Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tvenne af Konungens rådgifvare hafva äfven här upträdt med försvar för sina handlingar, och långt ifrån att anse detta förfarande på något sätt strida mot grannlagenheten, såsom här blifvit anlydt af en bland dem, anser jag det vara deras ovilkorliga rättighet att så lillvägagå, hvilket jag äfven tror vara öfverensstämmande med hvad både inom andra länder och bär förut egt rum. Att iakttaga rikets sannskyldiga nytta är Konungens rådgifvare» pligt, men hvad som länder till denna nytta i hvarje speciel fråga, derom kunna meningarne vara delade. En bestämd rättsgrund i detta afseende tror jag likväl finnas, nemi. den, att Konungens rådgifvare alllid uti sina rådslag böra tillse att icke gränsorna emellan de båda Statsmakternas befogenhet någonsin öfverskridas. Sålunda anser jag det vara rådgifvarnes pligt att aldrig tillstyrka någon åtgärd, hvarigenom Regeringsmakten skulle inkräkta på R. St:rs rättigheter, men jag anser dem äfven hafva en lika helig pligt att söka motverka bifall till hvarje sådant R. St:rs beslut, hvarigenom de öfverskrida gränsorna för sin befogehet. Med afseende härpå kan jag icke instämma uti den anmärkn. som i 5:te punkten blifvit framställd, hvilken anmärkn. likväl, om den vore riktig, skulle vara den svåraste af dem alla, helst densamma enl. det första förslaget till ansvarighetslag skulle hafva medfört lifvets förlust, enär den hade bort hänföras under den kathegori då Konungens rådgifvare tillstyrkt åtgärder som gå in på R. St:rs beskattningsrätt. Dä vid sista Riskdagen förevar StatsUtsk. s tillstyrkande om indragning utaf ett anslag, sora till siffran motsvarade presidents-lönen i Bergs-Colhm, så tog jag mig friheten alt opponera mig emot en sådan åtgärd, emedan jag icke ansåg R. St:r dertill hafva rättighet; ty om de hade rättighet att borttaga lönen för Presidenten, så hade de äfven rättighet att indraga lönerna för hela detta Colhm och för alla Collegier i riket. En sådan rättighet kunna icke R.
BondeStåndets blifvande Beslut rörande samma omständigheter, skulle dertill föranleda, serskildt utlåtande i detta ätunc till R, St:r afgifva. 27:de InkomstTiteln: Numer Lotteri Medlen. Öfver denna InkomstTitel hafva besluten inom de respective RiksStånden blifvit så fattade: att Vällofl. BorgareStåndet och Hederv. BondeStåndet gillat Utskottets Förslag: att Numer Lotteriet tills vidare må bibehållas,' att H. R. o. A., med förkastande af samma Förslag, beslutat, att Numer Lotteriinrättningen bör med 1834 års utgång upphöra,' samt att Högv. PrästeStåndet, som äfven ansett denna 442 Stats-Utskottets Inrättning böra afskaffas, stadgat för verkställigheten deraf■ att spettungen å ifrågavarande sa kallade Gertu csiska Lotteriet må bestämdt upphöra med 1833 års utgängj samt att det årliga arrende-beloppet 5oo R.dr, som SeraphimerLazarettet hittills påräknat för öfverlåtelsen af dess inneha/de Privilegium å ett Lotteri , från och med 1834 å Stat uppföres.- att derjemte hos K. M.t i underd:het anliålles, dels att något Privilegium å Lotterispel hädanefter icke må utfärdas dels att kraftiga Controller emot sådane Spellnrättningars införande i allmänhet må vidtagas, samt dels att de Vacancer, som inom NumerLotteriVerkets Embetsoch TjenstemannaPersonal yppas, måtte, så vida återbesättningen är nödig, endast genom Provisionella förordnanden tillsättas. I följd häraf, och som H. R. o. A. samt Högv. PrästeStåndet äro ense derom, att NumerLotterilnrättningen skall upphöra, ehuru, ifråga om tiden derföre de varit af olika meningar, men Vällofl. BorgareStåndet och Hederv.
Utsk:n ansågo då, att vid ett sådant förhållande måste enligt Riksd.Ordms föreskrift, derest icke ett Stånd fogade sig efter de andra Stånden, frågan afgöras genom votering i förstärkta Utsktn. Jemte detta betänk, föreslogos votertspropos.T. Stånden vidblefvo sina förut fattade beslut och 3:ne Stånd godkände voter:spropos:na; men BondeSt. fattade det, efter min tanka, alldeles grundlagsvidriga beslutet alt förklara frågan vara förfallen, i stället för att, om EondeSt. haft att anmärka mot jemnkn:sbetänk., detsamma bade bort återremitteras, för att sätta Ståndet i ti 11— fälle att, 2:dra gången betänk, förekom, fatta sitt definitiva beslut; men att första gången betänk, förevar fatta ett beslut, afvikande från det beslut, Utsktn tillstyrkt, anser jag rakt stridande mot Riksd.Ordnls föreskrift. Nu har en ledamot af R. o. Ad. föreslagit, att vi skulle låta bero vid detta BondeSt:s olagligen fattade beslut. Derpå kan jag icke ingå; men i fall R. o. Ad. skulle så besluta, får jag reservera mig emot sådant beslut, ty då uppstår det förhållan de, att 3:ne Stånd, som fattat lagliga beslut, låtit bero vid det 4-de Ståndets olagliga beslut, hvilket förfarande innefattar ett ganska vådligt prejudicat. Frågan är nu af ringa vigt, men kan en annan gång blifva af större vigt, och då skulle vi önska, att man icke hade ett sådant beslut att åberopa. Sedan äfven ett prot.utdr. från BorgareSt. af d. 3o sisth April blifvit uppläst, af innehåll, att Ståndet, med antagande af PresteStrs inbjuda. i hufvudsaken, låtit den förevar, frågan förfalla, beslöt It. o. Ad. att låta bero vid hvad Presteoch BorgareSt:n beslutat. Vid förnyad föredragning bifölls BancoUtsk:s d, 25 sisth April på bordet lagda memor.
Gustaf den l:s regering alldeles icke ägde eller brukade några andra andelar i Kopparberget, än de, hvilka, medelst s. k. sakfall, t. e. efter de åren 1522 och 1534 afrättade fogdarne Stig Hansson pä Jönshyttan, Mäns Nilsson i Aspeboda och Ingel Hansson i Gylle, samt bergsmannen Anders Persson pä Rankhyttan, hade blifvit Konungen eller Kronan tilldömde, häller jag vördsammast före, att det på grund af 35 g i K. förordn.-n d. 6 Juni 1649, jemförd med 1 § i K. förordmn d. 27 Aug. 1723, både varit och ännu är Stora Kopparbergs bergslags lagliga rättighet, att få den förmedling i sin kopparlionde, som K. M. nådigst behagat föreslå, i synnerhet då härtill kommer, dels att alla betydligare fordna förläningar och förmåner, redan äro bergslaget frångångne och till Statsverket indragne; dels att en dylik förmedling jemväl af Åtvidabergs, Gottenviks, Tunabergs och Riddarhytte kopparverk, och i än mera vidsträckt måtto af det under frihetsår stälde Garpenbergs kopparverk, får tillgodonjutas. Pä grund af hvad sålunda blifvit anmärkt, anhåller jag vördsammast, alt utlåt, mätte till II. StatsUlsk. varda återremitteradt. Hr Rosenblad, Bernh.: Med nöje erkänner jag det intressanta i den historiska utredning, Utsk. lemnat, och om än här vid, på sätt jag skall visa, den omständighet, som hufvudsakligen bör inverka på frågans afgörande, lemnats i bakgrunden, vore det obilligt, att härföre gifva Utsk. skulden, då dess uppmärksamhet mäst delas emellan så mänga, till dels vigtigare föremål, och det sålunda måst lila på sin referent. Utsk. börjar med en utredning, luiru frågorne uppkommit, dels om förmedling af den nu af Fahlu grufva utgående kopparränta, dels om upphörande af vissa natura-prestalioner af kringliggande allmoge, samt öfvergår sedan till en framställning af Stora Kopparbergslagens uppkomst, utveckling och närvar, tillstånd.
I K. Brefvet af d. 27 Januari 1721 förklarades, att frälset i Halland icke borde med skäl och fog undandraga sig rotering. Bevilln:s-Förordn. af 1812 innehåller, alt då all i riket oroterad jord, sorn vore af lika beskaffenhet med sådan jord, hvilken dittills dragit ständig rotering, enl. B. St:s beslut, blefve till knektoch båtsmanshåll indelad, så skulle dylika hemman, som ej blifvit roterade, erlägga rolefrihets-afgift, ett stadgande, som sedermera influtit i alla Bevilln:s-Förordn:r ända t. o. m. 1830. Uti B. St:s skrifvelse af d. 17 Dec. 1823 står det, att extra roteringen endast borde träffa s. k. privilegierad jord samt att derifrån således äfven borde skiljas alla hemman och lägenheter af krono-skatte och frälse natur, hvilka enl. författningarne voro underkastade ständig rotering. Vidare kan man åberopa 1825 års instruktion för roteringen i Halland, K. Brefven af d. 2 Nov. 1833 och 24 Okt. 1837; med ett ord, om man går igenom alla dessa handlingar, så finner man att vid olika tillfällen olika åsigter gjorts gällande allt eftersom inom representationen provinsen Hallands innevånare lyckats alt för sina åsigter vinna mer eller mindre sympathicr. Jag skulle tro, att det måhända icke gifves något ämne, som kunde vara mera lämpligt än detta för tvenne skickliga advokater att mäta sina krafter uti. Hvar och en kunde åberopa någon åsigt, som talar för hans mening och jag tror att, om man ville ur strängt juridisk synpunkt utreda förhållandet, så skulle det leda till en ändlös strid, hvars utgång icke 62 Den 22 Februari. vöre att emotse. Går nian nu tillbaka till de faktiska förhållandena i ämnet, så visar det sig, att utsockne frälse-hcmman i Halland ända till 1812 hafva utgjort s. k. utskrifnings-penningar med 2 D:r S.
Och jungfrun hon gångar åt blomsteräng, Hon band sig af liljor en k rans; "Ack, vore Herr Gunnar min k äraste vän! Men j ag räds, att han är någon ann's. Anna. 36 "Och svara, du ros , nu till mi tt behag , Om kärasten h an vill mig ha." Då drog hon så varligt de silfverblad, Och rosen hon svarade ja. "Så säg mig, du gök der i grönan skog, Hur l ångt är tills brud jag sk all stå?" Ett endas te slag slog g öken i skog; Stor glädje då jungfrun månd' få. "Och tack , li ten fågel i högan träd, Kom neder, kom neder till mig ! Ej månde du vara för jungfrun rädd, Hon önsk ar blott kyssa dig." Och fram kom den f ågel ur fager lund, Han flög uti k ärestans sköt. Herr Gunnar det var, som der s tåndit på lur; Skön jungfrun i famnen han slöt. "Och vill du bli min, som det var di tt ord, Så månde vårt brölopp väl stå." Om söndag var lustigt i Gunnars gård, Till brud tog han jung fru-lill då. Kors, det är änna obeg ripligt hvad du sjunger vackert, Anna. Men, som sagdt var, ak te dej för te flyge fö r högt. Nock är du den vänste och fineste jänta i hele Wermeland; men det hjelper inte nu för tiden, om en vill h a sej en dråpelig fäs tman. Då får en allt lof vare rik och förnäm, då. Nej tag mej , du Anna; aldrig får du nå'n ann', som håller så grufligt åf dej, det är molsäkert. Hör, Anders , vi ska vara de allrabästa vänner på Anna. Anders. 37 jorden; men tala aldrig om giftermål, s å f ramt du vill göra mej någe grand ti ll viljes. Se der kommer husbo'n och matmor. J ag ska be dom hjelpe mej te öfvertale dej. Än ger jag mej inte för tappt, du må bli ond eller inte. Anders. TREDJE SCENEN. DE FÖRRA. JAN och ANNIKA komma ut ur stugan.
De skulle dock liksom nu förblifva boende i samma rum som manskapet med tillsyn öfver detsamma, erhålla aflöning och beklädnad liksom nu, den sistnämnda dock alltid på passevolans och något högre än för manskapet så att de genom hushållning och ordentlighet derå kunde göra sig besparing. 1 öfverensstämmelse med dessa åsigter, hvilka till en del äfven egt tillämplighet inom den öfriga värfvade arméen och legat till grund för hvad kommitterade i betänkandet om denna armées lönereglering föreslagit beträffande underbefälets aflöningsvillkor, hafva sergenterne vid artilleriet blifvit i samma förslag uppförde till erhållande af vissa löneförmåner in natura, hvarigenom de, hvilket nu icke är fallet, kunde anses någorlunda aflönade i förhållande till det nödvändigaste lefnadsbehofvet, och har ett förhöjdt beklädnadsunderhåll för förste konstaplarne blifvit der jemväl beräknadt. Genom den ofvan ifrågaställda tillökning i antalet underofficerare skulle vinnas, utom det i främsta rummet åsyftade ändamål, äfven den fördel att några af dem emellanåt kunna permitteras utan men för tjenstgöringen; möjligen kunna de alla tilldelas semester i likhet med officerare, hvilket skulle göra dessa beställningar ännu mera eftersökta. En större lätthet att erhålla tjenstledighet skulle för äldre underofficerare lätta möjligheten att efter afskedet skaffa sig andra, mera lönande befattningar, hvarigenom de icke behöfde tjena för länge. Då styckjunkarnes antal är betydligt mindre än sergenternas, skulle en lämplig omsättning inom den senare graden möjligen på detta sätt vinnas. Detta är i allmänhet förhållandet inom de flesta utländska artillerier, der underofficerarne, till följd af den vid vapnet genom goda undervisningsanstalter förvärfvade större skicklighet, äro synnerligen eftersökte till lönande beställningar inom andra näringsgrenar. Kommitterade hafva från artilleriregementena infordrat uppgifter öfver tjenstgöringsförhållandena vid samtlige artilleristationerna, för att tillse, huruvida permitteringen vid rege Landi försvarskumit. Bet. I. 20 154 mentena kunde för kronans räkning ökas och derigenom en besparing uppkomma. Det åsyftade ändamålet har likväl icke vunnits.
Lungsgärvar, Bonde-Ständet föreflär försäljning af dem och öfrige Kronans lägenheter. Äng. 634. — och Rungs-Latzugärdar m. m. Stats-Ut,kottets berättelse" om deras beskaffenhet, jemte förslag till deras framtida förwaltning, Dec. 1002. — 1109. 128g. 1979. " läzZ. Fehr. 986. 1984. 1529. Stats-Ntffottets anmälan akt i frägan huruwida de böra till Skatte försäljas eller utarrenderas, t,vä Ständ stadnat emot twä. Apr. 665. 765. 849-— Förstärkta StatsUtskottet-s oinröstning öfwer frägan dm deras utarrenderande eller styckande och försäljande till Skatte. — Stats - Utstottcts anmälan at-t frä - Regtster. 7- gan om grimderne som m!d deras försäljande böra iakttagas, icke kan af dustottet till öfwcrläggning företagas, innan Presteoch Borgare-Stan den afgifwit fine nttranden derom Mars 1584. — Utffottct lemö nar del af nämde Ständs beslut. — Borgare-Ständets, Apr. 797. 7yo. 799. — Bonde-Ständets Apr. 842. 873-0881- — om ärliga arrendets erläggande i spgnncmäl för Skällnora, Störa Ladngärden, Starby Hörntorp m. fl. 2lpr. 896. — Underdänig fkrifwelse om deras förwaltning. Apr. K02H. — Srats-Utstottets Berättelse och utlätande otti de som hittills stätt under Kongl. Maj:ts enffilta disposition. Mars 1109. erp. Rungs-stjuto, om Riddcrstapets och Adelns deltagande deri för Säterier och Frälse-hemman, Sept. 696. 1006. 1080. logi. Get.
Huru Gardisterne under sednast? kriget bestritt denna tjenst» göring — hurumida de äfwen till Jägaretjenst befunnits skickelige dä en del af dem, af tereinen hindrade att urölwa sitt rätta yrke, friwilligt begärt äran af ett rum i Swenska tiraiileur,kedjan, derom tillhör deras Öf« wer-Vefälhasware och sidomän i striden att tala — med tillförsigt wädjar jag äfwen till dem, som as Regementet blott ägt en Piquet eller en Ordonance. Lika öfwerflödigt anser jag äfwen att uppehålla Högloft. Riddcrskapct och Adeln med omständcligt upp, görande as den enkla Uträkning, som, dä ett Cavallen i Stockholm i alla saft ej kan um äras, oomkullstöteligen bewisa» a« hwilkcn indekdt Trouppe som i Lif-jGardetS till Häst ställe hircommenderas, blifwer den innemoe lika kost am alt här underhälla, och således att om Lif-Gar» det lill häst reducerades, minskades Armsen med en ej obrukbar Corps, utan att för Stats-Werket dermed ästadkommes en besparing som enS sörstente att näinnas. Alt Den is December. Wt hwad jag här osman ansört, har jag i sär» fkildte M morialer kill Ledamöter af Högloft. StaisUtskottct omstäudeligen, med dertill hörande Ulräknin» gar upgifwit. Dä alsccnde dera ej kunnat göras, och mini?» ning ä Regementet ända mast förestås, är jag sä wäl af den uvlysninq och owäld som hos Rikets Repre, sentanters Utskott bör förutsättas, son, af Högloft. Ut» skottets om Regementet nyttjade och iör det samma sä hedrande uttryck/ öfwenygad akt knappheten as Ri» ketS tillgängar gör denna minskni.',; nöoig.
Sedan nationerna länge med ett slags blindt förtroende nästan uteslutande öfverlemnat vården af sina allmänna angelägenheter i regenternes händer, hafva de ändtligen uppvaknat ur den långa dvalan; de söka nu att återtaga de rättigheter de fordom ägt, men icke förstått behålla. Den politiska lagstiftningen har nu blifvit ett föremål för allas be i5 H. 3 uS Den 21 O c t o b e r f. m. grundande, för allas intressen. Då det så länge endast varit vissa privilegierade förbehållet att intränga i dess otaliga irrgångar, må man icke förundra sig om nationerne någon gång förirra sig på en för dem nyss öppnad och således ännu obekant eller obanad väg. — Samtidens constitulionelJa annaler utvisa äfven, att nationerne ännu icke äro ratt hemmastadde på det fält de bearbeta, att de, hänförde af ungdomens hetta, ofta skada sin egen sak och lemna allenastyrandets apostlar vapen i händerna. Med en blind förstörelses anda har man hastat alt nedrifva allt det gamla, innan ännu materialier hunnit blifva samlade till det nya; man har velat så och skörda på en dag. Med förakt för all historisk erfarenhet, med förbiseende af folkens olika individualitet, fördomar och vanor, hafva verldens skägglöse lagstiftare, förledde af kosmopolitiska drömbilder, föreställt sig kunna stöpa alla nationer i samma form. På delta sätt hafva de politiska emancipationsförsöken endast öppnat revolutionernes bana. Då ropen om representationsförändring ständigt blifva allmännare och högljuddare, bör man icke förakta dessa varnande exempel; man skall icke förbise att man beträder en väg, uppfylld af klippor och skär, alt ordet reform är lätt alt uttala, saken svår att verkställa. En slags allmän föl kastelsedom är decreterad öfver den 4-delta ståndsrepresentationen.
Artistisk eganderätt. Se Konstnär. B. Backstugusittare eller inhyseshjon, om bestämmande af de, som böra räknas för. Motion N:o 61. Stats-Utsk. Utlät. N:o 45 (Litt. B) samt Mern. N:o 79. R. St. underdån. Skrifv. Barn, att sådant, som ej inhemtat folkskolestadgans minimum af kunskap, icke må i arbete användas. Motion N:o 41. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. Beckaskog, om upplåtelse till Hans Maj:t Konungen af egendomen. Motion N:o 15. Stats-Utsk. Utlåt. Bergman, Israel, Motion N:0 33, om ersättning till Kollega Grape för förlorad lönetur. Stats-Utsk. Utlåt. R. St, underdån. Skrifv. N:o 169. Motion N:o 68, om anslag till en ny lektorstjenst i främmande lefvande språk vid Hernösands högre elementar-läroverk. Stats-Utsk. St. underdån. Skrifv. Bergwall, Carl, Motion N:o 148, om pension för aflidne Tullinspektören H. J. Tharas enka. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 153. R. St. underdån. Skrifv. Berlin, Christian Gissel, Motion N;o 118, om anslag till lön för en Regementspastor vid husar-regementet Konung Carl XV. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 66 samt Blem. 3 Bevillningsförordning, om ändring i nu gällande. Motion N:o 71. Bevilln.-Utsk. Utlåt. Niis 9 och 14 samt Mern. Niis 16 och 21. R. St. underdån. Skrifv. Biskopar, om pensionsrätt för. Motion N.-o 147. Stats-Utsk. Utlåt. Björck, Gustaf Daniel; Motion N:o 109, rörande vissa tillägg och förändringar i nu gällande nådiga Stadga för elementar läroverken. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk.
«Om något teaterstycke, betraktadt i afseende «på ämnets vigt, planens dristighet, personernes vär«de, händelsernas evigt fästade minne, och verkan «af deras utgång till ett helt rikes lycka, om i alla «dessa afseenden något dramatiskt arbete förtjenar «ett utmärkt och ypperligt rum i svenska snillets «historia; vågar jag påstå, att detta rum bör tillhöra «tragedien Gustaf Wasa. Uppriktigheten af detta «fritt yttrade omdöme skall skydda mig för all miss«tanka af eget beröm och förvandla det till ett offer «af skyldig vördnad. I sanning, att med full styrka «fatta vidden af den stora rikshvälfning, som är äm«net för denna dram, och att återkalla den på sce«nen i all sin höghet, till ett skådespel, värdigt att «gifvas ett fritt folk; dertill kräfdes en dubbel skyld«skap i börd och snille med den hjelten, hvars äre«stod derigenom nu af samma hand ånyo reses.« Ingen teaterföreståndare har någonsin med större och mera genomträngande uppmärksamhet följt sin trupp, än Gustaf III. Sjelf bevistade han merendels inöfningarna till de stycken, på hvilka han satte värde. En stol på orätt ställe, en skavank, om än så obetydlig, på soffdynan, ett veck på silkesstrumpan, ett olag, hvilket som helst, i klädseln, för mycket eller för litet smink, en tafatt åtbörd, en oriktig tonvigt: ingenting undföll honom. Hans mönstring stadnade icke vid hufvudpersonerna; han fordrade samma noggranhet af komparser och figuranter i hvad dem ålåg, som af styckets hjelte. Vissheten att i sina minsta rörelser, i den ringaste del af sin klädsel följas af en sådan kännares blickar bragte äfven deras framträdande på skådeplatsen till en eljest ospord fullkomlighet, som också bidrog att göra förblandningen fullständig.
Skulle icke detta kunna anses innebära en tyst förbindelse för Svenska samhället, hvilken det känner sig manadt att infria med en sådan tacksamhetsgärd, hvar - 256 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865. N\o 130. igenom de efterlemnade faderoch moderlösa sönernas utkomst i någon mån underlättas intill deras myndiga ålder. Stockholm den 4 5 November 1865. J. Alströmer. Af Herr Treffenberg, Curry, angående vilkorliga utmätnings-resolutioner i utsökningsmål, der krafvel grundas å skuldförbindelse, accepterad räkning eller vexel. Till följd af en af Herr Lars Hjerta vid riksdagen 1840—1841 i ämnet väckt motion tillkom Kongl. Förordningen den 10 Juni 1841 rörande Konungens Befallningshafvandes rätt att i utsökningsmål, der fråga är om fordringsanspråk, som härleder sig från inrop af varor på offentlig auktion, meddela så kallade vilkorliga utmätningsresolutioner; och gagnet af denna författning har bäst visat sig deruti, att förklaringar i mål af denna beskaffenhet högst sällan förekomma, hvarigenom naturligtvis vunnits den dubbla fördelen, att borgenären skyndsammare utfått sin fordran, och att gäldenären fått vidkännas betydliga mindre utsökningsumgälder, än hvad som skulle hafva blifvit fallet, om dessa ärenden skulle hafva undergått den för öfriga utsökningsmål föreskrifna behandling.
För min del anser jag detta sätt vara mindre rigtigt, emedan deraf skulle kunna följa, att Revisorerna ej lingö tillgång till alla räkenskaper, hvilket jagyrkar, till hyllning åt Grundlagens Lod, att en livar skall hafva öppen tillgång till alla allmänna handlingar. Grefve von Schwerin, Fredrik Bogislaus: Jag hemställer, om icke Herr Grefven och LandtMarskalken skulle finna lämpligt endast meddela proposition å det af Utskottet tillstyrkte bidrag af StatsVerket till Armeens PensionsCassa, samt alldeles förbigå hvad Utskottet rörande revisionen omförmält. I min tanka hafva både Rikets Ständers Revisorer och StatsUtskottet, enligt Grundlagen, redan ostridig rätt, att taga-kännedom om Cassans tillstånd och förvaltning; Utskottet för att undersöka, om StatsVerkets anslag skulle kunna minskas; och Revisorerna, för att pröfva, huru anslaget blifvit användt. Hittills har man icke ansett nödigt, att Cassans räkenskaper och förvaltning behöfde undergå någon serskild Revision af Rikets Ständers Revisorer, men rättigheten dertill har dock funnits, och bör äfven qvarstå. Mig synes, att hvad Utskottet yttrat om revisionen, gerna kan förbigås, samt Ridderskapet och Adeln blott bestämma anslagssumman tillPensionsCassan. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken erindrade, att frågan örn Den 12 October f. m. 6t StatsVerkets bidrag till Armeens PensionsCassa, som först i 5:te Punkten förekomme, ännu icke blifvit för Ridderskapet och Adeln föredragen; och ansåg Ilans Excellence således frågan om revisionen, hvilken hittills blott varit under Ståndets öfverläggning, först böra afgöras. Hans Excellence framställde derefter ånyo hvar efter annan de båda af honom sist gjorde propositioner, men båda blefvo åter med Ja och Nej besvarade. Friherre Palmstjerna, Carl Otto: