Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den, som önskar att det sistnämnda, det felaktiga i förhållandet fortfarande framslälles, den bibehåller den nu gällande §:n, — den åter, som vill att allmänheten skall få en riktig utredning af Bankens ställning, den bifaller hvad Ulsk. föreslagit. Frih. Palmstjerna har ansett, att de ifrågavar. halfårs-upgifterne uprättades icke till Banko-fullmäktiges egen, utan till allmänhetens efterrättelse: ja! så är verkligen förhållandet; men då måste man väl upställa dem så, att allmänheten deraf blifver uplyst, men ej sålunda, att hon deraf vilseledes. Den sista halfårs-upgiften af d. 31 Dec. 1850 upgifver en summa af 1,665,830 r:dr 27 sk. 5 rst. mera som vore att disponera utöfver de bestämda låne-fonderna, än som verkligen fanns, men denna summa var redan afsedd i beräkning af låne-fonden i och för jernbelåningen. Det visar sig också, att när halfårs-upgiften upgöres efter de rätta förhållandena, 268 Den 28 Juni. sä återstod vid sisll. års slut icke mer än 1,683,926 r:dr som kunde ulgifvas ytterligare i låneväg, eller annan väg, utan att de 20 milhne skulle öfverskridas; deremot om allmänheten trodde att den utsatta summan kunnat ulgifvas och verkligen blifvit utgifven, så hade de 20 mill., som då vore utelöpande utöfver den metalliska kassan, blifvit öfverskridne med de ofvaunärande 1.665,830 r:dr 27 sk. 5 rst. Hvilketdera som för allmänheten är det rätta, torde en hvar finna. Det torde icke vara meningen att man skall säga: nu är Bankens ställning sådan, att den, utan att öfverskrida sitt maximum kan utgifva 1,600,000 r:dr mera, än den har rättighet att utgifva.
Hamilton emot detta betänk, afgifvit; och jag anhåller, att denna unn förklaring må få åtfölja återremissen. Hr v on Hartmansdorff: Hr Klingstedt har uti dess nu upplästa anförande yrkat, att StatsUtsk. måtte anslå 333 r:dr 16 sk. åt Hr Godlund, på det han må fortfarande betjena allmänheten med sin electricitetsmachin. Då Utsk. ansett den, som hittills begagnats under vård af en vetenskap - Den a6 Maj e. m. ligt bildad läkare, icke böra vidare än för några år få njata statsanslag, torde det vara olämpligt att. begära något dylikt för Hr Godlund, hvilken ingen sådan bildning ådagalagt. Det är icke obekant, att dylika cur-anstalter gemenligen inbringa betydliga inkomster åt ägaren och således bärn sig sjelfva, enar han icke, såsom Doctor Säve, bör betjena allmänheten kostnadsfritt. Hr Godlund har dessutom icke saknat uppmuntran från det allmännas sida. Dels har han erhållit en belöningsmedalj, dels blifvit hugnad med titel af cecon.directör, endast i och för de förtjenster han ådagalagt genom practiserandet med den omförmälda electricitetsmachinen; ty uti ceconomisk väg hade han ej, såsom jag vill minnas, andra förtjenster att åberopa, än att han under i8a3 års riksdag varit extra vaktmästare i Oecon.- Utskottet. StatsUtsk:s utlåt. N.‘o 80 återremitterades. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. till 11 på aftonen. In fidem protocolli, jF. O. Silfverstolpe. Tisdagen den 27 Maj i834< Plenum kl. 9 f. m. Justerades ett prot.utdr. för d. a6 dennes e. m. Föredrogs ånyo StatsUlsk:s d. 21 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 81, ang:de regleringen af utgifterna under Riksstatens 3:dje hufvudtitel. Ex. Hr Gr. Brahe, Magn., uppläste följande:
Den värde talaren har förklarat vår ställning vara betänklig, och uppmanat förstärkta StatsUtsk. att bortvolera alla anslag, emedan man ej hade förtroende för Statsrådets ledamöter. Denna betänklighet har han ansett icke kunna afhjelpas annorlunda än genom ett complett Statsråd. Den af honom s. k. betänkliga ställningen kan vara betänklig, om man blir rädd derför, men i annat fall tror jag den ej vara betänklig. Jag vill icke vidlyftigare upptaga den värde ledamotens yttrande i denna fråga, öfvertygad att R. o. Ad. lärer nogsamt finna, att Utsk. här, utan att äga den uti grundlagen bestämda grunden för sitt tillgörande, har velat tillvälla sig rättigheten att framkomma med ett utlåt., som skulle leda till tillämpning af 107 §:n Reg.F:n mot Statsrådets nuvar. ledamöter; och jag är förvissad att sådant icke emot grundlagens föreskrifter kan komma att äga rum. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Man har anmärkt att grundlagen fordrade ett fulltaligt antal Statsrådsledamöter. Hvem vet icke det? och hvem önskade ej, att grundlagens föreskrift, i detta fall, vore uppfylld? Man har till yttermera visso äfven anfört en hel mängd skäl för nyttan af att hafva ett fulltaligt Statsråd. De sednare skälen äro alldeles öfverflödiga; ty då de lagliga redan finnas, så är man skyldig att fullgöra lagen. Men vid detta lagens fullgörande möter, såsom vid uppfyllandet af alla andra pligter, frågan oni förmågan. Det är en allmän regel: ultra posse nemo obligatur. Denna måste gälla för Statsrådets fulltalighet lika väl som för alla andra förhållanden. Huru många försök, som i detta fall äro gjorda, det vet icke Const.Ulsk.; och troligen icke heller någon annan utom Statsrådets medlemmar. Att i detta hänseende föra något till Statsrådets prot., såsom här blifvit yrkadt, torde måhända hafva varit mindre lämpligt.
Af herr professor Wahlberg, emot följande af utskottet fattade beslut: att å saltadt kött höja den af Kongl. Maj:t föreslagna införseltull 4 r:dr till 5 r:dr tunnan; att å topp-, kandi-, kale-, krossadt lump-, havanna-, terres-socker samt andra till sockerhalten lika slag, föreslå 5 sk. och icke 5 sk. 6 r:st införseltull per skålpund; att frånträda Kongl. Maj:ts förslag om inskränkning till vissa städer af rättig heten att införa hittills förbjudna varor; och 78 Bevillnings-Utskottets Utlåtande, N:o 13. att icke föreslå de nu stadgade förbudens upphörande först från och med 1849 års utgång. Af herr prosten Nibelius: »Utgående ifrån den grundsats, att en friare tull-lagstiftning vore ett nödvändigt vilkor för den inhemska industriens naturliga utveckling, har utskottet antagit, att de få förbud för någon varas ineller utförsel, som ännu qvarstå i den svenska tulltaxan, böra upphäfvas, samt att 25 procent af varornas värde borde i allmänhet bestämmas såsom maximum för tullafgiften. Detta beslut blef inom utskottet med en rösts pluralitet anlaget, och då jag vid detta tillfälle hörde till minoriteten, får jag korteligen angifva grunderna för min från majoritetens skiljaktiga mening. Utskottet utgick, såsom redan är nämndt, från en theoretisk grundsats; men då theorierne i tull-lagstiftningen äro sins emellan så olika, har det synts mig rådligare att taga lärdom af de staters exempel, inom hvilka industrien hunnit sin högsta utveckling. Främst framstår i detta afseende England — och att det icke varit under en liberal tull-lagstiftning, utan tvärtom under ett strängt prohibitivsystem, som industrien i detta land stigit till sin nuvarande höjd, lärer väl icke af någon sakkunnig bestridas. Väl började Englands statsmän redan för omkring 20 år sedan att lossa på dessa band, och handelsfrihetens lära har i synnerhet under de sista åren blifvit inom detta land högt proklamerad. — Men denna förändring i maximerna, månne den kommer derifrån att Englands lagstiftare nu först lärt sig att inse, hvad landets sanna väl i detta afseende kräfver?
Transport R:mt R:dr 2,408,000 att under åren 1864, 1865 och 1866 utgå tned en tredjedel, eller 802,666 R:dr 67 öre R:mt, hvartdera året; till anskaffande af ett obeväradt mindre ångfartyg för Stockholms stations behof R:mt R:dr 30,000: — att på en gång utgå; » anställande af försök för utrönande af s. k. pansarplåtars af svenskt jern förmåga att motstå skott, äfvensom för bestämmande af lämpligaste konstruktionen af refflade gjutna jernkanoner för fartygs bestyckning, att genast utgå, på sätt Kongl. Majit vill i särskild framställning begära 100,000: hvarförutan Kongl. Majit af Rikets Ständer äskar, att på Riksgäldskontoret må för åren 1864, 1865 och 1866 beviljas följande 2:ne kreditiv, nemligen: dels för att fortfarande ej mindre sätta amiralitets-krigsmanskassan i stånd att tili flottans pensionsberättigade embetsoch tjenstemän, som söka afsked, genast utgifva pensioner enligt de för kassan nu gällande pensioneringsgrunder, än ock bereda tillgång till de dem tillförsäkrade fyllnadspensioners utbetalande, årligen tned 30,000 R:dr, eller för 3:ne år R:dr 90,000: — dels ock för upprätthållande af den flottans gemenskap förunnade förbättrade pensionering årligen med 40,000
Vår åtgärd har Kongl. Majit i Nåder öfverlemnat den, redan vid 1812 års Urtima Riksmöte väckta, och vid de följande Riksdagarne under pröfning förehafda frågan, huru ersättning måtte kunna beredas för sådane förluster, sorn, under en loflig Handel och Sjöfart, blifvit Svenske undersåter tillfogade af Magter, med hvilka Riket varit i fredligt förhållande; och håfve Vi, efter öfverläggning i detta grannlaga ärende, deröfver beslutit, på sätt Vår till Kongl. Majit aflåtna underdåniga Skrifvelse af den 20 i denna månad omförmäler. a 10 §. 4o. Sedan större Eldsvådor, nästförflutet år, öfvergått Städerne Norrköping och Borås, håfve Vi bevilljat, till understöd för berörde Städers brandskadade innevånare, följande Lånebelopp, nemligen: för Norrköping, 200,000 R:dr, och för Borås 100,000 R:dr; varande uti Vår underdåniga Skrifvelse af den 17 sistlidne November upptagne de föreskrifter, hvilka Vi, med afseende å sältet och villkoren för utgifvandet af desse Lån, funnit för godt att meddela. §. 4i* På sätt och med de villkor Vår underdåniga Skrifvelse af sistnämnde dag innehåller, håfve Vi bifallit, att Consistorium Academicum i Upsala må, i mån af beliofvet, för fortsättningen af den år 1817 derstädes började nya Bibliotheksoch Academie-byggnaden , uppbära 5o,ooo R:dr, såsom lån af de uti Vårt Riksgälds-Contoir till dylika ändamål anvisade Medel. §. 42. Uti Skrifvelse af den 17 sistlidne OctoberJ har Kongl. Majit i Nåder underrättat Oss, huru som, å f. d. Kongl. Famillens sida, är yrkadt vordet, att icke allenast
Hon förekom mig så vacker att jag omöjligen kunde vända ögonen ifrån henne, kanske emedan hon var den första vackra Grekinna jag sett; mycket nobel, med något förnämt i sitt särdeles regelbundna och klassiska ansigte, ehuru hennes klädedrägt, som visserligen var lätt och smakfull, dock ej tycktes visa någon bättre börd. Man visade oss öfverhufvud mycken artighet och välvilja; jag blef varmare om hjertat och särdeles upprymd såväl af att ha varit hos Greker, som af deras vin, hvaraf vi vid bortgången drucko några glas med vår värd. Under hela tiden vi varit här hade det fortfarande starkt regnat och det var nästan i tilltagande; äfven hade det nu blifvit mörkt, så att färden tillbaka till båten var högst besvärlig på de slippriga vägarne och i det mellan buskarne vexande gräset och törnen. Vi träffade åtskilliga vallherdar som kommo hem med boskapen, bland dem en gammal gubbe med halfkort svart gråttblandadt skägg, hvilken just förekom mig lik Odysseus gamla svinaherde. Allt var här så magiskt förvillande att jag tyckte mig vandra bland de gamla fordna Grekerna, och den verkligen utomordenligt besvärliga gången, genomblötta som vi voro, bekom mig alldeles intet. Min kapten var äfven alldeles i sitt esse och med en pojkes hela äfventyrslust och glada mod vandrade han främst med dugtiga steg. Vi kommo om bord igen omkring kl. 7, då vi spelte tvenne partier schack samt suto och groggade senare än vanligt, dock ej för mycket. Sedan vi ätit frukost och putsat oss litet, foro vi om bord på den Engelska korvetten för att göra bekantskap der. Kort derpå kom om bord till oss den Engelska läkaren derifrån, tillika med en ung midshipsman, och voro en liten stund hos oss. De voro högst trefliga och hyggliga, ehuru på annat sätt än Fransmän och Greker och andra sydlänningar; hos dem fick man rätt se att äfven nordbon kan ha sin egen hygglighet, utan att som Svensken bli en apa af Fransosen. De hade knappt hunnit lemna vår brigg, så blåste småningom och sakta upp en sydlig vind, som tycktes mer och mer vilja dra sig mot vester.
Nåder uppdraga utarbetandet al ett fullständigt förslag lill lag för socken-nämnder samt läns-representationer, och, sedan öfver berörde förslag vederbörande myndigheters äfvensom menigheters infordrade utlåtanden inkommit, detsamma för Rikets Ständer framlägga. b) af Grefve Björnstjerna, C. M., som anfört, hurusom utvecklade och kraftiga kommunal-inrättningar vore den sansade frihetens säkraste kännemärken. Genom dessa väcktes kärlek till och intresse för det hela, vandes medborgaren att verka, ej allenast för sig, utan äfven för andra, utbreddes laglydnad och ordningssinne. Ett land, der sjelfstyrelsen nedträngt till folket, läte lika litet förtrycka sig, som förleda sig till obetänksamma utbrott; på hvilken sanning England framstode såsom ett lysande exempel. Allm, Ilesv. och Ekon. Ulsk:s Bel. För att återupplifva Sveriges kommunal-inrältning önskade motionären, att socken-nämndens verkningskrets måtte vidgas, men beskattnings-rätien fortfarande förblifva bos sockenstämman; hvaremot en vid landshöfdingens sida stående makt borde finnas, en länk mellan de styrande och de styrde, lika nyttig för bada. En sådan länk vore länsnämnden, kraftig i förening med styrelsen, vanmäktig om den sökte lösbryta sig derifrån. Den fruktan, som i länsnämnden sage en vådlig inskränkning i landshöfdingens behöriga inflytande, vöre ogrundad, utan torde snarare ett motsatt förhållande komma att inträffa. Med anledning af denna sin öfvertygelse yrkade motionären, att Rikets Ständer måtte för sin del antaga en kommunallag i enlighet med grunderna i elt af motionären uppgjordt förslag. c) af Friherre Baab, Carl Adam, hvilken afiemnat förslag till ordnandet af kommunal-inslilutioner för vårt land ; och d) af Grefve af Ugglas, Ludvig, hvilken andragil. att då han nu för tredje gången uppträdde med förslag till utvidgade ^ kommunal-institutioner, medelst ordnande af en länsnämnd, sammansatt af deputerade från hvarje inom länet befintlig kommun, framlade han sitt förslag med större förhoppning om framgång.
Gr:n säger härom på ett ställe »Svenska Indelmsverket är så föråldradt, att det numera hvarken kan uprätIbållas eller förtjenar att förvaras». Om så är förhållandet, skulle mina ord vara förspillda och jag visa bristande grannlagenhet genom att taga 11. o. Ad:s dyrbara tid i anspråk, ty min afsigt är verkligen, att försvara detta odugliga indelmsverk. Grut yttrar »Indelmsverkets hufvudgrund ligger i rustoch rotehållet, men ingalunda i befälets aflöning». Hvad första delen af denna sats vidkommer, så öfverensstämmer den fullkomligt med min öfvertygelse, såvida man utsträcker nyttan af Indelmsverket derhän att det omfattar icke blott rustoch rothålJares skyldighet att uderhålla soldat, utan äfven det förhållandet att soldaten skall bo på deras jord. Men jag vågar tillägga att ehuru della är den egentligaste grundidéen med idelmsverket, finnas likväl flera andra, bland hvilka jag vill nämna hufvudsakligen 2:ne. Den ena är att befälet för indelta trupper skal! bo bland dem. för att städse hafva tillsyn öfver manskapets förhållande, för alt lära känna icke allenast deras förmåga att göra granna handgrepp och verkställa ståtliga marscher, utan äfven deras seder och lynne och för att tillvinna sig deras förtroende, hvilket mycket mer, än alla exercisfärdigheter, inverkar på truppens håg och förmåga att följa sitt befäl vid de tillfällen, då det gäller allt hvad menniskan skattar högt och dyrbart i lifvet. Den andra grund - Den 28 Januari f. m. 129 idéen är, att inrätta befälets aflöning så alt den, oberoende af varuprisens förändring, alltid må vara tillräcklig för befälets bergning. Dessa 3:ue grundsatser äro, enligt min tanke och hvilket svårligen kan förnekas, sjelfva idéen med indeln:sverket, och näppeligen kan delta, sett ur sådan synpunkt, betraktas såsom föråldradt.
Med afseende på nu omnämnda förhållanden, synes mig förslaget icke hafva utsigt att kunna bilallas, helst då, såsom Utsk:t sjelft säger, staten, för den händelse en bank komme på obestånd, skulle blifva nödsakad att taga den under armarne; hvilket åter står i uppenbar strid med bestämmelsen i den förra banklagen af år 1824, hvilken stadgade, att privatbankerne under inga vilkor skulle kunna påräkna understöd af staten, utan hänvisade dem till sina egna krafter. Jag tror, att detta är rätt, nemi. att privatbankerna böra stödja sig på egna fötter och icke hoppas att i nödfall hjelpa sig fram med att låna träben af staten. Jag yrkar afslag. En mängd ledamöter hördes åter yrka på propos. Gr. Liljencrants: Frih. Gripenstedts framställning ådagalägger huru vådligt det är, att i frågor som denna lemna blott en fingerspets; ty då önskar man snart taga hela handen. Efter införande af postremiss-vexlar, hafva vi nu detta förslag, som afser att göra riksbankens sedlar obehöfliga; ty det blir konseqvensen af dess antagande. Man borde af denna erfarenhet lära, huru man blir öfverflyglad af anspråk, om man i vissa fall blott medgifvit något, som synes mindre väsendtligt. Saken tyckes väl icke kunna lida af en utredning; men den gestaltar sig helt olika, om K. M:t anser ett närmande till den i motionen uttalade grundsats erforderlig, i hvilket fall K. M:t icke lärer underlåta att gifva sådant tillkänna, eller om K. St:r uttala en önskan att saken i fråga måtte utredas, hvarmed meningen måste antagas vara en önskan att utredningen måtte blifva sådan, att ett dylikt närmande må kunna ega rum. Detta är för mig ett ytterligare skäl för afslag å Utsk:ts hemställan, hvarom jag fortfarande anhåller. Den 27 Januari.
Ej m° frågor derom uti Ståndens Flena väckas, utan anmälas de hos Riksens Ständers vid hvarje Riksdag valda ConstitutionsUtskott. Detta Utskott, hvars pligt det vara skall att Grundlagarna granska, ege rätt att hos Riksens Ständer föreslå de ändringar deruti, som det anser högst nödiga eller nyttiga och möjliga att verkställa.” "Inkommer till Riksens Ständer Constitutions Utskottet med något förslag till Grundlags-ändring, må Riksens Ständer kunna derom vid samma Riksdag öfverlägga, men icke besluta. Göras i Plena icke anmärkningar mot Utskottets förslag, hvile det, såsom ett Riksens Ständers utlåtande, till nästa Riksdag. Göras åter mot förslaget anmärkningar, förvisas de. som hvarje Riksstånd serskildt förklarar utgöra dess gemensamma tankar, Constitutions-Vtskottets betänkanden. 223 till ConstilutionsUtskottet, hvilket åligge att meningarne i möjligaste måtto till ett helt utlåtande sammanjemnka, och, om oförenliga skiljaktigheter yppats, dem till behandling hos RiksStånden derjemte anmäla. Sammanstämma nu desse i ett utlåtande, hvile det till nästkommande Ständers pröfning. Finnas åter något Stånds tankar i en eller flera delar stridande mot de öfrigas, och fogar sig ej samma Stund efter dem, varde, för slutlig jetnnkning, ConstitutionsUtskottet förstärkt till ett antal af Tjugu personer från hvarje Stånd, hvilke, genom samfäld omröstning, med iakttagande af hvad 53 §. Riksdagsordningen, till undvikande af paria vota stadgar, b est åmme Riksens Ständers utlåtande, för att, dymedelst fullständigt beredt, hvila på sätt ofvan sagdt är. Öfver de sålunda till afgörande vid nästa Riksdag hänskjutna förslag skall då endast kunna med Ja och Nej beslutas; och öft erlemne RiksStånden de af dem enhälligt antagna förslagen, genom siua Talmän, till Konungen, med begäran att Han ville Sitt bifall dertill gifva.
Då hos Biksens Ständer vid innevarande Biksdag, fråga blifvit väckt om rättelse och ändring uti den Rotering, som år 1813 i Skåne för sig gått, hafva Riksens Ständer af Eder Kongl. Majus och Bikets Krigsoch Kammar-Collegieis deröfver till Eder Kongl. Maj:t ingifna underdåniga Utlåtanden, inhemtat, att vid nämnde Botering icke är följd den vid dylika förrättningar förut vanliga och föreskrifna grund, det hvarje hemman och lägenhet skulle åsättas Rotering efter dess mantal i Jordboken , sorn alltid bör vara grundadt på de till-' hörande egornes mer eller mindre förmånliga beskaffenhet eller bördighet samt Hemmanets eller Eägenhetens förmåner uti Fisken, Mjöl-och Såg, qvarnar samt ahjättningsullfällen m. m., och hvil - 488 Underdånig* Skrifvelser. ket äfven 1 Edr-r Kongl. Majus Nådiga Instrulu tion af d. 5 Februari 1811 till iakttagande för Skåne anbefalles , då i 3dje §. föreskrifves, att två Mantal i denna Landsort vore det högsta, som på en Bote bestås , hvaremot J£omrnitterade endast tagit till grund hvarje hemmans årliga och behållna afkastning-, hvilken dock blifvit pträknad icke alltid efter hvad Landtmätare-Kartor och Reskrifningar samt Storskiftes och EnskiftesHandlingar kunnat upplysa , utan dels efter de hPp? lysningar, Rpterings-Kommjssionens i orten vistapde Ledamöter meddeh, och dels eft^r uppgifter, sorn tillstädes varande Allmoge lemnat om de Eoteskyldige hemmans ogIi lägenheters godhet, äring och behållnp inkomst, och hvilka uppgif? ter icke alltid kunna antagas för så pålitelige, att icke misstag deruti äro möjeliga.
Betänkandetf. delen af Nationen, synes försäkra emot en hastigt och allmänt öfverhandtagande illusion af hagarne, har Herr Ehrenborg ansett deras nödiga förbättring uti ifrågavarande afseende lämpligast kunna ske i sammanhang med nya Lagverkets antagande och granskning, samt Utskottets Betänkande derföre bifallas, så vidt det afser, att den af Herr DomProsten Doctor Lamer föreslagne förändringen icke för närvarande bor ega rum. 2:0 Af Herr Arvid Ribbing, som med tillkännagifvande att han deltagit i LagUtskottets Betänkande, som ogillar det af Herr DomProsten Doctor Lamer föreslagne Correctiv emot ägtenskapsskillnad för egenvilligt Öfvergifvande, på den grund, att Herr Ribbing trott sig se ett bättre, som heldre helt och hållet utestänger missbruken, än sätter straffet till deras vaktare, vidare andragit, att de öfverklagade missbruken härleda sig från Lagens misstydning, hvilken i så måtto egt rum, att då lysning till upplösning af ägtenskap är tillåten endast i den händelse, att den, som öfvergifvit sin maka, rest utrikes , har man sträckt tillämpningen så vida, att eliär ena Makan blott begifvit sig i nästa Härad eller Län, man förfarit så, som hade den afvikne lemnat Riket, i uppsåt att ej mera återkomma, samt att missbruken hafva gått så långt, att den efterlyste ofta sjelf sutit i kyrkan och hört på burn det blifvit honom förelagdt, att vid afven - LaglJtskottets Betänkande)!. 54- tyr af ägtenskapets upplösande, inställa sig lios den hemmavarande Makan inom natt och år> och när detta förflutit, har Domaren dömt till skillnad. Makar, som tröttnat vid hvarandra eller önskat ombyte, hafva aldrig lättare kunnat vinna sin önskan, och alla hinder af varningsgrader, böter, skillnad på viss tid, m. in., sohl Lagstiftare af särskilde tider, sednast af år i8ro, lågt emot lättsinnigheten, har man på denna genväg undvikit; Klagan öfver missbruken har uppstått, hvarföre Kongl. Majit i Nådigt Bref den \
St. heslöto då, att hos K. M. i und. anhålla, det undervisning skulle från och med år 1842 meddelas uti folkskolorne om decimalräkningen, och att sednast 10 år derefter K. M. täcktes låta utfärda nåd. författning om det nya förslagets antagande till efterlefnad. Med stöd af denna R. St:s und. framställning, och då jag för min del tror, att inga 10 år behöfvas, för att göra sig bekant med decimalräkningen och hvad som har gemenskap med förändringen af rikets mått, mål och vigt, så får jag vördsamt föreslå, att R. St. hos K. M. i und. anhålla, det täcktes K. M. under loppet af innevar. år låta utfärda den af Konung och Ständer redan antagne nya författning om rikets mått, mål och vigt, till allmän efterlefnad från och med år 1845. Anhållandes jag, att denna min motion måtte blifva remitterad till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. Hr Fåhraeus, Olof Immanuel: I anledn. af Hr Ami noffs nu väckta motion, får jag äran upplysa, att den af R. St. under riksdagen 1840 lill K. M. allåtna und. skrifvelse, som afsåg utarbetande af en handbok, rör:de rikets mått, mål och vigt, blef oförtöfvadt efter ankomsten Konungen föredragen, som åt dess Vetenskapsacademi uppdrog att en sådan handbok utarbeta, för att vara i folkskolorne tillgänglig. K. Vetenskapsacademien har, efter förnyade förfrågningar, gifvit det besked, alt arbetet vore under handläggning, men ännu icke fullfärdigt. Remitterades till Allm. Besv.- och Ekon.Utsk. 488 Den 25 Augusti. Hr Lind af Hageby, Carl Au g., uppläste följande: