Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Län motion om ökadt anslag af allmänna medel till utflyttningshjelp vid laga skiften inom Jönköpings Län; 34:o Jöns Jönssons från Christianstads Län motion om rättighet för Nämndemän att, vid extra förrättningar, af allmänna medel undfå ersättning för dagtractamente och skjuls; 35:o Olaus Ericssons från Götheborgs och Bohus Län motion om anslag af allmänna medel tili inköp af passande boställe för Länsmannen i Lane härad inom Götheborgs och Bohus Län m. m.; 36:o Johannes Anderssons från Skaraborgs Län motion om rättighet för Marums, Winköhls och Härlunda socknars invånare inom Skaraborgs Län, att, emot viss årlig afgift, få för sine kreatur åtnjuta muhlbete å kronoparken Furubacka; 37:o Nils Pehrssons från Kronobergs Län motion, att Jordeboksoch mantalsräntorne å kronooch kronoskattehemman inom Kronobergs Län må, efter de 10 sistförflutne årens markegång, förvandlas till spanmål, och till ett mindre antal persedlar af sådan beskaffenhet, som vid hvarje dylikt hemman produceras; 38:o Pehr Olssons från Upsala Län motion om rättighet för Tierps sockens inbyggare, att till allmänna behof erhålla nödigt byggnadstimmer och sågvirke från den inom socknen belägne kronopark, Tierps Norra Allmänning kallad; 39:o Olaus Erikssons, Lars Rasmussons och Erik Christen ssons från Götheborgs och Bohus Län motion om anslag af allmänna medel, till betäckande af de kostnader, som uppkommit genom södra bataillonens af Bohus Läns Regemente förvandling till infanteri; Dih. Ull It. St. Län motion om förändring i nu gällande stadga, angående utarrenderande af Kongl. Majit och kronan tillhörig fast egendom å landet m. nn S. D» Remitterades till Bevillnings-Utskottet: l:o David Anderssons från Hallands
Då Trouppen endast år sammanhållen Under Mötestiden, men den öfiiga delen af året permitterad, hvarje karl vid anvårfningen hittills erhållit 13 R:dr, samt i öfrigt, afven med nyssberörde tillökning, erhållit endast 8 R:dr om året till Lön och Underhåll vid mötet, synes svårigheter sig förete, att med ett sådant Aflönings och Organisa 4 Sam!. a B. 9® i4o4 Stats-Utskottets Betänkanden. tions-sått vidmagthålla ordning bland Trouppen emellan Exercitie tiden. Utskottet tror sig af Motionnairernes framställning ega anledning tillstyrka, att .Riksens Ständer måga hos Kongl. Majt i underdånighet anhålla, det Trouppen, i fall den ej lämpligen skulle kunna upplösas, må förläggas på någon Fästning, såsom exempelvis Varnås", Men anser sig tillika bora föreslå, att så vida ingen af dessa utvägar kan vidtagas, förbättring* såsom Herr Monlgommerie Cederhjelm hemställt, må Corporaler, Spel och Fält-Jägare i deras knappa lönvilkor beviljas, sålunda, att utom de hittills bestådde Vårfningspenningarne 15 R:dr, en lika summa, såsom Inqvarteringspenningar må bestås, och under första året efter karlens antagande till honom utbetalas, så snart han behörigen styrkt sig vara försedd med stadigt hemvist eller ståndigt arbete, samt den årliga lönen förökas från 8 till 10 R:dr, dertill erfordras ett ytterligare årligt anslag af 2700 R:dr, som lärer få på Regementets förra Stat uppföras; Och förmodar Utskottet, att om den underdåniga önskan derjemte frambåres, att de om Värfning nu gällande föreskrifter noggrant iagttagas, de nu öfverklagade olägenheter böra kunna till betydlig del afhjelpas.
Hvad angår den andra frågan, som här blifvit inblandad, nemi. huruvida BancoUtsk. är behörigt att yttra sig nng:de användandet, så instämmer jag i det fallet med Hr Lefren och tror att gränsen för BancoUlskrs 1111 a t. vore att helt simpelt säga hvad banken, med afseende på dess bestånd, kan Umbära, samt att det icke angår BancoUtsk. utan StatsUtsk, att utlåta sig om medlens användande. Jag skulle dock tro, att det användande, BancoUtsk. föreslår, skulle leda till betänkliga följder. Alt säga sig inbetala summan, men förbehålla sig att fä obligationerna betalda, är detsamma som alt begära att få behålla penningarna. Jag skulle tro det vara bättre att banken behöll obligationerna, och att Sländerne beslutade huru bancovinsten skulle användas, för alt åt rörelsen ålergifvas; tv annars befarar jag verkligen en strypning. O111 privatbanker icke funnits, hvar hade allmänna rörelsen slått med 7 millioner r:dr bancosediar, accumulerade dels i banken, dels i Bäksg contoret ? Men böra vi fortgå på samma sätt? Gr. Horn, Claes Fredr.: Tvänne värde ledamöter hafva lill rak nät BancoUtsk. som ett fel, att vid detta betänk:s afgifvandc hafva bifogat en tanke om statsverkets skuld till banken, anseende att denna fråga uteslutande borde tillhöra StatsUtsk. I anledn. deraf får jag i lt. o. Ad:s minne återföra, att en af dessa ledamöter sjelf från detta Stånd till BancoUtsk. aflåtit en motion, innehållande, att BancoUtsk. directe till Ständerna borde inkomma med yttrande, burti mycket af bancovinsten torde böra a flå t as till statsverket. Händelsen fogade alt innan denna motion ankom till Banco - Den 2 September f. m. TJtsk., hade samma Utsk. gemensamt med StatsUtsk. detta ämne till handläggning.
Den kan ju till och med få cedera dem sjelfva med hela länder; vanliga lagliga förhållanden kunna ej lämpas på sådane saker, sora äro öfver den civila Lagen/och der det är styrkan , som gör lag. Det är likväl ytterst nödvändigt, att termerne i Beslutet så ställas, att ej praéjudicat häraf någonsin kan komma i fråga, ty annars eger sådant alltid rum under, lika förhållanden. Derföre tror jag, att man bör grunda Saken endast på det serskilda beslut, sorn fattades 1812 , att ersättning skulle tillerkännas de lidande af de betydliga medel, hvilka tillföllo Staten genom embargo och confiscation , som Staten begagnade. Beslutet bör endast byggas pä detta löfte; men emedan det Den 25 November f, m 495 blott är billigheten, som ligger lill grund för ersättningen,' så lär en laglig undersökning och dom i vanlig väg för de enskilde icke vara möjlig alt åstadkomma. Af dessa skäl tror jag ej , alt de enskilde kunna vända sig lill laga Domstol. Det har blifvit nanandt, att de enda åtgärder för att skydda vår handel i framtiden, vi med framgång kunde vidtaga, vore ett noggrannt represalie-system, förmodeligen med åtföljande enskildas skulders liqviderande genom afskrifning hos ulländningen. Jag tror, att denna princips antagande skulle vsra mera förstörande för • vår handel, ån att lemna de Handlande åt sitt öde ; det vore att rubba all credit, och på utländsk. botten tillintetgöra allt förtroende till våra Handlandes förbindelser, ®*- Ville man dertill antaga såsom grundsats, att en ersättnings skyldighet skulle åligga Staten, så hemställer jag, hvilken möjlig controll man skulle ega på de Handlandes specuiationer i; sådan väg. Den vore utom ali förmåga att beräkna. Det är således, som jag nämnt, blott det halfva löfte som Stäiidérne gifvit, men som blifvit lörnyadt, sorn gifvit anledning till fordrings anspråken och Commileen, hvilken likväl icke kan döma såsom en Domstol, ty denar ej af båda parterne erkand.
Som man omflyttat och vrängt mina ord, utber jag mig, att heldre än att enskildt upptaga de granna fraser, hvarmed Grefve Löwenhjelm trott sig kunna förnöja Ridderskapefc 232 Den i4 Octo ber e. m. och Adeln, samt de enskildta ogillanden, hvarmed några andre Talare, såsom mig synes, onödigtvis besvärat Ridderskapet och Adeln, få förklara mina ord på det sätt, att hvarje del af mitt anförande af mig genomgås och nogare bestämmes. Jag har yttrat: att jag förgäfves yrkat hejel i anslag och besinning af folkets redan allt för stora skattebördor. Om man ock skulle linna detta ordet hejd innebära en förebråelse, så frågar jag, om ejden, som är Öfvertygad om sanningen af denna strofs hufvudmening, bör ursägtas, derest han skulle använda något uttryck, som vore för häftigt, helst då striden börjat föras med sådan bitterhet å den beskattande majoritetens sida. Hvad jag sagt, har utgått af den innerligaste öfvertygelse om sanningen deraf, att våra skatter äro vida större, än man tror eller vill veta. Jag har sagt detta 20 kanske 3o gånger förut, utan att anmärkningarne deremot ledt till andra resultnter, än att man allt mera måst medgifva högre zilfror på skattebeloppet, och jag kan ej återtaga dessa ord. Jag har vidare sagt: alt jag hoppades dc andre Stånden skulle mera afse de skattdragandes fördel, än den stats lyx, som behagar makten, förbländar okunnigheten, och beviljas af tjenstfärdigheten. Härutaf hafva Grefvarne Löwenhjelm och Brahe tagit sig anledning, att beskylla mig för hädelse mot Den i4 October e. m. a33 Regering, Representation och mine medbroder i detta Stånd. Jag lemnar dock åt hvarje opartisk granskare af tidens händelser, om ej dessa uttryck äro naturliga och påtagligen framkallade af de moderna constitutionella formerna.
ProtocollsUtdrag från Adeln deröfver, X 1. s 359. — i anledning af väckt fråga, om ändring i Exped. Utskottets Förslag till underd. ProtocollsUtdrag från Adeln och PresteStåndet, x 1. s 36i, dito från Borgareoch BondeStånden, x 1. s 362. Svedjande, om rättighet till, å all slags mark; Motion, remitt. till Lag-och Ekon. x Utskotten, II s 1209. Utskottens Utlåtande, Y1I 2. s 719 — 720, med dithörande ProtocollsUtdrag från StatsUtskottet, Vll 2. s 726, återrem. af PresteStåndet, ix s 602, till ^itt förra alternativ bif. af BondeStåndet, ix s 612, till sitt sednare alternativ af BorgareStåndet, ix s 627, af Adeln, ix s 636. Syskonebarn, om rättighet för, att med hvarandra ingå ägtenskap. LagUtskottets Betänkande, VII 1. s 106—iio, återrem. af Adeln, IX s 179, af PresteStåndet, IX s 187, bif. af BorgareStåndet, IX s 190, af BondeStåndet, IX s 194. Ytterligare Utlåtande, VII 2. s 731 — 745> afsk af PresteStåndet, IX s 648, bif. af BorgareStåndet, IX s 659, afsl. af Adeln, IX s 699. Sysselsättning, om utväg att bereda, för ^häktade personer; Motion, remitt. till LagUtskottet, II s 1286. s 181, al PresteSlåndet, IX 3. s 186. T. TabellCommissionen må upphöra. Särsk. Utskottets Betänkande, XI s 169. Berättelse, II s 3o 1 —36f).
Revisorerue hafva nemligen förmält, hurusom Revisorerne under granskning af den utaf Kollegium afgifna särskilda redovisning för berörda anslag inhemtat, att vid revisionsårets slut å samma anslag förefunnits en behållning af 1,714 R:dr 50 öre, som uppkommit deraf, att årsanslaget blifvit under hvart och ett af åren 1858—1860 till hela beloppet lyftadt, men ej för dermed afsedda ändamål användt; och hafva Revisorerne, enär detta förhållande syntes ådagalägga, att Kollegium för arfvoden till extra biträden ej vore i behof af hela den summa, som härtill blifvit anvisad, ansett sig böra härå fästa Rikets Ständers uppmärksamhet. Till upplysning om anledningen dertill, att under vissa år hela det till arfvoden åt extra biträden anslagna belopp icke blifvit användt, får Kollegium i underdånighet anföra, att, sedan Bergs-kollegium blifvit med Kommerse-kollegium förenadt samt å den afdelning af de sammanslagna Kollegierne, till hvilken handläggning af Bergs-ärenden skulle höra, så få, med nödig special-kunskap i dessa ämnen försedde, personer finnas anställde, att, vid tillfällen af förfall för flere af dem, Kollegium blefve nödsakadt att för dylika ärendens behandling inkalla någon af de i landsorten stationerade Bergstatsembetsmän, Kollegium ansett sig, enär ett så beskaffadt biträdes aflönande erfordrade en större kostnad, böra afsätta en del af ifrågavarande anslag, då sådant under något — 326 — år läte sig göra. Ett dylikt extra biträde har under de sednare åren ej behöft användas, men då sådant kan inträffa och således en ej obetydlig del af årsanslaget komma att till arfvode åt detta biträde åtgå, skulle Kollegium, utan tillgång af befintliga besparingar, svårligen kunna godtgöra de extra biträden, sorn under vanliga förhållanden erfordras. Kollegium framhärdar med djupaste vördnad, Stormakt ig ste, Allernådigste Konung! Eders Kongl.
N:o 84, i anlcdn. af väckt motion om rättighet för rikets stapelstäder att, 32 Den 17 Maj. utan föregången tullbehandling å inloppsorten, få omlasta och hemföra sina med skeppslägenhet till annan stapelstad inkomna tullbara varor. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Del är bekant att personer, som (inna det besvärligt att införa varor till Stockholm och förtulla dem här, emedan bevakningen här är strängare, än i smärre stapelstäder, i stället förtulla dem der, och sedan föra dem hit. Andra skäl, nemi. att värdena der sältas lägre, än här in. fl. fördelar, böra äfven vara att för importören taga i betraktande. Sådant sker naturligtvis ej till Kronans fördel, utan till hennes och inhemska tillverkares skada. Om nu den ifrågavar. tillåtelsen meddelas än flere släder; hvad skulle väl följden blifva annat än ökad utväg till försnillning? Det är hvad jag af den begärda friheten befarar, och det är derföre jag tror att R. St. gjorde bäst om de ej ginge vederbör, deri tillhanda. De som önska sig en sådan frihet, hafva ej längre till K. M., än R. St. Jag ser då ej hvarföre Ständerna skola göra sig till målsmän för enskilde sökande, utan tillstyrker att R. o. Ad. måtte afslå detta betänk. Hr Coijet, Carl Aug. Julius: Jag må visserligen bekänna, att jag ej är mycket bemma i denna sak, men anser mig dock böra säga alt betänk, ej åsyftar hvad Hr von Hartmansdorff yttrat. Detta torde ock lätteligen synas af premisserna uti betänk., der det står: ”att tullbara varor, hvilka, addresserade till en stapelstad, från utrikes ort inkomma med skeppslägenhet till annan stad i riket, må, under iakttagande af nödiga kontroller, kunna, utan föregången tullbehandling å inloppsorten, derifrån med annat fartyg afsändas till den stad, dit de äro destinerade och derstädes, i öfverensstämmelse med författningarne, tullbehandlas”.
Bien jag är af alldeles motsatt tanka med några talare derutinnan, att jag är långt ifrån att anse detta för ett oudt. Jag ber att få fästa R. o. Ad:s Don 26 Augusti. 579 uppmärksamhet deruppå, alt det är en händelse, som äger rum med handelsvaror likasom med ali slags egendom, och som framför allt äger rum i den egenltiga handeln, att varorna kunna äga ganska olika pris pä olika tider. Hvad colonialvaror beträffar, sä vet man, att prisen någon gång variera ända till en tredjedel, om icke mera. Att nu kunna på främmande ort inköpa en vara vid den lid, då hon har ett lågt pris, eller då hästa tillfälle till frakt m. m. yppar sig, samt förvara henne till dess man antingen kan afsätta henne med högsta möjliga fördel, antingen på platsen eller genom återulförsel till annan ort, måste således alltid blifva en vinst för den enskilde, och, när man lägger alla enskildes vinst tillsammans, så uppslår deraf en vinst för det allmänna. På denna grund, och jemväl med stöd af hvad Frih. Cederström nyss anmärkt, tror jag alt crcditupplag äro nyttiga, dels för att hafva varor till hands när de säljas med fördel, och dels för att kunna inköpa dem vid sådana tider, då de äro billigast i priset. Dessutom tager jag mig friheten anmärka, hvad frågan om öfverspeculation beträffar, att credilupplag jemväl snarare kan bidraga att förekomma än alt föranleda öfverspeculation, i så målto nemi., alt emedan officiella uppgifter alltid finnas öfver inventarierne på creditupplaget, sä har köpmannen deri någon ledning för att beräkna huru långt della upplag svarar emot behofvet, och sålunda derigenom någon gång bespara sig del misstaget att införa samma vara, om redan öfverflöd deraf finnes; hvaremot, om creditupplagen icke funnos, det lättare kunde hända, att mänga köpmän samtidigt speeulerade pä samma vara, utan att veta af hvarandra, och att en stockning deraf inträffade, svårare och mera ruinerande i samma män som varulagret förtyngdes genom åliggandet att genast förtulla detsamma. Hr Fåhrmus:
Ropades Ja. Herr Grefwen och LandrMarskalkei, fortfor att erindra, att detta Betänkande more ett iwar pä ett äldre hwilket redan t Augusti mänad bUfwit till Ulffottet äterförwrsadt, i sölje deraf arr denna fräga dliswit ansedd, som ett EommandoMäl. Det förra Betänkandet rörde sifoni Friherre 8l^l anmärkt, äfwen Monderings-Periedlar, hwarföre Herr Grefwen och LandtMarskalken nu wllte detsamma täta uppläsa, pä det deröfwcr beslut mätte fattas Derefter upplästes Allmänna Beswärs - och Oeconvmie-wskottels Betänkande as den 7 Augustt rörande förewarande ämne. -herr Grefwen och LandrMarftakken gjorde derefter proposition till bifall as Ulskottels Förflag rörande Monderings^ Persedlarna. Bifölls. ^.exr boricka, dlils, ei-svrde derefter, att han icke wille wara emot bifall till den nu gjorde proposition, men trodde, att termerna i den ssqäende underdåniga erpeditionen bvrdr nona semkaS, efter ämnet är i Belöokandek allt iö'' mocket sammanblandar. Af än gällande Författningar ar kändt, Den rr Januari!. 675 kändt, att Monderings-Persedlar för Cavalleriet stola bekostas as Rusthållare, men att Kronan bestär allt för Infanteriet i den wägen. Detta kan således ej pä ilka sätt framställas. Nägot annat förbud mot förändringar i detta sall behöfwes icke, än det som igenfinneS i BeklädningSReglementel för Regementerne till Häst och Fot. Hwd äter beträffar Guld och Silfwer pä Uniformen ; sä är wäl de redan gtsne Förordnanden deremot tillräckligt, och Registret i nästan hwarje Tom af lVioilse8 Werk Älfwer anwisning pä dem.
Jag har icke hört någon säga sådant; men skulle Grin dermed afse mitt yttrande, att PresteStis ledamöter icke vore förnämligast valde med afseende på kyrkans angelägenheter, utan på många andra, så vill jag fästa upmärksamheten derå, alt det är en stor skillnad mellan alt skola angelägenheter, och alt väljas för deras skötande. Om valet har jag talat, men icke om sältet, hvarpå representanternas kall skötes. Jag ber R. o. Ad. besinna, örn det kan lyckas hällre att endast med lagens hammare nedtysta de religiösa rörelserna i landet, eller all med fog och skäl afhöra hvad som åstundas och svara derpå. Alla tiders erfarenhet, och serdeles den senast förflutnas, har visat huru frugtlöst det är att vilja genom lagbud lysia munnen i politiskt hänseende. Lika fåfängt är del ock i andligt; ty man måste möta skäl med skäl, — annat hjelper icke. Derföre är det så otillräckligt att anlita Just.-Kanslers-Embetet då man har Dissidenter att strida mot. Gr. Liljencrants, Gust. Fredr.: Jag skulle för min en skildta del visserligen icke vara serdeles obenägen all medgifva antagandet af lista §:n uti nu föredragna förslag, ty jag är fullt öfverlygad derom, att den ädle Konung, som nu slyrer Sverige och som under denna Riksdag föreslagit så kraftiga åtgärder för alt förlossa Sverige från det materiella elände, som under årtionden hvilat öfver detta land, icke eller skall underlåta att fästa sin upmärksamhet på det moraliska elände, hvaruti vi befinna oss, och icke lemna obegagnadt det snart sagt enda medlet att på en fredlig väg söka efterhand utrota det andliga elände, som nu råder inom samhället. Jag skulle derföre icke draga mycket i betänkande all bifalla denna §, enär jag är öfverlygad ali ett Kyrkomöte i alla händelser kommer alt sammankallas. Jag tror dessutom, all, om, i sirid emot min nu yttrade öfvertygelse, sådant icke skulle ega ram, så skulle ropet derom ifrån folkets sida blifva så allmänt, att det icke längre kunde uteblifva.
Ehuru jag endast nämnt dessa, finnas dock många andra exempel derpå, att vissa mål icke böra komma lill Reg.-Rätten, och derföre anser jag ordet ”/»<?” icke böra ändras till ”skall”, emedan följden deraf skulle blifva helt annan, än hvad Ulsk. i sitt förslag åsyftat, men jag tror dock att redaktionen af detta moment bör erhålla sådan lydelse att deri mera bestämdt uttryckes, att i den stadga, som af Konungen och R. St. gemensamt skall stiftas, komma att bestämmas hvilka slag af besvärsmål som fortfarande, komma att tillhöra K. M:t i Statsrådet, och hvilka skola af Reg.-Rätten afgöras. Att i denna § bestämma, att minst 3:ne af. Reg.-Rättens ledamöter skola hafva beklädt domare-embele, anser jag icke behöflig!. Det torde kunna med säkerhet förutsättas, att män, som hafva lag-kunskap och som hafva handhaft sådana ärenden, icke skulle komma att i denna Rätt saknas, men det bör väl få bero af Konungen att utnämna sådane, och 3 af 7 synes mig dessutom vara nästan mera än hvad som behöfves. Den förnämsta anmärkmn emot denna utväg att få besvärsmålen afgjorde genom en Regerings-Rätt, är att omsättningen af ledamöter blir alltför långsam eller att de ledamöter, som en gång blifvit utnämnde, komma att alltför många år blifva i denna Kält qvarsittande. De komma dit med goda insigter i de förfall n:r och deras tillämpning, som de hafva handlagt innan de blifvit utsedde till ledamöter af denna Rätt och med hvilka de i ungdomen hafva sysselsatt sig; men tiderna förändras, andra lagar och författmr utfärdas och åtskilliga förändringar i samhällets gång, hvilka för dess utveckling äro nödvändiga, måste ega rum. Dä skola desse gamla män hafva svårt att sätta sig in i de nya förhållanden, sora genom nya författmr upkomma, och jag befarar att ärendernas gång i Regerings-R:n skulle med tiden blifva mera invecklad än man önskar. Någon utväg att omsätta ledamöterna i denna Rätt vore således i min tanke nödig, men huru och på hvad sätt det lämpligast skulle låta sig verkställas är jag icke nu i tillfälle att upgifva.
IS snmt ännu mer mäste göra det till följd af orimliga skuldsättningar samt i den män köpares egna förlag hunnit bortsmälta, vore det högst missledande att på sådana grunder fastställa en allmän beskattning. Hyror komme blott undantagsvis i fråga på landet och arrendebeloppen innefattade icke heller någon tillförlitlig måttstock för allmänna jordvärdet, enär dessa berodde af en mängd skiljaktiga omständigheter, såsom jordegares olika omtanka om underhafvandes och arrenda torers bergning, arrendatorer större eller mindre behof af brukningsställen, arrendetidernas längd, undantagsvilkor, jordens befintliga skick vid arrendetiden* början m. m. Hypotheks-värderingarne, verkställde efter de särskilda föreningarnes olika instruktioner, ville man gerna tillerkänna något större vitsord; men äfven dessa, såsom till största delen förrättade under deri dyraste tiden, hade blifvit öfverdrifna och saknade derföre tillförlitlighet för det fall, hvarom nu vore fråga, fastän de för hypotheks-lånen, som i de flesta fall meddelades endast till halfva värdet och årligen minskades genom amortering, kunde i allmänhet innebära skälig säkerhet. Men äfven i sistnämnde hänseende förekomme, att jordegare, som sjelfve bekostade en sådan värdering och vanligen vore i behof af större lån, icke sällan uppgåfve afkomsten högre, än dess verkliga belopp, och då kontrollen för värderingsmänuen ofta vore ganska svår, hade följden också blifvit den att, oaktadt den ringa belåningsrätten, vissa föreningar redan funnit åtskilliga värden så höga att risk kunde befaras Arealen af åker, äng, skog och betesmark efter upprättade ego kartor eller egarnes ungefärliga uppgifter, gåfve väl någon, men högst ofullständig ledning för bedömande af värdet, i anseende till jordarternas skiftande beskaffenhet samt jordens olika bördighet; men svårt vore det att bestämma någon grund för uppskattning af obegagnade vattenfall och lorfmossar, som icke gåfve egaren den ringaste inkomst. Läget medförde visserligen fördel för den större jordegaren genom underlättad och förmånlig afsättning af hans produkter; men för den mindre och obemedlade fastighetsegare!!, som ingenting hade att afyttra, vore fördelen af laget ringa.
BorgareStandets återremiss af förra Betänkandet, måtte anses öfverflödigt. 6:0 Från OeconomieUtskottet, af den S4 Juli, i anledning af Herr C. G. af Sillens Memorial, om afhjelpande af åtskilliga uppräknade hinder för Jordbrukets förkofran; Utskottet yttrar att, öfver det hufvudsakliga 1 detta Memorial, Utlåtanden dels gemensamt, dels hvar för sig,blifvit afgifne af Stats-, Banco-, Lag-,Oeconomieoch Särskildta Utskotten; hvadåter angår Inhyseshon och Backstugu folk, hvilka kunna å Landet nedsätta sig, och icke lemna något biträde åt Jordbruket; äfvensom angående Fattighus och Arbetshus anstalterna, anser Utskottet Den 27 JnK «. m, 1353 ASC/t för det närvarande, uppå anförda grunder, sig icke hafva någon åtgärd, 7:0 Från StatsUtskottet, af den 24 Juli, angående aflöningen vid FuksgäldsContoiret; hafvandes Utskottet föreslagit en så. dan jemkning och tillökning för Embetsoch Tjenstemännen samt Vaktbetjeningen vid RiksghldsContoiret, att de kunna komma i åtnjutande af samma aflöning som deras vederlikar i Banken redan före nu varande Riksdag varit bestådd, Härjemte yttrar