Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Saltade och rå, samt godkändes voteringspropositionen, N:o 59; 30:o, fann Ridderskapet och Adeln för godt att låta bero vid Utskottets yttranden, angående Arliklarne: Hängslen samt Jern, gjutet-, tacko eli barlast-; Bomber och Kulor etc.; Hällar öfver \\ tums etc.; af IL tums etc.; allt annat gjutet arbete, ej specificeradt; hvarjemte, med vidblifvande af förut fattadt beslut, rörande införselstullen å sistnämnde slag af gjutet jern, Ridderskapet och Adeln godkände voterings-propositionen, N:o 60; 31:o, vidblef Ridderskapet och Adeln sitt förut fattade beslut, an gående Jern, smidt, eller valsadt, spik, samt allt annat nianufarturoch Han dl ver kss mide■, ej specificeradt, och godkändes voterings-propositionerne, IS ris 61 och 62; 32:o instämde Ridderskapet och Adeln i de öfriga Riks-Ståndens 760 V, ■ot.-Utdrag, den 2 April 1845. beslut om tullfri utförsel af Artiklarne Kalk, släckt och Kalksten, till följd hvaraf voterings-propositionerne, N:ris 63 och 64, ansågos förfalla; 33:o, vidblef Ridderskapet och Adeln sitt förut fattade beslut, angående Artikeln Kemiskt teckniska prmparaler, ej specificerade, samt god kändes voterings-propositionen, N;o 65; 34:o, instämde Ridderskapet och Adeln i de öfriga Riks-Ståndens beslut, angående tullfri utförsel af Artiklarne: Kimrök, Kli, af andra ämnen än spanmål, samt Knapergall och Ekollon, malen eller omalen, till följd hvaraf voterings-propositionerne, N:ris 66, 67 och 68 ansågos förfalla; 35:o, vidblef Ridderskapet och Adeln sitt förut fattade beslut, rö rande den under Artikeln: Knif var förekommande rubriken:
IVIkts Xäö. skrifvelse, utan ärv tvärtom körvissaöe, öet livar oeb en, som granskar ämnet, mäste buna, att Utskotten, ej minöre i sjelfva saken, än i sättet för öensammas tillvägabringanöe, sökt meö sk^löig noggranbet efterkomma öe uppmaningar oeb önskningar, som innebällas i beröröe Xäö. skrifvelse - 162 8tatsock Lanco-D tsko t tens Lliuru Utskotten reclan vicl ämnets sörsta kanclläggning icke kunnat unclgä sinna, att cletsillesrägorne i clenna sak voro ak ganska stor vigt, trcxlcle likväl Iltskotken, utgaencle frän clen synpunkt, att, viö cletta tillfälle, asseencle minclrs kuncle fa göras a Länkens näivaisnöe förliallancle, än a fö, Iiällanclet man ocl» man emellan, sig välja ilen rätta orclningen för ämnets kekanclling, clä Utskotten, mec! L. 8t:r Icmnaclt tillfälle, att, af anclre kilogacle Iltlätanclen, inkemta Utskottens tankar om verkställigkets-atgärclerne, serskildt, uti Letänkanöet IV:o i, till pröfning upptagit fragan, kuruvicla clet allmännas val ock näringarnes kekol päkallacle en loränciring i nuvarande muntsö, källanclen, eller en öfvergång fran osäkerket till orclning ocli »taclga ! Likets m^ntväsencle; om nöclväncligkete» al kvjlken öfvergång Utskotten förmoöat allmänna opinionen vara i kögre grall staclgacl, än om sättet till företagets utlorancle, kvilkct clock allticl skulle klifva lättare att snina skilån malet en gang var gifvet.
Den ena är en theofetisk grundsats, som ingen commerciel stat antagit; men som de stora commerciella och industriella staterna gerna önska, att undra stater vilja antaga, för att vinna så myckel säkrare afsättning med sina egna tillverkningar. Den ena är theoriens, den andra praktikens åsigt. Jag betviflar, att vi vid aila tillfällen kunna undvika att vidröra dem. För min del skall jag dock bjuda till att inskränka mig så mycket som möjligt, utan alt likväl afsäga mig rättigheten alt yttra mig om principer. Jag delar Hr von Hartmansdorff!: åsigt oell önskar lifligt, att R, o. Ad. ville behjerta den hufvudsakliga grundsatsen, att stadga i näringsförfaitningar är en så vigtig omständighet, att den icke utan skada för fäderneslandets stora och allmänna intressen kan förbises. Månne det icke är skäl att en gång försöka att låta en riksdag gå förbi, utan alt, såsom hittills vid hvarje riksdag varit händelsen, vända upp och ned på hela tull-lagstiftningen. Jag skulle önska, att man ville qvarblifva vid i835 års lagstiftning, desto hellre som nya lagstiftningen icke kan komma till verkställighet utan alt lemna en mellantid, under hvilken den gamla lagstiftningen skulle gälla, och då, efter man hade den nya lagstiftningen i perspectiv, en mängd artiklar skulle införas, hvarigenom inrikes tillverkningen, som är i behof af skydd, skulle komma att lida, äfvensom handelsbalancen att ojemnt tryckas. Jag anser rättast vara att punktvis genomgå tulltaxan. Jag ber R. o. Ad. icke upptaga detta ämne såsom en theoretisk tvistefråga, utan med afseende på landels näringar. Här är fråga om alt näringar, sorn hafva en tillverkning till värde af fem, sex eller sju millioner, skola gå under innan nästa riksdag. I hvarje lagstiftning kunna felsteg begås. Det är skadligt för landet, när sä händer; men om man tager ett oriktigt steg i civil-lagstiftning, så äger man utvägen att taga steget tillbaka en annan gång.
Så länge anslaget deremot qvarstår under dess nuv:de form, har Regeringen R Stms bemyndigande till dylika byggnadsföretag. IX H. 39 610 Den 21 November e. m. Gr. Lagerbjelke: Hr Printzensköld har gjort sig skyldig till ett misstag,* då han för sig bortblandat förhållandet med de olika anslagen. På förslags-anslagen upkotnna besparingar ingå till Kiksg:sKont., som deremot ersätter StatsKont. alla brister i förslagsanslagen, men någon rättighet för lliksg.-sKont. att erhålla liqvid för besparingar på andra anslag finnes ieke och har aldrig funnits. 1840 års Riksdagsbeslut innehåller, att K. M. eger inom HufvudTiteln disponera besparingarna i anslagen så länge någon skilling deraf finnes qvar icke blott för året utan år efter år. A ett reservations-anslag upkomna besparingar få likväl icke användas till annat ändamål inom eller utom HufvudTiteln, än det, för hvilket det blifvit gifvet. Det måste således vara klart, att Regeringen icke har någon vinst deraf att ett anslag göres till reservationsanslag, ty såsom jag redan visat, händerna blifva derigenom mera bundna. Man har såsom grundsats antagit, att Regeringen i allmänhet bör ega full dispositionsrätt inom hvarje HufvudTitel öfver anslagen, och derföre har denna fria dispositionsrätt endast i vissa fall blifvit inskränkt, derigenom att anslag gjorts till reservationsanslag. Gr. Mörner har likväl sagt, att om nu ifrågav:de anslag göres till ett reservations-anslag, får Regeringen mera frihet. Jag kan icke fatta, huru, i händelse R. St:r anslå medel till läroverken eller till skolhusbyggnader, någon skall kunna hafva mera skäl att göra anmärkn. deremot, att besparingarna på detta anslag blifvit dertill använda, derföre att medlen äro anslag af vanlig natur än om de varit ett reservations-anslag. Detta är fullkomligt stridande emot de åsigter R. St:r vid 1840 års
Vi har så roligt! Men litet emellan bjuder jag ändå hit Enberg och Boström på ett parti kort, för att hålla stadskällaren stången! Petter ser ryslig ut. Alldeles som ett nedfallet plommon, som håller på att skämmas på ena sidan, och borta är han nästan hvar natt. Gustaf grälar och jag talar bevekande, däremellan jag stänger in honom, men ingenting hjälper. Jag har bedt barnen bjuda honom, så ofta de kan, till sig — men dit går han inte. Senare: Borgmästaren har nyss varit här i ett ärende, som gjort både mig och Ruffen alldeles yra i hufvudet. Enskildt bref från herr landshöfdingen »Djupt sviken! Här, som han funnit så rojalistiska känslor försåtliga anfall i vår platstidning på det bestående, sitt djupa misshag — enskild varning — —» Du min Gud, Ruffen», sa jag, alldeles stel af häpnad. »Anfaller vi det bestående!» Och så rusade jag i väg till redaksjonsbyrån med brefvet i högsta hugg, glömsk af allt. Den här gången tog redaktören riktigt vänligt emot mig och lugnade mig fullkomligt, som för innerligt väl var, eljest tror jag att jag fått slag. Alltsammans berodde bara på ett missförstånd — ett misstag. Han anföll aldrig det bestående, bara det fallfärdiga, men först sedan borgmästaren lofvat att per omgående uttrycka våra allra mest undersåtliga och tropliktiga känslor gent mot Kung och fosterland och herr landshöfdingen själf, kände jag mig tillräckligt lugn för att kunna sätta mig ned och börja tänka öfver hvad som hade kunnat ge uppslag till ett så högst sårande missförstånd. Rent ut sagdt, har jag bra litet följt med tidningen, sedan vi väl fått den! Det har hela tiden händt så mycket annat, som intresserat mig mer — men de få gånger jag tittat i den, har jag alltid tyckt den varit hållen i den rätta tonen, fast jag ibland tänkt, att man kunde tro, att han menade något helt annat än han sa. Men det hade jag skyllt på tidningsspråket. Det är ju ett så högst eget språk.
Lundahl från Skaraborgs och Sven Rosenberg från Christianstads län sig förenat, i ofvanberörde syfte väckt motioner, af hvilka den förra blifvit till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterad, men den sednare öfverlemnad till LagUtskottets behandling; i anledning hvaraf, och jemlikt 43 § Riksdags-ordningen, Sammansatta Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottet dem begge handlagt. Herr Friherre Hermelin har anfört, att ehuru den sednast utfärdade förordningen om expeditionslösen på det hela taget tillfredsställt å ena sidan allmänhetens fordringar på ett ordentligt utskrifningssätt och å den andra vederbörande domares och expeditionshafvandes anspråk i afseende på en skälig expeditionslösen, syntes likväl den förhöjning, som i den sistnämnda egt rum, hafva medfört den olägenhet, att eggelsen till att uppskjuta målen från ting till ting blifvit ökad. Om än påståendet om denna bevekelsegrund ofta kunde bestridas, saknades likväl icke anledningar till misstanka härutinnan; och då den högre lösen, som utgår för lista och 2:dra arken af en expedition, måste antagas förnämligast verka i omförmälda hänseende, har motionären hemställt, att berörde högre lösen måtte allenast en gång uti hvarje mål få beräknas, ehvad detsamma förekommer å en eller flere rättegångsdagar i stad eller å ett eller flera ting på landet; förmodande motionären, att, i Bih. till R. St. Lagsamt Allm. Besv.- och Elcon.-Utskottets Betänkande M 72. händelse Domares inkomster derigenom kunde anses betydligt eller obehörigt förminskas, medel borde kunna finnas att desse tjenstemän på annat sätt vedergälla.
Josef Smedberg från Elfsborgs län, Paul Andersson från Jemtlands d:o, Per Tjärnlund från Wester-Norrlands d:o, Erik Jonsson från Westmanlands d:o. Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottet. Ledamöter. Johan Petter Andreasson från Elfsborgs län, Herman Jönsson Öbom från Norrbottens d:o, Nils Svensson från Blekinge d:o, Anders Nilsson från Halland* d:o, Jöns Persson från Blekinge d:o, Johannes Magnus Lundahl från Skaraborgs d:o, Johannes Larsson från Jönköpings d:o, Anders Wilhelm Uhr från Nerikes d:o, Georg Nyqvist från Wermlands d:o, Prot.-Utdrag den 28 Oktober 1859. 7 Erik Hansson från Gefleborgs län, Paul Hedström från Wester-Norrlands d:o, Sven Haraldsson från Blekinge d:o. Supple anter: Anders Jonsson från Wermlands län, Gustaf Larsson från Stockholms d:o, Olof Åndersson från Westmanlands d:o. Olaus Svebilius från Gottlands d:o, Johan Lönn från Jönköpings d:o, Anders Magnus Myrin från Elfsborgs d:o, Anders Andersson från St. Kopparbergs d:o, Gustaf Bolin från Upsala d:o, Häkan Olsson från Christianstads d:o, Nils Jaensson från Ostergötlands d:o, Nils Magnus Pettersson från Calmar d.o, Jahannes Andersson från Jönköpings d:o. ExpeditionsUtskottet. Ledamöter: Anders Andersson från Wermlands län. Anders Pehrsson från Malmöhus d:o, Josef Oscar Almqvist från Norrbottens d:o. Suppleanter: Nils Pettersson från Calmar län, Sven Johansson från Elfsborgs d:o. Och beslöt
I öfrigt ansågo Högste Domstolens fleste Ledamöter, att då grunden för straffbarheten i det fall, hvarom i 4 § af förslaget vore fråga, icke är edens vanhelgande, utan störandet af den säkerhet, som måste tilläggas lagligt vittnesmål, vore, så länge lagen stadgade, det gifven ed är så god som gången, nämnde straffgrund äfven tillämplig på falskt vittnesmål, då ed är eftergifven; Och hemställde fördenskull bemälde Ledamöter, att 4 § måtte bringas till likhet med motsvarande stadgande i Lagberedningens ofvanomförmälda förslag och förty efter orden: »falsk utsaga» tillägas: eller har någon vittnat falskt inför Rätta, då ed honom eftergifven varit. Justitieråden Berg och Adlercreutz förklarade sig ej deltaga i anmärkningen om nyssberörda tillägg i 4 §. 22 14 Kap. I, 4, 5 och 6 §§. Dessa §§ äro till innehållet lika med 1, 3, 4 och 5 §§ i nu gällande Lag, förordningen den 29 Januari 1861. Betydelsen af de der förekommande uttrycken »med uppsåt att döda» och »utan uppsåt att döda», har dock, efter hvad erfarenheten visat, blifvit inom lagskipningen olika uppfattad. Lagkomittén, hvars förslag ursprungligen ligger till grund för de nu ifrågavarande stadgandena, har uti sina motiver uttryckligen antydt, att för att hänföra ett brott till uppsåtligt dråp ej erfordrades, att gerningsmannens uppsåt (eller vilja) varit bestämdt och endast riktadt på annans död. Om han nemligen insåg, att döden lika lätt som blott en kroppsskada kunde af gerningen uppkomma, och det för honom var likgiltigt, hvilkendera påföljden inträffade, eller om han till och med egentligen åsyftade endast den mindre straffbara följden, men likväl föreställde sig den svårare såsom lika sannolik och, sådant oaktadt, företog gerningen, hade han, i sjelfva verket, med sitt uppsåt eller sin vilja omfattat ej mindre den ena än den andra följden och borde således, när döden inträffat, anses hafva uppsåtligen dödat.
N:o 1, i anledn. af väckte motioner, ang:de förändring af lagens stadgande om ränta; Lag-Utskottet: N:o 8, i anledn. af väckt motion, ang:de förändrad lydelse af 4 § i 1 kap. Giftermåls-Balken; N:o 9, i anledn. af väckt motion om förändring af 13 kap. 4 § Giftermåls-Balken; och N:o 10, i anledn. af väckt förslag om tillägg till 1 kap. 12 § Rättegångs-Balken och 9 kap. 5 § Utsöknings-Balken. Föredrogs ånyo ocb bifölls Riddarh.-Utsk:s d. 24 och 28 dennes pä bordet lagde Utlåt. N:o 5, i anledn. af Frih. F. W. Stael von Holsteins motion om förändrad redaktion af 2 mom. i 7 § Riddarh.-Ordn:n. Ånyo föredrogs Riddarh.-Utsk:s d. 24 ocb 28 dennes på bordet lagda Utlåt. N:o 6, öfver Frih. A. C. Raabs motion om en lämpligare plats i Riddarhussalen för tidningsreferenter, än den å läktaren dera anvista. Frih. Raab, Adam Christian: Om jag än äger föga för hoppning om bifall till mitt förslag, kan jag dock icke underlåta att yttra några ord om Ulsk:s ifrågavar:de Utlåt. Det bör granskas ur 2:ne synpunkter nemi. i fråga om sjelfva saken och om Utsk:s motiver. I afseende på sjelfva saken, för såvidt R. o. Ad vill göra till en sanning grundlagens bud, att R. o. Ad. är en del af Svenska folkets representanter, mäste det ligga i R. o. Ad:s välförstådda interesse, att dess förhandlingar må blifva kända af Svenska folket och icke blott kända med några få utdrag utan, såvidt möjligt är, fullständigt, väl och ordentligt upfattade, spridas bland allmänheten. Man har på detta rum ofta omnämnt, hurusom R. o. Ad., är icke allenast till namnet utan äfven på grund af vetande. Rikets första
Hennes hår var liksom solens glans på b öljegungad säf, daggjuveler prydde kjolens silkesmjuka spindelväf. Uti kindernas ovaler blodets purpurvätska sjöd; fram hon skred på guldsandaler uti doft och morgonglöd. Hennes röst, af vimlen buren öfver junifagert land, lät som ton från rörflöjt, skuren vid en, paradisisk strand. Hennes trollspö mig berörde, strax i ljus försmalt min sorg; se ' n vid, handen hon mig jorde till sin strå / om flutna borg. Där, i rymder, evigt klara, lifvets epos hon mig skref nppå stanser, underbara, tills min själ förhiixad blef. Men när jag försökte dikten, som på pränt föll den uti spillror rid min häxas kalla fånga hon satt, många skralt ... Så hon går i lifvets varat-, länkar män ' skor vid sin tron, bländar, rusar och bedårar och bär namnet: Illusion! Ernst Högman. Lang / et. Ett ord i sinom tid. Häxan. • • fflmjjag gick, där furor stänga för mitt öga månens klot, 4g jag gick, där klippblock hänga öfuer vägen som till hot. Ej det var, när midnatt klingar ut från tornets kopparmund och till bundna an dnr öringar bud om frihet för en stund. Ej hon växte i / p / &gt; ur randen, ij hon skrämde ni cd sin röst, ej hon hade klor på handen, ej hon hunnit lifrcts höst. Nej, jag gick där rosor gunga Och berusa med sitt prat '. och där rattenvkonster - slunga ut sin sådd i marmnrskål. Och del var, när molnen uiaf morgonljusets / ' arg, just som nattens skuggor bakom horisontens berg. ilröpo kropo 3 !gj| [' nder rubriken Fusk förekommeri » Idun » t^jlf n:r 8 en artikel, som förtjänar den största uppmärksamhet på grund af den belysning, som däri kastas öfver skollifvet och som nog är ägnad att väcka såväl allvarliga frågor som djupa bekymmer hos hvarje människa, hvilken gifver akt på samhällslifvets skiftande företeelser.
S. D. Föredrogs ånyo utdrag af Högvördiga Preste-Ståndets protokoll den 17 dennes, JV2 462, innefattande dels nämnda Riks-Stånds beslut i anledning af LagUtskottets Utlåtande M 69, öfver motioner om arfsrätt för oäkta barn, dels ock inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att i samma beslut sig förena. Inbjudningen afslogs och Protokolls-utdraget lades till handlingarne. S. D. Föredrogs ånyo utdrag af Höglofliga Riddcrskapet och Adelns protokoll den 21 dennes, JV2 462, innefattande dels nämnda Riks-Stånds beslut, hvarigenom, med alslag å Sammansatta Bankooch Lag-Utskottets i lista och 2:dra punkterna af Utlåtandet JV2 3 gjorda hemställanden, Ridderskapel och Adeln vidblifvit sina förut fattade beslut rörande §§ 1 och 7 i Utskottets förslag till lag om enskilda banker utan rätt att utgifva egna banksedlar, dels inbjudning till de öfriga Riks-Stånden alt i samma beslut sig förena. Inbjudningen afslogs och protokollsutdraget lades till handlingarne. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets: Utlåtande M 196, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående tillökning i arméens nuvarande kavalleristyrka. Återremitterades. Utlåtande M 197, i anledning af väckt motion om inlösen för Statens räk ning af Hebbeska egendomen på Riddarholmen. Bifölls. Memorial JV2 201, angående inlösning af ytterligare anmälda, först efter preskriptionstidens slut hos Riksgälds-kontoret företedda Riksgäldssedlar. Bifölls. Utlåtande M 202, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående eu den Svenska beskickningen i Turkiet tillhörig, i Pera belägen faslighet. B ifölls. Utlåtande
Lags tillämpning är icke i detta hänseende någon ledning att hemta; ty denna Lag har icke innefattat någon tvingande anledning för exekutorer att emot sterbhus väcka anspråk af ifrågavarande syftning; och den omständighet, att under ganska lång tidrymd sådana frågor hos Högste Domstolen varit ytterst sällsynta, — jag känner blott en sådan rätts tvist, afgjord den 19 April 1861, — torde få anses utmärka, att ämnet är för lagskipningen mera främmande. I vår inhemska rättsvetenskapliga litteratur har väl länge, med hufvudsakligt stöd, efter hvad jag förmodar, af den redan anmärkta principen i Romerska lagen, varit sagdt, att böterna skola ur den aflidne förbrytarens qvarlåtenskap utgå, men utan närmare utredning, än att, då den ene rättslärde yttrat, att böterna uttagas på det sätt, sorn i 17 Kap. 16 § Handels-balken föreskrifves, har af den andre, i framställning af Sveriges gällande Civil-rätt, blifvit förklarad t, att böterna antaga fullkomligen karakteren af gäld. Jag vill icke påstå, det strafflagen borde innehålla närmare reglementerande i de antydda civila frågorna, men jag anmärker, att förslaget till strafflag i denna del, derigenom att en straffarts verkliga natur lemnäs ur sigte, föranleder tvekan och osäkerhet i civillagens tillämpning uti de häraf uppkommande tvistefrågor. Vare nu huru som helst med de olika tydningarna af det föreslagna lagbudet, sältan jag för min del icke från någon synpunkt tillstyrka denna afvikelse från hvad, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med den i Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 12 Mars 1835 antagna mening, Kongl. Maj:t i Nådig Proposition den 17 December 1844 i denna fråga föreslagit.
Deras antal, fora få eftergift på näranDe grunD för mantais*penningar, od) Dernäfi De barns an* tal, för frailfa £3eraillningS*afDraget åtnjuter, Då 3)iantalS*längDcn fommer att ligga till grunD för affortntngen. torpare od) 3nl;pfeS*f;jon, eller Deras €nlor, fora raiD Mantals* ocf ©fatt* ffrifningen meD af haftor utgifraet eller gobfänbt bernis fiprfa, att De låtit oac* cinera fpra barn, fiola Defutom, för mera rebigfets (lull, fäbanefter odj Då De Derför förut ide erhållit aflortning, på en gång åtnjuta 40 flillingavS afDrag å jöeraillningen. §. 167. 2lUtnogen i dperjeåbalen, famt Öjier* odj ^öejie^SDalarne, nemligen Of raan* ocf 9iebam©i(janS, farat (2BefierDablö fögDert ocf ©agnefs ©oden af ©ätferS fögDeri uti ©tora kopparbergs Sän, äfraenfora inbpggarne t (Elfrae* Dals ocf grpfSDals $innflog uti CarlfiaDS 2än, raarDa ifrån 33eraillnmg efter 1 odj 2 2lrt. till falfren befriaDe; De åter af 2lllraogen i kopparbergs Sätt, fora afbörDa ftg mantais*penningarne ntcD kol tiH ©tora kopparbergs SSergs* lag, njuta befrielfe till falfren af $8craillningen enDafi efter 1 ?lrt.; fmariemte D'e, forn i cfc Deltagit t eptra grufvpu#f)jelpen, men äro ålagöe, att utgöra grufvou# l)jelp till £öfås 0ilfmer
Län belägne Skatteoch Krono-hemmanens extra ordinarie skyldigheter, innehåller bland aunat, att “i afseende på Fax-fisken borde tagas i akt, hvad före detta varit brukligt,® kronooch skatte-allmogen i Höks härad af hemälde Län varit och ännu vore tillhållen att tili de nuder Laholms kungsladugård i Laholms socken och Höks härad hörande 2:ne laxfisken, nemligen det ena vid kungsgårdsqvarnen och det andra vid Kassefors, framskaffa det för fiskesättningen årligen beböfliga virke och ris, hvilken arbetsskyldighet, enligt det af Kammar-Kollegium den 5 Decembpr 1800, på femtio års tid utfärdade arrende-kontrakt, skolat till arrendatorn utgöras; hvarförutan kronooch skatte-allmogen i Åhrstadsoch Faurås härader af samma län vore pligtig, att, i stället för dagsverken och körslor in natura, till det åt staden Falkenberg under perpetuel arrende »pplåtne Falkenbergs krono-laxfiske årligen till fiskes-innebafvarue betala 12 öre eller 3 skillingar banko för hvarje hell mantal och proportionaliter för mindre hemmansdelar, hvilken afgift bestege sig för 356iVV:dels mantal i begge häraderne till 22 R:dr 12 sk. 5 rst.; samt alt inom Malmöhus och Christianstads län, sedan den arbetsskyldighet in natura, som tillförene af de» närboende kronooch skatle-allmogen utgjorts dels till Dahlby och Flyinge kungsgårdar, dels till Uranienborgs kungsladugård, numera upphört, dagsverken eller sä kalladt hofveri af dertill indelte arbetshemman utgjordes vid följande kungsgårdar och boställen för det högre militär-befälet, nemligen: inom Malmöhus Län: vid Alnerups eller Alnarps kungsgård I Lomma socken och Bara härad, indelad Landshöfdingen i Länet på lön. „ Löfvestads kungsgård t Löfvestads socken, anslagen till boställe åt Öfverste-Löjtnanten vid Södra Skånska kavalleri-regementet.