Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Memorial N:o 63, med anledning af Riks-ståndens beslut öfver framställningarne i 71 punkten af Utlåtandet N:o 48, vidblef Ridderskapet och Adeln sitt förut i ämnet fattade beslut, och godkändes den derom af Utskottet föreslagna voterings-proposition. Från Högv. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Expeditions-Utskottets Memorial: N:o 10, i anledning af återremiss å Skrifvelse-Förslaget N:o 131; och N:o 11, angående rättelse i Skrifvelse-förslaget N:o 103. S. D. Vid förnyad föredragning af Banko-Utskottets Betänkande N:o 61, med förslag till en i vissa delar förändrad organisation af Banko-verket samt reglering af tjenstemanna-personalen och dess löne-vilkor, stannade Ståndet i beslut som föijer: Utskottets tillstyrkande å 18 sidan afslogs, och beslöt Ståndet, med anledning af den gjorda framställningen å 19 sidan, att det af fullmäktige framlagda förslag till förän drade tjenstgörings-ordningar för kassaoch depositions-a/delningarne samt revisionsoch ekonomi-afdelningen, i dess samband med de förra, må tills vidare tjena lill efterrättelse. Härefter förekommo: ”Banko-fullmäktiges Expedition,” ”Under-styrelsen och dess Expedition." Hvad Utskottet i dessa delar hemställt och tillstyrkt, blef af Ståndet bifallet. ” Kassa-af delningen." Den å 33 sidan tillstyrkta föreskrift, att insättningar af Banko-diskont-verkets Kassör få, derest sådant erfordras, efter den bestämda Expeditions-tidens utgång, men sednast klockan före 8 e. m., aflemnas, blef af Ståndet afslaget hvaremot Utskottets tillstyrkanden i öfrigt under förevarande rubrik biföllos. ”Depositions-afdelningen.” Utskottets tillstyrkande å 35 sidan, att personalen för Depositions-afdelningen må bestämmas sålunda: Kommissarier, deraf den ene Chef 2.
Hr Ribbing: Vid framställningen af de särskilda meningar, som här blifvit yttrade, fann jag ej, att Hr Frih. o. Landtm, behagade fästa någon uppmärksamhet på den modification i Frih. Cederströms förslag, som jag begärt, då jag önskat, att restitution af skatten ej skulle sträckas längre än Häradsdomaren Pehr Jansson å öfrige öboers vägnar begärt, nemi. från närvar, tid, eller, såsom Utsk. föreslagit, från i84<• Jag tror mig äga rätt häruti, och hemställer till Frih. Cederström om det är skäl att gå längre än öboerne sjelfve begärt, och om icke äfven han vill förena sig om antagande af år 1841, i stället för den tid, då skattläggningen först skedde. Frih. Cederström: Den siste värde talaren kan vis serligen deruti hafva rätt, att öboerne borde kunna vara belåtne äfven örn icke en längre restilutionslid, än den Utsk. föreslagit, blefve antagen; men vi äro ej här såsom domare, och således ej skyldige alt se hvad käromålet innehåller. Jag skulle tro, alt då fråga här blifvit om alt underkänna en af skattläggningsmännen verkställd skattläggning af en provius’s utmark, och ett Utsk. yttrat sin öfvertygelse derom, att dervid blifvit orätt förfaret; så kan man väl ej gå längre eller rältsenligare till väga, än att man på Statens bekostnad vidtager en förnyad undersökning och medger, att i händelse dervid befinnes, att vid skattläggningen orätt tillgått, så mäste rättvisa ske, utan afseende på hvad motionären begärt, och hvad Staten orätt bekommit måste då restitueras från skattläggningsdagen. Jag kan således ej instämma uti hvad Hr Ribbing tillstyrkt, utan begär propos. på hvad jag föreslagit. Hr Rosenblad: Hvad den siste värde talaren anfört emot Hr Ribbings amendement anser jag mig böra upptaga, ehuru det hör till sjelfva hufvudsaken.
Kyrkans vid olika tillfällen och för olika ändamål uppstälda formulärer äro af detta skäl högligen vigtiga och att noggrannt iakttaga26. Ett enda bevis på deras outransakliga kraft må här anföras. År 1532 framförde djefvulen på himlahvalfvet en stor komet, som hotade jorden med torka och pest; men påfven bannlyste högtidligt det hemska järtecknet – och se! efter någon tids förlopp var det försvunnet, sedan det dygn efter dygn sammankrumpit och minskats på grund af förbannelsens kraft. Hvad ett heligt ord, blott i sin egenskap af ljud (flatus vocis) förmår, antyder legenden om den tame staren, som ur hökens klor räddades, när dödsångsten afpressade honom ett inlärdt ”ave Maria”. På ordets kraft hvilar kyrkans bruk att inviga bröd, vin, olja, salt, vaxljus, vatten, klockor, ängar, åkrar, byggnader, fanor och vapen. ”Af sådant missbruk, sådan vidskepelse och djefvulskonst har prestväldet i påfvedömet varit uppfyldt” – så klagar en gammal protestantisk theolog, som hade öga för det plus af magi, hvilket katholska kyrkan eger framför den lutherska, men var blind för den gemensamma rikedomen – ”och fördenskull har slikt äfven bland gemene man kommit i svang. Hvad var i messan det förnämsta, om icke den trollska välsignelsen, då presten uttalade de fem orden eller åtta stafvelserna ”Hoc est corpus meum” [”detta är min lekamen”] öfver brödet, andades på det, gjorde tre korstecken öfver det och menade, att dermed blefve brödet till Kristi lekamen. På samma sätt förvandlade han vinet i kalken till Kristi blod, fastän åt ord och stafvelser sådan magt ej är gifven.
Såsom ledamot af BancoUtsk. anser jag mig böra upplysa R. o. Ad. derom, att af mig inom Utsk. blifvit vackt en motion af den ringa omfattning, att handelsdisconten i Götheborg skulle på kort tid få upplåna, emot 4*5 proc:s ränta, en summa af högst 100,000 r:dr, för att till någon del afhjelpa den momentella förlägenhet, som i anseende till choleran der uppstått, men att likväl denna motion inom Utsk. förfallit efter votering, hufvudsakligen, enligt hvad jag kunnat fatta, derföre, altman ansett en så ringa åtgärd som denna, hvilken ej kunnat medföra någon annan rimlig förlust för Banken, än att möjligen Banken förlorat vinsten på denna summa af 100,000 r:dr, icke destomindre vara af en sådan beskaffenhet, att den ej utan våda för realisationens bestånd kunde bifallas. Jag anser mig böra upplysa detta, på det att R. o. Ad. ej må tro, att, så länge den opinion råder, som nu är gällande, någon åtgärd skall kunna, åtminstone inom BancoUtsk., lemnäs åt Hr Rosenblads motion, åt hvilken jag för öfrigt — jag tillstår det med min vanliga frimodighet — anser mig skyldig att Den a3 October e. m. 3i3 att gifva allt det understöd, jag för egen del kan lemna; men man har för närvar, i BancoUtsk. den opinion, att om Banken i ringaste män begagnade sin credit, skulle den i och med detsamma ställa realisationen i våda, och så länge denna opinion fortfar, anser jag det vara att strida mot strömmen, att söka derstädes genomdrifva ett sådant förslag som det ifrågavar. Hr Rosenblad: Med tacksamhet för Gr. Frölich, hvars bemödanden inom BancoUtsk. i samma väg, som jag afsett, icke varit mig obekanta, får jag yttra, att jag likväl om framgången af denna motion har större förhoppning, än Hr Gr:n sjelf.
Således var det lätt förklarligt, att läran om den naturliga utvecklingen med •denna nya blick på tillvaron, i hvilken det, som Darwin säger, är » grandeur », måste mäktigt tilltala alla de män, som icke voro tillfredsstälda med den bestående religionen, och gifva prägel åt - deras tankegång. Det saknas icke heller vitnesbörd om att det förhåller sig sålunda. J. P. Jacobsen, » Marie Grubbes » pch » Niels Lyhnes » författare, var den förste som införde Darwin i vår literatur, i det han gaf oss en utmärkt öfversättning af hans förnämsta verk och i originalartiklar i » Nyt dansk Månedsskrift » utvecklade de darwinska grundtankarne. Oaktadt Georg Brändes mera uppträdt som Mills och Taines än som Darwins och Spencers lärjunge, kan dock ingen, som har kännedom om hans skrifter, hysa tvifvel om att han - står på denna ståndpunkt, som också populariserades genom flere artiklar i den af honom och brodern, Edvard Brändes, utgifna tidskriften » Det nittende År-liundrede », hvilken intill 1877 var det nya partiets fästning.Dr Höffding skref sin » humane Ethik » (sedermera öfversatt på tyska) väsentligen från utvecklingsteoriens synpunkt, om han än icke helt och hållet instämmer med de engelska mästarne, utan också är påverkad af tysk filosofi, och samma ståndpunkt intager han i sina (ännu icke utgifna) föreläsningar i psykologi. I fjol, då dr Ploug hade riktat ett våldsamt angrepp mot den literära venstern och den lifsåskådning, som hans egen bristande sakkunskap och fanatism tillskref densamma, hvilket gaf anledning till en bekant fejd. skref dr Pingel, efter det äfven han offensivt deltagit i striden, tre artiklar » om det literaire Venstres Standpunkt », såsom en positiv afslutning på fejden (Mor-genbladet i mars 1880, sedermera utgifna som broschyr). Äfven han hänvisar här till utvecklingsteorien med dess monistiska verldsbetraktelse, ett panteistiskt, naturen .täckande gudsbegrepp och den naturalistiska sympatimoralen.
M:s kunskap kommit, att man torde önska kännedom af densammas innehåll, för att samtidigt med öfveHäggningarne om berörde grundlags-förändring behandlas; har E K. M., jemte Skrifvelse af. den 3:dje sistlidne Mars, i Nåder behagat meddela Rikets Ständer nämnde förslag till Lag för Banken, uppgjordt i öfverensstämmelse med den vid sista Riksdagen föreslagne förändrade redaction af 72 §. i 1809 års Regeringsform; men som högstberörde Lagförslag finnes i vissa delar stridande emot den af Rikets Ständer bibehållna redaction af 72 §. i Regeringsformen och af den i 87 §. nämnde Grundlag befintlige föreskrift för behandling af Lagfrågor synes följa, att ett af E. K. M. framställdt Lagförslag ej kan annorlunda än i sin helhet bifallas eller afslås; alltså anse Rikets Ständer sig vara förhindrade, att oraförmälde Lagförslag antaga. Hvilket, till svar å E. K. M:s Nådiga Skrifvelse, Rikets Ständer få härmed i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 5 Januarii 1835. Expeditions-Utskottets Förslag till und. Uppläst och godkänd hos Ridd. och Adeln den 2g Dec. 1834* Preste-Ståndet den 29 Borgare-Ståndet den 5 Jan. 1835 Bonde-Ståndet den 5 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse; angående förändring i 2 16 Cap. Ärfda-Balken. (Lag-Utsk. N:ris 126 och I7°0- S. A. K. Då Rikets Ständer ansett en större mognad 1 förståndet samt en mera samlad erfarenhet erfordras för rättigheten att genom testamente förordna om sådan egendom, hvilken Testamentsgifvare!! icke sig sielf förvärfvat, än som i allmänhet kan antagas ega rum, vare sig hos man eller qvinna, vid i5 års ålder, samt enär Lagen i 19 Cap. 1 §.
Jag erinrar mig latinarens yttrande: »naturam expellas furcia, tamen usqu* recurrit», sorn i öfversättning kan lyria ungefärligen sålunda: man må köra bort naturen med en gaffel eller hötjufva eller hvad som helst, kommer den dock alltid tillbaka. Detta till svar på min venstra grannes yttrande. Gr. Mörner har till försvar för den K. Prcposrn åberopat de serdeles stora svårigheter, som skulle upsla, i händelse Hr Adlercreutz^ reservation antages. Gr:n sade, alt man icke så noga kunde veta, huruvida en myndig vorden qvinna åter blifvit omyndig. Jag hemställer likväl om denna kännedom vinnes förr efter K. M:s än efter Hr Adlercreutz^ förslag. Jag anser derföre rättast, att man såsom hittills låter qvinnan vara omyndig, men att man utvidgar den henne redan förunnade rätt alt blifva mvndig dymedelst att hon endast behöfver anmäla sin önskan derom för Domaren. Gr:n har äfven sagt, att genom Hr Adlercreutz’s förslag skulle upkomma tvister inom familjer, men jag frågar, om icke dessa tvister blifva ännu större, då qvinnan vid en viss ålder förklaras af lagen myndig. Såsom ytterligare skäl för qvinnans myndighet har man äfven sagt, att hennes förstånd skulle blifva mera odiadt. Jag kan icke förstå, huru en menniskas förstånd kan blifva mera odiadt derigenom att hon göres myndig. Andra medel måste dertill finnas. Afven har man till stöd för det K förslaget sagt, att mannen lika väl som qvinnan kan förstöra sin förmögenhet och bör derföre ställas under förmyndare. Jag medgifver gerna, att jag skulle önska att en hel mängd männer komma under förmynderskap, ty det vore till mycken båtnad både för dem sjelfva och andra, men derföre att inom vårt kön finnas förstörare böra vi väl icke bereda förstörerskor inom det andra. Enär, såsom Gr.
Jag får derföre hemställa och förestå: r:o. Ar wid den i nästkommande Maji Manad tilstundande inffrifning i Adeliga Jungfru-Stiftet, Högloft. Nidderffaper och Adeln matte af Riddarhusci. i8<>-'iN8 medel bestå Jnskrifnings-afgifterne til Sciftscassan för Herr Hof-Jägmästaren von 6reiiks 2:ne ogifta dötttar, af hwilka den äldre är 17, den yngre 16 Ar, samt 2:0. Ak Högloft. Ridderffapet och Adeln, imil dest Fröknarne von 6reilk efter ordningen i Stifts-ölLniboln blifwa i sin tour berättigade til l^nsion pa Stiftets emedlertid samt fran och med innewarande Ars början wille af Riddarhusförära dem en lika?en«ion eller zz N:d. 16 h. krgnco för hwarvera ärligen. Lika otwifwelakrigt som etc sädanr bewis af Högloft. Nidderffapets och Adelns deltagande ffulle tilfredsställa den Person, emot hwilken Riddcrffaper och Adeln wil utmärka sin aktning och er. känsta, lika betydligt ffulle det ock efter min tanka förhöja wärdet af dessa Högloft. Nidderffapets och AdelnS tänkesätt, om de kunna blifwa adagalagde genom erbjudande af en sadan förmon, som wvre ar åtnjuta fran samma stund fom Ridderffaper och Adeln densamma bestmar. Jag hoppas och anhäller ar Högloft. Riddarhus - Utskottet wille med stt utlåtande tilstyrka Denna sak hos Nidderffaper och Adeln, farm ar i annar fall ?4ro Den 29 Mars. e. m. fall detta mitt walmenta Förslag matte fa åtfölja Utskottets swar öfwer första frägan, hwilket nu kommer at til Högloft. Nidderskaper och Adeln inlemnäs. Stockholm den i; Martil 1810. Cl. v. WLkrenäorlk.
Den fortgår en vecka och är besökt icke blott allmänneligen af länets innevånare, utan äfven från vidt skiljda delar af riket äfvensom från Norge. Öfrige marknader så i Östersund som på landet äro utan större betydenhet. Då priserne å spanmål samt kreatur och ladugårdsprodukter redan i det föregående äro uppgifna, skulle här återstå att ange andra handelsartiklars pris. Dessa äro och måste alltid vara höga för varor, som skola tillföras från de aflägsna kustorterna. Öfver hufvud torde kunna sägas, att hvarje lispund af sådana varor här kostar 1 R:dr mera än i Stockholm. Den så ytterst oumbärliga artikeln salt betalas i Östersund vanligen med 15, stundom med mera än 20 R:dr tunnan, under det saltet i Sundsvall gäller 4 å 5 R:dr. Ingenting bevisar bättre behofvet af lättad kommunikation med kusten. Såsom redan i det föregående är anmärkt, finnes numera och fanns åren 1859 och 1860, utom Östersund, icke något minutering sställe för spirituösa drycker inom länet tillåtet, och icke heller utskänkning sställe annorledes än för kortare tider, såsom på Fältoch Hästjägare-korpsernas lägerplats under mötestiden samt vid ett utvärdshus helt nära staden under sommarmånaderna. Jag vågar tillägga det omdöme, att lönnkrögeri ganska sparsamt förekommer; och under de vidsträckta resor jag gjort genom länets flesta delar erinrar jag mig ännu icke hafva på landet sett någon öfverlastad person, icke ens vid tillfällen, då ganska mycket folk varit försainladt. I Östersund bedrefs under femårsperioden utminuteringsoch utskänknings-rörelsen genom en Direktion, de tre första åren för ett bolags, men de två sista för stadens räkning vid 1 utminuteringsoch 5 utskänkningsställen. Af derför stadgade afgifter har Hushållnings-sällskapet åtnjutit 740 R:dr årligen, hvarefter återstoden jemte vinsten af rörelsen under de senare åren blifvit anslagen för stadens allmänna behof, hvilka i ett så nytt samhälle, som detta, äro både många och i förhållande till folkmängden ganska stora. Såsom drag af allmän anda tillåter jag mig omförmäla, att då östersunds stad nyligen förehade frågan om reglering Jemtlands län. Hemmantal. Skiftesverk.
Det synes således vara skäl att åtminstone göra ett försök härmed. Hr von Koch: Då, såsom Frih. Paykull förmodat, Utsk:s förslag åsyftar att lyfta skjutsbördan från jorden, vill jag bifalla detsamma. Deremot måste jag helt och hållet protestera emot antagandet af Hr af Edholms reservation, enl. hvilken skjutsbestyret skulle fördelas på alla hemman, hvarigenom man antyder, att det är ett lagligt vid jorden fästadt onus, som bör jemnare regleras, hvilket jag i allo bestrider. Jag medgifver dock, att tankarne äro så delade, alt R. St:r icke lära komma öfverens om en skrifvelse, hvari en dylik tanke alldeles uteslutes. Utsk;s förslag D en 14 Sep tember. 255 är, ehuru icke fullt tillfredsställande, dock det bästa, och derföre bifaller jag detsamma likväl mod den af Gr. af Ugglas föreslagna modifikation. Frih. Sprengtporten: Jag är förekommen af den siste talaren, och instämmer i hans begäran om bifall till det af Gr. af Ugglas framställda förslag. Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, framställt hurusom i afseende på förevrde punkt blifvit yrkadt, dels af Frih. Paykull, bifall utan förändring, dels af Gr. af Ugglas bifall med den förändring, att slutorden: »samt denna vigtiga angelägenhet för öfrigt i framtiden på lämpligaste sätt ordnas», utbyttes emot orden: »eller, om så ej ske kan, huru denna vigtiga angelägenhet på lämpligaste sätt må kunna ordnas», och dels af Hr af Edholm och Hr Arnell bifall till det i Hr af Edholms Utslos Betänk, bifogade reservation framställda förslag, blef propos. till bifall å förev:de punkt utan förändring först framställd och besvarad med starka Nej, jemte några Ja, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla densamma med den af Gr. af Ugglas föreslagna förändring, samt efter denna propositions besvarande med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, förklarade det han ansåg Ja härvid hafva varit öfvervägande.
»Poesi!» log Anna Ene. »Åtminstone inte långt därifrån», sa Holmen förnöjd. »Vi har författaren där borta i högen. I detsamma kom Ruffen hem — och — – Ja, en innerligt rolig och lyckad afton blef det alltigenom. En riktig ersättning för den föregående. När de skulle gå, öfverraskade mig Axel igen. Han kysste mig på hand och sa så trohjärtadt och godt: »Tack, snälla svärmor, för att jag fick vara med! Det har varit så roligt!» Gossen såg riktigt rar ut, det var hvad han gjorde. Och jag som så noga tänkte begrunda hvad vi läst! Nu hör jag bara de där orden i stället. Men så är det alltid med mig. Det, som kommer in i hjärtat, stannar kvar, det, som kommer in i hufvudet, kilar ut. Kanske att det inte är så nödvändigt för en äkta man att veta hvad en Fauna är, när allt kommer omkring. Kanske det finnes män som vet det allt för väl, allt för väl? Underligt emellertid, att båda mina litterära seanser skulle få ett så högst oförmodadt slut! FEMTE KAPITLET. Mormors-sorg och uppfriskande medel. Nej, det är inte alls värdt att försöka sticka under stolen med den saken längre! Jag är mulen, urrig, knarrig, med ett ord allt möjligt rart som man brukar laga ihop ett riktigt godt dåligt humör utaf. Ada menade nog inte hälften med hvad hon sa, mot det jag räknade ut, att hon menade med hvad hon inte sa. Det finns ingenting farligare och otrefligare än att börja grunda öfver hvad folk ’menar’. Vanligtvis lägger man in sin egen söta misstänksamhet i deras tankegång — och så är soppan färdig. Men ändå så! Visst är, att om jag kunde skrifva riktigt, så skulle jag skrifva en bok om mor-mödrar, för att visa, att de väl inte presis behöfver vara någon utbrunnen aska eller urtröskad halm, om det också faller deras egna barn in att gå sta och gifta sig i otid. Jag undrar just, hvilken enda kvinna fått sitt ömhetsbehof tillfredsställdt vid 40 år, eller 50 — eller 60! Och då är hemmet tomt! »Att få låna barnbarnen på en liten stund!» Kan tänka! Så ovanligt frikostigt!
Med en ökad beväringspligt måste följderna för öfverträdelse af beväringslagen ställas i förhållande derefter; hvadan Kongl. Maj:t anser: att beväringsskyldig, som utan laga förfall eller andra dermed jemförliga skäl undanhåller sig från mönstring, skall vara förfallen till böter af 10 R:dr första gången och 20 R:dr hvarje påföljande gång samt derjemte vara sjelfskrifven till beväringssoldat, om han vid mönstring finnes dertill antaglig; och att nu gällande föreskrifter om beväringsskyldigs .qvarstående ett år längre i beväringen för hvarje år, han utan laga förfall undandrager sig vapenöfning, och öfverflyttande till den klass, med hvilken han bör vapenöfvas, må tillämpas äfven på den utsträckta beväringspligten och beväringssoldaternes fleråriga vapenöfningar. Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition M 43. 7 Sedan lagstiftningen i brottmål undergått betydliga förändringar och, bland annat, vanfrejd blifvit närmare betecknad genom uteslutande från medborgerligt förtroende; och då det ovedersägligen är ett stort förtroende att deltaga i fosterlandets försvar, hvilket hvarje krigare räknar sig till ära; föreslår Kongl. Maj:t i nu gällande föreskrift den förändring: att vanfrejdad beväringsskyldig må uteslutas från hedern att såsom beväringsman tillhöra rikets krigsmagt. Enär stamsoldaterne aldrig ensamt böra skickas i striden, utan alltid i förening med dess krigsförstärkning, beväringen, måste denna sednare således vara disponibel utan tidsutdrägt, då deraf göres behof, och lagen derom får ej vara tvifvelaktig. Den nu gällande beväringslagen föreskrifver, att beväringsmanskapet må uppbådas »under krig eller när eljest »Kongl. Maj:t pröfvar» rikets försvar det påkalla». Ehuru deruti icke finnes något hinder för Kongl. Majit att, vid mobilisering af en viss del af den stående arméen, äfven uppbåda dertill hörande förstärkningsmanskap, så är dock uttrycket icke bestämdt.
Domstolen vid målets föredragande derstädes förde Protokoll; hvarjemte Utskotten fått emottaga det af Kongl. Maj:ts och Rikets Bergs-Kollegium i underdånighet afgifna förslag till Grufve-Stadga, jemte deröfver af Fullmäktige i Jern-Kontoret och Bergslagernes Deputerade afgifne yttranden, tillika med öfrige till målet hörande handlingar. Dessutom hafva till Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten blifvit remitterade: af Vällofl. Borgare-Ståndet en motion af Herr L. F. Nygren, att genom underdånig skrifvelse mätte utverkas Kongl. Förordning derom, alt skitferlag må få å annans mark inmutas och med utmål förses; samt af Hederv. Bonde Ståndet en motion af Riksdags-fullmäktigen Per Eriksson från Wermlands län, om utfärdande af en Förordning derom, att under nu gällande Ulmåls-förfatlningar och andra för bergshandteringen tillämplige sladganden må inbegripas alla sådane bergoch stenarter, som genom deras allmännare användbarhet kunna vara föremål för industri och handel. För gemensam behandling af berörde nådiga Proposition och motioner hafva Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten sammanträdt; och få Utskotten, efter tagen kännedom af dessa handlingar och verkställd granskning af det nådigst meddelade förslaget till Grufve-Stadga, deröfver vördsamt utlåtande afgifva. Den fråga, som dervid först torde böra tagas i betraktande är, huruvida den, enligt nu gällande Författningar, medgifna rättighet lill inmutning å annans mark af metaller och mineralier bör för framtiden bibehållas.
Angående de under sednast förflutna riksdag beviljade, men hittills icke utbetalda anslagsoch lånesummor. § 89, angående återstoden af den då anslagna summa för länsfängelse-byggnader, svarar mot 98 § i hittills gällande reglemente. § 90, angående återstående anslagen för landtförsvaret tillhörande föremål, innehåller i afseende på de i denna § upptagna anslags-summor samma stadgande, som nuvarande reglementes 99 §. § 91, angående innevarande års'anslag till understöd för Arméens officerare, som hos främmande magt inträda i aktiv krigstjenst, motsvarar samma reglementes 100 §.