Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mig synes, att någon gräns bör sättas för frikostigheten, oell da det blifvit nödigt att afstå anslag, som af Regeringen varit begärda och således naturligtvis tagna i beräkning, så tyckes mig vara klart, att man icke bör på en enskild motionärs framställning bevilja anslag, såvida det ej angår en fråga af den mest vigtiga beskaffenhet, så att man kan vara fullt säker på, det Regeringen skall helt och hållet gilla åtgärden. Jag tviflar mycket, att förhållandet skulle blifva sådant med det ifrågav:de anslaget. Den som något har reda på sådana saker, skall erkänna att en äldre man, lian må resa huru mycket joni helst i främmande länder, dock aldrig kan, åtminstone hvad talandet beträffar, upnå någon fullkomlighet i språket. I en Elementarskola kan efter grammatikor och läroböcker så mycken språkkunskap ganska väl bibringas pojkarne, som desse äro i stånd att mottaga; och det synes mig då, som vore det att rent af kasta bort dessa 12,000 Rdr, att anslå dem för sådana resor. Jag har icke hört det förr vara ifrågasatt, att Staten skulle bekosta resor blott för nöjes skull, som dessa skulle blifva, och jag hoppas det ej må blifva så hädanefter. Jag måste således på det högsta afstyrka motionärens förslag, och tror honom ej hafva nog betänkt förhållanderne, då han kun nat dermed framkomma. Gr. Lagerbjelke: På 8:de Hufvudtiteln finnes, som man vet. ett ordinarie anslag af 15,000 Rdr till resestipendier och lärda verks lifgifvande. Anledningen att nu gifva ett särskildt anslag af 12,000 Rdr för dem, som vilja lära sig utländska språk, skulle väl vara, att det förra icke befunnits tillräckligt. Afven under antagande häraf böra vi komma ihog, att från och med 1 Jan 1858 inträder den nya Statsregleringen med löner för alla de nya platser vid Elementar-läroverken, som vid deuna Riksdag blifvit beslutade.
I sekler har det af sin kristna trp och inom sin evangelisk-lutherska kyrka funnit sitt religiösa behof tillfredsstäldt, och den svenska staten har deraf haft frid inåt och styrka utåt. Utskottet tror icke, att det svenska folket skulle vilja midt ibland sig se af staten erkända religionssamfund, som stält sig helt och hållet utanför inflytandet af all slags kristlig tro, och med statens ändamål skulle det stå i föga öfverensstäm-melse, att vissa dess medborgare skulle få sjelfvilligt lösslita sig från hvarje inverkan från den bestående folk-kyrkans sida för att kanske öfvergå till fullständig religions-löshet — ställa sig utom all religion. “ Till hvad utskottet nu anfört, kommer, beträffande sär-skildt det påyrkade borttagandet af nu gällande fordran af uppgift om det trossamfund, till hvilket den utträdande vill öfvergå, att föreskriften härom icke torde böra så förstås, att detta “ trossamfund “ måste vara något inom staten befintligt och af staten erkändt. Föreskriften torde endast an-gifva, att den svenska kyrkan, som dittills under sin religiösa vård haft personen i fråga, icke — äfven om han derom uttalar sin önskan — är färdig att förr, än kyrkan - på sätt ske kan förvissat sig, att han bekänner åtminstone någon kristlig tro, helt och hållet lösgöra honom från sig-och sitt, om än, i anseende till hans åsigter, försvagade religiösa inflytande. Se der utskottets skäl att afstyrka motionen. Man kan med skäl undra på, att endast en enda reservation finnes, vidfogad. Om utskottet nöjt sig med det påstående, att staten genom bifall till motionen skulle uppgifva sin ställning-som kristen, så hade man med skäl kunnat fråga: är det genom att tvinga en del medborgare till en officiel lögn, som staten får rätt att bära detta namn. Men sedan kommer ett felslut, så groft, att man häpnar. Den ev. luth. kyrkan skulle genom bifall till motionen uppgifva sin ställning som statskyrka, som folkkyrka. De två senaste begreppen äro något försåtligt stälda i en slags paritet. Om folkkyrka skall något betyda, är det väl den kyrka, som folket verkligen, d. v. s. med själ och hjerta tillhör .. Statskyrka deremot är den af staten officielt erkända och företrädesvis protegerade.
Domhafvanden lid sin ursäkt föreburit, dels derom att ransakningen, enär deruti erfordrats tillgång till åtskilliga af Domhafvanden under tiden infordrade handlingar, icke kunnat förr, än som sedermera skett, afslutas, dels ock derom, att då den tilltalade genom Häradsrättens i målet meddelade utslag blifvit till fästningsstraff för lifstiden dömd, hvarket något lidande för honom eller någon kostnad för Kongl. Majit och Kronan genom åtalade dröjsmålet uppkommit; Kongl. Hofrätten alltså pröfvade, i förmåga af 1 kap. 12 § Rättegångsbalken, jemförd med Kongl. Brefvet den 18 Nov 17G2 och Kongl Cirkuläret den 15 April 1774, rättvist döma omförmälte Domhafvande, för den försummelse i domareembetets utöfning, som han genom sitt dröjsmål med ransakningsmålets handläggning låtit komma sig till last, höta efter tre daler silfvermynt för hvarje dag ransakningens företagande blifvit obehörigen fördröjdt, tillhopa femtiofyra daler silfvermynt med aderton llidr banko. Ehuru beloppet af de böter, hvarmed den åtalade förseelsen salunda blifvit bestraffad, icke i och för sig föranledt missnöje å min sida; har jag dock ej trott den grund, hvarpå bestämmandet af samma bötesbelopp hvilar, vara sådan, att jag kunnat låta detta utslag vinna laga kraft. De af Hofrätten åberopade författningarne bestämma nemligen ansvar för dröjsmål med insändande till Öfverrätt af ransakningshandlingar i underställda brottmål. Men att, ehuru äfven sistnämnde försummelse, i fall den tilltalade är häktad, medförer den påföljd, att fängelsetiden obehörigen förlänges, samma Försummelse dock icke i öfrigt är af enahanda be - — 16 — skaffenhet med den nu i fräga varande, har jag trott svårligen kunna bestridas.
En sådan förändring lärer emedlertid icke kunna sträckas derhän, att handlandes och varutillverkares böcker afhändas all bevisningskraft. Då handeln hvilar på förtroende och till dess nalur höra raskhet och enkelhet i former för aftal och köpslut, mäste första beviset derom nödvändigtvis komma alt innefattas i säljarens bokföring. Vådan af och det principvidriga i lagstiftningen ligger ej eller häruti, utan i den, handlande och varutill verksre föibehållna, ovillkorliga rättighet att genom ed sjelfva fylla bristen i bevisningen. Det var ock med erkännande häraf, som senaste Ständer ansågo denna rättighet böra upphöra, samt att det i stället borde vara en uppgifven gäldenärs både rätt och skyldighet att, då han nekar till skuld, hvarom handelsbok åberopas, fria sig med ed, derest han ej hellre vill fyllnadsed åt den fordrande uppdraga; — och det är denna Ständernas åsigt, som gjort sig gällande uti Kongl. Majlis ifrågavarande nådiga förslag. Lag-Utskottets Betänkande> IV;o 2a.
Ropades Ja. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken föreslog vidare, att ConstirutionsUtskottets hemställan om en underdånig önskan till Kongl. Maj:t, angående det system och de grundsatser, hvilka boide följas vid möjligen i framtiden skeende organisationer af sådane enskilte penninge-verk, som kunde äga inflytelse på allmänna erediten och penninge röreU sen, måtte af Ridderskapet och Adeln gillas. Bifölls. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde likaledes, om Ridderskapet och Adeln behagade gilla den af Utskottet föreslagne underdåniga önskan till Kongl. Maj:t, att från de prohibitiva Tull lagarne hadanefter inga andra än högst nödiga och oumbärliga dispenser må beviljas. Friherre Åkerhjelm , Gustaft Ehuru jag ej reserverat mig i Utskottet emot den i Betän* kandet gjorde framställning till Riksens Ständer af denna underdåniga önskan, skulle jag Den 21 Maji. 479 likväl vid närmare eftersinnande vara benägen tro, att detta ämne är af den beskaffenhet att det snarare tillhört EkonomieUtskottet, än ConstilutionsUtskottet, att framkomma med förslag till en så beskaffad önskan, sorn nu är i fråga. Åtmindstone synes mig densamma på det hela öfverflödig. Herr von Hausswolff, Carl Gurtaf Reinhold: Jag finner äfven att ConstituuonsUtskottet gått öfver gränsen af dess egentliga befattning. Att föreslå en önskan, hvilken skulle af Riksens Ständer i underdånighet framföras till Kongl. Maj.t, innefattande, att från de prohibitiva Tull lagarne hädanefter inga andra än högst nödige och oumbärliga dispenser måtte beviljas kan ej efter Grundlagen tillhöra ConsiitutionsUtskottet, utan EkonomieUtskottet, och det är af sådan anledning jag anhåller, att denna önskan må helt och hållit få förfalla.
Kronprinsessans vistelse i hufvudstaden torde emellertid icke blifva långvarig, enär hennes hälsotillstånd ty värr fordrar, att h o n tillbringar äfven denna vinter i södern. * Slottsfrun på Eriksberg sedan 50 år tillbaka, grefvinnan Mina Bonde, född Leioenhaupt, afflyttar därifrån [denna vecka till hufvudstaden och öfverlämnar därmed det präktiga gamla herresätet åt sin son, öfverceremonimästaren frih. Carl Carlsson Bonde, hvilken under vintern o c h vårens lopp ämnar restaurera slottet h v a d dess inre beträffar. Grefvinnan B o n d e har inköpt den omkring en half mil från Eriksberg belägna egendomen Gustaf svik för att hädanefter där taga sitt sommarresidens. Hedrad skolföreståndarinna. Föreståndarinnan för Brummerska skolan härstädes doktorinnan H. E. Steinmetz fyllde den 14 dennes 50 år. Skolans lärarinnor hade hopsamlat en penningsumma, som på födelsedagen öfverlämnades till fru Steinmetz att af henne användas till inköp af någon prydnadssak för den under byggnad varande skolans samlingssal. På aftonen var doktorinnan S. af lärarinnorna inbjuden till supé. Kvinnlig mästerskytt. Fru K n u t Ekwall å B o m a n ö i Sömmen, maka till den bekante må- laren, lyckades för några dagar sedan utföra en ovanligare jägarbedrift. Försedd m e d en jaktbössa, hade h o n satt sig på en sten, då en tjä- derhöna helt hastigt uppenbarade sig i en trädtopp. Att expediera denna till de sälla jaktmarkerna var ett ögonblicks verk, m e n knappt hade geväret åter blifvit laddadt m e d dubbla skott, förr än två tjädertuppar — s o m n o g v o r o älskogskranka rivaler — slogo sig ned på samma ställe, o c h så fingo äfven de på en gång genom ett skott plikta för sin efterhängsenhet. » Hur bota röda händer, Som ej jag fått af frost? Hur mildra värk i tänder? Hur ta ' bort gammal rost? Hur sättas skall tårpilen? Hur bli från fräknar bra? Ja, mera i den stilen Det frågar » Clara A ».
Så tillgår i DomkyrkoFörsamlingen i Götheborg, hvarest, så långt minnet går tillbaka, Män, utmärkte för embetsskicklighet och predikogåfvor, oafbrutet blifvit valde till Domprostar.” Hvad sålunda anfördt blifvit hafva Utskotten i noggrannt öfvervägande tagit, men enär förstnämnde bägge förslag, Herr Prosten Forsslinds oell Herr Biskopen Hedrens, gemensamt åsyfta fullkomligt upphäfvande eller åtminstone betydligt inskränkande af menigheternas rätt i Consistoriela Gäll, att genom sitt val bestämma tillsättningen afsina Lärare, kunna Utskotten, som redan tillstyrkt bibehållande af denna ■valrätt, intetdera af dessa förslag, hvilkas alla detailer följaktligen här ej behöfva granskas, nu understödja. Serskildt torde dock böra anmärkas; Lag-s. Allm. B os v. o. Oec. Utsk. Uti. N.o 60. i5 a) Mot Herr Prosten Forsslinds förslag, att detsamma, icke omfattande andra än de nu så kallaxle Consistorie/a Pastoraten, icke skulle medföra den, genom senare alternativet uti Kongl. Maj:ts Egen Nådiga Proposition, medgifna och föreslagna likstämmigheten uti tillsättandet af alla Rikets Pastorat; b) Mot Herr Biskopen Doctor Hedrens förra alternativ uti senare punkten af dess förslag: att, genom den Kongl, röstens beräkning blott till \ emot Församlingens, den förra olämpligen nedsättes under den senare, ej allenast i de fall, då den skulle uttrycka en hel menighets odelade förtroende, utan ock ofta under en enda betydligare röstegares •votum, äfvensom det i allmänhet lika litet med rättvisa, som med en skyldig undersåtlig granlagenhet torde kunna förenas, att af Kongl. Maj:t i underdånighet begära Nådig afsägelse af
Emot denna sista förutsättning kunde väl invändas, att de BancoSedlar för hvilka Vexlar i sådant ändamål blifvit inköpte, i alla fall qvarblefvo i Riket, fast uti andra bander; men då den Vexeltillgång hvarmed våra Utrikes Handelsbehof skola betäckas, derigenom minskades, torde i alia fall ett sådant resultat icke vara att förakta. Dessutom , hvilket betänkligt aflägsnande ifrån verkelig rättsgrund låge icke uti detta uppjagade värde? Och den moraliska åsigten äfven åsidosatt, hvad praktisk nytta kunde väl deraf åstadkommas, då efter cursens uppsättande till 128 Skillingar silfver icke mera stöde att erhålla för s»mma pris, och det påräknade uppköpet deraf nödvändigt skulle afstanna? såsom skäl för denna bestämning af 128 sk. har jag hört anföras, att deraf uppkommer jämn räkning, äfven i mynt - Den t4 Julli. 3o5 myntfraktionerna. Skälet synej mig hvarken vara af de vigtigaste elier at de mäst bindande; det gäller för öfrigt lika val, i fall priset bestämdes till 120 sk ; men j*g yrkar ingendera. Det första, eller 128 sk. tror jag vara obilligt , derföre att det genom sin moraleffekt på Börsen, gjorde alla redan så lidande ägare af BancoSedelCapitaler några skilling fattigare på värdet af hvarje R:dr Hamburger Banco, samt dessutom, som redan nämndt är, skulle tyckas antyda en i afseende på myntvärdets upprätthållande mindre gynsam syftning. För det andra Maximipriset åter , eller 120 sk., vore, åtminstone i nuvarande förhållanden , föga eller intet Silfver att få. Min tanke vore således den, att intet Msximipris för Silfveruppköp eller Silfverinvexling åeattes, utan att Riksens Ständer uppdrogo åt Bankostyrelsen, att dervid taga de åtgärder , som med dess öfvertygelse, erfarenhet, samvete, samt ansvarighet inför sina principaler, ansåges öfverensstämma. Deraf sattes Bancostyrelsen i tillfälle att inställa, återtaga, inskränka eller utvidga sina operationer efter omständigheternas föranledande och conjunkturen.
Handels-Balken, under en viss tid från ttppsagelsen anses fortfara 1 borgerlig näring, borde han ej eller förr, än efter den tidens förlopp, äga annat Forum för Afträdande af sin egendom, än det, hvarunder han såsom Borgare lydt, äfven som Utskottet, till den i Cone ours-Lagen föreslagne förlängning i samma tid ansett gällanlande skäl uti Borgenärernas skäliga anspråk, att, 526 Lag-Vtskottets Betänkandem' då Gäldenär afträder sin egendom för aft gälda de af honom i egenskap af Borgare ingångne för-* bindelser, få derom tvista å den ort, der gäldenärens förhållanden under utöfning af hans rörelse, äro kände och kunna utredas; men enahanda grunder har Utskottet icke ansett äga tillämpning då fråga är örn andre gäldenärer, som för Borgerligt yrke icke varit fästade vid något särskildt hemvist, utan obehindradt ägt flytta och låta mantalsskrifva sig å annat ställe, i synnerhet som dessas förbindelser i allmänhet icke kunna ställas ) jemnförelse med dem, som Borgare under förutsatt behof af mera vidsträckt Credit och för deras rörelse kunnat åsamka sig, hvilken sistnämnde grund äfven gäller i afseende på Tjenstemän, deder dessutom, så länge de i tjenst äro, böra, enligt hvad serskildt stadgadt är, mantalsskrifvas i den ort der de sin tjenst innehafva» Efter Utskottets tanka kan således hvad Lag-Förslaget i denna del i enlighet med Allmänna Lagens grunder i 10 Gap. t §. Rättegångs
Vice Talmannen Jon Jonsson , lill 20 sk. milen för hvarje häst, samt 3 sk. för vagn och 2 sk. för kärra; Eric Andersson, Anders Jansson och Göran Andersson från Westerås Län, An ders Danielsson från Elfsborgs Län, samt Anders Olof sson hån Kopparbergs Län till 24 sk. milen för hvarje häst; hvarjemte Eric Andersson yrkat, att hållskjuts-skyIdig Bonde må, utom skjuts - Allm. Besv.- och Oec.-Utsh. Bet. N.o 8/f. 19 penningarne, erhålla minst 20 R:drBanco samt ia2 t:r Hafre. Sedan Utskottet sålunda lemnat en öfver* sigt af de förslag, sorn, i afseende på Gäst* gifveri-skjutsen, blifvit framsläldte och ansetts kunna i ett sammanhang behandlas, har Utskottet trott sig till vidare upplysning i ämnet böra gifva vid handen, huruledes, sedan Kongl. Majrts Befallningshafvande, till följd af Kongl. Circulairet den. 18 Äng. t8fO, rörande indragning af Uå 11- och reserv-skjutsen och om besörjande! deraf genom Entreprenad , i Underdånighet an* malt, att de försök, som, enligt samma Nådiga Bref, blifvit vidtagne till håll* och re* serv-skjutsens utgörande genom Entreprenad, icke i allmänhet medfört åsyftad verkan, Kongl. Maj:t så väl, i anledning deraf, sorn med afseende å de flere framställningar, som dels af Rikets Högloflig» Ständer, dels af Hedervärda Bonde*Ståndet vid i8i5, i81S och i8a3 årens Riksdagar, rörande en förbättrad reglering med gästgifveriskjuts* väsendet, blifvit gjorda, uti Nådigt Circulaire af den 3o December 1824, anbefallt Dess Befallningshafvande att på de ställen inom Länen, der skjuts-entreprenader el* ler andra till samma ändamål ledande regleringar, hvarmed de skjutsskyldige funne sig belåtne, icke redan egt rum, ytterligare 20 Allm. Besv.- och Oec.-Ulsh.
Landt-Räntmästarne finnas för närvarande, lika med öfrige Tjenstemän vid Stat s-Utskottets Betänkanden. i147 vid Landt-Staterne, innehafva indelde Löner i allmänhet, och da någon föråndring häruti särskildt för desse Tjenstemän hvarken synes lämplig eller egentlig kan vara nödig vid ifrågavarande reglering af deras ersättning för det hittills åtnjutne högre remisslaget eller UppbördsproCenten, har Utskottet ansett Lönerne å Stat böra förblifva orubbade, sådane de nu finnas anslagne och dertill uppföras den tillökning i Contant, för berörde lage, som, efter nu föreslagne grunder, må böra desse Tjenstemän tilläggas, så att deras Löner varda bestämde. I afseende på föreslående, af denna Lönefyllnad eller ersättning, har Utskottet låtit upprätta bifogade sammandrag öfver Landt-Räntmästarnes för ett år belöpande Inkomster, som upplyser, hvad de för närvarande hafva att påräkna i Lön, Remisslage eller ock Uppbörds-proCent å Stats-Verkets, Riksgälds-Contoirets, Maqazins-Inrättningens och Krigs-Collegii eller Mötes -Passevolance-Medlen, utom livad efter enahanda beräkningar å flere andre Verks Medel, fast till obetydligt belopp, äfven uppbäres, men med tillägg af den för öfrigt Räntmästarne lika med Lands-Kamererarne särskildt å 4 Sami. 2 it. 74 ii48 Stats-Vtskottets ■Betänkatiden. Chartse Sigillatte Uppbörden bestådda provision, hvilken härvid likväl ej kommer i fråga att inberäknas Och har Ut® skottet, med anledning ej mindre häraf än hvad Kongl. Kammar-Collegium och Kongl. Stats-Contoiret i ofvanberÖrde
Ridr Runt 10,000: — häraderna .. » » 36,000: — de fattige » 56,000: — barnhuset ...» » 1,000: —; att de sålunda bestämda anslagen fördelas sålunda, att hvarje stad, tingslag eller socken får sin andel bestämd efter förhållandet emellan dess folkmängd år 186. och alla städers, tingslags och socknars sammanlagda folkmängd samma år, dervid hvarje tal af folkmängd\zmn?u\\, till närmast högre hundratal, och hvarje ersättningssumma jemnad till näst lägre tiotal af Riksdaler. att ifrån den inflytande summan af Kronan tilldömda böter och förbrutna gods sedermera afdrages det för de allmänna statsbehofvens fyllande af Kongl. Maj:t beräknade belopp, 90,000 Ridr; att af de inflytande återstående bötesmedlen bildas en särskild fond, deraf ungefär fidelar användas till fasta löner åt allmänna åklagare samt ungefär $:del efter af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande uppgjorda, med Justitie-kanslerens underdåniga yttrande beledsagade, förslag, årligen af Kongl. Majit i nåder fördelas, såsom ersättning och uppmuntran för sådane allmänna åklagare, hvilka vid upptäckt och åtal af brott haft större kostnader eller ådagalagt särdeles nit; samt att de ordinarie tjenstemän, hvilka hittills åtnjutit andel i böter berättigas, att så länge de vid sina befattningar qvarstå, af nämnda fond erhålla ersättning, svarande emot hvad hvar och en styrker sig i medeltal för de fem åren 18.. till 18.. hafva, såsom andel uti böter och förbrutet gods, verkligen uppburit; kommande dock denna ersättning att upphöra för hvar och en, som af fonden mottagit löneförhöjning eller uppmnntran för nit i tjensten; dels i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t anhålla:: att, derest äfven Kongl. Majit gillade hvad Rikets Ständer sålunda för sin del beslutat, Kongl.
Som debutarbete kan det ock rent literärt betraktas lofvande, men röjer den ännu föga öfvade handen i en hel del rent melodramatiska öfverdrifter, långa monologer, afsedda att orientera åskådaren, o. s. v. Herr Palme ger styckets » hjälte » Lucien Dalbrey, som ligger förträffligt för häris något patetiska konst, med mycken värme och effekt, och fru Fahlman, som åter engång till de många fått på sin lott att spela styckets » onda » genius, ger åt Mathilde, hans otrogna och sedan frånskilda hustru, den vederbörligt mörka tonen, något som kan tagas bokstafligt ända till toaletten. En » god » genius finnes naturligtvis också: den unga Germaine Beauchamps, hvilken tolkas innerligt och enkelt af fröken Seelig, som nu som alltid med små medel förstår nå våra hjärtan. Bland den långa listan på öfriga medspelande må nämnas hrr Thegerström, Skånberg och Hamrin samt fröken Klefbcrg för väl genomförda prestationer. Så kom Margaretas förlofning med Erland Edelberg som en ljusglimt till Annedal. Ehuru sorgsen, deltog Henriette i svägerskans lycka och glädje och tackade Gud, att hon vunnit en sådan man som Erland. Och medan Erland och Margareta gemensamt byggde luftslott för framtiden, försämrades tillståndet på Annedal. Torsten var dyster, men det hände ännu någon gång, att Gösta Drake kunde narra honom till ett ögonblicks munterhet och glömska af de tryckande bekymren. » Humöret får man inte tappa, min gosse lille, » sade han och klappade Torsten på axeln. » Det är det sista man får förlora i denna snöda värld. » » Då är det råttan tid därtill nu, » invände Torsten. » Har du ej hustru och barn, räknar du dem för ingenting? » sade han med en ton, som skulle vara skämtsam. » Jo, Gud vare lof, men snart intet hem och intet att föda dem med, » o c h han aflägsnade sig. Julen var öfver. Det hade varit en tyst jul på Annedal. Endast Maurice kom från d ' Orseaus ut på några dagar. Erland hade tillbragt julaftonen hos dem, och Torsten och Henriette försökte antaga en ton af glädtighet för att ej störa de andras julfröjd.
Propos. om anslag till ett serskildt institut för de södra orterne, icke riktigt hålla streck. Innan K. M:s Nåd. Propos. afgafs, hördes, utom åtskilliga andra auktoriteter, äfven Direktionen öfver institutet för stumma och blinda här vid hufvudstaden, om lämpligaste sättet att vinna det af R. St. vid förra Riksdagen åsyftade ändamål, och då uplyste direkt men, att institutet icke öfver en viss grad kunde utvidgas i anseende dertill, att de mindre lyckligt lottade elever, som der skola vårdas, erfordra hvar för sig en handledning, som icke kan sträckas längre än till ett visst, mera inskränt antal elever, och direktionen tillstyrkte derföre, att ett serskildt institut måtte inrättas. Med anledn. häraf, och på grund af de beräkningar öfver kostnaderne för ett sådant institut, som af direktionen upgjordes, afgaf K. M. den Propos., som af R. St:rs skrifvelse vid förra Riksdagen var föranledd. Det ändamål, som dermed åsyftades, var, att af de emellan 3 å 4,000 vanlottade individer, som i landet finnas, hörande till de kategorier, hvarom nu är fråga, nå - Den t Juli. 5 gra flere borde beredas tillfälle all erhålla deu vård och undervisning, som kunde bidraga ali i någon mån göra dem delaktiga af den uplysning, som en förnuftig varelse i ett civiliseradt samhälle eljest kan påräkna. För befrämjande af detta ändamål ingingo R. St., såsom jag förut haft äran nämna, till K. M. vid sisth Riksdag med underd. framställning i ämnet, derefter ärendet utreddes, oeh K. M. afgaf den Propos., som blifvit af SlatsUtsk. afstyrkl. Jag vill icke göra någon jemförelse, huruvida icke frågan om befrämjande af den omvårdnad, som är ämnad att sträcka sig till en klass af sådane individer i samhället, sorn icke sjelfva äro i ständ att vårda sig eller sina angelägenheter, kunde förtjena R. St:rs behjertande väl så mycket, som åtskillige andra ärender, som här vunnit bifall.