Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M. med en underd. skrifvelse i önskningsväg, tydligen tillkännagifva deras mening i saken, likaså önskar jag i 15 H. 4 50 Den 14 November. detta fall, att raan icke skall krypa bakom några allmänna ordalag, så att K. M. icke kan inhemta R. St:rs verkliga åsigt. Det är bättre att öppet uttala sin mening, än att dölja densamma, och derföre anser jag PresteSt:s beslut icke böra blifva R. St:rs. Om skamstraffet för tjufvarne skulle bibehållas, så kunde det gifva anledn. till åverkarnes afskiljande från tjufvarne. Men sedan R. St:r beslutat, att skamstraffen skola försvinna, så gifves det icke någon anledn. lill att fortfara med att icke gifva ett brott sin rätta benämning, sitt rätta straff. Det allmänna ropet på en förbättring i skogshushållningen och serskildt i lagstiftningen ang:de åverkan, har så länge ljudat, att det måste vara tid för R. St. att lyssna derpå. I Norrige, der skogen icke måtte hafva större värde än i Sverige, betraktas åverkan som stöld. Att åverkan på samma sätt här betraktas, deremot ser jag intet hinder. Man har talat så mycket och så rörande om de små åverkarne, om deni, som endast tillgripa det vedförråd, som skyddar dem för köldens förstörande verkan. Men dessa små åverkare blifva ju endast bestraffade såsom snällare. De blifva ju ieke tjufvar, förr än de förnya förbrytelsen. Må vi icke genom olämpliga straffbestämmelser upfoslra brottslingar, men må vi icke heller låta oss af irriga rättsbegrepp afhållas från att söka förekomma brott genom lämpliga och brottens natur motsvarande straff. Jag förnyar min anhållan om bifall. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof.' Lika med den siste värde talaren anser äfven jag, att man icke genom olämpliga lagar bör tillskapa brottslingar; men, utgående från samma grundsats, kommer jag lill ett aldeles motsatt resultat.
KammarRms aflöningslista för hvarje qvartal samt lönebeloppen från Kongl. StatsKont utqvitterade och bland löntagarne utdela; att emottaga de till Kongl. KammarRm anslagne exemplar af författningssamlingen och utdela dem bland vederbörande embetsoch tjenstemän; att till förvarande emottaga alla för Kongl. KammarRms behof uphandlade skrifmaterialier samt att-, i man af skeende reqvisitioner, hålla dem Kongl. KammarRms tjenstemannapersonal tillhanda; att emottaga, låta inbinda samt derefter förvara och registrera alla till Kongl. KammarRm ankomna Kongl. Bref, äfvensom alla hos Kongl. KammarRm förda prot. samt utfärdade domar och utslag; att likaledes till förvarande emottaga det s. k. registraturet, bestående af koncepterne till alla de skrifvelser, som från Kongl. KammarRm aflåtas jemte, handlingarne uti alla sådana af Kongl. KammarRm a (gjord a mål, hvilka ej förut inom OfverRevisionsDepart:tet eller Adv.FiskalsKont. varit handlagde, öfver hvilka mål register äfven skall af Aktuarien författas; samt ändtligen att hålla reda och ordning på Kongl. KammarRms boksamling med skyldighet att å förteckningen öfver densamma införa de böcker och Författningar, som Kongl. KammarRm anser nödigt att sig förskaffa. Varandes alla dessa göromål, såsom man lätt kan finna, af den beskaffenhet, att de hvarje dag ovilkorligen påkalla Aktuariens personliga närvaro på sitt Kont., utan möjlighet för honom, att kunna annorstädes tjenstgöra. Kan man väl, med hopp om framgång, vilja påstå, att tvenne tjensler, hvilka hvar för sig omfatta så många och, särdeles hvad Registratorstjensten beträffar, så trägna göromål, och hvilka tjenster just derföre kräfva hvar och en sin egen man samt detta på olika embetsrum, kunna utan olägenhet varn förenade uti en persons hand, med skyldighet för denne, att ansvara för begge tjensternes behöriga förvaltning.
Jag tror, att man härigenom har iakttagit all möjlig varsamhet, utan att man behöfver gå så långt som Utsk. föreslagit. Hr Braunerhjelm: Jag är till alla delar förekommen af Frih. af Ugglas, och afstår från ordet. Hr Printzensköld: Det är en i all lagstiftning anlagen grundsats, som har rättskänsla för sig, att låta hvar och en njuta sin oskuld, till dess motsatsen blifver bevisad. Frih. af Ugglas har, utgående från denna grundsats, yrkat ogillande af denna g, samt att 53:dje §:n i nu gällande förordn. må i stället införas. Jag instämmer uti denna hans anhållan. Frih. Raab: Jag letar uti Särskilda Utsk:s Betänk. N:o 8, som jag just nu fick i handen, efter den g, som svarar emot Den 9 Augusti e. m. 199 den nu under öfverläggning varande, men, ehuru jag icke får reda på den, vill jag dock minnas, att uti densamma begagnas alldeles samma ordställning, som här förekommer.. Då Betänk, vann 3 Stånds odelade bifall, samt ingen anmärkning då gjordes emot ordställningen, synes mig, att man, utan att begå en inkonseqvens, icke kan nu underkänna samma ordställning, ehuru begagnad i ett annat Betänk. Jag yrkar bifall. Hr Printzensköld: Om det äfven anlages — hvilket jag icke heller betviflar — att den af Utsk. nu föreslagna ordalydelse är lika med den af B. o. Ad. bifallna ordställning, sora blifvit begagnad uti det förslag lill bränvinsförordning, som Utsk. först afgifvit, kan jag likväl icke med Frih. deruti instämma, att denna § äfven bör erhålla samma lydelse. Det är tvenne vidt åtskiljda saker att bränna bränvin eller idka bränvinsbränning, samt att' sälja bränvin.
Departements-chefen ansåg sig ega så mycket mera skäl att i underdånighet tillstyrka verkställandet af de nu föreslagna reparationerna å Wadstena slott, med dertill hörande vallar och torn, som det syntes vara af ej ringa intresse, att detta sköna och i sitt slag egna minnesmärke af den äldre byggnadskonsten, så vidt möjligt vöre, i sitt ursprungliga skick bibehölles och från tidens åverkan bevarades; hvadan, och då, på sätt af Kongl. Majits befallningshafvande i Östergöthlands län blifvit i underdånighet uppgifvet och af Kammar-kollegium, efter behörigen anställda undersökningar, bekräftadt, en i nyssnämnde läns Landtränteri innestående kontant be - 28 hållning af 528 Ridr 9 sk. 10 rist., vore såsom bidrag till kostnaden för ifrågavarande reparationer disponibel, men, enligt det från Öfver-Intendents-embetet insända kostnadsförslag, en summa derutöfver erfordrades af 16,765 Ridr 28 sk. 2 r:st., Departements-chefen i underdånighet hemställde att, enär sistnämnda summa, i anseende till det för den nya residensbyggnaden i Östersund å nästkommande års statsanslag för kronans hus och byggnader i landsorterna redan anvisade betydliga belopp, syntes, enligt hvad Kammar-kollegium jemväl anmärkt, ej kunna af nämnda byggnadsanslag bestridas, utan äfventyr af bristande tillgångar för andra nödvändiga reparationer, Kongl. Maj:t alltså måtte i nåder föreslå Rikets nu sammanträdande Ständer, att för det ifrågavarande ändamålet anvisa ett särskildt anslag med en rund summa af 16,800 Ridr; • •—• Uppå tillstyrkan af Statsrådets öfriga ledamöter, fann Kongl. Majit i nåder godt gilla och bifalla hvad Dcpartements-chefen sålunda i underdånighet yttrat och hemställt. 3:o. Handlingarna i frågan, rörande utvidgad embetslokal för länsstyrelsen i Calmar.
Jag anser, afl denna skillnad, som giir, att kamrarne efter min tanka just borde kallas den yngre och den äldre, emedan ingen annan skilnad är dem emellan, likväl 108 Den 11 Mars f. m. är felaktig; ty det är icke blott åldern, som bör tagas i betraktande, det är äfven den större erfarenheten, den upphöjdare ställningen i samhället, till hvilken någon kommit, och hvartill man väl i allmänhet bör antaga, att om Regeringen med urskiljning väljer sine embetsman, ingen kommer, utan att hafva det någorledes förtjent. Hvad förmögenheten beträffar, så bör den äfvenledes tagas i betraktande; ty med förmögenheten följer både lugn och önskan att behålla hvad man har, 2:ne vigtiga omständigheter för en ledamot, som man vill hafva lill representant för upprätthållandet. Till ordförande i riksförsamlingen, då dessa båda kamrar till gemensam öfverläggning sammanträda, eller då de gemensamt representera, nämner Konungen en af församlingens ledamöter. Emedlertid skola de särskilde kamrarne inom sig välja hvar sin ordförande. Här skulle sålunda blifva en dubbel uppsättning af talmän, hvilken vi förut icke baft. Väl hafva vi haft talmän och vice talmän, men en särskild talman, då kamrarne äro församlade till gemensamma öfverläggningar, och en särskild då de äro hvar för sig, det är hos oss, och jag tror äfven i andra länder, en nyhet. Hvartill hon skulle tjena, är svårt alt inse. Men denna § omtalar äfven ett annat förhållande, hvarpå Hr Grefven icke fästat någon vigt, men som dock är af den betänkligaste art. Detta är nemi., att de båda kamrarne skola kunna sammanträda till gemensamma öfverläggningar. Hvad skulle deraf följa, när den yngre kammaren är talrikare än den äldre? Jo, naturligtvis, att gubbarne skulle öfverröstas af ynglingarne, och sålunda den återhållande kraft, som man ville åstadkomma, tillintetgöras. Jag kan sålunda icke finna annat, än att hela organisationen är uppgjord så, att just motsatsen af hvad dermed åsyftas skulle inträffa.
Damerna luta sig i högsta spänning fram öfver skranket för att icke förlora någon detalj af skådespelet, hvilket hotar att taga en tragisk vändning. Det är den svarta banderilleron som räddar situationen. Han går ända fram till tjuren, rycker klädet af hans hufvud och stöter i samma ögonblick en jernspets djupt in i hans nacke. Djuret rusar efter honom, men gång på gång viker han vigt och skickligt undan tills han lockat detsamma tillräckligt långt bort, då han med ett språng försvinner öfver skranket. Jag har hela tiden följt honom med ögonen, medan man ledt den förolyckade espadan bort, beundrande den ytterliga kallblodighet, hvarmed negern gång efter annan låter tjuren komma alldeles inpå sig för att med en enda böjning af den smidiga kroppen och ett steg åt sidan vika undan dess hvassa horn. När han så springer öfver skranket ser jag omedelbart derinvid ett ansigte, som förut undgått min uppmärksamhet och som nu är helt blekt af den sinnesrörelse som den spännande scenen väckt. I första ögonblicket fattar jag icke om jag ser rätt eller ej, så långt är egarinnan till det näpna, mörkhyade lilla ansigtet der midt emot från mina tankar, men i det nästa är jag öfvertygad om att det verkligen är Mariquita som sitter der, och don Luis tätt bakom henne. Genast kan jag dock ej komma ditöfver, ty nu kommer espadan in igen och folkmassan tränger sig så nära till skranket som möjligt för att se om han denna gång skall lyckas bättre. Det gör han, oaktadt den sinnesrörelse han tydligen är ett rof för. När tjuren igen rusar emot honom faller det röda klädet på nytt öfver dess horn och värjan sänkes nästan till fästet in bakom dess venstra bog. Ett ögonblick står djuret orörligt, så faller det tungt till marken dödt. Och folkmassan bryter ut i jubel. Nu först lyckas det att tränga fram genom hopen, som stimmar af och till i förväntan på nästa akt af skådespelet. Mariquita upptäcker mig först och nickar redan på afstånd en helsning åt mig.
Då man för möjligheten af Riksbankens förening med enskilde aktie-egare, ansett hinder ligga uti svårigheten, att kunna på ett ändamålsenligt sätt bestämma styrelsen, så att densamma ej blifver af reglementariska petitesser förhindrad uti utöfningen af sin pligt, har jag redan förut anfört de skäl, hvarföre sådant icke borde vara att befara, så mycket mindre nu, då aktie-egare hafva ett öf verlägset intresse; jag finnér, för min del, en serdeles stor förmån, om på sådant sätt Riksbanken kunde befrias från fortsatta lånerörelsen vid sina nu egande diskontkontor, hvilket synes lämpligast ske successive derigenom, att, när uti en provins Filialkontor bildades, utbrytes från lånekontoret den andel, som för denna provins varit beräknad af kontorets lånefond. Att Riksbanken och aktie-egare hafva lika andel i styrelsen, synes billigt, då Riksbanken förskjuter 5A af hela rörelsekapitalet, och äfven derföre att, om uppbördsmedel skola beräknas framdeles ingå, det gifver mera trygghet och förtroende, så väl för den enskildte, som för det allmänna, om Filialbankens styrelse ej är beroende med öfverlägset afgörande af de enskildte aktie-egarnes intresse, utan äfven måste emottaga intrycket af de förhållanden, hvilka omedelbart stå uti sammanhang med myntvärdets upprätthållande. Man har äfven invändt, att en förening emellan Riksbanken och enskilte aktie egare ej kunde ske derför, att 72 § Regeringsformen stöde i strid med ett så dant tillgörande. Huru detta skulle ega minsta grund, har varit för mig lika svårt att fatta, som det varit omöjligt att gifva något enda skäl för ett sådant på - Banko-Utslcnltels Utlåtande, M 65. 25 påstående, hvartill åtminstone Grundlagen icke gifver någon anledning, äfven med tillämpning af den spetsfundigaste advokatur. Af alla här ofvan sammanförda skäl är det, som jag, under önskan, att lånerörelsen nu eller framdeles må blifva bestämd att bedrifvas genom bankens förening med enskilte aktie-egare, ogillar Utskottets afgifna förslag, hvilket, utfördt, säkerligen skulle blifva, hvad aflidne grefve Fredr.
St:r derom kunna hemställa. Sedan öfverläggningen förklarats härmed fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels afslag å Utskits förev:de hemställan, framställde IIr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till densamma, hvartill svarades många ja jemte åtskilliga nej, och sedermera propos. på afslag derå, då svaren utlöllo med många nej, blandade med ja; hvarefter förnyad propos. å bifall till merberörde hemställan gjordes, och sedan propos:n blifvit besvarad med starka ja, blandade med nej, förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. § 6. Gr. Gronstedt, Fredrik: Under åberopande af den reservation, jag algifvit mot Utsk:ts beslut och hvilken återfinnes under pag 36 i Utsk:ts Betänk., anhåller jag om afslag å denna punkt. R. o. Ad. gör ingenting annat, genom att afslå denna punkt, än att gilla revisorernes åsigt, den nemi. att de funnit Den 14 Januari f. m. 1?5 sig förhindrade att granska en redovisning för statsmedel, hvilken blilvit af K. M. i Stats-Rådet godkänd och, med anledning af hvilket godkännande, K. M. lemnat redogöraren fullständig décharge. It. o. Ad. torde icke behöfva dervid reservera sin rätt att framdeles besluta rörande det vigtigaste mom. i denna punkt, emedan saken ofelbart återkommer med 1862 års revisorers berättelse, eller, rättare sagdt, då Stats-Utsk:ts Utlät med anledning af 1862 års revisorers berättelse kommer att här föredragas. Jag anhåller om afslag. Hr von Ehrenheim: Henna fråga har efter min uppfattning en stor konstitutionel betydelse, emedan här gäller, om K. M. kan förhindra den granskning, sorn den andra statsmakten eger alt utöfva. Hetta kan enligt min tanke icke ega rum, ty Konungens rätt att fordra reda af sina embetsman och representationens rätt att granska statsutgifterna, äro såsom 2 paralella linier, som löpa bredvid hvarandra, utan att någonsin träffas.
Om man sedermera finner nyttigt och be hofi ig t att utsträcka valbarheten utom kretsarna, så är ju ingenting lättare, än att tillbjuda kretsarna en sådan frihet. Frihet tager man ju alltid gerna emot. Det är icke tänkbart, alt ett sådant tillbjudande då skulle röna motstånd; men alt ett motstånd nu 1840, efter de varningar vi fått af Const.- Utsk., låter sig förmärka, bör icke förundra någon, minst dem, som äga conservativa ideer. Jag äger dem och skämmes ej derför. Jag går icke till ytterlighet. Jag har tillhört majoriteten uti de Irenne försiggångna voteringarna, och det berättigar mig att vara så conservativ, som jag anser vara för fäderneslandet nyttigt. Aline herrar! man hör 3a4 Den 28 October f. ra. Ii ii 1- talas om att det bolde finnas mycken frihet, att dess utsträckning borde vara nästan obegränsad. En talare har vedan omnämnt en del af de vådor, som deraf kunde uppkomma. Böra vi dölja för oss, mine herrar! alt i Europas närvar, ställning hafva usurpatörer af en viss art uppträdt efter Napoleons fall; jag menar dem, hvilka usurpevat spiran i öfverlygelsens rike. Mine herrar! här bor en varm vän af ärlig tryckfrihet : men här bor äfven en allvarsam motståndare mot tryckfrihetens missbruk. Detta förklarar hvad jag menat med dessa usurpatörer. Deras rike vill jag ej befordra. Jag vill ställa mig emot dem, äfven under fara att blifva offer derför, 0111 sä behöfves. Jag kan göra det så mycket mera ärligt, som jag alltid försvarat och alltid kommer att uppriktigt försvara sann tryckfrihet och sann yttranderätt, tv den förblifver jag alltid vän utaf; men, mine herrar! den makt jag menar, och som växer ännu en liten tid, har fröet till sitt fall uti sin egen falhet och partiskhet. Denna tid för dess undergång måste man afbida. Det är upplysningen, som skall stäcka denna maktens vingar; emedlertid skola vi dock icke bana vägen eller öppna fältet för dess verksamhet, och detta fält är öppnadt, om vi tillåta valfrihet utom districten.
Utskottet yttrat i afseende å Formulair för Borgenärs Eden af Presle-Ständet bifallits, med det förbehåll, att berörde, så väl sorn alla öfrige Eds Formulair, enligt Ståndets redan yttrade underdåniga önskan, måtte en blifvande granskning underkastas. Uti hvilka beslut de öfrige Riks-Slånden blifvit inbjudne att sig med Präsle-Ståndet förena. Herr von Hartmansdorff, August: På de skäl, som i Herr Ribbings nyss upplästa Reservation äro anförde, vågar jag afstyrka' bifall å Utskottets betänkande med undantag af det som rör Borgenärs eden. Jag anser det förslag till denna ed, hvilket Herr Ribbing uppgifvit, vara bättre än Utskottets ; men detta Ater bättre än edens närvarande lydelse, och då blott 2 Stånd redan bifallit Utskoltets-Betänkande skulle, om 2:ne andre afslogo det, edens rättelse uteblifva. Jag tror derföre, att betänkandet, i hvad densamma angår,bör antagas, men för öfrigt afslås. 7o Den 17 November f. m ; • Herr Grefven och Landt-Marskalken gjorde proposition tiil bifall af Lasj-Utskottets förevarande Utlåtanden. Ropades Nej. Hvarefter Herr Grefven och LandtMars ka lken hemställde , om Ridderskapet och Adelil behagade instämma i Preste - Ståndets beslut. Ropades äfven Nej. I anledning hvaraf Herr Grefven och X>än dt-Marskalken frågade, om Riddérskapet och Adeln fann för godt att Lag-Utskottets Utlåtanden i allt öfrigt afslå , utom hvad angick Utskottets yttrande, rörande Formulair för Borgenärs-ed, sorn af Ridderskapet och Adeln torde gilias. Bifölls.
Det ifrågavarande vitesförbudet måste följaktligen betraktas såsom ett Konungens Befallningshafvandes påbud, ehuru Kongl. Sundhets-kollegium begärt dess utfärdande och hufvudsakligen föreskrifvit dess innehåll. Att det tillkommit i följd af ett särskildt undantags-förhållande ådagalade ofvanberörda af Kongl. Sundhets-kollegium till Konungens Befallningshafvande aflåtna skrifvelse. Vid sådant förhållande och då detta vitesförbud, enligt hvad här ofvan antyddes, icke i någon annan del af riket, än i Ostergötlands län, syntes vara gällande, och det således utgjorde en undantagslag i ett ämne, hvilket vore föremål för allmän lagstiftning, borde någon tvekan om detsammas olämplighet ej kunna förutsättas, hvilken åsigt än hystes om rätta förståndet af Kongl, brefvet den 10 Maj 1815 och om Konungens Befallningshafvandes behörighet att i dylikt ämne lagstifta. På grund häraf, och med hemtadt stöd af 7 mom. i KonglFörklaringen den 23 Mars 1807, uppdrog jag åt Advokatfiskals-embetet i Kongl. 103 Göta Hofrätt, uti skrifvelse dea 23 Februari 1863 af härofvan anförda innehåll, att hos Kongl. Hofrätten göra framställning derom, att Kongl. Hofrätten måtte, med ogillande af berörda vitesförbud, förständiga Konunens Befallningshafvande i Ostergötlands län att genast låta Kungörelse utgå till alla dem, som vitet anginge, hvarigenom detsamma till all kraft och verkan återkallades. Genom utslag den 12 Februari 1864 har Kongl. Hofrätten sig yttrat och funnit Konungens Befallningshafvande hafva saknat stöd af lag att ifrågavarande vite stadga samt förklarat det meddelade vitesförbudet böra af sådan anledning till all kraft och verkan förfalla, hvarom Konungens Befallningshafvande hade att allmän kungörelse utfärda. Enligt hvad jag sedermera inhemtat, har Konungens Befallningshafvande fullgjort Kongl. Hofrättens nyss anförda föreskrift.
Jag tillstyrker bifall till Utskottets förslag. Friherre Anckarswärdj Carl Henrik: Herr Tharas anmärkningar emot den minoritet, som här försvarar Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, hade verkligen iklädt sig en besynnerlig natur, innan Herr Skogman yttrat sig. Jag hade verkligen äfven önskat, att höja min röst i förening med dem, som talat för Kongl. Maj:ts Proposition, innan Herr Skogman uppträdde. Jag hoppades, att då få höra talande skäl för bifall lill den Kongl. Propositionen, och att den stridighet, som deremellan och Utskottets förslag inträffat, härledde sig deraf, att Styrelsen ändteligen en gång insett, att indragning i förvaltnings-kostnader kunde äga rum till lindring af folkets skattebördor; hvaremot jag nu finner, att äfven den StatsSecreterare, som föredragit detta mål inför Konungen, försvarar Utskottets förslag emot innehållet af den Kongl. Proposition han sjelf contrasignerat. Jag kan icke inse, på hvilka grunder Utskottet fotat den föreslagne ökningen utöfver hvad Kongl. Maj:t begärt, om icke Utskottet ingått till Kongl. Maj:t med underdånig förfrågan, om något misstag uti Propositionen inträffat, ty då det ej tillhör StatsUlskottet alt bestämma Staten för TullYerket, hade man verkligen skäl att hoppas, det Kongl. Majit funnit någon utväg att minska den till besparing af ut - 8o Den 28 September e. m. gifterne. DS nu den för dessa ärenden fö'-> iedragaude StatsSecreteraren frångått sin förra mening, att de i deri Kongl. Propositionen upptagne 400>000 R*dr voro ti 11- räcklige för bestridande af utgifterne till Tullverket, blir det verkligen svårt för oss, Som önska nedsättning i utgifterne, att motsäga dem, som yrka bifall till Utskottets förhöjningsproject, enär vi sakna all grund för bedömandet af utgifternas nödvändighet.
Jordens produkter stå högt i pris, och de varor, landtmannen i utbyte deremot behöfver tillegna sig, äro i allmänhet fala för samma pris som tillförene. Kronouppbörden har årligen ordentligen influtit och de vid summariska räkenskapens afgifvande utestående restantiernes belopp har varit ringa. Politi. 4 Kronofogdar och 17 Länsmän med biträde af Fjerdingsmän, hvilket bestyr pä de flesta orter går i tur på hemmansägare och brukare inom socknarne, upprätthålla ordningen inom Länet, och ordning och sedlighet hafva dessutom sina vårdare i sockennämnderne och kyrkoråden, hvilka dock, med den ännu här föga utbildade kommunal-andan, icke motsvara de anspråk, som författningsenligt vid dem äro fästade. Sockenmagasinerne börja att upplösas, enär de med sina tvångslån anses snarare medföra olägenhet, än fördel. Erfarenheten har ock visat att, genom tillgången på 39 spanmål, mången onödigtvis skuldsatt sig, utan att tänka på återbetalningen, som ofta måst utmätningsvis och med användande af gäldenärens oumbärligasle effekter uttagas. Magasinernes fonder hafva blifvit till andra allmänna behof använde, såsom t. ex. i Norrbyås församling till bildande af en reservfond för fattigkassan. Ett föreslaget bolag till försäkring af hagelskada har icke kommit till stånd. S alsende på helsovården förekommer följande att anmärka: Länets Lazarett och Kurhus, beläget i Orebro stad å en rymlig, vacker och sund lokal, och underhållet genom de årligen anslagna kurhusmedlen, som utgjort, för åren 1831 och 1832, 5 sk. G r:st., för år 1833, 3 sk., samt för åren 1834 och 1853, 2 sk. 6 r:st Banko för hvarje mantalsskrifven person, har under de sednare åren undergått betydliga förbättringar. En ny badinrättning har blifvit uppsått, hvarigenom så väl varma, som ängoch dusch-bad erhållas.