Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M:t täcktes vidtaga sådan åtgärd, att den kompetens, som till utöfning af vissa yrken, såsom läkarens, veterinärläkarens, apothekarens, tandläkarens, fältskärsmästarens och barnmorskans, der yrkesexamen är i lag föreskrifven, blifvit vunnen i Norge, äfven må tillgodonjutas i Sverige, så vida samma rätt äfven i Norge tillerkännes Svensk undersåte samt såvida i de särskilda rikena kunskapsprofven äro och fortfara att vara hufvudsakligen lika.» Sedermera företogs voteringen och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda: Nej — 47. Hr von Ehrenheim: Jag anhåller, att R. o. Ad. behagade inbjuda de öfriga Stånden att instämma i detta beslut. Detta förslag begärdes på bordet. Hr Vult von Steijern, Johan Julius: Mot det ang:de 2:dra punkten af nyss föredragna Betäk. fattade beslut får jag anmäla min reservation. Hr von Kraemer, Anders Robert: Emedan jag icke velat begära ordet i denna fråga för att onödigtvis förlänga diskussionen, hvilken under den stämning, som här hela afton herrskat, icke kunnat leda till något godt resultat, anser jag mig vara skyldig att mot det fattade beslutet reservera mig. 260 Dea 3 Februari f. m. Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Stats-Utsk:ts d. 27 dennes bordlagde Utlåt. N:o 29, angele Riksg.- Kont:ts förvaltning under den tid, som förflutit sedan början af 1862—63 års riksdag. Föredrogos, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts d. 27 dennes bordlagde Betänkm:
Den 14 Mars. ga inblanda så ofantligt många andra ämnen, som leire böra till denna fråga, utan inskränka sig till hvad som utgör föremålet för öfverläggningen, nemi. om remiss af motionen skall eller icke skall äga rum. Man talar om att bespara tid; men II. o. Ad:s öfverläggning i denna fråga, hvaruti så rnånga andra ämnen blifvit inblandade, tyckes bevisa, att man icke bar sådan afsigt. På det tiden icke vidare onödigtvis må förspillas genom förlängandet af en discussion, som redan varat ?.:ne timmar, anhåller jag genast om votering öfver de propostr, att örn ja vinner, kommer motionen att remitteras, hvilket deremot icke kommer att äga rum, derest nej blir rådande. Hr Stuart: Sedan II. Ex, Hr Gr. af Wetterstedt nu förklarat, att H, Ex. icke är sinnad återtaga sin motion, så hafva vi åtminstone kommit derhän, att vi bestämdt känna, hvad som utgör egentliga föremålet för öfverläggningen, nemi, huruvida motionen bör eller icke bör remitteras. Jag har förut tillkännagifva, att jag anser densamma icke böra remitteras, emedan det, enligt min öfvertygelse, ^kulle vara stridande emot stadgandet uti 5g och 75 fj§ Riksd.Ordn. Jag anhåller att i korthet få upprepa skälen för min åsigt härutinnan. StatsUtsk. föreslog uti sitt första utlåt. N:o 273, att tiden för markegångssättningen skulle framflyttas till Mars månad. I anledn. af de vid detta utlåt, gjorda anmärkn.T frånträdde Utsk. uti dess sednare utlåt, denna hemställan såvida, att Utsk. i stället föreslog, att tiden för markegångssättningen måtte bestämmas till början af Dec. månad, hvilket förslag äfven af R. o. Ad. blifvit bifallet. R. o. Ad. har således beslutat, att tiden för markegångssättningen skall flyttas från början af Nov. till början af Dec. BorgareSt. har bifallit StatsUtskrs utlåt, och således fattat enahanda beslut. Tvenne Stånd äro således ense i denna sak.
Då fråga derefter blifver att bestämma hvarest detta fullständiga läroverk bör inrättas, svnes någon tvekan icke kunna förefmnas derom, att icke Stockholm är den enda derför lämpliga plats. Skälen derföre äro: 1:o Det stora behofvet af materiel i talrika och mångfaldiga sjukdomsformer kan, till följd af landets befolknings förhållande endast i Stockholm, fyllas. 2:o Tillgången på lärare skall blifva större i Stockholm, hvarest tillfället till utkomst under beredelsetiden är lättare. 3:0 Lärarne skola icke genom förmånligare anställning förmås att lemna befattningarne. 4:0 Kostnaderna för Staten minskas äfven derigenom, att lönerna kunna vara lägre, emedan den enskilda praktiken understödjer utkomsten; och 5:o Styrelsen erhåller i sin närhet en fullständig och lätt tillgänglig myndighet att höras i vetenskapliga frågor. Då man icke tilltrott sig att bestrida rigtigheten af den åsigt, att om ett fullständigt Medicinskt läroverk skall tillvägabringas, detsamma bör hafva sin plats i Stockholm och icke eller ansett sig kunna med framgång yrka, att Statsverket skulle vidkännas kostnaden för tre fullständiga läroverk, för undervisning åt de studerande i medicinen, hvilka till antalet icke öfverstiga 200, har man sökt motverka den för undervisningens ordnande oundgängliga reformen genom påstående, att Medicinska Fakultetens skiljande från de öfriga Fakulteterne vid Universiteten skall medföra skada för den medicinska forskningen och för all vetenskaplig verksamhet. Ett sådant påstående finner sin vederläggning redan i de förhållanden, som ofvan blifvit anförde, såsom anledningen dertill, att den medicinska forskningen icke kan i och för sig upprätthållas utan tillgång till stora kliniker och att den i brist af sådane måste sjunka. På denna första och förnämsta delen af frågan inlåter man sig dock icke i svar, utan fortsätter yrkandet om sambandet mellan vetenskaperna, på samma gång man söker skilja medicinens praktiska studium från flere af dess hjelpvetenskaper. Det, som måste höra ihop, vill man i universitets-idéens namn åtskilja, under det man vill sammanhålla hvad sora hvarken behöfver eller kan sammanföras.
Jag får således föreslå: 1) att Bänkman måtte afskaffas; 2) att valet till Electorer måtte ske genom 3 afdelningar af Ridderskapet och Adeln. Grefve De la Gardie: Det ar endast i anledning af Herr von Hartm ans dorffs yttrande, sorn jag anhåller att få nämna några ord. Afven om jag ansåg likgiltigt, om, vid Bänkmäns afskaffande, de sjö Electorerne valdes hvar och en inom sin afdelning, eller af hela massan, kan jag dock i intet fall inse någon olägenhet vid antagandet af Riddarhus-Utskottets förslag. Detta innehåller visserligen ett tillstånd att välja i massan, men innehåller icke förbud att välja inom afdelningen. Således ligger häruti ju icke hinder och man har fritt att välja antingen sin närmaste man eller en som sitter på första eller sista afdelningen. En enda sak vill jag tillägga rörande förslaget. Jag vill minnas, att i det förra Memorialet fanns intagit, att då 7 Electa* rer hade afgått, nytt val skulle anställas. Detta saknar jag i förevarande Memorial, och hemställer om det icke bör införas. Herr von Hartmansdorff: Någre värde Den 3# Mnji f, m: 755 Talare hafva yttrat, att tillräcklig riktning är gifven åt Electors-valen genom den opinion, som vid början af en Riksdag är rådande, och att det skulle medföra mera tidsutdrägt, om personer valdes till Utskotts Ledamöter, hvilka ej delade den rådande opinionen. Jag får anmärka, att det just är till förekommande af den tillfälliga opinionens för stora öfvervigt, som valen efter min mening böra inrättas så, att den icke ensam kan verka med uteslutande af den motsatta. Om icke ensidigheten behöfde motvägas, så behöfdes inga former, utan man kunde åt den rådande opinionen för dagen öfverlemna hvad inflytande som helst. Men som man icke kan antaga, att den rådande meningen alltid är den bästa, och den som bör gillas, så måste utrymme lemnäs äfven för motsatta åsigter att göra sig gällande. Det är derföre och för oväldighetens skull, som jag önskar, att det förslag Herr Riben framställt måtte af Ridderskapet och Adeln tagas i öfvervägande.
St. med fullt förtroende öfverlemna sådant till den åtgärd Konungen skulle finna omständigheterna påkalla och anmälan af flera riksdagsfullmäktiges uti ämnet afgifna motioner &c. — Anmärkningsvis torde frågans närmare granskning böra upplysa: att omfördelar idylikacontraetrr finnas tilldrlta eller kunna beredas rusthållare inom vissa provinser, som icke tillkomma dessa rusthållare uti andra provinser, Staten icke mera önskar likstämmighet uti beskattningsgrunder och skulle väsendtligen motsäga all yttrad omsorg i denna del, lika säkert som Utsk;s tanke rörtde ett förslag till organiserande af indelt cavallen för landets behof, i anseende till detaljer dervid icke tillhörande sin befattning, motsäges af dess egna förslag och yttrade grundsatser, i strid mot liela indelta armeens, särdeles cavallerivapnets, behof, på skäl som aldrig gälla, nemi. fält-cavalleriets oanvändbarhet såsom rörligt blott å stora landsvägen m. m. I anleda, häraf, och på grund af de erinringar, sorn blifvit af andra talare gjorda, anhåller äfven jag, alt ålerreiniss må bifallas, utbedjande mig ytterligare H. Utsk.-s närmare öfvervägande af saken. Gr, Horn: Jag anmälte mig egentligen för atlpåFiih. Tolls fö, Irå^ati svaia, all detta betänk, icke utgör svar på Den id Augusti t. m. någon K. propos. eller skrifvelse om de omföi mälda miiiiroiiia viii Bohus läns regite, SlalsUlsk. har funnit, att efter ett långt väntande på ett sådant meddelande, var Utsk. skyldigt att till Ständerna afgifva elt svar på den förra K. skrifvelse!!. Dervid har Stats Utsk efter min tanke icke begått någon motsägelse i det yttrande, som här är afgifvet, jemförd! ined det tillstyrkande, alt Sländerne måtte anhålla om föreläggande af en organisations-plan, sorn Utsk. i ett föregtde betänk. afgifvit, enär R. o
Då Utskottet alltså, på anförde grunder, anser sig icke böra frångå den åsigt, att en Talman är oberättigad att vägra proposition å bifall till ett i grundlagsenlig ordning från ett Utskott insändt förslag, så får Utskottet, som, vid sådant förhål lande, icke bordt ingå i någon pröfning af de uppställda och klandrade voteringspropositionernas grundlagsenlighet, förklara Bonde-Ståndets äskade proposition till bifall å 3, 4, 9, 10, 11, 12 och 13 punkterne i Stats-Utskottets Memorial JM 173 och å samma Memorial JM 182, såsom ej grundlagsstridig, icke kunna af Talmannen vägras. Stockholm den 18 December 1857. Reservationer: Konstitutions-Utskottets Memorial M 61. 9 Reservationer: Af Herr Billström: »Enligt min uppfattning har Konstitutionsutskottet icke, genom det nu afgifna utlåtandet, vederbörligen fullgjort hvad som, jemlikt 55 § Riksdags-Ordningen, ovilkorligen ålegat Utskottet, med anledning af den från Bonde-Ståndet erhållna remissen. I nyssnämnda lagrum stadgas, att då ett Stånds Talman funnit en »väckt fråga» bokstafligen strida emot Grundlagens lydelse och, oaktadt Ståndets yrkande, vägrat proposition, skall öfverläggningen förklaras hvilande och målet förvisas till Konstitutions-Utskottet, hvilket åligger att inkomma med motiveradt och bestämdt utlåtande öfver frågans stridighet eller enlighet med grundlagen. Frågan var här den, huruvida vissa i Utskottets förutstående Memorial angifna voterings-propositioner, ordagrant intagna i Stats-Utskottets Memorial Niis 173 och 182, rätteligen kunde anses grundlagsstridiga eller icke, samt, i följd deraf, huruvida Talmannens omförmälda vägran borde gillas eller ogillas.
Denna motion bewisar allenast nödwändighclen as ett Jämknings Utskott för alla mål, när Riksens Ständer deröfwer stadna i olika meningar. Jog har redan förur yrkal nödwändigheten af ett Expeditions-Utskott alt fannnanjämka Ständens tankar, och finner ef arr någon annan utwäg kan wara möjlig att komma till ett sim i iirsndernc. » Herr Den 8 December. 545 Herr kotblieb Riksdags Ordningen är wäl ännu icke antoni; men i den samma finnes törestrif» wik sällek Kuru alia mai stola asgöras, när SkändenS meningar äro delade, och när den bljswer antagen sökswmncr således behofwet af ett sädani Utstött. Frågan kan här icke nu blckwa akk stadga ett Exvcditions Utstött till delta ändamål, utan iac jag till alla delar instäm» ma i Herr kmlsticbs anmärkning, ort dä Riksv,gsOcdnjnqen, som snart är färdig, bliswer antagen, finB NeS utwägen till denna lmarigheta asttelpgnde deri utstakad, samt bifaller för min - hänwiSninqcn särskildt af sörewarande ärende till dct jörut förordnande Jämknings Utstött. Herr Grefwen och Landt Marskalken. Ridderstapet och Adeln torde finna denne G^swe vs la 6-itäies, tanka wälgrundad, och b"c redan desturik, hwad detta mål särstildt angar, att det stall remittera? till Jämknings Utskottets åtgärd. Ropades Ja. Justerades PlennProtocollek för den 24 Nowember eftermiddagen. Ridderstapet och Adeln ätstildeö klockan ^ till z. Fjerde Bandet k? » z6« TiA §46 Den 12 December. Dödagen den 12 December. ' Plenum klockan A ro förmiddagen Justerades följande: Utdrag as Protokollet haller i Högloft. Ridderffapkt och A» delns Plenum den 8 Dccem, ber 1809.
Vid förnyad föredragning af Statsutskottets under N:o 136 afgifne, samt den 8 dennes på bordet lagde Utlåtande, öfver gjorde Anmärkningar vid dess Yttrande, angåeende Pensioner för Hans Kongl. Höghet Kron. Prinsens f. d. Lärare, blef samma Utlåtande af Ridderskapet och Adeln gilladtj med det tillägg, att Cancellie-Rådet Tannström borde oafkortadt tillgodonjuta den honom tillagde Pension, utan afseende å den Lön på Stat bemalte Cancellie-Råd framdeles kunde erhålla. Ut supra. S. D. Vid förnyad föredragning af Statsutskottets under N:o 137, 138. 139, 140 och 141 afgifne, samt den 8 dennes på bordet lagde Utlatanden, öfver gjorde anmärkningar vid Stats-Utskottets den 23 sistledne Januarii S3fnt den 12 och 16 sistledne Februarii, meddeldte Betänkanden: 1:0 Om bidrag af Statens Medel för Police-Inrättningens i Götheborg underhållande. 2:0 Om ytterligare Medel för SöderTelje Canal-Inrättning. 3:0 Om Löners anslående för Läns-Notarier och Lands-Contoirister. 4:0 Rörande föreslagne Prestebohls friheter för nya eller framdeles blifvande Kyrkoherdeoch Capellans-Boställen; samt 5:0 Angående f. d, vice Talemannen Jon Jonssons Motion, om Tullgarns Kungsgårds öfvarlemnande till Hans Kongl. Höghet Kronprinsens fann Högloflige Ridderskapet och A - 4t6 Den it April. deln, att enär Utskottets sistnämnde Betänfcanden redan blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallnej Utskottets ifrågavarande Utlåtanden nu endast borde läggas till Handlingarne. Ut supra. S. D.
Något till venster satt Annunciada, en hennes tant och en dam »i blomman af sin medelålder». Rundt omkring grupperade sig officerarne vid guardia nobile, ett par unga attachéer vid någon af legationerna (hvilka prinsen haft otrolig möda att anskaffa) samt tre eller fyra abbéer – ty i Rom äro abbéerna ännu hvad de voro i Frankrike för ett århundrade sedan. I andra ändan af salen stod prinsen i midten af den tredje gruppen. Här funnos mest gamla män, slägtingar till prinsen, lika förnäma och lika fattiga som han, till hvilka slöto sig ett par högre f. d. embetsmän, som tagit afsked efter Gregorii den sextondes död samt en biskop och lord Stouthead. Hvad vikomten beträffar, höll han sig midt emellan Annunciada och hennes mor. Ehuru hans böjelse fängslade honom vid den förra, var han dock för klok, för grannlaga och för mycket fransman att försumma den gamla prinsessan och utomdess för nyfiken att ej med intresse lyssna till konversationen inom hennes grupp. Denna konversation bestod hufvudsakligen af entusiastiska loftal öfver Pius IX. – Genom sina dygder, sade prinsessan, skulle den helige fadern vinna allas vår beundran och kärlek, om han än icke hade rättighet att fordra den. – Ja, han är en engel, sade en fyllig matrona i helig extas. – En engel i vishet och godhet, bestyrkte en annan. – I helig kärlek till Gud, tillade en tredje. – I ödmjukhet ... – I mildhet ... – I rättvisa ... – I menniskokärlek ... – I frikostighet ... – I sparsamhet ... Vid nämnandet af denna sista förtjenst tystnade alla och blickade med förvåning på den, som yttrat sig. Men denna, en gammal mager contessa, lät ej förvirra sig, utan upprepade med eftertryck: – I sparsamhet ... sträng sparsamhet i allt, som rör hans egen kropp. Erinren er blott det rörandet draget med lemonaden. – Hvad var det? frågade prinsessan artigt.
Jag begagnar emedlertid detta tillfälle för att 44 Den x Augusti f. m. tekanna, att jag nied tillfredsställelse funnit Liand besluten åtskilliga, sora undanröjt vissa olägenheter af Uts,k:s förslag. Så har R. o. Ad. i 3:dje punkten beslutat att åt Bancofullmägtige öfverlemna att sjelfva välja sättet för silfrets anskaffande, medelst beredande af credit eller creditiv å utländsk ort. Äfvenledes har jag med nöje hört, att ingen röst under öfverläggningarna höjt sig från sista riksdagen med förslag att afskrifva Bankens grundfond, — en sats, som jag för min del aldrig kan gilla. Hvad lånerörelsens Öfverflyttning på Riksg.cont. beträffar, är jag äfven tillfredsställd, att förslaget derom icke blifvit bifallet, emedan jag deri blott ser ett sätt att bilda en ny lånebank, sammanförd med Rikets egen skuld. Slutligen får jag äfven förklara min tillfredsställelse deröfver, att besluten nörtde io:de och utte punkterna äro af den art, att de nödvändigt mäste förklaras i reglementet, hvarigenom jag hoppas, att det vådliga i dessa punkter ännu kan borttagas. Hr Lagerhjelm: Ehuru jag anser mig hafva skäl att tro på möjligheten för Bancofullmägtige att få silfver i creditivväg, hör man med tacksamhet emottaga det förslag, som nu blifvit väckt till ytterligare garanti för realisationens bestånd. Men då jag säger, att jag tror på möjligheten att fa nödiga tillgångar i förut anvisad väg, bör jag äfven redovisa skälen för denna min öfvertygelse. Jag rådfrågade för 10 månader sedan en större utländsk bankier i detta ämne, och frågan var om creditiv på i million, hvartill han svarade, att sådant icke kunde blifva svårt att erhålla mot £ proc:s afgift; hvarjemte han, om räntan då varit bestämd, sade sig sjelf vara beredd att uppgöra saken. Jag fick likväl icke, enär ingenting då kunde afgöras, veta, hvad ränta han fordrade; men jag förmodar, att den icke var särdeles hög, enär bankierer i allmänhet ej taga sin vinst på räntan, utan på capitalet.
Här har väl Hr Lientenant Mannerskantz stätt upp, med den förklaring, alt han aldrig vill lemna sin röst lill ett representationsförslag, deruti icke en bestämd karaktersskillnad finnes emellan de båda kam rar ne, hvilket skulle bevisa, att emot meningen hos en man med sä fast karakter, vore det förgäfves att divergera, helst han anser detta såsom en hufvudsak. Samme man yttrade näst efteråt, alt idéer olika uppfattas af olika classer, och detta skulle vara hufvudskälet för nyssnämnde hans fasta öfvertygelse om karni arnes olika karakter. Nu går jag likväl så långt i bestridande af hela Hr Mannerskantz’s tankebyggnad, att jag säger, att idéer uppfattas olika äfven inom samma dass, och bästa beviset härpå är det, ali ehuru, såvidt jag vet, Ur Lieutenant Mannerskantz och jag äro af samma dass, så uppfatta vi likväl våra ideor temligen olika. Det militära, som kanske utgör någon skillnad oss emellan, betyder ej så mycket, hvilket synes deraf, all äfven General Lefren uppfattar ideer alldeles i motsats mot Lieutenant Mannerskantz. Kan detta härröra möjligen af skillnaden i tjenslegrader? Välan, dä påstår jag, att det är omöjligt fixera några idéer på det sättet, emedan de inom samma classer variera ända till oändlighet, och jag förmodar, att den förstnämnde af desse Herrar, innan han hinner så långt som den siste, d. v. s. till generalsgraden, säkerligen öfvergätt till andra idéer eller till den mening, hvartill denne öfvergiek, som jag tror, ungefär för 15 år sedan. På hvilket skäl, mine Hrr, baserar man således egentligen behofvet af 2:ne kamrar med fullkomligt afskilda karaktcrer?
blef hufvudstadens första kvinliga skolrådsledamot. Fredrika-Bremer-Förbundet rak-. nar fröken Engström bland sina verksammaste styrelseledamöter och Dagnys läsare kanna henne väl genom hennes friska skildringar af ungdomens fe~ievandringar. Fröken Engström var visserligen af fyra, inom olika. församlingar föreslagna kvinliga valkandidater den enda, som. vann majoritet, men redan detta är ett betydande framsteg, som med glädje bör antecknas i den svenska kvinnorörelsensannaler, så mycket mer som det icke kraft någon nämnvärd agitation eller framkallat något häftigare motstånd. Några. frisinnade tidningar, med Aftonbladet i spetsen, började på. förhand intressera sig för skolrådsvalen, yrkande att med stöd af den nya lagen, iifven kvinnor måtte föreslås att jämtemän inväljas i afgående ledamöters ställe. Föreningen för. gift kvinnas eganderatt verkade genom granskning af röstlängderna samt genom kvinliga ombud inom de olika församlingarna, Fredrika-Bremer-Förbundet genom att på sin byrh. meddela nödiga upplysningar, en åtgärd, af hvilken både man och kvinnor begagnade sig. Främsta svårigheten var onekligen att finna kvinnor både dugliga och villiga att åtaga. sig det vigtiga uppdraget. V i återkomma en annan g å n g till detta ämne och vilja nu blott kasta en återblick på den. första lilla valrörelse, som åsyftat svenska kvinnors inträde. i en samhällelig institution. Det första, som faster uppmärksamheten, är det faktum,. att det var framstående och högt aktade man, som inom de. olika valförsamlingarna gjort sig till målsman för saken: så i. Maria församling professor Montelius, i Jakobs och Johannesförsamling doktor Charles Dickson, samt i Östermalms församling grefve Hugo Hamilton. Vidare anmärker man, att de in-. vandningar, som gjordes mot förslagen vor0 f&amp; och svaga samt. galde principen, icke personerna. Så invande bl. a. bankofullmiiktigen Törnebladh, att man icke borde invälja en kvinna derför att hon var kvinna, nar man hade dugliga man att tillgå. Här fattades skledes insigten derom, att det just är det kvinliga elementet, som hittills saknats inom skolråden, och i många. fall gjort det omöjligt för dem att så som sig bör fylla sin uppgift i.
De ledamöter, som, ehuru de yrka på Ständernas rättighet att ensamma borttaga större eller mindre del af de ordinarie skatterna, men tillika förklara , att de ej vilja gå så långt, att äganderätten frädes för nära, förbise, att i hvarje sådant fall rättvisan blir för nära trädd; ty det faller af sig sjelft, att i samma mån en ordinarie och af ålder bestämd skatt borttages eller förminskas, måste bevilluingen af alla öfriga blifva större, och i samma mån begår man en orättvisa. Oni man skulle fullfölja den grundsats, Gr. Cronhjelm famställt, att R. St. obegränsadt äga beslutande-rätt angtde beskattningen, så har man med det samma beträdt en bana, som leder rakt till den, åtminstone här i landet, ännu icke antagna satsen, hvilken jag icke heller tror i andra länder hafva visat några lyckliga följder, att Representationen skulle äga att ensidigt upplösa samhällscontractet; ty R. St. skulle då, på sätt den värde ledamoten äfven yttrat, hafva rätt att afslå alla skatter. De lagstiftare, som fastställt vårt statsskick, voro likväl icke af den mening; de ville i främsta rummet hafva garanti fölen stadigvarande styrelse, och de stadgade derföre, alt statens behof utöfver de ordinarie inkomsterna skola genom bevillningar fyllas; hvarjemte de för det speciella fall, alt R. St. vid någon riksdag icke kunna komma öfverens om ny bevillning, bestämde, att den gamla skall fortfara. Detta bevisar, att meningen Varit, att ordinarie skatterna alltid skulle linnas, och att endast sättet, huru behofven derutöfver skola fyllas, beror på R. St. enligt 57 §, som endast har afseende på tillfälliga afgifter för tillfälliga behof. När behofvet upphört, kunna och böra dessa afgifter upphöra, och coDtrollen linnes hos Konungens rådgifvare, i hvilkas ansvarighet lag» stiftarne nedlagt säkerheten, att icke bevillningsafgifter utfordras för längre tid eller till högre belopp, än R. St. fastställt, likasom de äfven å andra sidan lagt band på anarchisters försök att upplösa samhället.