Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
» Det var », säger en af Liszts %biografer om detta förhållande, en plötsligt frambrytande kärleksflamma, som i ett ögonblick tändes, man vet ej huru, ej heller resultatet af en stilla spirande böjelse eller frukten af én ömsesidig inre själsfrändskap: det var en tillfällighet, en nyck, en lek — en olycka. » Sådant det nu var, var emellertid tärningen kastad, och med sin vanliga generösa storsinthet samt med ett för hans år ganska anmärk-ningsvärdt praktiskt förstånd öfvertog han från första ögonblicket alla en mans förpligtelser gent emot den qvinna, som ofirat sig för honom. Och den pligttrohet, hvarmed han, så länge förhållandet varade och ännu längre, fylde dessa förpligtelser samt tog på sig alla konseqvenser af det steg han tagit, nödgade äfven dem, som dömde omildast, erkänna, att hans handlingssätt var fullt » korrekt », och till och med grefve d ’ Agoult, grefvinnans man, betecknade honom i detta hänseende, som &gt;en man af ära ». Det är bekant, att Liszts, trots den lidelse som beherskade honom, sökte afhålla grefvinnan från att för hans skull Öfvergifva sin familj. Sedan det icke desto mindre skett, insåg han, att det enda satt, hvarpå hon kunde rehabilitera sig, var genom ett lagligt giftermål, men då han för att möjliggöra skilsmessan från grefven sökte förmå henile att öfvergå till protestantismen, erhöll han till svar: » madame la Comtesse d ’ Agoult ne sera jamais madame Liszt ». Detta inträffade redan under vistelsen i Genève, alltså i böljan af deras förbindelse, och må hända erhöll hans tro på den lycka, han drömt om, redan d&amp; första stöten, om ock nu denna skugga var öfvergående. Detta svar kastar emellertid ett egendomligt ljus öfver grefvinnans karakter och ger nog skäl för deras mening, sota vilja göra den ej så litet hypokritisk. Jemte den ovanliga begåfning, hvaraf hon var i besittning, hade hon tillika insupit alla romantikens sjukligt förvirrande intryck, utan att synas förmå beherska dem eller bringa något fast andligt resultat derur.
Ragsamt Allmän* na Besvärsoch OeconomieUtskottens gen 19 sisledne Augusti under N:o 155 afgifne, och den 271 samma månad eftermiddagen pä bordet lagde, Betänkande, i anledning af Kongl. Majus Nådiga Skrifvelse angående offentlighet vid RiksStåndens öfverläggningar. Herr von Hohenhausen, Michael: Hvad man med fog kan anmärka emot Utskottens ifrågavarande Betänkande ärt att det så sent till Riksens Ständer inkommit. 44 §. Riksdagsordningen innehåller: ”Vill Utskottet återlemna ”något från ett eller flera RiksStånd till det. ”samma remitteradt mål, såsom till dess befattning ej hörande, åligge Utskottet, att sist *'inom ätta dagar afgifva sitt utlåtande med der* 3’uti anförde skäl till det eller de Stånd, som ”remitterat.” Många åtta dagar äro förflutne sedan den tiden Utskotten fingo frågan till deras behandling öfverlemnad. Vidare tror jag ej eller Utskotten hafva varit förhindrade af 34 .§. Riksdagsordningen att taga befattning med detta ärende; ty det har icke blifvit af Konungen väckt i form af Grundlagsfråga, i hvilken Den 30 September e. m. 481 hvilken händelse det skolat af Coflstitutions* Utskottet handläggas, ej eller har det på så* dant sätt blifvit af något Stånd ansett. Med den Kongl. Skrifvelsen synes ändamålet endast hafva varit, att ett allmänt Reglemente måtte uppgöras, huru tillgå skulle, derest publicitet infördes, och att ett visst ansvar måtte varda stadgadt för förbrytelser, som kunde begås af de åhörare, hvilka vid RiksStåndens öfverläggningar fingo inträde. Det hade således varit lämpligt, att ämnet tagits i ett allmänt öfvervägande. Det hade sedermera ef behöfts behandlas såsom en Constitutions* fråga, utan såsom en allmän plan, It hvilken Kongl.' Majtt redan lofvat sin sanction. Införandet af publicitet skulle naturligtvis i alla fall ber» af hvarje
St. vid Riksdagarne icke sällan pläga säga: rDen eller den frågan behöfver utredas-; vi anhålla, att K. M:t täcktes låta göra denna utredn., samt, sedan utredningen skett, inkomma med förslag till 11. St:r. Om det nu inträffar, att denna fråga är af beskaffenhet, att behöfva utredas, att behöfva erhålla - en utveckling, såväl inom tankens verld, som genom lagstiftningen; om det således är nödvändigt i allmänhet, att ett förslag upgöres i detta afseende; om det sedermera visar sig, såsom jag förut sagt, att man ansett såsom en brist vid föreg:de förslager till grundlagsändringar i denna syftning, att en sådan begäran, som den nu föreslagna, icke vore gjord på förhand, då mäsie väl Const.Utsk. hafva haft rätt i detta tillstykande om bifall, hvarå jag vördsamt anhåller. Hr Hjärne, Harald: Jag är vesändtligen förekommen af den siste värde talaren, men jag vill tillägga några ord i detta afseende, dervid jag i någon mohn skiljer mig ifrån honom. Jag anser nami. att det motiv, som Const.Utsk. har begagnat för att framlägga detta förslag, nami. att R. St. vid förra Riksdagen hufvudsakligen ogillade detta förslag, derföre att icke något civil-lagsförslag fanns, och hvilket, såsom Grefven uttryckte sig, vore det enda, som förorsakade detta Const.Utsk:s framläggande af förslaget, vara af den beskaffenhet, att jag för min del icke då heller skulle kunnat rösta bifall till detta förslag, just derföre, att ett sådant civil-lagsförslag saknades. Det skulle vara en koncession till denna öfvertygelse, som hade förmått Const.Utsk. att framställa detta förslag till underd. skrifvelse, med anhållan, att ett sådant förslag mätte för R. St:r framläggas, innan man röstar öfver det hvilande grundlags-förslaget. Hr von Hartmansdorff •har trott, att det vore mera lämpligt, om R. St:r upgjort detta förslag, och dermed ingått till K. M., på samma gång, som med det hvilande förslaget, om det antogs.
Man finnér då, att alla offentliga upplysningar öfverensstämma med de enskilda uppgifter, som i privatväg postdagligen från landsorterna ingå oui felslagna förhoppningar; att sädesskörden i de provipser, der den för ögat visat sig ymnigast, vid verkställd proftröskning icke öfyerstigit medelmåttan; att missväxt och fullkomlig förströelse deraf flerstädes ägt rum, och att potatesskörden, måhända den vigtigaste för vårt land, den, hvarpå de arbetande och fattiga folkclasserrias bergning och lifpäring hufvudsakligen hvilar, och som till hälften fournerar brännerierna i alla de provinser, der den jcke uteslutande gör det, öfver hela landet slagit felt och i flera provipser företer fullkomlig missväxt; att sädén sålunda i år mäste fylla alla de talrika behof, som vanligen varit mättade af potates, och att tillgångarna derå följaktligen torde blifva medtagna, innan nästa skörd hinner soutenera dem; och då härtill ytterligare kommer, att den fortfarande torkan redan så fördröjt årets höstsäde utöfver den vanliga och lämpligaste tiden derför, att nästa års utsigler derigenom dagligen förmörkas, finner jag en bränningsinskränkning af omtankan och försigtigheten så högt påkallad, att jag, jemte anhållan om denna min motions remitterande till behörigt Utsk., finner mig föranlåten Den 2i Augusti 20 5 yrka, det Utsk. förelagges att skyndsamligen nied svar derå inkomma. Frill. Ehrenborgh, Casp. Wilh.: Jag har ej uppträdt för alt bestrida remiss af Hr Silfverhjelms motion; men för min del tror jag, alt ingen sämre mesure kunde i delta ögonblick vidtagas, än brännvinsbränningens förbjudande. Vi motgå en tid, då det är fråga om att öka skatterna, och vi vilja med detsamma beröfva allmogen ett medel att förskaffa sig, livad den behöfver för att betala dessa skatter. För min del har jag varit en fiende af inställande utaf brännvinsbränningen och får åberopa, hvad jag förut i detta afseende yttrat.
För öfrigt får jag begagna -i8o Den 26 Mars e. m. tillfället, att, i anledning af en värd Talares uppmärksamhet vid min uppfattning af nyttan, utaf att 1829 vara samma menniskor som 1823, få yttra, att det ej bör förefalla besynnerligt, om en person, sorn så sällan kan med Styrelsens organer dela åsigter, begagnar tillfället att med begärlighet omfatta ett, då han finner sig äga en lika tanka. Jag finnér beklagligtvis, att den inbillade likstämmigheten ej var af någon varaktighet och måste härvid trösta mig med vanan af en länge pröfvad erfarenhet; men jag finner ock ett tillfälle att upptaga denna Ledamots högst betänkliga yttrande, att det icke är National-representationens åliggande att ifrån den yttre omgifningen taga sin opinion, utan att det är Representationen, som bör gifva sin öfvertygelse till ledning för folkets opinioner. Jag föreställer mig, att det är Rådgifvarens pligt, att rådfråga folkets opinion, och jag värderar föga de råd, som uteslutande grunda sig på blotta förtroendet till egna insigter, och å begrepp, hvilka ej äro resultater af undersökningen af folkets opinioner i frågor, som närmast röra det. Det är från folket, Rådgifvarne i min tanka måste hafva hämtat grunder för de rådslag, som de lemna; och då Representationen tvifvelsutan är Styrelsens rådgifvare, skulle jag tro, att den Representation eller Representant, som vid sina rådslag underlåter alt hämta stöd från folkets opinion, eller ifrån det allmänna länke* Den 26 Mars e. m. sättet, så illa uppfyller sitt kall, alt han har föga frugt att vänta af ett dylikt sjelfförtroende. Herr Rosenblad: I afseende på den tvist, som mellan mig och Herr von Hartmansdorff uppstått, är jag visserligen ej i tillfälle att upplysa förhållandet med extracter; men att något misstag här äger rum, är säkert, då det säges, att på räkningen N:o 2 ingen behållning finnes.
Jag har i denna fråga förut yrkat, att R. o. Ad;s notarier måtte blifva aflönade i likhet med BondeSt;s och således erhålla 5 r:dr b;co om dagen. I händelse här skulle vara ledamöter af Ståndet tillstädes, hvilka ej deltogo i öfverläggningen då denna fråga förra gången förevar, anhåller jag få i korthet redogöra för skälen till mitt yrkande. Våra notarier måste, såsom det är Ståndets ledamöter nogsamt bekant, vara skicklige uti snabbskrifning, för att kunna följa med de många och stundom ganska vidlyftiga yttranden, som i detta Stånd afgifvas. Inbemtandet af denna konst fordrar längre öfning och uppoffring af tid, hvilken eljest kunnat på annat sätt af deni begagnas. För en sådan skicklighet kan likväl, om de vilja söka befordran i tjensteväg, ingenting vinnas. Hvad de hafva användt i tid och kostnad på förvärfvandet af denna skicklighet, måste ersättas genom den aflöning de erhålla under riksdagarna. De personer, hvilka anställas såsom notarier, måste äfven hafva den urskiljning, den kännedom af författningar och den embetsmanna-bildniDg, att de kunna uppfatta en lagstiftande öfverläggning. Detta sammanlagdt gör, att man vanligen ej till dessa befattningar kan taga andra, än dem, som redan innehafva tjenster i Staten. Så da ne notarier måste följaktligen betala andra, hvilka förrätta deras tjenster under det de sjelfve tjenstgöra hos R. o. Ad. Vid innevar. riksdag har deras ansträngning också varit större än måhända vid någon föreg:de riksdag. Vi hafva vid 252 D c n a5 J u 1 i f. m. denna haft 86 plena under samma tid, som vi hade 72 vid förra riksdagen.
Jag vågar derföre vördsamt föreslå, att Rikets Ständer, i betraktande af lärjungarnes vid Fahlu högre elementar-läroverk betydliga antal, som redan uppgår till 222 och synes vara i stark tillvext, måtte täckas åt nämnde läroverk anslå fyra nya lektorslöner att utgå med 8,000 R:dr R:mt årligen. För den händelse åter, att de mångahanda andra statsbehofven, som finnas vara af beskaffenhet att icke kunna lemnäs oafhulpna, skulle anses utgöra hinder för bifall till detta förslag i hela dess utsträckning, anhåller jag, att, till afhjelpande af de kännbaraste svårigheterna för undervisningen vid merbesagde läroverk, åtminstone tv änne nya lektorsbeställningar derstädes måtte å stat uppföras med löner till hälften af nyssnämnda summa eller tillsammans 4,000 R:dr R:mt. Stockholm den 19 November 1862. S. L. Ljungdahl. Motioner i Preste-Ståndet 1862. Af Doktor C. II. Rundgren: Om tillägg till Kongl. Kungörelsen den 22 Maj 1852 § 3, att barn, .sorn icke inhemtat folk skolestadgans minimum, af kunskap, ej må i arbete antagas. I en tid då uppmärksamheten i hög grad blifvit lästad på folkskolan, torde det vara icke utan vigt att tillse det ungdomen må hafva icke blott rätt och pligt att besöka skolan, utan äfven skyldighet att der inhemta åtminstone det mått af kunskaper, hvilket folkskolestadgan angifver såsom det för hvar och en oundgängligen nödvändiga. I detta hänseende föreskrifver visserligen bemälde stadga § 7, att barnen “böra, då de lemna skolan, åtminstone hafva inhemtat nödig kunskap i följande ämnen: a) ren och flytande innanläsning b) Religionskunskap och biblisk historia c) kyrkosång d) skrifva och e) de fyra räknesätton i hela tal“. Men å andra sidan lärer oss erfarenheten, att särdeles i städerna ett mycket stort antal barn utgå ur skolan till handtverk och fabriker, utan att hafva inhemtat detta minimum.
Ky koinspeklors-Iusli uklionen den 12 "'April 1815, utan att upplysning lemnats, huruvida instundande behof ”sådant påkallat," så få vi i stöista underdånighet upplysa, att ett sådant förhållande icke ägt rum, hvad 11Istorps och Björka Kyrkors kassor betiiifFar, sedan år i833, då undertecknad, Pastor, tillträdde Kyrkoherdeembelet vid dessa Församlingar, Och Kyrkornas Räkenskaper visa, alt i Hera år ej ens 5o Rdr funnits i hvardera af dessa Kyrkors kassor. 2:0 Ändra anmärkningen: "att In ventar ieconto öfver Kyrkornas ”tillhörigheter och höcker vid åtskilliga Räkningar saknats, äfvensom alt ”de befintlige, antingen äro till eri del mindre noggrant uppräknade, ”eller visa brister al sådana böcker och handlingar, som vid alla Kyrkor böra finnas/’ Med Listorps och Björka Kyrkors Räkenskaper har årligen, åtminstone sedan år 1S33, åtföljt en behörigen verificerad Inventarieförteckning, hvilken upptagit ända till den ringaste Kyrkorna tillhöriga persedel; samt veta undertecknade ej att någon bok saknas, som Kyrkorna böra äga, om ej den omisteliga Bibeln, och har häraf ett exemplar för hvarje af dessa Kyrkor bfilvit belingadt af den upplaga, som Herr Gleerup nu i Lund upplägger, 3:o Tredje anmärkningen: ”Revisorerne hafva hvarken i Kong!. Ib”sti nktionen den 12 April i8i5 eller i Räkenskaperna funnit orsaken ”för de utgifter, sorn till aflöning utgått i flera Församlingar, dels åt Kyrkoherdarne, dels åt Skol lär a r e, Orgeln isted', Kiockaie, Orgeltrampare och Barnmorskor m. m." De aflöningar, som årligen utgå af dessa Kyrkor, och sorn ej finna stöd af Kong»!.
Efter sammanträde med Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet, hafva Utskotten gemensamt behandlat förevarande motion, och få, vid densammas besvarande, upplysa, att Kongl. Maj:t, enligt Krigsoch Kammar-kollegiernas kungörelse den 25 Februari 1835, uppå Rikets Ständers underdåniga framställning, förklarat, att alla de kapellans-boställen i riket, som antingen, i brist på närbelägna oroterade hemman, måste qvarstå i roteringen, eller som fått densamma år 1826 orätt förflyttad på hemman, som redan af ålder varit roterade till fullo, skulle, med förbindelse att roterings-skyldigheten framgent fullgöra, undfå en roterings-kostnaden motsvarande ersättning eller vederlag af vakans-afgiften för jord, som, ehuru ordinarie rotering underkastad, likväl icke presterade rotering in natura; men då Utskotten icke äro i tillfälle att i alla delar pröfva befogenheten af det väckta anspråket, få Utskotten, i likhet med hvad Rikets Ständer vid innevarade riksdag i enahanda fråga beslutat, vördsamt tillstyrka: att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl, Maj:t i nåder täcktes låta granska det framställda anspråket, och derest detsamma finnes vara grundadt odh öfverensstämmande med lag och författningar, vidtaga de åtgärder, som förhål landena kunna påkalla. Stockholm den 17 Juli 1851. 20 Stats, samt Allm. Besvärsoch Ehon.-Utsk. Utlåtande, N:o 31. ■*:© 31. Ank. till Exp.-Utsk. d. 18 Juli 1851, kl. 9 f. n. Utlåtande, i anledning af väckt fråga om ändring i Patentförfattningen så vidt den rörer allmänt nödvändiga och nyttiga saker, såsom åkerbruks-redskaper, m. m.
Var det icke godt, att derför fanns utväg genom RiddarhusFiskalens förordnande dertill, utan att l:ste IticIdarhusKanslistens ijensteutöfning behöfde afbryta»? Man bör alltid hafva några, ej alltför få, ord. tjenstemän tillgängliga till vikarierande vid sådane tillfällen; och att en plantskola i detta afseende är befintlig, utgör, efter min åsigt, en stor fördel. Då jag alltså, i enlighet med hvad jag redan haft äran antyda, röstar för en återremiss af punkten, finner det Högloft. Utsk:t, att det ej sker i den syftning, som Onne af Ugglas och Lagerbjelke påyrkat, utan med uttalande af den opinion, att jag anser Fiskalsoch l:ste Riddarhuskanslist-befattningarne icke kunna utan olägenhet för framtiden förenas. Oaktadt Hr Printzensköld icke kunnat bestrida min framställda anmärkning om det mindre lyckliga val af ordalag, som i Utsk:ts Uthde i denna punkt begagnats* har han icke desto mindre påyrkat, att detsamma skulle af det Högloft. Ståndet godkännas. Det förundrar mig högeligen, att en ledamot, som har så mycken insigt i Svenska språket och som, under den tiden jag hade äran arbeta tillsammans med honom i Exp.Utsk:t, alltid med största noggranhet ilrade för, att allt, hvad som i form af föreslagne skrifvelse!- och riksdagsbeslut från nämnde Utsk:t utgick, skulle vara aflfattadt i de tydligaste ordalag, nu drifver den satsen, att R. o Ad. må lemna sitt godkännande åt ett Uthde, sora genom sin upställning är af beskaffenhet att det ej beror på något sätt af Direktmen huruvida den till densamma häri ställda anmodan kan upfyllas eller ej. Gr. Lagerbjelke liar yttrat, att det ej kan ifrågakomma, att Uste Ridd. Kanslistens och Fiskalens tjensteutöfning tages samtidigt i anspråk på skiljda rum.
Jag begärde ordet, i anledn. af en värd talare, Hr Stråles yttrande, men sedan jag anmälte mig, har jag till en del blifvit förekommen af Frih. Boye, hvarföre jag endast skall upptaga hvad Frihm ej besvarat. — Hr Stråle har sagt, att den fråga, som här borde bedömmas, vore den: i hvad måtto verkar straffet till förekommande af brottet? Deri instämmer jag med den värda .talaren, att man vid all straffbestämmelse bör, jemte det man afser den brottsliges moraliska förbättring, se på huru straffet verkar till förekommande af brott. Men af en så beskaffad fråga har jag ej funnit mig öfvertygad, att kyrkoplikten verkar till förekommande af brott. Jag skulle tro det vara nästan allmänt bekant, alt kyrkoplikten, långt ifrån att förekomma något brott, tvertom gjort den brottslige så förderfvad, att, sedan han en gång undergått den, han tyckt sig vara så lågt sjunken, att han kunde begå hvad brott som helst, och jag betviflar högeligen att, då vi nu hafva kyrkoplikten och sett att tjufnadsbrotten år ifrån år förökats, man med skål kan säga alt kyrkoplikten verkat till förekommande af brott. Jag tror, att de fleste underdomare skola antaga motsatsen. Jag får vidare förklara, att icke allenast detta synes mig tala emot kyrkoplikten, utan äfven det förhållande, att ofta förargliga uppträden inträffa vid försöket att få den sakfällda att underkasta sig kyrkoplikten, och jag skulle tro, att det ej saknas många exempel på personer, som blifvit dömde till flera års fästning, derföre att de ej velat undergå den uppenbara kyrkoplikten. I afseende på hvad den värde talaren vidare yttrat derom, att straffet skulle förändra sin urbota egenskap i följd af kyrkopliktens borttagande, är jag förekommen af Frih. Boye, och får jag helt och hållet instämma med honom, äfven deri att jag ej kan finna, att denna fråga inverkar på spöstraffets utbytande emot fängelse-straff.
IFdr och för samtlige öfrige lanberättigade Fabriker och Manufasturier steg till 2,803.023 K:dr, hvilka eften Sfats-tltsiöttets Betilnkanden> 1409 nämnde grund, lälunda i Lånbiträde fordra Cattunstiyckerierne 44,526 R:dr och de öfrige Fabrikerne 868,937; altså och då, enligt hvad bifogade Calcul omständligare utreder, Manufactur-Discontens tillgångar uppgå till ett samman* 1 aut belopp af j,oa 6,6-, 7 R:dr hvaraf Bankens redan meddeldte försträckningar bestiga sig till 491,286 R:dr 11 sk. 5 r st och de återstående 535.37m 36. 7. utgöra Maniifactur - Discontena egen så kallade Besparings-fonrl; men ifrån hela detta belopp måste afgå och afräfcnas dels den till Förlagslån projecterade Summa oell det belopp, sorn åtgår för de utöfver reparfitionen Lä oberättigade, dels flere andre uti Calculen specifleérade afsättningssummör, hvilka torde äfven böra calculeras till lika belopp, som innevarande år är derföre anslaget, erfordras till de redan Lånberättigade Fabrikernes understöd efter omförmälte grund utom de förut från Banken förskjutne medel, ett ytterligare bidrag af 386,041 R:dr JG.-co. Det återstår nu för Utskottet, att yttra sig i afseende på den af Kongl. Majit till Riksens Ständers bed ömande öfverlemnadé fråga, om icke Lån rättigheten hvilken hittils varit inskränkt egenteligen till stämpelbara vahror, äfvenledes må till andra lika gagnelig! F^abrikshandteringar och deribland äfven till Glastill verkningar kunna utsträckas. Da Kongl. Majit genom serskilde Nådige
Propos. om ändring i Riks-Aklen, som blif vit remitterad till (Jonst.-Utsk., Talmännen öfverenskommit att till RiksSLn hemställa om de behagade besluta att detta Mern. icke må företagas till afgörande innan Coust.-Utsk:s Utlåt, öfver nämnde Kongl. Propos. till RiksSLn inkommit, hvarefter Talmännen skulle åter sammanträda för att öfverenskomma om den dag, som lämpligen kunde föreslås till företagande af ifrågavar:de Mein. Uppå sedermera framställd propos. lemnade R. o. Ad. sitt bifall till det upskof med pröfningen af Const:s-Utsk:s> ifrå gavaride Mern., hvarom Talmännen ansett sig böra göra hemställan. Föredrogs och lades lill Handlingarne Const.-Utsk:s d. 30 sisll. Dec. på bordet lagda Mein. N:o 4, med upgift å de af samtlige RiksStin vid innevaride Riksdag bifallna förslag till ändringar i Grundlagarne. Föredrogs, men bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter Stats-Utsk:s nedannämnde d. 130 sistl. Dec. på bordet lagde Utlåt :n» N:o 18, i ani. af R. St:rs år 1855 församlade Revisorers berättelse angide samma år verkstäld granskning af Statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under åren 1852 och 1853; samt Nio 19, i ani. af R. Stirs år 1855 församlade Revisorers berättelse om granskningen af de under K. Comm.-Colkii förvaltning stälda fonder. Föredrogos och biföllos Stats-U(sk:s nedannämnde d. 30 sisth Dec. på hordet lagde Utlåtm: Nio 20, i ani. af K. Mits Nåd. Propos., angide försäljning af f. d. Landsh.-residens-tomterne i staden Piteå med å dem befintliga byggnader; N:o 21, i anledn. af IC.