Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tians Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken hemstälde, om Ridderskapet och Adeln önskade, att contrapropositionen skulle innefatta 41 §• i nuvarande Riddarhusordning, med uteslutande af sednare hälften deraf, samt 42 §• i samma Riddarhusordning, endast med den förändring, Den io Augusti f. m. 43 att i stället för ordet: Bänk, .ordet: Nummer kunde begagnas; i hvilket fall contrapropositionen komme att lyda sålunda: Du votering elier val förrättas skalig anmode LandtMarskalken, eller den hans ställe företräder, sex persotter af Ridderskapet och Adeln, att jemte sig vid bordet sitta, och fyra af dem att anteckning föra så väl öfver dem, hvilka rösta, som öfver dem, hvilka vid första uppropet sig ej infinna. Upprop förrättas af Riddarhus Biscalen efter anteckningslistan. De, som till en och samma Bänk höra, träde inom skranket, när deras Bänks nummer uppropas, och hvar och en framlägge vid upprop af dess namn en lyckt sammanrullad sedel pä det pappersark, som hålles af en Ledamot vid bordet. Did alla val och voteringar, Bänkmansvalet undantaget, skola tvänne upprop ske. Den, som sig ej infinnér, när andra uppropet för hans Nummer verkställes, håfve sin rättighet den gången förlorat. Friherre Cederström: Orsaken hvarföre jag i mitt förslag intog, att trenne af Ledamöterne skulle föra Protocoll öfver de röstande, och 3 öfver deni, som icke infunnit sig, var den, att, om Protocollerne skulle blifva olika, de tvänne sammanstämmande kunde äga vitsord emot det tredje, hvilket icke inträffar, om. man har blott två Protocoll, hvilka lätt kunna bli olika. 44 Den io Augusti f. ra. Om LandtMarskalken sjelf håller pappersarket, på hvilket rösterna aflemnas, derom föreskrift kan intagas i Ordningsstadgan, så är detta förslag lätt verkställbar^ Herr Cederschjöld: Jag instämmer i den af Friherre Cederström gjorde anmärkning rörande Protocollsföringen vid bordet.
Omförmälda årliga ränte-och amorteringsanslag bör ingå till en särskildt redovisad liqvidalionsoch amortissements-fond, hvars behållning skall, för det med dessa medel afsedda ändamål, oförryckt tillhandahållas och användas, så alt ränteliqviderna vid derför bestämda terminer varda ovilkorligen fullgjorda och skuldens betalning i föreskrifven ordning verkställd. De till liqvidationsoch amortisseroents-fonden influtna medel böra, 52 Stats-Utskottets Betänkande N:o 89. så vidt ske kan och denna fond åliggande liqvider medgifva städse på säkert och ändamålsenligt sätt göras fruktbärande. 6:0. Sältet och ordningen för verkställandet af skuldens årliga amortering ega Fullmågtige att bestämma; dock att för lån, som upplages inom landet, amorteringen skall ske genom uppköp och icke genom ulloltning. 7:o. De beslut och stadganden, som af Rikets nu församlade Ständer meddelas rörande ifrågavarande upplåning, skola underställas Kongl. Maj:ts nådiga fastställelse, med underdånig anhållan, alt Kongl. Majit, vid denna upplånings företagande, täcktes lemna Fullmågtige i Riksgälds-kontoret sin nådiga bemedling och medverkan för den erforderliga lånesummans erhållande emot så fördelaktiga vilkor för Svenska Statsverket, som vid lånetransaktionernas uppgörande kunna beredas, samt alt Kongl. Majit dessutom täcktes meddela sin garanti å det eller de lån, som, i öfverensstämmelse med dessa beslut, varda af Fullmågtige upptagna. 8:0. Fullmågtige i Riksgäls-kontoret må vara obetaget att, 0111 sådant finnes lämpligt eller nödvändigt för lånetransaktionernas afslutande, utse vissa ombud för bedrifvande af dervid erforderliga underhandlingar, äfvensom att åt särskilde deputerade uppdraga bestyren med lånemedlens indragning samt ränleoch amorterings-liqvidernas verkställighet, jemte härmed förenade åligganden.
Fattig hade han alltid varit. Hans studietid hade varit en sannsaga af nöd och umbäranden, men först efter tagen examen hade hans egentliga pröfningstid kommit. Han hade icke sjunkit, ej förfallit i dryckenskap eller skaffat sig hvad man kallar dåligt umgänge; men han hade lefvat på kredit i lång tid och haft afgjord otur vid alla sina otaliga ansökningar om plats eller lämplig sysselsättning på den bana, hvaråt han egnat sig. Verlden är grym mot den fattige och relationslöse, i synnerhet då denne, liksom Arnold, hvarken eger ett tilltalande yttre eller någon eminent talang. En tröst hade han i sina motgångar, men denna var af rent negativ beskaffenhet, och denna var att i hufvudstaden ständigt finnes rik tillgång på fattige, platslösa teknologer. Regnet, som bröt ut, väckte Arnold ur hans drömmerier. Han vände sig om och såg hur menniskorna skyndade att slå upp sina paraplyer. Han tycktes obeslutsam om hvarthän han skulle gå. Klockan var blott sju och en lång afton återstod honom. Ute kunde han ej vara så vida han ej ville blifva alldeles genomvåt, och att tillbringa aftonen under en portgångs skyddande tak var ej heller någon inbjudande utsigt. – En sejdel öl på kaféet skulle inte vara så tokigt, men ... Han fullföljde ej meningen. Bäst vore att gå hem. Kanske Nora vore inne hos sig? Kanske han finge vara hos henne en stund? Men ... Åter afbröt han sin tankegång; men gick dock med långsamma steg uppför Herkulesgatan till hörnet af Norra Smedjegatan, der han inträdde i ett hus. Med säkra steg gick han upp för de tvenne första trapporna, i den tredje saktade han farten och upp för den fjerde, som ledde till vindsvåningen, smög han sig så tyst han kunde. Lika ljudlöst trefvade han efter nyckeln till sin dörr. Till sin stora belåtenhet fann han, att den låg qvar på samma ställe der han på morgonen lagt den. Men dörren gnisslade, då han öppnade den. – Se så, nu är allt förloradt, mumlade han. Någon hade märkt att han kommit, hur tyst han än gått. Det hade han att tacka det fördömda gnisslandet för. Han hade länge tänkt att smörja gångjernen; men det hade ty värr aldrig blifvit af.
» Ack, inte får ni säga fröken till mig, fru Berg », invände Sonja förebrående. » Sonja, säg Sonja som förr — jag kan inte höra det annorledes. » » Nej, nej, nej, » sade den gamla o c h skakade sitt gråa hufvud; » det passar sig inte, det passar sig inte. Ni fyller sjutton år i dag, och er gamla vän ber Gud välsigna ert rika hjärta, välsigna det tusenfaldt. Hur glad är jag inte, att ni kom just i dag! Jag har något, som jag just på denna dag hade beslutit säga er; jag har tvekat mycket, mycket, men nu har jag beslutit mig, ser ni, fröken Sonja. Ja, jag tror att det är det rätta, det enda rätta. » Så satt ^ hon tyst en stund och vaggade sakta fram och åter med hufvudet som i djupa tankar, allt under det hon ideligen smekte öfver Sonjas händer i sitt knä. Det kom en egendomligt högtidlig stämning äfven öfver Sonja, o c h hon kunde ej förmå sig att bryta tystnaden. Den gamla schwarzwalderklockans knäppningar från skuggan i vrån mätte upp tiden till flere oändligt långa minuter, innan åter ett ord från den gamla kom Sonja att spritta till. » Och så har jag en gåfva jag skulle vilja gifva er, » sade hon sakta, » en anspråkslös liten gåfva utan värde, men den är dock ett stycke af mitt eget hjärta. » » Se där, » fortsatte hon, » vill ni hjälpa mig, min kära fröken! Där — bakom den stora korallen på min chiffonier — ja, ni vet väl — där står mitt recepstchatull, vill ni gifva mig det. » Sonja reste sig o c h efterkom hennes önskan. Det var ett vackert gammalt schatull af päronträ med prydliga inläggningar o c h beslag, s o m Sonja från första stunden af deras bekantskap betraktat med en helig vördnad, då hon hört den gamla antyda, att hon därinom förvarade de mystiska källskrifterna till sin läkevisdom. Men aldrig hade det tillstadts henne att ens med den flyktigaste blick tränga in bland hemligheterna under dess sirade lock.
Det var i ett litet rum i en af slottets flyglar, som Repnolsky mottog sina instruktioner. Men de båda herrarne hade icke talat utan vittnen. En af Axinias hofdamer hade af en händelse råkat få höra hvad som afhandlades. Utan att förlora ett enda ögonblick omtalade hon genast allt för prinsessan. Axinia älskade verkligen, såsom förut blifvit nämdt, prins Gustaf. När hon då fick vetskap om de ränker, som smiddes mot honom, blef hon nästan utom sig af ångest. Hvad skulle hon nu göra för att hindra anläggningen? Skulle hon sjelf eller genom andra låta varna prinsen? Hon beslöt sig för att sjelf göra det. Härvid måste hon likväl gå försigtigt till väga, ty spioner omgåfvo henne öfver allt. Furst Grenin var, såsom ofvan antyddes, en listig man, som icke gerna ville släppa tillfället ur händerna att komma i ännu större gunst hos czar Boris Gudunow. Sedan han lyckligt och väl fått kapten Repnolsky att åtaga sig att stjäla bort prins Gustafs lejdebref, mot det att haa (kaptenen) skulle erhålla högre befattning vid det regemente, han tillhörde, öfverlade fursten med sin lika sluga och ränkfulla maka om bästa sättet att aflägsna Gustaf från hemmet den dag stölden skulle ega rum. Nu var händelsen den, att Theresia, så hette den unga prinsessan, ganska ofta brukade komma på besök hos furstinnan Grenin, emedan denna visat den landsflyktiga en särdeles varm vänskap, och dessutom var en bildad qvinna, med hvilken Theresia, som sjelf egde djupa kunskaper och ett sinne, öppet och mottagligt för alla lifvets förhållanden, helst önskade att umgås. På denna omständighet byggde de furstliga makarne sin nedriga plan. Bud sändes till prins Gustafs ädla maka med en bjudning. Theresia ville ej neka, ehuru hon den dagen helst velat vara hemma. Hon gick således, dock först sedan hon erhållit Gustafs löfte, att han på aftonen skulle afhemta henne. Furst Grenin underrättade genast kapten Repnolsky om förhållandet. Denne tog för den skull sina mått och steg, och läsaren har förmodligen reda gissat, att det var kaptenen, med hvilken han fick göra bekantskap i början. Så var det också.
Den förra stadgar, att Bankens grundfond skall, utan beräkning af Bankens fasta egendom och inventarier, myntoch medalj-kabinettet deruti inbegripet, utgöra en summa af femton millioner Riksdaler Riksmynt, hvadan möjligen inträffande kapital-förminskning under året af vinsten ersättes, och i den sednare är föreskrift lemnad, att Banken skall, så vidt sig göra låter, vara innehafvare af lätt realisabla förbindelser till belopp af 7,500,000 R:dr. Fullmägtige föreslå, att grundfonden eller kapital-öfverskottet må uppbringas till en summa af Tretio millioner R:dr, motsvarande maximum för den sedelutgifning, som saknar motsvarighet i metallisk valuta, men att, intilldess denna summa är vorden uppnådd, grundfonden bestämmes till 25,000,000 R:dr och att det kapitalbelopp utöfver grundfonden, som för Banken bibehålies, ingår till en Besparings-fond, intilldess denna fond motsvarar skilnaden emellan tillåten sedelutgifning öfver metallisk kassa och grundfonden. Till stöd härför anföres, bland annat, följande: Nu gällande föreskrifter berättiga till sedelutgifning af Tretio millioner R:dr utöfver motsvarigheten i metallisk valuta. Vid fastställandet af denna jemförelsevis ganska höga sedelutgifning, hade Bankens sedlar en sedermera betydligen förminskad omloppstid och spridning. Antalet sedelutgifvande enskilda Banker har sedermera ökats och uppkomsten af Filial-banker har beredt en del af de förra bankerna lättad möjlighet att kunna från den ort, der Filial-hank utöfvar sin verksamhet, nästan helt och hållet uttränga Riks-bankens sedlar å alla valörer, utom möjligen don lägsta. Riks-bankens sedlar förbvtas också till silfver, som lemnar landet, utan att deraf, såsom tillförene var händelsen, en kännbar penningebrist uppkommer.
Vinhemtare skola komma öfver dig, de der intet skola lefva dig efter sig, och tjufvar om nattena skola komma öfver dig, de skola stjäla sig nog. Ty jag hafver blottat Esau, och uppenbarat hans hemlig rum, så att han kan icke undstinga sig; hans säd, hans bröder, och hans grannar äro förstörde, att ingen af dem mer för handene är. Dock hvad der qvart blifver af dina faderlösa, dem vill jag lifvet unna, och dina enkor skola hoppas uppå mig. Ty så säger Herren: Si, de som intet förskyllt hafva att dricka kalken, de måste drickan, och du skulle ostraffad blifva? Du skall intet ostraffad blifva; utan du måste ock drickan. Ty jag hafver svorit vid mig sjelf, säger Herren, att Bozra skall vara till ett vidunder, försmädelse, förödning och bannor, och alle hans städer till ett evigt öde. Jag hafver hört af Herranom, att ett bådskap är sändt till Hedningarna: Församler eder, och kommer hit emot honom, och strider. Ty si, jag hafver förnedrat dig ibland Hedningarna, och förakteligan gjort ibland menniskorna. Din öfverdådighet och dins hjertans högmod hafver bedragit dig, efter du bor i bergklyftor, ock hafver hög berg inne; om du ditt näste så högt gjorde som en örn, så skall jag ändå likväl störta dig der neder, säger Herren. Alltså skall Edom öde varda, att allo de der framom gå, skola förundra sig, och hvissla öfver alla hans plågor; Likasom Sodoma och Gomorra, samt med sina grannar, omstört är, säger Herren, så att ingen bor der, eller någor menniska derinne blifva kan. Ty si, han kommer upp lika som ett lejon ifrå den stolta Jordan, emot de fasta hyddor; ty jag vill låta honom snarliga löpa dit; och ho vet, hvilken den ynglingen är, den jag emot dem rusta skall? Ty ho är mig lik, ho vill lära mig? Och hvilken är den herden, som mig emotstå kan?
4:o ©e ©omftolar, till hroilfa äftenjbapS<förorD, morgongåfmo*btef, för* orDnanDett otti ftDckommijjer eller Dplift, teffamenten od) boupptecfningar ingif* waS, attfmare för Detina författnings noga iafttaganDe i Defta Delar, od) in* 4 7 forDre, itai’ ftfhiämtibc banblmgar förfeglaDe inlemna^, bernia, unDcrtecfuaDt af fbvrättningé' od) roärDeringémiännen, att famina banDlingar meD ftämplaDt pap» peo till behörigt belopp förfeDDa äto. 5:o för djarteting af fullmafter, tranéport>refolutioner, öppna bref på afflreD, ©refroc*, friherreod) 2lDel£»bref tu. nu, på fatt Denna författning i broarje fall föreflfrtfroer, anfroare, roiD QBåte ^anjluSppeDitionev od) «pof* (SppeDittonen, De ^jenffemän, åt l)mtlfa uppbörDen od) reDoroiéningen af löfen för utgåenDe ejepebitioner av uppDragen, famt, roiD (3öåce od) SKifeté kollegier, Sonfifiorterne, öfrige <2Bei’b ocf> ^inrättningar, Den ^jeujteman, af broiifett Delte banDlingar contraftgneraö. 6:0 å?i)rfol)ecDen i fövfamlingen, eller Den, [)ans tjenfr föreftår, anfroare Derför, att ftårnplaDt papper till förejFrifroet belopp nt)ttja$ till
Ungern vållar Österrike måhända ej så mycket trassel, som Norge vållar Sverige, men meningsskiljaktigheter, äfven af politisk art, förefalla mellan de båda riks-halfvorna. Nu hafva äfven czecherna böljat röra på sig. Vid böhmiska landtdagen visade sig nationalitetsspänningen genom de tyska ledamöternas uteblifvande, och motion väcktes (24 okt. ) att kejsaren skulle låta kröna sig till konung af Böhmen. De tyska och österrikiska regeringarne måtte känna behof af förbundssammanhållning i det yttre. Kalnokys besök hos Bismarck på Friedrichsruh (2 no v.) vit-nar derom och kejsar Wilhelms samtidiga besök i Kon-stantinopel (3 nov. ) påminner om gemensamt bevakande af intressen i Örienten. Trippelalliansen försmår nu ej att karessera de mindre staterna. Huru det nu än är med dessas regeringar, men på folken tycks den ej utöfva någon vidare attraktionskraft. De omständigheter, som föranledde Bexells interpellatiou i svenska riksdagen (6 mars) och med den förknippade sig,tjena nog som bjärt illustration i saken, ehuru vi här blott antydoingsvis erinra om dem. Likaledes underligt verkade den sedan i Wesersche Zeitung, en » liögtbetrodd » tysk tidning, införda försäkran, att » hvar man » i Tysklaud vet om svenska förbindelsen med trippelallianserna, fast man finner olämpligt att i den saken inviga de svenska riksdagsbön-derna (ungefärligen sä föllo ordalagen). Genom sin sommar-sejour i Norge har också kejsaren haft, så att säga ett hem, pa den skandinaviska halfön. Den förbindelse, som man velat inleda mellan det tyska och danska hofvet genom att förmäla prins Valdemar med en af kejsar Wilhelms systrar, kom icke heller till stånd. Kejsarinnan Fredrik besökte med sin dotter hofvet i Köpenhamn (som haft och hade så många furstliga gåster), men återvände helt tvärt oelt t med oförrättadt ärende »; ryktet hviskade något om, att tsarens maktord här öfvat sin verkan.
I enlighet med Herrar Rosenblads och Muréns motioner föreslår Utskottet, att guldoch silfvertråd må indelas i äkta och halfäkta med 8 sk. och oäkta med 3 sk. införselstull per lod; samt att införselstullen å jernoch ståltråd må nedsättas från 6 sk. till 4 sk. 6 rst skålpundet stapelstadsvigt, såsom utgörande 23 procent af verkliga varuvärdet. Hvarjemte Utskottet, i stället för den nu efter värde till 10 procent medgifna undantagstuil för utländsk ståltråd, som med Kommers-kollegii tillstånd införes för tillverkning af vissa arbeten, på sätt Herr Rosenblad alternativt föreslagit, tillstyrker, att denna undantagstuil må bestämmas till 2 sk. skålpundet. Rubriken »försilfrad» kopparoch messingstråd, torde i enlighet med Herr Rosenblads motion, böra erhålla lydelsen förgijld eller försilfrad. Den i nu gällande taxa gjorda skilnad emellan bomullstråd »nystad» med 24 sk. Bevillnings-Ut skottets Betänkande, JYi 5. 57 sk. och »i halfvor» med 16 sk. införselstull skälpundet anser Utskottet, lika med hvad Herrar Rosenblad och Murén föreslagit, höra upphöra och bomullstråd, alla slag, åsältas 16 sk. tull per skålpund. Värdeförtullningen å tillhugget, ej speciliceradt furuoch grantimmer, nu åsatt Trädvaror. 10 procents införselstull, synes lämpligen höra, på sätt Herr Rosenblad föreslagit, utbytas mot förtullning efter kubikinnehållet, i hvilket hänseende tillstvrkes, att införselslullen å tillhugget furuoch grantimmer må bestämmas till 3 sk. per kubikfot. Då plankor al furu och gran, i längden hållande 30 fot och deröfver, samt bräder och plankor af ek, alm och ask utgjorde för skeppsbyggeriet behöllige och inom landet ingalunda öfverflödigt förekommande råvaror, har Herr Rosenblad för dessa artiklar föreslagit tullfri införsel.
Genom antagandet af mitt förslag i detta hänseende skulle icke någon förändring ske uti presternes kunskapsmått af dessa språk; men hvad som blefve deraf en säker vinst vore, att en dyrbar tid, som nu bortslösas utan att dermed vinnes något resultat, kunde besparas för att användas på ett verkligt studium af Theologien. Och kommer troligen icke studiet af berörde språk derföre att uphöra, enär personer med lust och håg skulle icke saknas, hvilka ville eftersträfva de högre betygen, samt derigenom grundlägga företrädesrätt i befordringsväg. — Blott det falska skenet borttoges; och della hette della och icke något annat. Uti punkten d, har jag yttrat, att den nuvrde magistergraden skall afskaffas samt i stället inrättas magistergrad för hvarje särskild vetenskap. Härom säger Utsk.: »att då hufvudsyftemålet med den af motionären yrkade förändring af magistergraden varit att motverka studiernas splittring på allt för många ämnen för befordrande af mera grundlighet i färre vetenskaper, detta syftemål i väsendtlig mån befrämjas genom hvad redan är stadgadt uti K. M:s Nåd. Bref d. 22 April 1853, hvarest, i fråga om antalet af betygs-enheter, sorn vid afläggandet af philosophiae kandidatsexamen bör förvärfvas, afs:de företrädesvis fästes derå, att goda vitsord erhålles i färre närbesläglade vetenskaper.» Här tyckes Utsk. medgilva, att det icke var så förbannadt galet oell till stöd derför har det sagt, att Konungen redan gått den väg jag påpekat. Det måtte väl då icke vara så rasande. Men hvarföre kan man icke gifva olika saker olika benämningar. När man hör omtalas philosophiae magister,'skulle man tro, att de hafva kunskaper i samma ämne, men händelsen är likväl, att den ene icke läst philosophi, deu andre icke klassiska språken, för den 3:dje är mathematik och den 4:de naturvetenskapen fullkomligt främmande ämnen.
Författaren har underskattat å ena sidan hjelpen af ett äkta qvinligt inflytande i en mans renhetsstrider — ty förälskelse-episoden med den unga upsalaflickan är så flyktigt behandlad, att den icke kan medräknas; å den andra sidan utelemnat all skada af det outvecklade eller osunda qvinliga inflytandet inom sällskapslifvet, der begären hos männen ofta väckas, ehuru det är hos en annan klass qvinnor de tillfredsställas. ^Boken är visserligen en upsala-roman, och mången student lefver der lika skild från qvinligt umgänge ur sin egen krets som Erik Grane och hans kamrater; men boken hade vunnit i lifssanning och ftlrg samt argumentationen i kraft, om Grane icke kämpat sina strider &amp; å stäld utanför de inflytelser till både styrka och svaghet, som en qvinlig krets erbjuder. Denna brist på fullständighet är emellertid icke vilseledande, ty författarens tydligt uttalade åsigt är att sedlighets-frågan är en mannens och qvinnans gemensamma angelägenhet, der de böra lära att förstå, förlåta och hjelpa hvarandra. Men deremot finnes i Eriks friskt och hurtigt skrifna slut-bref till Schultz, der glädjen att ha fått ett gagneligt arbete, ett hem och en hustru, älskvärdt leker och ler på och emellan raderna, det enda verkligt vilseledande i » Erik Grane ». Det består icke deri, att förf. låter den af filosofi och lite-ratur intresserade Erik Grane gifta sig med en flicka, som &gt;icke läst Spencer eller hört talas om Brändes ». Ingendera är oefter-gifligt vilkor för äktenskaplig lycka. Denna skulle dock antagligen vinna, när den unge bruksförvaltaren efter några års hvila från böckerna tar dem från hyllan igen, ifall han och hans hustru, för hvilka » tag fatt » leken då troligen inte har nyhetens behag längre, kunde tillsammans läsa och utbyta ömsesidiga tankar om de ämnen, som icke upphört att sysselsätta mannens intresse. Och för de blifvande barnen hade Spencer otvifvelaktigt varit af mera gagn än » Giftas ». Snarare kan man invända att Erik Granes skäl för ingåendet af äktenskapet mera äro af den art, som grundlägga ett tycke än ett äktenskap i ordets djupast * mening.
Detta kan väl icke vara den egentliga meningen, men sådan skulle åtminstone följden blifva. Här har af en värd talare blifvit yltradt, att Professor Brings förslag skulle i Presterskapets händer lemna en fullkomlig diktatur, men så långt vill icke jag gå, ty det vore detsamma som att såga, att äfven prediko-embetet vore en diktatur, hvilket väl vore alltför orimligt. Jag skulle deremot å andra sidan tro, att om man, enl. LagUtsk:s förslag borttager helt och hållet denna andliga diktatur, såsom öfverflödig, så skulle sådant verka lill ett andligt sjelfsvåld. Jag frågar då, hvad som är bättre, sjelfsvåld eller diktatur? Då jag fäster mig vid sjelfva den föreslagna lagtexten, förefaller mig första § uti LagUtsk:s Betänk, serdeles egen. Det ser alldeles ut, som skulle flen kristliga hus-andakten förut hafva varit Den 21 Jnui f. m. 333 förbjuden, och likväl innehåller det gamla Konventikel-plakatet så vackra ord om denna andakt. Den andra § beröfvar presterskapet helt och hållet hvarje inflytande, ty på grond af densamma skulle en hvar andlig fribytare, som anmäler sig hos presterskapet, hafva rättighet alt upträda. Jag delar härutinnan fullkomligt den åsigt, den siste värde talaren uttryckt, att nemi. ingenting för kyrkan vore vådligare än denna fria andliga discussion. Den offentliga Gudstjensten medgifver icke någon discussion, och jag vet icke hvar man skulle kunna finna stöd för en sådan åsigt, så vida kyrkan skall äga bestånd. Hopen skulle lätteligen dragas på dens sida som hade de största talare-gäfvorne, ty det är icke allom gifvet, att så lätt afgöra huru mycket sanning ligger uti det ordsvall man får höra. Denna § skulle äfven, på sätt Prof. Bring anmärkt, legalisera oordningen, enär pastor icke hade något inflytande förr än han fann, att bestämda irrläror förkunnades, och han skulle således sitta och väga hvarje ord innan han kunde deremot göra någon anmärkn.