Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men till vidare förklarande af hufvudargumentet, att skyldigheten till testamentes ”uppvisande inför domaren”, ehuru ålagd ”hvar och en som något ”testamente fått häfver”, likväl icke hörer till klassen af dem, vid hvilkas uppfyllande någonting ankommer på personen, får jag uu tillägga, att om bland liera delägare i de genom ett testamente bestämda fördelar blott endera fält detsamma i sin hand och det för domaren uppvisar, ett ytterligare uppvisande, verkstäldt af hvarje bland öfriga testamentstagarna särskildt, vore onyttigt för det af lagen angifna ändamål, så vida detta inskränker sig lill blotta offentliggörandet; och jag har häraf ej kunnat annat sluta, än att lagens föreskrift, ehuru omfattande hvarje testamentstagare, likväl måste anses fullgjord, när uppvisandet skett, utan afseende på personen, som det verkställt. Jag tror således, att i lagens mening och grund ej någon anledning till den personliga bevakningsskyldigheten gifves, derest man icke förutsätter, att med bevakningen skulle åsyftas ett tillkännagifvande af afsigten att testamentet begagna. Men en sådan tolkning korn me att utgöra införande af ett helt nytt lagbud, hvartill hvarken grund eller bokstaf i lagen föranleder. Lagens ord fordra, att testamentstagare skall testamentet för domaren uppvisa eller, om han ej häfver det i handom, låta domaren veta, att testamente till honom gjordt är; men icke att han skall i någotdera fallet underrätta domaren, huruvida han vill begagna testamentet eller icke. I ena fallet, såsom i det andra, uttryckes endast skyldighet att underrätta domaren om testamentets innehåll eller, i brist deraf, om dess tillvarelse. När, i förra fallet, en testamentstagare verkställt uppvisandet, vore samma åtgärds upprepande af flera delägare i samma testamente, såsom blott uppvisande, en alldeles öfverflödig åtgärd.
ifrån och med alabaster till och med ättika, så kunde det äfven vara lika mycket skäl att genomgå alla de artiklar, sorn uti 1841 års tulltaxa finnas omnämnda. Då nu discussionerna i detta ämne vid sista riksdagen borttogo, om jag ej mins orätt, 14 plenidagar, så anser jag att man nu bör välja ett föredragningssätt, som leder till mera skyndsamhet och instämmer derföre i hufvudsaken med Gr. Cronhjelm, ifrån hvars Den 11 Januari e. m. 215 förslag milt är föga skiljaktigt. Mitt afser nemi. att betrakta de i Gr. Cronbjelms reservation upptagna tullsatser såsom maximibeslämmelser, hvilka af K. M. kunna nedsättas, samt att uttryckligen bos Konungen anhålla, att K. M. läcktes dels å införselstullen, efter den närmare pröfning K. M. äger tillfälle egna ämnet, verkställa nedsättning i de af R._ St. förböjda belopp, om och enär en sådan skulle pröfvas nödig, dels i afseende på ulförselslullen, antingen alldeles eftergifva eller nedsätta densamma å sådane artiklar, der inhemska utförselns befrämjande eller lättnad i rörelse och conti oller kunna så fordra. Men skulle man ej anse den äga företräde, så må den förfalla. Hr von Hartmansdorff: Då Hr Gr. o. Landtm, yttra de sig sista gången, rör:de min mening om föredragningssältet, gjorde han en sammanställning af K. M. å ena sidan, och afen enskild Riksdagsman å den andra, med uttryck, antydande, att jag icke skulle hafva lemnat den K. myndigheten den ära och aktning, som vederbort. Jag har ofta uppburit förebråelser i motsatt riktning, men trodde mig icke skola få höra någon hänsyftning af detta innehåll. Jag öfverlemna!' lill eder rättvisa, mine Hrr, att afgöra, om jag den förtjenst. Gr. Cronhjelm: Då jag begärt ordet, var det egentligen för att bemöta några af den siste värde talarens emot mig riktade anmärku:r; men sedan jag är i det fallet till största delen förekommen af Frih. Raab, så skall jag endast med några få ord taga Ståndets uppmärksamhet i anspråk.
Directionen, och en sådan åtgärd torde af redan inträffade händelser fullkomligen rättfärdigas. Men jag har aldrig klan-, drat räkenskaperne, eller redovisningen, derföre att penningarne blifvit utbetalde, hvaremot jag ej hört någon anmärkning göras. Det har blifvit nämndt, att laglig undersökning icke hade bordt vägras Bolaget till utrönade af, huruvida det förverkat sin Disconträtt. Jag medgifver, att en sådan undersökning hade bort ske, om den i rätt tid blifvit begärd; men då BancoUtskotlet år 1818 begärde Bolagets yttrande i auled - Den i3 April. ning af Kongl. Maj:ts Proposition, som innefattade, att Bolagets Discont skulle upphöra; var det icke, när Bolaget derå svarade, dess skyldighet att deremot protestera och påkalla laglig utredning af förhållandet, om Bolaget af en sådan rättighet velat sig begagna; men då agtade man sig noga att framkomma med något påstående om laglig undersökning. Sedan saken var afgjord af Rikets Ständer, och Kongl. Maj:t sanctionerat deras beslut, då måtte det vara för sent alt vilja tillvägabringa rubbning i Konungs och Ständers gemensamma beslut. Jag har äfven blifvit klandrad för det jag sagt, att Canalen och dess tillhörigheter voro pantförskrifne till Staten. Jag känner alltför väl, att iugen laglig pantförskrifning af Bolagets tillgångar till säkerhet för Statens bidrag någonsin egt rum; ty dertill fordras, i afseende på fast egendom, att den skall vara intecknad, och i afseende på lösören, att de skola vara öfverlemnade till panthafvarens vård, och ingendera delen har i afseende på Canalens tillhörigheter någonsin ägt rum. Men deremot vet jag med full säkerhet, att
Med anledning af gjord underdånig framställning, rörande behofvet af utvidgad local för det vid Upsala inrättade Central-Hospital, hvarmedelst utrymme kunde vinnas, dels för anläggning af en begrafningsplats, dels för hospitalshjonens curativa behandling genom deras vistande och ändamålsenliga sysselsättande i fria luften, äfvensom för inrättandet framdeles, när Hospitals-fondens tillgångar sådant medgåfve, af en serskild curanstalt för vansinnige personer af den bildade classen, har Kongl. Majit, uti en till Rikets Ständer den 8 sistl. Februari i Nåder aflåten och från samtliga Riks-Stånden till Stats-Utskottet remitterad Proposition (införd under Nio 25 i 1 sami. 1 afd. af Bill. till Rikets Ständers Prot.), i öfverensstämmelse med Kongl. Seraphimer-Ordens-Gillets och öfrige i ämnet hörde auctoriteters tillstyrkanden, föreslagit, att, till Upsala Central-Hospital måtte upplåtas såväl 7 tunnland 6‘ kappland ofruktbar sandoch mojord å den invid Hospitalet belägne Kronoparken Åsen, som ock 6 tunnland 28i kappland mark af Ulltuna Kungsladugårds ägor, efter det tiden för nuvarande arrende derå tilländagått; hvarjemte Kongl. Majit åt Rikets Ständer öfverlemnat att i sistnämnde fall bestämma den afgift, som pröfvades skäligen böra af Hospitalet utgöras; varande i afseende härå af Directionen för Upsala Hospital föreslaget, att afgiften till Kronan för den andel af Ulltuna Kungsladugårds ägor, som skulle komma att till Hospitalet upplåtas, måtte, derest en så beskaffad afgift ansåges böra ega rum, fastställas till högst 6 kappar spanmål, hälften råg och hälften korn, efter markegångspris, för ängsmarken, 4 kappar för hagmarken och 2 kappar för den del, som endast utgjordes af sandbacke.
Karin stod där darrande af ångest. Skulle verkligen hennes hemlighet bli upptäckt ändå! » Har du lagt Tusse i kofferten? » frågade fru Gullman med underligt vibrerande röst. Liten Karin förstod icke, att det nästan låg ett löfte i den veka tonen. Hon tyckte i dess ställe, att nu var allt förbi, och så brast hon i den bittraste gråt. Men fru Gullmans hjärta veknade mer och mer. Idun PRENUMERATIONSPRIS PR Å R: UTGIFNINGSDAGAR '. IDUN — KR '. 5: — IDUNS MODETIDN.MED PLANSCHER OCH HANDARB. » 5: — IDUNS MODETID. UTAN PL. LÖSNUMMERPRIS: 8 ÖRE. REDAKTIONSSEKR. : 12:TE Å R G 1899. KOMMISSIONARER BYRÅ O C H EXPEDITION: ANTAGAS ÖFVER HELA LANDET PÅ ALLKLARA S. KYRKOGATA 1 6, 1 TR. DELES SÄRSKILDT FÖRMÅNL. VILLKOR. STOCKHOLM, IDUNS KUNGL. HOFBOKTRYCKERI. N O R D L I N G ALLM. belysningspunkter, n y a variationer än PÅNYTTFÖDELSE. på samma tema. finnas till är dagar har motståndare. Hennes emot är mannen århundraden tyvärr sofvit alltid; en den djupa Helst ville han därtill j a g vill här men under sömn, hvari H o n är s å d a n se h e n n e m e n nu är h e n n e s t i d sakerna gent sanning; för henne, s o m försänkt kvinnan. gjort henne. FOTOGRAFI, TAGEN Å PARKUDDEN AF HOFFOTOGRAFEN L. LARSSON. var. hennes och flitiga händer; vård; strumpor stor del T där e m o t härlig en diktas Hvad — GLADA solig nu på månd ' undrande TANKAR draga Djurgårdspark, sommarsaga furväxt \ i sagan spörja hela? så. hägnad! Rika hjärtefägnad skatter, tvänne mark.
Först och främst att de fattige ej blifva angelägna om att ordentligen låta mantalsskrifva sig; och att likaledes hos kommunerna alstrades likgiltighet för antecknandet af deras fattige; vidare att, om Staten skulle bekosta fattigvården, den efter all sannolikhet komme att blifva vida dyrare, än för närv:de är händelsen; samt slutligen att äfven om Staten skulle upprätta ett eller annat Långholmen, der de fattige skulle sysselsättas, så vore dock fara värdt, att de derstädes ej skulle komma att finna sig serdeles väl, utan blifva hårdt och kärlekslös! behandlade. Inom orterna, der befolkningen på nära håll ser de utarmades nödlidande belägenhet, blifver omvårdnaden mera mild, mera mensklig, än som kan väntas på ett arbetseller tukthus. Denna omständighet har visserligen inom Utsk:t blifvit uppmärksammad, men anförd just till stöd för den mening, som der gjorde sig gällande, i det flere ledamöter ansågo en fördel ligga deruti, att de fattige, derest de ej genom arbetsamhet sökte förbättra sina utsigter till bergning, egde ett mindre lockande perspektiv för sin framtid. Men, Mina Hrr! icke får man stämpla fattigdomen såsom ett fel; den behöfver ju ej alltid vara sjelfförvållad! Det andra alternativet, som Utsk:t framställt, eller att ifrågav:de underhåll skulle bekostas af landstingen, har visserligen mera skäl för sig, men skulle dock, enligt min tanke, bättre och ändamålsenligare inledas hos landstingen 446 Den 22 Mai. sjelfva, sådane nemi. der de lokala förliållanderne dertill kunna befinnas gifva anledning; ty uti vidsträcktare län förutser jag, att landstingen ej derpå ingå, af orsak att en sådan anordning ej skulle aflöpa utan svårigheter, ja äfven komma att vålla ej ringa olägenheter. Jag vågar derföre hemställa att R. o. Ad. behagade afslå Utsk:ts hemställan i förev:de punkt. Frih. Alströmer, Oscar: I likhet med Frih.
Lag samma vare, »när underd. besvär ej blifvit anförda öfver sådant Agodeln-.gs»U:ns utslag, som i 18 § sägs» (Anm.: Tiden är från åtta till fjorton dagar utsträckt, med afseende å det, vid slutet af 18 § genom K. Kungörelsen d. 9 Juni 1832, gjorda tillägg). 20 §• (Enligt K. Kungörelsen d. 9 Juni 1832). »Klandras ej »skifte inom den i 13 § föreskrifna tid, bör Skiftesmannen »till Agodeln:gsR:n, vid dess nästa sammanträde, eller sist vid »näst infallande lagtima ting, karta och handlingar ingifva, »så vida de icke, hvilket helst ske bör, redan lill Ordföranden »blifvit öfverlemnade; och har R:n, att innan fastställelse å 231 Ben 3 December e. ta. »skiflet meddelas, noga tillse och pröfva, att detsamma St »lagligen beskaffadt, och bland annat Afven deruti, att ägorna »icke blifvit delade i flera skiften, än denna Wår Nåd. stadga »i 12 Kap. 10 § högst tillåter, utan att sådan hemställan »hos Agodelnigslbn skett, som i 11 g af samma kap. före»skrifven finnes. I annor händelse må någon fastställelse å »skiftet icke meddelas, utan höre Domaren Skiftesmannen; »anlgde honom att i de olagliga delarne af skiftet nödiga »rättelser verkställa; gifva honom del af ulslag derom, samt »återställa karla ock handlingar, på säll i i 1 § 2 mom. sägs, »derest dessa cj i anledning af underd. besvär, böra lill Oss, »eller af skäl, som nedan nämnas, Ull Wår Ifef:h:de insändas. »Aro felen af större betydenhet, insände Domaren kartan och »handlingarna lill Wår Bef:h:de som föranstaltar, att Skiftes»mannen i laga ordning varder under tilltal ställd.
Efter uppläsningen af 53. i Riksdagsordningen och 43- i Riddarhus-Ordningen, börjades voteringen klockan tre qvart till tre eftermiddagen , och fortsattes sedermera, hvarunder Herr Grefven och LandtMarskalkett 406 Den 24 Martil, f. m. fjfverlemnade Klubban tili Grefve Lewenhaupt, Gustaf, och bortgeck. Sedan Herr Grefven och LandtMarskalken återkommit, samt Voteringen blifvit fulländad, befunnos, efter det en Voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, rösterne hafva ut; fallit, som följer Ja 136- Nej 42. I följd hvaraf Herr Grefven och Landt~ Marskalken förklarade, att Bevillningsutskottets ifrågavarande Betänkande blifvit af Riddergkapet och Adeln bifallit , med undantag af de i tredje puncten framställda tvänne Alternativer, hvilka serskilt komrae att afgöras. Plenum slutades klockan tre qvart till fem eftermiddagen. In fidem Protocolli O. J. Lagerheim. Den 24 Martil, e. tu. Tisdagen den 24 Martii. Plenum klockan 5 Eftermiddagen.
IVro 3, med anmälan, ali Banco-Firllmäktiges lill Utsk. nfgifna berättelse ofördröjligen kommer afl till B. St. öfverlemnas. Ä nyo föredrogs Exped.Ulskrs den i5 dennes e. m. på bordet lagda mein. JNT:o 1 angrde ökadt Cancelli-biträde hos Utskottet 111. m. Ilr Rosenblad, Bernhard: Jag vilt icke hestrida Exped.Ulskrs ifrågavär. begäran, ulan tillstyrker bifall dertill; men jag begagnar detta tillfälle att i annan form, än motionsväg, framställa den önskan till Utsk., att Utsk. måtte så fortskynda tryckningen af de Utsk:s-betänk:n, sorn äro afgifna, att icke sedermera, då de vigtignre och vidlyftigare frågorna inkomma, Utsk. må komma på bakkälken och vi icke vid denna riksdagen må sakna den fördelen vi ägt vid föregående riksdagar, att, när frågorna komma till öfverläggning och afgörande, äga Utsk:ns belänkm och utlåtrn i händerna och icke behöfva förskaffa oss afskrift»' deraf. Exped.Ulskrs meni. Nro 1 blef af R. o. Ad. bifallet. Vid förnyad föredragning af Exped.Ulskrs den i5 dennes e. 111. på bordet lagda mein. K ro 1 angrde upplagan af Bihanget till Riks-Ståndens protocoller, fann R. o. Ad. för godt att gilla Exped.Ulskrs i detta mein. anmälda åtgärd. Ex. Ilr Gr. Löwenhjelm, Gustaf, uppläste följande: Jag föreslår afskaffandet af den sedan iya3 tjänstemännen åliggande tunga att aftjena begrafningshjelp och civila pensionscassans godtgörande af statsverket för dess förlust dervid. Välment var omisskänneligen denna anstalt; men icke klok, icke rättvis. — Den ledande nfsigten var, att åt torftiga tjenstemanna-sterbhus bereda en liödpenning till den aflidnes anständiga befordrande lill hvilostellet.
Ad. till Const.Utsk. den såsom Ståndets gemensamma tanke förklarade anmärkn., att Const.Utsk., jemte det nu framställda förslaget, bor uppgöra och till RiksStin inkomma med ett alternativt förslag till förändrad nummerordning af §§:na i Reg.Fm, för den händelse att både K. Mis nåd. propos. om upphörande af Konungens aine röster i Högsta Domstolen, och Dess nåd. propos , angide upphäfvande af hvad nu stadgadt är om lagförklaringars utfärdande af Högsta Domstolen, blifva hvilande till nästa riksdag och då af R. St. gillas och antagas. Upplästes till justering Exped.Utskis förslag N;o 14* till und. skrifvelse till K. M., angide ändring uti mantalspenningarnes beräknande. Derjemte upplästes Utskis mern. N:o i4, i anleda, af förrberörde förslag N;o 141 * Så väl förslaget till und. skrifvelse som mern. begärdes på hordet af Hrr von Hartmansdorff, Äng, och Print?en sköl d, Car 1, samt Frih. C e d e r s t rom, Jacob. Likaledes begärdes på bordet af Frih. Cederström, Jacob, m. fl. ledamöter, Exped.Utskis nu upplästa förslag Nio i46 till und. skrifvelse till K. M., angide förlängning af de med rustbållarne vid åtskilliga afsuttna regi ten och corpser afslutade contract om hästvacance-afgifls utgörande m, m. Upplästes till justering och godkändes Exped.Utskis förslag Nio 147 Afl u»d. skrifvelse till K, M., i fråga huruvida lösningsrätt till grufvedelar inom Stora Kopparbergs bergslag må varda de brukande bergsmännen fortfarande förbehållen. Likaledes upplästes till justering Exped.Utskis förslag N RSt;s und. skrifvelse till K. M., i fråga om näringsfriheten. Den 18 November e. m. *7* Hr von Hartmansdorff, Au g.: Till min förundran hör jag huru
Ja, norrmän, eder konung älskar er och erkänner edert värde. Emottagen mig som en pant derpå nu, då fäderneslandets tjenst annorstädes fordrar att han bortkallar min vän, er värdige vice ståthållare. Konungen önskar att ännu fastare tillknyta det brödraband, som omslingrar tvillingrikena. Han har visst icke sändt mig till er för att jag skulle bortförskrifva från honom och hans slägt deras gamla rättighet till Norges krona, som gått i arf till dem med folkets kärlek – förr skulle denna min hand förvissna. Låten mig, i det jag utöfvar konungens vilja och verkar för fäderneslandet, finna min lön i nationens kärlek och tillgifvenhet! Låten dem en gång gå i arf till min son! Jag upprepar hvad jag i min kungörelse har sagt er, att måhända hårdare pröfningar ännu förestå oss, men att vi alla böra såsom en man gå dem till mötes med tro på Guds försyn och med ståndaktighet! Låt mig hos en och hvar, af hvad stånd och kall han än är, finna den fosterlandskänsla, som ensam kan rädda oss! Varen öfvertygade att jag vet erkänna den höga anda, som lifvar er, liksom den fordom utmärkte edra fäder! Jag emottager i Guds åsyn edra löften om enighet och uppoffringar för vår rättfärdiga sak, för konung och fädernesland.” Kort härefter, sedan festligheterna för firandet af ståthållarens ankomst efterträdts af dem för vice ståthållarens affärd, lagade sig den förre i ordning att företaga sin första resa i Norge, att bese dess fästningar och göra sig förtrolig med folket och dess behofver, hvilka voro i första rummet – föda. Under denna färd uppmanade Kristian Fredrik öfverallt medborgare och medborgarinnor till sparsamhet för att genom inbesparingarne komma de fattige till hjelp. Derjemte gaf han vid handen att man borde begagna de medel, som naturen anvisat för att under sädesbrist användas till bröd. Så uppkommo mångahanda olika blandningar, särdeles af Islands-mossa.
Sådane Scholor finnas för öfrigt vid Mariedal i Huseby Församling af Kinnefjerdings Härad, vid Traneberg af Otterstads Församling och Kållands Härad, i Eggby af Warnhems Församling och Walle Härad, i Tådeneds Församling af Kållands Härad, i Häreneds Församling af Kinnefjerdings Härad, i Kyrkofalla Församling af Kåkinds Härad och i Daretorps Församling af Wartofta Härad. De tvenne förstnämnde äro stiftade genom enskilt frikostighet, den vid Mariedal af Majoren, Commendeuren och Riddaren Grefve Piper och den vid Traneberg af nu mera aflidne Lagmannen Carl von Becker. Begge dessa äro lika vidsträckte och väl ordnade som de jag förut anmärkt för dessa egenskaper. Kostnaden till Schole-Inrättningen i Warnhems Församling är till större delen bestridd af framlidne Biskoppen och Commendeuren Doctor Weideman. I Tådened är Schole-Inrättningen tillvägabragt genom användande af äldre Testaments-Fonder lör Barnundervisningen med betydligt bidrag af nu aflidne Grosshandlaren Kjellberg, men för öfrigt äro Inrättningarne af Forsamlingarne bekostade. Der sådane Inrättningar icke finnas, besörjes Barnundervisningen efter vanliga methoden, merendels af Klockarne eller kringvandrande Scholemästare, men på flere ställen uti serskilt uppförde Scholehus, Hälsovården handhafves af Församlingarnes Kyrko-Råd eller Sundbets-3Nämnder, under inseende af Länets 2:ne Provincial-Läkare och efter 20 deras särskilta föreskrifter, för tillfällen, da de af behofvet påkallas. Yppade farsoter hafva vanligen snart blifvit hämmade och förödelsen deraf liar aldrig varit betydlig. Fattigförsörjningen bestrides af Socknarne, dels genom de mest torftiges inrymmande i dertill inrättade Fattigstugor, dels genom bestämde understöd åt dem, som, ehuru oförmögne att helt och hållet sörja för sin bergning, äga mera förmåga att dertill bidraga.
Om derföre samma kostnader användes till ständige corpser sä organiserade som Konungens eget värfvade rcg:te var, och moltogo i tjenstgöring äfven för brott straffade der till passande män, tror jag att derigenom skulle en väsentlig fördel riket tillskyndas. Straffade brottslingar behöfva oftast sträng tillsyn, och lagen finnes i 1798 års oförändrade krigsartiklar. Dervid föreslår jag dock, att den soldat, som vid sådan corps oförvit - 204 Den 15 December f. m. ligen tjenl, t. ex. 3 år, bör derefter anses berättigad att få transport, eller att ingå vid annat reg:te, ty det är en hufvudsak, att den fallne må äga tillfälle att sig upprätta. Nogsamt inser jag, att ämnet fordrar närmare utveckling; och jag skall gerna se att bättre sätt, än jag här föreslagit, utfinnas och tillämpas; men af största vigt är att staten tager närmare vård om för hrotl sträf fade personer, så att icke samhällsskicket tvingar till nya brott, och allmänna säkerheten störes. Jag anhåller om remiss härå till vederbör. Utsk. Remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. 2. K. förordn. af d. 20 Januari 1S24 afser visserligen ett nyttigt ändamål, nemi. jords uppodling: men såvida skydd till person och egendom utgör hufvudgrunden för allt samhällsskick, fruktar jag alt nämnde K. förordn. trädt den sednare eller äganderätten, nog nära. En person är, efter laga fång, ägare lill jordegendom, som har af ålder lagligen tillkomne vattenverk till egen sjelfständighet och nytta, samt omkringliggande ortens båtnad och beqvämlighet. Då uppträder en annan jordägare och anmäler sig vilja intappa eller sänka den sjö eller det vattendrag hvaraf nämnde vattenverk bero. Vattenverksägarens laga fastedom, laga fång, skyddar icke hans egendom, den skall nedrifvas eller förändras, och lill en början skall ägaren antastas med rättegång, om den som sjön eller vattendraget vill ultappa eller sänka i någor måtto bjuder skäl för sig, enligt högstberörde K. förordn. Jag fråger vördsamt: står detta rätt tillsammans med äganderättens helgd?
Jag anhåller derföre, att den vägrade propositionen ej måtte remitteras till ConstitutioasUtskottet, innan de i dag afgifne yttranden hinna blifva justerade, äfvensom att justering måtte med första särskildt företagas af Protocollet för detta Plenumi Grefve Cronhjelm förenade sig med Herr Hjerta. Herr Lefren: Efter mitt sätt att första Grund» lagen, är en så beskaffad remiss, som den Herr Hjerta nu yrkat, icke enlig med våra former, utan lärer det endast vara en framställning om den vägrade propositionen, som kommer att till ConstitutionsUtskottet afgå. Herr von Hartmansdorff: Jag hemställer till Ridderskapets och Adelns eget bedömande, huruJ vida något annat härvid kan åtgöras, än att till ConstitutionsUtskottet remittera frågan, om Herr Grefven och LandtMarskalken haft rätt eller icke i vägrandet af den begärdta propositionen? Utskottet kan då icke göra annat än yttra sig om lagligheten af denna vägran, utan afseende på discussionen. Herr Hjerta: Jag instämmer fullkomligen med den siste värde Talaren deruti, att om sa-] ken angick något, som vöre stridande mot GruntJj 320 Den ii Octoher e. m. lagarne, sltulle discussionens insändande till Utskottet vara öfverflödigt; men då frågan endast rörer StåndsOrdning, är,det vigtigt, att ConstitutionsUtskottet, som till trefjerdedelar består af de andra Stånden , måtte rigtigt känna, hvad de skola bedöma. Jag ber att få fästa uppmärksamheten derpå , att den vägrade propositionen angår en instruction, som Ridderskapet och Adeln för sin RiddarhusDirection utfärdar. Det beror således hufvudsakligen på, att kunna för de andra Stånden klart framställa saken. Jag yrkar visserligen icke, att hela discussionen i detta ämne må sändas til!