Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
K. Dramatiska teaterns senaste program har haft en obestridlig framgång. Det bjuder nämligen på en af de kvickaste komedier, som sedan många år gått öfver någon svensk scen. Författarenamnet, José Echegaray, hade allt sedan » Galeottos » dagar en fullödig klang; att nu i den store tragöden lära känna en icke mindre lycklig komediförfattare, tillhörde dessa angenäma öfverraskningar, som icke äro allt för vanliga. Hjälten i » E n kritikers debut », don Antonio, är författare, och hans namn räknas som ett af Spaniens bästa. Det gäller för honom således mer än vanligt, när han nu efter en mångårig hvila står i begrepp att på nytt låta ett stycke gå öfver scenen. Han besluter sig också för att uppträda anonymt; icke ens hans allra närmaste känna hans hemlighet. V i kunna ej ingå på att i detalj skildra de förvecklingar och åe stridiga passioner, som väckas kring uppförandet af don Antonios skådespel, och hvilka författaren på ett rent mästerligt sätt tecknat. Satiren, som här främst går ut öfver författare och kritiei, är af en beundransvärd träffsäkerhet, utan att dock bli grym, då genom det hela vibrerar en grundton af godmodig humor. H r UiUberg hade af hufvudrollen skapat en charmant prestation, där maskering, hållning och spel i de finaste detaljer sammansmälte till en ypperlig karaktärsbild. Fru Slernvall, hans hustru Dolores, lämpade sig mycket lyckligt till spansk donna. I dotterns roll öfverraskade eleven fröken Janson med ett naturligt friskt och desslikes innerligt spel, som var af bästa verkan och vittnar om en förhoppningsfull begåfning. Hr Palme var nu kanske något för tragisk för att spela lustspel; han tycks i allmänhet ha svårt att stiga ned från kothurnen. Hr Pcrsonne däremot skämde naturligtvis icke bort en lefnadsfrisk och toujours ung revyförfattare, som går i friarärenden i huset, lika litet som hrr Ortengren och Backström de tvänne kritici Pelaez och Borroso, som bokstafligen ända ut i fingerspetsarne representerade motsatta grundåskådningar, idealismen och materialismens.
Dä RiddarhusUtskottet uti RiddarhusOrdningen har nästan ingen instruction, då den enda instruction som finues, stadgar, att Utskottet skall inkomma med Betänkande, enär frågor om lörändring i RiddarhusOrdningen till detsamma remitteras , hemställer jag huruvida det kan anses till formen oriktigt, åtminstone när 6 röster stadna mot 6, hälst Utskottet består af jemt antal ledamöter, och en icke får utvoteras, samt Ordföranden ej har votum decicivum, att dä till Stårdet öfverlemna tvenne alternativer. Detta gäller angående det formella al saken. Med de närvarande alternativer är lik - Den 11 Juni i c. til'. 255 väl ett annat förhållande. Jag skulle medgifva att det hade varit orätt, att framställa tvenne projecter, om de båda hade innefattat förslag till förändring. Hvarföre ock de ledamöter i Utskottet, hvilka ej gillade Utskottets föreslagne redaction, men likväl ansågo den närvarande §:n vara otydlig och omöjlig att i längden applicera, ej funno denna tanka annorlunda kunna framställas, än under bibehållande af det gamla stadgandet. Då det förefaller mig som en stor del af debatten hade kunnat undvikits, om en närmare uppmärksamhet blifvit fästad på hvad som i förmiddags upplästes, så utber jag mig att få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på de ord, som finnas i RiddarhuslJtskottets Memorial, och hvaraf det kan synas att Utskottet icke åsyftat någon tolkning af Grundlagens 37 §. Men jag hemställer om, då man skall fota en reglementarisk stadga på en constitutionel lag, man då icke skall vilja begripa den om man icke skall framställa, huru man fattat de grunder hvaruppå stadgan skall fota sig, helst då dervid förekommer, att desse grunder äro ganska mörka. Utskottet har haft så mycket mera skäl till sin mening om nödvändigheten af en förändring som frenne af dess Ledamöter redan uti ConstitutionsUtskottet väckt fråga om förändring af 37 §:n Regeringsformen. Utskottets Memorial innehåller följande:
I 8ädant al8eende bär Äeademien föreslagit, att till en början ätta 8tam-ilollände> ie, af ombring 20 iljnr livartdera ^>ä 56 Dro/)c>^rlr'c>/^ ^.-o.?2. lämpliga, nägorlunda jemnt öfver liela Diket fördelade, ställen mä inrättas, oek att sedermera :>f de frän isin lefvererade djuren ^tlcr! igare 8tamkoliänclerier mä lilias, sä att småningom sill» Dän dermed mä klifva försedde. Inlia med Dandtkruks-tVeadeiuien, anser kongl. Naj:t det vara :>f stor vigt, att säkallade 8tani-kollän»lerier af utmärkt korn-koskap oell af sädane raeer, som för olika orters local-förkällanden kunna anses vara Käst passande, klifva pä allmän kekostnad anskallatle, äfvensom att dessa liolländerier, som till en körjan kunde inskränkas till ett antal af ätta, lämpligast inrättas pä »let sätt oek med »le vilkor, som Dandtkruks-^cademien föreslagit, för att sedan, i mon af stammarnes tillväxt, utspri»ls raeerna genom organiserancle af dylika 8tam-koll8n<lerier i Ilikets alla Dän. livall kostnaclen för inköpet angar, sä kan »len svårligen i förväg kestamclt uppskattas, emellan prisen pä gocl raee-koskap äro m^eket omväxlanlle oek äfven lle olika raeerna stä i ganska olika värllen, kögre för cle stora eller säkallalle 8idlands-rgcerna, lägre för lle mindre eller Dergs-racerna. 8verig6S omvexlanlle loeal-förkällanllen fordra cloek tillgäng pä källa clessa oek mäkäncla en eller annan sä kallall mellanraee.
Man får väl lof att riktigt se på’n, för att veta, huru en vismakare ser ut, och inte går det an, att en så fin och rolig herre går med trasiga skor; utan han skall hafva dem, som skoflickaren satt i pant hos mig; men först vill jag riktigt ta’n i betraktande.“ Gumman tittade poeten rakt i ansiktet genom ett par stora glasögon. “Nå, mutter, hur tycker ni jag ser ut?“ frågade Bellman skämtsamt. “Lik andra människor, är det icke så?“ “Å jo, han ser icke så dum ut; men nu skall jag ta fram skorna, som det fyllsvinet skoflickaren pantsatt.“ “När allt kommer omkring, så är det kanske mina egna, dem han behållit som säkerhet. Hit med dem, mutter lilla, så få vi se!“ Skorna framtogos och befunnos verkligen vara Bellmans. “Nå, så mycket bättre; jag var just på väg att uppsöka skoflickaren för att betala min räkning och få min fotbeklädnad åter. Jag kan nu få affären uppgjord.“ Bellman betalade den ur koncepterna råkade skoflickaren, tog på sig de hela skorna och lämnade kvar de söndriga, hvarefter han sade krogens förbluffade befolkning farväl. Än en gång samlade sig de närvarande kring Bellman för att hvar och en på sitt sätt tacka honom för sången och i minnet inprägla hans anletsdrag. Skoflickaren, som i det närmaste blifvit nykter, bad att få trycka hans hand såsom ett bevis på, att han icke vredgades öfver hvad denne sagt. Bellman räckte honom handen och sade skrattande: “Jag har fått mina skor, ni edra pengar, vi äro således vänner.“ “Tack för det!“ utropade skoflickaren och vände sig därpå till ynglingen, sägande: “nu skall jag samla ihop slantarna du kastade på mig, för det är väl ändå det minsta jag kan göra, eftersom jag varit stursk emot herr Bellman och så när huggit honom på truten. Detta var hvad jag borde hafva gjort med dig, för det du sjöng hans visa sämre än en skata skulle ha gjort.
Det af Utskottet i 26:te punkten afgifna förslag till voterings-proposition godkändes icke, utan beslöt Ståndet att i afseende å det Statsbidrag, hvarom i denna punkt vore fråga, borde först voteras om kontra-proposition, på följande sätt: Den som till kontra-proposition i hufvud-voteringen antager Bonde-Ståndets beslut, alt till uppförande, i enlighet med godkänd ritning al ett nytt läroverkshus i Oscarshamn skall beviljas ett låneunderstöd af 40,000 Riksdaler till utgående från Riksgälds-kontoret, med vilkor, ej mindre att en sådan skuldförbindelse derför afgifves, som af Fullmägtige i nämnde Kontor antages, än äfven alt 5 procent å lånets ursprungliga belopp, beräknade från tiden, då penningarne bekommas, skola före slutet af hvarje år till Riksgälds-kontoret inbetalas, af hvilka 5 procent räknas ränta efter 4 procent samt det öfverskjutande beloppet kommer att såsom kapital-afbetalning å lånesnmman afgå, intilldess denna blifvit till fullo gulden; röstar Ja. Den det ej vill röstar; Nej. 790 Prot.-UIdrag den 3 Oktober i860. Vinner Nej antages till kontra-proposilion Ridderskapet och Adelns beslut att afslå den gjorda framställningen om bidrag till uppförande af ifrågavarande läroverksbyggnad; samt derefter hufvudvotering anställas i öfverensstämmelse med en så lydande voterings-proposilion: Ren sorn godkänner Stats-Utskottets, af Presteoch BorgareStåndet gillade, hemställan, att Rikets Ständer, såsom bidrag till uppförande af en ny byggnad för Elementar-läroverket i Oscarshamn, måtte å Riksgälds-kontoret för en gång anvisa en summa af 20,000 Riksdaler, dock med vilkor alt, innan byggnaden påbörjas, den plan, som dervid bör följas, skall vara af vederbörande myndigheter godkänd; röstar Ja. Den det ej vill röstar; Nej. Vinner Nej aulages: (l.o. Alternativet Bonde-Ståndets beslut). (2:o. Alternativet Ridderskapet och Adelns beslut).
Såsom föredragande, har det varit min pligt alt iakttaga lagliga former, sorn bjuda att ärender af denna art skola beledsagas af vederbönde embetsverks utlålm innan de inför Konungen föredragas; i afseende på grunderna i denna fråga har så mycket blifvit taladt och skrifve!, och så många yttranden infordrade, att dervid ingenting felades, för en laglig och formenlig föredragning; men i afseende på tillämpningen, och deraf följande detalj-bestämmelser enligt det system som nu blifvit föreslaget, hafva ännu icke vederbönde Embetsverk haft tillfälle att yttra sig, och jag hoppas derföre, att man skall göra mig den rättvisan och erkänna att jag ej kunnat eller bort handla annorlunda vid detta förslags afgifvande än som skett. Jag är dessutom fullt öfvertygad derom, att sjelfva saken härigenom icke lidit, utan fastheldre deraf haft nytta, ty ehuru det visserligen låtit sig göra att genast och definitivt föreslå allt som till ärendet hörde, så hade det likväl varit ganska möjligt att ett så lunda, utan tillräcklig, föregången special-utredning, upgjordt förslag, i någon deltaljfräga blifvit mindre lämpligt, och otvifvelaktig! hade följden deraf varit, att man dä med åberopande häraf, sökt jäfva hela förslaget och bereda dess fall. Afven med afseende härå, har jag således ansett rättast, att icke gå brådstörtadt tillväga, utan först inhämta alla de speciella uplysningar, som röra denna ömtåliga fråga, innan detalj-bestämmelserne i afseende på räntepersedlarnes bibehållande till slutligt afgörande föreslås. Men lika oriktigt, sora jag tror det skulle hafva varit att nu, annorlunda än i strängt formenlig ordning, behandla ärendets til lämpnings-frågor, lika illa och oformligt vore det också enl. min tanka, att upskjuta grundernas pröfning, hvilka redan så ofta och så länge varit ventilerade, ty innan genom Stats-makternas beslut blifvit afgjordt, hvilka grunder som skola följas, torde den närmare utarbetningen af alla dess detaljer vara nästan utan ändamål.
I afseende på den af sednast församlade Revisorer gjorda anmärkning dervid, att en summa af 944 R:dr 23 sk. 10 r:st., år 1830 utbetalda i transport-kostnad för 6 från Schäferiet Naz införskrifna får samt flir en bageri-machin och en valk-machin, som vid samma tillfälle från Frankrike hitkommit, ännu i Ull-Discontfondens räkenskaper balancerades, få Revisorerne anmäla, att, sedan Kongl. Commerce-Collegium, på sätt dess öfver samma Revisorers berättelse till Kongl. Maj:t afgifna och i sammanhang dermed till trycket befordrade underdåniga utlåtande gifver vid handen, låtit dels afskrifva och dels ersätta Ull-Discontfonden den för fåren och bageri-maclrinen belöpande transport-kostnad samt, beträffande kostnaden för transporten af valk-machinen, i underdånighet hemställt, att densamma måtte få påföras de till Manufacturernes befrämjande anslagna medel och derifrån ersättas Ull-Discontfonden, hvartill Kongl. Maj:t under den 19 Mars 1836 i Nåder funnit godt samtycka, ofvanberörde balance således numera till hela dess belopp ur Fondens räkenskaper försvunnit. Under den 19 December 1835 har Kongl. Maj:t, med anledning af gjord underdånig anmälan om behofvet af åtskilliga jemkningar och förändringar i de den 19 Mars 1831 meddelade allmänna föreskrifter rörande Ull-Discontens och Ull-Contorets förvaltning, i Nåder låtit utfärda förnyadt Reglemente för nämnde Fond, äfvensom förnyad Kungörelse angående Ull-Contoret, att, jemte en tillika fastställd taxa å de afgifter, som vid Contoret böra erläggas, från början af år 1836 och tills vidare tjena till underdånig efterrättelse; hvarvid Kongl. Commerce-Collegium anbefalldes att, i enlighet med de för Ull-Contorets förvaltning salunda stadgade grunder, i underdånighet föreslå' en efter behof och tillgångar lämpad aflönings-stat för Ull-Contorets tjenstemän och betjening. Det förslag till aflönings-stat, Kongl.
Deremot Ikall en fådan både rätt fördelad och rätt åtnjuten Reprefentation, .endal! framalftra rena Patriotilka begrepp, fom upplyfte och ftyrde af en ädel täflan böra åftadkomma mogenhet i öfverläggningar, famt kraft och enhet i beflut. Återförde till Sveriges urgamla, och i en okonftlad men naturlig Stats-Rätt grundad Författning, i följe hvaraf ingen fjelfbefuten Medborgare var beröfvad lin Röfträttighet vid Allmänna Riksmöten, och med fullkomlig utöfning deraf, på ett, emellan fornålderns enkelhet och fednare tiders konftigt fördelta fammanfättning, rätt afvägt fatt, bör afven den gamla Redligheten, Öfverensfiämmel-, fen och Välvilljan Lagftiftarne emelian, åter upplifvas, famt Ryra Rvådflagen. Af få gillande fkäl har jag trodt mig böra antaga den på långlig erfarenhet riktig befundna Sats: Att Lagftiftningen i en Fri Monarkifk Stat, hvarken bör p töfva s af mångå i fördelta Corpfer lkilda Stånd, eller beftå af en enda tillhopa verkande Förfamling. Den uppnår tvärtom fin högfl möjeliga fullkomlighet, då behörigen ut* fedde Perfoner fördelas i 2:ne Stånd eller Kamrar, forn hvar för fig öfverlägga och afgöra, men icke annorlunda än gemenfamt kunna frambringa ett Ständers kraftägande Beflut. Med denna förutfatta och faftftållde grund, får jag nu äfven uppgifva mitt Förflag till de båda Ståndens fahlman fattning, hvarvid dock följande omlfändigheter förut böra komma under öfvervägande: 1:0. Såfom en hufvudprincipe antager jag, att de nu varande Stånds Reprefentan ter blifva vid deras Riksdagsmanna •
» Oskuld skall dig makten gifva », upprepar den ene efter den andra, » Oskuld skftll mig (dig) makteji gifva », skrika de till slut samfäldt med full hals, som om denna med hänsyn till S: t Croix ' antecedentia och temperament endast alltför bräckliga fras icke nog kunde inpreglas i åhörames hjertan och — örhinnor. Inledningsmotivet kan ju kallas verkligt anslående, men modulationerna som följa efter innehålla intet af intresse, och fortissimo-slutet är rent af fult i sin löjliga anspråksfullhet. Första aktens senare del har af våra musikbedömare fått ganska ampla vitsord. Men det skall verkligen vara i brist på bättre, ehuruväl den något mer dramatiska situationen lätl kan forleda till öfverskattande, när man ändtligt träffar på en sådan lifskraftig oas midt ibland det oändliga älskogspjunkets gäsp-retande sandöknar. Den inledande kören är ju rätt karaktäristisk i sin förtviflade hopplöshet, men svensk operadiktning har presterat något fullt ut lika bra (se Hallströms Neaga, akt I). Negergossens visa erbjuder ett par rätt egendomliga modulationer och väl hållen rhytm, men är liksom Mealas sång knappast att räkna till förnämligare musik, om icke det öfrigas tomhet stälde dessa stycken i förskönande dagar. Virginies romans låter ju höra sig, men icke heller den kan göra anspråk på någon uppseendeväckande skönhet. Innan andra akten börjar har åhöraren pröfningen att få repeterad Mealas icke särdeles öfverdådiga visa, hvarmed orkestern laborerar, kör och vänder, långt efter sen det är omöjligt längre. Ändtligen går då ridån upp, men — o ve! — endast för att sätta åhörarens tålamod på nya, syåra prof. Om du-, etten .mellan Paul och Marguerite går an, så kan detta svårligen sägas om Virginie och M: me de Latours insignifianta duo strax i aktens begynnelse.
I afseende på Mantalspenningarnes betraktande såsom Koppskatt, hvilken egenteligen berodde på hvarje persons arbetskraft, men icke på förmögenhet eller serskilde omständigheter, har K. M:ts Bef:h:de andragit, att i äldre tider uppmärksamheten vid bestämmandet af dentia ränta icke varit endast fästad vid arbetskraften hos den mantalsskrifne, utan också på hvad han genom sin arbets - Betänkande n. 183 kraft möjligen kunnat sig förvärfva, och hvaraf handt, att de Norra Orterne, der ännu Allmogens vilkor pä få ställen kunde jemföras med de Södra Provinsernes, blifvit lindrade i denna utskyld, utan att under tiden utgöra någon annan deremot svarande ränta eller tjenstbarhet till Staten, emedan den från Herjeådalen utgående Bogskatt nu mera efter 8 Öre, i stället för 6 Öre S:mt af personen, rätteligen är en grundränta, som icke bör med Maritals-penningarne förblandas. Lagmansoch Häradshöfdinge-räntan med Tingsgästnings-penningarne samt Sterbhus-procenten utgå i detta Län enligt gällande grunder. Län är förhållandet, hvad Mantal spenningar ne angår, att Allmogen eller Åboer på Kronoskatteoch Kronohemman samt Nybyggen , äfvensom Torpare med barn och Tjenstefolk endast betala 8 sk. för hvarje person, hvarunder begripas alla i tjenst varande Soldaters och Båtsmäns hustrur; men alla Ståndspersoner med deras barn och Tjenstefolk, Bruksoch Sågarbetare, Sockenhandtverkare samt In bysesfolk af serskildta benämningar, så väl som Umeå Stads samtelige innevånare, erlägga 12 sk. för personen; och det är ej bekant, att den del af Allmogen, som njuter lindring i Mantalspenningarne, derföre vidkännes något motsvarande onus. Lagmansoch Häradshöf dinge-r antan med Tingsgästnings-penningarne och Sterbhus-procenten utgå äfven i detta Län, enligt gällande allmänna grunder.
De prester jag känner äro ibland våra bättre samhälls-ledamöter, då man Den 23 Mars e, m. 485 blott gör afseende på deras intellectuella ståndpunkt; men trots detta erkännande af deras uti intellectuelt hänseende uphöjda ståndpunkt, trots detta erkännande af deras menniskovärde, kunna de dock icke vara annat än menniskor och genom våra institutioner äro de satta på den ståndpunkten att de icke kunna med fördel verka i sitt kall, utan kringskansas dervid af menskliga passioners inflytelse, hvarifrån de icke, såsom sig borde, kunna frigöra sig. Då man kommit till denna punkt måste man naturligtvis finna det nödvändigt att institutionerna uti ett sådant land som detta, bärande dessa följder inom sig, måste förändras, så vida man vill medgifva att landets andliga och religiösa lyftning är dess förnämsta mål och att Ihy förutan dess materiella sträfvanden tjena till intet. Man måste således sträfva derhän och jag tror mig icke säga för mycket, då jag antager att det kyrkliga ståndet inom sig finnér det. Kan man tänka sig att ett Stånd, så aflönadt som vårt presterskap, rätt skall kunna upfylla sin pligt, så ojemt aflönad, att vi der finna löner, som variera ifrån Adjunktens lön af 75 R:dr till Biskopens lön, som stundom upgår lill 20,000 R:dr b:ko. När variationerna inom olika grader af Ståndet äro så stora, hvad skall väl följden blifva? den naturliga att den verldsliga inflytelsen lockar till täflan efter materiel vinning, att till följd deraf ingen prest gerna vill längre sitta qvar på en plats än till dess han förvärfvat det anseende, som behöfves för att söka en annan fördelaktigare plats. Just den tidpunkt, då en prest satt sig in i sin religiösa verksamhet inom en församling, då de skriftebarn han beredt och framfört till Herrans bord, då de församlings-medlemmar han först sett inträda i skolan blifvit familjefäder, då de således vext upp under en god kyrkoherdes inseende, under hans tioåriga eller måhända ärfnu längre verksamhet inom församlingen, just då har han, om han är en duglig person, förvärfvat sig rättighet att söka högre befordran och ett större brödstycke.
Konstitutions-Utskoltet, som ansett sig nu hafva att bedöma endast frågan om grundlagsenligheten af Talmannens vägran af proposition på yrkandet om afslag ä memorialet med dess läggande till handlingarne, har dervid, på grund af den vanliga och ostridiga betydelsen af dessa ordalag i fråga om Rikets Ständers förhandlingar, funnit nämnde yrkande innebära, att Bonde-Ståndet, vägrande sitt bifall till hvad af Särskilda Utskottet blifvit i saken föreslaget äfven angående beskattningen för bränvinsbränningen, skulle dermed i allo afsluta frågans behandling, så att annat beslut deruti icke eller sedermera skulle komma att af samma Stånd fattas. Nu som, på sätt Talmannen anfört, såväl af den egenskap frågan om beskattningen å bränvinsbränningen i och för sig har, som ock af den behörighet Särskilda Utskottet erhållit till denna frågas upptagande och beredande, uppenbart följer, att nämnde Utskotts deruti afgifna förslag bordt hos Rikets Ständer undfå Konslitutions-Utskoltels Memorial, M 39.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, att Herr Munck af Rosenschölds ifrågavarande motion, jemte de i ämnet af Herrar Crusenstolpe och Munck af Rosenschöld nu afgifne yttranden, mätte till Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotten remitteras. Bifölls. Förodrogs å nyo RiddarliusUtskottets den 10 sistlidne Januarii aflåtne, och den i5 i samma månad på hordet lagde, Memorial, i anledning af väckt fråga om Offentlighet vid Ridderskapets och Adelns öfverläggningar. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken hemställde, om icke, sedan ConstitutionsUtskoltet numera afgjort den förut väckta frågan, huruvida ett stadgande i afseende å offentligheten, i händelse densamma skulle medgifvas, borde i RiddarhusOrdningen intagas, samt denna fråga således icke vidare kunde utgöra före - 3o8 Den iG Mars f. m. mål för Ridderskapets och Adelns öfverläggning, Ridderskapet och Adeln nu behagade till pröfning företaga sjelfva hufvudfrågan, samt dervid besluta, att offentlighet vid Ståndens öfverläggningar må äga rum, under förbehåll, i händelse offentligheten af Ridderskapet och Adeln antages, att icke allenast ett stadgande derom borde i RiddarhusOrdningen intagas, utan ock att sättet och verkställigheten af berörde offentlighet må, efter serskild öfverläggning, sedermera bestämmas. Herr von Hartmansdorff, August: THIA Les det mig att fråga, hurudan, i händelse af sk il jakti ge meningar, contrapropositionen skulle blifva? Yi hafva hittills blott hört bifalls-propositionen. Hans Ex cell enoc Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att tvenne sätt funnos, hvarpå contra-propositionen kunde inrättas, och att det berodde på Ridderskapet och Adeln, om den skulle ställas på återremiss eller afslag å RiddarhusUtskottets Memorial. Friherre Anckarswärd, Carl Henrik:
Bih. till R, St. Resultatet af omröstningen har varit 43 ja och 76 nej; och sota alltså nej vunnit, har Riddeiskapet och Adelns beslut blifvit al Rikets S'änder antaget. Den dernäst i ordningen förekommande voterings-proposition, så lydande: 3:dje voteringen: (14:o) Den, som b*faller Utskottets förslag att utesluta ur sjelfva taxan och i roten till ej specificerade slöjdevaror hänvisa artiklarne fjedrar, andra ej specificerade, än urfjädrar, flaskfoder, oberäknadt våtvarorna, korgar af sammansatta eller, såsom arbetade, ej specificerade ämnen, korgmakeri-arbeten ej specificerade, lackerade arbeten, ej specificerade, lampor af sammansatta eller, såsom arbetade, éj specificerade ämnen, ljuskronor af sammansatta eller, såsom arbetade, ej specificerade ämnen eller delar deraf, nät af alla namn och slag, speglar och lampetter samt urband och urkedjor af sammansatta eller, såsom arbetade, ej specificerade ämnen, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Yinner nej , komma alla dessa artiklar att i taxan qvarstå, med inforselslull af 33 i procent af varuvärdet; har, i följd af det fattade beslut om införselstullens å slöjdevaror, ej specificerade, bibehållande vid 33 1 procent af värdet, förfallit. zj:de voteringen: (l5:o) Den, som vill, att, på sätt 3 Stånd beslutat, införsels'ullen å gevär, alla slag, eller delar deraf, skall bibehållas vid 33 1 procent af varuvärdet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, kommer iulorselslullen å denna artikel alt bestämmas till 25 procent af värdet. Voteringen har utvisat 71 ja och 48 nej.