Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Häruti har Herr Schartau instämt. ■ iSTOCKHOLM, txickt »os W. F. Damia*, 1845. Slats-Utskotlets Utlåtande, N.-o 284. 1 •M £§4. Ank. till Exp.-Utsk. den 19 April, kl. 8 f. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion, angående åtskillige rusthällares inom Vestmanlands Län befrielse frun ålagd dagsverksskyldighet samt åtnjutande af dem anslagen augments-ränta. Uti ett till Bonde-Ståndet afgifvet memorial, hvarå Stats-Utskottet erhållit remiss, har Riksdagsfullrnägtigen Carl Ersson från Vestmanlands Län andragit, hurusom, uti Resolution af den 16 December 1680, Kongl. Maj:t i Nåder förklarat, ”det Kongl. Maj:t vore gerna benägen till att förskona Officerare och Rustningshållarne uti Ulfsunds Län för ordinarie och extraordinarie dagsverken samt Boskapsoch Mantalspenningar erläggande af deras gårdar, antingen de dem sjelfva åbo, derför rida eller rustning hålla; men emedan dagsverken icke kunde umbäras ifrån gården Ulfsund, Regementsofficerarne ock sjelfve åtnjuta extra ordinarie räntorne i afräkning på deras lön, ty kunde sådant för denna gång icke ske; dock ville Kongl. Majit forderligst så laga och förordna, att de i stället för dagsverken skulle med något annat soulagement verkligen blifva ihugkomne och ansedde.” Detta Nådiga löfte hade emedlertid sedermera icke gått i fullbordan; hvadan ock rusthållarne i Ulfsunds eller, såsom det nu mera benämndes, Kungsörs Län, icke allenast årligen måst efter markegångspris lösa ofvanberörde dagsverken, utgörande ett antal af 3o st. på hvarje rusthåll, utan äfven vant i mistning af lösen för de dagsverken, som de till rustbållen anslagne augmentsheinman skolat utgöra, och hvilka sistnämnde dagsverken förbehållits Kronan.
Miguel skulle upptagit detta tillmäle; men han blef i det samma afbruten af drottningen, som, följd af Dom Pedro och åtskillige andre, hade störtat in i rummet. Utan fruktan för villdjuret, ställde hon sig midt emot sin son, med häftighet och förbittring utfarande: Hvad betyder detta uppträde, Dom Miguel! Du vill väl icke mörda oss, förmodar jag; men tänker du då skrämma oss alla till döds? Och du, yngling, hvad är du för en rebellisk undersåte, som mordiskt vågar angripa en Infant af Portugal och derjemte smäda honom? – Min son, skaffa detta villdjur i ögonblicket ur salen! Dom Miguel besinnade sig något litet, sedan ropade han: Topayoso! Nu framträdde en Cafuso, det vill säga, en afkomling af en Neger och en Indian, igenkänlig genom sin kaffebruna färg, sin starka muskelbyggnad, sina små fötter, och allramest genom sitt vidunderliga, utomordentligt ömniga hufvudhår, som, lik en naturlig peruk, uppsteg halfannan fot öfver hufvudet, vid hårfästet alldeles slätt, liksom på Amerikanarne, men ytterst ull-likt krusigt, och på ett högst fult och ohyggligt sätt sammansnodt, liksom i den polska martofvan. Led ut Jaggù! befallte prinsen. Mannen fattade djuret vid halsbandet, som syntes följa honom med nöje, liksom gladt, att få lemna detta lysande sällskap. Mellertid hade drottningen kastat en blick på sin äldsta sons ansigte, i hvilket hon trodde sig läsa ett drag af skadeglädje och ett doldt löje. Sedan vände hon sig till den yngre, mera förlägen än ond, sägande: förklara dig nu, Dom Miguel! Jag hoppas, att du icke menat så illa med detta upptåg, så opassande det än är. I förväg ber jag, å min unga sons vägnar, er, senhor Andrada, och hans gäster om ursäkt för detta misslyckade skämt. Min förklaring är snart gjord, senhora. Jag återkom, sedan natten redan inbrutit, med mitt följe från en jagt ur skogen. Min väg gick nära förbi detta ställe.
Hrr Alin, H. N. Schwan oclt Tunell, på anförde grunder, bestridt, med dervid bilagd önskan af Herr Tunell, att ea strängare bevakning måtte blifva föranstaltad i Städerne och på Landet närmast Seland, i anseende till de lurendrägerier, hvilka åt den sidan vöre att befara. Af Riksdags-Fullmägtigen Gustaf Gustafsson fran Södermanland: att Landt-Tuls Betjeningen, såsom öfverflödig, genast , måtte afskedas och deras Löner till Staten indragas, deruti Bonde-Ståndet i allmänhet instämt. Af Riksdags-Fullmägtigen Nils Nilsson från Carlstads Län, som anfört, att det sätt, hvarpå Landt-Tulls-bevakningen mot Norrige utöfvas, ltihar.g till Riks-St. Prat. igij-zgig, 41 de Sami. N:r z$y, 136, 3 0 74 Statsoch Besvdrs-Utskottens Betänk anden: hvarvid Allmogen Icke skall tillåtas, att, i ert. skilta ärender, dit företaga några resor, utan att förut anmäla sig vid de nyligen inrättade ofta aflägsna Tullkamrarne, vore för Alin.ogen i det» ta Län högst betungande; hvadan Nite Nilsson föreslagit, att Kongl. Brefvet af den 18 September 1810, enligt hvilket visse Socknar i Vermland erhållit tillstånd» att utan Pass begifva sig till Norrige, kunde erhålla en sådän förklaring och utsträckning, att slik anmälan vid Tullkamrarne ansåges icke vidare böra äga rum. Af ftiksdags-Fullmägtige Hans Nilsson och Hans Michaelsson från Gefleborgs Län: att LandtTulls-bevakningen, såsom ett hinder för Varutransporten och endast medförande kostnader för Staten, måtte helt och hållet afskaffas; uti hvilken hemställan samtelige Fullmägtige från Örebro, Jemtlands, Vesterbottens, Vesternorrlands och Gefleborgs Län sig förenat; hvarvid Carl Henricsson från sistnämnde
Utskottet, som väl finner det vara för den inhemska konstflitens och näringarnes befrämjande nödigt, att de varor, som inom Riket tillverkas, äro af god beskaffenhet, då de till afsalu utbjudas, och således icke till deras inre sämre, än hvad de till deras yttre visa, anser sig dock icke böra tillstyrka bifall till den föreslagna stämplingen, såsom medförande både hinder och kostnad för tillverkaren, utan att derigenom vinnes säkerhet och controll i afseende på vafnadens lika godhet från början till slut, emedan stämpling icke skulle kunna vägras, äfven å sådan duk och sådana väfnader, som icke äro fullkomligt goda och bastanta, och hvilket endast kan utrönas, då varan af köparen granskas och besigtigas; men som en sådan granskning och besigtning icke utan hinder och tidsspillan låter sig göra, i anseende till Helsinge-Euldan, hvilken, hoprullad i runda stycken, vanligen innehållande 100 alnar, säljes i större och mindre partier stycke - 28 Be sv. och Oecon. Utsk. Bet.clc. IV.-o 4.6. tals, icke alntals, hvarigenom, då underslef egt rum, det först upptäckes, sedan varan kommit i köparens ego, så har Utskottet trott sig böra föreslå, det Rikets Höglofl. Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, uti utfärdande Allmän Nådig Kungörelse, med erinran om den nytta, som det för säljarne sjelfve skulle medföra, om icke allenast så kalladt Helsinge-33ul4an, utan jemväl alla sådane väfnader, som af Allmogen eller andra personer här i Riket tillverkas och till salu i hela stycken utbjudas, icke blefve, såsom hittills skett, lagde i rullar, utan i så kallade lag, enär köparen, derigenom snarare och säkrare öfvertygad örn varans godhet, så mycket hellre skulle träffas benägen att densamma sig tillhandla, Kongl. Maj:t täcktes i
Med aidednirig häraf hemställde Hans Exccllence, om Ridderskapet och Adeln ansåg D«n 3 April. de vid Lagoch EkonomiUtskottens ifrågavarande Betänkande gjorde anmärkningar böra föranleda till dess återremitterande. Ropades Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence gjorde proposition till bifall å Utskottens berörde Betänkande. Ropades Nej. Uppå sedermera af Hans Excellence framställd proposition blef nämnde Betänkande af Ridderskapet och Adeln afslagit. Herr Rosenbladj Bernhardj anförde skriftligen: Då jag anmäler reservation mot Ridderskapets och Adelns i sista eftermiddags plenum fattade beslut att afslå StatsUtskottets Betänkande N:o g i, får jag börja med erkännande af mitt fel, alt hafva försummat öfvervara nämde Betänkandes föredragning, troende, att en så enkel sak, som alt blott begära undersökning, om hvad som är rätt„ i en fråga, der så mången enskilts rätt ifrågakommer, icke kunde nekas. Jag anhåller ytterligare att få tillägga, att jag för min del äger en på handlingar grundad öfvertygelse, att ifrågasatte undersökning skulle bevisa, att nuvarande förhållande ej är grundadt på rätt; att det icke ägde rum Den 3 April. på en tid, då dessa Provinsers Privilegier vid deras förening med Sverige bestämdes, nemligen genom Frederne i Roskild i658, och Köpenhamn 1660 samt Malmö Recess 1664. Det är sannolikt öfverflödigt att har tillägga, att jag talat mot ett mig ganska dyrbart enskilt intresse, då en af mina närmaste anhörige är ägare af en bland de få Skattehemman i Blekinge, som icke blifvit indelta till Rusthåll, och hvilka således betala i försämrade bankosedlar sina räntor efter kronovärdi. Herr von Hartmansdorff, August: Af tjensteförrättningar hindrad att i förra plenum vara närvarande, förenar jag mig uti den af Herr Rosenblad nu gjorde reservation. Företogs till pröfning
Maj. väl någon annan åtgärd böra dermed vidtagas. Af denna orsak anser jag det vara indifferent, om Ulsk:s förslag, eller det af Hr von Hartmansdorff uppgjorda, blifver gällande. Jag anhåller dock att i afseende på den giorda jemförelsen emellan kanongjuteri och gevärsfaktorier få anmärka, alt kanongjuterierna icke kunna betraktas som fortfarande verkstäder liksom gevärsfaktorierna. Jag medger gerna att kostnaderna vid Carl Gustafs stads gevärsfaktori för det närvar, äro vida större än vid Husqvarna. Men jag har mig särskildt bekant, alt ägaren af det sednare faktoriet ingått till krigs-colkm med begäran om förhöjning i det öfverenskomna priset. Kontraktet räcker likväl ännu för flera är, men vi veta icke om ej priserna för framtiden blifva högre. Dessutom om Staten gör sig af med sitt gevärsfaktori, så hade vi endast 2:ne sådana i riket som täffade med hvarandra om tillverkning för Kronans räkning. Om då det ena deraf spelar bankrutt, så är Kronan för sitt behof af gevär i beroende af det återstående. Dock som förhållandet hittills vid Carl Gustafs stads gevärsfaktori varit sådant, att Staten ä gevärstillverkning gjort stor förlust, kan det icke skada alt genom en tind. skrifvelse fästa K. M:s nåd. uppmärksamhet derpå. Jag tillstyrker derför bifall till hvad Utsk. föreslagit. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Om gevärsfabrikationen i vårt land i allmänhet vore i den ställning som kanontillverkningen redan i en längre följd af år varit, så skulle jag för min del instämma uti den af Gr. Lagerbjelke här uttryckta åsigt. Kanonfabrikationen har under en längre följd af år hvilat på vissa antagna grunder, dem man ansett vara de riktigaste och hvilka endast i några mindre obetydliga detaljer undergått någon förändring; hvaremot gevärsfabrikationen under de sednaste åren undergått fyrfaldiga förändringar och ännu är underkastad dylika. Sedan sista kriget har raan varit sysselsatt med att förbättra de dåvar. gevärens konstruktion och de uppfinningar, som i följd deraf uppstått, äro af mångfaldigt olika slag.
Lagfart å fastighet kan nemligen icke anses hafva det inskränktare ändamål motionären förmenat, Visserligen hindrar den icke klander, då egendomen olagligen blifvit rätter egare afhänd, men att den icke blott afser börd, synes af 8 § i Jorda-balkens 5 kap. Säkerhet i egande rätt till fast egendom är jemväl af yttersta vigt; och ehuru oklandrad lagfart å fastighet ej kan antagas såsom ovilkorligt bevis derom, att lagfartssökanden är tryggad vid en laglig besittning deraf, har dock lagstiftaren visligen sökt att stadga sådana vilkor för lagfarts vinnande, att Bih. tilt R. St. Prat. iS50 f 185L 7 Sami., I Afd., 33 Sätt. S 10 Lag-Vtskollels Betänkande, N:o 55. man af beviljandet i allmänhet kan sluta till säkerhet i omförmälte hänseende. Derföre har han ock kunnat stadga, att inteckning i fastighet ej må för egares gäld fastställas, förr än egaren å fastigheten erhållit uppbud eller hans lagliga besittning blifvit ådagalagd. Denna uppbudets betydelse skulle emedlertid betydligen minskas, derest ett kungörande af köpet vore tillräckligt för att vinna detsamma; och i denna omständighet ligger orsaken till 1838 års högstberörde nådiga bref. Att nu medgifva hvad samma bref förbjudit, dertill förekommer ej eller skäl; och derföre får Utskottet vördsamt afstyrka ifrågavarande motion. Stockholm den 19 Augusti 1851.. Ank. lill Exp.-Utsk. d. 19 Äng. 1851, kl. 2 e. ffi. Betänkande, i anledning af väckt motion om ändring af 2-rl kapitlet 7 § Rältegångs-balken, eller tillägg till 1 § 21 kapitlet samma Balk. Uti ett till högloft.
Men man nöjde sig icke ensamt med den komik, som djeflar och narrar hade att bjuda på; massan hade engång fått smak för löjliga afbrott i den heliga handlingen, och snart hämtade man äfven ur den prosaiska verkligheten ämnen för de komiska mellanspelen. Af sådan art voro de mellanspel, hvilka ofta inlades i uppståndelsespelen och hvilka genom sin beskaffenhet tydligen angifva sin härkomst. De stora kyrkofesterna voro vanligen förenade med marknader och folkförlustelser, der qvacksalfvare utbjödo sitt kram och taskspelare gjorde sina konster; histrionernas slägte var hemmastadt i begge dessa yrken. Då nu evangeliet förtäljer, att qvinnorna på den första sabbathen efter Jesu död, när solen uppgick, kommo till grafven, medförande välluktande kryddor, dem de köpt och tillredt; så hämtade man deraf anledning att sceniskt utföra sjelfva köpslagandet, och så fick man ett marknadsstycke, som stundom upptog mer än tredjedelen af hela mysteriet. En qvacksalfvare med fru och piga inkommer; han tar i sin tjenst skalken Rubin, åt hvilken i lön erbjudes en rock, en skjorta och qvacksalfvarens gamla byxor, jemte rättighet att, när han så vill, få roa sig med qvacksalfvarens unga hustru. Rubin prisar på qvacksalfvaremaner läkemedlen, vill sjelf taga i sin tjenst en dräng och råkar i tvist och gräl med en annan upptågsmakare, Pusterbalk, hvarvid en tredje, Lasterbalk, blandar sig i trätan. De heliga qvinnorna komma in och köpa kryddor, sedan de dock prutat en stund och köpmannen gjort afslag, trots gensägelser af hustrun, som af mannen får ovett och stryk. Slutet blir att, då mannen lagt sig att sofva, rymmer Rubin med hustrun, och den uppvaknade mannen ger luft åt sin vrede och löper ut att söka de förrymda92. Här röjer sig omisskänneligen de vandrande komedianternas inflytande.
Då emellertid, för att bereda de resande möjligheten af en någorlunda skyndsam fortkomst, utan att de derför skola nödgas till misshandel anstränga skjutshästarne, det är nödigt att skjutshållen icke blifva alltför långa, och den uti ifrågavarande lagrum bestämda högsta längd af två mil mellan gästgifvaregårdarne visserligen icke kan anses för lågt tilltagen, helst under de tider af året, vår och höst, då vägarne äro djupa och tungkörda, har Utskottet ansett denna bestämmelse böra såsom regel qvarstå; men enär lall, sådana som det af motionären anförda, kunna inträffa, då en väsendtlig lindring kan beredas de skjutsskyldiga genom att något förlänga ett skjutshåll, utan att deraf någon synnerlig olägenhet behöfver uppstå, samt sådant icke sällan torde kunna bidraga till det önskvärda införandet af entreprenader för öfvertagande af skjutsbesväret, synes det Utskottet, att för sådana händelser undantag från den fastställda regeln böra medgifvas, på sätt äfven hittills skett, der, såsom i mindre lätt bebyggda delar af landet, nödvändigheten sådant fordrat. Åt Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, ‘sorn det tillhör att upptaga och pröfva Irågor om gästgifvaregårdars anläggande och flyttning, torde ock lämpligen kunna öfverlemnas att efter de sig i hvarje särskildt fall företeende omständigheter medgifva dylika undantag; och Utskottet får, i öfverensstämmelse med hvad sålunda blifvit yttradt, vördsamt hemställa, att Rikets Ständer, i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t måtte anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes låta utfärda nådig förordning, hvarigenom förklaras, att hvad i 28 Kap. 1 $ Byggninga-Balken stadgas angående högsta afståndet mellan gästgifvaregårdar leye må utgöra hinder för Kongl. Maj:ts Befallningshafvande att, der sådant för befordrande af skjutsens öfvertagande på entreprenad pröfvas nödigt, medgifva gästgifvaregårds anläggande på något längre afstånd än två mil från annan gästgifvaregård. Stockholm den 4 Maj 1866. Bih. till R. St.
Nej; kommer Inoch UtförselTullen å nyssnämnde varuartiklar att utsättas till 8 R:dr per Sk®. Voteringen härom har utfallit med 47 Ja och 70 Nej; hvarjemte 2 sedlar befunnits dubbla och derföre icke antagits. Då Nej således vunnit, är Inoch Utförsel-Tullen å gamla casserade Canoner och Bomber samt Jernskrot utsatt till 8 R:dr per SL®. 2Ö:o Den som bifaller BevillningsUtskottets förslag, att Ineller Utförsel-Tullen å Osmunds Jern skall bestämmas till 5 R:dr per Sk®, röstar Ja. Den det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej; kommer Inoch Utförsel-Tullen å närande Jern att utsättas till 8 R:dr per Sk®. Voteringen utföll med 53 Ja och 66 Nej. Nej har alltså vunnit, till följd hvaraf inoch UtförselTullen å Osmunds Jern är utsatt till 8 R:dr per Sk®. 26:0 Den sora bifaller BevillningsUtskottets förslag, att InförselTullen å Ankare, Ankarflyn och Draggar, Armbultar, Rodderjern och Smedjestäd, större eller mindre, skall bestämmas till 12 R:dr 24 sk. per Sk®, röstar Ja. Den det ej vill, röstar IN ej. Vinner Nej; kommer InförselTullen ä nämnde Artiklar att utsättas till 5 R:dr per SkS. Denna Votering utföll med 7g Ja oell 4° -Ve/. Och sorn Ja vunnit, är InförselTullen å Ankare, Ankarflyn och Dragga!-, Armbultar, Rodderjern och SmedjeStäd, större eller mindre, bestämd till 12 R:dr 24 sk. per Skäf. 2 7‘de Voterings-proposition här, i följd af RiksStandens bifall till Bevillningsutskottets jemnkningsförslag, förfallit. 28:0
Då 22 §. af Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse den 23 September i<Söo innehåller, "att, till bergning af strandvrak, hvarmed förslås sådant gods utan känd egare, som är vräkt eller kastadt på landet, så alt det af livar och en kan tagas i förvar, vare den berättigad, som sådant gods först finnér, Sint -Utskotten JJtl, K:o na. 9 »er, samt att med detta gods förfares på sätt sjölagen och gällande författningar derom föreskrifva”; och någon vidare utsträckning af denna rättighet icke allenast skulle föranleda till minskning i Kronans inkomster, utan äfven, efter Utskottets tanka, kunna leda lill den menliga påföljd, att liafsiysternas invånare skulle, med afseende på egen vinning, undandraga sig att lemna nödigt biträde vid inträffande sjöskador; finner Utskottet sig icke kunna lill Rikets Ständers bifall hemställ» i l'rå ga vara nde in o tion. Stockholm den 16 Maji 1834- N:o na. Antom till Exp.-Utsk. den 17 Maij kl, 2 e. m, Utlåtande , i fråga om fri dispositionsrätt till Ekeskog för Aboer på Kronohemman och innehafvare af boställen. ClA.) Genom remiss ifrån Bonde-Ståndet, liar till Stats-Utskottets handläggning blifvit öfverlemnadt ett anförande af Riksdagsfullmägtigen Petter Pehrsson ifrån Calmare Län, innehållande yrkande, det Åboer på Kronohemman och innehafvare af boställen må tilläggas en lika fri dispositionsrätt öfver ekeskogen, som öfver all annan skog på desse hemmans och boställens egor samt således obehindradt, eller utan behof af serskildt tillstånd och utsyning, kunna använda ekeskogen till husbehof, men icke till afsalu, hvarigenom, efter Motionairens tanka, den skogsödande och folket betungande Jägeribeljeningen skulle kunna indragas, åtminstone på de orter, der inga allmänningar finnas. Hvarjemte Peter Pehrsson ansett, att derest lösen till
Knappast har jag senare gent emot konstens stora skönheter känt mig mer uppriktigt genombäfvad, än jag var vid femton, sexton års ålder vid att läsa vissa kapitel, vissa skildringar i Ingemanns romaner. Dessa ord, hvarmed » Valdemar den store », började: » Aarhundredsstjernen for tolvte Gäng — Sig over Golgathas kors opsvang! », ljödo för oss som en högtidlig uvertyr till ett stort och märkvärdigt drama! E t t besöl^ hos Ingemanri. Han var under en lång rad af år den författare, som mest lästes af de vuxna barnen, af de helt unga oeh af den läsande allmogen. Den begärlighet, hvarmed hans historiska romaner slukades af denna hans hufvudsakliga publik, kan blott jämföras med den värme oeh hänryckning, hvarmed de sedan älskades af deras läsare. Det fanns en god del af den första kärlekens okritiska, hängifna svärmeri i den känsla alla vi unga egnade denne vår favoritförfattares romaner. I Sverige finns knappt något liknande, om icke möjligtvis i den beundran ungdomen egnar » Fältskäras berättelser » af Topelius. Men Ingemann gaf oss en hel rad romaner, skildrande vårt fäderneslands storhetstid, alla de personer, som vi genom historien och hjältedikterna ha lärt oss att beundra, — och dessutom en hel mängd människor af hans egen uppfinning, som också för oss blefvo lefvande personligheter. Vi sågo, som sagdt, icke därpå med kritiska ögon. Sedan den tid, då Ingemann var den » mest läste författare », har litteraturen i Skandinavien gjort ett mäktigt framsteg, och ungdomen nu för tiden har en helt annan fordran på naturstudium och verklighet i de skildringar, som de vilja beundra. Med denna fordran på, att en författare skall känna den tid och de människor han skall beskrifva, om hans verk skall ha något bestående värde, • — med denna rättvisa fordran faller hela den historiska romanen, som, till och med när den är bäst och komponerad med stora historiska och etnografiska kunskaper, dock endast blir en reproduktion, ett experiment, som kan lyckas mer eller mindre bra, men aldrig få sanningens fulla klang.
Jag anser derföre de för indelta armén föreslagna skolorna i sig upptaga allt för liten del af manskapet, ty vid indelta armén f)ör en sådan grad af utbildning finnas, att hvarje soldat icke allenast kan sköta sig sjelf i ledet, utan att han äfven eger förmåga att sköta andra, och under sådane omständigheter är det klart, att, då underbefälet bör i bildning vara truppen betydligt öfverlägsen, måttet på de insigter, som hos den indelta soldaten kunna och böra förutsättas, bör utvidgas utöfver hvad föreslaget blifvit. Enligt min tanke borde hvarje indelt soldat, sedan han gjort 2:ne rekrytmöten, samt derefter ett års möten och en] kommende ring till garnisonsort, vid reg:tet ytterligare genomgå den vanliga korporalskolan; och dessutom distriktskolor, i likhet med komiténs förslag, inrättas, men endast för dem, som genomgått korporalskolan vid regrtet. Vid dessa distriktskolor skulle således en ytterligare utbildning gifvas underbefälet, så väl underofficerare, som korporaler, hvilket äfven skulle hafva det fördelaktiga inflytandet på officerarne, alt de derigenom tvungos till ganska nyttig repetition af hvad de sjelfva, för att blifva officerare, inhemtat. Vid R. o. Ad:s sista plenum vftrade jag några ord med anledning af K. M:ts Propos. ang:de förändring i grunderna för beväringsinrätlningcn; jag vill derför nu icke vara vidlyftig i detta ämne, utan endast nämna, att jag föreställt mig saken så, att i samma mån den frivilliga skarpskytterörelsen griper mer omkring sig, i samma mån kommer naturligtvis äfven l:a beväringsklassen på mötesplatserna att minskas. Men då måste äfven skarpskyttekorpserna på något annat sätt genom lag ordnas, och, på det de måtte blifva tillräckligt öfvade, den indelta arméns befäl tjenstgöra som instruktörer. På detta sätt kommer, enligt miu tro, första klassens beväring att så småningom helt och 168 Den 27 November. hållet försvinna från våra mötesplatser och att öfvas mera kompanivis, och endast den andra klassen att öfvas vid reg:tena.