Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I anledning deraf att i 1 mom. 2:dra punkten af Reglementets 7 § stadgas att ej mindre parti af någon utländsk myntsort lår inköpas, än ett skålpund, anföra Fullmägtige att denna föreskrift föranledt den uppfattning, att utländskt mynt får inköpas endast efter vigt och sålunda utgjort ett hinder för mottagande af Norska och Danska Specier i stycketal; tilläggande Fullmägtige att de, utan att nu ingå i undersökning, huruvida ett sådant emottagande bör ske eller ej, anse omför mälda stadgande böra uteslutas från Reglementet, helst det synes böra ankomma på Fullmägtige att bestämma det minsta partiet, som i den dagliga rörelsen får emottagas. Med gillande häraf, föreslår Utskottet, att föreskriften i 7:de §:n må få denna lydelse: 2:o. Mom. 1. Såväl i Banken, som vid Lånekontoren invexlas, mot Bankens sedlar, Svenskt silfvermynt. Äfven inköpas, efter de pris, som Fullmägtige hafva att bestämma, utländska silfvermyntsorter, med undantag af skiljemynt. Mom. 2. Skulle, vid Lönekontoren, större qvantiteter utländska silfvermyntsorter erbjudas till inköp, än som kan ske med de tillgångar, Lånekontorens kassor för tillfället ega, äro dessa kontor berättigade att, för inköpets verkställande, assignera på Banken å en för sådant ändamål öppnad särskild Banko-Utskottets Betänkande N:o lä, 3 räkning, under förbehåll likväl, att kontoret för det assignerade beloppet, så fort ske kan, redovisar. Stadgandet i 8:de §:n af Reglementet om ett bokföringspris å Svenska och Holländska Dukater har till väsendtlig del siri grund deri, att alla utländska valutor blifvit i Bankens räkenskaper bokförda efter ett visst värde, utan afseende på det verkliga värdet i Svenskt mynt eller det pris, hvartill valutan blifvit inköpt.
I händelse, som jag förmodar, alt betänk, varder ålerremitteradt, anhåller jag, alt Ulsk. ville taga denna min anmärkn. i öfvervägande. Hr Björnstjerna, Oscar Magn. Fredr.: Det vigtigaste skäl, som blifvit anfördt mot införandet af sådana kategorier, sorn här blifvit föreslagna har varit, att de äro stridande mot principen för R. o. Adis representationsrätt, och att det således icke skulle vara R. o. Adis rättighet, alt vidtaga några förändringar. Jag tror tvertom, ty det finnes redan en § i Ridd.-Ordn., som lemnar R. o. Ad. rättighet, att utvotera sådana personer, som befinnas olämpliga såsom representanter. Jlin öfvertygelse är, att om sådant icke vore förenadt med chikan, skulle denna utveckling ganska ofia komma i fråga. En värd talare har förklarat sin öfvertygelse vara, att R. o. Adis dom vore fälld. Afser detta yttrande Ståndet ensamt, sä tror jag, alt en opartisk domare skall finna R. o. Adis öfverläggningar icke på något sätt varit MedStåndens underlägsna, men ofta tvertom. Skulle åter den omtalade domen afse R. o. Ad. såsom en klass inom samhället eller i sin helhet betraktad så får jag åberopa ett yttrande af en annan person i ett främmande land. Jag har här i min hand en samling af hans tal, men jag vill icke upptaga tiden med någon uppläsning deraf. Jag vill blott omnämna ett af hans yttranden nemi.: ”För det att skräddare och skomakareyrkena icke äro ärftliga, påstår man, att representanlkallet icke bör vara ärftligt”. Jag har blott att tillägga, att om R. o. Adis sjelfskrifvenhet upphör, kommer icke heller monarkien att bestå längre, än demokratien sådant tillåter, hvilken sjelf helst önskar, att rida på samhällets höjder. Jag anhåller om återremiss af betänk.
E n kansla f&amp;r skalden dock ej neka sig. Han miste kanna, att denua dag, d&amp; han kanner, att han alls ingenting k h m e r - a t t, " den er den tungeste. " Men vore ej den deg iln tycgre, d&amp; han kibnde, att han icke ens hade denna yttersta kgnsla? - o. s. v. i oandlighet? " Geni, du gave til Elendighed !n Och hr Bang I r " uhyre moderne. " En morgon vaknade lian t. o. m. som " ett likn - förmodligen tilldrog sig detta för minga Ar sedan, ty redan " Haablplse Slsegter " bevisar uppgiftens faktiska och historiska sanning, och hr B. borde allts&amp; nu hunnit vänja sig Bervid. Liket ater fortfarande med aptit och gAr omkring, hvilket ha B. finner vamjeligt; det har ock skrifvit " Slsgterna ", " Fedra " och affekteradt blaserade " Digte ", n8got som si anse far betydligt mera a m - jeligt. PB ett annat sttllle visar hr B. emellertid sjalfkritik nog att bedja " det store Intet (?) " lara sig att htrdanefter g&amp; tyst fram genom murkret; man kan knappast annat &amp; n insttbmma i en SI billig begaran och Iyckö~ska supplikanten. Högst alskvardt ropar hr B. till dirden att IAta honom dö som hen lefvat (med graflik stämma:) gudlös. Ordet tages har i sin egentliga betydelse Oafsedt nu det puerila i sjalfva hadelsen - en dylik afses tydligen med ordleken - innehAller en slik mBnsterfras precis lika mycken trivialitet som " sota " pensionsflickevers om " liten larkan, hvilken " drillar i skynn o. d. Utom dessa symptom af tidens literkra sjukdom, innehiller boken afven erotiska motiv, stundom verkligen nedskriha! ' med kijerteblod *, stundom nog vulgart uppfatt.ade.
Slutligen började han påminna mig om alla lidanden, alla vidrigheter som genom denna hämdlystna qvinna öfvergått mig och min mor. Under detta erinrade jag mig tillika, att om denna olyckliga varit upphofvet till mina fordna missöden; så hade hon i samma man, som nu talade för hennes störtande, funnit en nitisk tjenare; att om hennes befallningar varit grymma, så hade de i honom funnit ett färdigt och skoningslöst redskap. Jag teg dock: men då äfven divan blandade sig i denna min enskilta angelägenhet, fann jag för godt, att, utan straff och utan belöning, låta henne dela samma öde med min fars öfriga qvinnor. Huru sällan tillåtas äfven de furstar, hvilka man kallar sjelfrådande, att följa sin egen vilja! Jag var mera beklagansvärd än andre svaga regenter, som inbilla sig att sjelfva herrska, under det de blott äro ett gyckelspel för sitt harem och sina ministrar. Mig dårade ej denna förvillelse: men jag ägde icke tillräcklig verldskännedom för att uppgöra en bestämd styrelse-plan, och ej nog ihärdighet och själsstyrka, för att genomdrifva den. Föröfrigt hade min fars, och än mera min brors död, på mig gjort ett ganska svagt intryck. Jag hade i dem aldrig känt annat än tyranner. Deremot träffades jag af ett annat, vida mera smärtande slag. Min mor, som med orubbad ståndaktighet uthärdat alla olyckans uppträden, hade icke styrka att bära lyckans. Vid tidningen om denna ödets förändrade vändning, rubbades hennes sinnen och hon afled någon tid derefter i vansinnighet. Huru gerna hade jag ej med denna äregiriga qvinna velat dela min ära, mitt anseende! Dessutom, Rustan! huru ljuft är det icke att vara älskad! Bland hela denna hop af tillbedjande slafvar var icke en enda, som ej i morgon med kallsinnighet skulle hafva sett mig stött från thronen, kanhända skulle hafva öfverhopat mig med marter. I medelpunkten af all den ståt och skimrande lycka, hvaraf jag var omgifven, kände jag mig ensam; hjertat förblef tomt och själen saknade näring.
S9iaj:t l>ar, få mäl unDer loppet af Denna unDerf>anDling, font miD De åtgärDcr font efter traf* tatenö afjltttanDe bort miDtagaö, rönt cit upprigtig od) nitijf farn* merfatt af Kongl, ©attjfa Regeringen, famt fortfaranDe fyaft att på* räfna Kongl. §ranjfa famt Kongl. ©tor*$5rittannijfa Svegeringarneö roänjfapöfulla od) fraftiga bemeDling. j&anbeo-' SfteD ©tor*ef)ertigDömet 9JJccflenburg*©cbmcrin l)ar en på full* traftater. jcm(ifbctS*gttmDer uppgjorD ^anDelö* od) fjöfartö*traftat blifmit ingången, od) från od) meD Den 1 januari tnnemaranDe år fatt uti roerf|fdUigf)et. SftcD Konungarifet 9?eDer(dnDcrne f>ar äfmen, unDer Den 25 fiftliDne ©eptcmbcr, en på förmånliga milfor grunDaD banDelö* od) fjöfart&traftat blifmit afjIutaD, famt af Kongl. aj:c nyligen raciftceraD. @å fnart unDcrrdttelfc om ratijifationerneö i dpaag jfcenDe utmepling anldnDt, fomnter Detta förDrag att till fraft od) merfan inträDa. — ©e unDerlmnDlingar, font meD Konungarifet
Utskottets förslag skall innehålla den motsägelse/ att i början stadgas, att fastigheten skall å andra Auctionen försäljas till den messtbjudande men vid slutet omtalas huru med 3:dje och 4;de Auctionen bör förfaras; lieldst det förre skall utesluta det sednare i alla andra fall än då genom öfverenskommelse emellan Gäldenär och Borgenär, flera än 2 Auctioner hållas, men hvilket ej bör blifva ämne för en Lag, Hos Heder v. B onde Ståndet. 1:0 Att i afseende på Utskottets förslag, det skulle, sedan utmätt fast Egendom blifvit af Vederbörande Executions Betjent värderad, kungörelse till Auction af Konungens Befallningshafvande i vanlig ordning genast utfärdas, utan hinder deraf att ny värdering blifvit af Gäldenären hos Domaren begärd, borde efter orden: i den ordning insättas: samt på det sätt och ingen Auctions Kungörelse kunna utfärdas, förr än åtta dagar efter värderingen, så vida Gäldenären inom denna tid icke anmält det han hos Domaren arnar begära ny värdering, då ansökan derom efter 3.*ne LågUt t kottets Betänkatideit. 86 1354 f.a^Utskottits EetHnkandtn. ▼eckor räknade från forsta väderingeri måste till Domaren ingifvas, hvilken det skulle åligga, att enligt nu gällande Författningar, den begärdte värderingen förrätta; Hvilket uppskof icke skäligen skall höra Gäldenären förvägras, enär honom derigenom beredes tillfälle, att om möjligt är upplåna penningar, för att från sig afvända de dryga kostnader och öfrige olägenheter, som med UtmätningsAuctioner äro förenade. 2:0
Uppgiften är nu att i raska drag söka uppdraga de yttre konturerna af det föremål, som skall aftecknas, o c h sedan, om man så vill, skugga med pennan. Genom en dylik i sig själf enkel pennföring kan man åstadkomma ganska effekt fulla, saker, i K Juveler ar © A N D E R S O N 1893 synnerhet om man fått en viss vana att behandla sin penna. När man skuggar med pennan, är att iakttaga, att strecken böra noga följa föremå- lets form; härigenom vinnas nämligen större likhet och uttryck Tecknar man sålunda t. ex. en blomvas, bör man strecka, så att skugglinierna följa vasens rundningar. Landskap kan man få ganska uttrycksfulla o c h lefvande. Molnen (om dylika förekomma) skisseras helt lätt med hård penna (4 eller 3) för att ej tynga för mycket på det öfriga. Också bakgrunden tecknas och skuggas med tämligen hård blyerts. Först vid föremål i medelplanet kan ifrågakomma en behandling med en något mindre hård pennsort (t. ex. 3 eller 2; den senare använd med måtta och urskiljning); detta för att ej bakgrund och medelplan skola synas lika nära, en sak som ofiast blir följden, när man använder samma pennsort, behandlad på samma sätt. Förgrunden slutligen tecknas med den lösaste sort man har att tillgå (helst 2, kraftigt isatt; 1 tycker jag är nästan omöjlig att använda!). Härvid komma artistens anlag och smak till sin egentliga användning. Förgrunden är nämligen det parti, som par préférance kommer till behandling, vid teckning som vid målning. Det andra sättet att gå tillväga vid teckning med blyerts var att man, i stället för att skugga med pennan, utarbetade skuggorna med stomf. Detta är ett mycket effektfullt förfaringssätt. Det afbildade blir härigenom mycket fristående o c h naturligt. Resultatet liknar i någon mån det, som åstadkommes vid pastellmålning. Vill man på detta sä.t teckna elt landskap, går man till en början tillväga såsom nyss, d. v. s. börjar att teckna bakgrundens konturer o c h skuggar med pennan helt flyktigt, hvarefter man gri per till slomfen, som får göra resten, eller närmare modellera skuggan.
Till Hans Kongl. Höghet Hertigen af Södermanland , Prins Oscar, till inrättande af egen Stat och Hofhållning 40,000: Transport 40,000: —* 1*68 Den 14 Juli. Transport 40,000: __ Till reparationer å Krono Spinnhuset i Stockholm - 6,000: — Ersättning till Tands-Stats Betjente i Norrbottens Län för förlorade Indelnings rentor för år 1813 ' 663: 32. 3. Till Häradsskrifvaren Akerström för åren 180g och 1810 - 160: 47. II. Till Häradsskrifvaren i Nerikes Tan, Mantalsskrifnings-provision för år 1813 * *33:17. 3. Till Dito i Norrbottens Län 58: 19. 4. Såsom tillgång till dessa utgifters bestridande, utan att något särskildt anslag härtill behöfves, får Slats-TJtskottet uppgifva de 49,500 B:dr, hvilka af Högstsalig Hennes Maj:ts EnkeDrottningens Sophia Magdalenas Sterbhus böra till Stats verket inbetalas, såsom ersättning för de Riks-juveler, hvilka vid Högstsalig Hennes Maj;ts Förmälning blifvit till Hennes Maj:t öfverlemnade, men likmätigt Kongl. Majus och Riksens Ständers Beslut vid Hennes Maj:ts dödliga afgång bordt Staten återställas. Hvad angår de uti Kongl.
Föredrogs och bifölls Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o lil, i anledning af väckt motion om ändring i sättet för den s. k. Landskyldens utgörande till Presterskapet inom Bohus län. 313 Prot.-Uidrag den 28 Juli 1854. S. D, Efter skedd föredragning, godkändes Expeditions-Utskottets förslag till Riksens Ständers underdåniga skrifvelse till Kongl. Majit N:o 85, angående inställande af bränvins-tillverkning i sammanhang med pressjästberedning. S. D. Föredrogos och biföllos Stats-Utskottets Utlåtanden; N:o 169, i anledning af väckt motion, om pension för aflidne Intendenten Theodor Sandströms enka och barn; samt N;o 177, i anledning af väckta frågor om nytt formulär för Rikshufvudboken, samt om särskild hufvudbok för Kongl. Stats-kontoret. S. D. Föredrogs punktvis Stats-Utskottets Utlåtande N:o 176, i anledning af erhållne återremisser å Betänkandet Nio 64, angående beräkningen af Statsverkets inkomster och vissa till samma Betänkande hörande bilagor, hvarvid Ståndet lade till handlingarne Utskottets anmälan, angående ingressen till Betänkandet, jemte punkterna 2, 3, 11 1 mom. samt hvad Utskottet i sista delen af Utlåtandet tillkännagifvit; punkterna 5, 11 3 mom. och 19 sista mom. biföllos; Ståndet lat bero vid Utskottets yttrande uti punkterne 1, 8, med undantag af hvad nedan omnämnes, 9, 13, 19 1 morn., samt 31; hvaremot Ståndet vid 8 punkten för sin del beslöt, att Hammarskatts-jernet skall beräknas och utgå efter enahanda grund som hittills, samt att minimi-beloppet för oinskränkt smidesrätt vid bergsmanshamrar skall nedsättas till 200 Skeppund; hvarjemte Ståndet, med frånträdande af sitt i ämnet förut fattade beslut, antog Utskottets förslag angående 2 mom. af 11 punkten. Den 28 Juli. Från Högloft.
Gyldenstolpe nu anfört en stor del af hvad jag hade ämnat säga. Under gårdagens plenum fann jag mig tvungen af den discussion, som följde på föregående §:s antagande, att fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på ett skarpt och noggrant följande af de beslut, som togos, för alt icke gifva dem en vidsträcktare mening än de innehöllo. Jag mäste äfven nu göra detsamma med Hrr Lagerhjelm och von Troil. I går fattades, emot Hr von Hartmansdorffs mening, som yrkade, att medlen skulle bibehållas för Banken, det beslut, att bancovinsten skulle öfverlemnas till Riksg.- cont., under förbehåll, att man sedermera skulle bestämma villkoren derför. Det är dessa villkor, som nu äro i fråga. Detta är första gången sedan realisationens början, sorn R. St. vilja anlicipationsvis förfara med bancovinsten. Det torde då vara angeläget, att det sker med försigtighet. BancoUtsk. har gått så långt det har kunnat, utan att störa eller rubba grunderne för Bankens förvaltning och dispositionen öfver den salderade vinsten, ehuru man måste anmärka, alt ordställningen, sådan den finnes i Bankens grundreglor, tyckes innefatta, att endast kommande Ständer lingö besluta öfver den vinst, som under mellantiden sedan nästföregående riksdag blifvit samlad. Nu har man här gått så långt som man har kunnat, men jag önskar, att man dervid måtte med försigtighet gå tillväga, och icke nu på förhand för 3:ne år afbända Banken hela dess vinst, utan någon tanka på huru Banken kan komma att befinna sig deraf. Gr. Cronhjelm, Polycarpus Erik: Jag förenar mig med dem af Husets medlemmar, som önska ett afslag på ifrågavar. punkt af betänk. För mig åtminstone framstår särdeles klart, hvad Gr. Björnstjerna i sin reservation anfört, att R. St. icke kunna med någon slags säkerhet beräkna hvilka anslag, som af den reserverade bancovinsten skulle kunna göras, då R. St. icke äro säkra, att icke samma vinst skulle af Banken ifrån Riksg.cont. återfordras. Följden deraf skulle nödvändigt å R.
Jag förmodar, Stnts-Utskottets Utlåtande A’:o 291. att Rikets Höglo fl. Stander icke genom beviljande af dessa 20,000 R:dr årligen, eller summa 100,000 R:dr på 5 är, vilja lala inleda sig i en ny kostsam Canal byggnad .” Af Herr Santesson_, B. H.: ”Jag kan ej undgå att beklaga, det Utskottet, för denna så vigtiga del af extra anslagsfrågor, sett sig ej kunna anslå en större summa än R:dr 70.000 årligen. Af alla de anslag och bidrag från det allmänna, sorn varit och kunna komma i fråga, är dock intet af den inverkan till näringarnes framgående och stigande, sorn lättade communicalioner. Uti alla Stater, snart sagdt utan undantag, har man derföre i denna del ansett sig ej böra spara att anslå allt hvad möjligt dertill kunnat afses; och i de Stater, der man rundeligast påkostat förbättringar af vägar, canaler och strömmar, har ock åkerbruk, näringar och handel gjort de högsta och ofta alldeles oförväntade framsteg. Eland dessa vili jag blott nämna Förenta Staterne i Norra Amerika; anslaget år 1833 lill vägar, ström rensningar, hamnbyggnader och andra förbättringar å communicationer der var Dollars 888,84g, som, å 128 sk., gör B:co R:dr 2,368,978. Efter folkmängdens förhållande i nämnde land och i Sverige skulle, om allmänna arbeten i Sverige utfördes på samma scala som i Förenta Staterne, det årliga anslaget till vägar, strömrensningar och hamnbyggnader i vårt fädernesland vara 670,000 R:dr. Men då man anser våra finaneiela förhållanden ej nu kunna tåla något sådant på långt när, och man ej vili följa andra länders exempel att för sina productiva företag upptaga lån, som godtgoras i den mon desse arbeten sprida fördelar åt Samhället och öka Statens intrader, har jag dock ej kunnat för min del ingå på nedsättning af den summa Kongl. Maj:t proponera!, eller 100.000
Proposition N:o 1 om Statsverket 1865. och Statens åkdon erfordrades och förut äfven funnits, blifvit högst väsendtligt inskränkt, dels genom ofvannämnda föreskrift om användande för Statens allmänna behof, af en icke obetydlig del af förberörda vagnshus vid Hötorget och dels derigenom, att de vagnshus, Hofstallet förut disponerat vid Röda Bodarne och å Blasieholmen, på senare tider måst upplåtas för inrymmande af H. M. Enke-Drottningens samt D.D. K.K. H.H. Hertigarnes af Östergötland och Dalarne vagnar; att, enligt hvad Chefen för Eders Kongl. Maj:ts Hofstall anmält, alla vagnshus, som innehades af Hofstallet såväl i hufvudstaden som på de närmast belägna lustslotten, voro så uppfyllda af vinteroch sommaråkdon, att någon annan plats för de vagnar, som på sätt ofvan förmälts, bortförts från vagnshuset vid Hötorget, icke varit att tillgå, än uti sjelfva stallen vid Ulriksdals och Haga slott; att det dock hvarken vore lämpligt eller förenligt med god ordning och behörig vård om en materiel af så betydligt värde, deribland befunnos '18 stycken Kronan tillhöriga, till en del ganska dyrbara, s. k. Sjuglasvagnar, att de förvarades uti stall, än mindre, att dessa vagnar, vid Eders Kongl. Maj:ts och den Kongl, familjens utflyttning till lustslotten, då stallen derstädes naturligtvis behöfdes för sitt egentliga ändamål, fördes tillbaka hit till staden och insattes uti sjelfva Hofstallet, tillsammans med der qvarvarande hästar; att i ersättning för de vagnshus, som frångått Hofstallet, således oundgängligen erfordrades anskaffande af annat utrymme för 50 vagnar; att förhyrande af behöfliga vagnsbodar i hufvudstadens aflägsnare delar skulle dels medföra en ganska dryg hyra och dels föranleda anställande af en Vagnsmästare med husrum, föda och lön vid hvarje vagnsbod; att den på en gång ändamålsenligaste och minst kostsamma utvägen syntes vara att vid något af de närmaste lustslotten, der stallpersonal förut vore boende, uppbygga ett nytt hus för inrymmande af ofvannämnda antal vagnar; att en dertill ganska lämplig plats funnes vid Haga slott, emellan stallen och orangeriet derstädes, samt att, enligt ett på Förste Hofstallmästarens föranstaltande uppgjordt förslag, en för ändamålet lämplig byggnad, 112 fot lång, 42 fot bred och 12 fot hög, skulle kunna uppföras af tegel med spåntak för den billiga summan af 10,645 R:dr;
Han kom ihåg morbroderns uppmaning den föregående dagen, och han gjorde derför en artig helsning, under det han likväl inom sig tänkte, att det var en fasligt ful klädning, hon fått på sig. Så skulle ingen annan än en guvernant klä’ sig! »Fröken är tidigt uppe», började han för att säga någonting. »Ja, jag stiger alltid tidigt upp om sommarmorgnarne», svarade den unga flickan vänligt, ty hon var inte det minsta ond på Thure för hans föregående ohöfligheter. »Det är så angenämt att sitta och läsa en stund då.» »Fröken är road af lektyr?» fortsatte Thure sina chevalereska frågor. »Mycket – ofantligt mycket.» »Det är ganska egendomligt», sade Thure med en filosofisk min, »att ni, hvars dagliga sysselsättning rör sig omkring böcker och läsning, icke förlorar smaken derför. Ni känner annars ordspråket om bagarbarn och bröd?» »Liknelsen är icke rigtigt träffande», svarade fröken Linder småleende, »Jag försäkrar er, att lexläsning och diktamen icke komma en att förlora smaken för Ibsens dikter.» »Nej, naturligtvis, naturligtvis», medgaf Thure nådigt. »Jaså, det är Ibsen ni läser», fortfor han, i det han böjde sig ned och såg på titelbladet af den unga flickans bok. »En charmant författare! Emellertid kan man knappast göra sig en föreställning om verkan af hans dramer, då man icke sett dem från scenen, utförda af dramatiska teaterns artister.» »Nej, det förstås», svarade fröken Linder, som hade sett alla dem, som blifvit uppförda. »Men för så vidt jag vet, har Brand aldrig gått öfver någon scen?» »Nej, jag tror icke det. Den är också det minst dramatiska och minst djupgående af hans verk.» »Minst djupgående? – Ni har naturligtvis läst den?» tillade hon tvekande. Nu var händelsen, att Thure icke hade läst Brand och, hvad värre var, han hade aldrig hört talas derom. Men han stod likväl tappert på sig. »Ja visst», svarade han brådskande. »Den som emellertid gjort mesta uppseendet, är tvifvelsutan ’Ett dockhem’. Ni kan knappast föreställa er, hur man talade och disputerade derom i Stockholm ...»
Jag skyndade då hem, för att hämta ett i hast uppsatt förslag till denna motion. Jag har blott velat nämna detta såsom en anledning dertill, att orden i min motion ej torde hafva varit nog städade, och uttryckt annat, än min afsigt varit. För öfrigt skall jag nu, och med. förbehållande af min rätt att äfven yttra mig i saken, om jag skulle finna det nödigt, endast söka att få en ledning för möjligheten att i denna fråga fatta ett ordentligt beslut, och ett sådant, der hvarje persons mening finge fritt, spelrum, utan att propositionerne blifva sådane, att man vill en del och ej en annan. Jag vänder mig således directe till Herr Grefven och Ordföranden med anhållan, alt så till vida få förena mig med Grefve Mörner, att jag anhåller, det Herr Grefven och Ordföranden måtte framställa till Ridderskapet och Adeln den proposition, att Ridderskapet och Adeln, med åsidosättande för det närvarande af de frågor, hvilka här blifvit framställde och som ej ligga i sjelfva saken, nemligen de, sorn angå form och verkställighet, och huruvida det, sorn af Ridderskapet och Adeln kan beslutas, skall anses såsom tillägg till RiddarhusOrdningen eller Ordnings-stadgan, först måtte afgöra, hvad man bör besluta om saken. Sedan blir det en cura posterior, om den är af beskaffenhet att tillböja Ordnings-stadgan eller RiddarhusOrd^ 44 Den 3 Februari i f. ra. ningen. Derföre böra vi komma öfverens örn att ej vidare discutera formen, och om tillägget skall införas i RiddarhusOrdningen eller Ordnings-stadgan. Om man ej skiljer den frågan, skall det blifva nästan omöjligt att kunna bestämma sig, huru man vill hafva saken, och jag vill nu ej yttra mig till hvilken af dessa Författningar jag anser den höra. I så måtto förenar jag mig således med Grefve Mörner, att hufvudfrågan måtte blifva första discussionsämnet; dock att icke hufvudfrågan ensam, såsom principfråga, må blifva sk il jd ifrån detaljerne.