Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Här bör erinras att fråga endast är om bostadsboställena. De utarrenderades värde anses kändt genom arrende-kontrakterne. Jag har alltid föreställt mig meningen vore att boställena skulle bibehållas; ty i annat fall vet jag icke hvartill en uppskattning skulle tjena. Det är nemi. gifvet, att om boställen och andra indelta tillgångar skulle indragas i utbyte mot kontanta löner, behöfdes endast att en passande lönestat fastställdes och ett kreditiv användes att fylla den under öfvergången möjligen uppkommande bristen. När en tjenst blef ledig, tillträdde den nya lönehafvaren penningelön, och de till gamla lönen hörande indelta tillgångar indrogos till Staten. Först sedan förändringen blifvit genomförd kunde man med säkerhet bedöma hvad Staten derpå förlorat, ty bostads-boställena kunde icke inbringa Staten hvarken mera eller mindre än det belopp, hvartill de efter indragningen blefve utarrenderade. Helt annat är förhållandet, om boställena skola behållas vid armén och ingå såsom en tillgång för löneregleringen. Det blir då nödvändigt att beräkna dessa, likasom öfriga tillgångar, till ett visst värde, och det är för att erhålla en någorlunda riktig grund för beräkningen af detta värde, som en uppskattning af bostads-boställena är behöflig. Ur denna synpunkt har jag tillstyrkt det begärda anslaget, då jag ansett, att man just genom uppskattningsåtgärden får fasta på boställenas bibehållande. Att denna åsigt är riktig bestyrkes deraf, att uppskattningen af boställena aldrig varit yrkad, utan tvertom motarbetad af dem, som önska det indelta löningssättets upphörande; och om nu inom andra Stånd det af K. M:t äskade anslaget för boställenas uppskattning blifvit alslaget, kan man vara fullt öfvertygad om att anledning dertill icke varit önskan att bibehålla bostadsboställena, utan snarare motsatsen. Jag anhåller om bifall till hvad K. M:t begärt. Gr. Mörner:
Åberopande min vid §§ 2 och 3 yttrade åsigt, biträder jag den uti de remitterade förslagen följda, för jordegaren fördelaktiga och icke någons rätt förnärmande grundsats, att, då grulva blifvit alldeles nedlagd, så att, för arbetets återupptagande, ny inmutning fordras, jordegaren är oförhindrad att, vid skeende ny inmutning, göra sin jordegande rätt lagligen gällande, hvilket synes mig hafva för sig destomera skäl, som jord - Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 92. 43 egaren, efter äldre författningar, ej sällan varit urståndsatt att inom fatalietiden bedöma fyndighetens beskaffenhet. I enlighet härmed skulle § 26 uteslutas, hvilket föranleder till ändring af § 38 mom. 2. § 28. Huruvida orden: ”sorn icke redan vid inmutningen hafva ett af ålder gällande eller särskildt tilldeladt utmål” böra bibehållas, eller icke, beror af det föregående. § 33. För min del ville jag hafva uttryckt, alt ehuru jag biträder den i nu afgifna förslaget följda grundsats, att, på djupet, utmål hör räknas efter lodlinien, och tror samma grundsats, efter det i förslaget antagna system, vida lättare än hiltils kunna ega tillämpning, enär utmålet ej skulle bestämmas förr, än den angifna fyndigheten redan blifvit så blottad, att dess läge eller sträckning kan 'urskiljas (§ 28), jag emellertid icke tilltror mig att med säkerhet bedöma, huruvida, från ekonomisk synpunkt, den här uppställda regeln fordrar något undantag, till enlighet med hvad Bergslagernes Deputerade samt Bruks-societeten och Jern-konlorets Fullmäktige förordat. Likasom jag också i allmänhet ville göra en likartad reservation, med hänseende till andra i förslaget förekommande rent ekonomiska ämnen, dem jag ansett mig höra vidröra endast för deras sammanhang med författningens juridiska bestämmelser. § 35.
Discont-rörelse bör nedsättas till 5 procent, som naturen af denna utlåning snarare torde medgifva lägre ränta än å den andra utlåningen. 2:0 Anse vi, att utlånings-tiden så mycket lättare kan utsträckas till 6 månader, som då, under Bankens äldre tider, den upplånte på 6 veckor, och lånte ut på 6 månader emot pant af fastigheter, ingen olä - Bil. till Banco-Utskottets Uti. 12i genhet af denna skillnad uppkom, ehuru denna utlåning mindre försäkrade om en lätt återbetalning af de utlånta penningarna, än förhållandet lärer blifva med den bär föreslagna utlåningen. Hr Åssessoren Arosenius har anfört: ”Jag reserverar mig emot Utskottets Beslut i så måtto, att jag anser räntan för lån å publika papper och actier ej böra höjas till 6 procent, utan förblifva vid 5 procent, såsom den förut varit, då’ denna utlåning skett genom hittills varande BancoDisconten, Jag anser äfven, att tiden för iåns i unell rifvande på förenämnde säkerheter bör bibehållas vid sex månader, lika som hittills, och icke, såsom Utskottet nu föreslagit, förminskas till fyra. Häruti hafva instämt Hr Generalen m, m. Friherre Franc Sparre, Hr HofMarskalken Hammarhjelm, Hr CancellieRådet Hegardt, Hr Lectoren Kinnander samt Hr Doctor Backman. Beträffande Utskottets, ifråga om uppoch utlåning gifna åtskilliga tillstyrkanden, har Hr Hof-Marskalken Hammarhjelm skriftligen reserverat sig sålanda: 124 Bil. lill Banco-Ulskollels Ull. N.o 82. ”Då Höglofl.
Embetsmännen äro i allmänhet så högt beskattade genom dryg fullmaktslösen och genom bevillning på lönerna, alt jag icke finner skäl att förmedelst centonal-afgiften öka denna beskattning, helst centonal-afgiften går till Wadstena krigsmanshus, sorn är en statsangelägenhet och icke någon inrättning, som särskildt angår embetsmännen. Jag upprepar derför min anhållan om propos. till bifall å Utskts tillstyrkande uti betänk. Hr Stuart: Lika med Hr von Rosen, tager jag mig friheten anhålla, att R. o. Ad , med ogillande af Utsk:s sednare förslag, ville bifalla dess tillstyrkande uti betänk. N:o 12, innefattande centonal-afgiftens upphörande. Till de af Hr von Rosen anförda flera bindande skäl anhåller jag endast få tillägga, att embetsoch tjenstemännen redan blifvit genom allm bevillningen efter 2 art. pålagde tillräckligt statsbidrag. Att bibehålla centonal-afgiftens utgörande skulle innebära en orättvisa emot tjenstemännen, hvilka genom densamma komma att betala dubbel skatt för sina inkomster och såmedelst draga en relativt högre bevillning än andra medborgare. Anmärkning om centonal-afgiftens fortfarande har egentligen icke blifvit framställd inom något annat Stånd än BondeSt., hvars mening i Utsk. segrade med några få, om icke med en enda röst. Jag förnyar min anhållan om propos. till bifall på Utsk:s tillstyrkande uti betänk. Hr von Hartmansdorff: Jag instämmer med de 2:ne sista värda talarne, och vill derjemte tillägga anhållan att, Den 3 O c l o b c r f. m. ehuru R. o. Ad. yttrat sig om aila de ämnen, som förekomma i den nu förevar. §:n, Hr Frih. o. Landtm, likväl täcktes göra särskilda framställningar till Ståndet, så väl hvad centonalen beträffar, som i afseende på öfriga afgifter på löner samt på rörelse och egendom, så att man icke må blanda det ena tillsammans med det andra. Gr. Posse:
Men jag anser den minskning i beskattningen, som kan tillvägabringas, böra användas till nedsättning, icke af personella utskylder, som drabba alla medborgare-klasser lika, utan i första rummet af sådane reela onera, som hårdast och ojemnast falla på jordbruket, de må vara synliga ibland StatsVerkets inkomster eller icke, Herr Lefrén, Johan Pehr: Den fråga, som nu är under öfverläggning, har den olägenhet med sig, att den i sig innefattar flere serskilda frågor; och jag fruktar, alt öfverläggningen skulle blifva alltför vidlyftig, om man fästade sig vid hvar och en af dem. Man kunde sätta ifråga: 1:0 om Rikets Ständer hafva rättighet, att med 3;ne Stånds pluralitet upphäfva en ordinarie skattebörda; 2:0 om Sländerne ega rättighet, att med samma pluralitet hoja eller sänka så beskaffade afgifter. Jag, för min del, vill ej nu ingå i pröfning af dessa båda frågor, emedan det skulle leda mig för långt ifrån ämnet. En anmärkning må dock til - Den 24 April e. m. 189 låtas mig, den nemligen: att dessa postulater icke kunna upphöjas till allmänna grundsatser; ty då skulle 3;ne Stånd, utan. Konungens sanction, tvertemot RegeringsFormens 114 §•> vid en och samma Riksdag kunna upphäfva frälse-friheten och gifva större fördelar åt skattejord. Jag har anfört detta såsom exempel, för alt visa, det en grundskatt icke kan, i enlighet med Herr Hjertås påstående, hänföras till egenskapen af allmän Bevillning, utan att 114 §. derigenom upphäfves. Beträffande de speciela anmärkningarne, så fäster jag mig endast vid Friherre Cederströms, örn Mantalspenningar. Friherren har icke velat antaga afkorlningarnes belopp å denna Titel till högre, än 7,000 R:dr om året, då det likväl, enligt räkenskaperne, sällan understigit 3o,ooo R:dr årligen, och t. ex. år 1826 uppgått till 34,ooo R:dr.
Jag får då äran nämna, att sådant grundar sig på bancoreglementets uttryckliga föreskrift för oss att bestämdt utsätta det qvantum silfver, som på hvarje r:dr enligt R. St:s beslut vid förra riksdagen innehålles. Vi hade således ingen rättighet att afvika från detta bestämda förordnande, och jag skall längre fram visa riktigheten af denna R. St:s föreskrift för Bancofullmägtige. Uti i §. af bancolagen, sorn tjenar till grund för bancoreglementet, slår, att Banken skall inlösa sjua sedlar efter den stadgade grunden i myntbestäm - 324 Dcu 20 Juni. ningslagen. Der stadgas, att 2.f r:dr specie i sedlar stola gälla lita med i r:dr silfver efter den af K. M. och R. St. förändrade 1664 års myntfot. Der är således uttryckligen sagdt, att 1 r:dr specie i sedlar skall utgöra jjaf silfverrtdrn efter 1664 års förändrade myntfot. Med den rätt, R. St till K. M. öfverlåtit, bestämmes denna förändrade myntfot i en särskild §. i K. myntordningen af år i83o, föreskrifvande, att af 2 U myntsilfver, d. v. s. 12-lödigt silfver, skola utmyntas i5 hela specieriksdtr och mindre stycken i proportion; och det är i noggrann öfverensstämmelse härmed vi utsatt det silfverqvantum, en r:dr b:co bör innehålla. Med den myntfot, K. M. i nämnde K. myntordning fastställt, böra ingalunda förblandas de s. k. remedia, som i andra §§. af densamma tillåtas. Den ofullkomlighet, som ännu vidlådar myntningsprocessen, gör nemi. en fullkomlig öfverensstämmelse emellan verkliga innehållet af hvarje myntstycke i finhet och vigt med myntordningen omöjlig. Derföre hafva s. k. remedia måst tillåtas, eller, såsom gamla myntordningar uttrycksfullt yttra sig, så och så många penningar öfver eller under utan fara. I öfverensstämmelse härmed, men med den inskränkning, som sednare tiders framsteg tillåtit, har K.
Banken skulle derigenom återlemna åt lörefsen de summor som undandrogos deri genom intressen och afbelalningar. Alen som låne-nnsoEcningarue öfverstigit den för året faststälda summa, äro redan lieie lån hegärde, än fonderne ända till år 1820 utgöra. Derefter komma de enskildta Diskont-Verkens Creditiver, sorn stiga till omkring Två Alillioner. Efter denna framställning af Bankens förbindelser och årliga utgifter, återstår det, att undersöka de tillgångar och inkomster dea äger till deras betäckande. Staten betalar årligen till Banken, alltsedan ar 1815, såsom interesse och till godtgörande af sin skuld, en summa af Sjuhundrade Femtio Tusende Riksdaler Banko. Banken har en årlig inkomst af 6 procent af de beviljade fastighets-lånen, hvaraf 4 proc. ingå i intresse och 2 procent i afbetalning å kapitalet; men gäldenärerne äro forbundne , att stan - Konungens Nild. Propositioner. 111 ständigt betala f> procent af den egentliga lane* summan, till dess den ar till fullo godtgjord. Totalsumman af Bankens fordringar, intekrade i fast egendom, utgjorde i 8 i 2, Tvä Millioner Femhundrade Nittiofyra Tusende Attatiotvå Riksdaler, hvaraf den årliga lantan således uppgirk till Etthundrade Femtiofem Tusende Riksdaler. Sedan denna tid har likväl låne-summan blifvit ansenligen förökad. Inkomsten af Banko-Diskonten, som tillkommit i stället för Riks-Diskonten , tillhör Banken allena, såsom dess enda Actie-ägare. Då man undersöker beskaffenheten af Bankens utgifter och inkomster, skall man finna , att balancen är till dess fördel. Enligt de uppgifter man erhållit oin dess ställning vid slutet af år a 8 12, stego dess skulder till Trettiotre Millionec Femhundrade Fyratiosex Tusende Tvåhundrade N ittioåtta Riksdaler, och dess fordringar, äfvensom de redbarheter, hvaröfver den kunde disponera, till Trettioåtta Millioner Femhundrade Trettionie Tusende Trehundrade Fyratiosju Riksdaler.
Jag glömmer aldrig, huru glada vi barn blefvo vid dessa orden. Jag lofvade att göra min bästa flit. Jag skulle ej allenast lära henne att läsa, utan också att skrifva och räkna. Och lilla Johanna lofvade att vara så flitig, så flitig. Nästa dag kom Anna Britta hem och talade med min moder om saken. Hon mente det, att då hon sjelf hade så liten tid att egna sig åt sin lilla dotters undervisning, så var hon mycket tacksam, om jag finge läsa med henne. Och som vi voro snälla barn, begge två (detta var hennes egna ord) så kunde vi hafva både nytta och glädje af hvarandras sällskap. Min moder, som jag förut underrättat om Anna Brittas förslag, gick straxt in derpå. Och så vidtogo de lyckligaste dagarna i mitt lif. Den ena dagen voro vi på Liatorpet och den andra hemma hos oss på Krontorpet. Vi läste våra modiga timmar om dagen, och det var förunderligt, hvad den lilla Johanna förkofrade sig dag för dag under min ledning. Hon fick börja skrifva också, men det gick ej så väl, ty hennes hand var ännu något späd och ostadig till att föra pennan. Under rasterna lekte vi. Ute i hagen, på båda ställena hade vi våra »lillastugor», med porslinsskärvor och lerkärlsbitar till fat och all möjlig sådan grannlåt. Jag gick en hel fjerdingsväg till ett ställe, der det vexte en planterad gran, för att hemta grankottar till kor i Johannas lilla fähus. Furukottar hade vi en hel binge full, de skulle föreställa får. O, detta barnsliga sjelfbedrägeri, hvad det var ljufligt! Vi skattade våra porslinsskärfvor och grankottar högre, än många det finaste porslin och det präktigaste fäbol. Våra ömma mödrar sökte öfverträffa hvarandra i att hitta på, hvad som kunde smaka oss bäst. De gjorde allt för vår glädje och trefnad. Och vi voro så lyckliga, som barn kunna vara. Men ack, vår lycka var alltför stor för att kunna räcka länge. Jorden är en jemmerdal, fröjdesalen, den rätta fröjdesalen ligger på hinsidan grafven. Det led nu emot julen.
Maj.ts Nådiga bslut förr eller sednare kunde komma honom tillhanda, i öfrigt tillkännagifva , att Utskottets ifrågavarande Betänkande redan blifvit af PresteBorgare-och BondeStånden den J9 sistledne Januarii bifallit. 4 0 Af den 5 innevarande månad, angåen* de de hos Hedervärda KondeStåndet gjorde Anmärkningar vid StatsUtskottets Utlåtande öfver RiksdagsFullmägtigen C. F* Berg»- Memorial, innehållande Fösslag om allmänna Brandförsakringslnrättningens ställande under till* syn af Rikets Ständers Fullmägtige i Banqnen och RiksgäldsContoiretj dervid Utskottet, sorn ansett allmänna Brandförsäkringsverket icke kunna betragtas såsom någon pubhque Staters Inrättning Och i sådan egenskap ställas under , * dess omedelbara Styrelse och Conttoll, tillika vid handen gifvit, att StatsUtskottets ifrågavarande Utlåtande ,redan vore bifallit af Ridderbkapet och Adeln och PresteStåndet den 27 samt af BorgarcStåndet den 3 4 sisth Januari!* 5:0 Af den 5 i denna månad, i anledning af Riksdagsmannen Eric MÖrtbergs Motion, om förändring i Roteringen vid Vesterbottens Regemente; anseende StatsUtskottet, ändamålet med Mörtbergs Förslag säkrast vinnas, om ifrågavarande angelägenhet i underdånighet anmältes hos Kongl. Maj:t,'som icke lärer ua» derlåta derå fästa det Nådiga afseende det samma finnes förtjena, *40 Ven t 7 Martn, e. «?, 6 0 Af den 5 dennes, öfver Riksdagsman? «ien Jan Jönssons Memorial, angående Krono. TiondeSpanneir.ålens utgörande till Stockholms Stora Barnhus; hvilket ämne StatsUtskottet ansett born utaf Allmänna Besvärsoch Qe« conomiaeötskoitet behandlas, 7:0
Dessa ledamöter betraktade frågan till en början ur den synpunkten, att sedan det hufvudsakliga af reformen fallit, borde man kasta yxan i sjön, såsom det heter. Men de hafva sedermera förändrat åsigt, och visat sig anse frågan om postskjutsen icke böra förfalla. Inom Utslot fattades först det beslut, att man skulle begära en förklaring af K. o. Ad. och BondeSt:t öfver deras beslut. Men vid justeringen ändrade man sig och ansåg frågan förfallen. Jag fortfar att, i likhet med Gr. Lagerbjelke, anse frågan om de 70,000 rdrma afgjord, och att votering bör anställas endast om vilkoren. Hr Printzensköld, Carl: Det lika olyckliga som efter mitt förmenande oriktiga uti att sammanblanda frågor om anslag med vilkoren derför, har äfven nu föranledt detta Betänk. När man abstrahera!- den del af frågan, som rör statsanslaget, så återstår att bedöma, hvad som ronde postskjutsen blifvit bifallet. Då svarar jag: 11. o. Ad. och BondeSt:t hafva definitivt beslutat, att postskjutsen skall uphöra BorgareStit åter har förklarat, att det icke skall ske, samt PresteSt:t, att det icke ovilkorligen velat, medgifva postföringens skiljande från jorden, utan att sådant må bero på K. Mits pröfning, och har Ståndet lör ändamålet anslagit 70,000 rdr. PresteStit har således icke, i likhet med R. o. Ad. samt BondeSt:t, fattat något definitivt beslut, hvarigenom, i frågan om postskjutsens skiljande från jorden, två Stånd stadnat emot två.
); af Hilda Hintse 5 Grannens klenod; af Ruth Ett ungdomsminne; af — er Bref till tant Anna; af Guido Maja på berget; skildring ur verkligheten af H. G — - Mycket väsen för ingenting; små broderier på 6 6 8 8 Det n y a i huset; efter Johannes Tröjan &amp; f Annie Berg (andra delen) ber. för Idun af Johan Nordling Beatrix; ett minne af Dolly Roon 11 När tvänne hjertan skiljas; efter E. Geibel af Laura Bridgman; en märklig qvinna •Jenny Nyström-Stoopendaal; af /. A — g •Grefvinnan Stephanie v o n Plåten r 47 49 50 Jaques 13 •Iduns medarbetarestab; af Frithiof Hellberg 51 Furstemoder; af Johan Nordling (med porträtt.) 12 En glömd författarinna; en literaturhistorisk skiss af Birger Schöldström 51 Mellan himmel o c h haf; af Daniel Fallström 15 52 Påskdag; af Johan Nordling 16 •Marie Sofie Schwartz; af Lea Prinsessan Eugenie; af Johan Nordling (med porträtt.) 20 » Fjerran på enslig stig »; ord af Daniel FallTill min okända zigenerska; af Daniel FallFrån våra badorter; en serie skildringar af ström 22 skilda förf 1 6 - 1 9, 21, 23, 27 23 Får — får inte; skiss af E — th 20 Majblomman; af Octavio Beer Hvita syrener; af Johan Nordling 24 Ett o c h annat o m parisiskan, sådan h o n är 24 och sådan hon icke är; af Alvar Arfeidsson 21 Barnet o c h blomman: af Gerda N — n 25 En Jenny-Linds konsert; af A. Godin 22 Ljusa aftonskyar; af Daniel Fallström Min lilla bofink; ett barndomsminne af Gunlög 26 Om maj månad o c h Heinrich Heine m. m.
Enär det likväl år angeläget, att icke innehafvare af sådane inteckningar, efter det intecknings-såkerheten för fordringarna såmedelst upphört, kunna få tillfälle öfverlåta dem på andre, som deri kunna tro sig äga säkerhet, torde det böra fästas ej allenast vid Konungens Befäl Iningshaf vandes åliggande, att å alla skuldsedlar, som vid utmåtnings-auction eller deraf följande liquidation företes, terkna om och i hvad mon innehafvaren blifvit af köpeskillingen godtgjord, utan ock vid Domarens, att om inteckningars dödande, i de foll dä det ej verk - Bil. till Ridd. 0. Ad. Pr. 2 Band, 5 6b Den i Martil. ställes på grund af infriadt och Rätten företedt skuldebref, låta underrättelse i Allmänna Tidningarne inflyta. Om remiss af detta Memorial till Lagutskottet anhåller jag ödmjukast. Herr Montgommerie, Cederhjelm Josias: Då jag1 nu för första gången höjer min röst i detta aktningsvärda Samfund, vågar jag utbedja mig Högloflige Ridderskapets och Adeln öfverseende med de möjligen förefallande bristerne i mitt framställnings-sått. Uppmuntrad af den tanken, att det år för kamraters väl jag talar, skall jag alltid äga den tillfredsställelsen, att om jag äfven ej skulle lyckas i mina önskningar, de alltid hårflutit af goda af sigter. Når Arméens löner sednaste gången reg. lerades och ökades, erhöll Wermlands FåltJågareRegemente äfven tillökning i sina löner, men blefvo dervid något vanlottade, så att ej allenast den reguliera Arméen, utan äfven Bevårings-Corpserne äga vida bättre lönevilkorj Ödmjukast skulle jag derföre önska, att Befälet vid Kongl. Wermlands Fältjägare måtte komma i åtnjutande af samma löne_förmoner, sorn BevåringsCorpserne; hälst ehuru obetydlig, vi dock hafva någon tjenstgöring mellfth exercice-tiden. Setjan en Ledamot af Vålloflige Borgare - Den i r Martil. 5?
Förordningen den 19 December 1827 måtte i stället för ordet »en tiondedel» insättas ordet »hällten», samt att i öfriga §§, hvari förstberörda bestämmelse förekommer, samma ändring måtte vidtagas. Frih. Armfelt: Då Utsk:t tillstyrkt ett totalt undanrödjande af stadgandena om minimum för jordafsöndring, liar det i min tanke gått tidsandans fordringar tillräckligt till mötes, och för ett förslag, att jemväl i afseende å maximum frånträda innehållet af jordafsöndrings-författningarna, höjde sig inom Utsk:t ingen enda röst. Utsk:t har icke varit blindt för nyttan att underlätta bildandet af skogsegendomar, och har derföre i 2:dra §:n föreslagit, att, vid pröfningen af ansökningar om rätt till större afsöndring än i allmänhet är medgilven, Kammar-Coll. må fästa afseende uppå ej allenast, såsom nu, att jordens uppodling främjas, utan äfven derå, att en »ändamålsenlig skogshushållning befordras. » Jag får dessutom fästa den siste värde talarens uppmärksamhet derpå, att skogsegendomars bildande mera underlättas genom Utsk:ts förslag än genom hans eget, enligt hvilket icke mera än hälften af hemmans-arealen finge afsöndras, då deremot Utsk:ts förslag för detta fall icke lägger något hinder för afsöndring af huru stort område som helst. Jag vill icke bestrida den värde talarens påstående, att någon lära för skatternas utgörande icke behöfver uppstå, enär afgäiden kan bestämmas tillräckligt hög; men å andra sidan möter snart sagdt oölverstigliga svårigheter för utgörandet af en mängd natura-prestationer, såsom väghållning, skjuts, rotering etc. etc. Då således, i min tanke, det af Hr von Koch åsyftade ändamål bäst vinnes genom bifall till Utsk:ts förslag i 2:dra §:n, anhåller jag att Hr von Köchs yrkande måtte ogillas och således lista §:n 2:dra kap. af Kongl. Förordningen den 19 Dec. 1827 bibehållas oförändrad. Hr von Koch: Jag har redan anfört mina skäl och har ingenting att tillägga.
Man bedrager sig ganska mycket, om man tror, att enahanda följder kunna uppkomma af de mesurer Utskotten föreslagit; och om en invexlingsanstalt med rättighet till utvexling af det insatta skulle vidtagas, utan att sådant skedde i sammanhang med myntvärdets bestämmande, äro Övre olägenheter deraf att befara. Om deremot Dtn I r Stpttmber c, m. 45g myntning till en början af smärre silfyermynt foretages och efter någon tiel kommer i omlopp, erhåller derigenom Nationen den öfvertygelse, att en realisation framdeles verkeligen kommer att äga rum elter den af Riksens Ständer bestämda grund. Man anser det så vådeligt att börja realisationen med de tillgångar Banken nu sjelf äger och kan förskaffa sig; men om genom den nu föreslagne anstalt den reela fonden stärkes och Speciemynt sjelfmant inkommer i landet, om en större summa i reelt mynt funnes insatt i Banken och enskilte personer ägde rätt att utvexla densamma utan att denna rättighet begagnades, hvad våda vöre det väl då att Banken till hvem som helst började utväxla de smärre myntsorterne. Det är derföre som jag ansett nyttigt om en instruetion gåfves åt BancoFullmägtige, att få börja en sådan utvexling här omständigheterne sådant medgåfve. Så snart det blott vore de smärre myntsorterne somutgåfvos, hvilka ej med'samma lätthet som de större kunna på andra orter användas, kunde någon fara för Speciemyntets utförande ur landet ej uppkomma, så länge ej en verkelig myntförsämring ägt rjum och Coursen i följd deraf blifvit uppjagad. Vådan af detta system torde således finnas vara ingen, men deremot att dei har alla fördelar för sig. Man “kommer derigenom med minsta kostnad och svårigheter till det mål, dit alla sträfva. Jag vågar derföre hos Herr Grefven och LandtMarskalken anhålla om proposition på de af mig uppgifne fyra punkter, såsom efter min Öfvertygelse det enda sätt, hvarigenom 4iS Bert n September e, m. *n fast grund för penningeväsendets reglering kan vinnas. Herr Lefrén, Johan Pehr: