Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad åter beträffar utväljandet af Suppleant under Riksdagarne, sedan den en gång utvalde efterträdt Justitieombudsmannen i Embetet eller annorlunda afgått finner jag ganska lämpligt att Riksens Ständer sjelfve utvälja honom om tiden det tnedgifver helst ingenting i Grundlagen deremot lägger hind r och då utväljandet af Suppleanten att efterträda en afgående Suppleant, ännu blott finnes uti JustitiaeOmbudsmans instruction intagit, ser jag intet hinder att uti 26 §. af denna Instruction införa följande ord: afgår Suppleant, under varande Riksdag från Jin bejlållniug, inhemte Fullmägtige Riksens Ständers vilja, om de fjel/va utvälja en ny Suppleant, eller öfverlåta valet ät Fullmägtige. Den a4 Oktober, 117 Bilaga till PleniProtocollet för den 24 October. V N:o 1. Friherre Rudbeck, Alexander: Då de sammansatte Utskottens Betänkande rörande Spanmåls MagazinsDirectionens bea stånd eller upplösning nu förekommer till Höglofl. Ridderskapets och Adelns öfverläggning, utbeder jag mig, att, med åberopande af hvad jag, redan vid denna Riksdags början, anfört rörande den nöd och penningeförlägenhet, som låg tungt, i synnerhet, på den Jordbrukande Classen af Nationen, nu fä göra de anmärkningar och tillägg, hvartill Utskottens ifrågavarande Betänkande synes mig föranleda. Sedan, genom den uppmärksamhet Hans Majit Konungen behagat nådigt lemna åt sitt Folks underdåniga framställning af sina be, hofver och omöjligheten, att med fällda priser på sina kostsamma productioner, jemte eget bestånd, längre utgöra tryckande Statsbördor; och genom hvilket nådiga afseende, ett tacksamt Folks kärlek och förtroende för sin Landsfaderlig!
Ort - säledcs fordrar en större skyndsamhet, dä wid sädanc tillfällen blott fyra man böra fvrtskaffas af hcharjc pär hlftar-^ enäk magnar begagnas , i stället för Säx som nu är östigt - men bädc för de skjutsande och Tröupperur är mindre lämpcligt. stid Ätk med nypnä-Nnde undantag af TroupKcrs fortskaffastde all annan transport för Kronans läkning, mä där kcn ej sjöwägen kan werkställas efttr Hrmmansbrukarens godtfinnande kunna bestridas af Oxar, och i afseende derpä kortare dagsresor för stike transporter altid ittä bestämmas; warastdcs ett sädair! generclt förordnande, af sä mycket större airgclägenhetsom den del af Hemmansbrukarehwilka Mäst unders hälla ett större antal Hästar - än för Hemmansbruket tvarit nödigt - blott i afseende pä ett större HcmMans talsskjutSNings ffyldighctkunna dä med inskränkning däri > utwidga deras Boskapsstjötsel, till ön förenad allmän och enskild nytta - äfwensom dehwilka genom körslor bereda deras utkomst - kunsta dest samma med säkerhet päräkna - onl dit ej blottställas för pligt, för utcblifwastde frän est skjutsning, dä deras hästar Kä resa begagnas, och icke est gäng för bfwerdrifwen betalning - nägost annan kunstat förMäs, att i stallet skjutsningS-förbindelsen stg ätaga ; hwilkcst förbindelse - sädan ben hitits blifwit älagd - ttemligen Hästars inställande för transporter af älla stag, föranledt till de fkjutsskyldiges ytterligare utmattande genom Böter för bristande hästar, dä i okunnoghet om blifwande Kronskjuts, de pä resor stg begifwit, saint betagit demsvin änteligen kunnat sädane anskaffa, ali utwäg att dermed - 496
Utsk:t har i sin historik sagt att detta förslag förut blifvit väckt: först vid riksdagen 59—60, då det af tre Stånd antogs, men förföll genom ett Stånds afslag, men förnyades under samma riksdag, samt antogs då till hvilande, hvarefter detsamma följande riksdag af alla 4 Stånden godkändes, men afslogs af K. M:t. Hvad mig angår, så röstade jag vid alla tillfällen mot detsamma. Men för att återkomma till Utsk:ts motivering, om de skäl få gälla, som bevekt dåvarande riksdag att bifalla förslaget, höra äfven de skäl tagas i betraktande, som Utsk:t sedermera anför. Utsk:t säger nemligen, att »då grundlagsförändringen öfverlemnades till K. M:ts stadfästelse, förklarade K. M:t sig erkänna rigtigheten af den åsigt, som för förslaget läge till grund, men ansåg sig icke dertill kunna lemna samtycke; emedan ett så beskaflädt förhållande till främmande stat anginge hegge rikena, hvarföre ett sådant stadgande icke borde intagas i grundlagen förr än så äfven kunde ske i Riksakten, och ville K. M:t sålunda taga detta ämne i vidare öfvervägande, i sammanhang med Riks-aktens revision. Då detta skäl ännu fortfar, så hör äfven K. M:ts svar få gälla till dess den omtalade förändringen af Riks-akten kommer till stånd. Jag anser sålunda att det vore mindre grannlaga, om den andra Statsrnagten på nytt skulle upprepa denna anhållan. Jag tror icke heller att man behöfver vara så ängslig för att det skall regna främmande kronor, att man derföre skulle behöfva vidtaga några försigtighetsmått. Afven måste jag ogilla den tidpunkt, hvarunder frågan blifvit väckt; det kunde lia' gått an på den tiden Skandinavismen var i fråga under lyckliga förhållanden, men det är icke ädelt just nu, då vår broder ligger blödande. Jag yrkar afslag å [Jtsk:ts förslag. Hr von Ehrenheim, Per:
Då det ej kan vara Herr Crusenstolpe, såsom Hof-RättsAssessor, obekant, att det enligt lag är tillåtit, alt hos straffad tjuf anställa visitation efter tjufgods, synes Herr Crusenstolpe ej hafva skal att sätta sig emot ett stadgande, som berättigar att eftersöka lurendrejade eller lullförsnillade varor hos dem, som förut blifvit beträdde med att innehafva sudane. i56 Don 22 Januarii e. m. Herr Crusenstolpe: Jag vill icke med Friherre Cederström, hvilken, såsom Landshöfding på Gottland, gifvit tillräckliga prof, huru han förstår och tolkar författningarne om husvisitation, ingå i någon vidare discussion om denna fråga; men, på de af Friherre Åkerhjelm anförde skäl, frånträder jag mitt yrkande om momentets ogillande. Uppå derefter framställd proposition blef Momentet e) af 2:dra punkten utafRidderskapet och Adeln bifallit. 3:o Att undersökning efter olofligen infördt gods i annan enskild persons boningsrum, hus eller gård, än de förenämnde ef mare tilläten, så framt Undersökningsmannen icke gitter bevisa, att sådant gods der inkommit, inom de beslagsförrättningen näst föregående 4$ timmar. Bifölls. Grefve von Fersen: I anledning af hvad jag på förmiddagen nämnde, skulle jag önska, alt emellan 3.'dje och f.de punkten måtte införas en ny, af innehåll: ”att, vid ”anträffandet af förbrutit gods, ägaren der”af från ansvar bör vara fri, så framt han ”gitter i bevis leda, det han af inom Riket ”bosatt eller handel drifvande person va’roine bekommit, på det straffet må drab”ba den, som brottet föröfvat, och ej den, af ”hvilken varorne lagligen ochrättmätigt ägas.” Jag tror detta vara ganska oskyldigt och ej Den 22 Jann ari i e. m befordra lurendrejeri, men betrygga deras säkerhet, sorn köpt på god tro, alt ej blifva ansedda såsom lurendrejare. Friherre Åkerhjelm:
Underd. Ridd.Sekret. tillkännagaf att Presteoch BondeShn bifallit denna §. Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh.: Uttrycket ”Akademiska taxeringar” är onekligen en bra besynnerlig svenska och jag skulle derföre önska, att det kunde blifva rätladt. Dessutom vet jag icke orsaken, hvarföre Akademistaten skall taxeras i en serskild komité. 89 §:n bestämmer, huru Taxerings-komitéerna för Upsala och Lunds Universitetsstäder skola sammansättas, och då är det väl öfverflödigt att göra en serskild bestämmelse för Akademistatens taxering. Jag hemställer derföre, att Ståndet ville återremittera denna §, och anser alt den bör hell och hållet uteslutas. 482 Den 14 Maj e. m. Ilr Aminoff: Jag (Inner visserligen, alt 89 §:n andra inom. omnämner hvad som äfven är infördt i den 92 §, men skulle man göra den förändring, som den siste värde talaren yrkat nemi. att 92 §:n skulle utgå, så åstadkommes derigenom en rubbning i Bevilln. -förordms paragrafering, hvarföre jag anhåller alt den 92 §:n mätte få qvarstå uti förordn. Gr. Mörner: Emellan dessa 2:ne §§:r företer sig den skillnad, att i den 89 §:n omtalas sammansättningen af Taxerings-komitéerna för städerna, i hvilkas Taxerings-komiléer skola finnas 8 borgare, och i 92 §:n föreskrifves, att i de Akademiska komitéerne skola finnas 8 ledamöter af Akademistaten. Dessa båda komitéer äro således olika till sin sammansättning. Då nu den förra §:n blifvit bifallen, torde det äfven vara lämpligt alt bifalla den sednare. Skulle en förändring göras, så att i Universitetsstäderna Akademistaten taxerades af stadens Taxerings-komité, måste väl antalet ledamöter af Akademiska lärare och borgare vara lika. Emellertid och som R. o. Ad. bifallit '89 S:n anhåller jag om bifall till den 92 §:n. Frih. Cederström: Af Utsk:s förslag kan jag icke finna, att någon motion om ändring i detta stadgande blifvit väckt.
Gif er, och er skall vederfaras all skonsamhet och all heder. » Men jag svingade blott mitt svärd och svarade, att ingen skulle taga mig lefvande. Detta blef emellertid nu mina fienders enda mål. De kringvände mig från alla sidor och sökte afväpna mig, men jag högg och stack omkring mig som en rasande och gaf fler än en af mina angripare märke för lifstiden. Slutligen mattades dock min kraft, och vid det jag erhöll ett väldigt slag öfver hufvudet af en bardisan, segnade jag ned på vår sista, af mitt blod öfverströmmade kanon, som jag så länge försvarat. Då jag återkom till medvetandet, låg jag i en stor säng i ett litet tornrum, vid hvars fönster en underbart fager jungfru satt och sömmade. Vid min rörelse kom hon fram och betraktade mig samt frågade, om jag önskade något. Detta var mitt första möte med henne, som sedan blef min husfru och maka, den ädelboma jungfrun Adelheid, af släkten Falkenheim till Falkenheim och Preslau. » Den unge mannen läste icke vidare, ty flickan kom nu med frukosten. Han kände i öfrigt så väl till sin farfars farfars farfars fars historia — som han läst hundra gånger förut: hurusom jungfru Adelheid med omsorg och ömhet vårdade den sårade svenske officeren, samt huruledes mellan deras hjärtan knöts ett innerligt kärlekens förbund, som inom kort helgades af kyrkans välsignelse. Och han befann sig nu på pilgrimsfärd till Falkenheim, för att taga i skärskådande den gamle kanonen n:r 8 inom parken, som ännu efter två- hundrafemtio år stod kvar där. Då han sträfvat upp för sluttningen, på hvilken batteriet en gång bröstat af, såg han i tankarne omkring sig den strid hans stamfari sin handskrift skildrat. Han hörde kanorna dåna, såg fotfolket rycka an, bevittnade den sista, förtviflade kampen omkring det sprängda batteriet. Det var som om han flyttats två och ett hälft århundrade tillbaka i tiden. Så gick han upp till slottet, hvars stora port stod öppen. En gammal nian satt på en bänk innanför densamma och läste i en andakts: bok. Han frågade efter kanonen och fick sig vägen anvisad.
Det är en replik att bygga en hel ingenuekaraktär på, denna menlösa lilla elakhet, som afväpnar mannens vrede med ett infall.268 Hörby. Jag är lycklig, så lycklig att jag knappt kan arbeta. Hvarför? Jag vet inte. Derför att det snöar ute med stora mjuka flingor, lugnt och ymnigt, så att det ligger liksom en helgdagsro öfver hela nejden, eller derför att mina rum äro så helt mina egna och klockan går så högt i tystnaden, eller derför att det ingen fiendskap finnes mellan honom och mig och derför att hans porträtt står framme och jag icke känner ett styng i hjertat vid att se det. Till G.B. (D. 20 Oktober) Torsdag Jag kan icke skrifva bref, men kommer till föreläsningarne. Jag är trött – dödstrött. Till G.B. Usch, – jag har varit i ett humör! För det vill inte bli till något med teaterpjesen. Förfuskad. Omöjlig! Men nu är jag bättre igen. På Fredag (öfvermorgon) kommer jag. Tar troligen in på Skandinavisk Hotel vid Kongens Nytorv. Skulle jag icke tycka om det der, så tar jag mitt gamla vanliga, i Hovedvagtsg. Skulle vara roligt om Åh – kom nu ihåg, att jag inte ber er! Om ni sjelf har lust att komma, – annars inte. Inte för min skull, inte af godhet, medlidande och allt det der. Jag är icke så upprifven nu, som strax jag hade fått den der hånkritiken samt gick och våndade mig under all ovänligheten och allt det andra. Således – när ni sjelf har lust att träffa mig.270 Till mitt Alter–Ego. Kjöbenhavn d. 15 Nov. 87. (Tisdag.) Den förgångna veckan var en enda svart förtviflan. Jag tyckte att jag kunde icke lefva utan att se honom, utan hans kärlek och utan dessa fina, blida smekningar. Jag led så otroligt att döden tycktes mig den enda tänkbara lindringen, när det icke fans hopp eller tanke på trohet. I söndags, när han lofvat att komma, var det värre än någonsin. Jag vankade fram och tillbaka som ett oroligt, dödssjukt djur. Det värkte i hjertat som om det skulle brista.
Höghet hittills uppburna andel uti anslaget till deras Kongl. Högheter Arf-furstarne. Då, enligt hvad Riks-marskalks-embetet anmält, för H. K. H. Hertigens af Östergöthland hofhållning skulle, efter H. Kongl. Höghets förmälning, erfordras årligen 150,000 Ridr riksmynt, deruti inbegripne ofvannämnde handpenningar, men härutaf s/ivOelar eller i rundt tal 44,000 R.dr, borde enligt den deluiugsgrund, som, i förhållande efter de förenade rikena Sveriges och Norriges olika folkmängd, blifvit antagen, belöpa sig på sistnämnde rike, hemställde Departements-Chefen i underdånighet, att Kongl. Majit måtte af Rikets Ständer i nåder äska, såsom svenska Statsverkets bidrag lill nämnda hofhållning, det återstående beloppet 106,000 Ridr, alt i riks-staten uppföras under benämning: “Deras Kongl Högheter Hertigen och Hertiginnan af Östergöthland*; Och som för H. K. H. Prins Oscar, efter tillträdandet af detta ökade anslag, icke längre erfordrades någon andel uti det hittills varande anslaget till deras Kongl. Högheter Arf-furstarne, hemställde Departements-Chefen, att detta anslag, nu 30,000 Ridr riksmynt, måtte, för “Deras Kongl. Högheter Hertigen af Dalarne och Prinsessan Eugenie®, bestämmas till 20,000 Ridr riksmynt. Emellertid, då den nya stais-regleringeu sannolikt icke komme att tillämpas förr än från och med år 1858, men H. K. H. Hertigens af Östergöthland förmälning lärer Bil. N:o 6 till Kongl. Majus Nåd. Prop. N:o om Statsverket 1856. 59 vara ämnad alt dessförinnan ega rum, tillstyrke Departements-Chefen underdånigst, alt för år 1857 Hans Kongl. Höghet, med åtnjulande af 10,000 R.dr från Deras Kongl.
Marie Ehrnrooth ar ' namnet pPt en kvinna, Iivilkens verksainhet ar - f örlagd till ett oinråae, där llittills jämfärelsevis få af hennes 1cön vunnit anseeude, iiiiinligeii hospitall %karens. Fröken Eliriirooth, född 1849 ocli dotter af en fiiislr i rysk militiirtjänst anställd adelsman, ägnade sig redan f r h sin tidiga ungdoin åt medicinska stiidier. Seclaii hon med utinärkelse bestatt sina examina s&amp; val i Petersburg soin i Ziirichs medicinska skolor, blef hon för åtta år seedan, efter livacl. v i erfara af D Heniiiiet och saniliället », anställd som föresthiidare för afdelniiigen för ögonsjtikclomar vid S: t George Iios.pitalet i Yeteïsbiirg. Jämte denna sin verksainliet liar fröken Elirn~ 0 0 t h afven i sex år fiingerat ' som ögoiiliikare vid de petersburgska hospitaleim » Maria 3fagdalena » och ~ P e t r o Eovlofsky D. Som bevis p % utstriickningeii af heriiies praktik m&amp; niiinilas, att patienternas aiital vid 8: t. George hospital ibland uppgå till 150 o111 dagen och a t t de af fröken Elirnrootli under år 1.893 Behandlade ögonpatieiiterna uppgingo till 7,000. Pi senare tider har fröken Elirnrootli utan iindaiitag utfört alla de stöiye och svBrme ögonoperationerna, soi-n förekommit p i hospitalerna i Petersburg. rösfratf och valbarhet. TJnder det a t t Englaiicls lagstiftande församling, efter livad en notis här nedan utvisar, iiyligen .genomfört viktiga reformer i fråga om utvidgande af kvinnans kommunals rättigheter, har Daninark följ t en motsatt taktik.
Herr Borgmästaren Arvidsson yttrades ’’Jon Jostsson har yrkat, alt uti Skuldfordringsmål, der den ifrågavarande skulden blifvit af Förklaranden elier Svaranden erkänd, sjcall Sdkanden eller käranden ega att för dea erkända och af en Auctoritet till betalning fastställda fordringen njuta utmätning , och samma fordran emot full borgen lyfta, oansedt deta tappande å högre ort söker ändring i Beslutet, hvilket må vara honom obetaget, på sätt förut är stadgadt. Och Johannes Larsson har föreslagit enahanda förändring i afseende på de skuld» fordrigsmåi, sorn af HåradsRätterne handläggas; då Svaranden antingen sjelf erkänner t eiler också då han, i grund af klart Skuldebref eller obestridt AuctionsProtocoll varder contumaciter dömd, att utgifva någon skuld. Eget erkännande å en Svarande parts sida, är uti alla rättsfrågor den tillförlitligaste grund för Lagens tillämpning mot honom; ty då förfaller all fråga om bevisnings anbringande å kärandens sida , liksom alla betänkligheter då försvinna, de der, i anseende till rigtigheten af de emot Svaranden anförde skäl, ofta uppkomna hos den Lagskipande myndigheten. Då nu denna myr.- LegXJukottets Betånkandeti.'
Då år 1847 försäkringssumman utgjorde 20,022,370 R:dr och ansvarighetsbeloppet 20,924,070 R:dr, uppgingo år 1850 den förra till 22,708,840 och det sednare till 23,409,620 R:dr. Brandskade-ersättningarne och omkostnaderne, de sednare uppgående lill omkring 3,300 R:dr årligen, hafva utgjort: År 1848: 14,488 R:dr 46 sk. 8 rst. som uttaxerats med 3 sk. 2 rst.\för hvarje 100 » 1849: 26,303 » 40 » — » » » » 5 » 8 » ( R:dr ansva » 1850: 24,124 » 29 » 2 » » » » 4 » ii » ) righetsbelopp. Städernes invånare hafva i allmänhet sina lösören försäkrade uti det, för sådant ändamål, för rikets samtlige städer inrättade bolag. Enligt vunnen upplysning var förhållandet år 1850 följande: Försäkrings Afgiften år 1850. Summa. Årsafgift. Tillskott för år 1849. Berättelse öfver Skaraborgs Län för åren 1848—1850. 6 34 Penningerörelsen inom Länet har haft betydlig lättnad deraf, att Örebro privatbank håller afdelningskontor i Mariestad och kommissionärs-expedition i Lidköping. Linder innevarande år har ett bolag bildat sig för en Filialbank inom Länet, hvarå oktroj jemväl blifvit af Eders Kongl. Maj:t i nåder utfärdad. För denna inrättning kommer således vidare att redogöras uti näst afgifvande berättelse. Med de lagsökningar för fordringar, som hos Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande blifvit anställda, har förhållandet varit följande:
Hon omtalade, att hon sjelf varit med, när Glimminge nya kyrka invigdes, och att hon då sett biskopen, huru grant han var klädd i guld och sammet. Det var det herrligaste, hon hade sett i all sin tid. Tänk, om hennes ögon en gång skulle få skåda hennes egen son så grann och så hedrad och upphöjd! Hon hade nu ingen lefvande ro, innan hon varit hos kyrkoherden Stålbom och talat med honom i detta vigtiga ärende. Hon lät derföre drängen hugga hufvudet af tvenne gamla hönor, som hon ville förära kyrkoherden, för att göra honom gynnsamt stämd för saken. Och så bad hon mig påtaga mina bästa kläder och iförde sig sjelf sin söndagsklädning, hvarpå hon och jag, med hönsen inknutna uti ett kläde, skyndsamt begåfvo oss på väg till prestgården. Vi blefvo mycket väl emottagna af kyrkoherdefrun i köket, såväl för hönsens skull som för gammal bekantskap. Och då min moder framställde vår önskan att få tala med kyrkoherden i ett vigtigt ärende, gick frun sjelf in i hans studerkammare för att tillsäga honom derom. Hon kom snart tillbaka med hans tillåtelse, hvarpå vi, min moder och jag, genom sängkammaren fingo gå raka vägen in i kyrkoherdens studerkammare. Jag glömmer aldrig, huru mitt hjerta klappade i bröstet, då jag nu nalkades den, som skulle afgöra, om jag borde taga detta vigtiga steg, nemligen att studera, såsom jag tänkte, till en af kyrkans högsta värdigheter. Och då jag trädde in i studerkammaren och fick se dessa hundratal af böcker, som på sina hyllor klädde alla rummets väggar, så tyckte jag, att de, på samma gång de vänligt vinkade mot mig, så tryckte de mig ned till jorden med sin väldiga tyngd. Men min moder hade ej tanke på något annat än på sitt vigtiga ärende. Då vi helsat på kyrkoherden, och denne i sin tur tackat för skänken, som väl frun omtalat för honom, sporde han efter vårt ärende. »Jo,» sade min moder, »vi ha kommit hit till kyrkoherden för att fråga, om han tror, att jag skall låta min Johannes studera till biskop.»
Slutligen får Collegium i underdånighet anmäla, alt, i afseende å de anmärkta räntelösa låneförsträckningarne, vid 1837 års slut balaneerade med 38,000 R:dr till Nya Mötes-Passevolance-Fonden och 4,000 R:dr till Collegii Fortifications-Afdelning, för inköp af den så kallade Sjöstedtska Egendomen, så har Nya Mötes-Passevolance-Cassan, i anseende till de kostnader, som varit förenade med de för Indelta Armeen i Nåder anbefallda årliga Yapenöfningar, ännu icke förmått återbetala omförmälda låneförsträckning; hvaremot å Tross-Passevolance-Fondens fordran af Fortifications-Afdelningen blifvit, i följd af Nådiga Brefvet den 30 Juli 1831, årligen afbetalde 1,000 R:dr Banco, så att detta lån, nu utgörande 2,000 R:dr, blifver Tross-Passevolance-Fonden till fullo godtgjordt med 1841 års utgång. Collegium framhärdar med djupaste vördnad, nit och trohet, Stormägtigste, Aller nådig ste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste och tropligtigske tjenare och undersåter GUST. PEYRON. G. Söderberg. J. L. Bäck. Stockholm den 25 Februari 1840. Sehell. C. G. Bagge. Kongl. Majit underdånigst, med utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers år 1839 afgifna berättelse. — 87 — Krigsmanshus-Afdelningens und. utlåtande. Stormägti gste, Allernådigste Konung!
Och prostinnan, som pikar en för det man inte går i kyrkan Du måste medge – Alice hade blifvit rigtigt häftig – att en sådan samling, som der var i går på Nygård Brandt skrattade: Ja, du hade visst muntert derinne hos fruarna – omkring divanbordet – Herregud! Alice lät arbetet sjunka och skakade resigneradt på hufvudet. Deras familjalbum – jag kan det utantill, försäkrar jag dig, både framlänges och baklänges! Aldrig har jag sett så många idiotfysionomier på engång bleka, uråldriga porträtter af fruntimmer i slätt hår och enorma ljusa kjolar, som står rätt upp och ner med handen på ett fönsterbord fruns ungdomsväninnor, sida upp och sida ned, man kan ju bli vanvettig af det – Stackars liten! Keder hon sig så? — Han tog henne under hakan och lyfte upp hufvudet. Och jag, som gladde mig åt, att vi skulle ha det så rart härute, vi två Naturligtvis “kedede“ hon sig, ensam som hon var dagen i ända nästan, – att han inte kunde begripa det! – Alice var mycket irritabel i dag, dels för kalasets skull som hade varat till långt ut på natten och dels för det hon inte fått bref från Georg, som hon så säkert väntat. Hon var på vippen att ge ett hårdt och ovänligt svar, men när hon såg upp och mötte sin fars nedslagna, bedröfvade, halft bönfallande blick, nändes hon inte. – Lilla pappa, sade hon ömt och strök smekande sin kind emot hans hand – det är ju bara borta Och det kommer ju så sällan ifråga. Hon följde honom med ögonen, när han gick ifrån henne öfver golfvet Hvad hans hår hade blifvit gråsprängdt, och så framåtlutad han gick, fastän smärt och smidig ännu Stackars pappa! hur kunde hon någonsin vara stygg mot honom!