Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till en stor del förekommen af Hr von Hartmansdorff, förenar jag mig desto heldre med honom, som man ä motsidan tyckes lägga en alldeles för stor vigt på den tillfälliga, af modets nycker alltför beroende pekuniära fördel, hvilken kan upstå genom det nyligen skedda inrättandet af en badanstalt i Norrtelje och dess ökade freqvens. Dessa fördelar lära så mycket mindre kunna motoch öfverväga de svårigheter, hvilka genom faktoriets nedläggande upstått för försörjandet af en medel-lös arbetspersonal, som, på sätt äfvenledes redan är antydt, menliga verkningar i afseende pä sedernes en - Den 22 Februari. enkelhet och renhet torde kunna förutses blifva en lätteligen inträffad följd af en badorts talrikare freqventerande; varaodes min tanke den, alt man härvid skäligen kan gå ett steg längre i sin förutsättning, än hvad Hr von Hartmansdorff synts åsyfta; jag tror nemi. att man icke bör inskränka sig .till att skylla allt pä betjeningen, i fråga om utbredandet af lyx och sedeförderf; månne de efterdömen, som lemnäs af husbönderne alltid äro bättre? Bland de åsigter, som vid delta ärendes behandling blifvit framställde, har Hr Bildt afgifvit en, som är särdeles radikal, alt nemi., lika gerna som man kunde medgifva någon fördel för Norrtelje fattigvård, likaså gerna kunde man se Norrtelje försvinna utur städers antal ; hvarjemte Gr. Lagerbjelke behagat yttra, det lagens stadganden rör:de dana-arfs ingående lill kronan tycktes med lika så mycket skäl, som de förmenades vara, hvilka till stöd för nu ifrågasatta öfverlåtelse blifvit åberopade, — kunna genast sålunda förändras, att dylika arf alltid skola tillfalla den kommun, inom hvars område den, som efterlemnade sådant arf, i lifstiden varit boende. Hvartill tjenar det att tillgripa sådana ytterligheter i sin argumentation? De bevisa ju ingenting.
Eugène var sjelf mycket förälskad i Mademoiselle de La Feuillade, som behandlade honom med ett retsamt öfverlägset, ibland skämtande, ibland sentimentalt koketteri, hvilket i all sin oskuld — eller kanske just derför — var väl egnadt att betaga honom hans misstankar, ifall han djerfdes att ha några. Förste Konsuln hade, på sitt vanliga praktiska sätt, här — liksom i Paris — sa habilt inrättat allt för deras möten, att de kunde föregå fullkomligt ostörda. Hans arbetsrum låg omedelbart under den gästlägenhet på venstra gafveln, Edmée bebodde, och genom en liten trappa, som han i hemlighet låtit inrätta under vintermånaderna, stodo de i direkt förbindelse med hvarandra. Madame Bonaparte bodde, som sagdt, i andra ändan af huset. Hennes man behöfde ej ens tänka på Monsieur Charles och sommaren år VII för att här på Malmaison slippa ha några skrupler — det föll honom helt enkelt aldrig in att ha skrupler, när det var något, han med energi ville. Och hvad Edmée angick, så var hon nu engång sådan, att hon med hänsynslöst, muntert mod och fatalistiskt lugn tog sin ställning, som hon sjelf valt den, med alla dess konsekvenser. I jämförelse med hennes stora kärlek, hennes lifs enda tanke och alltuppslukande intresse, var allt annat obetydligheter, småsaker, som hon på sitt käcka, stolta sätt lätt kom öfver. L’Empereur a parlé de ses premières années il se reportait à cet heureux âge, où tout est gaîté, désir, jouissance; à ces heureuses époques de l’espérance, de l’ambition naissante, où le monde tout entier s’ouvre devant vous, où tous les romans sont permis. Mémorial de Ste Hélène. «Mes projets comme mes songes, tout, oui, l’Angleterre a tout détruit!» Bonaparte (sur la perte de l’Egypte). Det var vid middagen en dag i början af Augusti.
St. skola sammankomma så fort som möjligt, och senast inom en tid, som högst upgår till 65 dagar, för att sjelfva förordna om en Förmyndareregering. Men just med afseende härå, hemställer jag, om det väl kan vara lämpligt, att för dessa 65 dagar organisera en frän Norge hitkallad Regering, för alt under en så kort tid föra sty relsen; helst National-representationerna, så snart de hunnit sammankomma, säkerligen icke skola underlåta att organisera styrelsen på helt annat sätt och att dervid följa samma grundsats, som blifvit uttalad i Konungens Propos., eiler att en enda Regent för båda Rikena bör väljas och denne lagas ur den Regerande Konunga-familjen, så vidt ske kan. En sä kort Interims-regering kan dock icke komma i fråga vid andra tillfällen, än, såsom nyss nämndes, då Konungen dör och Thronföljaren är omyndig. Beträffande åter de fall, då Konungen reser utrikes eller insjuknar, så ega National-representationerna väl icke att sammanträda förr än Konungen varit borta eller sjuk i tolf månader, men äfven för dessa tolf månader lärer man väl icke, blott af farhåga för alt genast använda en princip, som i praktiken visar sig som den enda på längd följdbara, böra frånträda den grundsats af enhet i styrelsen, som man eljest erkänner vara riklig. Analogien melian dessa fall och det förstnämnda torde väl ock fordra en likstämmighet i föreskrifter. Jag kan således hvarken ur theoretisk eller praktisk synpunkt finna, att de emot förslaget i detta afseende gjorda anmärkmr äro giltiga. Såsom jag förut nämnt har också Unions-komilén enhälligt, så vidt jag påminner mig, hyllat den åsigt, att för alla de fall. Den 18 Februari f. m. 455 <lå behof af ett Regentskap är för handen, grundligen bör såsom allmän regel updraga detsamma ät den Thronell närmast stående Prins, som är i tillfälle att utöfva Regeringen, dock icke för längre tid än till dess National-representalionerna träda tillsammans, för att derom efter omständigheterna i hvarje fall förordna.
Riddar husKs mereraren bestrider R< visionen af inkommande varande af de dess tjenst tillhörande handlingar, Pantkistorne bora insättas uti något hvalf, försedt med behörigt Jernstängsel. I enlighet med Directionens anordningar, besörjer han utgifterna, samt de samma enligt fastställda formulairer, bokförer; så ock ansvarar med ersättningsskyldighet för alla dp utgifter, hvilka ej enligt föreskrift äro verifkerade. 14 §. Då Contante medel till Direction insändas, ställe sig Kamereraren tlil noga efterlefnad, hvad i arbetsordningens 5 §•, stadgadt är. 15 §• Riddar husKamereraren bestrider Revisionen af inkommande Den 19 Julii e. m, 471 C»pitationsoch andra Capitationsoch andra redogörelser, samt anredogörelser, samt ansvarar för alla Cassasvarar för alla Cassa-* handlingars ordentliga handlingars ordentliga registrerande och förregistrerande och förvavarande samt inbindrande samt inbindning» oing. Hufvudböckerne bö- Hufvudböckerna böra årligen vara i slutet ra årligen innan den af Februarii månad afsista Februarii vara slutade, till hvilken tid afslutade och,inlemnade Fifealen bår hafva till tijl Directionen, att Kamereraren ingifvit Förrevideras enligt arbets-^ teckning på de utgifter, ordningens 15 §• han beftridt för Casfan och derunder lydande Fonder. Hvad som då kan vara obetalt, balanceras till pålöljande året. Desse aflemna» vid samma tid till Direction att revideras, enligt arbetsordningens 15 §• Vid medlet af JaVid medletaf Januanuarii och Julii månarii och Julii månader der hvarje år, skall hvarje år, skall KameRamereraren till Dire. rerares till Directionen 18 §. 472 Den 19 Julii r. m, v ctionen aflemna Förteckning på de Debitorer med deras adresser, hvilka uteblifvit med ett helt års räntebetalning. t Dessutom bör Kamererare» till den åtgärd 9 §. af LåneReglementet föreskrifver, till
Utgifte.rne här, så Ordinarie sorn Tillkomne, åro till Hufvud - Summorne desamma, som uti 1810 års vid Urtima Riksdagen i Ötebro år iSiz af trycket urgifne Riks-Srat upptagas, Hvad besparingar å detta års Stati - U gifter, som vid utbetaimngarne inträffat, hafva Revisorcrne liar xis — dan anmärkt. Första Hufvud-T ituln. Kongl. Hofoch Slotts - Staierne. Kongl. Maj:ts Hofhållning . Hans Kongl. Höghet Thronföijarqns Stat . Hennes Kongl. Majit Enke-Drottningens Stat Hennes Kongl. Höghet Prinssessan Sophia Albertinas Stat Kongl. Hof-Stall.cts utfodring o . • Kongl. Slottets PoliceLysoch Renhållning Till Ved och Kohl för Kongl. Hofven Drottningholms och Svartsjö Slifct • • Gripsholms Slott •«•• Uiricsdahls Slott .••••••• Haga Lust-Slott och Park Kongl. Majus Lif-Drabanter Andja Hufvud-Tituln. Civileoch Lands-Staterne. Justitiesoch Stats-Minis trarne — Stats-Rå-det “ Justitiai-Rådet • Rikets Ärenders Allmänna Beredning Dito Vakt-Bctjening • • • Nedre Ju st iti;£-Re visionen . Majrts Cancellie . Commerce-Collegium • • • • . • • Staten, utom Provincial - Medicorum Ldner 3,700 R:d. Tabell-Commissionen • • • • • • • Öfver-Stäthållare-Embetet • ••••• Öfver-intendents-Embetet Landtmäterie-Coritoiret i Stockholm * , Länens Stater. Upsala Lån . I Stockholms dito 1 Södermanlands dito j Östergöthlands dito 1 Gottlands dito - KronoTio ndtrSpannem - Tun. k: pr Transport Utgift i Penningar. Efter 36 sk. Tunnan. Tunnan. Summa på hvarjeStatsTituls Utgift' efter RiksStaten.
Med den kännedom i förevarande fall, som Akademien ansett sig ega, har den funnit att svårligen mera ån tre landtbruksstipendiater skulle kunna under åren 1867 — 1869 hinna utbildas samt aflägga nödiga prof å erforderlig skicklighet till anställning såsom Landtbruks-ingeniörer, och har Akademien derföre i underdånighet hemställt, att Eders Kongl. Majit till Rikets Ständer täcktes aflåta nådig proposition om ytterligare anslag till tre Landtbruks-ingeniörer med en aflöning af 1,500 Riksdaler för hvardera, eller tillhopa 4,500 Riksdaler, samt till resepenningar och traktamentsersåttning åt dem ett belopp af omkring 3,000 Riksdaler. I sammanhang härmed hemställer Akademien, som anser en efter hand med hvart femte år fortgående lönetillökning vara lämpligare, ån det hittills följda systemet, att Landtbruks-ingeniörerne efter 10 års tjenstgöring erhålla lönen fördubblad, men sedermera icke vidare någon tillökning, att Landtbruks-ingeniörernes års arfvoden måtte regleras i öfverensstämmelse med hvad stadgadt blifvit för lårarne vid Elementar-låroverken, eller med 500 Riksdalers förhöjning för hvart femte år intill det tjugonde tjensteåret, hvarigenom således en högre aflöning skulle komma Landtbruksingeniörerne till del, allt efter som de anvåndt en längre tid i tjensten och med större erfarenhet kunde mera gagna det allmänna.
I detsamma faller ett hugg på kosackens framsträckta arm, ännu ett, förföljaren störtar till marken, och den i flyktens och förföljelsens ifver förut obemärkta befriarn lyfter den unga flickan lätt, som om hon varit ett barn, på sina armar och går med hastiga steg inåt skogen. Girigt grepo de härjande lågorna omkring sig, dansande slingrade de sig ur fönstren, kring takbanden, och kastade sig från det ena stället till det andra. Under vildt skri bundo kosackerne trädgårdsmästarn med en snara vid en af deras hästar, under det att de gården tillhörige utleddes för att medtagas. Numera var ingen pardon att tänka på, sedan man i trädgårdsmästarn igenkänt en af dem, som gjort anfallet vid vägskilnaden. Äfven Jussi och Tuhka Jaako ertappades; men för svårt sårade, för att kunna annorlunda fortskaffas, kastades de i en släde. En annan släde framkördes af en kosack. Med dödsångest i hjertat stod fru Catharina på afstånd och såg med forskande blickar omkring, för att söka uppfånga någon skymt af sina döttrar. Hon glömde, att för hennes ögon stod i flammor hennes hus och hem. Redan började hon hoppas, att de unga undgått faran, och af kosackerna suto några till häst. Nu trädde en fram till anförarn och anmälte, att han följt den saknade kamratens spår och hittat hans lik i skogen. Vilda förbannelser hördes i det sorl, som uppstod bland kosackerna. Anförarn gick fram till fru Catharina och sade: „jag har skonat er i det längsta, men nu går detta för långt. Nu ges för er intet annat råd, än att ni sätter er i slädan der, lika fogligt som ni eljest betett er. Åter bleknade fru Catharinas kind, men hennes röst förrådde ej hennes ångest, då hon utsade det enda ordet: „hvart?“ Mera kunde hon icke yttra. „Först till Åbo, sedan hvart fursten behagar. I detsamma varsnades Cecilia. Hon hade ej förut sett någon möjlighet att undkomma; men nu, förföljd af lågorna, kunde hon ej heller längre qvardröja och hoppades att möjligtvis osedd hinna trädgården. Ett rop af kosackerna bådade att hon var upptäckt.
Huruvida en sådan förändring, som den af motionären föreslagna, hör ske genom indragning af några seminarier, vill jag icke bestämdt säga, men jag finner det likväl, i likhet med den siste värde talaren, vara skäl atl begära återremiss utaf den sista delen af frågan, på det att den utaf Utsk. mätte blifva pä annat sätt behandlad. Detta anförande hade blifvit afbrutet genom ankomsten af Hr Ståts-Rådet m. m. Nils Fredrik Wallensteen, som å K. M:s höga vägnar aflemnade 10 Dess Nåd. Propos:r och en Dess Nå diga Skrifvelse till R. St:r. Hr Wolffelt, Mauritz Constantin: Hvad det l:sta mom. vidkommer, så delar jag samma åsigter som Utsk. och önskar att seminarierna icke mätte helt och hållet indragas. Hvad åter det 2:dra morn. beträffar, så önskar jag i motsats tili hvad Utsk. tillstyrkt, att en del af seminarierne måtte indragas, hvarföre jag önskar återremiss utaf denna del af Retänk. Till en del gillar jag visserligen de ideer om folkskolan, sorn utaf Gr. Liljencrantz blifvit framställda, men ännu mera instämmer jag med honom i afseende på de resultater, som genom dessa skolor åstadkommits, hvilka icke på långt när motsvarat de förhoppningar man vid dem fästat. Skälen dertill åro mångahanda, och måhända skulle man här hafva funnit det om discussion företagits öfver Betänk:s Usta punkt, men ett der icke anfördt skäl är den bristande bildning för sitt kall, som otvifvelaktig! hos seminariieleverne yppar sig. Det är allmänt kändt att den bildning eleverne få uti ett seminarium icke på långt när motsvarar hvad de skola bibringa sina lärjungar i folkskolan. Kunskapsmåttet brister dem icke så mycket, men de få i seminarierna ingalunda inhemta tillräckligt mått af den sedlighet och hyfsning, för att sedermera kunna derutaf dela något med sig inom kommunerna.
Det har icke varit på eget bevåg eller mot gifven föreskrift, sorn Lagcommitte'en vid uppgörandet af sitt förslag gått lill, hvad man kallar, öfvermått i nya theoder •, ty committeen ingick redan i8i5 till Konungen med en förfrågan i detta hänseende, och Konungen öfverlemnade den till It. St., som berättigade committeen att sträcka sitt arbete så långt committeen sjelf fann för godt, med vilkor, att intet band derigenom vore lagdt på Ständernas egen pröfning, när förslaget blifvit färdigt. Jag har ansett mig böra nämna detta för att visa, det committeen ej öfverskrida, hvad man af densamma haft att vänta, och jag får tillika erinra, att om committeens arbetande ledamöter icke varit ledda af ett utmärkt nit för saken, hade det visserligen varit lättare för dem att inskränka sig j sitt arbete. Då jag sista gången hade ordet, glömde jag att i afseende på förslaget om utbrytning af 2:ne särskilda balkar göra en erinran, som jag nu her alt få framställa, den nemi., att genom Konungens nåd. propos. om dc tysta förmånsrätternas upphörande synes det särskilda behof af ifrågavarande utbrytning, som financiella hänseenden påkalla, blifva undanröjdt. Hr von Hartmansdorff: En talare liar yttrat, att innan R. St. företaga granskningen af nya civil-lagförslaget, borde de juridiska faculteternas yttranden deröfver infordras, och derutinnan instämmer äfven jag. En annan talare har väl sagt, att man ej hade mycket att vänta af ett professorsarbete; det kan likväl komma derpå an, och jag inser icke, hvarföre största ljuset ej skulle kunna förväntas, der man har största rättigheten att påräkna det. I motsats emot den sistnämnde talarens mening om vetenskaplighetens ringa värde, har en annan yttrat, att Lagcommitteen gjort rätt deri att för sitt arbete taga en vetenskaplig utgångspunkt och att fästa mera afseende derpå, än på folkets vanor och begrepp. Örn dessa stridiga yttranden emot hvarannan qvittas, torde saken få sin behöriga gång, och vederbörande komma att blifva hörda. En värd ledamot har sagt sig anse otjenligt, att R.
I alla händelser var han nu hennes läkare — förtroendefullt hade hon gifvit sin kropp i hans händer, litande på, att han skulle göra henne frisk. Som läkare ville han gå till henne, tala öppet med henne och få deras nuvarande och framtida forhållanden klara. Hans ansigte ljusnade, vecken på hans panna slätades ut. Han upphörde med sitt ifriga vandrande af och an, satte sig ner vid skrif bordet, tog fatt på en diger bok och ämnade fördjupa sig i sina studier. Men mot hans vilja irrade hans tankar från boken, och i stället för papper och trycksvärta såg han framför sig ett nedböjdt hufvud med tunga, svarta flätor, och detta hufvud tillhörde en flicka, som grät hejdlöst, under det att en darrande röst tycktes hviska till hononm, att det var så svårt att kämpa lifvet ensam, när man en gång haft så mycken kärlek — hellre då dränka sig i den brusande forsen! Och åter kände han sig vek om hjertat vid tanken på henne. Hvarför skulle han ändå inte göra det? » Nej, » sade han förargad, halfhögt till sig sjelf, » jag vill det inte — hon har inga anspråk på mig — jag kan lefva henne förutan — min ros växer ännu oplockad och skär någonstädes i verlden, men en dag vill jag finna henne, och då vill jag vara fri! » (Forts.) tiil billigaste pris och på bästa sätt utför alia möjliga uppdrag till tjenst for Iduns ärade läsarinnor. Med Iduns expedition är förenad Iduns uträttningsbyrå, hvilken gratis verkställer alla uppköp åt Iduns abonnenter i landsorten samt för öfrigt Från Iduns läsekrets. Svar till » elak ungkarl ». Dels å egna, dels å de för mycket illa behandlade » bättre flickornas », dels ock å deras mödrars vägnar vill undertecknad i korthet granska svar af » elak ungkarl » till » en bondhustru ».
Statsutskottets den 2 dennes på Bordet lagda Betänkande af den 27 Juni, om RiksSt. atens Första Hufvud-Titel, beslöt Högloft. Ridderskapet och Adeln , att SlatsUtskottet skulle uppdragas, att utom den Summa af 33,866 R:d. 50 skill. Banco, som i Statsutskottets första Betänkande af den 26 Maj finnes för Pensions-Staten efter Hentic Maj:t EnkeDrottniugen uppförd och beräknad, ytterligare anslå en Summa af 4009 R:d. 4 skill. Banco, utgörande skillra. ien i HufvudSumman imellan förenämnda Pensions belopp och det afdKongl. Maj.t, i samma ändamål , i förväg fastställda; konjmande denna sistnämnda Summa, enligt Kongl. Maj:ts Nådiga Anordnande och Beslut i Hufvudfrågan om PensionsStatens slutliga belopp, att uLbetalas. Beslut de öfriga Respectiva Stånden skulle vänligen anmodas instämma. Ut Supra. Föredrogos å nyo och godkändes Bevillningsutskottets den 2 dennes på Bordet lagda Memorial: Ben 5 Juli. e. m, 247 1:0. I anledning af Grosshandlaren Lambergs Memorial om Sj ökulls Afgif terna. 2:0. Om ökad Betjening för Utskot tet, samt Arfvode för OfverComnussarien Ek. A nyo upptogs LagUtskottets sedan den 28 Juni hvilande Memorial, angående förändring i Domstolarnes antal och organisation. Herr af Klinteberg, Wilhelm, hade inlemnat ett Dictamen, som upplästes, så lydande:
Jag ber alt få fästa upmärksamheten på alt häruti icke ligger något oöfvervinnerligt hinder, såsom det skulle göra om alla 4 Stånden skulle bifalla en sådan förändring. Frågan är blott om att få en enkel majoritet i Riksnämnden för förändringen i valordningen och jag skulle sålunda föreställa mig att delta amendement icke skäligen kan vägras af Hrr:ne och anhåller derföre att R. o. Ad. läcktes bifalla detsamma. Gr. Mörner: Frih. Raab har så fullständigt utvecklat skälen för sitt förslag, alt jag skulle tro det ingenting egentligen är att derutinnan tillägga. Det torde både för de serskilda Stånden och äfven för hela representationen vara af icke föga vigt att den stabilitet gifves ål de serskilda Ståndsordningarna, som med det ifrågavar:de förslaget åsyftas, och så som det är framstäildt, kommer det icke att utgöra något oöfvervinnerligt hinder för de förbättringar, som kunna vara af nöden. Jag får sålunda förena mig med Frilun i anhållan om bifall till hans amendement. Gr. Lagerbjelke: Min mening är icke att försöka någon närmare utredning af de fördelar eller olägenheter som Frih. Raabs förslag skulle medföra, ty sådant det nu är upställdt fruktar jag att i alla händelser det icke kan antagas, derföre att om Den 31 Maj e. m. 419 grandlagens föreskrift skulle blifva af följande lydelse: valen förrättas i enlighet med den Riddarh.Ordn., som af R. o. Ad. och Riksnämnden anlagen och af Konungen gillad och fastställd är, så skulle man aldrig någonsin från början få någon Slåndsordning. Enl. Consl.Utskrs förslag, går saken mycket lätt för sig, men enl. den ordalydelse Frih. Raab föreslagit blir det icke möjligt utan en serskild artikel, men en sådan har han icke föreslagit, hvarföre förslaget sådant det nu är, icke det effektuera sig. Frih. Palmstjerna: Jag är förekommen af Gr. Lagerbjelke, och tror alt om Frih.
I anseende tili de förändrade förhållanden, som med Rikets fästningar egt rum sedan Kominendants-state.n vid 1828—1830 årens riksdag bestämdes, har Eders Kongl. Maj:t ansett en nära nog ny reglering af denna stat vara af behofvet påkallad samt under åberopande af de i Departemenls-ehefens betänkande utvecklade grunder för en sådan reglering och då, enligt dithörande aflönings-förslag, den nya Kommendantsstatens aflöning uppginge till 22,738 R:dr, men nuvarande anslag endast lemnade tillgång med 10,148 R:dr, när icke i beräkning loges det belopp af 1,243 R:dr 50 öre, hvilket vid 1850—1851 års riksdag från fångvårds-anslaget till Kommendants-staten öfverflyttade» och nu ansåges böra derifrån afskilja», föreslagit, till fyllnad i Kommendants-statens behof, en tillökning af 12,590 R:dr$ i sammanhang hvarmed Eders Kongl. Maj: t, beträffande förenämnda belopp, 1,243 R:dr 50 öre, hvilka medel vore afsedda till åtskillige personers godtgörelse för mera tillfälliga Ijenstebiträden vid laslningarne, gjort framställning derom, att beloppet måtte öfverföra» till anslaget för försvarsverket i allmänhet eller Krigs-kollegii departementer, för alt tilläggas medlen för kommendanlskaps-u tgiflerne, dit äfven lörberörde utgifter rätteligen kunde hänföras. Som emellertid under samma belopp jemväl inbegrepes, dels arfvode åt f. d. Kapellenen vid Dalarö skans, 75 R:dr, dels arfvode åt f. d. Vaktmästaren derstädes, 247 R:dr 50 öre, hvilka befattningar numera, efter skansens rasering, blifvit indragne, samt Eders Kongl. Maj:t medgifvit dessa befattningars innehafvare, Slottsoch Garnisonspredikanten P. E. Hofberg och Slotls-vaktmästaren G. J.
Men, då stämmoböterna, om de bestämmas efter den af mig föreslagna tariff, skulle blifva betydligt högre än hittills, och något skäl ej förefinnes alt på denna väg Ökq kronobetjeningens löneförmåner, föreslår jag, att den måtte få åtnjuta ^ högst 4 af böterna och att det öfriga må tillfalla socknarnes fattiga. Remitterades till Bevilln.Utskottet. D* n 39 April c. ra. 4t> 5 Hr von Hartmansdorff, Aug.: Mot Åtskilligt af hvad Frill. Raab nu uppläst anhåller jag att få göra några anmärkmr. Frih:n har yttrat, att stämraoböterna måtte nedsättas från 12 till 8 sk. Dervid har jag icke annat alt erinra, än hvad jag vid betänkis föredragning redan yttrat. Men mot hans påstående, att högsta stämniobötesbeloppet endast måtte blifva 1 rtdr, nödgas jag anmärka, alt sådant vore en orättvisa i förhållande till de fattiga, som betalade det lägsta bötesbeloppet, äfven om delta blefve blott 8 sk,; tyden hvars debetsedel vore t. ex. 12 gånger större än dens, hvilken för uteblifvande vid uppbördstäinman ådroge sig 8 sk. böter, kornme då att, i stället för 12 gånger så mycket eller 2 rtdr i böter, blott vidkännas 1 rtdr eller hälften. Hvad lanke skulle de fattigare hysa om de förmögnares billighetskänsla, om de sednare undandroge sig alt erlägga stämmoböter, i samma proportion som den fattige, hvars skatt är mindre? Det vore destomera oriktigt, som den förmögnare alltid har lättare än den fattige, alt få låna penningar, ifall han för tillfället saknade dem. Om de förmögnare, som ej böra gifva föredömet af dröjsmål med skatternas erläggande, likväl skulle göra det, så böra de ännu mindre söka skydda sig ifrån påföljden deraf, genom att undandraga sig ett proportionerlig! ansvar. Man har äfven sagt, att de utskylder, som inom behörig tid erläggas, ligga ofruktbara i slalscassari.