Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
» » Jag kunde ju stoppat dem själf, » sade Sigrid smått skamsen, » vi talade ju om det igår. » » Ja, men då hade du varit tvungen försaka antingen kälkåkningen i middags eller danstillställningen i afton, och det ville jag inte, du skall ha roligt, medan du kan. » Sigrid satt tyst och följde med blickarne moderns magra hand och stoppnålen, som stack ut och in genom ullgarnstrådarne. Hvad modern ändå var god, arbetsam och tålig. In gen var som hon! Om hon bara inte varit så tarfiigt och illa klädd. Det var förfärligt fult och syndigt, och hon brukade bedja Gud om förlåtelse därför, men hon skämdes att gå tillsammans med henne på gatan, åtminstone då någon af kamraterna såg det. Ja! Någon snäll flicka var hon ej, det visste hon nog, men hur svårt var det ej också att vara snäll! » Fanny Borg hade nya handskar i går igen, ljust bruna, alldeles efter klädningen, » sade hon plötsligt. » Fanny Borg! Jämför du dig med henne? » Det kom ett hopplöst, trött uttryck i moderns af sorg och bekymmer tärda ansikte. — » Det vore visst värdt, hon som är den rikaste i hela skolan! » » Och du den fattigaste. » » Om mamma bara visste, hur svårt det känns! » » Det vet jag, men du skulle inte tänka så mycket på det. » » Det kan mamma säga, som sitter här hemma och ' inte ser, hur andra ha det. » » Det är nyttigast för mig. » » För din helsa, ja, » svarade Sigrid förströdd, » men mamma skulle bara komma in till Borgs och se, hur de ha det. » » Det låter jag helst bli. » » Mamma kan väl inte bli afundsjuk? » » Hvem vet! » » Skulle mamma kunna bli det? » » Hvilket? » Modern hade redan glömt frå gan för det svårlösta problemet: huru Sigrids strumpor skulle kunna stoppas ännu en gång, och hvar nya sedan skulle tagas ifrån. » Har mamma aldrig känt afund? Aldrig mot någon? » » Jo — mer än en gång. » Det glimmade till i Sigrids ögon. Modren var således ej felfri, det kändes som en lättnad. » Mer än en gång, » upprepade Sigrid skadeglad. » Ja!
Upptagandet i specialräkningen af ordinarie räntan 1,714 R:dr 67 öre, grafräntor 17 R:dr 12 öre och påökta hemmansräntorna 6 R:dr 72 öre, grundar sig på Hvitfeldtska jordeboken; och då afskrift af samma jordebok finnes under fol. 90 bilagd den uti Eders Kongl. Maj.ts och Rikets Kammar-rätt förvarade original-räkenskapsboken för år 1824, synes det icke hafva bort för Revisorerne möta den ringaste svårighet, att ur samma räkenskapsbok hemta upplysning om påföringarnes riktighet; i följd hvaraf Revisorernes framställning, att bestyrkte utdrag af åberopade räkningen och jordeboken bort räkenskaperna bifogas, ej torde finnas påkalla någon åtgärd, hvarförutan iakttagandet deraf för hvarje år skulle tillskynda stipendiekassan en alldeles öfverflödig utgift till postporto; och hvad beträffar bestyrkandet af de för skattlagde torp uppförde 267 R:dr 82 öre, innehåller den öfver samtlige torpen upprättade och räkenskaperne bifogade förteckning de beslut till år och dagar, på grund hvaraf skattläggningen skett, hvilket torde göra tillfyllest, helst förteckningens riktighet hittills icke betviflats och det skulle blifva alltför vidlyftigt och kostsamt att bifoga åberopade besluten, hvilka datera sig ända ifrån år 1764. § 2. Enär den resolution och de nådiga utslag, på grund hvaraf afskrifning skett för värdet af de i denna § omformälda 131 tunnor korn, äro bilagde 1816, 1820, 1825 och 1831 årens till Kammar-rätten öfversände originalräkenskaper och således finnas för Revisorerne att der tillgå, torde det finnas öfverflödigt, att hvarje år insända afskrifter af samina handlingar och belasta stipendiekassan med porto derför. Återställande remissakten, framhärda Kuratorerne med djupaste undersåtlig vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåter, OL. IM. FÅHRAEUS.
KrigsCollegium samma år inkommit med underd. anmälan, att tr ängsel i Fästnings-fängelserne genom den beständigt tilltagande mängd försvarslöse personer, som af Länsfängelserne blifvit ditsände, så ökats, att utväg för deras inrymmande inom Fängelserna måste beredas och denna tillökning ansetts utan tvifvel komma att fortfara och ställningen i detta afseende med hvarje dag således blifva betänkligare, samt utvägen att erhålla tillräckligt utrymme 384 Stats-UtskottetS i Borgholms Slott för slike personer försvunnit, Lief nödvändigt, att Wadstena påbörjade CorrectionsAnstalt fullbordades och i möjligaste måtto utöfver det först afsedde utrymmet utvidgades, hvilken utvidgning ock redan år 1S19 finnes hafva blifvit fulländad. Som antalet af de till denna Inrättning försände personer ändock fortfor att tilltaga, och, i anseende till det trånga utrymmet i Wadstena samt svårigheten att derstädes förskaffa Correctionisterne sysselsättning inom Inrättningen med de deraf uppkomne binder för hufvudsakliga ändamålet eller fångarnes moraliska förbättring tillika med deras säkra förvarande, en mera passande local för inrättandet äf en till alla delar systematisk och ändamålsenlig CörrectionsÅnstalt .syrités af béhofvet starkt påkallad, så blef i sådant afseende först undersökt om tillståndet i allmänhet vid alla Fängelser och Allmänna Arbetsinrättningar, och en Commite' till granskning af de häraf uppkomne serskildta frågor rörande Fångväsendet och dess förbättrande derefter organiserad, hvilken Commite' tillstyrkte, att Wadstena Correctionslnrättning, såsom belägen i en ort, der Arbets-tillgång saknades , borde förläggas till Stockholm och alla de försvarslöse personer, som funnos i Wadstena och på Rikets Fästningar dit förflyttas. Genom Nådig Proposition till R.
Föredrogs 2-.ne den 8:de dennes pä bordet lag» de ^cmoii-^lLr frän Stats-Utskottet, innefattande rilkännagifwanven, der Riks-Ständen slädnät twä emot twä i följande 2:ne frågor: 1:0. Huruwida de Löneförmåner, som öfwer Hennes Maj:ts Enke-Drottningens Stats - Summa warit pä Extra Stat. ansiagne Hennes Maj:tS Ofwerste-Marskalk och Ofwer^-Kammarherre, mätte ifrän och med innewarande Ar frän Stats-Werkets Stat förswinna, och i desi ställe af Hennes Maj:ks Underhälls-Summa utgä. 2:0. Huruwida de 8,062 R:d., hwilka blifwit Hennes Kongl. Höghet Prinsessan sokMä. Hi-kLk - 548 Den iz Mars. tillagde såsom ersättning för förlorade inkomster af Skiftet Quedlinburg, matte i anseende ril Starens närwarande betryckta tilständ indragas. Högloft. Ridderffapet och Adeln beflöt, at detze frägor ffulle af Stats -. Utffottets Nämnd med Riksens Ständers rätt afgöras. Herr Grefwen och Landtmarskalken tilkännagaf, at de öfrige Standen ffulle klockan r hit pä Riddarhussalen upträda, för at gemensamt med Ridderffapet och Adeln begifwa sig til Kongl. Mast, i anledning hwaraf Herr Landtmarffalken anmodade Ridderffapet och Adelns Ledamöter, at samtelige intaga högra sidan af Riddarhussalen, och at lämna den »vänstra ledig för de öfriga Standen, pä samma sätt som ffedc den z:te Junii om aftonen, dä alla fyra Riks-Ständen begäfwo sig til det Kongl. Slottet, för ari underdänighet gifrvaHans Maj:ttilkänna desi utwäljande til Konung. Föredrogs och bifölls Stats-Utffottets
— Men om Utsk. litet längre sträckt sin eftertanke, så hade det kommit i erfarenhet deraf, att ett skepp ej är ett träd, som ligger under vattnet för att bevaras, utan det är en stor byggnad af tusentals trädbitar, som flyter på vattnet, hvars botten endast visar den yttre sidan mot vattnet, men att dess ömtåligaste del, hela vattenlinien med föroch akterstäf, är hvad man kallar mellan vind och vatten, och således, alltsom skeppet ligger djupare eller lättare, eller då det blåser och stänker upp, ömsom blir torf, ömsom vått; äfven isen drager om vintern vatten-nåten tomma och dessa disponeras till röta; dessutom är hela det inre och nedre af skeppet väl under vattnets yta, men dock ej fyldt med vatten, samt, oaktadt all noggrannhet, fyldt af en mer eller mindre förskämd luft, synnerligen emellan spanten; — allt detta förorsakar snar förruttnelse. — Men om deremot skeppet insattes i en torr docka, nåten Den a5 November e. m. 33g tömmas, en plankgång upplnigges längs kölen och en annan långs vatlengången, så alt fullkomligt luftdrag friskar luften i skeppet, så skall det deraf finna sig väl; — också har erfarenheten i Carlskrona visat fördelen af gamla skepps conservation, ty år 1782 insattes skeppen Konung Gustaf III och K. Adolph Fredrik i de tvänne färdiga dockorna, vid en tidpunkt af försämring, så stor, att de, om än ytterligare fyra år på vattnet, hade behöft att snart repareras. Dessa skepps nåt tömdes och plankgångar upphöggos, som jag redan nämnt; man erfor med stor tillfredsställelse, att all vidare förruttnelse var alldeles förbi, i samma stund de inkommo i dockorna; hvad som var ruttet, blef ruttet, men det ansluckna förbättrades, och det goda hårdnade så att, då skeppen fyra år derefter ganska ytligt reparerades, ville ej yxorna motstå trädets hårdhet; och dessa skepp fortforo att tjenstgöra i munga år derefter, ehuru man säkert varit tvungen till svår reparation eller förbyggnad, om de fortfarit att ligga flytande.
Hvad osäkerheten i myntets värde beträffar , så äro orsakerna dertill allmänt kända. Ett Pappersmynt, som icke eger något orubbligt värde i silfver, kan endast på ett ofullkomligt sätt verka såsom mynt. Således mäste man, ur hvad synpunct^ man äfven vill Banco-Utskottets Betänkanden. 86$ betrakta frågan om Penningeväsendets reglering, alltid afse det ändamål, att gifva Banquens Sedlar ett bestämdt värde i silfver. Men tiden och sättet dertill hafva utgiort ett ämne för ganska stridiga åsigter. En och annan har trott det vara möjligt att återföra BancoSedeln till det värde i Silfver, hvarå den lyder, och icke betänkt, att då man »trafvar till en ytterlighet, händer ofta att man kommer till en aldeles motsatt, och att de t vänne utvägar, som finnas, att bringa BancoSedeln till sitt primitiva värde i silfver ; den ena att minska antalet af de utelöpande Sedlarna, och den andra, att införa så mycket silfver, som erfordras, för att motsvara den Sedelmassa, som nu finnes, båda äro overkställbara, emedan landet, genom afstannad rörelse och aftynade näringar, skulle aldeles gå under, innan den på sådant sätt åsyftade realisation kunde möjligen komina till stånd, I allmänhet tror jag äfven, att man inser både orättvisan och skadligheten deraf, att söka gifva BancoSedeln ett annat värde, än den nu eger, och för min del är jag öfvertygad, att bestämmandet af det nu varande förhållandet emellan Banquens Sedlar och Spe«iemynt, såsom grund för Banquens skyldighet, att inlösa sina Sedlar med reelt mynt, skulle vara en stor välgerning för alla, som icke önska annat, än att få behålla hvad de nu ega, utan att finna sig belåtna med Finance-speculationer, hvilka lika lätt kunna slå ut med förlust, som med vinst. Hvad åter angår den i landet lådande S66' ‘BancoXJtsiöttds Éetänkanden'. allmänna penningebristen, liar jag förestält mig de förnämste orsakerna dertill vara: 1:0
att, derest någon nedsättning i bevillningen på det hela kan komma alt ega rum, få föreslå i hvad mån arbetsfolk eller gesäller deraf företrädesvis må komma i åtnjutande, icke, af hvad anfördt blifvit, funnit anledning frånträda, hvad Utskottet förut i delta ämne yttrat. Vidare är i sammanhang härmed anmärkt, dels att då numera icke blott handtverk, utan äfven handel, finge obehindradt ulöfvas äfven å landel, men någon afgift icke blifvit föreslagen att utgå af handlandes å landet betjente, sådant måtte ega rum,— och dels att, då styrelsen för rikets universiteter funnit nödigt förordna, att allmänna biljarder i universitets-släderna icke få vara för allmänheten tillgänglige mera än fyra timmar om dagen, det icke vore med billighet instämmande, att egarne till d essa biljarder ålades lika bevillning med dem, lör hvilka någon sådan inskränkning icke vore föreskrifven, hvadan yrkadt blifvit, att stadgandet härom borde sålunda förändras, att för biljarder, hvilkas begagnande är underkastadl inskränkning tili endast några få timmar dagligen, bevillningen måtte, på enahanda sätt som för biljarder vid helsobrunnar är föreslaget, bestämmas till hälften af hvad i allmänhet är stadgadt. Utskottet, som anser svårighet möta för bestämmandet af ett sådant undantag, som det, hvilket i nyssberörda måtto blifvit föreslaget för biljarder, hvilkas begagnande vore i mer eller mindre mån till tiden inskränkt, och som föreställer sig, att dessa å den tillåtna delen af dagen desto allmännare besökas, anser sig icke böra tillstyrka, alt ett så beskalfadt undantags-stadgande må meddelas; men, beträffande frågan om beskattning af handlandes å landet betjente, finner Utskottet yrkandet derom böra vinna bifall och hemställer alltså, att näst ofvanför rubriken ”hofmästare” i 27 § må införas följande bestämmelse nemligen: Bevillnings-Utskotlels Utlåtande, A':o 14.
Försynen tycktes äfven gynna denna hans önskan, ty med hvarje år närmades de hvarandra allt mera. Den unge Lindmark kände sig snart och för alltid fängslad af sin patrons enda barn, den vackra Elisabeth, som å sin sida fattade allt större tillgifvenhet för den behaglige ynglingen, och ett par år före sin död hade gamle Holmén den glädjen att se sin käraste förhoppning gå i fullbordan, då han med djup rörelse lade sin sextonåriga dotters hand i dens, hvilken hennes hjerta utvalt. Det unga paret lefde lyckligt hos sin fader, som öfverlemnat hela sin handel åt mågen och nu i stillhet tillbragte de sista åren af sin verksamma lefnad, tills han efter få år följde sin maka i grafven, välsignande sina barn, dem han lemnade djupt bedröfvade öfver hans bortgång. Sedan den första sorgen var öfver, tröstade sig dock den faderoch moderlösa. I sin makes rika kärlek fann hon en ersättning för alla förluster, och snart såg hon sig äfven omgifven af barn, som i ett lyckligt hem utgöra solen och glädjen i lifvet. Så hade nu sex år förflutit, se’n deras förening och hvarje dag hade endast fört dem närmare hvarandra, i det den lärt dem bättre känna det djup af kärlek, deras hjertan ägde och allt bättre uppskatta hvarandras goda egenskaper. De syntes nu så oskiljaktigt, så fast förenade, att intet kunde slita dem från hvarandra, och dock var pröfningens stund icke ännu slagen. Den unge mannen, vi kallat Ferdinand, var kusin till Elisabeth. Från späda år faderoch moderlös och dertill utan alla medel lemnad ensam i verlden, blef han upptagen af sin farbror, Elisabeths far, och jemte henne uppfostrad. Tidigt visade han dock afgjord böjelse för studier och afsmak för handeln, till hvilket han var ämnad, och detta, i förening med hans allvarsamma och tysta lynne, gjorde, att en viss köld mot honom uppsteg i farbrodrens bröst, hvilken köld han dock — vi måste till hans beröm säga det — så mycket i hans förmåga stod, sökte dölja, ehuru det ej alltid lyckades.
Lycklige j, helige undergörare från menniskoslägtets menlösa dagar, j, som uppväckt döda, talat med Gud, stillat stormar, gått torrskodde på hafsbottnen, vandrat på hafvets yta, med blotta vidrörandet gjort lytte helbregda och obotligt sjuke friska, plägat umgänge af alla slag med englar, hejdat himlakropparna i deras lopp, gjort vin af vatten och i en blink med ett varde prässat vatten ur helleberget, förvandlat stafvar i ormar och menniskor i saltstoder, låtit eld och svafvel regna, djuren tala, betagit solen dess sken, låtit menniskor fara lefvande till himlen, grafvarna öppnas och de döde spatsera omkring på jorden, m. m. m. m.: lycklige j, som icke lefvat i våra tider, sedan naturvetenskapen blifvit en uppslagen bok, i hvilken hela verlden förstår att läsa, och sedan tryckprässen fortplantar begreppen mellan alla verldens delar! Underverkens dagar äro förbi, – för evigt förbi. Tusen år förr – och Svedenborg hade blifvit en Mahomet och Björnram en Moses. Hvarken konungen eller hertigen blefvo rikare på Björnrams guldmakerier, det är sannt; men han visade Gustaf vålnaderna af hänsofne store män och odödliga snillen; han visade Carl en spira, åt hvilken denne smålog, som barnet åt skallran. Det var tillräckligt att i de beggo kungliga brödernas ögon upprätthålla den listige svärmarens anseende. TJUGUANDRA KAPITLET. Med hvarje dag växte antalet af Gustaf III:s fiender. Det svikna löftet, att låta ständerna öfverse regeringsformen och befästa friheten på säkrare och rymligare grunder, retade mot honom den politiska sjelfständighetens vänner. Den godtycklighet, mannamån och förföljelseanda, han utvecklat i det ryktbara målet rörande Götha Hofrätt, ökade, tillika med tvifvelsmålen om konungens rättvisa, äfven hans motståndares myckenhet.
I stället att lemna något utlåtande öfver denna omständighet, som dock tydligen är en lifsfråga för hushållningen på jernvägarne, har Herr Öfversten i sin skrift yttrat: »Dessutom kunna vi i Sverige lika litet som i andra länder undgå att sedan våra stambanor blifvit färdiga, införa mera snabbgående bantåg, och om ej sådana låg med en hastighet af öfver 4 mil i timman kunna befordras, uppfylla banorna icke sitt ändamål, och allmänhetens fordringar. Det skulle med skäl anses för en ofullkomlighet, ifall detta sednare icke vore verkställbart, och om t. ex. passagerare, sedan de förenade södra och östra stambanorna blifvit fullbordade, icke skulle kunna på en dag eller 14 ä IS timmar tillryggalägga den 57 mil långa vägen emellan Stockholm och Malmö genom Östergötland eller på 1V2 dag genom Westergötland öfver Falköping. Afståndet mellan Stockholm och Göteborg, som är nära 43 mil, hör kunna passeras på 10 å 12 timmar.» Den som rest på utländska jernvägar lärer ej kunna undgå att anmärka att den hastighet Herr Öfversten här uppgifver såsom behöflig å svenska jernbanor är större än hvad man för kostnadens skull tilltrott sig kunna åstadkomma någonstädes i Tyskland, och att den endast kan jemföras med expresstågens i England och på några af de största banorna i Frankrike, Expresståget mellan London och Man - 71! Stals-Ulskollcts Utlåtande M 86. chester, som tillryggalägger 1881 o engelska eller vid pass 28 svenska mil på 6 timmar, räknas såsom ett af de snabbaste sorn finnas. Af tryckta redogörelser finner man ock att det anses kosta Bolaget en uppoffring af 20,000 Pund sterling årligen. Bland de snabbaste resorna i Tyskland är den emellan Berlin och Deutz (Cöln), der 84%o tyska eller 56'A. svenska mil tillryggaläggas på 151 4 limma, således ännu icke 4 mil i timman. Det dagliga snälltåget mellan Hamburg och Berlin passerar 58 tyska eller 25' svenska mil på 8 timmar, således föga öfver 5 mil i timman, och endast natt-tagel, mot mycket dyrare afgift, går på 6% timma.
Så funnes uti Kongl, kungörelsen den 5 Juni 1822 föreskrifvet, att pass för handelsresa inom Skaraborgs, Jönköpings, Hallands och Bohus län icke få gälla, för resa som börjar i Januari, längre än till den 1 Mars, för resa på bosten, från den 1 September till den 1 November, samt, för resa till andra orter inom riket, under vintern till den 15 April och under höstresan till den 15 December; och då påtagligt vore, att ett dylikt stadgande står i strid med hvars och ens rättighet i allmänhet att efter godtfinnande använda sin tid till ett lofligt näringsfång, har motionären hemställt, att de innevånare i ofvannämnde 7 härader af Elfsborgs län, hvilka äro till gårdfarihandel berättigade, måtte meddelas rättighet att hädanefter, om de sådant åstunda och till vederbörande myndigheter uppgifva, erhålla pass, som på en gång öro gällande för handelsresa inom Sverige från den 15 September till den 15 April påföljande år, eller den tid af året, hvarunder gårdfarihandel, enligt nu gällande författningar, är tillåten, på det att onödig kostnad för 2:ne serskilda pass under nämnde tid må kunna undvikas, Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, A.-o 78. 19 och desse handlande icke behöfva att för erhållande af pass för andra reseterminen företaga kostsamma och ändamålslösa resor emellan hemorten och den provins, der varorna kunna afsättas och der deras närvaro kan vara nödvändig; hvarjemte motionären,föreslagit det stadgande, att gårdfarihandlande må ega att, under de tider af året, då handelsresor äro tillåtne, låta genom så kallade handelsdrängar eller andra personer forsla sina varor emellan hemorten och de provinser, hvarå deras pass är stäldt, men med uttrycklig föreskrift uti det pass, hvarmed dylika ombud skulle vara försedde, att ingenting af de sålunda förpassade varorna finge under vägen eller i egarnes frånvaro försäljas. I anledning häraf får Utskottet upplysa, att, sedan en del innevånare i Ås, Kinds, Marks och Redvägs härader af Elfsborgs län hos Kongl.
Den andra af Friherren anmärkte omständighet är, att då Kronans fördel berodde derpå, att köparen skulle försäkras om rättigheten att få denna byggnad qvarstående, och Landshöfdingen gjort StåtsContoret uppmärksamt derå, att nuvarande Arrendator ingalunda ägde rättighet, att fordra borttagandet af en byggnad, sorn redan stod der vid Conträctets uppgöran - Den ig December e. ro. de, Landshöfdingen delta oaktadt fått befallning att begära Arendators samtycke dertill. Anledningen till detta klandrade förfarande ligger helt enkelt uti den granlagenhet StatsContoiret anser nödig att iakttaga, då enskilt mans rätt på något sätt kan komma i fråga, Arendatorns begifvande till oftanämnde Stallbyggnads qvarstående, såsom då för Kronan behöflig, hade vid Contractets uppgörande ansetts nödigt och blifvit honom affordradt. Det lemnades ock å hans sida vilkorligt, så vida Kongl. Maj:t i Nåder täcktes gilla de anbud han gjort för åtskillige byggnader vid Kungsöhr, hvilket ock i Nåder bifölls. När sedermera fråga uppstod, att genom auction utbjuda LifStallbyggnaden , ansåg StatsContoret, i sakens förändrade skick, äfven Arendatorns samtycke till byggnadens qvarstående vara nödvändigt, och, då han det bestred, hafva Auctionsvilkoren innefattat skyldighet för inroparen, att inom viss tid hafva densamma bortflyttat. Om StatsContoret i Motionairens tanka häruti tagit felt, så har åtminstone ingen skada deraf skett, emedan Auctions-nnbuden ännu icke blifvit underställde Kongl. Majrts Nådiga pröfning.
StatsUtskottet har, i anledning häraf ocrl, såsom i dylike fall vid förre Riksdagar skedi, till tidens vinnande, som för det åsyftade ända. målet synts böra iakttagas, genast gått i författning om ofvanberörde Berättelsers utglfvande af trycket, hvarvid Utskottet funnit lämpligt låta upgöra Accord med serskildte Boktryckare, att de, emot den lindrigaste betalning, som kunnat betingas under förutsättande af någon försäljning för deras egen räkning af desse Handlingar till Allmänheten, skola aflemna 1,000 Exemplar af hvardera Berättelsen, derutaf erforderligt antal till utdelning åt hvarje Eeda mot innom RiksStånden, kommer att användas; hvarefter de öfverblifvande Exemplaren af nämnde Uplaga torde böra vid Utskottets Handlingar i Kongl. StatsContoirét förvaras, att vid blifvande Revisioner eller andra tillfällen då sådant behöfves, lättast vara att tillgå. Om.denne tryckningskostnads betalning af de till RikdagsUtgifterne anslående medel, torde Riksens Hoglufl. Ständer hos Kongl. Maja i underdånighet göra anmälan; Hvilket allt till Riksens Höglofl. Ständers bifall och åtgärd vördsamligen öfverlemnas. Stockholm den ig StatsUtsk. Betänkandetu N:r 9. StatsUtskottets Memorial angå~ ende Commissarien och Auditeuren UOranges antagande som Kamererare. Jemte det StatsUtskottet funnit nödigt, att föc de till Dess handläggning hörande Räkenskapsgörörnal i afseende på StataRegleringens Serskildte delar, antaga en till Kongl. StatsContoirets RäkenskapsWerk hörande Tjensteman sorn. Kamererare, har Utskottet jemväl ansett behöfligt, att då Herr StatsCommissarien och Riddaren Widegren, som upgifvit den af Riksens Höglofl.