörde, angående behofvet af förbättringar uti provincernes läkarevård, ansett nya Läkares tillsättande vara af nöden, men ämnet likväl är af den vigt, att detsamma icke bör lemnäs utan all uppmärksamhet, hafva Rikets Ständer trott sig böra härmed till E. K. M. i underdånighet öfverlemna frågan om nyssnämnda 6 Provincial-Läkare-ljensters tillsättande, till det afseende E. K. M. i Nåder kan linna densamma förtjena. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 18 Augusti 1834- I Expeditions-Ulskottets Förslag till und. Skrifvelse N.-o 100. >41 N:o ioo. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den i3 Aug. 1834* Preste-Ståndet den 18 —• — Borgare-Ståndet den 18 Bonde-Ståndet den 18 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Rikets Ständers Revisorers åren i83o och 1882 afgifna Berättelser, om samma är verkställd granskning af Stats-Verkets med dertill hörande allmänna jonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren i8zy , 1828, 182g och i83o. (Stats-Utsk.
På grund deraf, att jag alltid har nitälskat för hypotheksföreningars bildande hos oss, såsom efter min öfvertygelse det enda och rätta sättet att hjelpa våra fastighetsägare från det bekymmer, de iråkat, vill äfven jag egna min gärd af tacksamhet åt motionären för det bemödande han haft att söka vinna detta ändamål. Olika med den siste värde talaren tror jag, att denna motion till alla delar står att förena med de grundsatser, talaren yttrat. Han har nemi. fordrat, att en egendom icke bör kunna få belånas på en gång i 2:ne sådana cassör som en hypoteksförening och statsbanken. Just denna motion åsyftar att från statsbanken utestänga alla dem, som vilja sluta sig i hypotheksföreningar, och öppna tillgång för dem, som icke tillhöra hypotheksföreningar. Jag finnér icke, att detta förslag på något sätt rubbar de grunder, som äro stadgade för bancolåns meddelande på fastighetshypothek, om det tillägg dervid göres, att hvad motionen nu afser endast bör tillämpas på de provinser, inom hvilka hypotheksföreningar bilda sig, hvaraf följer, att hvad som nu är stadgadt utan exception kommer att gälla i de provinser, hvarest inga hypotheksföreningar komma att finnas. Jag tror, att motionären haft till föremål att undanrödja ett af de hufvudsakliga hindren hos oss för bildande af hypotheksföreningar, nemi. smärre fastighetsägares inträde uti desamma; ty att från hypotheksföreningar utesluta dem, utan att gifva dem något surrogat derför, eller utan att genom princip tillerkänna dem en motsvarande fördel, vore måhända orättvist. Genom denna motion deremot är vunnet, att liypotheksföreningarna kunna bestämma en liten summa, vare sig af 5 eller 10,000 r:dr, hvarunder man icke får blifva delägare i hypotlieksföreningen. Derigenom kommer ansvarigheten att tillhöra personer inom fastighetsclassen, som icke blott förstå att bedöma, hvar gränsen är för deras ansvarighet, utan äfven inse vigten af ett punktligt iakttagande af de föreskrifter, som reglementet kommer att innehålla.
Som en sådan icke har funnits, tyckes mig en sådan skrifvelse vara tillkommen alldeles opåkallad och utan stöd i nu gällande Grundlagar.” Casper Tham. Häruti instämde Hr Friherre Klinkowström och Hr Friherre D’Albedyhl samt Hr Blomstedt, C. STOCKHOLM, TRYCKT HOS N. MARCUS, 1851. Slatssamt Allm Besvärso. Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 49 t N:o 49. Ank. till lixp. Utsk. den 12 Äng. 1851, kl. 7 e. m. Utlåtande, i anledning af erhållen återremiss af Utskottens Betänkande N:o 18, angående väckta förslag till en förändrad organisation af landt för svaret. Vid föredragning hos Riks-stånden af nämnde Betänkande, har detsamma blifvit bifallet af Höglofl. Ridderskapet och Adeln den 16 och af Högvördiga Preste-Ståndet den 17 sistlidne Juli, äfvensom Hedervärda Bonde-Ståndet sistnämnde dag bifallit l:sta puukten i Betänkandet, angående det af herr Stjernsvärd, Gustaf Mauritz, framställda förslag N:o 1, men deremot återremitterat detsamma i afseende å 2:dra punkten, rörande herr Stjernsvärds förslag N:o 2; och har Betänkandet af Vällofl. Borgare-Ståndet förstnämnde dag blifvit, i dess helhet, till Utskotten återremitteradt. Då Utskotten i Ista punkten af Betänkandet tillstyrkt, att herr Stjernsvärds motion, angående förslaget N:o 1, måtte förfalla, .saint Utskottens yttrande i denna del blifvit af 3:ne Riks-stånd bifallet, anse Utskotten frågan derom, såsom, enligt 75 § Riksdags-ordningen, genom tre Stånds beslut afgjord, ej kunna till vidare behandling hos Utskotten förekomma.
Då Utsk:t icke föreslagit någon fix skjutslega, utan endast ett maximum, kan' jag icke finna annat än att landet bör kunna hafva samma maximibelopp som stad, på det att legan må rätta sig efter omständigheterna. Frih. Sprengtporten: Jag hade verkligen trott, att det var af förbiseende som Utsk:t icke intagit någon bestämmelse, i enlighet med Kongl. Brefvet den 24 Januari 1865, om särskild skjutslega vid nya kanaloch jernvägsstationen men sedan jag hört, alt meningen lärer varit, att detta stadgande skall utgå, måste jag så mycket mera påyrka antagande af det utaf Hr von Koch föreslagna tillägg; och på det Gr. Björnstjerna icke må anse, att skjutslega!! vid de nya stationerna derföre skall uppgå ända till 20 rdr, vill jag nämna, att vid en sådan station i närheten af min egendom erlägges endast 1 rdr i skjutslega. Hr von Koch; Det yttrande, som Sammansatta Utsk:ts ordförande här afgifvit, gör det af mig föreslagna tillägg så mycket nödigare, då Utsk:ts eller åtminstone ordförandens mening lärer hafva varit, att det af B. St:r vid sista riksdag fattade och af Konungen godkända beslut skulle utgå. Frih. Sprengtporten har upplyst, att det kan lyckas, att så reglera förhållandena, att skjutslegan vid de nya jernvägsoch kanalstationerna blir billigare än den normala. Jag har mig bekant en annan station, hvarest första året erlades en lega af 1 rdr 80 öre, det andra året 1 rdr 50 öre och kanske har legan sedermera ytterligare nedgått. Det är nödigt att det af mig föreslagna tillägg antages, enär de gamla skjutslagen eljest kunna blifva ännu mera betungade än de redan äro, och jag måste derföre vidhålla mitt yrkande om antagande af detta tillägg.
181 BEATA (läser på ett litet papper, som sticker fram ur portföljen). Ah, se här tittar en liten vers fram, skrifven af grefvinnans egen hand, och troligtvis en af hennes egna kompositioner. Den ligger så oskyldigt halfcacherad, liksom om den inte skulle kunna upptäckas. Hon förstår så väl konsten, att ingenting visa, men ingenting dölja af sina små talanger. (Läser högt.) »Hvar gång du smädelsernas giftkalk tömmer, Drick utan klagan, en gång blir den tom.» (Räcker papperet åt Kammarjunk., som fortsätter läsningen.) »Och i dess djup ett herrligt hopp sig gömmer. Det finnes En, som aldrig orätt dömmer, Och vid Hans domstol pröfvas verldens dom.» Rätt näpet, rätt småsött. LÖJTNANTEN. KAMMARJUNKAREN. Rätt vackert! KAMMARJUNKAREN (gömmer papperet obemärkt i sin vestficka). BEATA. Bara det inte vore de der ständiga anspelningarna på hennes förakt för verlden, liksom inte hon sjelf skulle ha gifvit sin rätt artiga tribut åt dess förföriska nöjen. (Går uppåt scenen.) Du hör hur den nådiga fröken inspireras af sitt ämne. Förtalaren liknar en person i folkträngsel. Först lyftes han litet af sin lust att komma öfver de andra, sedan klämmes han allt högre och högre, tills hans fötter inte mera nå marken, och slutligen tramKAMMARJUNKAREN (till Löjtnanten). 182 par han oförskräckt på sin nästas axlar. Der yfves han nu öfver sin höga ställning och glömmer att piedestalen är en trampad like. Men icke sällan ligger triumfatorn plötsligen ödmjukt i stoftet för den, som han nyss förnedrat. Vi skola hjelpa vår fröken upp i luften liten smula. (Beata återkommer nedåt scenen; till Beata) Man har många små historier om grefvinnan, och man tror till och med att hon sjelf ämnar ge ut en liten roman, som sammanfattar dem alla. BEATA (med småningom tilltagande ifver). Åh, man tror och tror så mycket. Om bara menniskorna ville låta hvarandra rara i fred, men onda tungor ska alltid vara i gång.
St. att fatta ett beslut om Nummer-lotteriets upphörande, beroende det naturligtvis på den andra Statsmaken att, i händelse detta beslut fattas, äfven för siri del besluta, huruvida en sådan inkomstkälla skall vidare äga rum eller upphöra; ty icke har det kunnat falla StatsUtsk. in att förvägra K. M., om K. M. så för godt finner, att bibehålla ett lotterispel eiler inrätta flera dylika, emedan K. M., efter den tydning af orden "ekonomisk lagstiftning, ” som hos oss äger rum, visserligen skulle hafva full rätt att till Statens vinning göra sådana inrättningar. StatsUtsk. kan likväl ingalunda föreställa sig, alt, om R. St. för sin del besluta denna inkomsts upphörande och älven för sin del anvisa en ersättning för de tjenstemän, hvilka nu dragu sin löneinkomst från denna inrättning, K. M. å sin sida skulle vilja motsätta sig eli sådant beslut. Det är visserligen sannt, att reservationernas och isynnerhet en reservations införande gifvit R. St. anledn. att, på sidan af arbetssättet inom StatsUtsk. Jag får bestyrka sanningen af hvad denne reservant uppgifvit, att StatsUtsk., lill följe af flera motioner, som lill Utsk. inkommit, ansett sig nödsakadt att på förhand afgöra, för möjligheten att bedrifva arbetet inom Utsk., huruvida StatsUtsk. för sin del skulle anse, att de ordinarie skatterna kunde af R. St. borttagas, utan att de dertill behöfde anhålla om K. M:s sanction. Jag tror likväl och vågar påstå, att samma majoritet, som fattat detta beslut, visserligen icke heller förbisett omöjligheten för StatsUtsk. att tillstyrka en sadan åtgärd i dess bela utsträckning och för R. St. att för sin del komma till ett sådant beslut. Det vore visserligen, såsom flere talare anmärkt, ett intrång i äganderätten, äfven om begge Statsmakterna, utan alt afse sådana förhållanden, skulle besluta grundskatternas upphörande i hela deras vidd. Ett RiksStånds privilegier motsätta sig måhända ett sådant beslut: bestämdt är det en grundlags-§, som medgifver K. M. full rättighet att för sin del härom besluta.