Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Föredrogs och lades lill handlingarne Allmänna Besvärs* och Ekonomi-Utskottets Memorial, JV2 82, i anledning of återremiss af Utskottets Betänkande JV2 43. S. 0. Beslöt Ridderskapet och Adeln för sin del, att Riks-Stånden skola sammanträda lill gemensam öfverläggning, rörande Stats-Utskoltets blifvande utlåtande, angående regleringen af utgifterna under Riks-slatens femte flufvudtilel; och skulle de öfriga Riks-Stånden vänligen inbjudas att i samma beslut sig förena. Från Högv. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets nedannämnda Betänkanden: JVS 57, i anledning af väckt motion om anställande af undersökning lill utrönande deraf, huruvida dispositionsrätten till åtskilliga jordlotter på Gotland, liv ilka förmodas vara kyrkornas tillhörighet, rätteligen tillkommer Kyrkoherdnrne eller icke; JV2 58, i anledning af väckt motion om skiljande af Landshöfdingcoch Militärbefälhafvare-embetena på Gotland; JVi 60, i anledning af väckta motioner om Biskops-embctens indragning; JVS 61, i anledning af väckt motion om utvidgad rätt för qvinna lill anställning i sådan tjenstebefattning, sorn för henne är passande; Bih. till R. St.
DET VÅLDSAMM I M M i m i l l l BLEF FÄRDIGT UNDER DEN TID HERTIG KARL FILIP HADE MA I HANS HAT MOT STURARNE, LIKSOM DET BLYGA, NÄSTAN PROVINSEN I FÖRLÄNING. SEDERMERA FICK DET FÖRFALLA ÄNDA IN PÅ 1700-TALET, DÅ DET NÖDTORFTIGT REPARERADES. DARRANDE I HANS ÖMHET, DÅ KÄRLEKEN I HANS HJÄRTA HÅLså PÅ PREMIEREN — SOM OM ARTISTEN EJ KÄNT SIG FULLT LER PÅ ATT RESA » ETT LITET ALTARE ÅT DEN OKÄNDE GUDEN », DE NEDRE VÅNINGARNA ANVÄNDAS NU TILL LÄNSRESIDENS. I SITT ESSE, OCH SOM OM HAN ÖNSKAT, ATT PROSCENIET ÄR HELT ENKELT TECKNADT MED SUBLIM STORHET. AF DE BÅDA ÖFRIGA ÖREBROVYERNA FRAMSTÄLLER DEN VARIT HÖGRE OCH ATT SALONGEN DÄRUTE I HALFMÖRKRET BREDVID DENNA MÖRKA GESTALT, VIGD ÅT NATTENS FASOR, HAFT DE TRE VÄLKÄNDA RADERNA I STÄLLET FÖR EN. ENA DET NYA RIKSBANKSHUSET, DEN ANDRA STADENS STÖRSTA MEN ÄFVEN ÅT DESS HÖGA RO, STÅR DEN BLONDA, NERVÖSA, BYGGNAD, DET NYA PRÄKTIGA HOTEL CONTINENTAL.
10 — 1 skålp. 3 — 1 skålp. 24 — dito dito dito Enär fölgällande - Resultatet af denna omröstiiing har varit 75 ja och 44 nej. jaktligen ja vunnit, komma de för artikeln oberedda pelsverk nu 0 taxe-bestämmelser, så till indelning, som införsels-afgitler, att oförändrade bi behållas. 55:te voteringen : (171:o) Den, som, i enlighet med 3 Stånds beslut, anser införselstullen å häcktor, hakar och hyskjor böra bibehållas vid 1 r:dr per skålpund, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej-, Förstärkta Stats-Vtskottets Memorialj IV.o ij8. 21 Vinner nej, nedsättes denna tull till 16 sk. skålpundet. Ocli som denna votering utfallit med 81 ja och 38 nej, samt följaktli gen ja vunnit, är nu gällande införselsafgift å lfiågavarande artiklar bibehållen. 56:te voteringen: (l72:o) Den, som, i öfverensstämmelse med 3 Stånds beslut, vill för hängslen bibehålla gällande införselstull af 2 r:dr per dussin par, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, nedsättes tullen å hängslen till 1 r:dr 16 sk. på samma qvantitet. Voteringen har utfallit med 78 ja och 41 ne]. Som följaktligen ja vunnit, kommer införselstullen å hängslen att bibehållas vid sitt nuvarande belopp. 5y:de voteringen: (l75:o) Den, som, till kontraproposition i hufvudsakliga voteringen angående musikaliska instrumenter, antager "Ridderskåpets och Adelns samt Preste-ståndets beslut, att för nedannämnde artiklar bibehålla följande bestämmelser i gällande taxa, nemligen:
Prot. 1862 & 1863. 3 Sami. i Haft. 2 10 Konstilulions-Ulshottets Memorial JW 2. till Riket återkommit, tage Riksens StanKonungen derom underrättad blifvit, men der den författning om Rikets styrelse, Han ändock icke till Riket återkommit, hvilken de nyttigast finna. tage Riksens Ständer den författning om Rikets styrelse, hvilken de nyttigast finna. § 98- Om, emot förmodan, Stats-Rådet underläte att i de fall, föregående 91, 93 och 94 §§ omförmäla, Riksens Ständer genast sammankalla, då åligge det ovilkorligen Riddarhus-Direktionen, DomKapitlen i Riket, Magistraten i Hufvudstaden samt Landshöfdingarne i Länen, att, genom offentliga Kungörelser, underrättelse härom meddela, på det val af Riksdagsmän, der sådana val äga rum, genast må kunna anställas, och Riksens Ständer sammankomma, att deras och Rikets rätt iakttaga och skydda. Sådan Riksdag öppnes å Femtionde dagen efter den, då Stats-Rådet sist bordt kallelse dertill i Hufvudstadens Kyrkor låta kungöra. Om, emot förmodan, Regenten eller Stats-Rådet underläte att i de lall, föregående 91, 93 och 94 §§ omförmäla, Riksens Ständer genast sammankalla, då åligge det ovilkorligen Riddarhus-Direklionen, Dom-Kapitlen i Riket, Magistraten i Ilufvudstaden samt Landshöfdingarne i Länen, att, genom offentliga Kungörelser, underrättelse härom meddela, på det val af Riksdagsmän, der sådana val aga rum, genast må kunna anställas, och Riksens Ständer sammankomma, att deras och Rikets rätt iakttaga och skydda. Sådan Riksdag öppnes å Femtionde dagen efter den, då Regenten eller Stats-Rådet sist bordt kallelse dertill i Hufvudstadens Kyrkor låta kungöra.
Nu utöfvade de på Erik en motsatt verkan; han aftorkade de framträngande tårarne och bemödade sig att le; ja, när han såg på Stella och hennes leende icke bar något spår af smärta, blef äfven hans leende ljuft och hvad han kände hade knappt något af smärta. Blott så stor andel deraf, som en salig njutning måste äga. – Gud, som är lifvets och dödens herre, får göra huru honom täckes. Jag skall böja mig under honom – sade Erik liksom till sig sjelf. – Men om jag nu skall dö, Erik ... vi veta det ju ej ... så ville jag dock icke dö, utan att till Erik ha ställt en fråga. Hvarföre har Erik aldrig begärt af mig en kyss? Uppå denna fråga, hvilken kom Erik först att rodna sedan att blekna, svarade han intet med orden och Stella återtog: – Har Erik trott, att Stella icke gerna gifvit den? Liksom läraren examinerar en skolgosse, så förhörde Stella Erik nu. Och liksom skolgossen, oaktadt sitt begär att göra besked för frågan, ingenting kan svara, emedan han ej kan «uttrycka sig,» så lemnade Erik äfven denna Stellas fråga obesvarad. Stella fortfor: – Du svarar mig inte på min fråga, som du kanske tror inte heller behöfver svar. Eller huru? – O, min Stella. Din fråga behöfver visst svar, men när sjelfva svaret blefve fråga, hvad skall jag då svara? – Jag förstår dig inte rätt klart nu. Och jag glömmer min fråga ... jag har inte nu det goda minne, som du sagt mig hafva ... och som du ofta berömt mig för ... hvad var det jag sade? Hvilken var min fråga? – Äfven jag har förgätit den, jag minns den ej – svarade Erik utan att tala annat än sanning. Naift småleende sade den bleka flickan: – Men nu minnes Stella åter sin fråga, jag minnes dem båda. Här hejdade hon sig några ögonblick och hennes kinder höljdes småningom af en ytterst fin, skär rodnad, då hon återtog: – Jag frågade, hvarföre Erik aldrig begärt af mig en kyss och sedan frågade jag, om Erik trott, att Stella inte gerna gifvit en sådan åt Erik. Men låt mig säga Erik någonting ...
Det var bara några par af de vanaste, som svängde på golfvet, inspektorn, rättarn och kusken med hvar sin flicka och så ett par af de säkraste drängarna, som visste med sig, att de altid brukade få beröm för sin dans. Ty patron och hennes nåd, informatorn på herrgården och alla barnen hade kommit ned för att se på dansen. De sutto på stolar inne i ett hörn af logen och tittade på, pratade med somliga och uppmanade andra att dansa. Men de flesta höllo sig tillbaka och väntade, till dess herskapet hade gått, och det blef mera luft i luckan. Petter beslöt, att han också skulle vänta, till dess att det blef flere, som dansade, så att ingen behöfde se på honom. Men då skulle han dansa med Klara, och sedan skulle han försöka att få henne ut en stund på backen, så att han kunde få tala med henne, medan de hvilade sig. Klara var ibland de få, som dansade. Hennes ljusa hår hängde ostyrigt ned öfver hennes svettiga ansigte, hon slöt sig nära intill den hon dansade med, och såg hela tiden på sina fötter, medan ett leende af välbehag hvilade öfver hennes ansigte. Hon tycker väl om honom också, tänkte Petter och suckade. Det var en liten satt bonddräng som kommit på besök från grannsocknen. Han hade mössan på nacken och höll armen i sidan, medan han dansade. Ett stubbigt skägg täckte hans ansigte, munnen sköt han ut, och ögonen blickade framåt med aldrig tröttnande alvar. – Det dröjer nog, innan jag får ha Klara för mig själf, tänkte Petter. I kväll blir det nog inte något vidare mellan henne och mig. Och blir det råd för en enda liten dans, så mer blir det inte. Men hon rår nog inte för det, tänkte han vidare. Hon har aldrig lofvat mig något, så jag har egentligen inte något att säga. Men det är underligt ändå. När hon inte har någon annan, då håller hon till godo med mig. Men så fort det fins andra, så ser hon inte åt mig en gång. Petter tyckte ändå, att det var bra, att Klara brydde sig om honom, åtminstone när hon ingen annan hade. Det låg som en liten förhoppning i den tanken. Den förhoppningen var inte stor. Ty Petter trodde egentligen aldrig att Klara skulle få ondt om fästmän, så vacker som hon var.
Och gå hela sitt lif och släpa för andras barn är inte roligt! Det kan ju Herr Pastorn, och Herr Ryttmästaren förstå sjelfva! Marsch! Gud bevare Herr Byttmästaren! (Går). NÖJD. Jo, se om jag visste att jag vore far till bar RYTTMÄSTARN. FADREN. RYTTMÄSTARN. Men gå inte i köket nu din lymmel! TREDJE SCENEN. RYTTMÄSTARN och PASTORN. Nå hvarför trumfa du inte på honom! PASTORN. RYTTMÄSTARN. Hvad för något? Gaf jag honom inte? RYTTMÄSTARN. Äh, du satt bara och muttra för dig sjelf! Upprigtigt sagdt, så vet jag inte hvad jag PASTORN. ska säga. Det är synd om flickan, ja; det är synd om pojken, ja. För, tänk om han inte vore fadren! Flickan kan amma in barnet fyra månader på barnhuset, så är barnet försörj dt för allan tid, men pojken kan inte amma han. Flickan får en bra plats efteråt i något bättre hus, men pojkens framtid kan vara förstörd, om han får afsked från regimentet. Ja min själ jag ville vara i häradshöfdingens RYTTMÄSTARN. kläder och dömma i det här målet. Pojken är nog inte så oskyldig, det kan man inte veta, men ett kan man veta: och det är att flickan är skyldig, om nu det skall vara någon skuld. PASTORN. Ja, ja! Jag dömer ingen! Men hvad var det. FÖRSTA AKTEN. vi talade om, när den här välsignade historien kom emellan. Det var om Bertha och. konfirmationen, så var det? mationen, utan om hela hennes uppfostran. Här mitt barn. Svärmor vill göra henne till spiritist; Laura vill ha henne till artist; guvernanten vill Ja det var väl icke så egentligen om konfir RYTTMÄSTARN. är huset fullt med qvinnor, som alla vilja uppfostra göra henne till metodist; gamla Margret vill ha henne till baptist; och pigorna, till frälsningsarmén.
Uti ett Stånd, sådant som vårt, der understundom endast en ringa del är närvarande, och der individerna icke hvar dag äro desamma, är det af stor vigt, att ofvan citerade föreskrift iakttages. Så bar likväl nu icke skett; ty då föredragningslistan i går visades mig utaf en af cancelliets tjenstemän, fanns icke det nu föredragna målet derpå upptaget. Nu står det dock uppförd t under hT:o 1. Jag bestrider altså, att det i dag må förekomma, mest för prejudicatets skull, att man nemi. icke i början af plena må kunna ändra föredragningslistan, allt i förhållande till den majoritet, man kan finna närvarande. Underteckn. Ri d d. Se er e t.: Jag anser mig skyldig alt afgifva förklaring i anledn. af Hr v. Troils anmärkning. Felet är helt och hållet mitt. Jag var nemi. frånvarande i går, då föredragningslistan upprättades, men observerade vid min hemkomst, att StatsUtsk:s ifrågavar. betänk. hr:o 192, hvilket, enligt den hittills följda ordningen, bort, såsom det äldsta oafgjorda mål, stå främst på föredragningslistan, likväl blifvit derifrån uteglömdt. Jag lät då införa Den 4 Augusti f. m. 83 nämnde mai i den ordning, som tillkom detsamma, men hvilken det altså icke, då Hr v. Troil genomsåg listan, innehade. Jag ber II. o. Ad. om ursägt för mia försummelse i denna del. Hr von Troil: Jag tror icke, att bruket varit, att ett mål, som uti ett föregående plenum blifvit ånyo bordlagdt, fastän det kan vara äldre än öfriga föredragningsämnen, likväl för det påföljande plenum sättes först på listan, utan tvärtom sist. I anledn. häraf hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., att detta mål finge anses såsom ej uppfördt på denna dags föredragningslista. Bifölls. Ånyo föredrogs Bevilln:sUtsk:s d. 17 sisth Juli e. m. på hordet lagda betänk. K:o 23, ang:de stämpling af spelkort.
Gust. Toll. W. F. Dalman. Riddarh.Direkt:s härvid fogade mern. var af följande innehåll: Sedan Riddarh.Direktm uti Ryttmästaren F. A. Björkenstams till Borgenärer afstådda bo bevakat den proprieborgen, som Ryltmäslaren, gemensamt med Kapitenen VV. von Ehrenheim, tecknat å ett af Ryttmästaren C. W. Hammarsköld lill numera afl. Professoren P. G. Cedersköld eller ordres d. 21 April 1845 utgifvet skuldebref å 7000 r:dr b:co jemte derå obetald 6 proc:s ränta från d. 4 Sept. 1847, hvilket skuldebref blifvit åt Direkt, öfver låtit till säkerhet för ett af Ryttmästaren Hammarsköld från Riddarhusets fonder år 1848 erhållet lån af 4,800 r:dr hvarå i kapital 3,600 r:dr återstå; och Rasbo Härads rätt, genom dom d. 26 sisth Juni uti Ryttmästaren Björkenstams konkurs, tillerkänt Riddarhusets fonder rätt till utdelning för hela beloppet af ofvanberörde hypothek upgående med ränta till omkring 8,064 r:dr; Så har Ryttmältaren Björkenstam genom ombud, Hr Hofrätts-Assessoren Almqvist, uti en till Riddarhus-Direkt. ingifven härhos bifogad skrift erbjudit att medelst accord vinna befrielse från ofvanberörde skuld; men då Riddarh.-Direkt., medan Höglofl. Ståndet är församladt, icke ansett sig böra, utan Höglofl. Ståndets bifall, afgöra detta ärende, har Direkt, härmed skolat detsamma till R. o. Ad:s ompröfning vördsamt öfverlemna med en kort framställning om förhållandet.
Ac« tie-ägare , de af Bolaget hegärde Bidrag skulle upphöra och försvinna. i anledning af den sednaste perioden af detta Herr Nordencreutz’* yttrande, tro Utskotten sig endast böra erinra, att om Actie-ägarne sjelfve eller Banken, i deras ställe, inbetalar de ännu återstående Sextio procent af tecknade Actie-Capitalet, biir förhållandet alltid detsamma, enär härigenom icke uppkommer någon ny eller annan tillgång , än den , som Den 27 Julii 303 som är påräknad, att af Actie-ägarne anskaffas; och hvarigenom behofvet af allmänt biträde följaktligen icke på något sätt mindskas ; hvad. angar Professor Forssells framställning; så, och för att, å ena sidan, icke förnärma deri åt Bolaget genom dess Privilegium, förbehållne rättighet till förfallna Actier, eller å den andra å. lägga Banken ett eftertänkligt nödtvång , hafva Utskotten ansett sig böra föreslå, att då Actier hemfalla genom försummad inbetalning , det må tillåtas Götha Canal-Bolag, att inom jme månader efter det Actierna äro hemfallne, de samma öfverlåta till andra personer, som de återstående inbetalningarna fullgöra; men att, efter dessa 3:ne Månaders förlopp, de odisponerade Actierna böra hembjudas Riksens Ständers Bank mot inbetalning af den icke er’agda del af Actie-Capitalet, på samma satt , sorn för öfriga Actie-ägare är föreskrifvet. 13:0 Hos Höglofl, Ridderskapet och Adeln har Herr Grefve Lilljencrantz, med åberopande af dess förslag till sammansatta Beredningens Betänkande, gjort den framställning , att Bolaget såsom reciproque säkerhet skulle förvissas, att icke förlora Capital och renta, och således förbehållas rättighet, att, mot återfående af Capital och 5 procents renta derå, till Riksens Höglofl. Ständer öfverlemna Canalen med alla dess tillhörigheter, om Riksens Höglofl. Ständer skulle för godt finna,' att vid nästa ^Lagtima Riksdag vägra fortfarandet af de Bidrag, som nu beslutas till Carialens fullbordan.
Nio 16, afgifna förslag till ändring i 49 § Riksd.Ordn. och 56 § R.F., angide motioner; Stats-Utskotteti Nio 313, med förslag lill sammanjemkning eller volerispropos. , i ani. af RiksStins skiljaktiga beslut, rör-.de StatsUtskis utlåt. Nio 263, angide anslag lill inköp af en Kanslirådet Krutmeijer tillhörig gravyrsamling; Nio 314, i ani. af erhållen återremiss å utlåt. Nio 269; Nio 315, i anledning af erhållne ålerremisser å utlåt. Nio 274, angide bildandet af en fond till understöd för afskedade folkskole-lärare; Nio 316, i aul. af erhållen återremiss å utlåt. Nio 276, i fråga om nedsättning uti eller befrielse frän arrendet å indragna bostället Astorp; Nio 317, i ani. af erhållen återremiss å utlåt. Nio 283, angide begärd afskrifning och restitution af anmärknings-medel, ådömde Fältkamereraren P. U. Arell; Nio 318, i ani. af erhållen återremiss å utlåt. Nio 290, angide väckt fråga om afskrifning af en upbördsbrist hos numera aflidne Kronofogden J. M. Huss; Den 15 Augusti. 253 N:o 319, i ani. af väckt motion, rör:de sättet för komplettering af vakante nummer vid Häst-Jägare korpsen och Fält-Jägare reg:lel i Jemtland; N: 320, i ani. af ålerremisser å utlåt. N:o 194, ang:de ytterligare understöd för Enkeoch Pupill.kassan vid RiksgäldsKontoret; <• N:o 321, ang:de föreslagen lindring i betalningsvilkoren för det lill upbyggande af Stiftskyrkan i Hernösand beviljade lån; Statssamt Allm. Besv.- o. Ek o n.-U ts ko 11 e n : N:o 48, i ani. af K.
Vid realisationen år 1776 fingo dessa tillgodonjuta en nedsättning lill hälften på deras då återstående kapitalskuld; vid den realisation, som nu är i fråga, blir nedsättningseller afskrifningsförmånen i förhållandet från 8 till 3, den förmån oberäknad att derjemte hafva njutit en lindring i ränta emot den gångbara. Desse, jemte deras öfriga favoriserade Bröder, i senare lider tillkomne, torde det icke undfalla, att om Banken hädanefter, i stället för att utlåna hemg,jordt mynt, hvars fabrication, ehuru temligen dyr, dock kostar vida mindre än upplånt mynt, skulle till allmänna lånerörelsens bättre bedrifvande, enligt BankoOruningens föreskrift i 44 §., i upplåningsväg, emottaga fruktlösa kapitaler, — så skulle det väcka uppmärksamhet, ali Banken sjelf betalar högre ränta D e Vi ao November f. m. aa5 till sina creditorer, än elen af en del af sina debitorer uppbär. Då jag föresett, att Herr LefreVs sats: att Banken till sin rörelses bedrifvande och för att fylla sin bestämmelse, borde upplåna fruktlösa kapitaler, kommer att röna motstånd, och att detta motstånd möjligen kunde hämta styrka derifrån, att jemförelsen emellan Bankens upplåningsränta och dess utlåningsränta, kunde bli menlig för Bankens favoriserade debitorer, bar jag ansett mig böra fästa uppmärksamheten på första anledningen till de erhållna räntefaveurerne. Den inom vårt land i nära i oo års tiel öfvade konst att hjelpa sig med sjelfgjordt mynt, när upplåning deraf mött svårigheter, har framkallat egna binäringar, hvilkas idkare naturligtvis önska, att konsten må fortfarande öfvas, och sannolikt icke lära underlåta, att söka förebygga sådant, som kan lända dem till mehn i deras handtering. Näringsclasser, hotade af en gemensam fiende, förena sig gerna till gemensamt försvär.
— Äfvenledes häfver den Hedervärde Riksdagsmannen ganska riktigt anmärkt, att, till följe af nu varande Författningar, Räntegifvaren ofta blifver tvungen alt erlägga 5o Procent utöfver Markegångs-priset; och jag skall med Facta kunna styrka, att till och med io R:dr R:g*s på Tunnan utöfver Markegångspriset blifvit uti flere Socknar Allmogen affordrade, för det de skulle undgå Transporten, och dermed åtföljande vidrigheter: Man må derföre icke tillskapa och uppställa några skäl, som på något sätt kunna hindra undanrödjandet af Jordbrukarens förtryck, utan tvärtom med oväld och patriotiskt nit omfatta alla tillfällen, för att i möjligaste måtto söka för framtiden afhjelpa slika otillbörligheter, och, om någonsin görligt är, aflägsna och totalt skilja KronoBetje• ningen ifrån alla Negociationer med Allmogen: gO Den a Martti. vare sig för KronoTionde-lefverance eller SalpeterSkattens utgörande in Natura. Det är hvarje erfaren Landtbrukare nogsamt kunnigt, huru Allmogen anser för sig vådeligt att afslå sin Kronofogdes eller Länsmans Propositioner, som under hand göras. Till följe häraf, får jag ödmjukast anhålla, att detta Mål hlifver till Riksens Höglofl. Ständers OeconomiaaUtskott återremitteradt, att i förening med flere i samma ämne inkomna Motioner beredas, och att detta Yttrande får åtfölja. — Hvaröfver jag får äran ödmjukast utbedja Högvälborne Herr Grefvens och LandtMarskalkens Proposition. Herr Munck af Rosenschöld^ Eberhard: Jag förenar mig äfven uti den af Herr Oxehufvud gjorde anhållan, om Återremiss af ifrågavarande Betänkande, dels emedan flere Motioner, hvilka med den förevarande äga sammanhang, ännu icke blifvit afgjorde, dels emedan jag finner mycken billighet uti ifrågavarande Motion.
I förra fallet skulle med uttrycket förstås alla landsvägar, och skulle då af det nuvarande stadgandet följden snart blifva den, att flere tusende grindar utöfver de redan befintliga komme att upprättas tvärtöfver allmänna farvägar. Toges åter uttrycket i den sednare bemärkelsen, så syntes lagstiftaren hafva glömt, att en mängd landsvägar ginge genom byars egor och utgjorde dels rålinier byarne emellan dels egoskilnader emellan enskilde, dels endast genomskure enskilda egor, der likväl måhända en eller annan granne måste drifva fram sina kreatur för att komma till betesmarken — och för alla dessa särskilda fall saknades då särskilda bestämmelser. Utskottet, som, så vidt Utskottet kunnat förstå motionärens framställning beträffande betydelsen af »allmänna vägar», endast anser sig böra erinra, att detta uttryck på förevarande ställe åsyftar alla slags allmänna farvägar, och ingalunda endast de vägar, som kunna vara behöfliga endast för skifteslagets behof, inser icke, hvarför den ifrågavarande bestämmelsen borde gälla endast de sistnämnda; och kan Utskottet ej Sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Ut skottets Betänkande N:o 34. 9 ej heller biträda motionärens mening, att alla grindar öfver allmänna landsvägar böra alldeles förbjudas, enär i sådant fall all den hägnad, som kan behöfva uppföras uti egoskillnad, som, enligt laga kraft vunnen skiftesläggning, framgår öfver allmän väg, skulle blifva fullkomligt onyttig; utan anser Utskottet motionen böra så i ena som t andra hänseendet lemnäs utan afseende. Emot 14 § har af G. Bjerkander från Skaraborgs län, såväl som af ofvannämnde Anders Jonsson, blifvit anmärkt, att »folket icke begriper» densamma, hvadan ett förtydligande vore af nöden.
Utsk. större utsträckning, till beredande af allmänna föreskrifter i afseende å uppstående andra dylika förhållanden, och har i dessa hänseenden blifvit andraget.: alt främmande personer, hvilka, utan församlingens hörande, dit inflyttat och till dess fattig-cassa icke contribuerat, ej eller höra till understöd från samma kassa vara berättigade; alt de i fattigdom efterlemnade enkor och barn höra lemnäs understöd, der deras män och fäder åtnjutit inkomst och underhåll; för hvilket ändamål ock redan, genom vederbörande Chefs berömliga omtanka, åtgärd skall i afseende å Lif-Grenadier-Regementenas Musik-Corpser blifvit vidtagen till beredande af dertill nödig fond, m. m, att emedlertid Linköpings stads nu öfverklagade lidande borde desto hellre förekommas, som, i motsatt fall, prejudicatet lätt kunde leda till lika beskaffadt onus för andra stadseller lands-församlingar; samt att, i händelse Musik-personalen icke skulle kunna bo kringspridd på Rotarne, densamma måtte caserneras, och i alla fall alltid skattskrifves vid Rotarne, då Fattigförsörjningen skulle åligga vederbörande lands-församlingar, der Rotarne äro beläg - 22 Besv. och Oecon. TJlsk. Utlcle. N-o f)j. lie, äfvensom att det med Linköpings stad inträffade förhållande visade angelägenheten deraf, att Författningarne, rörande Fattigvårdsinrättningarne i allmänhet, blefve granskade och ändamålsenligt rättade.