Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men genom den i oskuldsfull kärleksglädje rodnande ungmöns vaknande väsende gick en så onämbart behaglig ström af lefnadslust och tro och ur hoppets framtidsblomma uppstego så tjusande aningar och bilder att hon icke trodde den kalla skuggan ega kraft att tillintetgöra all denna skönhet. Och så var det: hon slog sina vackra, liljehvita armar omkring den älskade mannens hals och hviskade i hans öra, förnimbart för honom till och med öfver forsens dån, de vingade orden: "Jag tror inte på ett oblidkeligt olycksöde!" "Ett smultron, vuxet i skuggan." "Hvar har du dröjt så länge, söta Jenny?" frågade tant Agatha oroligt den till paviljongen framskyndande unga flickan. "Jag ser inte heller till Erik och de andra?" "Se der komma de alla tre", svarade Jenny i det hon låtsade syssla med själen för att dölja sin rörelse, "och nu kunna vi på allvar anträda vår hemfärd." Erik sällade sig till tanten, förklarande att han nu gjorde anspråk på att få leda henne. Jenny och Aina ilade åter förut och Ros, försjunken i djupa tankar, afslutade tåget. Erik uttalade naturligtvis för tanten sin beundran för det storartade vattenfallet och återkom städse mycket fintligt till detta ämne hvar gång den goda damen sökte föra samtalet på Aina Ros. Sjelf yttrade Exik icke vidare någon nyfikenhet öfver anledningen till tantens och kusinens oförväntade resa till Finland. Hvad åter de unga flickorna meddelade hvarandra få och vilja vi icke förråda, men så mycket kunna vi dock säga, att då sällskapet hunnit upp till hotellet, kallade de två vackra tärnorna hvarandra du, och icke det ringaste tecken till svartsjuka tycktes grumla deras unga vänskaps morgongryning. Här vore det nu väl vår länge uraktlåtna skyldighet att söka gifva en liten skildring af huru de två hjeltinnorna i denna berättelse egentligen "sågo ut". Men detta kan vida lättare åläggas än verkställas. För det första är det i allmänhet svårt att beskrifva unga damers utseende, ty detta vexlar alltjemt karakter efter de personer, i hvilkas föreställning en bild af dem skall tecknas.
Vtdr. d. »5 T)ec. t g 2%. forss Guldgrufva och Pauliströms Bruk hörande egendomar, de öfrige af samma egendomar säljas på Auction till Skatte, och Ortens natur af Bergslag upphöra. StatsBevillningssamt Alltnänna Besvärs• och OeconomieUtskotten: Casper Wijkmans från Upsala Län m. fl, Memorial, rörande lindring i Postföringsskyldigheten. Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie • Utskotten: ISO Eric Svanbergs från Vester Norrlands och Peter Perssons från Jönköpings Län Motioner, att egare af Bruk och Qvarnar m. fl. må åläggas deltaga i Väghållnings skyldigheten. a:o händers Svenssons från Hallands Län Memorial, om rättigheten att hemta sjögräs och tång från hafsstränderne. 3:0 Unge Jan Janssons från Vermlands I,än Motion, i afseende på erläggandet af fattig-procent utaf Sterbhus. LagUtskottet : iso Nils Perssons från Malmöhus Län m, fl. Prot. TJidr', d. ti Des. iSsg Motioner, om Lagmans Rätternes indragning. 3:o Olof Olsom fsän Vermlands Län Memorial, om förhöjning af ansvar för den, som stänger Kungsädra, 3:0 lohan Jacob Rutbergs fran Norrbottens Län Memorial, om upphörande af Lands, liöfdingarnes Domsrätt i police-mål. 4:0 Peter Perssons frän Calinare Läu Motion, om Lagföljden eller intecknandet af öfverenskommelser om undantag m. m. 5:0 Anders Nilssons i Tottarp Motion, att löpande förskrifningar böra ställas till viss man eller ordres samt bevittnas af tvänne trovärdiga personer. Banco - Utskottet: V. Talmannen Jon Jonssons Motioh, om inrättandet af ett Contor i Banken för invexling af silfvermynt, och postvagnar för sädaut mynt till Banken. Bevillning!
Cederströms räkning att tyda grundlagen på sådant sätt och yrka att Hr Frih. o. Landtm, i följd deraf må vägra propos. till bifall å ett så beskaffadt betänk, som det förevarande. Jag tror, att det skulle blifva en högst bedröflig företeelse inom detta Hus, en högst bedröflig åsyn för allmänheten, om den skulle finna, att en Landtmarskalk kunde i detta afseende lemna det minsta gehör åt Frih. Cederströms framställning, och att Ståndet dertill kunde lemna sitt understöd. Frih. Boye har här, såsom det synes mig, i mycket häftiga ordalag anfallit icke allenast Const.Utsk., utan äfven StatsUtsk., för sina tillgöranden vid denna riksdag. Jag utber mig, mine herrar! att få fästa eder uppmärksamhet på, huruvida det egentligen kan vara lämpligt att anfalla Utsk. i stället för att behandla deras förslag och meningar, att påbörda Utsk:s ledamöter afsigten att undergräfva konungamakten, att göra sig brottsliga mot samhällsordningen, Den 18 November f. m. emot hvad lagarne stadga.
Bland dessa frigifna fångar hade visserligen några till fängelset återkommit, men flertalet, enligt hvad Fängelse-direktören upplyst, iakttagit ett godt uppförande, och detta, oaktadt bland dessa sednare funnits dels sådana, som förut undergått straff för andra och tredje resan stöld, samt tillförene, under loppet af en längre tid fört ett lättjefullt och lastbart lefnadssätt, dels andra, om hvilkas moraliska förbättring, i anseende tdl deras anlag för fylleri, föga hopp förefunnits; hvarjemte bemälde Direktör tillkännagifva, »alt det tillfälle, som genom Fruntimmers-sällskapets nit och »välvilja blifvit beredt fångpersonalen, att efter frigifvandet kunna erhålla en tillflyktsj>ort, hos fångarna framkallat en bättre anda och en mildare sinnesstämning mot det »fria samhället, hvilket fången eljest i allmänhet betraktar såsom varande mot den»samma fiendtligt»; och har Direktören till följd häraf ansett, att Sällskapet, efter hans uppfattning, på ett högst tillfredsställande sätt verkat för sitt mål: att till samhället såsom nyttiga och verksamma medlemmar söka återföra förvillade på brottets bana komna qvinnor, samt såmedelst gjort sig förtjent af hvarje för fallna medmenniskors förbättring nitälskande persons tacksamhet och erkänsla. Predikanten vid Stockholms stadsfängelse har jemväl, under förklarande att FrunBerätt. j857, timmers-sällskapets medlemmar åt fångarna i samma fängelse meddelat både undersid-9- visning, tröst och uppmuntran, derom i öfrigt utlåtit sig sålunda: »sanningsenligt må »denna deras verksamhet, den frikostighet, hvarmed de utdelat små religiösa broschy»rer och tidskrifter, alla af sannt christligt innehåll, lofordas. De hafva ock sökt att »genom åtskilliga qvinliga brottslingars intagande på de härvarande Räddningshemmen »bereda en möjlighet för den fallna att återgå förbättrad till samhället.» 660 Motioner hos Riddershapet och Adeln 1862. (Bilagor.) Berat t. Berat t. I fångvårdsberättelsen för år 1858 anföres, att, med afseende derå, att
Likaså förekommer i 27 § 2 morn., det Konungens Befallningshafvande tillhörer att upptaga och pröfva frågor om rättighet att å skog och utmark hämta väglagningsämnen, då icke tvist derom uppstår, som bör till domstols behandling hänvisas. Ett sådant stadgande har förut icke funnits, och synes svårligen kunna leda till annat än missförstånd, då förut är förordnadt, att domstol skall anlitas i alla de fall, der någon myndighets åtgärd kan blifva af nöden, och Konungens Befallningshafvandes anlitande, när tvist derom icke uppstår, som bör till domstols behandling hänvisas, således svårligen lärer kunna inträda, derest icke tvekan skulle uppstå, huruvida parterne vid godvilligt åsämjande äga att sjelfve sin angelägenhet uppgöra. Dessa anmärkningar, jemte hvad här särskildt är yttradt angående 10 § i fråga om vite, innefatta allt hvad jag för närvarande har att såsom väsendtligt vid Landshöfdingeinstruktionens innehåll erinra. Deremot har jag funnit vissa obefogade anmärkningar vara utaf publicister med mycket eftertryck framhållna och troligen, såsom icke vederlagda, ej saknande inflytelse på mängdens tänkesätt. Dertill hörer föregifvandet om Landshöfdingarnes i allmänhet förökade makt och förmenta suveränitet öfver de tjenstemän, som jemte dem utgöra Konungens Befallningshafvande. Man har stödt detta föregifvande på den förutsättningen, att nämnde tjenstemän skulle förut ägt något för Landshöfdingens verksamhet (underligt veto, såsom att Landskamererare kunnat vägra att kontrasignera anordningar, eller Landträntmästare att utbetala anordnade summor; och att sådan vägran nu icke mer kan äga rum, har man framställt såsom en införd nyhet. Ingenting är likväl säkrare, än att Landshöfdingarne härutinnan alltid ägt hvarken större eller mindre makt, än dem ännu tillkommer, och att Landskamererares eller Landssekreterares protest aldrig upphäft giltigheten af Landshöfdingens beslut.
Af StatsUtskottets ofvan om för mälda Revisionsberättelse inhemtas, alt ManufacturDiscontens osäkra fordringar vid 1802 års utgång utgjorde 143,55g R:dr 11 sk. 1 r. Detta belopp ökades väl under år 1833 med 4>ö8o R:dr 3$ sk. 5 r., men år i834 ingingo åter bland säkra fordringar 2,067 R:dr g r., så att concurslistan vid sistnämnde års slut endast upptog 146,172 R:dr 36 sk. g r.; hvarvid dock bör ihågkomjnas, att, på sätt förut blifvit nämndt, år i833 afskrifning ägde rum af åtskilliga äldre fordringar med tillsammans 6,734 R;dr 12 sk. 5 1*. Då räkenskaperne öfver ManufaeturDiscontfonden icke upptaga någon redovisning för användandet af det till Technologiska Institutets O c3 Cr ^ m underhåll anvisade årliga anslag af i4,ooo R:dr, hafva Revisorerne infordrat och granskat Institutets redovisningshandlingar för åren i832 och 1S33, hvilka undergått revision uti Kongl. KammarRälten och hvaraf Revisorerne funnit, att för Institutet årligen äro anslagne: 1:0 å ManufacturDisconten 14,000. 2:0 å RiksStalens g:de HufvudTitel till Mechaniska Skolan 100. 3:o Stipendie-medel: från Kongl. SlatsContoret å f. d. Mechaniska Skolans stat 100. från Kongl. CommerceCollegium af Manufacturmedlen 240. Åflöningariies årliga belopp under åren i<832 och iS33 utgjorde 6,100 R:dr samt Institutets contanta behållning vid 1833 års slut omkring 11,000 R:dr.
Men den skökan Rahab, med hennes faders hus, och allo thy hon hade, lät Josua lefva; och hon bodde i Israel intill denna dag; derföre att hon hade fördolt de bådskap, som Josua till att bespeja utsändt hade till Jericho. På den tiden svor Josua, och sade: Förbannad vare den man för Herranom, som upprättar och bygger denna staden Jericho. När han lägger hans grund, det koste honom hans första son; och när han uppsätter hans port, det koste honom hans yngsta son. Och var Herren med Josua, så att han vardt namnkunnig i all land. Men Israels barn förtogo sig på det som tillspillogifvet var; ty Achan, Charmi son, Sabdi sons, Serahs sons, af Juda slägte, tog något af det som tillspillogifvet var; då förgrymmade sig Herrans vrede öfver Israels barn. Och Josua utsände af Jericho några män in mot Aj, som ligger vid BethAven österut ifrå BethEl, och sade till dem: Går upp, och bespejer landet. Och då de hade uppgångit, och bespejat Aj, Kommo de igen till Josua, och sade till honom: Låt icke allt folket draga ditupp; utan vid tu eller tre tusend män, att de draga ditupp, och slå Aj, att icke allt folket gör sig der mödo om; förty de äro få. Så drogo ditupp af folkena vid tretusend män, och de flydde för de män af Aj. Och de af Aj slogo af dem vid sex och tretio män, och jagade dem allt ifrå porten intill Sebarim, och slogo dem den vägen nederåt. Då vardt folkens hjerta förtvifladt, och vardt såsom vatten. Och Josua ref sina kläder sönder, och föll uppå sitt ansigte till jordena för Herrans ark, allt intill aftonen, samt med de äldsta af Israel, och de strödde stoft på sin hufvud. Och Josua sade: Ack! Herre, Herre, hvi hafver du fört detta folket öfver Jordan, att du skulle gifva oss uti de Amoreers händer, till att förgöra oss? Ack!
Det år allmänt känt, att genom origtig tillämpning af förenämnde Beklädnadsförordning, hafva KneckteRotarne i allmänhet blifvit mera betungade, ån jemlikt KneckteContracten vederbordt, serdeles i Södermanland, förmodligen den enda Province, dår Släpkläder årligen bö* ra Soldaterne tilldelas, och som, då de affor.» dras i likhet med Lifmonderingen, beredt för denne Province, utan jemförelse till andre, en ganska kännbar förlust. I afseende derpå, har jag till StatsUtskottet framställt ersåttningspåstående för öfvergångit lidande, som jag med så mycket större anledning förnyat, som Stats.
Jag tror detta vara nog att nämna för upplysta Herrar och Män, för att få detta mot lag stridande onda afhulpet. Stockholm den 15 Hars 1815. Johan Magnus Hessing. Riksdagsman för Norrbo, Siende och Tuhundra Härader i Westerås Län, Hvilket remitterades till Häglofl. Banco-Utskottet, för att med utlåtande deröfver inkomma. Ut Supra. Ex Protocollo Olof Werlin. Uu 46 a Den ao Mars'. Utdrag af Hedervärda Bonde-Ståndets ProtocoJl vid Urtima Riksdagen i Stockholm, den 15 Mars 1815* S. D. Upplästes Riksens Höglofl. Ständers till Stats-, Bancooch Riksgälds-Verkens öfverseende tillförordnade Revisorers Berättelse om Kongl. Allmänna Magazins-Directions förvaltning för år 1810, hvilken hos de öfriga Respectiva Stånden förut blifvit läst, och nu af Bonde-Ståndet remitterades till Stats-UtskoUet. Ut Supra. Utdrag af Profocollet, hållet i Höglofl. Ridderskapets och Adelns Plenum, den 20 Mars 1815* S. D. emitterades till Stats-Utskottet. Ett Dictamen af Herr Wejdenhjelm, Erik Wilhelm, angående lönförhöjning för Statens penning-löntagande Embetsoch Tjenstemän. Ett Memorial af Herr Silfverschöld, Nils, angående befrielse från Bevillning för arbetarna vid Husqvarna Gevärs-factorq Ex. protocollo Olof Werlin. Bevillnings-Ut skottet. Ett Den 20 Mars• 46$ Lag~TJtskottet. Ett Dictamen af Herr .Reutersköld, Cnr!,' angående en snabbare rättegång ocb execution i afseende på Skuldfordringsmäl. Allmanna Besvärsoch OecQUomia. Utskottet. Ett Memorial af Friherre von Rayalin, Jotan Willielm, angående ändring i hyttnings-tiden för tjenstehjon på landet.
^Domstol i vexelmål vare Rådstufvu-rätt i den stad, der svaranden bor eller anträffas, men, om han & landet bor eller anträffas, Rådstufvu-rätten i närmaste stad derintill.- 83 § Kongl. Maj.ts Nåd. Proposition, Nio 69. Öv 83 §. „Vexelinnehafvare må för hela sin fordran stämma en af vexelgälden&rcrne; oell staude det i hans fria val, hvilken af dom han först stämma vill.* Äfvensom i sammanhang härmed sednare punkten i 84 § såsom öfverflödig borde utgå.
Jag bör då nämna, att den skjutsningsskyldighet för Kongl. Majtts och Kronans räkning, som skulle insparas, om transporter af Båtsmän, Beväringsoch Beklädnadspersedlar, stämpladt Papper och framför allt Salpeter, skulle kunna verkställas genom Ångfartyg, eller af dem i släptåg förde Transport-fartyg, är så betydlig, att det allmännas verkliga vinst, genom denna anstalt, skulle under de år, för hvilka Lånet af den värde Talaren yrkats, öfverväga hela Lånets Capital-belopp. Jag får i delta afseende blott nämna, att endast för Salpeter-transporterne, hvilka årligen tilltaga , begagnades sistlidne vinter inom Gefleborgs Län omkring 5ooo hästar» a 46 Den 4 December f. in. celi att den skjutsande Allmogen, hvaraf en del har sitt hemvist inom aflägsna delar i Länet, derföre mäst färdas 16, 18, ja till och med 20 mil. Uppoffringen af den mängd ökeoch karle-dagsverken, som åtgå blott för denna enda artikel, är af den betydenhet, att jag tror de Skjutsningsskyldige gerna skulle underkasta sig ett bidrag, som kunde lätta detta deras åliggande, och sålunda lemna ytterligare garantie för återbetalningen af Lånet. Jag kan således icke annat, än helt och hållet instämma ined den värde Motionären. Herr Rosenblad_, Bernhard: Jag får vördsamt anhålla, att Herr Boys Motion Blir remitterad till Bevillnings-Utskottet. Anledningen är den, att jag hoppas att detta Utskotts uppmärksamhet derigenom skall ytterligare fästas vid vigten deraf, att gifva vårt Land den oafbrutna communication för paketer och personer, som, ibland alla Europeiska länder, Sverige, Ottomaniska Porten, Spanien och Portugal för det närvarande ensamt sakna. Lades på bordet. Herr af Billbergh Johan Petter j uppläste följande: Den verksamhetsplats Höglofl. Ridderskapets och Adelns förtroende anvisat mig Pen 4 December f. ni. under detta Riksmöte, förbinder mig lill all skyldig omtanka, att i min ringa mon bidraga till det allmännas bästa.
Men jag kan icke inse att deraf nödvändigt följer, det vi böra vid denna Riksdag höja tullen derå med ett öre. R. o. Ad. har förut satt tull på flera artiklar som K. Sig önska tullfria; och derigenom bör väl den högre inkomst summan för stats kassan vinnas: jag vill deribland särskildt nämna artikeln Fisk, som är af ganska stor vigt; äfvensom tullen på salt blir föremål för votering. Jag tror således icke det är af nöden att öka tullen på socker, hvilket Den 24 Oktober. sorn nödvändighets artikel ingår i hvarje hushåll. Jag vill icke neka, att ju denna artikel lättare kan bära till och med 2 öres högre tull, än många andra, som utgöra verkliga lifsförnödenheter, och jag tror äfven att en ökad tull på socker mera träffar de förmögnare klasserna än tullen på fisk och salt; men jag kan icke finna något skäl att genom förhöjning af tull på finans-artiklarne så reglera Staten, att öfverskott skola upkomma. Det är tydligt att vid hvarje Riksdag skall Regeringen påträngas af löntagare-intresset, som söker få sina allt större pretentioner tillfredsställda; och om då öfverskott finnes, så är Regeringen i en ganska brydsam ställning, ty det ligger i sakens natur, att detta intresse är omåttligt. Jag anser det således vara för Folkets ombud en ganska vigtig sak att ställa så till, att statsinkomsterna snarare blifva något knappa, än att de skulle lemna stora öfverskott, och anser på denna grund R. o. Ad. böra, såsom PresteSt:t redan förut gjort, frångå sitt förra beslut ehuru jag finner det å andra sidan ganska förklarligt, att Regeringens ledamöter önska se statskassan grundligt försedd, för att kunna tillfredsställa alla mötande behof. Hvad beträffar tullen å raffinad, ber jag att i anledn. af Hr Fåhraei yttrande få föra R. o. Ad. till minnes, att den af Utsk. föreslagna nedsättning icke är något nytt, emedan man under loppet af åtskilliga år ända sedan 184 0 års Riksdag yrkat, att tullen på rå-socker icke bör vara mera än 4 sk. Bko.
Uti en inom Hedervärda Bondeståndet väckt motion, som till Utskottets handläggning blifvit remitterad, har riksdagsfullmäktigen Nils Andersson från Christianstads Län anfört: att, ehuru Prestmän inom Lunds Stift, hvilka genom Kongl. Brefvet den 6 Oktober 1820 blifvit bibehållne vid rättigheten att söka och innehafva Klockarelägenheter samt att hålla substitut för bestridande af en del utaf göromålen, nemligen kyrkosången och embetsuppassning åt Presterskapet, borde sjelfve besörja öfriga klockarebestyren och deribland förnämligast barnaundervisningen, för hvilket ändamål särskildt, uti ett af vederbörande Konsistorium afgifvet underdånigt Utlåtande, Prestmän förklarats vara till klockare särdeles tjenlige; så hade likväl nämnde åliggande sällan blifvit fullgjordt af ofvannämnde tjenstemän, hvilka plägade lemna alla göromålen åt substituterne, utarrendera lagenheterne och derefter vistas å andra orter; och har motionären, på grund af sålunda uppgifna förhållanden, föreslagit, att Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes i nåder stadga, att Prestmän, som innehafva klockarelägenheter, skola vistas och hafva sin bostad på stället, samt sjelfve fullgöra sin undervisningsskyldighet och öfrige i Klockare-Instruktionen bestämda åligganden. Enligt de upplysningar, som Utskottet inhemtat, förekommer det stundom i Lunds Stift, att prestmän, som befordras till klockare, missiveras till presterIig tjenstgöring vid andra församlingar, än der de klockaretjenster innehafva och lön åtnjuta, hvilket förhållande framkallas hufvudsakligen af nödvändigheten för dem att, med afseende på framtida befordran, få räkna presterliga tjenstår.
Men den som vill göra sig mödan att undersöka saken, skall snart finna, att det är en ovillkorlig följd af tillökade arbeten-, och att oaktadt denna tillökning skall, vid genomseende af 1696 års ordinarie och extraordinarie Stat för de af mig uppräknade Embetsmanna Corpser, den finnas vara mycket drygare, än den af mig nu föreslagne; helst ensamt då varande Råds löner uppgingo till 99,300 Daler Silfvermynt mera, än hvad för Stats-Ministrariie samt Stats och JustitieRådet nu blifvit föreslaget. Den som viii bedomina Statens tunga för Embetsmännens aflöning efter den personal, som finnes uppförd i StatsCalendren, misstager sig mycket; ty der synes manga, särdeles lör JustitieRevisionen och Konungens Canzli, som ej hafva lön på Stat. Då jag endast haft till föremål framställning af ett nytt löningssätt för de egentiiga Civila Staterna, har jag ej kunnat upptaga KrigsCollegium och Krigs HofRätten, såsom hörande till Militaire.Staterna, ej eller Post-, Chartae-Sigillatae och Controll-verken jemte Ma - 504 Dm 19 April. gazinsDereciionen och SundhetsCollegium, såsom lönade af särskildta fonder och särskildta Kronans inkomster. Emot detta förslag väntar jag mig endast ett hufvudsäkligt inkast Det nemligen: att om Kronans besparde rentor och Kronotionde användas till denna löne-reglering, uppstår en brist för de öfriga Stats-anslagen.
Gent emot andra kammaren, der han snart fann att denna klass ej fick mycket att säga, ville han inskränka området för de gemensamma voteringarna. Gent emot konungamakten åter sökte han och lyckades slutligen att stärka representationens ställning genom införandet af statsministerns ämbete. I stället för att justitieministern forut äfven måste vara statsminister och utrikesministern var med honom i rang likstäld, kunde nu hvem som hälst af statsråden nämnas till statsminister och dermed äfven till den ansvarige ledaren af konseljens politik. Härmed kom denne äfven att inom regeringen intaga en fastare ställning gent emot konungen personligen; och den förbindelse med representationen, som var inledd genom statsrådens deltagande i kamrarnas förhandlingar, blef derigenom närmare tillknuten. Ur denna till det yttre obetydliga förändring, som dock var ett nödvändigt fullständigande af representationsreformen, har sedermera framgått den begynnande utveckling mot ett parlamentariskt styrelsesätt, som gjort sig märkbar under de följande ministärerna. Sjelfva representationsreformen var en bland hans fa missräkningar, men också en af de allra största. I likhet med så många andra, trodde äfven den annars så skarpsynte Wallenberg, att den skulle lägga makten i händerna på det gamla borgarståndet i förening med de s. k. ståndspersonerna. Landtmannapartiets framträdande med anspråk på att öfvcrtaga den politiska makten synes äfven för honom ha varit en fullständig och allt annat än behaglig öfverrask-ning. Det var honom icke obekant, att de små jordegarné voro föga gynsamt stämde mot privatbankssystemet Med deras stränga kraf på sparsamhet och häfdande af det allmännas rätt gent emot åt enskilde förunnade förmåner var de enskilda bankernas sedelutgifningsrätt dem framför allt en nagel i ögat genom den oskäliga vinst den ansågs bereda ett fätal bankdelegare på hela samhällets bekostnad. Men direktören för Stockholms Enskilda bank stod alltid slagfärdig till försvar för sina kära skötebarn. Mången Ur Dagens Krönika. 6hård dust badc han om dem att utkämpa med hemmans-egarne; och dryga hugg föllo der vid å ömse sidor.