Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Diskussionen inleddes af byråchefen grefve Hamilton, hvilken i ett väl genomtänkt anförande gen dref de invändningar som gjorts mot kvinnans inväljande i fattigvårdsstyrelse. Han framhöll, huru som kvinnorna voro särdeles lämpliga att öfvertaga själfva vården a f de fattige, att tillse det rätt understöd komme rätt person till del och ej yrkestiggare. Kvinnorna kunde bättre än männen, s o m hindrades af sina mångahanda andra bestyr, egna sig åt det uppoffrande arbete, som fattigvården kräfde, ty de medförde en rik, genom föregående arbete i den ensailda fattigvården förvärfvad erfarenhet o c h hade mera tid. Talet om att de ej skulle passa för de många penningfrå- gornas skull hölle ej streck, ty dels hade de visat sig kunna förvalta penningar lika bra som männen, dels vore det ej meningen att fattigvårdsstyrelserna skulle komma att bestå uteslutande af kvinnor. Genom att bekämpa de rådande fördomarne och skapa en stark opinion i frågan skulle den nog också bli löst i önskad riktning. Toge blott någon initiativet, skulle snart den tröghet, som hindrade denna liksom alla andra reformer, vara öfvervunnen. Vasateatern har med stor framgång upptagit eu af Hervés äldre operetter » La mére des Compagnons », dock aldrig förr gifven i Sverige. » Lilla mamma », som den i den svenska bearbetningen nu kallats, tillhör emellertid onekligen de bättre alstren inom sin genre, såväl hvad den melodiösa och lekande eleganta musiken beträffar som genom den underhållande libretton, hvilken saknar alla spår af tvätydighet. I titelrotlen utvecklar fru Emma Berg så mycken Iiflighet och behag både i sång och spel, att den måste räknas som en af hen nes allra bäst lösta uppgifter. Fru Lindström som den kavata, men genompräktiga fru Plantureux hade också fått ett parti riktigt i hennes stil o c h skämde sannerligen ej bort det. En maktpåliggande och utan tvifvel högst ansträngande roll: Saint Clair, aktören, styckets intrigmakare, finner genom hr Ringvall äfvenledes en ganska god tolkning. Hrr Svenson och Klinger representera primo-amoroso-facket, hvarvid den förre afgjordt tar priset i vokalt hänseende.
Vid deras förra beslut förblifva,hafva Utskotten härmed skolat vördsamligen anmäla, detta ärende, att, likmätigt åberopade §, öfverlemnas till afgörande utaf Förstärkca-StatsUtskottet, på sätt 69 §• i samma Grund-Uag utstakar, genom omröstning; och få Utskotten i sådant afseende vördsammeligen föreslå följande voterings proposition: Den, som bifaller, att, såsom Kongl. Majjt i Nåder äskat, samt Statsoch Bevillnings-Utskotten uti gemensamt utlåtande den 2 sistled»e April tillstyrkt, en stadgad afgift utaf 3 sk. Statsoch Bevillnings-Utskottens Betiinkanden. 1757 om året af hvarje Mantalsskrifven person erlägges , och disponeras serskildt inom hvarje Län till den del, som derstädes inflyter, i och för nödige Curhus-Anstalter till den veneriska smittans hämmande samt, i händelse öfverskott uppkommer , användes för den öfrige Halse-Vårdens befrämjande, voterar ja, den det ej vill, nej; Vinner Nej, så kommer annan afgift för detta behof icke att iiga rum, än den frivilliga, som, enligt Riksens Ständers Beslut vid sista Urtima Riksdag gen, skulle härtill inom Länen uppbäras. Riksens Högloft. Ständers Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotts Utlåtande i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens Betänkande rörande Tull-Verket. Sedan Statssamt Allmänna Besvärs och Eko» norn i-Utskotten under den 1 sistledne Maij,1 afgifvit gemensamt yttrande öfver väckta Motioner, angående förändring af Tull-Verkets Styrelse och Förvaltning, jemte flere dermed gemenskap ägande ämnen, har detta ärende, på grund af åtskillige inom Högloft. Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-Ståndet gjor'de Anmärkningar, blifvit till Utskottens åtgärd äterremilteradt. 1758 Stafs och Besvlirs-Utskottens Betilnkanden.
Då i öfrigt »upställningen af Riksg:sKont:s egna hufvudböcker, i följd af den »särskilda redogörelsen, icke undergått någon ändring, utan desam»ma fortfarande föras efter den i sednaste RevisionsBerättelser om»förmälde räkenskapsmethod, hvars ändamålsenlighet blifvit af fö rengående Revisorer vitsordad, förefunnes, enligt Revisorernes åsigt, »intet skäl för Rikets Höglofl. Ständer att i afs:de på bokförings»sättet inom Riksg:sKont. f. n. meddela några särskilda före»skrifter. » Slutligen få Fullmäktige tillkännagifva att, för den händelse ifrågavide RevisionsBerättelse, — hvaruti icke förekomma några andra, än här ofvan omförmälda yttranden och förslag af den egenskap, att de torde böra särskildt hos R. St:r anmälas, — skulle komma under handläggning vid innev:de Riksdag, tillräckligt antal exemplar deraf skola, enligt gällande föreskrifter, tillhandahållas, för att ingå i Bihanget till RiksStms prot., samt såmedelst kunna bland RiksStins ledamöter utdelas. Stockholm den 29 Okt. 1857. På Fullmäktiges i RiksgäldsKontorets vägnar: G. A. Sparre. J. W. Beckman. T. Hl. Banck. And. Andersson. Oscar Arehn. Den lft Januari. 27 Sedan denna skrifvelse blifvit upläist, yttrade Ilr Gr. o. Landtm, att, såsom R. o. Ad. bade sig bekant, 5 § af Instruktionen för It. Stms Revisorer vid granskningen af Riksg:sKont:s tillstånd och förvaltning innehöll, att deras berättelse skall af Fullmäktige, vid derpå följande Riksdags början, till R. St:r öfverlemnas. Henna Instruktion hade dock blifvit upgjord innan Grundlagen undergick den ändring, hvarigenom årliga revisioner af Statsverket, Banken och RiksgisKont. blifvit anbefallde, hvarföre oek nämnde §, som vid antagandet af denna grundlagsförändring, lemnades oförändrad, numera måhända ej vore fullt tillämplig.
Fullmägtige hafva velat på en gång upptaga hela qvantum af lånet och bort besluta att upptaga det i hela eller halfva millioner. För det andra har man anmärkt, att Fullmägtige lemnat för lång tid emellan första och andra försöket att erhålla lånet. Jag måste säga, att tidpunkten, vid hvilken mankan vänta sig att få ett sådant lån, fordrar en besinning; man kan ej göra försöket utan att considerera tidpunkten eller de förhållanden, hvarunder lånet kan erhållas. Skall man ej göra afseende på Riksg.cont:s credit? Kan det vara öfverensstämmande med Cont:s credit att ofta söka lån? Hade det varit öfverensstämmande med Europas politiska ställning att år 1831 eller i början af år i832 söka lån? Är det väl skäl för ett verk, som ej står på egen botten, att begagna sig af alla möjliga tillfällen att söka lån? Bör man ej söka att befordra Cont:s credit? Detta är frågor, som jag på grund af dåvarande förhållanden gjort mig och som bragt mig, lika med den siste värde talaren, till den öfvertygelse, att Fullmägtige fullgjort sin pligt, då de ej bestämt tidepunkten, innan K. M. förnyat sin anmodan till Fullmägtige och förklarat det vara tid att söka ett sådant lån. Kan man val med skäl fordra, att Fullmägtige skulle vidtaga sådana åtgärder, utan att afvakta ett meddelande af hvad Högsta Magten, som har bästa tillfället att bedöma ställningen, ansåg lämpligt? Jag finnér icke skäl deruti. Utsk. förklarar‘till slut, att ”Fullmägtige vid detta tillfälle väl uppfyllt ordalydelsen af de föreskrifter, R. St. dem gifvit, men ändock icke befordrat R. St:s afsigter med det nit och den Den 5 Juni e. ra. i63 omtanka, som af Fullmäktige kunnat förväntas.” Det ar ett liärdt omdöme, att de icke med det nit och den omtanka, som kunnat förväntas, uppfyllt sin pligt. Känner man då med säkerhet, att det varit möjligt för Fullmägtige att erhålla detta lån?
I afseende å den författning som erfordras samt af Konung och Ständer gemensamt bör utfärdas, på det Riksens Ständers Beslut, rörande Discontverkens utredande må kunna verkställas, instämmer jag fullkomligen uti hvad Herr Grefve Jac. M. Spens derom yttrat. Rörande grunderna för Disconternas utredning, har jag i Utskotten varit af stridig tanka med plutaliteten och således icke eller kunnat deltaga uti de, i anledning af Utskottens tillstyrkanden, uti RiksStånden derom fattade beslut. Dessa grunder kunna icke mera förändra?, och förslaget kan således oaktadt jemkningar vid det reglementariska, i min tanke omöjligen blifva godt; man torde kanske finna, att då jag äger denna öfvertygelse, borde jag afhålla mig ifrån att göra anmärkningar vid de reglementariska detaillerna; men då, genom jemkning mi dessa detailier, mindre förluster för enskilta torde kunna beredas , än i fail Utskottens tillstyrkande skulle blifva bifallet, så får jag anhålla, att få framställa hvad jdg anser deruti fordra rättelse. Ut, jDen 2 Julli. n Utskotten föreslå i s:dra §. 2:dra Morn., att de obligationer, som utgifvas i utbyte mot Disconternas 3-procents assignationer och af-, skritnings-bevis, böra ställas på 4 år. För min del anser j 1 g det uti Herr Friherre Wir6éns särskilte yttrande föreslagne sätt bättre, nemiatt desse obligationer böra utfärdas för hvarje år särskilt, att förfalla der. Dernäst förekommer, att Utskotten före-1 slå i samma mom. att om någon fordringsäga-i re ästundar, få sin fordran fördelt i flere lika lydande obligationer, det må tillåtas; dervid får jag anmärka, att då desse summor icke blifva delbara i lika lydande obligationer, torde orden: likalydande, böra utgå, då det öfriga af det föreslagne stadgandet kan bibe-' hållas, nemligen, att ingen obligation blir pä mindre summa än 100 Rdr, samt derutöfver på jemna 10-tal.
Rgemente för begrafningsplats åt hammarö förf ämling i SöermtanöS län; 66:o af fattima bag, i attlebning af Äongl. 5)taj:tö nåbiga jpropofitum otti upplåtanbe af en bel utaf fronoäitgen Spffljagen i SöeftmaitlanbS lätt till bpggnabö* platö för Äungébarfarö författtlingS folfffolebpggnab; 67:o af ben 31 Cftober, angåenbe regleringen af utgiftcrne unber Diiföftatenö Sentte åpufvubtitel; 68:o af ben 11 9louember, angåenbe regleringen af utgifterne imber Dtifö* flåtens ©jette •pufvttbtitel; 69:o af fattttna bag, i fråga ont erfättning från ©tatöverfet till Irenne £)ffteerö 49 eppofitiott i Sonbo» farnt i ben internationcta utftåttningen af laubtbruffcatfter nt. nt, i jamburg innetoaranbe år; 71:o af famma bag, attgåenbe crfattning för fåbana af Jtongt. ©tatskftontoret förffottönnö beftribba utgifter, för ptoilfa ftatöauflag e| btifuut bemitjabe; 72:o af fatama bag, i antebning af Äottgl. 9)taj:tS nåbiga fpropofition om refc* crfåttniug oct) bagtraftamentc titt Drbföraubett od) Sebatnbtcrne nti SMutitberna för regtering af fpreftcrffapetö aflöning tn. nt.; 73:o af bett 17 Slo o ernber, angåenbe rättighet för åvt)rM)erbeit @.
Med erkän. nande af min oförmåga att behandla detta ämne i hela dess vidd, vågar jag likväl tro, att en enkel framställning af frågor, på hvilka allmänna uppmärksamheten hittills antingen icke, eller åtmindstone icke tillräckligen blifvit fästad, ej skall sakna ett interesse, eller vara oförtjent att Höglofl. Ridderskapet och Adeln föredragas. bedd af det varma nit för Fosterlandets sanna bästa, hvaraf hvarje redlig Medborgare lifvas, och uppmuntrad af hoppet att blifva bedömd efter det välmenande i min afsigt, men icke efter det ofullkomliga i dess utförande, utbeder jag mig få uppgifva några af de hinder och bördor, jag under en mångårig erfarenhet funnit vara mest tryckande för Jordbruket, äfvensom de medel jag anser vara de tjenligaste att till deras undanrödjande använda. JJm 19 Jpril, Då en vis och faderlig Öfverhet lemnar Dess skydd åt åkerbruket, och Rikets Ständer, af Konungen dertill nådigst anmanade, med beslut och upplysningar, efter pligt, för det Stora ändamålet medverka , väckes hos den trefna åkerbrukaren ett tröstfullt hopp om vinnandet af den hjelp han så länge behöft och den allmänna välfärden i detta ögonblick mer än någonsin högt påkallar. Om denna Näring är, till sin grund ej mindre än till sin utöfning, den ädlaste, så är ock ovedersägligen ingen annan så blottställd för vidrigheter och förluster, som hvarken med noggrannhet kunna beräknas eller med säkerhet förekommas. Det är klart, att då Rikets bestånd onekligen beror af Jordbrukets, så skola, om detta aftynar och förfaller, alla andra näringar desto hellre skyndsamt upphöra, som desse i vårt land ifrån det förra måste räkna grunden för sjn existence. Fåfängt skulle den. egennyttige, som tillsluter ögonen för allt annat än sitt närvarande egna interesse, hoppas att vinna genom tvång på Åkerbruket och nedtrugade priser på Landtnvmnens varor. Ett sådant förhållande kan icke blifva af långvarighet.
3:0 1 anledning af yrkad befrielse för gifte personer från Bevärings skylldigheten. 4:0 I anledning af vackle frågor om ändring oell inskränkning uti Krono-hrefbäringeri. 3:0 Angående yrkad rättighet för Staderna* Magistrater att utfärda Rese-pass till audre ari Städernes Innevånare. 6:0 I anledning af gjord hemställan att Wantalsskrifningar och Uppbordsstämrnor ira förrättas inom hvarje Socken serskildt. 7:0 I afseende på sky 1 Idigbeten att fortskaffa Bief och Ordres inom Regementeme. S. D. Al erremitterades, vid förnyad föredragning, Riksens Högloft. Ständers BevilningsUtskotts, den 24 sistledne Januarii på Bordet lagde Memorial, i afseende på bestämmandet af grunderne för den Bevillning* Stadga, som vid innevarande Riksdag kommer att fastställa*. Frän Tlederv. Bonde-Ståndet. S D. Efter uppläsande af Vallöf!. Borgare-Ståndets Protokoll för den gide dennes, fann Hedervärda Bonde Siandet for godt , att med välbemälta Stånd sig förena uti den underdåniga anhållan hos Kongl. Maju , det Riksdagen matte förlängas på en månad, räknad från den 5;te nästinstundande Mars, hvarom Respective JVled-Siånden skulle vördsamt och vänligen underrättas. Pot. Ut dr. d. 13 F<tbr'.
Skrifvelse, M 100. ningshafvande i länet och stiftets Biskop inhemtat underdåniga yttranden, vid ärendets föredragning den 27 Mars 1843, i dettas dåvarande skick icke funnit skäl att lemna bifall till en sådan reglering af kyrkoväsendet som då var ifrågasatt, men, med afseende å angelägenheten deraf, att Gotländska presterskapets inkomster, som skulle kunna utfordras enligt den för sednare tider och förhållanden icke lämpliga konventionsstadgan af den 20 September 1648, efter billiga grunder bestämdes, så att, å ena sidan, presterskapet icke saknade nödig utkomst, och, å den andra, innevånarne icke betungades med oskäliga afgifter, i nåder anbefallt vidtagandet af åtskilliga förberedande åtgärder, såsom erforderliga innan någon allmännare och definitiv reglering af kyrkoväsendet på Gotland kunde komma i fråga. Sedan, med anledning häraf, E. K. Maj:ts Befallningshafvande, jemte anmälan om hvad till följd af de sålunda anbefallda åtgärderna förekommit, uti underdånig skrifvelse af den 26 September 1861 afgifvit förslag i ämnet, samt
vara svenskt original och ej förut publiJa, nu har jag slutat, och nu tackar ni ceradt faller af sig själf t. Manuskriptet mig nog, för att jag inte betungar er med bör, åtminstone till de två sista afdelninflere råd. Tillåt mig nu hjälpa er på med garna, vara skrifvet på endast en sida af kappan. Drottninggatan väntar, och Oskar papperet samt åtföljdt af förseglad namnBerghs bakelser böra vara ångande varma vid sedel. det här laget. S o m prisdomare hafva godhetsfullt lofvat Jag får väl inte veta af, när ni reser? En medverka: skriftställarne herrar A x e l Jädeaf de där buketterna, som ni lemnar i vagrin, Georg Nordensvan och Birger Schöldgonen i Malmö, skall jag be om äran att få ström samt skriftställarinnorna fruarna M a - skicka dit med er. Men jag lofvar inte att thilda Langlet och E v a V i g s t r ö m (Ave). inte dyka upp på boulevarden en vacker dag Stockholm i maj 1 8 9 1. i maj, när ni längesedan hunnit glömma bort Red. af Idun. min tillvaro. Man bör, som ni vet, aldrig ge några råd, utan att förvissa sig om, att de följas. Då följer jag er till Tortoni, om inte också det är opassande. GE t t minne! Skiss af Albrelct Ny literär pristäfling. D e t i flere hänseenden goda resultat, som det förflutna årets större pristäfling i Idun medförde, har manat oss att äfven i år inbjuda ärade författarinnor och författare till en dylik literär täfling. I hopp om att med dessa täflingar kunna gagna ej blott på det literära området, utan ock i det praktiska lifvet ha vi denna gång i flere afseenden vidgat gränserna för täflingen. D å som naturligt är i en tidning af Iduns omfång de arbeten, som där införas, måste till utrymmet starkt begränsas, är det så godt som omöjligt att där intaga längre noveller och, ännu mindre, längre uppsatSegerstedt. en trognaste vän och den bäste kamrat, jag någonsin haft, var Gustaf Sernell, och många skola med mig instämma i detta omdöme.
Men då i allmänhet endast silfvermynt å de lägre valörerne, hvilka, enligt motionärens förslag, skulle fortfarande blifva 12-lödiga, begagnas i rörelsen, och kostnaden för den koppar, hvarmed silfvermyntet nu uppblandas, ej är serdeles betydlig, uppgående, enligt ofvanbemälde Ofver-direktörs uppgift, till icke mera än 1§ öre i hvarje Specie, så torde de ofvan antydda fördelarne få anses blifva af jemförelsevis ringa betydenhet, serdeles om i betraktande tages dels att nedsättning i kopparhalten, hvarigenom silfvermyntet blefve till vigt och omfång förminskadt, möjligen skulle i det allmänna betraktas såsom myntförsämring, och dels att för invexlingen i Banken af de sedlar, som skola inlösas efter 1830 års myntfot eller med 12-lödigt silfver, enahanda olägenheter och förvecklingar i följd af en förändrad legering kunde uppstå, som, efter hvad redan 8 Banko-Utskottets Utlåtande M 15. i det föregående blifvit yttradt, komme att af nedsättning i sjelfva silfverinnebållet härflyta. På dessa skäl, och då Rikets Ständer tillförene ansett alla silfvermynt-valörerne böra ega lika halt, samt Utskottet ej funnit skäl att biträda de väckta förslagen om upphörande af hela Speciers utmyntning eller om prägling af silfvermynt å 5 R:dr Riksmynt, hemställer Utskottet vördsamt l:o. att, med afslag å Herr Grefve Frölichs,'Herr Grefve Lewenhaupts och Herr Wallenbergs ofvanberörda förslag, den genom nu gällande mynt-ordning för silfvermyntet bestämda utmyntningsgrund måtte oförändrad bibehållas.
Oss emellan är en skiljemur, som ej kan överstigas. Må ödet städse vara dig vänligt! Vad mig vidkommer, har jag varit vis nog att göra mig utledsen på samma gång som utarmad. Vad bekymrar det mig, om jag icke har ett guldmynt att köpa ett nöje för, då jag ej ens vill hava alla världens nöjen till skänks? Livet är mig en utpressad orange, vars skal jag kastar bort. Jag går till ett land, där man lika litet besväras av glädje som av smärta, lika litet av fruktan som av förhoppningar, förmodligen icke heller av tankar. Men kan man tänka där och minnas det förflutna, så torde det hända, att jag någon gång vill blanda det gudomliga lugnet, som njutes där, med en tanke på dig.» - Gott, tänkte Karmides, nu är den saken avfärdad. Vad har jag kunnat göra mer för den arma flickan, än jag gjort? Har jag icke, för att lyckliggöra henne med en säll villfarelse, hycklat för henne en lidelse, som längesedan slocknat? Det var en olycklig stund, då jag förvirrades av hennes mörka ögon. Hon har gjort mig mer bryderi än alla andra kvinnor tillsammans. Hennes ömhet, hennes svartsjuka, hennes fruktan för framtiden, hennes olyckliga känslighet, som iklätt sig tusen former för att plåga mig, allt detta har jag burit med ett tålamod utan like. Hon älskar mig! I denna stund gör det mig gott att vila vid den tanken. Även Alexanders tårar behagade mig. Jag är då verkligen älskad av två människor! Min bortgång skall således förorsaka smärta hos två varelser! En tröst för människonaturen! Att försvinna ur världen och efterlämna ett tomt intet av känslor, det är en avskyvärd tanke. Det tomma intet framför mig och bakom mig, och mellan dessa svalg en ohygglig dödsryckning! Nej, nej, åtminstone något bakom mig! Jag hoppades en tid att med Rakel vinna en vacker andel av hennes faders rikedomar. Vad hade då skett? Jag hade rest till Bajж, för att med havssältan återställa mina livsandar. Jag hade åter börjat njuta en liten tid och mer av vana än av ungdomslust hade därefter hemfallit åt läkaren och besvurit honom odödliggöra en usel tillvaro. Epikuros' lära är den sämsta, som en människohjärna frambragt.
Fartyg af denna storlek kunna förena egenskapen att besegla alla Haf, med den att passera Car.alen är foljagteligen ett Factum, och likasom jag således anser Herr Roos med sin framställning hafva gifvit ett stöd för Canalens nytta j Mercantilt afseende, emedan säkerligen många hafva tviflat att jo Läster» Fartyg, med den construction 3tt de tillika äro hvad man kallar Sjö-Fartyg, kunna göra bruk af Canal-farten, likaså lärer mm af denna framställning icke böra göra den slutsats , det icke Fartyg ined ändå större drägtighet kunna construerss för detta dubbla ändamål, hellst man i cet afseendet har tillräck lige bevis i de, som af Holländska Nationen allmänt nyttjas just af det skäl, att de för Canaloch Sttöm farter tillika äro ämnade, ehuru det får medgifvas, att efter vårt och de fläste Natione s antagne och bruklige Constructionssätt för Köpmans Fartyg j allmänhet, som äro ämnade att besegla stora Ocean, icke större än på sin höjd det nyssnämnda kan begagna CamJen. Jag har äfven hort framställas den önskaft och tillstyrkan att Canal.Arbetet måtte inskränkas och slutas med sammanbindandet af Sjöar ne Venern och Roxen; jag vågar deremot tillstyrka, att Arbetet mätte fortsätta» efrer den Plan, som uppgiordär, och följd blifvit Går ej sträfvandet derhän att sammanbinda Håfven, så är allt stort Nationelt ändamål iörfelat och Riksens Stander skola då med rättvisa ådraga sig Samtids och Euervelds förebråelse att haf - Dm 3 o ApriQ 607 v* betungat Nationen och uppmanat enskilte Medborgare att ingå i företaget.] Att man derjemte också sagt, att en Fiende tiil sin nytta skall kunna begagna Canalen, styrker just sanningen att Canalen medför nytta i Militairiskt afseende, och om vi eiler flen» der deraf skoja hämta den största: Vi eiler de hafva lättast att förstöra den till begagnande för hvarandra, lemnar iag till hvar och en att bedömma.
Denna redovisning skall ega rum samtidigt med den för användandet af sistnämnde medel och berättelser om den skedda granskningen meddelas allmänheten på sätt nu är eller framdeles kan varda föreskrifvet i afseende å revisionsåtgärden med Lazarettsoch Kurhusmedlen. 3:o Beloppet af den afgift, som för hvarje mantalsskrifven person årligen bör utgå, bestämmes af deputerade en från hvarje tingslag, samt en från hvarje stad inom länet. Om hädanefter såsom hitintills deputerade efter hvarje Riksdag väljas för att utse den komité, som det tillkommer att granska Styrelsen och förvaltningen 'af kurhus-anstalterne, kan bestyret, att bestämma årliga bidraget till ifrågavar:de inrättningar, jemväl dera npdragas, åliggande det vederbörule alt då kallelse till sammanträde af nyssnämnde deputerade inför K:s Beflnde eger rum, jemväl kalla deputerade för bestämmande af årliga afgiften till oflanämnde upfostrings-anstaller. Den afgift, som kan komma att bestämmas, utgår under tre år ; hvarefter deputerade ånvo böra sammankallas för att i ämnet besluta. 17* Den 31 December f. m. Upslår vid bestämmandet af afgiftens årliga belopp olika åsigter gäde de flestes mening men i händelse af lika röster sker lottning. 4:o För barn, som i anstalterna vinna inträde, erlägges årligen såsom underhållskostnad en summa, svarande emot det belopp med 25 proc:s förhöjning, som för ej venartige, till vård inlemnade barn af ungefärligen samma ålder, som det till intagning ifrågasatte, vanligen inom socknen betalas. 5:o Den afgift, som af hvarje person årligen bör erläggas, upbärcs med kronoutskylderne samt redovises med dessa af vederbönde upbördsman, som samma upbörd i länets ränteri insätter. 6.0 Barn, som uti ifrågavar:de anstalter till upfoslran emotlagits, anses fortfarande så länge de i anstalten vistas tillhöra den församling som dem till intagande anmält. Församlingens förbindelse i delta afseende uphör först då, när barn från anstalten utgånget, på grund af gällande författningar kan anses hafva förvärfva! annan försörjningseller uppehållsort.