Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vidare offentliggjord rarna som till en fest, utan det var det glindrande fick den dock inte bli, förrän jag hunnit medskenet från den tända julgranen, hvilken stod dela dig den kära nyheten; och det ville jag helst midt på golfvet, fullsatt af ljus. Och på en af göra i egen person, då det kunde ske utan längre de nedersta grenarna hängde ett stort paket — uppskof. Ja, nu vet du, hur det står till, käre farbror! Och jag kan se — hvad jag också sä- det var strumporna. » Bravo! Du är en krona, du gamla kära Markert hoppats — att du inte just är ledsen där gret! » utropade » pojken » - ingeniören och svängde öfver, du heller! Och om ett eller par år skola om med gumman, så att hon blef helt yr i hufvi fyra fira julen tillsammans, ty inom den tiden vudet. » Det här blir ju riktigt en julafton i tänker jag kunna gifta mig och flytta öfver till Sverige igen, där jag tror mig kunna få en bra gamla stilen! » » Ja — för du har väl inte firat någon, kan anställning — för, ser du, svensk vill jag ändå jag tro, därborta, där ni inte komma i rattan alltid förblifva! Men det gör godt att komma ut, tid! » inföll kaptenen, som var mer belåten med ty då lär man sig hvarjehanda, bland annat den sanningen, att ' borta är bra, men hemma är bäst '. » anordningarna, än han just ville visa. Detta var så inånga » julklappar » på en gång, » Ah jo, har jag så, » svarade brorsonen leende, i det de båda togo plats vid härden, » och då att gubben blef alldeles öfverväldigad. Men sedan kom jag riktigt ' i rattan tid '. Jag skall hälsa. han hämtat sig från den första glädjen och öfverdig, farbror, från din gamle ungdomsvän, Jakob raskningen och Margret blifvit inkallad att få del af nyheten, och hon i sin tur hunnit hämta Kojtänen i Finland. » » Jakob — den gamle hedersgossen, har du sig — då hade dessa tre den glädjerikaste afton, träffat honom? Det gläder mig! Men hvar? » där de nu sutto och firade jul » efter gamla stilen ».
Men största uppmärksamheten måste fästas vid den låga införseltullen till Sverige för Fransyska varor. Och här möta de största betänkligheter, först i afseende på vår egen förädlingsindustri, såsom t, ex. beredda hudar och skinn ifrån 25 öre till 10 öre per ti, väfnader och band af helsiden från 6 R:dr till 1 R:dr 50 öre, halfsiden från 3 R:dr till 1 R:dr, spetsar, uddar och blonder från 6 R:dr till 1 Rrdr 50 öre, snörmakeri-arbeten ifrån 4 R:dr till 1 R:dr 50 öre, likaså vantar och strumpor ifrån 4 R:dr till 1 R:dr 50 öre, hattar af siden från 4 R:dr till 1 Ralr 50 öre, andra slag från 2 R:dr till 40 öre, leksaker från 1 R:dr 50 öre till 25 öre pr ti, bomullstyll från 2 R:dr 25 öre till 1 R:dr 25 öre, kläde från 1 R:dr 50 öre till 75 öre, konstgjorda blommor från 22 R:dr 50 öre till 5 R:dr, allt per ti. Så på papper, glasvaror m. m. införseltullen nedsatt. Härtill komma åtskilliga öfverflödsvaror, som för låg tull skola införas från Frankrike, såsom champignoner, tryffel, konserver, viner af alla slag, drufbränvin, konjak o. s. v., hvaraf vårt fattiga land skall öfversvämmas. Men det är icke blott i afseende på Frankrike, som denna traktat kommer att gälla, utan till Preussen och Tyska tullföreningen få vi införa varor från u BevillningsUtskottets Utlåtande ]\:o 2. Sverige för samma tull, som är öfverenskommen emellan dessa länder ock Frankrike, men vi skola ock ifrån dessa och snart sagdt alla länder emottaga alla varor för lika låg införseltull som från Frankrike, hvilket synes mig ännu mera öka de betänkliga följderna al den ifrågavarande handelstraktaten.
Malkolms föreställning om en öfvernaturlig varelse, hvars makt man hvarken kunde trotsa eller besegra, hade till någon del småningom äfven smittat Alf, utan att han gjorde sig reda derför, och tron på den lilla judens magiska förmåga och sällsamma taskspelarekonster syntes honom i detta ögonblick nästan bekräftad. Det var under dylika tankar han närmade sig Kranach, då en postschäs, som stannat vid sidan af chaussén, till höger nedanför fästningsvallen, ådrog sig hans uppmärksamhet. Den tycktes vara tom, och gossen, som kört den, satt sofvande på det lilla låga kusksätet. Gud vet, hvilken besynnerlig idéförbindelse kom Alf att tänka på den vackra främlingen och hennes onkel, men imellertid föll det honom in, att det kunde vara de, som återkommit och stigit ur här, för att helsa på kommendanten, ehuru den sena timmen väl icke tycktes lämplig för ett besök. Han lät sin egen vagn stanna, hoppade ur och närmade sig den tomma schäsen, hvars kusk alls icke lät störa sig i sin slummer. Alf ämnade just ropa honom an och fråga hvem som åkt hos honom, då han kom att kasta ögonen in i den tomma vagnen och såg en skottsk plaid ligga vårdslöst kastad på sätet derinne; ett hastigt och oredigt minne förenade sig genast med denna syn; hvar hade han väl sett den der rutiga schalen förut? Det var alls icke den vackra flickan, som burit den. Det var ... ja det var ingen annan än Hawerfields. Han hade haft den lindad omkring sig på morgonen, då Alf såg honom bland brunnsgästerna i Langenau. Skulle det varit han, som åkt i vagnen? Alf måste göra sig underrättad derom. Han betalde sin kusk och tillsade honom att vända om samt ruskade derefter den sofvande gossen i postschäsen vaken. — Åh, är ni redan tillbaka, herre? mumlade denne i sömnyrseln, gnuggande sina ögon, utan att ännu se upp. — Hvem har du skjutsat här, min vän? — sade Alf småleende åt hans misstag. — Ah, jaså, förlåt jag trodde, det var den herrn, på hvilken jag väntar. — Och hvem är då denne herre?
Af länets joideboks-och hemnuinstals-iäntå, utgörande i kronovärde 12,227 R:dr 27 sk. 10 r:st., äro endast 1,760 R:dr 12 sk. 6 r:st. anordnade. Extra ordinarie onera, såsom inkvarteringar och krono-skjulsar, äro här föga betungande. Väghållningen i anseende till vägarnes mängd är deremot mera betydlig, synnerligen genom den ojemna och på liera ställen olämpliga indelningen deraf; men underhållet lättas uti en stor del af landet derigenom, att hällen icke ligger djupt under jordytan. Och som landet i allmänhet är slätt, orsakas af vattnet på få ställen utskärning å vägarne. I vintervägarnes underhållande äro, efter öfverenskommelse, så väl lägenhetsinnehafvare som backstuguhjon, m. fl., skyldige att deltaga. Nya vägdelningen i Södra Häradet är nu fullbordad och äfven i Norra Häradet är sådan begärd, och undersökning derom vid Häradsrätten anhängig. Kronotionden i länet är presterskapet af Konung Carl NI förunnad, i anseende till det ringa hemmantal, hvaraf de flesta pastoraler bestå. Den länge ventilerade frågan om tiondesättning beror af några preliminära åtgärder af Eders Majrls och Rikets Kammar-Kollegium. 24 Enskilda överenskommelser i denna väg emellan pastor och församling äro emellertid träffade inom de flesta pastorater, dock icke pä längre lid än med nuvarande innehafvare, hvilken omständighet här orsakar ett verkligt ondt vid nja »val, men som svårligen står att afhjelpa. Ingenstädes uttaga rättigade, enligt 1648 års Conventions-stadga. Politi. Till vidmakthållande af ordning och polis inom hvarje socken, äro by-ordningar fastställde och bya-rätter valde; äfvensom, hvilket redan nämndt är, vid fiskelägena äro tillsatte hamn-rätter. Arbetshuset i Wisby, som år 1839 af Eders Ivongl.
Lotsarnes bergning är der, så väl som annorstädes, hufvudsakligen beräknad på lotsningsförtjenstcn, synnerligast af fartyg, som komma från öppna sjön; och om desse fingo efter godtycke taga lots eller icke, är det ej troligt, att lotsarne skulle anstränga sig och, såsom ofta är fallet, våga lifvet, för alt gå dessa seglare till mötes, då biand desse knappast hvarannan antoge lotsarnes biträde. För att tillhålla lotsarne påpasslighet, äro, i anseende till kustens vidsträckthet, knappt någre controller möjlige, utan de mäste dertill eggas af utsigten på förtjenst; och att denna äfven under när - Allm. ficsv,- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N-.o 130. 7 varande förhållanden vid Bottniska Viken icke är betydlig:, torde säkrast, efter hvad upplyst blifvit, kunna bedömas deraf, alt Lotsverket inåst vid flere lotsplatser derstädes anslå extra arfvoden till lotsbeljeningen, emedan skicklige personer icke kunnat erhållas för den i stat bestådda lönen samt lolsuiugsförl j ensten. 1 afseende dernäst på motionärens framställning derom, att Finska fartyg matte förpliglas att, vid segling i Svenska farleder, alltid laga lots, får Utskottet vördsamt upplysa, att, jemnlikt 1 §:n i Kongl. Kungörelsen den 24 Augusti 1838, angående hvad i afseende på handeln och sjöfarten emellan Sverige samt Ryssland och Finland, iagttagas bör, är vordet stadgadt, ”att Ryska och Finska fartyg skola uti Svenska hamnar behandlas, så väl vid inkommandet som utgåendet, i likhet med inhemska fartyg, i anseende till hamn-, läst-, bakoch lots-afgifter, äfvensom hvarje annan afgift eller pålaga, som utgöres antingen till Kronan eller till städer eller till hvilka serskilda inrättningar sorn helst, på hvad grund eller under hvad namn det vara må.”
— Och derwid finner jag för min del icke nägon bctänkclighet, emedan, genom en sädan fri Ull-Handel, ingen blifwcr lidande, utan twärtom Landrmanncn i ena sidan winner en lätt afsättning pä denna Landtmanna-wahra, samt sämcdelst fbranlätes till betz förökande: Och ä den andra en betydclig Nationel winst erhällcS, genom en tillförmodande minskning, uti införiktisningen, af Utländsk Ull 4122 Den 12 October och deraf följande minskning, af de stora summor, som enligt hwad osman anfdrt är, för denna wahra hit» tils gött utur Riket. ÄnNu en betänklighet finner jag hä^wid kunna framställa-: nemligen, att tillgäng för de styrkte premicrnc saknas; men denna betänklighet tror jag böra utur wägen rödjas, genom förhöjning af Lull - afgif, ten pä. inkommande Utländsk Ull, och d nna förhöj» ningS anwändande till premicrnes b.st idande, hwilken utwäg jag följakteligeN wägar i ödmjukhet för.fiä. MZ hända, att härigenom befaras den tillwerkade Fab-ikswahrans stegring: men om äfwen fä wore, mäste en siik stegring icke blifwa känbar och alldraminst klan, derwärd, dä ofwannämude wigtiga ändamäl sökeS och med tiden winnabör — att tillräcklig Ull för Rikets behof blifwer att tillgä f>än inhemske Schefferier. För öfrigit och om Riksens Högloft. Ständer skulle likmätigt hwad jag nu ödmjukast föreslagit och tillstyrkt, för godt och gagneligt finna: iro Att Swcn, ska Jordbrukare i allmänhet mäge ännu en gäng, ge, nom 12 Procent Ullpremier warda uppmuntrade till utwidgandc af Schefferie - handte! ingen, och deraf föl» jsnde inhemska Ullfbrrädrrncs förökande. 2:0
S-'dje punkten är också af Respective RiksStånden gillad , men med skiljagtiga ordalag uti ett och annat Stånd, hvarföre Utskotten , till likhets vinnande, skolat föreslå följande redaktion: Bet Representativa Mynt-capitalet skall till det belopp, sorn bestämmes af den vid innevarande Riksdag skedde Reglering af Rikets Penningeväseride , oförändradt intill nästa Riksdag qvarblifva i rörelsen cirkulerande, så att det permanent hvarken ökas eller minskas under tiden. ^'■de punkten är i allt öfrigt , utom hvad angår frågan om Allmänna Uåne-rörelsen , dels af samtlige Respective Riks-iStånden , och dels genom 3me Stånds sammanstämmande beslut gillad , och är det endast , i afseende på Creditivet till JernContoiret af (300,000 R:dr , som någon skiljaktighet förekommer emellan Köglofl. Ridderslcapet och Adelns samt Högvördige Preste-Slåndets och [Vallöf!. .Borgare-Ståndets beslut, i så måtto, att Statsoch Banko-Utskottens Betdnkanden. 657 Häglof!. Ridderskapet och Adeln vid sitt bifall fastat det förbehåll , att af berörde (Tredin v-Sumxna skulle afsättas 200,oöo R:dr , för att, i händelse någon annan utväg dertill framdeles ej skulle finnas , såsom ett creditif till Kongl. Maj:ts Nådiga disposition öfverlemnas till understöd för Sillfiskerierne i Riket, hvilken summa, derest Sillfiske ej skulle inträffa, borde till Metall-Lå« nefonderne återgå. Förenade Utskotten torde, i anledning häraf, få vördsamligen hemställa , om icke, i den händelse Sillfiske inträffar, Rikets Höglofl.
Af sådan anledning och då det visat sig, att vid hvarje Riksdag nya anslag på 3:dje och 4;de Hufvud-Titlarne blifvit begärde och bifallne, under det den, ovedersägligen existerande, allmänna förlägenheten och nöden sökt göra sina anspråk på nedsättning, eller åtminstone stillastående i anslag af Statens medel, gällande; så vore det, efter Molionairens tanka, tid att Svenska folket, vördnadsfullt och med hoppfull förtröstan till Kongl. Maj:ts både förmåga, att pröfva hvad som för landet är nyttigt, och vilja att befordra folkets lycka och trefnad, för Honom nedlägga sine bekymmer och sin på öfvertygelse grundade önskan, att en så beskaffad re jorm i hela Försvarsverkets organisation måtte ske, att lindring i skattebidragen deraf må kunna beredas, eller, om delta icke vore möjligt, en gräns åtminstone mätte sättas för de ständigt växande behof ven. Denna reform skulle, efter Motionairens åsigt, omfatta: 1:0 En ändamålsenlig reducering af synnerligast den delen af Arméen, som är på värfvad fot; Bihang till R. St. Besvärsoch Oeconomie-Utslottets Utlåtande JS:o i3s. 2:0 Minskning i antalet af så väl det högre som lägre befälet vid indelta Armeen; 3:o Öfversigt och jemkning af Indelningsverket, hvarigenom besparing skulle kunna beredas samt ea billigare och jemnare lönefördelning tillväga 1 . * O O bringas; 4:o Sjöförsvarets rigtning åt det mindre vapnet eller Skärgårdsflottan, enär öfvertygelsen om detta vapens större användbarhet för Sverige, an den stora, eller Örlogsflottan, synes numera vara allmänt och djupt stadgad; och 5:o E11 ordentlig plan för både landtoch sjöförsvarets materiels ändamålsenliga iståndsättande och framtida underhållande i fullkomligt skick, så att folket och dess ombud jemväl må kunna inse och bedöma de anspråk, som för detta ändamål göras å Statens medel. I anledning af Herr Holms motion har Herr Petres Th.} till Yällofl. Borgare-Ståndets
I afseende å artikeln brännvin hade 1859 års Tullkommitté anfört, att de slag, som dittills varit till införsel tillåtna eller holländsk genéver, fransk konjak, rumm och arrack, ofta varit föremål för smyghandel; att, då, i anseende härtill, någon jemkning i införselsafgifterna vore af behofvet påkallad, kommitterade likväl ansågo, att, i afseende å gradtalet, normalbestämmelsen skäligen kunde från 12 till 8 grader, eller lika med den i danska tulltarifen följda grund, förändras; hvarjemte, i betraktande af de missförhållanden, som af den lika tullbestämmelsen för alla grader öfver 12 uppstått, den förändring ansågs böra äga rum, att för hvarje högre grad, än den såsom norm bestämda, tull värde och införselsafgifter ökas i jemn progression, helst detta behandlingssätt icke kunde, då gradering i hvarje fall måste ske, leda till några olägenheter i tillämpningen; att i öfrigt, och då erfarenheten ådagalagt väsentliga svårigheter att äfven genom kemisk undersökning under vissa förhållanden bestämdt åtskilja sädes-, frugteller andra brännvinsslag, kommitterade funno desto mera lämpligt att under en gemensam tullbestämmelse sammanställa alla slag, som den medeltull af 24 sk. kannan, kommitterade föreslogo, hvad sädesbrännvin anginge, inträffade med den af Rikets näst derförut församlade
En så betydlig minskning i Statens ordinarie tillgångar lärer, enligt Utskottets öfvertygelse, svårligen kunna tillvägabiingas, åtminstone icke utan åtagande i dess ställe af en förhöjd bevillning. Derjemte bör ock i betraktande tagas, att, då ifrågavarande ränta uti olika provinser af Riket utgår till väsendtligt skiljaktiga belopp, de skattskyldige i serskilda orter följaktligen komme att i betydligt olika mån vidkännas förmån af samma räntas borttagande. Då nu härtill kommer, att hemmantalsräntans upphörande skulle icke allenast förorsaka förändringar i jordeboksväsendet, utan ock föranleda en fullkomlig rubbning af indelningsverket, har Utskottet på dessa skäl ansett sig böra tillstyrka, att Måns Månssons förenämnde motion måtte få förfalla. Stockholm den i5 April 1845. Reservation. Af Måns Månsson från Calmar Län: ''Emot det beslut, Stats-Utskot - Stats-Ulskottets Utlåtande, N:o 28L 5 tets majoritet slädnät uti, får jag reservera mig. Utskottet har föregifvit, att hemmautalsräntan icke kan upphöra derföre, att den ingått uti hemmanets skattläggning och lika som gifva sken af laglig tillkomst. Så är icke verkliga förhållandet. De gamla skatte-hemmanen hafva aldrig hört Kronan till. De äro upptagne af den lediga och ödeliggande jorden; hört sina egare fullkomligen till, som i början voro så frie, att de icke erkände någon menniska öfver sig. Af desse hafva sedan med liden uppkommit så Kronosom Frälsehemman. Huru härmed har tillgått, är så allmänt kändt, att det är öfverflödigt att beskrifva, — nog af, den mägtige har alltid lefvat på den svages bekostnad. Då den ene bonden åtog sig att betala den så kallade jordeboksräntan för sitt hemman, åtog sig en annan att hålla häst och karl för sitt hemman.
Beträffande åter beskaffenheten af byggnadsarbetet får Utskottet erinra, hurusom Ofver-Intendents-embetets omförmälda tjenstemän anmärkt, att byggnaden blifvit i flera hänseenden utförd på ett utan tvifvel prydligare och fullkomligare, men äfven kostsammare sätt än från början varit tillämnadt, såsom exempel hvarpå anfördes dels byggnadens beklädnad med kalksten, dels kolonnernas och dörromfattmngarnes utförande i utländsk marmor, i stället för jern eller inhemsk huggen sten, golfläggning af ek i stället för furu o. s. v. — Härpå har Byggnads-chefen hufvudsakligen icke haft annat att genmäla, än att det Ofver-Intendents-embetets kostnadsförslag, som besigtningsmännen afsett, icke skulle hafva blifvit af Kongl. Majit gilladt och sålunda ej varit för Byggnads-chefen bindande. Utskottet har emellertid redan upplyst om anledningen, hvarföre nyssnämnda förslag ej blef af Kongl. Majt gilladt, nemligen att detsamma ansågs medföra allt för betydliga kostnader, samt att Kongl. Majit deremot, för att vinna åsyftad besparing, hufvudsakligen godkänt det af Komrnitterade uppgjorda alternativa förslag, som föga öfversteg den af Rikets Ständer beviljade anslagssumma. Byggnads-chefens åberopande af den uteblifna stadfästelsen å det förra förslaget, till stöd för de af honom vidtagna förändringar i byggnadssättet, framstår först härigenom i sin rätta dager; — och är det utom allt tvifvel att den uppkomna tillökningen i kostnaderna för nationalmusei-byggnaden till en väsendtlig del härrört af det dyrbarare byggnadssätt, som — i strid emot de godkända kostnads-förslagen och tvärtemot Kongl. Majits föreskrift, att utgifterna borde inskränkas inom de af Rikets Ständer anslagna tiilgångarne — Byggnads-chefen egenmägtigt tillåtit sig att använda.
Det visar sig deraf (pag. 14), att, då myntskatt icke afräknas, och då den ränta tages i beräkning, hvilken kommit Banken till godo å innestående medel hos handelshus i Hamburg, hade hvarje riksdaler indraget silfver kostat Banken 10J runstycke banko utöfver myntvärdet. Vexelköpen hade då skett efter en kurs, varierande mellan 126i och 127| sk. pr. r:dr Hamburger-banko (pag. II) eller, som vill säga detsamma, till en medelkurs af omskring 127 sk. 8 Banko-Utskottets Vildt ande, N:o 37. A en annan sida inhemta vi af Rikets Ständers Revisorers Berättelse, angående Bankoverket år 1849 i § 21 (pag. 19), att Banken genom försäljning af silfver i omyiilad form från den 1 Juli 1847 till samma tid 1849 erhållit en vinst af r:dr 71,049: 16. 4, som, fördelad på det försålda beloppet 5,356,914: 6. 6, utgör i det aldra närmaste 1^ proc. eller något litet derutöfver. Af fullmäktiges berättelse till nuvarande Banko-Utskott finna vi ytterligare uti § 18 (pag. 10), att samma försäljning af silfver från den 1 Juli 1849 till samma dag 1850, lemnat en vinst af r:dr 12,484: 7, som, fördelad på det försålda beloppet r:dr 759,002: 17. 4, utgör något mera än 1| procent. Under de sednast förflutne 3:ne åren har således vinsten på försåldt silfver utgjort mer än 1^- procent. Det har förut blifvit ådagalagdt, att förlusten på indraget silfver under åren 1845 — 1847 utgjort 10§ r:st. banko på hvarje riksdaler silfver, hvilket gör ungefärligen J proc. eller högst obetydligt derutöfver.
Om Bankens metalliska kassa kan anses förstärkas derigenom, att Fullin. använda de dem anförtrodda medel, för att hjelpa dem, Deu 11 Januari e. m. 117 som genom svindlande företag blifvit bragta derhän, att de stå pä branten af sitt fall, då medgifver jag gerna att jag baft orätt och begått ett stort misstag; mea om meningen verkligen är, att Fullm. skola med Bankens medel på det sättet bispringa cessionanter, så bör man ju söka lä detta uttryckt i regl.-ts 109 g, i stället för den der nu befintliga föreskriften. Jag fortfar att yrka bifall å den af Utsk:t föreslagua déehargemeningen. Många ledamöter ropade nu på propos. Hr Dalman: Utan att vilja vidare förlänga diskussionen, får jag endast fästa upmärksamheten vid att en högst ringa del af de utaf den sista värde talaren omförmälda många millionerna vexlar på Ullberg och Cramér voro köpta af Rikets Ständers Bank, och, efter hvad jag tror mig veta, dragna af dessa utan särskild garauti af en solid firma härstädes, äfvensom uprepa min öfvertygelse ej mindre att BankoFullmäktige, på grund af 109 § i reglementet, varit lagligen berättigade att köpa vexlar för att bibehålla och förstärka Bankens metalliska kassa, hvilket naturligtvis måste antagas^ hafva varit Fullmäktiges afsigt intill dess motsatsen bevisas. Åtminstone är det en högst obehörig insinuation att Fullmäktige dervid åsyftat bispringa bankruttspelare. Också är jag viss att, derest den oförväntade krisen icke inträffat, något klander af denna åtgärd, som dessutom vållat Banken en ganska obetydlig förlust, aldrig kommit ifråga hvarken från Hr Cederschölds eller någon annans sida. Hr Åkerman har sagt att det vore en inconseqvens att ur décharge-meningen borttaga ordet »i allmänhet», emedan detta endast refererade sig till de i Utskottets Betänkande mot Fullmäktiges handlingssätt gjorda anmärkningar.
Ständer sjelfve ansett sig af billighet och rättvisa förbundne att lemna full löne - Constilutions-Utskottets Memorial, N\o 11. ersättning åt Embelsoch Tjenstemännen vid Numer-Lolteri-Inrättningen, äfvensom åt Ledamöterne af Rikets Allmänna Ärendens Beredning, ehuru personalen vid dessa indragna Verk icke varit, såsom bemälde Stats-Sekreterare, med fullmagter försedde, eller Grundlagen åt förstnämnde Inrättnings tillvaro gifvit samma sLöd, som åt Stats-Sekreterare-embelena, i följd hvaraf Siats-Kontoret i Nåder anbefalldes att lills vidare af under händer hafvande medel till f. ({. Stats-Sekreterarne Grip och v. Hartmansdorff' qvartaliter utbetala ett årligt belopp, svarande mot den Stats-Sekreterare-lön, hvar Och en af dem intill slutet af år 1840 å Riks-Staten åtnjutit, under iagttagande af det för löners uppbärande å Indragnings-Staten i allmänhet stadgade vilkor, att löne-ersältningarne borde minskas eller upphöra i den mon innehafvarne erböllo al Statsverkets medel högre löneinkomster, än de vid embetenas indragning innehade; samt att desse löne-ersättningar ock sedermera af besparingarne utbetalts till f. d. Stats-* Sekreteraren Grip, hvilken den 5:te December sistlidet år aflidit, för åren j841» 1843 och i843, och till f. d. Stats-Sekreteraren v. Hartmantdorjff, intill den 1 Mars 1842, då han, som under tiden i Nåder utnämnts till President i Kammar-Rätten, tillträdde de med berörde Presidents-embete förenade löneförmoner.