Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti det förslag till en allmän handelslag för Tyskland**), som år 1849 afgafs af de rätlslärde, Grimm, *) So Corps de Droit Comm. Franc. '*) Se Das Handels-Gesetzbuch der König). Rheinprovinzen (Köln arn Rhein 1835. Broicher etGrimm). Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse, N:o 10. 37 Broiciiox-, Thol och Weidenmann, är dotia ämne klart och praktiskt behandladt och niotiveradt. Likaså hafva Doktorerna i Lagfarenheten M. Delamarre och M. dePoitvin m. fl. grundligt och öfverbevisande genomfört denna på handelskrediten så inflytelserika angelägenhet*)- För denna den stora handelsverldens mångåriga erfarenhet och för de öfvertygande bevisen om lärans rättvisa, nylla och nödvändighet, har den mening måst falla, som äfven vi försvarat, att ett allvarligt återupplifvande af 1798, års Författning skulle vara gagneligt och ledande till målet. Med ett öppet frånträdande af denna mening äro vi nu fullt öfvertygade, att en säker, skyndsam och bestämd utsökningsprocess ytterst hvilar på en i sakens natur grundad bevisning inför handelsdomstolar, i allmänhet befriade från bojorne af positiva bevisningsreglor, och att ett bland hufvudvilkoren för en ordnad handelskredit är antagandeL och tillämpningen af denna grundsats. Men i direkt samband härmed och under förutsättning alt alla handelsfordringar blifva berättigade lill samma exekutiva behandling och påföljd, hvarigenom, såsom sagdt är, förnämsta hindret för en inrikes vexelrörelse är undanröjdi, så följer då, alt, likasom för vexlar, man äfven för öfriga handelsförordningar, som icke på utsatt förfallodag betalas, skall känna behofvet att genast låta protestera dem. I och för sig sjelfve äro sådane protester eli godt medel till införande af ordning och punktlighet, men de medföra derjemte den nyttan att, då fordringsanspråket göres anhängigt inför handcls-domslolen, väsendtligen hafva underlättat och förenklat rättegången och bevisningen.
Tillförlitlig Intresse-uträkning. Tabeller för reduktion af de gamla måtten, vigterna och mynten till de nya, Stockholm 1855. Motioner i Preste-Ståndet 1862. På grund af dessa framlidne Skolläraren Sven Abraham Dahls förfcjenster om undervisningen i den krets, der han med mångårig och oafbruten flit verkat, äfvensom med hänseende till hans efterlefvandes utblottade tillstånd, vågar jag föreslå, att Rikets Höglofliga Ständer måtte bevilja hans enka Fanny Maria Dahl, född Chatillon, en årlig pension af 300 R:dr Riksmynt. Af Doktor D. Söderberg: Orri befrielse för Sjömanshus-förestån dare att debitera och uttaga sjö/olles kronoutskylder. I 88 § af nu gällande Bevillnings-förordning föreskrifves, att “Skeppsombudsmannen i Stockholm samt Sjömanshus-föreståndarne i de öfriga städerna skola debitera och uppbära bevilluingen efter l:sta Artikeln, äfvensom öfriga personela utskylder, för det i sjömanshusets rullor intagna sjöfolk. Detta stadgande lägger på desse tjenstemän ett onödigt och för deras egentliga befattning främmande besvär och göromål, hvilket lämpligare borde åligga de ordinära uppbördsmännen, kronofogdarne på landet och stads-kassörerna i städerna, hvilka tjenstemän i alla fall af sjöfolket skola uppbära, hvad som i bevillning efter 2:dra Artikeln skall erläggas. Om nu desse kronouppbördsman på samma gång uppbure sjöfolkets personela bevillning, så synes enkelhet och reda i uppbördsväsendet af ett sådant förfarande blifva en gifven vinst, under det att besväret hos uppbördsmännen knappt märkbart skulle förökas. Men det nuvarande stadgandet i detta hänseendet medför ej allenast oreda och onödigt besvär hos personer, som derifrån borde och lätt kunde vara befriade, det leder äfven till ett slags orättvisa derutinnan, att sjömannen, till följd af nämnde stadgande, är ålagd att betala en del af sina kronoutskylder nära ett helt år förr än andra rikets undersåtare.
— Se nu kunde jag icke hålla mig ifrån att låta herrn veta, att jag tycker det är bra ogentilt af herrn att beskylla mig för kompakt och sådant, när herrn mycket väl vet, att han haft sällskap här inne, som kunnat göra både ett och annat ... — Hör nu, Annette, gör mig den tjensten att bedja den der fru Lund komma in till mig, — sade jag helt tvärt, utan att söka ingå i några förklaringar med Annette. — Herre Gud! Hvad ämnar herrn göra? Han tänker väl icke gräla på fru Lund, för att hon råkade få se menniskan och sedan tala om det. Det skulle just blifva ett spektakel för mig. Jag ville bara säga hvem som lagt dit papperslappen, efter herrn bråkade så mycket derom, men inte mente jag ... — Se så, lugna dig! Jag tänker tvärtom visa fru Lund min tacksamhet, i fall hon ... — Ack, jaså, är det på det viset? Nå, det var då också det klokaste, för se värdinnan är läsare och mycket ordentlig och noga med sina hyresgäster, och om hon skulle få veta, att ... — Du misstager dig alldeles, men bed nu genast fru Lund komma in! — Det är omöjligt, för hon är borta och tvättar hela dagarne, men i qväll, om herrn vill. — Nå, i qväll då, men glöm det icke. Jag måste tala med henne. — Ja, det förstås! Det begriper jag nog. — Hvad kan hon hafva sett? — mumlade jag för mig sjelf, då Annette gått sin väg. — Någon har midt i natten gått in genom min dörr, och denna dörr är läst med dubbla lås och nyckeln sitter innanför. Det är ju omöjligt, om icke denna satans masque är en ande eller Lucifer sjelf. Jag var verkligen frestad att tro det senare, ty aldrig har väl denna symboliska personnage visat sig mera retsamt efterhängsen och mera plågat en arm syndare, till och med i den tid, då han uppträdde mera officielt än nu. Jag trodde, dagen aldrig skulle blifva slut, och är fullt öfvertygad, att den hedervärda tvätterskan aldrig förr i sin lefnad varit föremål för så många längtansfulla tankar. Ändtligen kom qvällen och med den fru Lund.
Propos. blir tryckt, få i afseende derå afgifva de påminnelser, hvartill jag kan finna anledning. Till en början kan jag icke undgå att yttra min stora tillfredsställelse dermed, att den åsigt, som, efter mitt förmenande, menligt inverkade på hela national-beväpnings-principen, och, efter att vid 1847 års Riksdag hafva gjort sig gällande uti en Regeringens framställning samt af de K onoterade nu återuptagits, — den åsigten nemi., att ej hela, utan blott en del af beväringsmanskapet skulle undergå årlig vapenöfning — icke återfinnes i den K. Propos n. I öfrigt vill jag yttra några ord angalo det uti den K. Proposm framstälda förslag, att medelst erläggande af en afgift erhålla befrielse från beväringspligtens utgörande. Att helt och hållet afskaffa tegan, tror jag vara omöjligt Det sätt, som nu blifvit föreslaget, för befrielse från beväringspligten, är dock uti min tanke bättre, än det förutvarande. Sorn kändt är, egde nemi. beväringsynglingarne förut rätt ben 7 Ja nn ar i. att sjelfve lega. Logningspenningame, han gaf ut, lemnades till en afskedad oduglig militär, ofta en vanfrejdad person, och blefvo vanligen upsupne under pågående möte. Sådant var resultatet, som vanns derutaf. Nu deremot, då en bestämd afgift af K. M. blifvit reglerad, och då den summa, som härför inflyter, ingår till Statsverket, för att användas till med försvarsväsendet gemenskap egande ändamål, tror jag man fullgjort allt, hvad uti detta afseende kan åstadkommas. Jag anser blott denna summa på engång vara för låg och orättvist utgå Dun är uti K. Proposm bestämd till 100 rdr rmt, för att på en gång utbetalas. Som vi känna, äro beväringsåren 5.
Frågan kommer således i alla fall icke att uppskjutas intill riksdagens slut. l^å sådan grund och då Landtm, och Talmännen hafva sin lätt öppen att öka eller minska den vid riksdagens slut återstående tredjedel och att afskeda den, som icke är skicklig, tror jag vi göra bäst och rättvisast, om vi bifalla BondeSl:s inbjudning. Vi hafva då gått närmare grundlagen så tillvida, som, mig veterligen, icke förr varit regleradt så, att man lemnat bestämmandet till framtiden. Tjenstemännen hafva alltid fått vid riksdagens början veta, för hvad de skulle arbeta. Jag vill icke i detta fall strida; jag ville blott önska, att mina motståndare hade haft omsorgen att anskaffa notarier, hvartill hos It. o. Ad. fordras den största färdighet, emedan inom detta hus finnas flera, som tala mycket och fort, hvarigenom arbetet i samma män blir svårare och drygare. Den svårighet, vi nu haft att anskaffa dem, skulle framdeles ytterli - Den 17 Maus e. m. 3^5 gare ökas, om aflöningen blefve minskad, då likväl arbetet blifvit förökadt. Frih. Cederström: Det har blifvit yttradt, såsom hemtadt från 24 §. Riksd.Ordn., att det icke skulle gå an att fastställa ett minimum af det arfvode, cancellibetjeningen bör erhålla, förr än vid riksdagens slut. Den värde ledamot, sorn yttrat sig så, ordföranden i Constit.Utsk., synes liafva förbisett, alt i händelse man icke kan bestämma ett minimum, kan man icke heller gifva förskott, då man stricte följer 24 §• Jag skall läsa upp inom.: ’ Så väl Ståndens, ”sorn Utsk:ns Secreterare, jemte den under Riksdagar biträdande nödiga betjeningen i Ståndens cancellier samt R. St:s ”Utsk., njute samma säkerhet med Riksdagsmän, och erhålle ”vid Riksdagens slut en efter göromålens vigt och mängd ”lämpad vedergällning af statsmedlen, hvilken af StatsUtsk., ”efter öfverläggning med Landtm, och Talmännen, föreslås ”och, i sammanhang med den öfriga statsregleringen, af R. ”St. bestämmes.”
Kungörelsen den 2 Februarii 1825, som bestäm - 3o Bavilln.-Vtsls:s Utlåtande, N:o 66, mer tiden för aflemnandet af Pi-estbevis inom den 15 November, har Herr Prosten föreslagit, att början af denna § skulle förandras till följande lydelse: ”1 iida Riket skola Mantalsskrifningar hörjås efter den lieie, dagen i November månad/’ och hafva flera af Preste-Ståndets Ladamöter häruti instämt. Utskottet tror, för sin del, att, dä i allmänhet Mantalsoch Skattskrifningarne taga sin början vid medlet af mänaden, och för öfrigt så vidsträckta Fögderier verkligen finnas, att förrättningarne omöjligen kunde inom behörig tid hinna afslutas, om de ovilkorligen skulle taga sin början efter den 15 November, ett så uttryckligt stadgande, som det Herr Prosten Hallström ifrågaställa hvarken erfordras eller är lamp och kan således icke tillstyrka någon förändring i den redan för denna §. föreslagna ordalydelse. Pag. /i 44-) Herr Prosten Grevillius har väl, vid återremiss af den föreslagna Bevillnings-Författningen , sökt å nyo fästa uppmärksamheten å sin, i Utlåtandet N:o 57, Pag> 33 ccfl 54> upptagna motion, hvaruti Kerr Professor Bernell instämt; men då 42 §. uttryckligen stadgar, att Mantalsoch Skattskrifningen skall hållas inoxn hvarje B&.villn.-Utshts Utlåtande, N:o 66. 3i Stad, Pastorat eller Socken, samt således de öfverklagade afvikelserne härifrån äro öfverträdelser af tydligt stadgande, kan Utskottet, tinder åberopande för öfrigt af hvad Betänkandet lV:o 57 härom innehåller, icke tillstyrka någon förändring uti hvad Utskottet, i förevarande afseende, redan föreslagit. Hos Yällollige Borgare-Ståndet har väl åtskilligt blifvit anmärkt derom, att
Banca-Utskotlcts Utlåtande M>ö 87. t N:o 87. Ankom till Exp.-Utsk. d. ta Dcc. 1823 Utlåtande öfver de hos Riks-Ståndert gjorda anmärkningar vid Utskottets afgifnd Betänkande JY:0 yl, i anledning af Herr J. Gripenstedts Motion om ersättning till Öfverste-LieuteUanten G* U. Adlerstam * för dess j genom en Rättegång med Rikets Ständers Bankj orsakade lidande« Banco-Utskottets nyssnämnde Betänkande, N:o 71, har blifvit från Samtlige Riks-Stånden återremitteradt, hvarvid anmärkningar och yttranden åtföljt af Herr Adlerstam G. U.j Herrar Boll F. „ Rothlieb A. F. j Uggla C. IBj af Schmidt G. Z. „ Bråkenhjelm P. R., Munck af Rosenschöld É.j Friherre Boye F.,Samt Herrar Cederschjöld P„ G. i rvon Hartmansdorff'
Bergslags Skogs-Distrikt blefve' inom •vissa efter Bergslagets behof lämpade gränsor bestämdt, har en dylik reglering blifvit verk-* ställd, i kraft hvaraf Bergslagets rättighet till kol-? fång är vorden lämpad. Till befordrande af kommunikation emellan Sverige och Norrige, har Kongl. Maj:t anbefallt en dubbel postgång emellan Stockholm och tlhri* stiania, samt tillika, i afseende på Svenska lostväsendet, stadgat; att postfqrings-skyidigheten borde, der det sig göra låter, öfverflytta? från aflägsna hemman till närmare allmänna lands-* yägarne belägne. Kongl. Majit har haft den tillfredsställel* sen, att redan se följderna af de anstallter Kongl, Majit vidtagit, i afseende å Utmarkernps för-, delning på Oland, samt Mqssars och Kärrs upp-* odlande derstädes, och det, som annu härvid icke hunnit verkställas, har genom ytterligare af Kongl. Majit vidtagne åtgärder, blifvit be-? redt och påskyndadt, ledande till en billig tillökning af Kronans inkomster, I Norrbottens och Vesterbottens Län har Kongl. Majit vidtagit , åtskilliga stadganden, i afseende på Nybyggens anläggning; Äfven som Kongl. Majit, med fästad uppmärisamhet på den stora fördel, som skulle uppkomma, om de i Lappmarken befintlige rika Malmtillgångar kun* de genom Elfvarne nedföras till det skogrika-' l’§ landet, atf der till tackjern uppsmältas, an* befallt Konungens Nåd. Berättelse7 befallt en undersökning till utrönande af möj-' ligheren deraf, samt att, genom inköp af Kengis Verken, inrätta en Bergslag inom Norrbottens Län. I följd af den Allmänna värd Kongl. Maj:t egnat åt Bergs-handteri ngen, har Kongl.
Hufvudstaden något tillskott för dess underhåll och placerande icke är att förvänta, funnit nödige medel icke böra saknas dertill, i synnerhet som med Inrättningen blifvit afsedt, icke blott Hufvudstadens fattiges betjenande, utan äfven en tillgång för medellöse sjuklingar ifrån Landet, att derigenom hämta hjelp och förbättring, har, enär jemväl andre Ledamöter inom RiksStåudcn, Hr Munck af Rosensköld, samt Hrr Montan 44 Stats-Utskottets och Winberg yrkat anslagets beviljande för Inrättningens behöfliga utvidgande, ansett sig, i anledning af förrberörde anmärkningar, destomindre böra frångå sitt redan afgifna Förslag, som dermed blifvit förenad det vilkor att summan blott till nästa Riksdag bör beviljas, och dess ändamålsenliga användande stå under SundhetsColIegii uppsigt. Anslagets beräknande ifrån och med detta år kan Utskottet icke föreslå, då alla på Stat uppförde medel icke kunna komma i fråga att utgå för än den nya RiksStaten vidtager att vara gällande; • Och att för innevarande år anvisa utbetalandet deraf på Öfverskotten af StatsVerkets inkomster, dertill tror Utskottet sig äfven sakna skäl. d) beviljandet af den utaf K. M:t i Nåder föreslagne förhöjning af 3ooo R:dr i anslaget till farsoters och smittosamma sjukdomars botande. Inom H. Ridd. och Adeln hafva, i afseende härpå, H:rr Cederschöld P. G. och Crusenstolpe M. J. , förenat sig med Herr Lefrén i dess inom Utskottet yttrade serskildta tanka, att det väl borde vara Statens åliggande att förse
§ 32 Skulle skeppare som endast har förpassning till inrikes sjöfart, hittas i utrikes vatten, utan att hamnat där av nöd, skall han inbringas till närmaste Sjötullkammare och skepparen ställas under sjötullrätt. Böter mellan 100 och 250 riksdaler. Artikel IV Bevakningen av varutransporter i det inre av landet samt på landväga resande. § 34 Avgår förpassat gods landvägen från stad, där tullportsbevakning finns åligger det formannen att vid 10 riksdalers bot, visa upp sina förpassade varor och få tullbetjäntens intyg på varornas riktiga utförsel. § 35 Skulle transporten inte bli av skall den förpassningstagande lämna tillbaka förpassningen inom 4 dagar till tullkammaren som utfärdat den. § 36 I Stockholm, Göteborg, Norrköping, Jönköping, Örebro, Södertälje och Hova skall bevakning vid tullbommarna fortfara. De posterade tullbetjänterna skall anställa visitation på alla som passerar utom kungliga personer och utländska sändebud. Skulle någon vägra, anhålls han tills visitationen är genomförd. Personer som anländer nattetid får förvara sina låsta koffertar under bevakningstullkammarens vård till påföljande dag, då de efter visitation kan avhämtas. Visitation är inte tillåten i kurirers och postförares väskor, men med skyndsamhet skall undersökas, vad de för övrigt medföra. § 37 Föreståndare för inrikes bevakningstullkammare skall, vid äventyr av suspension eller tjänstens förlust, bemöta resande och forslande hövligt och bredvilligt och även ha tillsyn över underlydandes uppförande, så att anledning till klagomål över dröjsmål eller förolämpande med ord och gärning inte uppkommer. § 38 I alla andra städer än de ovannämnda, må resande som begagna landsvägen ha obehindrad inoch utfart, utom då de medför förpassade varor. Lantmannen med sina produkter får ostörd och utan uppehåll genomfara sådana städer och orter, men emballerade köpmansvaror har tullbetjänterna alltid rätt att undersöka var som helst, så att inte oförpassat gods som borde vara förpassat medförs. § 39 När transport med förpassat gods passerar någon stad, skall vid 10 riksdalers vite förpassningen uppvisas för tullbetjänt eller i hans frånvaro Borgmästaren, och utan betalning påtecknas, varefter resan får fortsätta.
1844 utfärdat den förbindelse, för hvilken inteckning söktes, hade redan den 12 nästförutgående Juli med annan man altalt om försäljning af den fastighet, som kom i fråga, men med den blifvande köparen tillika gjort det aftal, att salubref ej skulle utfärdas förr än den 1 April 1845; hvaraf händt, att lagfart å köpet ej heller ägt rum före den 24 Febr. 1845, då ansökningen om inteckning gjordes; och häröfver dömde Rådst.rätten den 5 Dec. 1846, att sorn nämnde aftal om dröjsmål med köpebrefvet vore lagstridigt och ingalunda kunde fritaga köparen från den i lag stadgade föreskrift för köpare af läst egendom i stad att å den söka lagfart inom tre månader efter kiipets afslutande, men han försummat rätt tid för dylik lagfarts erhållande; så funne Rådst.rätten, i förmågo af 13 § i Kongl. Förordn. den 13 Juli 1818, med bifall till ansökningen, de af gäldenären försålda fastigheterna, en gård, med fem till nummer uppgifna tomter, böra intecknas, sökanden till laga säkerhet för den i fråga varande förbindelsen. Grunden för detta beslut skulle jag icke vilja biträda. Jag kan ej påstå, att köpet borde rätteligen betraktas såsom afslutadt förr, än köpebrefvet var utlärdadt. Om säljaren dessförinnan dött; så skulle det väl svårligen kunnat någonsin vinna fullbordan. Men var köpet icke att anse för afslutadt, och kunde det således ej rätteligen sägas, att lagfarten blifvit af köparen försummad; så var han ej heller ännu att anse för ägare; och då borde, på denna grund, säljarens gäld uti egendomen, såsom honom ännu tillhörig, intecknas. Huru än tvisten i detta ämne betraktades, borde följaktligen det slut gillas, hvari Rådst.rätten stadnat. Men det antastades från en annan sida af köparen, som i Hofrätten besvärade sig.
Dessutom om liberala förtullningspfinciper stadgas, har ingen anledning att klaga om han i ett slikt förhållande, för fortsatt Tullförsnillning, belädes med ett än svårare straff, skall åter, emot min önskan och allmän förhoppning, ännu längre tvångsförfattningar blifva Svenska Nationen påtrugade; får jag yttra den oförgripliga tankan , att det ej gifves något stadgande, som mera lockar till öfverträdelser och kraftigare motarbetar möjligheten af ali controll än de föreskrifter uti 1820 års Lurendrggeriförordning, 50m ibland mångå andra underligheter äfven stadgar, att man blott vissa timmar på dagen får Qiifiälla undersökningar efter eonfijkabelt gods ? att den visiterande sjelf sakfalles till betydliga böter filer fängelfeftraff, ovi lian ej har nog pålitligt väderkorn. att förut befiämdt veta det förbrutna godsets minimivärde; att han, (äfven om han vore ttögste TullChefen inom Districtet) är nödgad Den 21 Martii. 85g att hes annan authorite förut anmäla fg innan viftat ion får företagas, och att till och med om findorf ökningen fulle mota få kr a] tigt motflånd att den aldeles icke kunde verk fällas, han dock ej äger rätt att då vidtaga fr ångare åtgärder, o. s. v. Alla de olägenheter som deraf uppkomma för executionen af lagens bokstaf, ligger i sä öppen dager , att den icke äskar vidare utveckling 3 jag får blott dervid erinra, att då hufvudvilkoret för hvarje Lag bör vara ändamålsenlighet, för att vinna ett af Lagen . utstakadt mål, nödvändigt dertill bidragande, lämpliga medel böra användas, så vida ej Lagens bokstaf skall förvandlas endast till en chimerik skuggbild. Den väckta motionen om ett nytt Tullreglementes nfördröjliga utfärdande är af största vigt och lärer ett sådant äfven vara till Kongl.
Han anropade honom om kraft att afvända de olyckor, som denna natt tycktes båda. Icke heller något af detta hade sibyllan hört. Hon lyssnade med hela sin själ till änglasången, som blef allt starkare. Till sist blef den så kraftig, att den väckte herdarna. De reste sig på armbågen och sågo lysande skaror af silfverhvita änglar röra sig uppe i mörkret i långa, vajande led liksom flyttfåglar. Somliga hade lutor och violiner i händerna, andra hade zittror och harpor, och deras sång klingade så munter som barnskratt och så sorglös som lärkkvitter. Då herdarne hörde detta, stego de upp för att gå till bergstaden, där de voro hemma, och berätta om undret. De sökte sig fram på en smal, slingrande stig, och den gamla sibyllan följde dem. Med ens blef det ljust däruppe på berget. En stor, klar stjärna tände sig midt öfver det, och staden på dess topp skimrade som silfver i stjärnljuset. Alla de irrande änglaflockarna skyndade ditåt under jubelrop, och herdarne påskyndade sina steg, så att de nästan sprungo. Då de hunnit staden, funno de, att änglarna samlat sig öfver ett lågt stall i närheten af stadsporten. Det var en usel byggnad med tak af halm och nakna klippan till bakvägg. Häröfver stod stjärnan, och hit flockade sig allt flere och flere änglar. Somliga satte sig på halmtaket eller slogo ned på den branta bergväggen bakom huset, andra höllo sig med fladdrande vingar sväfvande öfver det. Högt, högt upp var luften förklarad af de strålande vingarna. I samma ögonblick, som stjärnan tändes öfver bergstaden, vaknade hela naturen, och männen, som stodo på Capitoliums höjd, kunde ej undgå att märka det. De kände friska, men smekande vindar genomfara rymden, ljufva vällukter strömmade upp omkring dem, träd susade, Tibern började sorla, stjärnorna strålade, och månen stod med ens högt på himlen och upplyste världen. Och ur skyn kommo de två dufvorna nedsvingande och satte sig på kejsarens skuldra.
Detze hinder wörö ej ilian orsak. De hade ock mägtige Anhängare. Negcnter hafwa ej warit sällsynte, hwilkas Hilder medclmättan inskränkta och ej sällan förwända grundsatser om Styrelsens sanna föremäl ej förmätt uthärda deu upplyste och »välsinnade granskarens öfwerlägSna blick. Deras isrän spädare ären osta undcrhällna, sällan och swagt motsagda begrepp om egen förträfflighet, inplantade och sjelstagne fördomar vili höghet och ära, utan att derwid läta ingä i beräkning Folks och Lands rättmätiga fordringar, hafwa ofta förledt deni, att heldre läna örat till Lycksökarens och Smickrarens bifallsrop, än till den oegennyttige, den Fäderneslandet älskande, den Negenteu »verkligen tillgifne, men af Honom Memorial N:o 24. 363 misikände undersåtens sanningsfulla, osta just derföre strästoa stain ställningar vin Folkens rätt till lycksalighet. Den oskicklige, den ensidiga afsigter befrämjande, den i fin krets förtryckande Embetsmannen skulle söka att tillstänga alla utwägar, ledande att blottställa hans straffbara uppförande för Regentcns misshag, rättwisans hämnd och det Allmännas förakt. Wäldet öfwer Sammeten, urartande och misibrukadt till wälde öfwer Stater, Personer och wcrldsliga handlingar, skulle i tankens frihet se förstörare» af sa kära föremal för menniskans medfödda begär att rada. Det har kostat Scclers tid och strömmar af blod att med sanningens fackla fördrifwa okunnighetens och widskcpelsens mörker, att pä Fanatismens fall uppresa Fördcagsamhetens och Samwetöfridens Altare. Den halflärde i wcttenskaper skulle i d esias ombyggnad pä sanna grunder finna ett förringande af oförtjent, men länge ätnjutet, wärde, förlusten af mängärig möda. Man mä dä ej förundra sig deröfwer, att tankens yttrande frihet i skrift och tryck mött sä mänga och stora hinder.