Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jemlikt Rikets sist församlade Ständers i underdånig skrifvelse den 28 November 1863 meddelade förklaring, äro de lektorer med prebende, hvilka icke ingått på nya aflöningsstaten, berättigade att vid afskedstagandet tillgodonjuta all den rätt, som före 1858 års pensionsreglering varit lärare vid elementarläroverken lagligen medgifven; men ehuru vid tillämpning af detta stadgande en ledig lektorsbefattning under längre eller kortare tid icke kan med ordinarie besättas, synes någon särskild åtgärd från Rikets Ständers sida icke deraf påkallas, helst det af Utskottet under punkten 30 härofvan tillstyrkta anslag, derest det af Rikets Ständer beviljas, lemnar ökad tillgång för extra lärares aflönande och Kongl. Maj:t således icke lärer sakna medel för anvisande af de högre arfvoden, som för dylika tjensters behöriga uppehållande under ledigheten kunna erfordras; hemställande alltså Utskottet. att Biskop Sundbergs berörda motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 62:o. Slutligen har Kongl. Majit anmärkt att den för läroverken i Luleå och Piteå under anslaget för elementarläroverken såsom indelt upptagna spanmål, hvilken numera med penningar efter statspris lärarne ersättes, utgörande för det förra läroverket 113 kubikfot 4 kannor och för det sednare 298 kubikfot 9 kannor, eller tillhopa 412 kubikfot 3 kannor, bör från den under omförmälda anslag uppförda indelta spanmål afräknas och i stället i kolummen för oindelt spanmål införas; och är denna rättelse i bilagda tabell Litt. D iakttagen. 63:o. Elementarläroverkens anslag är i nu gällande Riks-stat bestämdt till R:dr 1,413,270: 35.
2: o Inre besiktning Upptar allt vad som sagts tidigare, men med avseende på åldern ser man efter följande Om vatten finns i hjärnans kamrar, finns det slem i luftstrupen, mjölk i magen, betäcker lungorna hjärtat eller är de hopfallna så att de inte uppfyller brösthålan, är färgen blåröd och dunkel eller ljusröd och vitaktig. Särskilt granskas högra lungan, som vägs tillsammans med hjärtat och bröstkörteln. Är diafragman vänd upp eller ned, flyter lungorna i ett djupt kärl med vatten, Vid sönderdelningen av lungorna uppstiger blåsor vid nedsänkning i vatten. Om fostret antagit röta jämför man den skämda luften som förruttnelsen spritt till lungorna med den luft som möjligen inandats. Se läran om Lungprovet. I underlivet efterses om endast beck finns i tarmarna eller om barnet fått mjölk, som bortgått genom stolgången. Hur mycket urin finns i blåsan. Är några inälvor inflammerade. Uppmärksammas om något giftigt ämnen kan genom munnen eller stolgången blivit tillfört kroppen. Kap III Undersökning av förgiftningar. § 1 Då omständigheter förekommer att läkarintyg skall visa att en person dött genom förgiftning, fordras att läkaren upptäcker gift i magen eller tarmarna, eller i uppkastningarna eller i mat, dryck, läkemedel som den avlidne bevisligen förtärt kort före sin död. Man skall dock vara uppmärksam på att då man funnit gift, detta kan i elaka avsikter tillförts efter döden, antingen för att väcka misstankar eller flytta dem från den skyldige till en oskyldig. § 2 Först granskas kroppens yttre. Sedan undersöks särskilt matstrupen, magen, tarmarna och hjärnans tillstånd. Man får inte försumma andra delar av kroppen i vilken möjligen annan orsak till döden än gift kan finnas. Innehållet i magen och småtarmarna samlas och förvaras i passande kärl, som bör förseglas. Undersökning förrättas av läkare, som gärna tillkallar som biträde en skicklig apotekare eller kemist. Den kemiska undersökningen har ändamålet att påvisa vilket gift som blivit använt. Genom pålitliga personers berättelse kan man veta att ett visst gift funnits i den dödas egna gömmor eller hos någon misstänkt. Dessutom kan yttre egenskaper av det förtärda ge vägledning främst plågorna och symtomen som föregått döden.
Jiaj:t täcktes låta genom sakkunnige män utreda detsamma och uppgöra erforderliga förslag, samt derefter, vid nästa riksdag, gifva Rikets Ständer deraf del. J. Andersson åter har anmärkt alt, ehuru jordbruk och näringar i allmänhet på sednare åren gått med raska steg framåt samt riklig och jemn arbetsförtjenst funnits alt tillgå, deras antal som behöft underhåll af fattigvården dock gemenligen tilltagit och fortfarande ökas genom arbetare, hvilka, under den tid de haft friska krafter och god förtjenst, ej tänkt på att afsätta något för framtiden och derföre, vid första inträffande sjukdom, nödgas anlita fattigvården. Ansvaret härför folie ej blott på de obetänksamme, hvilka ej bättre förstode än att lefva för dagen, utan fastmera på husbönder och arbetsgivare samt på lagstiftarne sjelfve, hvilka borde uppmuntra och förmå arbetarne att göra besparingar för sin blifvande ålderdom. Af denna anledning har motionären föreslagit följande bestämmelser, nemligen:
Hr Carleson, Edvard Henr.: Del skäl som anförts för I Den 14 Juni. 53 beviljande af pension åt afl. Ekelunds eflerlemnade enka, har hufvudsakligen varit, att bemålte Ekelund vore en förtjent historieskrifvare. Af denna hans historia har äfven jag tagit kännedom; men såvidt jag funnit är densamma ingenting annat än ett sammandrag af andra hislorieskrifvares arbeten, utom hvad angår den aldra sista perioden, eller tiden efter 1809. Efter nämnde tid synes något vara af Ekelund sjelf samlad), men för öfrigt innehåller, somsagdtär, hans historia ingenting annat än ett sammandrag, en kompilation af andra hislorieskrifvares arbeten. Alt sätta Ekelund i jemförelse med en Strinnholm eller Fryxell, anser jag vara högst orätt; för min del kan jag ej anse Ekelunds arbete vat a något annat än en lärobok, lämplig för skolorne, men skall enkan derföre, att mannen i lifstiden utgifvil en för skolan lämplig lärobok, hugnas med pension, så tror jag, lika med Hr von Troil, att med lika skäl, enka efter hvar och en skollärare som utgifvil någon för skolan tjenlig lärobok, skall kunna framställa enahanda anspråk. Den omständigheten synes mig således icke utgöra skäl för bifall lill förevar, förslag, hvarföre jag tillstyrker att R. o. Ad. måtte godkänna hvad SlalsUlsk. i detta hänseende tillstyrkt. Frih. Cederström: Det är visserligen rätt beklagligt att de utaf afl. Rector Ekelund i lifstiden utgifne läroböcker, icke af Frih. Palmstjerna och Hr Carleson tillvunnit sig det godkännande, som desamma inom rikets förnämsta läroverk synas hafva sig förvärfva!, enär de derstädes vid undervisningen begagnas.
Remitterades till Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottet, hvarjemte communication med de öfriga RiksStånden blef författaren tillåten. Upplästes StatsUtskottets utlåtande, af den 6 Maj, i anledning af gjorda anmärkningar i det Hedervärda BondeStåndet, åsyftande förhöjning i Riksdags-aflöningen för, i synnerhet BondeStåndets, Notarier och Cantzlister; å hvilka anmärkningar Utskottet till svar lemnat, att Utskottets Betänkande, rörande aflöningen för Ståndens och Utskottens Cantzlier, redan vore af trenne Stånd bifallet, i följe hvaraf, enligt (ig §. Regeringsformen, dervid komme att bero. Godkändes och lades ad acta. Höglofl. Ridderskapet och Adeln åtskilldes klockan £ till 3. In fidem Protocolli A. G. Silverstolpe. Den. ii Maj $43 Thorsängen den II Maj. Plenum-klockan 8 förmiddagen. Justerades PleniProtocolleri för den 5 Maj e. m. och den 8 Maj. Herr Adlerbethi Jacob, hade anmält sig att tala, i anledning af Protocolls-justeringen, men som han ej var närvarande, uppropades Friherre Boije, Ludvig, hvilken uppläste till Protocollet följande: Beslutet angående Svenska och Norrska gemensamma politiska förhållanden har då, genom den nu fullbordade Prq.toeoils-justeringen, fatt sin sista bekräftelse. Detta vigtiga ärende är då afgjordt på ett sätt, sorn visserligen var det enda rätta, och är afgjordt med ett åsidosättande af alla betänkligheter, samt med en enstämmighet, som bör vittna starkt om Höglofl, Ridder, skåpets och Adelns beredvillighet tili den närmaste förening med Norrska Folket, Sedan vi sålunda gjort rätt åt Konungens ädla afsigter, åt Norrska Folkets väntan, och åt alla öfriga skäl —• synes mig också, att vi äro skyldige något åt vår egen nationliga känsla, samt att vi emväl äro berättigade att göra oss sjelfva rättvisa för den.
”Så bli hemma då!” sade den lilla Gabriella, som var van att hafva sin egen vilja, och tyckte det just kunde anstå Anton att ha detsamma. ”Fråga far – han vet bäst om det kan ske!” ”Låt honom bli hemma, pappa,” ropade Gabriella och sprang åter till fadern. ”Hör du, jag vill ändtligen att han i morgon bittida hjelper mig att plocka snäckor.” ”Nej, min pulla, han får inte bli hemma. I morgon, när han kommer igen, får han hjelpa dig; men i qväll skall han ut och fresta på sig. Det duger inte att han blir en sådan mes, som ständigt sitter och värmer sig vid spisen, medan far och bror hans ha arbete på sjön. Men lägg dig du, sockerbarn – kanske har du Anton välbehållen hemma före dagningen.” Det var något så utomordentligt sällsynt att den lilla förgudade, bortskämda Gabriella fick afslag på något, hvarom hon bad, att en liten smärtans och förtrytelsens droppe föll från ögat ned på läppen. Men hon sade ingenting, ty ”krutet var godt,” skulle Haraldson tänkt, om han kunnat genomskåda sin unga dotters själ. Der fanns redan en, om än så liten, kraft. Erika teg alltid, då man gjorde henne ondt: och Erika var Gabriellas mönster, hennes verld. Derföre ville den lilla också likna henne, så vidt hennes barnsliga förmåga medgaf. Det rum, dit Gabriella med sin uppfostrarinna begaf sig, utgjorde förnämsta delen af den nya påbyggnaden och var till alla delar fullkomligt olikt den svarta stugan på nedra botten. Oberäknadt att det var försedt med temligen höga fönster, pryddes det med en mängd dyrbara praktartiklar, hvilka hvar för sig vittnade om ett olika hem. Gardinerna, af det dyrbaraste musslin, smakfullt uppfästade, nedföllo i tjocka veck till den turkiska mattan, hvilken likväl icke serdeles tog sig ut mot de många olika skeppsstolarne af groft tillhugget mahogny, till större delen försedda med tageldynor. De mest utsökta persiska tapetstycken voro uppfästade på väggarne; och der dessa icke räckte till, sågos lemningar af flera nationers flaggor, blandade med stufvar af sidentyger.
Ständer aflåtas om något understöd af statsmedel för sökanden och hennes två ogifta och sjukliga döttrar, hvarvid medelst handlingar, som funnos ansökningen bifogade, och lill stöd derför åberopades, blifvit ådagalagdt, att Öfverste Bruncrona i lifstiden, född år 1802, ingått i rikets tjenst 1819 såsom Fändrik vid Svea Lifgarde och derstädes blifvit, grad för grad, befordrad, slutligen år 1853 till Öfversle-Löjlnant och Förste Major; att han derjemte vunnit anställning år 1830 såsom Ordonnans-officer hos dåvarande Kronprinsen och 1848 såsom Adjutant hos Hans Maj:l numera framlidne Konung Oscar I, samt varit förordnad till Ledamot i särskilda Kommittéer, för att utarbeta och granska förslag till Exercis-reglemente för regementena till fots, att Bruncrona år 1856 blifvit utnämnd till Öfverste och Chef för Wermlands regemente, men föga mer än två år derefter, den 21 Februari sislförllutna år, aflidit, efterlemnande ofvannämnda enka och med henne två oförsörjda döttrar, Eva Mariacharlotta, född år 1831, samt Ebba Elisabeth Lovisa, född år 1848; samt att dessa, enligt vederbörande presterskaps intyg, föra en hedrande vandel, men lefva i behöfvande omständigheter, hvilket äfven bekräftades deraf, alt behållningen af den aflidnes qvarlåtenskap vöre i bouppteckningen upptagen tili endast 117 R:dr 8 öre R;mt: och ehuru, såsom sökanden tillika uppgifvit, hon, på grund dels af mannens i lifstiden gjorde inbetalningar och dels af sterbhusets medellösa ställning, kommit i åt - 288 ExpeditionsUtskottets Förslag till underd.
Man måste beundra dem, ty det är natur i dem från början till slut. Och den framställes der i hela sin fullhet, alla dess uppenbarelseformer jemsides med hvarandra, såsom lika berättigade, lika fria, af lika stort värde. Ingenting döljes, ingenting hålles hemligt." John smålog. "Men hvad säger John?" frågade Lagander. "Kanske han inte låter sin fru läsa Zola?" "Om han försöker hindra henne att göra det, så är jag säker på att fru Karell läser hvar enda bok, som jag hemtar. Den förbjudna frukten är alltid den mest frestande." "Jag ämnar alls inte göra det," sade John leende. "Deri gör du klokt ur din egen synpunkt." "Nej, jag tvärtom värderar Zola. Men man måste kunna läsa honom, se hos honom äfven litet annat, än det, som du nyss framhöll." "Du ämnar väl inte, i Herrans namn, göra honom till en sedlighetens apostel?" "Ditåt lutar det litet." "Kors och bevars! Är nu inte ens Zola fridlyst? Jag råkar rakt i förtviflan. Fru Karell, låt oss gå och kasta volang!" "Just detsamma tänkte jag föreslå. Herr Lagander!" "Jag är färdig!" "Och John?" "Jag ser hellre på från verandan och läser tidningarna." De gingo då och började leken. Alma var till sin egen förvåning genast med hela sin själ inne i den. När hon kastade ringen upp i luften, eller sträckte sig på tåspetsarne för att taga emot den på käppen, voro hennes rörelser så smältande mjuka och behagliga, att de båda herrarna ovilkorligt följde dem med förtjusta blickar. Den ljusa bomullstygsklädningen satt tätt efter kroppen från midjan ända upp till halsen, och gestaltens yppiga konturer aftecknade sig tydligare än någonsin här ute i fria luften vid kroppens vexlande ställningar. Allt emellanåt, och isynnerhet då hon sprang, syntes hennes små, vackra fötter under de fladdrande fållarna. "Vid min själ, hon är den mest förtjusande kvinna på jorden," hviskade Nymark till Lagander. "Förälska dig bara inte i en annans." "Jag enleverar henne från Karell." "Nå nå!" "Det gör jag, hin regera!
I sammanhang med förslaget till denna § får Utskottet anmäla, att sedan 2:ne Riks-stånd afslagit Utskottets i utlåtande N:o 230 gjorda hemställan, angå - Slats-Ulskollets Memorial, N:o 295. 3 ende öfverlåtelse till Stockholms stad af en del utaf den mellan Riksgälds-koutorets hus och Riddarholmskanalen belägna gård, samt frågan härom således förfallit, hafva fullmäktige i Riksgälds-kontoret, uti skrifvelse till Utskottet, anhållit, att fullmäktige måtte beredas rättighet att på Riksgälds-kontorets bekostnad låta planera och med trädplantering förse samt på lämpligt sätt för öfrigt aptera nämnde gård; och som Utskottet anser sig böra understödja detta förslag, hvars verkställande lärer komma att medföra en obetydlig kostnad för det allmänna, tillstyrker Utskottet alltså Rikets Ständer, att bifalla fullmäktiges i besagde hänseende gjorda framställning.
Ja® bekänner, ott jag icke i mitt förslag afsett borgens ställande; men jag tror icke heller, ätt detta är behöflig t, då fråga endast är om belåning till 'jS proc. af gångbara värdet och Bancostyrejsen derjemte skulle få rätt att pröfva hvilka documenter äro antagliga. Säkerheten skulle lättare eluderas genom tillagd föreskrift om borgen, emedan mindre uppmärksamhet då tilläfventyrs skulle fästas vid både namnens och papperens beskaffenhet. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller att få veta, huru detta mom. blifvit afgjordt af de öfriga 2:ne RiksSt., hvilkas beslut vi ännu icke hört, och torde jag derefter åter få ordet. Underteckn. Ridd.Secret.: Preste-och BondeSt:n hafva bifallit nu ifrågavar. mom. af 23:dje punkten. Hr von Hartmansdorff: Vid det sålunda upplysta förhållandet, att R. o. Ad:s beslut kommer att bestämma frågans afgörande, torde jag ånyo få fästa Ståndets uppmärksamhet derpå, att enligt mitt förslag till redaction skulle Fullmägtige väl icke kunna höja belåningsbeloppet öfver tre fjerdedelar af gångbara priset, men ingalunda vara hindrade att derunder sänka det huru lågt sorn helst, efter egen pröfning om hvad de särskilda slagen af papper vore värda. Förslaget innefattar vidare, att då något papper till maximibeloppet belånas, skall bestämmandet af dess värde ske efter försäljningspriset under ett halft år eller längre tid, än Hr Rosenblad föreslagit, hvarigenom man vunne större säkerhet att kunna åtminstone någorlunda förekomma speculationen på actiers försäljning för syns skull, i ändamål att fa dem till högre belopp belånade. Jag har också velat inskränka denna belåning till actier i allmänna inrättningar, om hvilkas beskaffenhet och värde Fullmägtige väl aldrig lära sakna tillfälle att taga kännedom; och jag tror således, att ali nödig försigtighet är iakttagen, om mitt redactionsförslag bifalles. Hr Lagerhjelm:
Den, sorn bifaller, att underdånig skrifvelse till Kongl. Majit, i fråga om sjöförsvarets ordnande, och underdånig anhållan om framläggande för Rikets Ständer af en fullständig plan i afseende härå, uppsättes, i enlighet med hvad Utskottet föreslagit i Utlåtandet N:o 53 pag. 7, voterar Ja%, den, det ej vill, voterar JSej; vinner Nej, kommer underdånig skrifvelse att afgå i öfverensstämmelse med Ridderskapets och Adelns samt Preste-Slåndels beslut, (intaget här ofvan.) 36 Stats-TJtskotlets Memorial, N.-o 3ou 38:o Den af Kongl, Maj:t äskade tillökning af 45,ooo R:dr uti anslaget till exercis för Flottans bemanning, hvilket derigenom skulle komma att utgöra 90,000 R:dr, har blifvit bifallen af Ridderskapel och Adeln samt Preste-Ståndet, hvaremot Borgareoch Bonde-Stånden gillat Utskottets Utlåtande, hvarigenom berörde tillökning blifvit afslyrkt. I följd häraf föreslås följande votering: Den, som, med gillande af Stals-Utskottets Utlåtande, anser den af Kongl. Maj:t äskade tillökning af 45,000 R:dr uti anslaget till exercis för Flottans bemanning, icke böra beviljas; voterar Ja; den, det ej vill, Nej; Vinner Nej, kommer berörde tillökning att beviljas och anslaget således uppföras med 90,000 R:dr. 39:0 Utskottets hemställan, att det gemensamma exercis-anslaget måtte emellan Linieoch Skärgårds-Flottan fördelas, är bifallen af Borgare-Ståndet, men afslagen af Ridderskapet och Adeln. Deremot hafva Presteoch Bonde-Stånden icke deröfver meddelat yttrande; och Utskottet anhåller således, att dessa Riks-Stånd behagade i ämnet besluta, då, i händelse Utskottets åsigt gillas, den blifver 3 Stånds beslut.
Så - Om vid Riksdag, då Ii vilande Grundlagsfrågor skola slutligen afgöras, ytterligare uppskof föreslås, må det ej äga rum utan Konungens och alla fyra RiksStåndens sammanstämmande beslut. — § 95 Om emot förmodan Stats-Rådet underläte att i de fall, föregående 91, 93 och 94 <§§ omförmäla, Riksens Sländer genast sammankalla, då åligge det ovilkorligen Riddarhus-Direktionen, Domkapitlen i Riket, Magistraten i Hufvudstaden samt Landshöfdingarne i Länen, alt, genom offentliga Kungörelser, underrättelse härom meddela, på det val af Riksdagsmän, der sådana val äga rum, genast må kunna anställas, och Riksens Ständer sammankomma, att deras och Rikets dan Riksdag öppnes å Tretionde dagen rätt iakttaga och skydda. Sådan Rikselter den dag öppnes å Femtionde dagen efter den, då Stats-Rådet sist bordt kallelse dertill i Hufvudstadens Kyrkor låta kungöra. —»låta kungöra. % 96 Riksens Ständer skola vid hvarje Riksens Ständer skola vid hvarje Riksdag förordna en för Lagkunskap och Riksdag, som efter förrättade nya val utmärkt redlighet känd man, att såsom först sammanträder, förordna en för Lagderas Ombud, efter den Instruktion de kunskap och utmärkt redlighet känd man, för honom komma att utfärda, hafva tillatt, för de tre följande åren, såsom deras syn öfver Lagarnes efterlefnad af Domare Ombud och Embetsmän samt att vid vederbörliga Domstolar i laga ordning tilltala dem, som uti sina Embeten» utöfning af väld, mannamån eller annan orsak någon olaglighet begå, eller underlåta att sina Embetspligter behörigen fullgöra. Vare dock han i all målto underkastad samma ansvar och pligt, som allmän Lag och Rät tegångs-ordning för Aktörer utstaka. —- — utstaka. Uih. lill II. St.
Dahlberg, blifvit förpligtade att utgifva Kronans i konkursen fastställda fordringsbelopp, Sandman till Kollegii kassa inbetalt hälften af samma belopp; hvarefter och sedan Dahlberg aflidit i utfattigt tillstånd samt efter honom urarfva konkurs yppats, den andra hälften af fordringsbeloppet blifvit i sistnämnde konkurs hos Neder-Kalix Häradsrätt bevakad; dock har någon underrättelse om konkursmålets afdömande ännu icke ingått från Kronans ombud i orten; 3:o att /. d. Fabriksidlcaren A. Ehrling skall hafva aflidit, utan att efterlemna tillgång till fordringens gäldande; kommandes, efter hvad Advokatfiskals-embetet uppgifvit, beloppet att hos Kollegium till afskrifning anmälas, så snart de, till bestyrkande af omförmäldte förhållande, erforderliga handlingar kunnat anskaffas; 4:o att, enär all underrättelse om Skepparen C. J. Petterssons vistelseort saknats, någon åtgärd för indrifvande af Kronans hos honom återstående fordran icke kunnat af Advokatfiskals-embetet vidtagas, sedan hans vid fordringens tillkomst kända tillgångar blifvit utmätta och försålda samt köpeskillingsbeloppet till Kollegii kassa inlevererats; och 5:o att uti numera aflidne Handlanden O. Hellströms och hans äfven aflidne ena löftesmäns, Urmakaren Törners, slutligen utredda konkursmassor de för Kronans fordran utfallna utdelningar blifvit till Kollegium inbetaide; varande balansens afskrifning beroende derpå, huruvida ytterligare tillgång hos andra löftesmannen, Färgaren Lock, kan yppas. Enligt 4:de § i berättelsen rörande ordinarie anslagen hafva Revisorerne fästat uppmärksamhet dervid, att, under rerisionsåret, hästar för Svea Artilleri-regemente blifvit inköpte till väsendtligt olika priser, såsom en för 350 R:dr och en åter för 850 R:dr, oaktadt djuren både till ålder och storlek varit nära jemförliga. Med tillkännagifvande att, jemlikt Eders Kongl. Maj:ts för värfvade Kavallerioch Artilleri-regementena den 14
Såsom en grundprincip för afvittringen bör derföre, enligt mitt omdöme, fastställas, att vid uppgörande af afvittringsförslag och skiftesläggning afseende bör fästas så väl å det allmännas behof af kronoskogar som å de enskil des anspråk på odlingslägenheter. För att emellertid skogsintresset skall med någon fördel kunna konkurrera med de motsatta intressen, som, uti hemmansegarne och nybyggarne ega nitiske målsmän, måste sjelfva formen för afvittringen så inrättas, att det förstnämnda dervid redan från början eger en representant, och denne kan icke lämpligen vara någon annan än vederbörande skogstjensteman. Jag har likväl ansett att dennes åtgärder dervid böra underställas Skogsstyrelsens bedömande innan de utöfva något inflytande på sjelfva afvittringen, ty den högre ii Kongl. Maj:ls Nåd. Proposition N:o 54. synpunkt, hvarur dylika frågor måste bedömas, torde göra Centralmyndighetens omedelbara pröfning af behofvet erforderlig. I hufvudsaklig öfverensstämmelse med Kammar-kollegii tillstyrkande i denna del, har jag i 2 och 4 §<§ af ofvanberörda författningsförslag upptagit de bestämmelser, som af nu anförda skäl föranledas.