Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fängelserna blifva väl dessutom mera fyllda när fängelse är hufvudstraffet, och om brottslingar, oaktadt ensamheten, återkomma ända lill 9 gånger, såsom i Philadelphia? Emot exemplen på den svagsinthet eller fånighet, som ensamhetsfängelse medlörer, har man äfven åberopat exempel på motsatsen. På hvilkadera skall man nu tro? Vore det under sådana omständigheter icke skäl att genom egna försök i smått utröna, hvilken erfarenheten som är tillförlitlig? Det vill man icke eller; — men väl tro blott på ett slags uppgifter och genast rätta hela strafflagen derefter. Sålunda har Hr Cederschjöld talat för ändringen, ehuru han sjelf uppgifvit exempel på en Svensk fånge, som suttit utan sysselsättning i 9 år, utan att hafva bekant. Visar denna erfarenhet alt straffet haft åsyftad verkan? Tvertom, i fall fången var brottslig, hvilket talaren tycktes förutsätta. Hr Lagergren har i sin reservation yttrat ungefär detsamma. Han säger: ”Alla bekännelsefångar äro i det närmaste lÖrvunne om mord och dråp, de hållas i sträng enslighet, öfverlemnade ät deras med blodskulder belastade samveten, och de blifva flitigt förmanade till ånger och bekännelse. Icke destomindre skall den förbättring, ensligheten och sjelfbetraktelsen borde medföra, sällan visa sig.” Om så är, hvilken säker förhoppning har man då alt göra sig, om verkningarne af det straff, hvars införande med sä stora uppoffringar man nu föreslår? Hr Cederschjöld har sagt, att straff icke afskräcker ifrån brott. Hr Ekströmer har nyss upprepat detsamma. Om så förhåller sig, hvarföre göra vi oss allt detta besvär med en strafflag? Hvarföre öfverlemna vi oss icke, med lif och egendom, på nåd och onåd ål brottslingars godtycke? Nej, säger Hr Cederschjöld, det är icke för vår skull, utan för brottslingarnes egen förbättring, som de skola straffas. Om så vore, borde ju dödsstraffet afskaffas, ty den döde kan icke förbättras. Vill man afskaffa dödsstraff, så förklarar man ju med detsamma, att den högsta makten i samhället icke äger att för den allmänna säkerhetens skull låta någon undersåtes blod flyta?
I den händelse StatsUtsk. skulle finna för godt, att hos Ständerna föreslå understöd af allmänna medel till reparation af kungsgrafvarna i Wreta kloster, skulle jag för min del önska, att en sådan välvilja äfven iakttoges i afseende på kungsgrafvarna i Warnhems kloster. Der finnas lika många konungar begrafne, hvarföre grafvarna derstädes torde förtjena lika omvårdnad. Frih. Boye, Fredr.: Skälet hvarföre jag föreslagit anslag endast till reparation af Wreta klosters kungsgrafvar var det, att de äro mycket förfallna och hela sommaren besökes af utländningar och andra resande. Ingen vecka, och, snart sagdt, ingen dag går förbi, utan att de beses af utländningar, hvilka då få ett ganska ofördelaktigt begrepp om Sverige och dess innevånares håg att vårda och skydda Den ii INI ars f m. dylika minnen, ehuru kostnaden dervid vore obetydlig. Mvad Warnhems kloster angår, så har jag sjelf bott i den församling, hvartill det hörer, likväl för 20 år sedan. Dervar. grafvar voro då ganska val underhållna och aflidne Biskopen Wejdeman, som hodde der, egnade mycken omsorg deråt, hvarföre der också var högst städadt, hvilket deremot icke är händelsen vid Wreta kloster. Hr Ribbing, Arvid: Såvida kungsgrafvarna i Warnhems kloster äro så viii underhållna, ar i denna del intet att erinra emot Frih. Boyes anförande; men jag fäster mig egentligen dervid, att han isynnerhet i och för utländningarnes räkning framställt behofvet af reparation å kungsgrafvarna i Wreta kloster. Min tanke är, att Svenska konungagrafvar böra repareras och underhållas hufvudsakligen för Svenskarnes räkning. Remitterades till StatsUtskottet. Vid förnyad föredragning af Hr Nordenskölds, Otto Gustaf, den 4 dennes e. m. på bordet lagda motion, om de vid vacancer inom sjöstaten under vaeanceoch liggetiden besparda löners anslående åt Amiralitets-krigsmanscassan, blef samma motion remitterad till StatsUtskottet.
Hon suckade djupt och tungt efter denna hårda men rättvisa granskning; det kunde ej hjelpas — Maria Ström måste erkänna, att ungdomen flytt. Det var ej nog, att hjertat slog lika varmt som för tio år sedan. Ytan var vissnad, och dä är en qvinnas kraftigaste vapen försvagadt. Hon måste fatta ett beslut i afton. Hon öppnade byrålådan och framtog ett bref. Hon hade velat kyssa hvarje liten tvär bokstaf, smeka de sträfva, pligtstränga orden och locka fram en enda ton af vekhet och värme från de kalla, tvungna raderna. Der stod: » Goda Maria! Säkert har du mer än en gång undrat öfver min tystnad och trott, att » Nu, barn lilla, ska ' vi ha ' vår lilla kaffetår. » Hon satte sig belåtet i den knarrande soffan. Maria tog plats bredvid henne och såg motvilligt på det tarfliga bordet. » Ett beqvämt hem » — orden dansade förbi hennes ögon — • » ett beqvämt hem ». Ack, om moster ej frågat så mycket i.afton. Maria behöfde tänka, och det pinade henne att besvara dessa triviala frågor, då hela hennes själ var i uppror. » Har du sett några bekanta i dag? » » Nej! » Maria rörde häftigt i kaffekoppen. » Det är väl smutsigt ute? » » Äh j a; » skeden gjorde en så häftig rörelse, att det kom kaffe på den prydliga servetten. » Ät, kära barn, du är nog hungrig. » » Nej, men jag är trött och skall be att få vara i fred. » Moster såg förundrad upp. » Behöfver vi ved? V i ha hela vedbo ' n full, gu ' ske lof. » Maria reste sig häftigt och skrek i full förbittring: » Jag skall be, att få vara i fred! » Så började hon åter gå af och an på golfvet. Moster dukade af bordet under tystnad och tittade då och då i smyg på Maria med eh liten ödmjukt ogillande blick. Så slätade hon ut servetten, skrufvade upp lampan litet bättre, tog fram sin strumpa och stickade lugnt maska efter maska. Maria stod och undrade, hvad hon skulle kunna lugna tankarne med. Läsa kunde hon ej i detta ögonblick.
Går man vidare i krigsartiklarne så finner man straffbestämmelser af den mest föråldrade beskaffenhet nemi. böter, arrest, spö och gatulopp (dessa numera till prygel förvandlade), halshuggning, mista högra hand och steglas, mista äran och hans gods tillfälle Kronan (barn och anförvandter skola sålbdes vara underkastade äfven denna förlust), arkebysering, hvar tionde man hängas efter lott, dräpes saklöst och hans namn å skampåle spikas, bära spanska violen, och slutligen kyrkopligt, hvilken i den civila lagen blifvit borttagen. Jag har upräknat dessa straff för att visa att de flesta af dem icke kunna anses stå i öfverensstämmelse med nutidens förmildrade åsigter i detta fall och jag har äfven i motionen påpekat desamma på det man vid en möjligen framdeles skeende revision af krigslagarne måtte komma till en med tidehvarfvets anda och tänkesätt mera förenlig lagstiftning. Vidare heter det i 27 och 28 §§ 2 kap. »att hvarje officer och underofficer bör i tjensten vara trodd på sina ord. 22 § lyder »nu förklaras någon skyldig till extrajudiciel bestraffning, då bör han sådan genast undergå »och 26 §. »Begär en sådan extrajudicialiter afslraffad, målets pröfning af Domaren, må sådant honom icke vägras». Till att börja med så är det visserligen nödvändigt under vissa omständigheter, att förman är trodd på sina ord, men krigsartiklarne sträcker denna rättighet väl långt — ja ända till soldatens hem d. v. s. utom tjensten. Jag har sett de beklagligaste följder deraf upstå att krigsartiklarne icke updraga någon bestämd gränslinie för hvarest denna rättighet skall uphöra. Detta vore således en sak af vigt för en blifvande lagstiftning att betänka. Enl. den nyss upläste § skall en soldat, som är dömd till prygel på grund af förmans rätt att blifva trodd på sina ord. denna extrajudiciela bestraffning genast undergå, men först sedan han undergått detsamma, medgifver krigslagarne honom rätt att tå målet pröfvadt af domare.
N:o 24. jernvägsanläggningen, hvilka i de till Kongl. Maj:t ingifna handlingar i ämnet äro anförda, eller uppläsa den vid denna vördsamma framställning fogade approximativa kalkyl öfver banans förmåga att bära de med densamma förknippade utgifter. En omständighet har jag likväl trott vara af den synnerliga vigt, att den här särskildt bör framhållas, nemligen banans betydelse såsom en länk i jernvägsförbindelsen emellan landets hufvudfästning Carlsborg och vestra stambanan samt Wenern. I händelse nemligen Carlsborg, såsom jag vågar antaga, inom en icke aflägsen framtid måste genom jernväg sättas i omedelbar beröring med vestra stambanan, lärer det svårligen kunna vara Staten likgiltigt, om sådant sker vid en punkt, som förut genom jernväg, hvilken hufvudsakligen af enskild företagsamhet bekostats, direkt kommunicerar med landets största insjö, helst denna punkt, af dem, sorn i sådant afseende kunna komma i fråga, torde vara den i förhållande till fästningen närmast belägna. Åberopande i öfrigt, såsom jag ofvan antydt, hvad de från Kongl. Maj:t till Rikets Ständer troligen snart inkommande handlingarne i ärendet innehålla, vågar jag, då det af den ofvannämnda kalkylen visar sig, att, jemte underhåll af banan med hvad dertill hörer, trafiken bör lemna öfverskott till ränta och amortering af erforderligt penuingelån, samt då det väl får antagas vara med Statens fördel förbundet att genom nya affluenter till stambanorna öka rörelsen å desamma, härmed vördsamt föreslå, det behagade Rikets Ständer, till understödjande och befrämjande af en jern - vägsanläggning med enahanda spårvidd som Statens banor från Mariestad till Moholm, om möjligt på enahanda vilkor, som i likartade fall vid näst förutgångna riksdag bestämdes, åt det bolag, som åtagit sig företagets utförande i enlighet med bifogade, af Kapitenen vid Vägoch Vattenbyggnadskorpsen G.
Hvad föröfrigt beträffar de serskilda föreskrifterna, som i Friluns förslag innehållas ang:de Taxerings-Komiléerna m. m., så förefalla de mig dels ganska fruktlösa, dels stridande mot nu gällande beskattningsgrunder. Huru skulle t. ex. en näringsidkare kunna bedrifva sin näring, då han icke visste huru stor skatt, som blefve bränvinet ålagd, enär Taxerings-Komitéen skulle sammanträda långt efter sedan det bränningen vore fullbordad. Att åt en dylik Komité öfverlemna en så vidsträckt makt, som här är i fråga, har jag för min del aldrig hört omtalas; denna Komité skulle ju kunna höja skatterna till obegränsadt belopp, då den egde makt att bestämma sjelfva afverkningsbeloppet. Jag måste således för min del afstyrka bifall lill så väl detta förslag, som till Utsk:s Betänk, i sin helhet. Hr Carleson, Edv. Henr.: Under de bearbetningar, som mot bränvinsbränningen egt rum sä väl före som under innevande år, har jag hört många drifva den satsen, att bränvinsbrännarne i allmänhet icke förstå sitt eget bästa, eller att de mot bättre vetande drifva en usel och förderflig handtering och således äro antingen okloka eller dåliga menniskor och medborgare. För min del har jag icke kunnat, genom min bekantskap med bränvins-tillverkare, finna annat, än att de äro fullkomligt lika Den 1 Maj. 17 lika kloka och lika goda medborgare som deras motståndare. Jag anser för öfrigt att rättvisa bör göras alla, och har derför icke heller velat deltaga i de förföljelser mot nyssnämnde personer, som jag tyckt mig finna många hafva åsyftat. Den åtgärd Serskilda Utsk. här föreslagit synes mig sätta tronan på alla de andra, utan att dock ega den moraliska färg, som möjligtvis kan tilläggas de öfriga. Jag delar alldeles icke den farhåga man här yppat, att nemi. genom bränvinsbränningens tillåtande under Nov. och Dec. månader den s. k. bränvinsfloden skulle i någon serdeles betydlig mån ökas.
Jag begär blott att få lägga något till den bevisning de framställt. Begge instämma i erinran om den vigligaste, den angelägnaste grundsatsen för så väl Statens financiella stallning som för den enskilda nalional-väimågan. De hafva rätt deruti, att för Statens financiella ställning, äfvensom för national-välmågan, gifves icke mer än en säker garanti, icke mer än en säker utväg, nemi. den af näringarnes förmåga till produetion. Denna förmåga beror oviilkorligen af förlagstillgångarna. Förlagstillgångarna åter bero i Sverige af de beslut, som vidtagas rörtde banken^ rörelse. Dessa beslut kunna förvandla banken till en välgörande institution lör nationen och kunna förvandla den lill en kraft, till en stat i staten, menligt återhållande för den allmänna rörelsen. Icke så obetydligt i dessa förhållanden inverkar det beslut, som R. o. Ad. nu går alt fatta. Inskränkande mig till det bestämmande af frågan, som en värd ledamot Hr Stuart framställt, nemi. att 1111 endast galler att afgöra om banken skall innehålla en del af sin vinst, eller om hela bancovinsten skall utgå till näringarnes förkofran eller användas till Statens bästa; qvarhållande mig vid denna fråga, kan jag icke finna annat, än att de framställningar deremot, som blifvit gjorda af Frih. Sprengtporten och af Hr Stuart, äro af Hr Nordenanckar mera än tillräckligen vederlagde. Jag vågar äfven erinra om en tillgång, som jag ännu icke hört vara använd efter realisationens antagande. I bancoreglementet stadgas att i den mån 13anco-styrelsen ansåge silfverköp vara nödiga , ägde den att dertill använda den vinst, som årligen ingick. Nå väl! låtom oss calculera de millioner, den vinst, som redan är samlad, och den vinst, som ännu skall samlas; och då tror jag, att likasåväl som man, vid bestämmandet af bankens säkerhetsfond, beräknade en vinst, som kunde vara att inhemta, likasåväl kan man beräkna den nu. Jag ser icke hvarföre ej denna vinst, denna fond till inköp af erforderligt silfver, skall vara lika tillräcklig som hittills.
Efter föredragning af Frih. von Schwerins d. 16 d:s bordlagda motion, att köpmäns bokförda fordringar, äfvensom handtverksräkningar, at äldre dato än en månad, ej skulle kunna lagligen indrifvas. blef denna motion kommunicerad MedSt:n och remitterad till Lag Utsk:t. Föredrogs Hr Montgomerys, Carl Hampus, d. 16 d:s bordlagda motion, rörande bränvinsbrännings bedrifvande endast vid större brännerier. Hr Montgomery, Gustaf: Jag instämmer i vissa delar fullkomligt i denna motion; men om det af motionären väckta förslaget angående småpanriors uphörande icke skulle kunna bifallas, anhåller jag att vederbörligt Utsk. måtte taga i öfvervägande, huruvida icke det bränvin, som brännes i båda slagen af redskap, må lika beskattas, ty samma produkt borde väl bära lika skatt, antingen den tillverkas i stort eller smått, så mycket heldre som denna moraliskt och ekonomiskt skadliga, att ej säga nationens must och märg utsugande, produkt lika betalas, antingen tillverkningen skett i stora eller små pannor. Denna åtgärd torde också vara den säkraste för att få tillverkandet med småpannor afskaffadt, enär den kommer att grunda sig på tillverkarnes egen öfvertygelse, att näringen icke bär sig. Hr Stålhammar, Hjalmar: Vid Hr C. H. Montgo merys d. 16 d:s inlemnade och då bordlagda motion, har jag ansett icke olämpligt att dels göra några anmärkningar, dels yrka förändringar. Motionens hufvudafdelningar vill jag i korthet uptaga till besvarande och undersökning, och delar dervid hans anföranden, såsom jag upfattat dem, i yrkandet: l:o Att få den s. k. husbehofsbränningen helt och hållet up häfd; 2:o Att all bränvinsbränning uteslutande måtte tillåtas endast större brännerier, der tillverkningen fabriksmessigt bedrifves och der den, såsom under sednare tider varit brukligt, ställes under tillsyn af ständiga kontrollörer. Som sagdt är, hvad jag härom har att yttra, skall blifva så kort som möjligt, och jag skall söka till att ej länge taga upmärksamheten i anspråk.
Mörner personligen, som det kära minne lian hos Länets innevånare efterlemna!, att här bifoga den upplysning, alt det oriktiga i framställningarne om tillståndet i Länet faller den af hans biträdande embetsman till last, sorn, enligt hvad balance-utredningen visar, dels 31 vallat, dels lmlpit alt sarinna balancer dölja, äfvensom att uttala min öfvertygelse, det jag anser anledningen hvarföre Herr Friherre Mörner med sin underskrift försett dessa framställningar, höra sökas i det af Herr Friherrens sjuklighet för honom vallade hinder, att personligen göra sig underrättad om ett förhållande, i afseende hvarå Herr Friherren i allt fall sannolikt icke trott sig äga skäl misstänka sitt lagligen ansvariga biträdes föredragning. 6) lioskapsshotsel. Denna näring idkas visserligen, hvad hornboskap beträffar, med den utsträckning, att i alia socknar af Länet innebyggarne förses med deras behof af ladugårdens alster och i många, särdeles i fjällsocknarne ett ej obetydligt öfverskott uppstår, som dels försäljes till släderne i Länet eller utbytes å marknaderne emot strömming af slädernes fiskare, dels uppköpes af spekulanterne inom orterne för alt sedermera af dem fory Urås. i hufvudstaden, men är tyvärr icke på långt när så vårdad och utvidgad, som landtmannen kunde och borde, genom ett rätt användande af de tillgångar naturen anvisat och med begagnande af de lärdomar erfarenheten lemnat. Utan att låta afskräcka sig deraf, att sädesskördarne ofta nog af frost skadas, vänder han all sin omtanka på åkerjordens ökande, icke betänkande att vilkoret för dennas förbättrande och underhållande i fruktbart skick beror på en väl vårdad ladugård och derifrån hämtade tillgångar på gödsel, och att han genom beredande af en större ladugårds afkastning kan göra sig oberoende af de förluster, sorn vållas af möjligen feislagne skördar.
Dessa sednare skulle under sådana omständigheter ej komma att erlägga skatt annorlunda än efter bevillning. Man anför dervid, att de åtgärder, som af landstingen vidtagas, ej så mycket komma städerna sorn landsbygden till godo. Jag tror ej så vara händelsen. Se vi t, ex. på sjukvården, sorn utgör ett af hufvudföremålen för landstingens verksamhet, så hemställer jag till en hvar, huruvida icke städernas innevånare lika väl äro i behof af sjukvård som landsbygdens; och erfarenheten har visat, att de förra i 612 Den 9 .Tuui. vida högre proportion befolka sjukvårdsanstalterna än de sednare. Enahanda är äfven förhållandet i de län, der medel uttaxeras för anläggande af jernvägar. Månne det väl är landtbefolkningen, som företrädesvis befar dessa jernvägar? Jag tror det, ej; men det oaktadt villman, att jordbruket skall beskatta dubbelt emot andra beskattningsföremål. Helt annorlunda skulle förhållandet gestalta sig, om här vore fråga om kommunalbeskattningen. Det är nemi. obestridligt, att en inom kommunen boende landthandlare eller fabriksegare måste anses vida mera rörlig än en jordegare, hvarföre det äfven är billigt, att denne, hvilken i längden bär mera nytta af de uttaxerade medlen, äfven lemnar ett större bidrag än de förstnämnde. Jag måste uttrycka min förvåning deröfver, att 16 landsting kunnat uttala sig till förmån för ifråga v: de förslag; och jag kan ej förklara det på annat sätt, än att dessa landsting ej rätt förstått hvarom frågan egentligen är. Annu flere skäl skulle kunna anföras, men jag tror, att de nu påpekade tillräckligt ådagalägga det mindre välbetänkta uti den föreslagna förändringen; och får jag således anhålla, att B. o. Ad., med bifall till Bonde-St:ts inbjudning i denna del, ville afslå Utslcts hemställan uti den nu föredragna punkten. Hr von Koch, Nils Samuel: Den nu föredragna punkten behandlar endast frågan, huruvida jordbruksfastighet skall af landstingsskatt drabbas dubbelt så hårdt som annan fastighet, frälseränta och hvarje annat beskattningsföremål. 1 likhet med den siste talaren anser jag, att så ej bör ega rum, åtminstone ej på det af Utsk:t föreslagna sätt.
Stockholms län största fartygsantalet och lästetalet, hvarefter i ordningen efter lästetal synas närmast följa Göteborgs och Bohus, Elfsborgs, Wermlands, Malmöhus, Gotlands, Westmanlands och Ostergötlands län. Handelskrisen år 1857 verkade så mycket kännbarare på sjöfarten, ju mer denna under närmast förutgångne åren haft att glädja sig åt en särdeles liflighet och lönande verksamhet både å närbelägna och aflägsnare farvatten. Då fraktförtjenst upphörde och fartygen ej heller till större antal kunde med fördel försäljas, afstannade jemväl skeppsbyggnaderne å varfven. Emellertid inträdde redan under femårsperiodens 2 Tali. Litt. i. Strandningshändelser och sjöskador vid rikets kuster. Strandade fartyg. Svenska. Utländ ska. Summa. Bergade af egna besättningar. Svenska. Utländ ska. Bergade med hjelp från kusten. Svenska. Utländ ska. Totalt förolyckade. Svenska. Utländ ska. Län. Hust, der sjöskadan timat. Månad. Oaktadt formuläret till tab. N:o 9 B) rörande antalet af dem, som hafva handel till lefnadsyrke, står i fullkomlig öfverensstämmelse med de föreskrifter, som gälla för årliga uppgifter till Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Kommerse-Kollegium, gifvas dock flera anledningar, som kunna vålla afvikelser från bemälde Kollegii underdåniga berättelser. Utom den vanliga olikheten i uppfattning af rubrikerna torde i detta hänseende särskildt böra nämnas det förhållande, att personer, som nedlagt rörelsen, än medräknas, än åter icke. Tabellens summor utvisa emellertid för samtliga rikets städer en personal, egnande sig åt handelsyrket, af 12,668, för landsbygden deremot af blott 3,249. Till denna senare summa torde dock rättast böra läggas 430 gårdfarihandlande, hvarjemte icke får förbises, att i vissa län eller länsdelar allmogen såsom binäring drifver en högst betydlig handel med åtskilliga varor.
Lök, Den 18 Augusti. 2925 hwarefter swartstämpeln i Charle, Sigillate-Contoiret pasättes, med skyldighet för Wederbörande atk hwar a sitt ställe härdfwer hälla noggranna anteckningar. Sedan den tid, som för tillwerkningen af sädant nntt Charle-Sigillale,Papper erfordras, närmare blifwit bestämd, hafwa Riksens Ständer uti underdänig skrifwelse af Len 24 i denna monad förklarat, att bruket i Orterna af Beläggnings.-Chartorna kommer all taga sin början den r Iulii I8n, menas Le Papperssorter som till skrifning äro ämnade tvid samma ärS stut, samt i Slockholm sa snart hwardera staget kan blifwa färdigt och till öfwer-Stäthällare - Zmbetet aflemnadt, hwarjemte NiksenS Ständer bestutit, att till förekommande af mitzbruk, ingen Handling efter Julis mänads början nästkommande ar mä beläggas med och efter berörde äre stur ingen skriiwas pä annat Stämpladt Papper än det nya, samt att det gamla Charrerade Papperet inom Julii mänads början ar 181? bör wara aflefwercradt och efter samma lid wid skeende redogörelse ej tagas i afräkning. Till följe af hwad NiksenS Ständer härutinnan besturit och hss Osi i underdänigbet anmält, kommer alltsä denna förnyade Charle, Sigillale-Förordning att till allmän werkställighet och efterlefnad ifrän och med den i Iulii iakttagas. Det alle, som weder bör, hafwe sig hörsammeligen akt efterrätt^. Tik Yttermera witzö hafwe Wi detta med Egen Hand nnderffrifwil och med Wart Kongl. Sigill bekräfta lälik. Orebro Slott den 27 September i8r«. c ^ k (l.. s.) För - -9-6 Den ,8 Augusti. Förteckning ä Beloppet af Chane, Sigild lare Afgjfren för pastorernes Fullmagter i Scö-erne i förhällande till deras Löne - Inkomster. LS Stockholm'
Härtill kommer Öfveroch Under-befälets löningsbelopp, af General Björnstjerna, pag. 4°> calculeradt till 871,893. eller sammanlagd kostnad för indelta Landtarmeen 2,32 1,433. som, jemte ofvan upptagne 2,015,790. gifver för Försvarsverket till lands ett belopp af R:dr B:co 4>337,223. Hvad Fjerde Hufvud-Titeln beträffar, understiger i83i års anslag, af en tillfällighet, den i Riksstaten uppförde summa, hvarföre jag i calculen hellre upplager denna senare såsom störst. Den utföres här med B:co R:dr 1,212,517. Härtill skall läggas kostnaden för 6,586 Stadsoch Landtbåtsmän, likasom vid Infanteriet, beräknad till 42 födr 21 sk. per numer 279,493. eller för Försvarsverket till sjös B:co R:dr 1,492,010- Efter nu framställde beräkning, uppgå kostnaderne för Sveriges landtoch sjöförsvar till en sammanlagd summa af 5,829,233 R:dr B"co. Herr af Forsells Statistik, grundad, hvad indelta Armeen beträffar, på Landshöfdingarnes Fem-års Berättelser, upptager denna kostnad till 6,93i,6o3. Må nu härmed vara huru som helst, synes dock, att Sveriges Försvarsverk vida understiger 7,000,000 R:dr då Frankrikes kostar “ Englands “ Spaniens “ Preussens (Landtvärnet oberäknadt “ Belgiens (i krigstid beräknad till 36,5oo,ooo) Bihang till R. St.