Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sveriges R. o. Adel har, utom omvårdnaden af fäderneslandets materiela och intellectuella intressen, städse äfven vårdat och omhugnat de minnesblommor, som, planterade af Svenska snillen och vattnade med Svenska krigares blod och Svenska arbetares svett, upspirat ur den Svenska fosterjorden. Jag tror, att den Adel, som enl. Gr. Lagerbjelkes förslag skall intaga den gamlas ställe, jemte Sveriges mera allmänna intressen, företrädesvis kommer att vårda provinsernas enskildta och lokala angelägenheter; att den glömmer dessa fosterjordens sköna minnesblommor för den kål och potatis som frodas i orterna. Men om äfven 12 §:n i förslaget förändras, kan, enl. mitt omdöme, detta förslag icke destomindre beslå, utan att i öfrigt ett enda jota behöfver ändras i de §§, som innehålla sjelfva grunddragen. Hvar och en inom delta hus känner nogsamt, att enl. nämnde förslag, Ståndet skall i första hand sammanträda lill öfverläggning och beslut såsom Riksnämnd, hvilken utgör Svenska representationens Underhus, men i sista hand skola Stånden hvar för sig serskildt besluta, och dessa Stånd utgöra representationens Öfverö us. Med bibehållandet af denne grundtanke, skulle, enl. mitt omdöme, när Stånden sålunda serskiljas, Sveriges R. o. Adel såsom nu kunna mangrannt sammanträda till öfverläggning och beslut och för att välja de 60 ledamöter, hvilka skola inträda i Riksnämnden eller Underhuset. Icke lida de andra Stånden deraf, ty inom Riksnämnden representeras R. o. Ad. endast af de valde 60 ledaraöterne. Möjligen kan häremot invändas, att genom ett sådant förslag skulle styrkan hos de 15 personer, hvilka komma alt inympas på R. o. Ad. betydligt förlamas, enär de i sl. f. 60 kan någon gång få bekämpa 600 ledamöter.
Orri han hade sökt den i StatsUtskottet, så hade han funnit, att skälet, hvarföre 182® års öfverskott ej] tili RiksgäldsContoiret ingått, helt enkelt är det, att Tullbevillningen då lemnade brist, och att det således varit svårt för StatsContoiret, att öfverstyra 1820 ars öfverskott då något sådant icke fanns. "Ytterligare har blifvit yttrajdtj att i StatsContoiret brist ej kan uppstå, då detta Verk har obegränsad credit-rätt på RiksgäldsContoiret, men man bör väl veta, hvad fonder RiksgäldsContoiret har,' och då det ej är detsamma tillåtit att genom myntning af nya Sedlar fylla bristen, så lär det ej hafva någon annan tillgång att tillgripa, än creditivet i Ranken, och då inträffar, att det afgår ifrån de bestämda instructioner och functioner, som för Verket äro föreskrifna. Skola deremot Tullmedlen ligga i Cassan för att användas till detta behof, så lärer ej det förhållande kurr-j na inträffa, som Herr Hjerta åsyftat, att de skulle minska 3 procentslånen.j Orri de minskas, lärer ock RiksgäldsContoiret sakna förmågan att fylla StatsContoirets behof. 1 öfrigt, i afseende på sjelfva principen och lagligheten af förslaget, har Herr von Hartmansdorff och Grefve af Wetterstedt redan anfört så mycket, ati jag anser öf - 40 Den 17 Odoher f. rn. verflödigt derom vidare orda, utan anhåller nu blott om proposition tili afslag å Betänkandet. Herr Tham: Det har väckts fråga om, hvilket Verk skulle kunna befallas att till RiksgäldsContoiret inlemna Tullmedlen. Jag finner ej hvad som hindrar, att Tullstyrelsen inlemnar dem till RiksgäldsContoiret med samma skäl, sorn Konungens Befallningshafvande fä göra med en del medel. Det ena är ej mera emot Grundlagen, än det andra.
Jag ser mig omkring i vårt trefliga lilla hvardagsrum o c h jag förnimmer dess smekning, Men lampan håller j u på att somna — det är visst sent — T y s t! — där höras de välkända stegen, nyckeln vrides o m i låset — • jag skyndar ut i tamburen. — Han får välkomstkyssen. Den gamla klockan i salshörnet slår tolf. Sex '. Hans duktiga hustru fortsatte då arbetet o c h gjorde b y g g n a d e n färdig; hon var på en gång murare, snickare och målare. M e n de. Bien. Litteratur. Meddelanden från Nordiska museet för åren 1895 och 1896 hafva i dessa dagar utgifvits af doktor A. Hazelius. Det är alltid intressanta uppgifter man finner i dessa meddelanden. Sä ock denna gång. M e n bland den nu senast utk o m n a ganska digra publikationens innehåll vilja vi här särskildt påpeka en uppsats af hofintend e n t e n d:r John Bottiger o m Karl den niondes tapetväfveri o c h tapetsamlingar. Uppsatsen utgör egentligen ett kapitel ur den framstående forskarens o c h kännarens storartade arbete &gt; Svenska statens samling af väfda tapeter », hvilket tryckts i endast 200 ex. o c h betingar ett pris af 200 kr. samt sålunda ej kan bli tillgängligt för så många. Ett dylikt utdrag s o m det föreliggande torde alltså blifva välkommet, o c h vi hafva därför velat påpeka detsamma, förvissade o m, att det m e d nöje o c h intresse skall läsas af en hvar, som kan få tillfälle därtill. v. ST U p * — notisboken. Alliance française ' s lärarinneJcurser för utländingar i Nancy. Januari o c h februari månader äro mycket lämpliga för begynnande af beredeisen till denna. Fru Laura Fitinghoffs roman » Gamla Näsets är under benämningen » Den gamle Herregaard » u t k o m m e n i norsk öfversättning på A l b. Oamniermeyers förlag o c h inledes af ett särdeles fördelaktigt omnämnande, hämtadt ur Kristiania Morgenblad.
Men hvad skulle du säga, om jag kunde bevisa för dig, att han blir mera utmattad af ett sådant der åsnetraf? – härvid gjorde bonden en enfaldig, frågande min och Harald återtog: – har du nånsin till fots gått en half mil på en timme? – På en timme har jag ofta gånger hunnit väl mera än så. – Och blifvit mycket trött? – Å nej; inte det jag vet. Men engång följde jag mor min och grannas Lena ... en vacker tös, vet herrn ... till kyrkan, och det var jemt en half mil och räckte i det nogaste två timmar, och trött blef jag med besked. – Ja ser du; fast också Lena var med, blef du ändå trött, och hvarföre det? Jo, emedan du hela tiden icke behöfde anstränga din vilja och dina senor. Allt, åt hvilket Gud gifvit kraft, skall uppbjuda denna kraft rätt ofta, sätta ut den i hela dess vidd; derigenom blir sjelfva kraften eller förmågan ökad. Ett sädeskorn har förmåga att skjuta grodd och blifva moder för tusende sinom tusende korn, men låter man det ligga på sitt bord, i stället för att kasta det i jorden, så blir der väl ingenting utaf. (Emellertid – tänkte Harald – har jag inlåtit mig i en labyrinth af liknelser, som halta). – Aj, nu förstår jag hvad herrn menar – inföll bonden lämpligt nog – herrn menar att, liksom jag blef trött den gången, när jag fick lof att promenera med fruntimren, likså skall också min häst bli trött af detta sakta lunk, som är mindre än dess krafter kunde tillåta. – Ja, så menar jag och en sak till; ju förr din häst kommer till målet, desto förr får han sin nödiga gruta. – Ja – skrattade skjutskarlen – också det är sannt. Jag skall låta honom fara af rätt tappert. – Å nej, behöfves inte, kära du; det vore tillochmed skadligt för din goda brunte att anstränga sig förmycket. Nej; här skall på andra vågskålen komma sattsen: lagom i allt. Låt hästen fara af, såsom nu, och pusta ut några ögonblick, så går jag i godo för, att din häst och du, båda skolen finna er deraf väl.
Jag blef så häpen, att jag reste mig upp, men jag satte mig tvärt igen: det kändes presis som om benen varit ett par bomullstappar. »Hva gumman, trodde du kanske, att jag skulle rusa sta som ett yrt höns?» Yrt höns! Nu kände jag, att jag borde bli ond, men det var alldeles omöjligt. Hela världen var så treflig och Gustaf så roligt rosenröd på halsen, alldeles som en barnunge. »Pip, gutten!» sa jag, i stället, och pep honom. »Kluck, kluck, kluck!» skrattade Villy. Vi instämde, så tårarna trillade. Ja, det var en märkvärdigt rolig stund. »Jag föreslår Panoptikon», sa Gustaf. Nu gick det för långt! Hade han reda på Panoptikon med? Det var mer än jag hade. Men jag trodde, att det var någon slags begrafningsplats för storheter. »Ingenting sorgligt» sa jag. »Är det sorgligt det?» »Ja, kanske det inte är, Villy?» »Jag håller med», sa Villy. »Sådana där lik», sa jag. »Alldeles min åsikt», instämde Villy. »Apråpå, gubben», sa jag. »Du har skamligt bedragit mig. Hvar har du fått din lärdom ifrån? Bekänn!» Gustaf drog fram en liten röd bok ur fickan. »Ur den här», sa han. »Läs själf: Vägvisare i Stockholm». Du var ju så lärd förut, du så!» Nog var det skamligt af honom att ha hittat på det där alldeles för sig själf, men det gjorde häller ingenting. Han var rar ändå! »Jag för-ör-låter dig», sa jag, »men då ska vi också ha något roligt!» »Middag på Hasselbacken!» skrek Villy. »Festmiddag, hva?» »Utmärkt», sa jag. Gustaf drog ihop läpparna, som när man drar ihop en pänningpung, och såg betänksam ut, men så slappas bandet af, och ögonen riktigt tindrade af vänlighet. Pungen var öppen, det såg jag.
Herr Kammarherren Silverstolpe tilläde, att en del af de ämnen, som innefattades i Ständernes vid 1809 och 1810 årens Riksdag anförde önskningar, torde hända ej 610 Riksdagen 1812. kommit i öfvervägande, om ej Ständerne yttrat dem, samt att, enligt Herr Kammarherrens tanka, den närvarande nyttan af Economie-Utskottet öfvervägde den af Economie-Committéer, som vi ej sett, och LandtbruksAcademien, som ej kommit i verksamhet. Denna Academie hade dessutom den egenskapen att vara Collegium, och skall genom denna inrättning, likasom alla andra af samma beskaffenhet, efter vissa år anta en viss ton. Efter dessa föregående öfverläggningar förenade sig Beredningen i det beslut att ej för närvarande tillstyrka den förändring, Herr Grefve Löwenhjelm i detta afseende föreslagit, intill dess någon method för behandlingen af ifrågavarande ämnen kunde upptänkas, som skulle åstadkomma den nytta, som inrättningen af Economie-Utskottet, utan att ega de olägenheter, som Herr Grefven med den samma visat vara förknippade. 2:o Att då Motioner, som till intet af de öfriga Utskotten höra, i något Ståud väckas, skall det ankomma på alla Ståndens samfälta tillstyrkande, om den väckta Motionen må vid Riksdagen upptagas, i hvilket fall den till ett sådant särskildt Utskott, som 36 § i Riksdagsordningen omförmäler, remitteras; men afslår ett Stånd Motionens upptagande, förfaller den. Herr Kammarherren Silverstolpe anmärkte, att, om Konungen af grannlagenhet och åtskilligt annat ej sjelf hos Riksens Ständer ville väcka en Motion, utan ansåg tjenligare att genom någon af deras Ledamöter låta den framställas, skulle Han likasom hvar och en af Nationens representanter risquera att af ett Stånd hindras i rättigheten att få en önskan upptagen och besvarad.
De vid förehafvandet af denna fråga hos Stats-Rådet och Högsta Domstolen hällne Protocoll varda härhosbilagde; och Kongl. Majit lorblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. CARL JOHAN. J. Thuring. Bil. till K. M. Nådiga Propos. N.o 73. 3 q Utdrag af Protocollet öfver JustiticeÅrendell j hållet inför Hans Majit Konungen uti Stats-Rådet å Stockholms Slott den i3:de December 1828. Närvarande: Justitia: Stats-Ministern H. E. Hr Grefve Gullenborg. Stats-Råden: H. E. Hr Grefve Rosenblad. H. E. Hr Grefve Löwenhjelm. Friherre af Nordin. Schwan. Grefve af Ugglas. Justitiae-Råden: Grefve Strömfelt. Isberg. Justi tiae-Cancelleren Bergenschöld. Hof-Cancelleren von Schulzenheim. Revisions-Secreteraren Nordenstolpe föredrog i underdånighet Lag-Comitens arbetande Ledamöters underdåniga skrifvelse af den 26 sistlidne November, innehållande: att, sedan Justilias-Cancelleren, genom Embets-Skrifvelse den 3:dje förutgångne October, gifvit dem tillkänna, hurusom Kgl. 40 Bil. lill K. M. Nådiga Propos. N:o 73. Majit den 18 September detta år, vid föredragning af det underdåniga Betänkande de den irsta näslförflutna Augusti afgifvit, med förslag till tillägg uti 20 Cap., 7 §.
De förenade stormakternas hotfulla hållning har icke kunnat afskräcka den oansenliga småstaten att fullfölja ett företag, s o m begynts i den kristliga kärlekens heliga namn. Det porträtt af drottning Olga af Grekland vi här bringa våra läsarinnor torde därför helt visst intressera dem. 1863 hellenernas härskare. Den 15 oktober 1867 förmälde han sig med storfurstinnan Olga af Ryssland. Drottning Olga är dotter till den aflidne storfurst Konstantin af Ryssland o c h hans gemål Alexandra. F ö d d den 22 aug. i Pawlowsk, ärfde h o n af sin m o d e r en mindre vanlig skönhet, o c h berättas det, att när moder o c h dotter, alldeles lika klädda, foro g e n o m Petersburgs gator, erb j ö d o de en högst intagande bild. Denna bild återupprepade sig senare i Aten, i det att den s o m gemål till storfurst Paul afiidna prinsessan Alexandra af Grekland i lika hög grad liknade sin moder som denna m o r m o d e r n. Drottning Olga är mycket välgörande, o c h » Evangelismos », Atens största sjukhus, står under hennes speciella hägn. Konungaparet, s o m ännu äger sex barn i lifvet, f e m prinsar och en prinsessa, för ett ovanligt enkelt o c h lyckligt familjelif. tro, att vi göra kamp, som det lilla G i e k l a n d i dessa dagar utkämpar för de af turkarne så grymt förtryckta trosförvanterna på Kreta, har riktat hela den kristna världens. varmaste sympatier o c h lifliga uppmärksamhet m o t det upplefva i s a m m a högsinta åskådalla hjälte3&gt; len modiga och jag hunnit spira u p p o c h mål och gemensam goda känsla lan, att h j ä r t a h o p p a s få se o c h kärleksfull gif vit villkor och till e n t a n k e, s å s t o r den dag, då den offentlighet vi Drottning Olga af Grekland. afdraget dig vänskrifvelse, liga läsarinnor Och hålla — hvilken visa ESrilüs — Det gäller här något, som ute i världen kal las skrifklåda.
MENELAOS. Igenom älskog bröder mellan alstras split, Och genom egennytta; men jag afsky här För sådant bittert inbördes förhållande. AGAMEMNON. Och mellertid jag råkat i nödvändighet, Att mot min dotter föra ut ett blodigt mord. MENELAOS. Hur så? ho skulle kunna dig dertill förmå? AGAMEMNON.Jo, hela skaran af Akhaiers krigarhär. MENELAOS. Ej, om till Argos henne du afsänder hem. AGAMEMNON. Det ena kunde hemligt ske; det andra ej. MENELAOS. Hur så? Man pöbeln ej förmycket frukta bör. AGAMEMNON. Kalkhas oraklet röjer för Argeiers här. MENELAOS. Ej, om han dessförinnan dör: det händer lätt. AGAMEMNON. Hvar siarslägt är äresjuk och ondskefull. MENELAOS. Och hvarken redlig eller nyttig någonsin. AGAMEMNON. Du rädes ej för det, som nu mig faller in? MENELAOS. Hur kan jag fatta upp den tanke, du ej sagt? AGAMEMNON. Det Sisypheiske ynglet af alltsamman vet. MENELAOS. Ej kan Odysseus skada dig, ej heller mig. AGAMEMNON. Han städs illfundig varit, och en packets man. MENELAOS. Af ärelystnad drifves han; ett stort förderf. AGAMEMNON. Var säker, att han uppstår bland Argeierna, Och ropar ut oraklet, som oss Kalkhas gaf, Och hur jag lofte offra, och ej håller ord, Åt Artemis min dotter. Se'n han öfvertalt Argeierna, att dräpa dig och mig, han skall Be flickan dräpa. Om jag hän till Argos flyr. Så komma de, att, jemte Kyklopeiska mura, Igrund utplundra landet, och föröda det. Så gräslig är min ofärd, ack, jag arme man! Och till förtviflan genom gudar bringas jag.
N:o 35, förklarar sorn sin gemensamma tanka. 1:0 att R. o. Ad. representeras genom valda ombud; 2:0 att alla fyra RiksStm bringas till lika antal och sammanträda i en kammare, voterande per capita; 3:o att nyssnämnde kammare, sorn 0111 väljes för hvarje riksdag, väljer gemensamt den öfra kammaren af egna ledamöter eller andra Svenska medborgare, utan afseende på Stånd (Denna öfre kammares ledamöter väljas för flera riksdagar); 4to att hvardera kammaren äger ett absolut veto; voterar ju Dfia 16 October f. t», >3 den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, anses R. o. Ad. icke såsom sin gemensamma tanka antaga ofvannämnda mening. Efter voteringens slut befunnes posterna hafva utfallit, Sorn följer: Ja — 21. Nej — 84, Frih. Boye, Fredr,! I öfverensstämmelse med den princip, i enlighet hvarmed jag motsatte mig, att Frih. Ludv. Boyes nya project skulle uppläsas, då han derom gjorde anhållan, tror jag, att, sedan alla de föregående förslå^ gen nu blifvit afgjorda, hans rått är öppen att nu få sitt förslag uppläst. Det ankommer visserligen på R. o. Ad. att derom besluta huru som helst, och jag skall ej envisas att få förslaget nu discuteradt; men att det måtte blifva uppläst anser jag skulle vara tillfredsställande såväl för Frih, sjelf som för den allmänhet, hvilken kunde vilja derom taga kännedom, Hr Dalman, Wilh, Fredr.; Jag anhåller att få i prot. antecknadt, att jag ej deltagit i voteringarna öfver Gr, Frölichs och Hr v. Troils förslag. Lika litet som jag anser R. o. Ad. böra bibehålla en rättighet, som återlemnas i folkets sköte, lika litet har jag kunnat votera för ett förslag, på hyars nytta för fplket jag ej var viss och hvilket dessutom, /efter min tanka, skulle hafva medfört flera olägenheter, deribland isynnerhet må nämnas den att bidraga till consolideratjdet af nuvar. Representation.
St:r att anhålla det K. M. måtte vidtaga, icke blifver någon åtgärd som leder lill ändamålet, nemi. att med större fördel eller åtminstone icke med förlust försälja kronans bergseffekter. Det är temligen påtagligt att här i Stockholm finnes största antalet spekulanter på alla slags varor, och att här således är största täflan. Att auktioner med mesta fördel här kunna hållas är således gifvet. De kunna visserligen äff ven hållas på andra ställen, men det är klart, att de talrika spe f kulanter, som här finnas, önska att taga kännedom om varan. Om nu varan ligger i Sundsvall eller Westervik, så har spekuI lantén ganska svårt att taga kännedom deraf med den säkerhet, [ som han kan göra på stället. Vid varans bortauktionerande i I Stockholm äfventyrar kronan väl att få betala frakten ifrån leve [ reringsorterua till Stockholm. Frakten ifrån Westervik har lik väl icke upgålt till mer än 16 sk. per Skii och frakten från Köping och Westerås utgöra vanligen 12 sk. per Sk$. Dessa 264 Den 1 Fe liro ari e. m. frakter, som kronan äfventyrar att betala för effekternas transporterande till Stockholm, då auktionerna verkställas här, utgöra således en obetydlighet; men om det är förbjudet för StatsKont. att transportera effekterna till Stockholm och här försälja dem, och varan således skulle komma att försäljas t. ex. i Köping eller Westerås, sä kunde detta föranleda vida större förlust än 12 sk. på SkS\ ' Z • . Jag anser således 4«n föreslagna skjälvtÖÄi: slfadlig och icke, a£ •någor giltigt skäl föranledd. Skälet skulle aemi. Vara att så- \ dana effekter blifvit här försålda till underpris. Jag tror verkligen icke att sä här har inträffat, utan tverlom att de varor af Y koppar och jern, som blifvit i Stockholm för Statsverkets räkning försålda, blifvit ganska väl betalda förlidet år. Således har t. ex. kopparen sålts för 170 R:dr b:ko Ska', då jag vet kopparvei hsegare, sora sålt den till 100 R:dr för Skf6 kort före auktionen.
Alla dörrar böra vara väl tillslutna, då barn komma till verlden; annars kunna de af trollen förbytas. Nyfödda barn skola invecklas, en flicka i en skjorta och en gosse i ett lintyg, så få de ej korgen vid sina frierier; i båda fallen bör det vara i nytt linne; de slita ej då fort sina kläder. Finnes ej lögeeller badvatten hemma i huset, må det ej hemtas sedan barnet är födt, emedan näcken då kan följa med vattnet in. I barnets första bad bör läggas vigselringen, silfverpenningar och ärfdt silfver, så blir barnet rikt; ett färskt ägg, så blir det hvitskinnadt; en röd klut, så blir det rödblommigt; spånor af en huggekubb, så kommer det ej på stupstocken; vådeldskol, om modern sett vådeld; svinhår, om hon rört vid svin; något af en brottslings kläder, om hon sett någon sådan – kortligen: allt hvad hon kan påminna sig hafva sett eller rört vid, och hvaraf hon kan befara någon skada för barnet; på detta sätt kan det bli botadt för alla slags “modersmärken“. Badvattnet må ej slås ut under bar himmel, ty då kunna älfvor, vättar och annat otyg skada moder och barn; derför bör det helst slås under en golftilja i rummet. Ingen får komma in, medan barnet badas, ty då vantrifs det. Så länge barnet är odöpt, får elden aldrig helt och hållet släckas, ty då kan det bli bortbytt af trollen. Det första djur, som barnet vidrör, bör vara en hund, så får det godt läkhull (lätt att läka erhållna sår); låter man det röra vid hästar eller boskap, så får det god lycka till sådana djur; sättes det på en häst att rida, så kan det sedan med blotta vidrörandet bota hästars sjukdomar; bäres det under bar himmel och “vettas i må’n“ (ställes så att månen skiner det i ansigtet), blir det icke solbrändt; lägges det i en kista och locket smälles i lås och modern derpå sätter sig att äta, får det aldrig “kistknappar“ (små spetsiga bölder).
I anledning af det nu uppläste Betänkandet skulle jag tro, att vid den fråga, sorn till StatsUtskottet varit remitterad om LandsKamereraren Ekelunds rättighet till Pension, motiverne för tillstyrkandet icke borde hafva varit de, som Utskottet uppfatta?, eller att han med skicklighet och nit förrättat »in tjenst, utan i stället att Iian varit i tjenst, med uttryckelig rättighet att vid 70 års ålder erhålla hela lönen såsom Pension, och att lian således ej kunde ingå uti den reglering, som vid ,3818 års Riksdag vidtogs, emedan den ej gålde för dem, som voro i tjenst under andra förhållanden. Jag tror det ej med ordning öfverensstämma, att Riksens Ständer besluta regleringar, som på personer värka retroactivt. StatsUtskotlet hade således bort motivera sitt tillstyrkande på denna omständighet. I öfrigt har jag ej något skål att vara missnöjd, i afseende på sjelfva tillstyrkandet, ty det år billigt; det år blott rätts-grunden, som jag velat anmärka, och hemställer, om icke dylika frågor genom Kongl. Maj;t sålunda kunde afgöras. Jag anhåller, att Betänkandet måtte fä återgå till StatsUtskottet, på det att i betraktande måtte tagas, om ej mo. tiverne böra undergå någon förändring. Friherre af Nordin, Carl Joham Jag instämmer fullkomligen uti Friherre Cederström» ianka, att det ligger en obillighet deruti, att 1318 års Författning fått en retroactiv verkan,' Den 11 Julli i. m. roen sådant är förhållandet, och så är den af Kongl. Maj:t ansedd. Derjemte får jag upplysa. att i PresteStåndét en särskild motion är gjord rörande detta ämne, hvaröfver Utskottet inkommer med betänkande. På denna grund tror jag, att man nu kan bifalla detta Betänkande, och nar det andra förekommer, fatta ett generel beslut i afseende på de Tjenstemän, som före 1818 voro i tjenst, och vid afskedstagandet innehafva samma Tjenste-befattning, som då Författningen utkom. Herr Riben, Carl TVilhehn'.
Kungörelsen den 13 Februari 1849 mönsterherren tillagda rätt att pröfva och utse, hvilka beväringsskyldige, som skulle tilldelas kavalleriet, artilleriet eller sappör-depoterna, hade en sådan pröfningsrält af de beväringsskyldiges duglighet till krigstjenst i allmänhet alllid egt rum, samt borde, i Utskottets tanka, destomindre försvinna uti ifrågavarande fall, som ofvanberörde vapen endast kunde upptaga ett ganska inskränkt antal beväringsynglingar och dessa vapen lika litet kunde vara belåtna med otjenligt manskap, som ynglingarne sjelfva skulle komma att röna tillfredsställelse af en tjenstgöring, för hvilken de saknade erforderlige egenskaper; hvarförutan man väl kunde antaga, att de fleste beväringsynglingar voro alldeles ur stånd att på förhand bedöma, om deras håg i detta afseende motsvarades af deras duglighet. På dessa skäl, hvilka Utskotten anse välgrundade, och då, derest det blefve uteslutande öfverlemnadt åt de beväringsskyldige, att välja det vapen, de skola tillhöra, det förhållande derigenom skulle kunna inträffa, att ett vapen blefve utan förstärkning af beväringen, hvaremot ett annat erhölle mera manskap, än behofvet fordrade, få Utskotten, med upplysning att förut anmärkta § tillika innehåller den föreskrift, att till omförmälde olika vapen i första rummet böra uttagas sådane beväringskyldige, sora sjelfve önska tjena vid det ena eller andra vapnet, så vida de i öfrigt åro dertill duglige, vördsamt tillstyrka, att någon åtgärd i anledtung af Johannes Nilssons motion ej mu -vidtagas. ■ > Bih. till R. St. S Bäft. 2 10 Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 23. Vidkommande slutligen den ifrågasatta förändringen i tiden och stället för beväringsmanskapets mönstringar, anse Utskotten sig höra fästa uppmärksamheten derå, att Kongl.