Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Endast i bestämmelsen om falsk stämpling skilja de sig i så måtto att då Lag-beredningen, såsom det vill synas, genom mindre tydlighet i uttrycken, under samma kategori af straffbarhet sammanfört åtgärden att förfärdiga falska stämplar eller märken och att sålunda anskaffa medel till falsk stämpling med sjelfva stämplingen, eller den åtgärd att genom falsk stämpels anbringande å en vara gifva den sken af att vara stämplad, har det sednast uppgjorda förslaget genom en redaktion, som undanrödjer all tvetydighet, iakttagit den nödiga åtskillnaden mellan dessa, ofta till brottslighet olika åtgärder, och hänfört den förra, så vidt den endast innefattar åstadkommande af de materiella medel, som för falsk stämpling erfordras, till en mindre straffbar förberedelse-åtgärd. De anmärkningar häremot, som inom Högsta Domstolen blifvit framställde och gå ut på att visa att en olikhet i sjelfva saken skulle här ega rum, hvila efter min tanke på ett missförstånd om Lag-beredningens mening, och torde till följd häraf ej böra till någon förändring i det senare förslaget föranleda. Utom nu omförmälda alvikelser från Lag-beredningens förslag, för hvilka jag ansell nödigt att något fullständigare redogöra, förekomma väl äfven både i afseende på de i förevarande lag-förslag afhandlade brotten och straffbestämmelserne åtskilliga andra skiljaktigheter, som likväl, enär de icke röra grunderna för förslaget, utan endast dess serskilda stadganden, icke torde behöfva här närmare utvecklas. Skälen dertill igenfinnas uti sjelfva stadganderna, hvilka, såsom lemnade utan anmärkning dels af Högsta Domstolen enhälligt och dels af dess fleste ledamöter höra kunna anses häraf hemta stöd för sin giltighet. Til! en del beror dessa skiljaktigheter äfven af nödvändigheten att vid den partiella lagförändring, som nu är i fråga, icke lemna några luckor i lagen och att sätta den nya lagstiftningen i behörigt samband med de delar af förut gällande lag, som bredvid densamma skola tjena till efterrättelse.
Min tanka är den, att detta sätt är det första, hvaruti man bör följa, till och med om möjligt vore, öfverträffa utlänningen — men icke bör man, på Statens bekostnad, apa efter hans palats förr, än man har så god tillgång på medel, att dessa icke kunna ändamålsenligare användas. Den tiden är åtminstone ännu icke inne. Våra financer stå icke just på fördelagtiga fötter, oaktadt landet klagar öfver dryga skatter. Iviksgälds-Gontoret befinner sig uti en skuld af flera millioner, hvarföre ränta mäste utgöras. Är det då rimligt alt efterskänka räntor för ett sådant föremål, som det ifrågavarande, för en byggnad, tilltagen i en sådan stil, alt den kommer att kosta säkert 3oo,ooo R:dr Banco, om icke derutöfver? Är det skäligt, att Nationen skall efterskänka räntor för detta ändamål, till det rikt donerade Upsala Universitet, som icke har mindre än följande ränte■gifvande egendomar: (Se Kongl. Läroverks-Cpmiteens underdåniga Betänkande af den 20 December 1828). Frälsehemman 3644® mantal i", r Skattehemman a5 Utjordar . 38 Sågqvarnar 5 Mjölq värnar 9 Tegelbruk r Åkrar, Ängfjäll och Yretar 11 ■g - Stits-TJtskottets Ut?. Derjemte qvarnen i staden, — a3g tunnland åkerjord,— 21 humle-, gårdar — hagmark — trägårdstomter, utom i8f mantal till Exereitie-Mästares aflöning,— 1 - mantal till Tryckeriets underhåll. Dessutom 18 socknars förbulta Kronotionde, — utgörande 267g tunnor span mål. Räntorna af Aeademiens egna hemman och egendomar, samt qvarnar, uppgå serskildt till 6o.Sg tunnor i spanmål; persedlar samt penningar uppgå till nära 16000 R:dr årligen: och med
Jag vill icke yrka på någon återremiss med afseende på detta arfvode, som väl på något sätt, när fråga derom upstår, får fyllas, utan har blott velat i förbigående anmärka detta förhållande. Propos till bifall å Utsk:s ifrågav:de hemställan blef härefter framställd och besvarad med Ja; och sedermera blefvo de öfriga delarne af förev:de punkt utan discussion bifallne. 16:de punkten, ang:de aflöningen för KlericiSlaten. Bifölls. 17:de punkten, ang:de aflöningen för MedicinalStalen. Lades till handlingarne. 18:de punkten, ang;de aflöningen för den vid Flottans sjöfästningar å Kungsholmen och Drottningskär anställda personal. 180 Den 8 Juli f. m. Gr. Puke: Det är verkligen att beklaga att StatsUtsk. icke kunnat bifalla det af K. M. begärda anslag för aflöning af den vid sjöfästningen å Kungsholmen anställda personal. När man har fästningar, bör man också bevaka dem. Förut har å Kungsholmen en ganska obetydlig bevakning funnits, hvilken dock på sednare tiden blifvit något tillökad. Då nu hela det anslag som fordras till dennas aflöning utgör endast 6,778 Itdr 28 öre, så måtte det icke vara en för stor summa att bekosta på en så dyrbar anläggning som fästningen å Kungsholmen verkligen är. Utsk. har visserligen hänvisat på blifvande besparingar, det är sannt att sådana kunna upkomma, men jag får uplysa att f. n. finnas inga s. k. besparingar på 5:te HufvudTiteln emedan K. M. har ansett sig nödsakad att anlita dem för att dermed i någon mån förbättra UnderOfficerares, Handtverkares med fleres knappa vilkor. Jag anhåller derföre om återremiss af denna punkt till StatsUtsk. på det att Utsk. må taga i öfvervägande huruvida icke detta obetydliga anslag må kunna beredas på sätt K. M. begärt. Frih. Tersmeden: Det här ifrågav:de anslaget är ett nytt, och StatsUtsk. har i allmänhet ansett sig icke böra ingå i nya regleringar.
St. förut begått den oförsiktigheten att låta ansvarigheten för återbetalningen hvila på de personer, sorn fått npbära understödet d. v. s. husoch tomtegarne. Följden häraf har blifvit ouphörliga trakasserier, utmätningar, processer m. m. och Revisionsberättelserna bevittna nogsamt huru många förluster för Statsverket härigenom upkommit. För att undvika detta trassel utan att derföre uphöra med sitt ädelmod emot kommuner, som behöfva understöd, hafva R. St. antagit den grundsats vid dylika låns beviljande hädanefter, att stadssamhället i sin helhet skulle ansvara för återbetalningen af lånet, så väl lill kapital som ränta. Om man nu godkänner att en del af Lidköpings samhälle nemi. den upbrunna delen deraf, skulle ensam ikläda sig denna ansvarighet, så går man ifrån denna grundsats, och man skulle då snart komma tillbaka till del gamla förhållandet, ty om man antager att blott de husegare, som fått sina hus nedbrända, skulle ansvara för lånets återbetalande, så finnes ju ingen gräns om det skulle blifva 10 eller 100 o. s. v. Denna gång nedbrunno 18 hus, men nästa gång upbrinna kanske uti en eller annan stad 10 hus, och då komma dess innevånare och säga, att på samma sätt som del tillgick uti Lidköping, der endast de brandskadade (ingo ikläda sig ansvarigheten för det erhållna låneunderstödet, på samma sätt anhålla äfven vi att få ikläda oss ansvarigheten hvar och en husegare serskildt, och då är man åter inne på den gamla stråten, hvilket man just velat undvika.
Ständer anmäla den önskan, att dcn i, Näder tillförordnade Lag-Committeen agde foresta sadane förändringar i Straff,Lagarne, hwarigenom det nesliga spö och ris,slitandet, om icke helt och hållet afskaffades, åtminstone icke borde ädömas andre än dem, som till itererad stöld med förenad obotelig wanart, samt andre swara brott blifwit lagligen förwundne-" Härefter inlemnade Riksdagsmannen Nils Swensson frän Calmare Län detta Memorial. Det kan wäl ingen bestrida, att tjufnad ar en af de största och skadeligasie laster som kan finnas i Samhället, hwilken af alla bör hatas och förekommas, samt till straff befordras. Det är af ben grund Riksdagsmännen Pehr Nilsson och och Jonas Ionsson pä deras hemmawarands Comitenters begäran i Hederwärda Bonde Ståndets plenum wäckt frä.m om straffets skärpande för tjuswar, eftersom tjufnad, som ersa enheten wisat, nu i senare tider mera tilltagit, sa att i flere Laridsorter stora tjufband flaalt sig tillsammans, och va flere ställen gjort en oersättlig skada, hwartill i synnerhet Stranda och TunalänS Häradö-Rätters Protocoller för sistförflutne arén äro fasta wittncn, ätt sa i Calmare Län tillgått. Detta ansäg Ståndet förtjena åtgärd, samt till Lag-Utskottet blifwa remitterat, under hepp att derifrån erhålla något Betänkande eller project till LaaameS skärpande, derigenom tjufnad kunde undanrödjas, sä långt möjeligt wore, hwilket jag tror säkrast skulle kunna ske, om sadane Lagar ware, att en tjuf som första gängen stulit, blef dömd lill arbete pä wist tid, och för andra gängen all sin tid. Jag är öfwertygad, att ffufwar mera frukta för Fästnings eller annat dem älagt eller ädömdt arbete, an för de böter och det straff, som de stall undergä. Jag tror äfwen, att
» Om man kunde få ihop ett sällskapsspektakel eller något sådant för jultomtarne, när det nu blir så mycket ungdom i staden. » » Ja, hvad säger herrskapet därom? » frågade baronen. » Tänk på det till dess vi träffas ute på Eriksborg, där jag tänker ställa till en fest för de unga tu o c h deras vänner, » tillade han med nå- gon tonvikt. Och så blef samtalet allmänt, tills herrarne åter aflägsnade sig. Fruntimmerna dröjde ej heller länge. De kände sig generade för hvarandra o c h för sig själfva och längtade att någon tid skulle förflyta, så att de utan allt för stort uppseende kunde kasta o m och blifva » vänner » till de unga tu, för att dymedels få vara med o m alla de väntade festligheterna. Den enda, som förblef orubblig, var majorskan Mac-Bley, och hennes sista ord v o r o: » Tro mig, de försöka att vända saken till det bästa. Det är bara högmod alltsammans. Eftersom flickan nu hör till dem, är hon naturligtvis utmärkt. Vänta bara, o m det blefve slut på partiet. Idun Prenumerationspris pr å r: Idun ensam Iduns M o d e t. fjortondagsuppl. Iduns M o d e t. Barngarderoben Redaktör och trtgrfvare: B y r å: kr. &gt; &gt; » 5: 5: 3: 3: F R I T H 10F Klara södra kyrkog. Träffas säkrast kl. 2 — 3. Allra, telef. Rikstelef. Redaktionssekr. : J. Anna Nordling. Iduns Tryckeri Aktiebolag. Utgifningstid: Annonspris: 35 öre pr nonpareillerad. hvarje fredag. För » Platssökande » o. » Lediga platser » 25 öre för hvarje påbörjadt tiotal stafv. Lösnummerpris 15 öre (lösmr endast för kompletteringar.) Utländska annons. 70 Öre pr nonp.-rad. Hedin. Upptäcktsresanden d:r Sven Hedins moder.
Det är nyslaget hö och varm jord och solsken och — » » Söta Rigmor, det sticks. » » Nu är du tråkig, » sade hon och slog honom öfver kinden med blommorna. » Är jag det? Skall jag då nödvändigt skrufva upp mig till konversation, när jag inte orkar. Jag trodde ändå, att vi två kommit sä långt, att vi skulle kunna tiga en stund tillsammans. » » Äh prat, hvad skulle det tjäna till? » » Tjäna till, » han sträckte på sig, » kära Rigmor, nu är du dum » » Ja, jag är dum, men tänk bara, om jag stode ut med att vara spiriluel, jag också, så kunde vi ju ta lifvet af hvarandra med esprit. Dumheten är det allmänmänskliga, och jag vet inte, hvarför du skall vara så där exceptionelt kvick nu, när du hvarken har frack eller balleda. Om du bara kunde säga något riktigt stockdumt, är jag säker på, ätt det skulle krya upp dig. Hvad det skulle klä dig att vara så där naturlig och glad som Karl! » » Som Karl? Vraiment. » Han drog upp ögonbrynen. » Ni ä ' visst mycket tillsammans, unge herr Karl o c h du? » » Ja, hvarenda dag. Antingen är han hos oss eller jag hos dem, och du kan tro jag har haft godt af hans sällskap. » » Såå? » » Ja, jag var odräglig, när vi flyttade ut, så onaturligt dumt blaserad och så vanvettigt stormförälskad i en viss lång, blond filosofie kandidat, som tog sig präktigt ut på piedestal. » Hon log och sprang baklänges nedåt ängen med små korta, dansande steg, men när han icke gjorde min af att följa efter henne, rusade hon fram och skakade honom i armen. » Åh nej, var nu riktig du — du — du, » bad hon skrattande. Han hade tagit af hatten o c h stod där och strök sig öfver pannan. » Skratta inte, » sade han hårdt. » Hvafalls? » » Du måtte väl kunna se, att jag har ondt i hufvudet. » Hon svarade icke, men vände sig ifrån honom och sneddade öfver ängen. » Rigmor! Hvad år det för barnsligheter?
SÖ?:tS ofmän ftögjiberörbe nåb. spropofttion, att, bå räntan S 9iecognitionå*f?ogöbcm* man, i anfeenbe till åtffilliga propinferö lägre ffatt* läggning binett! ober, bör förböjaS tilt bet belopp bronan af iTogarne förut åtnjutit, hemmantalet i cfc bcböfwer ber* efter rättaS, utan att föreffriften berent må belt od) f;ållet förfalla; äfwenfom att i följb beraf be 33ruföägare, ftroilfaS recognitionS*ffogar reban blifroit ffattlagbe, ef ter npfnämnbe föreffrift, måga för enbet i besättningen famt jeinnlifbet i rättigheter och fönnoner, få tillgobonjuta ben nebfättning i hemmantalet å fine 3fecognitioné*j?ogé>* Remman forn meb ben nu foreflagne jemfnittgen i ffattläggningéi*grunbcn in]lämmer. 33eträffanbe åter be af öperr Heijkensköld foreflagne lipa föreffrifter för 9iecognitionS I befvaranbe i famnianbang meb ofvanbcrörbe änt* ne bär Utffottet anfett ftg böra upptaga ett, genom remi (t från Jpcberv. S3onbe Äammar*£onegii Giirculair*bref ben 18 3ulii *821 fallit åt', ålämmar* ocf; ä3erg3*SolIegierna3 åTungörelfe ben 3i SJTar?
Jag tror, att denna begäran icke torde kunna anses obillig, äfven om det skulle kunna antagas, att jag i hemlighet kan hysa en eller annan mening, den jag icke i tryck uttalat. Jag ber att härjemte få upplysa om, att den inre halten af min literära produktion omöjligt kan bestämmas af mina enskilda vänskapsförbindelser ... Jag söker utbilda mig till en god berättare, en som vår stora arbetande allmänhet skall kunna ha en hvila och ett nöje af att läsa, och min sträfvan efter detta mål är så allvarlig, jag anser detta i och för sig så vigtigt, och det kräfver ett så ihållande arbete, att det icke blir möjligt för mig att fullt grundligt sätta mig in i alla de samhällsfrågor, som vår unga literatur tagit sig för att dryfta. Och det fins hos mig en den innerligaste motvilja mot att lägga min näsa i hvad jag icke förstår. Denna min förklaring skulle jag vilja spika på husknutarne om jag kunde! Jag kan aldrig bli tendensdiktare, om dermed menas att min skildring skulle komma till lif blott för att belysa en teori. Att den får färg af min individualitet kommer sig ej af någon som helst viljeakt, utan är en naturlag – liksom att säden blir blå der det fins mergel i jorden. Hvad jag skrifver, det signerar jag, och hvad jag signerar, det står jag för. Det bör icke vara att taga fel på. Må så det skrifna stå i en konservativ tidning eller i en liberal revy. Jag har mina egne åsigter. Må man ge mig tid och jag skall visa hvad jag går för. Men svärja någon fana kan jag icke. Dessa uttalanden24 framkommo närmast i anledning af en serie artiklar i tidningen »Vårt Land» om Revy 1886, utgifven af G. af Geijerstam. I revyn fans bland annat en folklifsskildring af Ernst Ahlgren – »Om en hökass». Recensenten i »Vårt Land» var indignerad öfver denna skildring, hvilken förekom honom ensidigt anlagd på att framställa de fula sidorna hos vår allmoge, dess ovanor att svärja, supa, gräla etc. Ernst Ahlgrens gensaga inleddes af följande ord:
M. fann de då beräknade statsinkomsterna tillräckliga att dessa behof betäcka, om derjemte till vissa af dem, som voro af beskaffenhet att möjligen kunna ett eller annat år mer eller mindre inskränkas, en del af påräkneliga öfverskott å inkomsttitlarna finge användas; men K. M:s mening var icke, och kunde icke vara, att någon del af statsinkomsterna skulle borttagas, utan att ersättas, eller att 254 Den 27 Ma}. desamma genom för låga beräkningar skulle nedsättas, och på detta sätt brister för oeftergifliga behof skapas. Jag öfvergår nu till detaillerna: 1:0 Utsk. har gjort rätt, då det tillstyrkt uppförandet på stat af en presidentslön för KrigsCollan, samt då det bestämt innehafvarens pensionsrätt, men icke så, då det förklarat sig hvarken kunna tillstyrka beviljandet af de tillökade i63£ t:r spannmål under lönerna eller uppförandet på stat af de för löneregleringen erforderliga 497 r:dr 3 sk. 2 r:st., pä annat vilkor, än att de arfvoden, som af särskilda cassör till krigsråden utgått, icke hädanefter dem tilldelas. Utsk. har, förmodligen derifrån af hållet af summornas ringhet, icke här åberopat sin allmänna regel för afslag: bristande tillgångar; det har i stället ansett, att spannmålsberäkningen bort ske efter samma grunder som vid sista lönereglering för Hofrätterna. Skälet är icke uppgifvet; mig synes rättast, att spannmålen för KrigsColbm beräknats lika sorn för StatsCont. Begge verken äro Collegier; och orättvist samt principlöst vöre det, att, så länge staten består spannmål under lönen för den ena tjenstemannen, en annan bans vederlike inom samma verk skulle deraf vara i saknad. Derför, att arfvodena skulle upphöra emot uppförandet på stat af ofvannämnde 497: 3. 2., är intet skäl uppgifvet.
TJnJer bifogande af en Uedamots inora Bevillnings-Utskottet i ämnet afgifne Reservation varder sådant allt till Rikets Höglofl, Ständers bepröfvande vördsamt öfverlemnadt. Stockholm den 25 April 1829. Reservation af Herr Kyrkoherden Lyth: ”1 afseende på föreslagen Bevillning å Titlar och Caractérs - FuIImagter har jag reserverat mig emot Utskottets beslut, icke der-' före som skulle jag velat understödja deras exalterade anspråk, hvilka föreslagit halfva lönens eller halfva Charlas-beloppets årliga ut« görande i Bevillning. An mindre har jag kunnat åsyfta något slags inskränkning i Kongl. 6 Bevillnr samt Allm, Besv.o.Oec..Utsk, Bet, N.-o 3« Maj:ts Huga rätt att med sådan uppmuntran oell utmärkelse bugna den af tide och omständigheter vanlottade förtjenst, som härigenom erhulle en Nådig försäkran om framtida åtanka till redbarare belöning. — Jag har endast trott, att en Bevillning, om t. ex. i Procent af den verkliga tjenstensjsammanräknade inkomst, skulle utan obillighet kunna påföras Caracteriserade och Titulerade Svenske Medborgare, hvilka, der de skulle befinnas till den grad utarmade, att de saknade förmåga till dennas erläggande, säkerligen också blefve af en mild och rättvis Konung annorlunda än med en Titel belönade; jag har trott, att denna inkomstkälla icke borde försmås och tillstoppas, och jag har ändtligen trott, att Konungens Höga Namn ej borde i dessa eller dylika frågor missbrukas.” STOCKHOLM, tryckt i Maksuaxdska Boktryckeriet, 1829- I ■ l BeviUn.-s:t Allin'. Besv.o. Antom lill Exp.AJtsk. d. 11 Maji 1829. Memorial, angående anmärkning emot det, i anledning af Herrar Donners oqh Valleys Motioner om ändring af 4:de §. i underrättelserna till 1826 års Tull-Taxa, afgifne Utlåtande.
«Suggan« och «galten« – så kallas de begge stora metallkanonerna, som ligga på yttre borggården midt emot stora porten, hvilka af Pontus De la Gardie togos i Ivanogrod 1581 – voro de första föremålen, på hvilka man öfvade ett hånande skämt, tills Gustaf erinrade, att han så nyligen njutit gästfrihet hos deras landsmoder, att man nu ej borde låtsa om trofeerna efter de föregående krigen. Konungen, en verklig kännare i afseende på sättet att omvexlande och angenämt fördrifva tiden, hade äfven nu så tagit sina mått och steg, att den otrefliga efterhöstens ledsnad skulle skingras, ehuru dess töcken obevekligt svepte solen i dok och undanskymde ända till slottstornens vindflöjlar. Till ringa förlust således för älskarne af naturens behag, fick konungen det infallet att förvandla dag i natt och natt i dag. Man steg upp först vid middagstiden, åt middag på aftonen och uppförde fransyska skådespel nattetid i den praktfulla teatersalen, med loger och bänkar, hvälfd och gipsad, hvars nedra ända är sirad med vackra, refflade, förgyllda pelare, mellan hvilka väggen, från taklisten till pelarnas fot, är beklädd med spegelglas, så att åt hvilken sida man än vänder sig, ser man alltid skådespelet. På denna teater hafva flera kongl. personer uppträdt, som i dessa glädjens och snillets dagar hedrat Thalia och Melpomene, hvilkas bildstoder af Sergel pryda denna teatersal, en af de täckaste i Europa. Den har ock en tid beträdts af Monvel. I klädlogerna sitta små historiska taflor, som föreställa uppträden ur Gustaf III:s teaterstycken, i hvilka kongl. huset med personer i dess umgängeskrets hafva deltagit. 33 Det enda, hvarvid Gustaf III aldrig tröttnade, var teatern. Det var en vurm, som följt honom från barnaåren, och på teatern visade han sig ock sista gången bland allmänheten. Ja, han gjorde till och med sin omgifning utledsen vid dessa oafbrutna skådespel.
Bildstämplar till 5/3 sk. 4- Namnchiffer till 1/6 sk. 6 Revers till dito g Transport 76. 1838. st. Qvarvarande , brukbara myntstämplar, den 28 December, 7g, Aterlemnade, söndergångna, från den i April till årets slut, . 121. Ofvanstående 121 st. obrukbara myntstämplar äro utglödgade och förstörda den 21 Jan. i83g; intygar /. A. Grandinson. 1839. Aterlemnade söndriga stämplare Jan. Bild sta mph ir till 1 RdrSp. 2. Revers till dito . • • • 5. Bildstä; mph tr till 2/3 sk 3. Revers till dito . • • • 2. Febr. Bildstä mplar till i Rdr Sp. 5. Revers till dito . ,• • • 8. Mars. Bildstä mplar till dito 3. Revers till dito 5. Namnchiffe r tili t/3 sk 5. Revers lill dito . 3. Bildstä mplar till 2/3 sk 2. Revers till dito . • 4. April. Bildstämpl ar till 1 RdrSp. 3. Revers till dito 4- Revers till 2/3 sk • * /• 1. Maj. Revers till dito • • • 3. Juni. Namn eloff* r till 1/6 sk. 4- Revers till dito • • • 6. Juli. Bildsläi mplar till 1 sk. B:co 2. Revers till 2 sk. B:co , 2. Revers till 1 sk. B:co 3. Bildstämpel till dito 1. 18. Bildstämpisr till 1 sk.Brco 3. Revers till dito 3. 2\. Namnchiffer till 1/3 sk. 6. Aug 2.3 Revers till dubbel Dukat. 2. Okt. 7. Namnchiffer till 1/6 sk. 8. Revers till flito . , 8. 8. Bildstämplar till 2/3 sk. Nov.20. Revers till dito 5. Bildstämplar lill 2/3 sk. 6.
Barndomsglädjen är också egoism – och dock kunna vi minnas både forntidens och barndomens glädje med saknad och sympati. Vår altruism och vår åskådning äro oförenliga med fornglädjen. Den är förlorad för alltid. Nyss sågo vi, att fornglädjen var ett ljust palats på mörka källrar, nu se vi, att vår altruism är ett ljust palats med en mörk vind. Tillkämpa vi oss icke en viss resignation äfven i vår altruism, blir denna vårt förderf i stället för vårt vapen. Vi bli nedbrutna och odugliga. Kan detta sägas om vår altruism, med hur mycket mer skäl böra vi ej tillämpa den satsen, när det gäller vårt eget lifs lidanden. Förra århundradets entusiaster åkte sjungande till afrättsplatsen, och vi minnas dansläraren, som gjorde ett entrechat på guillotinens platform. Förra århundradets män och kvinnor nedböjdes ej af sin altruism och de växte under motgången. Deras resignation och entusiasm gåfvo dem en styrka, som vi sakna. De mest upphöjda personligheter ha satt sin ära i att bära lidandet med tålamod, ja, undergifvenhet. Sokrates jemrade sig icke, då han tömde giftbägaren, och Kristus dog med ett jubelrop. Konsten verkar ju mer eller mindre omedvetet med öfverdrifter, och deri ligger väl förklaringen, hvarför lidandet oftast bär en vida mer resignerad uppsyn i verkliga lifvet än inom konsten. Europas litteratur har rent af berusat sig i korsfästelsekoketteri, men hur mycket stort är icke ännu osagdt om resignation. Fins något mer gripande än att se lidandet resa sig med stolt resignation! Jag har sett en god vän småle melankoliskt, medan han hostade blod, och detta melankoliska leende på lidandets bleka ansigte var det skönaste, jag sett i hela lifvet. Flere skönlitterära arbeten tyckas emellertid redan börja antyda, att resignationen åter skall komma till heders. Äfven kan man säga, att flere strömningar på andra områden än konstens röja en tydlig lust att befria sig från en onödigt mörk kolorit. Tiden törstar efter glädje.