Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För det fjerde – mycket berömvärdt – skyndade han vid återseendet att ställa sig sjelf i skuggan, emedan han var för ung att som beskyddare öppet kunna gagna oss i vår fattigdom, och sände mig i stället denna gamla förträffliga och aktningsvärda fru, som gör allt hvad i hennes förmåga står att skapa mig till en hygglig och förståndig qvinna. För det femte, skaffade han mig lektioner, utan att jag behöfver ana hvem jag har att tacka derför. För det sjette visar han sig aldrig – mycket tråkigt, men ganska klokt – för att icke blottställa mig. Och ändtligen och slutligen följer han mig ändå på afstånd, på det att han må vara till hands, ifall, såsom i afton, något äfventyr skulle inträffa.” Här var Blenda under sina ifriga bevisningar nära att falla omkull på tröskeln till sin egen förstuga. ”Det är nog”, sade hon: ”sju goda handlingar berättiga honom verkligen att anses som en utmärkt hederlig karl. Men han har orätt i att tro, det de skulle ha varit tillräckliga att tillåta honom den ton, som han antagit, om han ej förut varit fullkomligt bekant för mig.” Helt nöjd med det vunna resultatet, hastade hon nu in. Två dagar före julaftonen sågs en ung elegant man vandra utåt Riddargatan. Denna vandring gick emellertid ganska långsamt, ty i hvarje hus hade han att fråga efter någon. På ena stället ville han ha reda på en skomakare, på det andra sökte han en målare, på det tredje var han öfvertygad att hafva hittat den snickare, som han måste träffa. Men utan att hafva funnit den han letade efter, hade han snart genomspårat hvarenda våning och öppnat hvarenda dörr på nära nog hela gatan. ”Att också icke veta husnumret!” mumlade han i hvarannan minut. ”Och att icke kunna fråga rätt fram! Men tålamod – någon ny drake kunde ligga på lur och bli uppskrämd – man måste öfverrumpla, för att ej bli afvisad!” Huset, hvaruti fru v. Kühlen bodde, låg nära slutet af gatan, och som ordningen nu var kommen till detta hus, var det också dit som kavaljeren ställde kosan. Och anländ till behörig ort, började han sina frågor på nedra botten. ”Ursäkta – jag hoppas att jag icke åter gått miste?
Hon hade funnit den på gatan, trängt den öfver handen, och nu bar hon den alltid. Så snart hon kom att se den eller vidröra den, bleknade hon, och hennes ögon sågo ej mer något af världen omkring henne. Men hon såg ett fängelse sådant som Foscaris i dogepalatset i Venedig. Det var en mörk, trång källarhåla, ljus kom insilande genom en förgallrad glugg, och från väggen kom ett stort knippe kedjor och slingrade som ormar kring den fångnes ben och armar och hals. Måtte helgon göra under! Måtte människor arbeta! Måtte hon själf snart hafva sådan berömmelse, att hon kan tigga friheten åt sin fånge! Han skall dö, om hon ej skyndar. Måtte järnringen ständigt gnaga hennes arm, så att hon ej glömmer honom ett ögonblick! Fra Felices testamente. Då donna Emilia öppnade biljettluckan för att sälja biljetter till den andra föreställningen af Det gamla martyriet, stod folket i kö för att få platser, kvällen därpå var teatern så öfverfull, att folk svimmade i trängseln, och tredje kvällen kommo människor resande både från Adernó och Paternó för att få se den älskade tragedien. Don Antonio förutsåg, att han skulle kunna spela den en hel månad för dubbla pris och med två representationer hvarje kväll. Huru lyckliga de voro, han och donna Emilia, och med hvilken glädje och tacksamhet de lade ned tjugufem lire i den lilla bildens kollektbössa! I Diamante väckte denna händelse mycken förvåning och många människor kommo till donna Elisa för att få veta om hon trodde, att helgonen ville att man skulle bistå donna Micaela. »Har ni hört donna Elisa,» sade man, »att don Antonio Greco blifvit hjälpt af Kristusbarnet i San Pasquale, därför att han lofvat ge en aftons inkomst till donna Micaelas järnväg?» Men då man frågade donna Elisa om detta, slöt hon munnen och såg ut, som om hon ej kunde tänka på något annat än sitt broderi. Fra Felice själf kom in och berättade henne om de två under bilden redan gjort. »Signorina Tottenham var mycket dum, som lämnade bilden ifrån sig, då den är en sådan undergörare,» sade donna Elisa. Detsamma tyckte alla.
Slutligen och med anledning af fullmäktiges hemställan, angående de till fond för den återstående ombyggnaden af Strömsholms kanal och slussverk afsatta obligationer, får Utskottet förklara, att då Rikets Ständer, vid beviljandet af stats-anslaget för detta byggnads-företag, endast föreskrefvo, att den bestämda anslagssumman skulle i riksgäids-kontoret afsättas, för att, jemte upplöpande räntor, under femton års tid användas till utbetalning af 50,000 r:dr årligen, utskottet anser fullmäktige icke vara af Rikets Ständers härom meddelade föreskrift förhindrade att utbyta de obligationer, hvaraf nämnde fond för närvarande består, emot andra, af riksgäldskontoret utfärdade, räntebärande obligationer, under vilkor att äfvenledes den å dessa sednare upplöpande ränta fonden tillgodoföres, och att obligationernas kapitalbelopp, jemte denna ränta, till fullo motsvarar hvad som under den återstående anslagstiden bör af riksgäids-kontoret utbetalas. Stockholm den 25 Maj 1848. Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 184. 7 Reservation af herr Schartau, som ansåg: att då omständigheterna gjort det nödvändigt att bereda sig på skuldsättning, man äfven borde sörja för, att skulden möjligast snart blefve gäldad och rikets financer återförsatte i det tillstånd af soliditet, som Rikets Ständer alltid torde låta sig angeläget vara att upprätthålla, samt att derföre en större årlig summa för amortissement och ränta, än den uti 2:dra punkten föreslagna, bordt tillstyrkas; anseende herr Schartau denna summa kunna fastställas till minst 400,000 r:dr, under beräkning, att allmänna bevillningen ändock icke derigenom skulle behöfva höjas till jemnbredd med förhållandet före 1840 och 1841 årens riksdag.
I Demgan beslöt jag att göra en afstickare till Asterabad, hvarvid Elburs måste passeras genom ett 2,050 m. högt pass, Jähän Numa. Den andra natten tillbringades i byn Tjardeh, där min karl afrådde mig från att sofva i det af en giftig ohyra hemsökta karavanserajet. Jag sof därför ensam i en trädgård och hade vid 1 o-tiden på kvällen ett mycket obehagligt besök af ett dussin schakaler, som sedan under hela natten icke lemnade mig ett ögonblicks ro. Då de först väckte mig på kvällen, hade de redan stulit bort så mycket ätbart som fanns, och tyvärr kunde jag icke sätta mig i respekt med annat än några äpplen och ridpiskan. Denna trakt är särdeles rik på schakaler och därtill en ovanligt stor och vild art. De dväljas i bergen om dagen, men om natten begifva de sig ut på upptäcktsfärd nedåt dalar och hedar. Sina steg rikta de dock först och främst till byarna, där de under nattens stillhet ostördt kunna utföra sina undersökningar. De äro ytterst nyfikna och intresserade af allt slags föremål, som de släpa bort, äfven om de icke kunna förtäras. Då dagen randas, samlas de åter i skaror och begifva sig till bergsskrefvorna i trakter, där inga människor finnas. Då vi sedermera sofvo flera nätter under bar himmel, gjorde vi upp stora eldar för att hålla ödemarkens vilda djur på afstånd. Efter att hafva passerat Jähän Numa ' s ytterst svåra pass, där man på flera ställen måste gå till fots, inträdde vi ändtligen på allvar i den ma-senderanska urskogen. Gamla knubbiga ekar växte här i stor mängd och sträckte sina massiva grenar likt triumfbågar öfver den smala, slingrande stigen. Här och hvar löper vägen på själfva branten och är så smal, att man ej skulle kunna möta någon. Till venster stiga branterna till svindlande höjd, och till höger stupar afgrunden lodrätt ned i djupet. Oförlikneligt skönt är landskapet från de höga, skoglösa punkter, man någon gång passerar. På andra sidan dalen resa sig väldiga bergsmassor, från kam till fot bevuxna med mörka, tysta löfskogar, mellan hvilkas belysta kronor dunkla skuggor falla.
Uti ingressen eller rubriken till mom. lif. e heter det: för ej mindre de associationer oell privatbanker, som med belåning af spannmål sig befatta, än äfven andra, ej särskildt nämnda bolag samt enskilda personer; men efter det gårdagens beslut, som jag nyss omnämnde, och hvarigenom cassacreditiv blifvit beviljade endast åt hypotheksföreningar och associationer för spannmålsbelåning, lärer numera sednare delen af denna rubrik böra utgå. Hvad dernäst angar det nästföljande i:sta inom., som lyder: att i afgift till Banke 11 erlägges proc. af den beviljade summan, om den uppgår till 2000 rldr eller derutöfver, men för creditiv å alla mindre summor 10 r:dr, hemställer jag, om icke detta stadgande ensamt har afseende på cassacreditiv för enskilda personer eller mindre bolag, och jag tror således, att detta 1 mom. likaledes bör utgå. Beträffande åter 2 morn., som stadgar: att af Banco - Deri 3i Ju'!i f. m. styrelsen beror att efter förloppet af den tid, uppå hvilken cassacreditiv i allmänhet högst får beviljas, eller ett år, medgifva förnyelse deraf, anser jag denna föreskrift böra bibehållas, såsom varande i öfverensstämmelse med hvad R. o. Ad. i går under mom. ]it. cl af aitsta punkten beslutade. Hvad slutligen 3:dje och sista mom. vidkommer, tror jag, att det äfvenledes bör qvarstå, och jag tillstyrker altså, att R. o. Ad. må bifalla den nu förevar, delen af 22:dra punkten under lit. e, med borttagande likväl af sednare hälften af sjelfva rubriken jemte hela i morn. x Frih. Palmstjerna, Carl Otto:
(I. o. U. A.) Sedan Stats-Utskottet numera afgifvit serskilde utlåtanden, angående regleringen af de serskilde Hufvud-Titlarne, har Utskottet ansett sig böra härjemte öfverlemna sammandrag, utvisande beloppet af de utgifter, som dervid blifvit föreslagne och hvilka uppgå till ett sammanlagd t belopp af 10,443,848: 7.11. som vid jemförelse med nu gällande Riksstat, upptagande 9,698,190: utvisar en förhöjning af 745,658: 7. 11. i afseende å hvilken förhöjning likväl, på sätt den vid sammandraget fogade specification närmare utvisar, anmärkes, att af förhöjd eller förut icke upptagen inkomst-beräkning motsvaras t>47,284: och att förut af öfverskotten å Stats-Verkets inkomster utgått 105,000: 652,284: — —• så att, då föreslagna nedsättningar afdragas, den egentliga tillökningen endast utgör 93,374: 7. 11- Då ifrån ofvan upptagne totala utgifts-summa 10,443,848: 7.11. diages det belopp, hvartill Stats-Verkets inkomster blifvit af Utskottet beräknade, eller 9,464,600: — —• visar det sig, att, om den af Utskottet föreslagna stats-reglering Klefve af Rikets Ständer bifallen, stats-brist-summån, som af Allmänna Bevillningen borde fyllas, komme att utgöra 979,248: 7.11. Förbehållande sig Utskottet likväl att, vid den slutliga regleringen, få föreslå den jemkning uti beräkningarne å hvarje Hufvud-Titel, att de kunna bringas till jemna tiotal.
Man har gått ända derhän, att man påstått det en säker grammatikalisk kunskap vore omöjlig utan studium af den latinska. Härvid förbiser man alldeles Grekerne, hvilka onekligen voro mästare, och dock inskränkte sitt språkstudium till modersmålet. Om, på sätt jag föreslagit, Grekiskan och Hebreiskan borttoges från skolan samt Latinet upskjötes till de 2:ne högsta klasserne, skulle otvifvelaktigt de ynglingar, som deråt riktade sina krafter, kunna göra sådana framsteg, att de vid afgången IX H. 9 130 Dén 17 Oktober. från skolan skulle kunna på egen hand vidare fortsätta sina studier deri, äfvensom de då horde kunna ega den förberedande kunskap, att de jemväl på egen liand kunde lära sig Grekiska och Hebreiska, om de ville inhemta dessa språk, särdeles som de vid Universiteten icke skulle sakna handledning, ifall sådant önskades. Derigenom att skolan ordnades på sådant sätt, kunde undervisningen der drifvas till den höjd, att den allmänna elementar-bildningen ansåges fullbordad der, och special-studierna kunde således få börja genast vid ankomsten till Universitetet. I allmänhet öfverskatta!' man värdet af de klassiska språkens studium, såsom i formelt hänseende bindande. Erfarenheten visar likväl att aldrig, eller åtminstone högst sällan, någon hinner fullkomlighet i främmande språk. Det högsta, hvartill man deruti kan komma, är att någorlunda klart och tydligt kunna uttrycka sig; men att beherrska ett främmande språk, det låter sig icke göra, men sådant fordras dock för att vara mästare deri. Vid fråga om främmande språks inlärande, erinrar jag mig följande derpå lämpliga infall: »En Furste, som tog undervisning i musik, begärde af sin mästare att få höra hans omdöme om Furstens framsteg. Till svar härpå yttrade läraren: Här finnas 3 slags musici: de som icke kunna spela; de som spela illa, samt de som spela väl; och Eders Höghet håller på att svinga sig upp i andra klassen.» — Om man på samma sätt indelar kunskapen i främmande språk, så kommer man i allmänhet aldrig längre än till andra klassen. Detta insåg äfven Göthe.
Har du nånsin hört berättas, att någon, som gick till en frivillig död, förut misshandlade sin kropp, sargade och slog den. Ser du här, huru min Irene är behandlad, se dessa svullnader, se dessa märken efter naglar på halsen och i nacken, se detta sköna hår, huru intrassladt och vildt. Du har slagit henne, på allt sätt misshandlat henne, dragit, släpat henne ifrån håret ... Jag skulle sakna bevis ... Härunder kände han åter på hennes pulsar, hennes panna. Nu tyckte han sig märka, att här var intet hopp och ändteligen bröt hans raseri sig löst, då han fortfor: – Saknar jag bevis, du vilddjur, du lömska tiger till menniska, du onaturlige missfoster till far? Med dessa ord rusade han på baronen. Så rusar den tålige elefanten, hvars tålamod slutligen tröttnar, på den vilde tigern och hembär snart segerns krans. Han kastade med en förfärlig styrka baronen till golfvet och slog honom ett slag, så att bloden frustade ut ifrån munnen, näsan och öronen. Nu sansade sig åter Harald. Baronen, som detta oaktadt icke förlorat sansningen skrek nu med hög röst: – Mitt folk, hjelpen mig mot en mördare. Skynden er! – Skynden er ej. För baronen är faran ingen – skrek Harald med än högre röst. Och inga steg hördes och ingen hjelp fick baronen. Medan han än låg under Haralds näfvar, utbrast denne starkt och ljudeligt: – Känner jag dig ej? Din maka förgiftade du, din svägerska ... dock det blir tid att tala om henne framdeles ... din brorsson satte du ut på en öde klippa ... din brorsdotter lät du ombringa ... än en gång ville du mörda henne, Stella ... och nu slutligen, för att lägga kronan på verket, har du ombragt din egen dotter. Hvad borde lönen, straffet vara för allt sådant. Vore det icke ett af de minsta, att jag släpade dig vid håret till repändan i den andra knuten och hängde dig der, såsom du gjorde med henne här. Men det höfves icke mig, en menniska, att vilja spela öde och försyn.
Endast med okunnighet örn de gamla staternas historia, t. ex. å ena sidan Roms, å den andra Spartas, i förening med det mest sällsamma förbiseende af en bland sjelfva grundvalarne för samhällets intelligenta, ej mindre än sedliga, utveckling kan man, med det Ilöglofliga Utskottet, anse, att qvinnans frånvaro från det offentliga lifvet vore Obetydande med förlusten af hennes deltagande i intelligensens arbete. Enligt ofvannämnda norm — och för att ej tala om presterlig befattning, då Utskottet ej för qvinna föreslagit rätt till sådan — anser jag henne icke vara lämplig till jurist, då för honom uppgiften är tillämpning af lagens allmänna regel i hela dess Allm. Besv.- och Eleon.-Utskottets Betänkande JYi 39. 15 renhet, ofta hårdhet. Af hufvuijsakligen samma skäl anser jag qvinna icke heller böra kunna bekläda åtminstone de högre platserna inom kansliet och de administrativa verken. Kommer så frågan om den filosofiska graden. Jag får i afseende derå förklara, att dess absolverande liksom i allmänhet vetenskap i ordets strängare bemärkelse för qvinna helt enkelt är omöjlig, ett af hela kulturhistorien bekräftadt påstående, som icke vederlägges deraf, att qvinnor funnits, som mer eller mindre utmärkt sig i olika arter af konst. Af de discipliner, i hvilka undervisning lemnäs och prof afläggas vid universitetet, återstår då de medicinska. Och då medicinens praktik, ehuruväl grundad på vetenskap, — som dock är en iner åskådlig än någon bland de så kallade stränga, rtillika väsendtligen innefattar användning af lycklig instinkt, eller »blick» samt utgör konst; då dessutom i Utskotts-afdelningen närvarande sakkunnig person intygat qvinnans framstående lämplighet för läkareyrket, synnerligen vid de sjukdomar, som äro egna för hennes kön; vill jag med min röst ej motsätta mig, att, inom vissa gränser, tillerkänna qvinna rätt till nyssnämnda yrkes utöfvande och afläggande af de kunskapsprof, som derför utgöra vilkoret, Likaledes tillérkänner jag henne rätt till anställning i de öfriga yrken, som motionerna omförmäla.
Strömrensnings-arbeten befunnos Dara af serdeles Digt och betydligt fördelaktiga följder för det allmänna, lätta sådane arbeten för under händer hafvande medel Derkställa, sedan Dederbörlig arbetsplan och erforderligt kostnadsförslag b l/f Dit till Kongl. Majit i underdånighet insände och Dunnit Kongl. Majits Nådiga bifall. Det har blifvit anmärkt att en större del, än afsedd varit, skulle blifvit använd till andra än Rikets norra provincer. Man har tagit sig anledning dertill af ett i förra Riksdagsbeslutet lemnadt yttrande, att de borde i synnerhet användas till uppmuntran af ökad production och afsättning af sådane Landtmannavaror, som måste hemtas frem Finland och andre främmande orter; men vidare har det äfven blifvit sagdt: altså, och under öfDertygelse, att i ett land, så genomskurit af sjöar, strömmar och öiar, som SDerige, och uti liDars aflägse skogar och andra bygder finnas stora rikedomar, nu> Den 5 Mars f. m. otillgänglige genom naturhinderhvilka dock genom konstens åtgärd kunna höfvas, få ämnen äro vigtigare och mera förtjena Statens uppmärksamhet och medverkan_, än undanrödjandet af desse hinder; Och i följd deraf hafva dessa medel blifvit använde, men då fråga är om Rikets norra och södra provincer, torde först några ord böra nämnas, hvar delningen är för denna benämning. Hvarje Svensk lärer ihågkomma de urgamla delningarne, sorn skurit Sverige i två delar. Det finnes en, ända ifrån Hedenhös, som talar om nordanskog och sunnanskog. Samma gräns utgöres ännu af Kolmården och Tiveden. Det finnes en annan, lika ojäfaktig, i benämningen af Svea och Götha Riken.
Länet för sluss-anläggningar i Clara eif vid Dejefors och Forshaga (§ 93) » 100,000: Utaf anslaget för väganläggningar och vägförbättringar (§96) a 133,731: D:o för strömrensningar samt mindre hamnoch brobyggnader (samma §) » 20,833: 16. — D:o statsbidraget för utdikningar och aftappningar af sanka trakter och sjöar till odlingsföretags beredande (§ 98) » 44,024: hvaraf såsom anslag utan å terbetalnings - sky Id ighet endast utgått R:dr 200. Lånet för sänkning af Långhalsen och Yngaren m. fl. sjöar inom Södermanland (§ 99) » 30,000: Utaf det beviljade lånet för sjöarne Stora och Lilla Rengens, Jernlundens och Asundens jemte några andra mindre sjöars sänkning och en båtleds åstadkommande mellan förstnämnda inom Östergöthland belägna sjöar (§100) » 110,000: Förskott till inlösen af enkel bränvinsbrännings-redskap utaf koppar eller malm samt lill kostnader för sådan redskaps mottagning, transportering och försäljning (§ 103) » 246,434: 31. 4. af hvilka medel under innevarande år till Riksgäldskontoret återbetalts 160,000 R:dr. Anslaget till uppförande af ladugårdsoch mejeri-byggnader vid Ultuna landtbruks-institut (§ 103 » 23,000: Utaf anslaget till premier åt egare af kreatur utaf ut märktare slag (§ 106) » 2,000: Lånet för staden Örebros återuppbyggande samt anslaget och låneunderstödet för ny tomtreglering inom samma stad efter 1834 års eldsvåda (§ 109) » 300,000: hvaraf tomtreglerings-anslaget utgjorde 23,000 R:dr.
Då 18:de § i förordningen angående hypoteksbanken bestämmer, att hypoteksbankens styrelse-ledamöter, som vid allmän sammankomst med bankens delegare utses, skola af dessa delegare väljas, men stadgandet i § 22 till ordalydelsen inrymmer denna valrätt äfven åt revisorerne, hvilken valrätt tillika, i saknad af annan föreskrift, kunde synas tillkomma Riksgälds-kontorets i sammankomsten deltagande ombud, hafva delegarne föreslagit i dessa hänseenden nödiga förtydliganden; hvarjemte och då revisorerne, om ock mindre än styrelsens egne ledamöter, likväl kunna anses i viss mån partiska vid afgörandet af den på revisorernes egen utredning och anmälan oftast beroende frågan om decharge för styrelsen, äfvensom vid bestämmandet af revisorernes och styrelsens aflöning, enahanda inskränkningar i revisorernes sorn i styrelse-ledamöternes beslutande rätt vid allmänna sammankomsterna ansetts böra ega rum. Ehuru mot de härutinnan föreslagna förändringarne åtskilligt kunde vara att erinra, hafva Rikets Ständer likväl, då saken är af jemförelsevis mindre betydenhet, ansett delegarnes förslag kunna bifallas, och alltså beslutat följande förändrade lydelse för den ifrågavarande § 22. “Utom i de frågor, som angå decharge för styrelsen och val af styrelse-ledamöter samt arfvoden för desse och för revisonerne, ega såväl styrelsens ledamöter som revisorerne att i besluten vid allmän sammankomst taga del. I förenämnda val må icke heller Riksgälds-kontorets ombud deltaga1'. B) i förordningen angående grunderna för hypoteksföreningars bildande och verksamhet. Då hypoteksinrättningarnes hela säkerhet beror af den noggrannhet, hvarmed egendomsuppskattning för inträde och lånerätt i förening verkställes, men någon viss ofelbar grund för sådan uppskattning svårligen gifves, hafva bankdelegarne ansett enda säkra sättet att i detta hänseende betrygga hypoteksinrättningarne ligga i öfverlåtandet åt omtanken och insigten hos de särskilda föreningarnes direktion, att, efter sig företeende omständigheter, inskränka och nedsätta anmäld egendoms på ena eller andra sättet uppskattade värde.
Enligt fullmägtiges åsigt, innefattade således Rikets Ständers, angående ifrågavarande medels användande, meddelade beslut icke något hinder emot samma medels disponerande för den jernvägs-anläggning, sorn uti den till fullmäktige remitterade underdåniga ansökning blifvit föreslagen, så vida Kongl. Majit i nåder pröfvade denna jernvägs-anläggning komma att till alla delar motsvara och uppfylla hvad’ Rikets Ständer genom meranämnde statsbidrags beviljande åsyftat. Men något svar eller tillkännagifvande, huruvida eller under hvad vilkor ifrågavarande ansökning sedermera blifvit af Kongl. Majit i nåder bifallen, hafva fullmägtige ännu icke fått emottaga. Enligt reglementets 102 §, anslaget för slöjd-expositioners befrämjande j” Enligt reglementets 104 §, anslaget till belöning åt Auditören Georg Scheutz och bans son Edvard Scheutz för en af dem uppfunnen räknemaehin " Enligt reglementets 106 §, förslagsanslaget till bestridande af de för kolonien Srt Barthelemvs förvaltning erforderliga kostnader, som af koloniens inkomster ieke betäckas ” Genom nådigt bref af den 21 nästlidne Oktober har Kongl. Majit underrättat fullmägtige, att de, jemlikt 3:ne samma Kongl, bref bilagde förteckningar, af Kongl. Stats-kontoret förskottsvis verkställde utbetalningar till dylika förvaltningskostnaders betäckande utgjort: för år 1851 Ridr 12,064: 40. — " " 1852 n 13,279: 34. 7. och för Januari med Okt. innevarande år " 8,105: 45: 3. eller tillsammans R:dr 33,450: 23. 10. varande ersättning för hela detta belopp hos Riksgälds-kontoret reqvirerad genom Kongl. Transport — Euligt reglementets 109 §, anslaget för inköp af Kansli-rådet D. Krutraeijers gravyr-samling R:dr 12,000: Under den 22 December 1851 har Kongl.