Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men emedan behof af ytterligare tjenstemän blir en följd deraf, att Hofra tterne komma alt arbeta på flere divisioner än för närvarande, samt ostridigt är, att vissa af Hofrätternes tjenstemän, isynnerhet de lägre, ej hafva inkomster, motsvarande deras åligganden; och det ej synes som någon tillfyllestgöra lide fördel kunde dem beredas genom förändiad fördelning af de sportler, som tillfalla Hofrättens tjenstemän, få Utskotten föreslå, att Rikets Ständer, till förbättring i tjenstemännens vilkor, för arfvoden åt adjungerade ledamöter och för befordrande i öfrigt af skyndsamhet i Hofrätternes arbete, måtte bevilja ett årligt anslag aj 12,000 r:dr Statsoch Lag-Utskottens Utlåtande, N:o 13. H banko, att, under den tid nu skeende Statsreglering omfattar, ställas till Kongl. Maj:ts Nådiga disposition, att emellan Hofrätterne fördelas, jemte underdånig anhållan, att Kongl. Maj:t täcktes genom en förändrad fördelning af de sportler, som tillfalla Hofrätternes tjenstemän, förbättra de lägres vilkor. Slutligen hemställa Utskotten, att, om Rikets Ständer bifalla hvad Utskotten sålunda föreslagit, Rikets Ständer må för Kongl. Majit anmäla sitt för deras del fattade beslut, med underdånig anhållan om Kongl. Majits Nådiga sanktion i de delar, som på Kongl. Majits Nådiga pröfning bero. Stockholm den 27 Juni 1851. Reservation. Ad Grefve Sparre, Eric. ”Uti Utskottens beslut, alt revisions-skillingarne borde till statsverket indragas, och, såsom följd deraf, enär stadgandet i 30 kap. 17 § Rättegångs-Balken, att berörde medel skola falla Hofrättens ledamöter till, icke kan, utan derom väckt motion, ändras, den på hvarje ledamot belöpande andel af dessa medel afräknas å de nu föreslagna lönerne, har jag icke deltagit.
Är valberättigad i valorten tillstädes, då valet sker, må han sin röst muntligen inför valförrättaren afgifva. § 35. Valrätt, som grundas på jord eller egendomsvärde, utöfvas i det valdistrikt, der egendomen ligger: valrätt efter näringsinkomst, der valberättigad yrket idkar: valrätt för embete eller tjenst, der han skatlskrifven är. § 36 Den, på hvilken, vid elektorsval, de flesta röster fallit, vare elektor och ege rätt att, vid riksdagsmannavalet, afgifva röst ej allenast för alla dem, sorn uti elektorsvalet tagit del, utan ock för de röstberättigade, som, utan anmäldt förfall eller förbehåll, från sistnämnde val uteblifvit. Konst il ui i o nslil sko t/et s Memorial, N:o 12. 15 § 37. Riksdagsmän äro de, som vid valet de flesta röster erhållit. Har lika röstetal tillfallit tvänne eller flere; afgöres valet genom lottning. Äro de nämnde tillstädes; förrätten de den lottning. Är någon af dem frånvarande; anställes den af valförrättaren i öfvervaro af de valberättigade, som när äro. § 38. Befinnes valsedel lyda å person, som ej valbar är, eller vara annorledes beskaffad, än föreskrifvet är; vare den valsedel ogild. § 39. Ordföranden vid elektorsval meddele den, som till elektor är utsedd, utdrag af valprotokollet, som derjemte skall upptaga det röstetal, för hvilket elektor eger röst afgifva. Detta utdrag skall såsom fullmakt vid riksdagsmannavalet gälla. § 40. För dem, som till riksdagsmän valde äro, eger valförrättaren utfärda så lydande fullmakter: Till Första Kamaren. »På grund af denna dag förrättadt riksdagsmannaval uti N. N. valdistrikt be fullmäktigas härmed N. N. att i tolf år, (eller, vid inträffad ledighet mellan riksdagarne, i... o... år) räknade från nästinstundande riksdags början, vara riksdagsman i Riksförsamlingens Första Kammare.» Ort, dag, år. lill Andra Kammaren.
Man har här i dag hört omtalas, huruledes det icke vore statens skyldighet att pensionera aflidne embetsmäns enkor, när de icke vore deraf i behof. Jag vill icke bestrida detta påstående; men å andra sidan måste jag också erkänna, att det bör vara statens pligt, att mot aflidne tjenstemän, hvilka gjort sig högt förtjenta af fäderneslandet, ådagalägga sin erkänsla derigenom, att man åt deras enkor och barn gifver ett årligt understöd. Om nu rättvisan fordrar, att denna regel skulle vinna tillämpning, så tillåter jag mig fråga, om väl bland alla dem, som nu blifvit ihågkomna med pension, någon enda finnes, hvars man i afs:de på vetenskapliga förtjenster står högre än Fru Mosanders. Prof. Mosander var nemligen den ende på sin tid, Den 29 Augusti t. m. 331 som ansågs såsom en värdig efterträdare åt den store Berzelius, hvilket också denne sjelf i lifstiden erkände. Under sådana förhållanden måste man lemna alla frågor om behofvet å sido, enär här blott är fråga om att visa erkänsla emot en man, som gjort sitt fädernesland heder. Lägger man nu härtill, att Prof. Mosander skänkt sina dyrbara mineralogiska samlingar åt staten och derigenom beröfvat sin familj en egendom af betydligt värde, så synes mig detta utgöra ett ökadt skäl för att gifva enkan ett sådant underhåll, att hon icke behöfver allt för mycket neka sig de förmåner och fördelar, hon egde, innan hon inträdde i enkestånd. Jag tillstyrker således vördsamt bifall till K. M:ts Propos. Hr Montgomery: Den omständigheten, att Prof. Mosan der skänkt en dyrbar samling mineralier åt staten, har måhända icke tagits tillräckligt i betraktande inom Utsk:t. Jag medgifver dock att så bort ske. Det är otvifvelaktigt en statens skyldighet att upmuntra till sådana gåfvor; och i Sverige borde vi framför allt ihågkomma detta, då vi påminna oss, att den dyrbara Linnéska samlingen icke finnes hos oss, utan i England. I betraktande af detta skäl, vill jag gerna gå in på att bifalla K.
ERIK PUKE. Om jag emot förmodan blefve vald, jag lemnade genast makten åt Engelbrekt. Den som har räddat landet, bör äfven styra det. CARL KNUTSSON. Om du, Erik Puke, lemnade makten åt Engelbrekt, skulle jag beundra din klokhet. En stam, som svigtar hit och dit för vinden, kan icke bära någon tyngre krona. ERIK PUKE (häftigt). Min stam har lika fasta rötter som din; men aldrig smög sig än en giftig mask in i dess kärna! Om du nu sjelf blir vald? CARL KNUTSSON. Jag lyder ett beslut, som rikets prelater och förnämste ädlingar gått i författning om. ERIK PUKE. Och du, Engelbrekt? ENGELBREKT. Äfven jag skall hörsamma det, icke för det jag erkänner rättmätigheten deraf, utan derföre att dess bestridande skulle alstra ny tvedrägt och rycka segern utur våra händer. Med himlens bistånd har jag sökt föra skeppet i hamn; men den som duger till lots, duger derför icke alltid till befälhafvare. Jag har blott betraktat mig som en af de rötter, hvarutur Nordens frihetsträd skjutit. En rot gör nytta i jorden; men söker den, att, liksom grenen, höja sig i luften, förtorkar han och ger döden åt det träd, hvars lif han borde vara. ANDRA SCENEN. DE FÖRRE. KNUT BOSON. FLERA BISKOPAR OCH ÄDLINGAR (som följa Knut Boson). KNUT BOSON. Frid och helsning, riddare och svenner! Jag kommer från Svartbrödraklostret att för 86 kunna eder utgången af valförrättningen. Riksrådet Erik Puke erhöll 2 röster, rikshöfvitsmannen Engelbrekt 3 och riksmarsken Carl Knutsson 25 röster, i följd hvaraf Carl Knutsson Bonde är vorden utnämnd till Svea rikes Föreståndare, med den rätt honom, i kraft af detta höga embete, ensam tillkommande varder. (Sorl af ovilja från alla håll.) TREDJE SCENEN. DE FÖRRE.
Diskontverkets räkenskaper, fått i så måtto vidkännas ett ökadt besvär, som deras biträde varit nödigt vid inbäring och afhemlning af böcker och verifikationer, hvilka dagligen varit behöfliga uti BankoDiskonten; vid hvilket förhållande och då upplyst blifvit, att Banko-diskontens Vaktmästare, vid förutgångna Riksdagar, i och för lika beskaffadt besvär, blifvit tilllagda en gratifikation af 60 r:dr, intilldess vid sednaste Riksdag beloppet deråt lämpligen nedsattes till 40 r:dr, Utskottet finner billigt tillstyrka, att en gratifikation af 40 r:dr banko må från Banko-diskontverkets omkoslnadsräkning få utgifvas, till lika fördelning emellan Verkets 6 Vaktmästare. Stockholm den 4 Juli 1848. nili. lill R. St. Ank. till Exp. Utsk. den ^ Juli, kl. 11 f. m. Memorial, angående en verkställd omröstning. Som Irenne Riks-stånd, eller Preste-, Borgareoch Bonde-stånden, enligt protokollsutdrag af den 17 och 21 nästlidne Juni, godkänt det af Banko-Utskottet, uti utlåtandet N:o 60, framlagda förslag till Yoterings-proposition i fråga om cirkulations-kapitalet för lån emot pant af fast egendom i städerna och på landet, hvilket förslag Ridderskapet och Adeln, med förklarande, att nämnde fråga, sedan i beslutet derom 2 Stånd stadnat emot 2, förfallit, för sin del afslagit; så har förstärkta Banko-utskottet, denna dag, anställt omröstning öfver följande Proposition: Den, som anser, att cirkulations-kapitalet för lån emot pant af fast egendom i städerne och på landet, skall förhöjas från 6,300,000 r.dr till 7,000,000 r:dr allt banko, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner nej, så kommer berörde cirkulations-kapital alt bibehållas vid 6,300,000 r:dr banko.
I Nåder tillåta, att till plats för uppförande af en folkskola i nämnda församling finge frän f. d. Hautboist-bostället vid Elfsborgs Regemente Ingeshult N:o i, om jmantal i Seglora socken och Marks härad af Elfsborgs Län, afsöndras en på boställets utmark omkring 300 alnar från ladugårdshusen belägen plan, hvaröfver karta och beskrifning blifvit af kommissionslandtmätaren P. H. Öhrvall år 1854 upprättad; Och hafva Krigsoch Kammar-kolle - 6 Kongl. Maj:Is Nådiga Proposition N.o 120. gierna uti häröfver afgifvet underdånigt utlåtande anfört, att som ifrågavarande mark, innehållande i areal 6j4flkappland, består af till större delen i dagen liggande berghällar med deremellan befintliga mer och mindre grunda jordfläckar, uppfyllda med slen och rör, samt skattläggningsmännen, med afseende derå att något icke kunde skördas å denna mark, funnit någon afgäld derå icke böra åsältas, Kollegierna vid sådant förhållande och enär berörda afsöndring icke medförde någon skada för bostället eller förringade dess värde, ansett sig höra underdånigst hemställa, att Skol-styrelsens underdåniga ansökning måtte i Nåder bifallas, utan att någon afgäld för den afsöndrade jorden bestämdes. I anledning häraf vill Kongl. Majit, efter hvad härutinnan förekommit och upplyst blifvit, föreslå Rikets Ständer att medgifva, det må från f. d. Hautboist-bostället Ingeshult ifrågavarande jordrymd om 6/9- kappland lill Seglora socken i angifvet ändamål samt utan afgäld upplåtas. De till målet hörande handlingar skola vederbörande Utskott tillhandahållas, och Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra.
Det är icke min röst som lämpligast höje» till framställande x af framledne Herr Grefve Adlercreutz’* förtjenster; och särskildt icke heller den, som grundar ett tillstyrkande af en ny utgift för Staten, på öfvertygelse!! om runda tillgångar dertill: tvärtom är det mig fullkomligen bekant, i det sednare afseendet, huru vid Skattebidragen, i deras understa fördelning, mången gång häftar försakelse äfven af lifvets oundgängligare behof; och i det förra, att de män, sorn stått vid Herr Grefve Adlercreutz’* sida, i striden mot Rikets fiender, och i ögonblick af inhämska hotande olyckor, hafva dertill ett synnerligt företräde; men, likasom tillfällen någon gång erbjuda sig, som af ett manligt sinne lifligt uppfattade i sina verkning,ar, förbinda sam - SS Den 5 Augusti ff m. hållets välfärd med dess skuld till den enskildta medborgaren; så gifvas ock tillfällen, då utgifter i sina följder mångfaldigt och öfver all penningeberakning återbäras; och likaledes förhållanden, då begreppet om förvärfvade högtidliga anspråk på en ädel Nations uppmärksamhet, intager rummet framför betänkligheten 0111 hvem som rättast borde försöka att göra dem gällande; och det är af dessa förenade anledningar jag nu tillåter mig att yttra några ord. Jag liar nemligen icke kunnat undertrycka den smärtsamma känsla som det hos mig väckt, att, då Hans Maj:t Konungen gifvit Riksens Ständer tillkänna, att Herr Grefve Adlercreutz^ Enka vore i behof, Riksens Ständer skulle derpå svara; det må förblifva dervid. Ligger det mycken vigt på de förhållanden hvaruti vi oss nu befinna, på den inre friheten i våra öfverläggningar, och den yttre trygghet hvarunder dessa fortgå, så måste Herr Grefve Adlercreutz^ namn vara oskiljaktigt förbundet med hvad inom detta Hus finnes mäst minnesvärdt: och äro föremålen för vår närvarande sysselsättning af den betydenhet, att framtidens bifall intager något rum i beräkningen , då måtte det ock interessera oss att genom handlingar bevisa att vi icke sjelfva så hastigt glömma den nästförJlutna.
Då härefter upplästes Utsk:s i sammanhang med nyssberörde tillstyrkande afgifna yttrande om grunderne för det i Utsk:s utlåt. N:o 44 tillstyrkta kassa-kreditiv för Stockholms stads drätselkommission, yttrade Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Då 47:de punkten skall hvila intilldess R. o. Ad. fattat beslut ronde den 73:dje punkten, så torde jag få uppläsa den del af 47:de punkten, sorn har sammanhang med betänk. N:o 44, och anhåller att denna punkt måtte få uppskjutas intilldess nyssnämnde belänk. blifvit afgjordt. Hr Gr. o. Landtm, hemstälde, om icke R. o. Ad. funne, alt denna del af 47:de punkten, i anseende till dess sammanhang med BankoUtsk:S utlåt. N:o 44, ej borde företagas till afgörande innan R. o. Ad. pröfvat sagde utlåt. Härvid ropades ja, hvarjemte Frih. Palmstjerna yttrade: Då nu sednast upplästa del af denna punkt i min tanka har mycket sammanhang med såväl 73:dje punkten af detta betänk. som med BankoUtsk:s betänk. N:o 44, så anhåller jag att betänk. N:o 44 mätte blifva föredraget på samma gång som 47:de och 73:dje punkterna, på det att frågorna om dessa särskilda kreditiver måtte gemensamt föredragas och afgöras. Uppå härefter framstäld propos. beslöts, att nu ifrågavar. del af 47:de punkten borde tillika med den föreg:de delen af samma punkt, hvarom beslutet nyss blifvit uppskjutet, företagas lill afgö - Den 22 April. 229 rande, samt att dervid jemväl BankoUlsk:s utlåt. N:o 44 skulle förekomma till pröfning. 48, 49, 50 och 51 punklerne. R. o. Ad. biföll livad Disk. i dessa punkter yttrat och Item siril t. 52 punkten. Hr von Hohenhausen, Mich. Sil v.:
Men beklagligen har detta fått qvarstå och i st. uteslutits den, så väl af Utsk., som af Frih. Raab socknen medgifna rätt, att förhindra inrättandet af krog eller bränvinshandel inom socknen, hvarigenom åt Landsh.-Embetet öfverlåtils makt att uprätta sådan, tvertemot socknemännens ön - Den 16 Augusti f. m. 355 skan. Jag har under diskussionen hos R. o. Ad. fått höra tillräckligt ang:de bränvinssupandet såsom ”ett behof”, röridebränvinets egenskap af ”'förfriskning”, med mera sådant, för alt anse mig kanna våga det antagandet, att en Landsh. kunde så betrakta saken, och, af välmening för vägfarande, med stöd af detta stadgande, kunde påtruga en socken å landet en krog, hvilken förderfvets och eländets källa socknen dittills lyckats utestänga; eller ock der en sådan af vinningslystnaden redan funnes anlagd, men socknemännen kommit till insigt af dess förderfliga inverkan på gamla och unga och derföre beslutat befria socknen från densamma, kunde Landsten anbefalla krogens fortfarande bestånd, allt i den inbillning att den ”vöre af behofvet påkallad”. Man har sagt att lönnkrogar upstå der man förhindrar en sådan ”af behofvet påkallad” krog att finnas. Denna invändning har dock endast ett sken af skäl för sig. Lönnkrogar äro visserligen besvärliga för Hrr Kronobetjening på landet; men der dessa göra sin tjenst, torde de, när de upstå, ganska snart uphöra, helst om stadgandet i 57:de §:n af Utsk:s förslag, hvilket den juridiska klyftigheten lyckligtvis ej hos R. o. Ad. lyckades borttaga, kommer att i den blifvande författnni inrymmas.
Då nu emellertid, ehuru sent, representationens bifall begäres, måste dock ovilkorligen, derest detta bifall skall ega någon betydelse, en omsorgsfull pröfning af traktatens innehåll och af dess förutsedda verkningar föregå, innan beslut varder fattadt om dess godkännande eller förkastande. Ty att äfven valet till sistnämnde utväg står oss fritt, anser jag alldeles sjelfklart, om också från vissa håll framskymtat den åsigt, att vi ej skulle hafva annat att göra, än helt enkelt bifalla, och att traktaten endast vore till godkännelse, icke till möjligt afslag, framlagd. Ett sådant anbud skulle dock innefatta ett gyckelspel, omöjligt att erbjuda, äfven en döende representation, och mindre värdigt ett fritt folks lagliga ombud, att emottaga. Jag hoppas således, att det ej af någon, på detta rum, på allvar ifrågasattes. Från den sålunda nödvändiga omsorgsfulla granskningen böra inga konsiderationsskäl oss afhålla, de der, om än i sig sjelfva af någon vigt, dock relatift till frågans ännu större betydelse och dess i vårt näringsoch samfundslif djupt ingripande natur, endast kunna tillerkännas en underordnad bemärkelse. Icke ens böra vi hejdas deraf, att brödrariket Norge lemnat sitt godkännande, ty det lemnades der ingalunda utan föregånget lifligt motstånd och en långvarig, sorgfällig pröfning; och det gafs på den grund, att Norrmännen funnit sig medelst sjöfartstraktaten vunnit fördelar, öfvervägande de skador, handelstraktaten dem komme att tillfoga. Våra kära bröder veta nemi. rätt väl att taga vara på sitt eget bästa, men vi kunde gerna göra sammaledes, och besinna, att de fördelar, sjöfartstraktaten, medelst tonnage-afgiftens nedsättning, tillskynda Norrmännen, hvilka idka mycken skeppsfart, komme oss i vida mindre grad till godo, enär vi i detta afseende stå så långt efter dem. Icke heller kan jag fatta sanningen och grunden (sorn skulle, derest den existerade, väga mycket) af det utaf Utsk:t andragna konsiderationsskäl, Den 7 Februari f. m. 337 siderationsskäl, att R. St:rs värdighet fordrade traktatens godkännande.
Då något missbruk af den hittills för bref, som afsändas med ångfartyg och diligenser, medgifna frankerings-frihet icke egt rum eller tillskyndat Post-verket förlust, torde giltigt skäl icke vara för handen till den af Kongl. Maj:t föreslagna, porto-afgiften öfverstigande, lösen, sorn bref-emottagaren skulle förpligtas utgifva; hvaremot det synts nödigt föreskrifva, att äfven sådane bref, som, oaktadt förbudet, nedläggas ofrankerade i de bref-lådor, hvilka å vissa ställen vid post-vägarne anbringas, skola af brefemottagaren lösas med i allmänhet stadgadt porto. Under förutsättning att afgiften för lösbref och lokal-bref kommer att under hittills stadgade vilkor utgå, saknas visserligen närmare ledning för bedömande af den sportel-ersättning till Post-tjenstemännen, som medelporto-systemets införande kan göra behöflig; men då, enligt min tanke, Stats-verket, åtminstone till en början, icke bör påräkna någon andel af Post-medlen, torde det derpå uppkommande öfverskott böra ställas till Kongl. Maj:ts disposition i och för Post-anstalternas förbättring och tilldelandet af billiga sportel-ersättningar, hvarigenom jag ock hoppas, att, såsom jag här ofvan nämnt, utväg kan beredas att befria jorden från den börda och Post-anstalternas tidsenliga organisation från det hinder, som Post-hemmanens skjutsnings-skyldighet nu innebär. Bevillnhigs-Utskoltels Betänkande, N:o ii. 7
Men äfven om berörde tvetydighet i uttrycket icke förefunnes, utan förslaget tolkades på det sätt Rikets Ständer åsyftat, så synes dock den tid, som, med afseende ej mindre å särskilta författningars omfång, än äfven å andra omständigheter, kan antagas förflyta från den dag en författning blifvit beslutad, intilldess beslutet kan hinna expedieras och författningen offentliggöras, i särskilta fall så vexlande, att det icke torde vara lämpligt att lägga förstberörde tidpunkt till grund för en allmän regel i fråga om tiden för en författnings trädande i kraft. Kongl. Maj:t har derföre, efter inhemtande af Stats-Rådets och Högsta Domstolens yttrande, hvarken kunnat gilla den af Rikets Ständer för deras del beslutade författning i ämnet, eller funnit någon åtgärd i anledning af hvad Rikets Ständers skrifvelse i öfrigt innehåller böra, vid berörde förhållande, nu vidtagas. Med anmärkning att det lagstadgande, hvarigenom oäkta barn beröfvades all arfsrätt och således 1 visst afseende blifvit ställda utom lagen, icke nu mera uppbures af folkets allmänna mening, hafva Rikets Ständer i underdånig skrifvelse den 6 December 1863 anmält, det Rikets Ständer för sin del beslutat en författning angående oäkta barns arfsrätt, af följande innehåll: »Med ändring af hvad i 8 kap. 7 § Ärfda Balken finnes stadgadt derom, att barn, som äro aflade i lönskaläge utan äktenskapslofven, eller i hordom, eller i förbudna leder, ej må taga annat arf än efter egna barn och bröstarfvingar, förordnas, att oäkta barn jemväl må taga arf efter sin moder lika med äkta barn.» Vid pröfning af detta förslag har Kongl. Maj:t tagit i öfvervägande, hurusom arfsrätten, hvilken icke kan hänföras till de medfödda rättigheter, som äro grundade i sjelfva den menskliga naturen, hittills i den Svenska lagstiftningen hufvudsakligen ingått såsom en familjerätt, ehuru den visserligen i väsendtlig mån begränsats och gjorts vilkorlig genom testainentsrätten.
Utvexlingen af denna myntsort har skett till ett pris af 58 R:dr 40 öre per skålp. viktualievigt eller 40 öre per skålp. öfver invexlingspriset. § 15. Under tiden från den 8 September 1860 till och med den 14 Försäljning aj September innevarande år, är silfver i omyntad form af Banken'f0™F försåldt till belopp i Riksmynt af 285,950 R:dr 12 öre. 16 lnoeh utvexling sprint a dukater. Uppköp och försäljning aj vexlar. Sorn denna försäljning skett till det i 101 § 2 mom. af BankoReglementet medgifna högsta pris af 37 R:dr R:mt per mark fin silfver, kölnisk vigt, har härigenom för Banken uppstått en vinst af 4,985 R:dr 82 öre, som motsvarar skillnaden i värdet mellan Hamb. Banko oeh Svenskt Silfver Specie, hvarförutan myntskatten | proc. å det sålunda försålda omyntade silfret för Banken besparats. §16. Efter uppgjorda beräkningar öfver dukatvärdet och med ledning af priset å guld i Hamburg beslöto Fullmäktige den 14 sistlidne Mars att höja Bankens invexlingspris å dukater från 8 R:dr 20 öre, hvarvid detsamma en längre tiel bibehållits, till 8 R:dr 25 öre; och då under närmaste tiden derefter noteringarne icke allenast i Hamburg å myntadt guld, utan äfven i London å guld i plants syntes angifva stegring i guldpriset, och guld härstädes fortfor att röna efterfrågan, förhöjdes invexlingspriset ytterligare den 18 påföljde April till 8 R:dr 30 öre pr dukat.
Men han är icke världshändelsernas enväldige länkare. Och ehuru han är den kunnigaste bland gudar, dröjde det länge, innan hans tanke trängde ned i tingens upphof och tingens slutmål. Det var fördenskull han så länge var den djupe grubblaren. Ödet har delat världsmakten med honom och förbehållit den större andelen åt sig själf. Denna okända makt har sina ombud i de tre höga ödesdiserna, Urd och hennes systrar. Det är de, icke Oden, som kåra till lif och gifva lagar och bestämma lefnadshändelserna och lifslängden för dem, som de till lif kårat. Dock äro åt Oden förbehållna stora företrädesrättigheter, förutan hvilka han icke skulle vara den herrskare han är. Han, men icke nornorna, har att bestämma öfver fältslagens utgång, att gifva seger och utse dem, som skola falla i striden. Ty utan denna rätt kunde han icke vara staternas och folkens herre, sedan stridsåldern kom i världen. Och han är öfverdomaren i den domstol, som dagligen sitter vid Urds källa och dömer de döda, allt efter deras sinnelag och gärningar, till salighet eller osalighet. Svaghetssynder dömer han mildt. Han är böjd att ursäkta mans och kvinnas felsteg, när icke äktenskapstrohetens band slitas, och ehuru han varnar mot öfverflödigt drickande, är han öfverseende mot dem, som skåda flitigt i dryckeshornet, när intet annat faller dem till last. Men illvillige lögnare, förrädare, nidingar, äktenskapsbrytare, helgedomsskändare fördömer han till rättvisa straff. Han älskar mildhet och hatar grymhet, och under sina vandringar bland människor har han pröfvat dem och utdelat redan i detta lifvet åt den hårdhjärtade näpst och åt den barmhärtige belöning. Goda sedeläror har han gifvit människornas barn. »Hel de gifvande!» har han ropat till dem, utanför hvilkas dörrar vandraren står hungrig och förfrusen. Själf en visdomssökare, som genomletat världarna och gästat fiendtliga jätteväsen, för att finna sanningar, uppmanar han enhvar att odla sitt vett. Det gläder honom, när de dödlige stifta vänskap och troget bevara den.