Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad jag är olycklig som mor! « i afseende på mina begge förstfödde barn!« tillade hon, i detsamma hennes ögon mötte de begge yngstes. – «Åtminstone« – anmärkte prinsessan Sofia Albertina, mildt öfverskylande sin brors svagheter – «gör Gustafs nye gunstling ett fördelaktigt uppseende i sällskapslifvet. Min hoffröken Magdalena Rudenschöld påstår, att Armfelt skall hafva hufvud och växt som en Apollo, ett intagande väsende, värdig ledighet och behag i sitt umgänge, lätthet att uttrycka och att finna sig, och en fruktsam uppfinningsgåfva. Hos fruntimren går och gäller han för oemotståndlig.« – «Hvarföre öfverlåter Gustaf honom då icke åt fruntimren!« – fortfor enkedrottningen, spotskt. – «Hvilka anstötligheter ödet dömt mig att upplefva!« – «Det är besynnerligt« – tog hertigen af Östergöthland till ordet – «att finska adeln är missbelåten med Gustafs spira. (Jag vet med visshet, att så förhåller sig.) Och det är likväl just personer, som höra dit, hvilka han uppdragit ur stoftet och öfverhopar med ynnest och lycka. Både Munck och Armfelt äro Finnar. Ett sådant bröllopp t. ex., som gjordes på Drottningholm åt Armfelt, borde genljuda från Mälaren till Saimen. Min mor har väl hört det beskrifvas till alla sina enskiltheter?« – «Nej.« – «Och en af dina hoffröknar, Sophie, var likväl med vid tillfället?« – «Min Rudenschöld, ja,« – svarade prinsessan. – «Om mamma tillåter, skall jag kalla in henne; hon kan bäst berätta sjelf.« Fröken Rudenschöld förekallades och förtäljde: – «Efter spektaklet på Drottningholm begynte brölloppsfesten. Lilla kronprinsen, med tolf pager före sig, gick ner till bruden, hoffröken De la Gardie, och förde henne upp till drottningen. Då hon kom in, gaf prinsen henne en vacker briljantsring till åminnelse.
Men de af lltsk. föreslagna maximibelopp äro så ringa, att om man dermed förenar, på sätt Ilr Berg v. Linde föreslagit, skyldighet att öfvertaga Bankens fastighetslån, den härigenom för dessa föreningar upkommande ökade förvaltningskostnad och besvär, öfverväger vinsten, särdeles för de föreningar, som genom uplagna större utländska lån icke behöfva missbruka sina kreditiv till nya lån. Då jag anser det vara af stor vigt att begagna tillfälle, att efterhand kunna befria Banken från en af dess dyraste och minst lämpliga lånerörelser, fastighetsbelåningen, men på ett sätt, som både bereder de nuvarande låntagarne de förmåner, de af Banken åtnjuta, och för den mindre fastighetsägaren i framliden tillfälle lill låns erhållande i hypoteksföreningen i st. f. i Banken, anser jag att man bör göra vilkoren för dessa föreningar så lockande, alt de kunna gå in på ett sådant öfvertagande. Jag får derföre under anhållan om ålerremiss föreslå följande redaktion af ifrågavar. punkt. Förslag till Redaktion af § 23. Mom. 1. Banken beviljar kreditiv åt hypotheksföreningar för belåning af Landtegendom inom vissa provinser under nedanstående vilkor. Såsom fond för denna rörelse anvises 1 mill. r:dr b:co, hvaraf, | mill. r:dr utaf hittills varande fond för lån på publika papper och aktier, och \ mill. r:dr utaf den odisponerade andelen af Bankovinsten för åren 1848—1850. Den hypoteksförening, som önskar blifva delaktig af sådant kreditiv, skall förpligta sig, att så länge Banken ej samma kreditiv upsagt, nedsätta minsta utlåningsbeloppet till 400 ndr, och mot högst 5 proc:s årlig ränta, jemte J proc. till omkostnader, för det fall alt låntagaren blifver delägare af föreningen, äfvensom all emottaga Bankens inom dess lånedistrikt ägandes fordringar mot inteckning i jordegendom på i nästa mom. föreskrifna vilkor. Motiv: Det kan för Banken vara likgiltigt om låntagarne af de små lånen äfven inträda såsom delägare i hypoteksföreningen.
Underlåter Häradsskrif varen att i rätter tid förfall anmäla, eller uteblifver han, utan laga förfall, längre än två timmar utöfver den tid, som till förrättningen utsatt är, vare förfallen till 30 R:dr B:mt böter, hvilka skola tillfalla de fattige inom Taxerings-distriktet, och, då detta utgöres af flere socknar, dem emellan lika fördelas; egande Kommittéens Ledamöter i sådan händelse att åtskiljas. 2:o Kronofogden skall äfven vara tillstädes, vid enahanda bot för förfallolöst uteblifvande, som ofvan stadgad är. §. 61. Till Taxerings-Kommittéen behöfver ej husbonde afgifva förteckning å de personer, för hvilkas Bevillning han ansvarar, hvaremot honom ovilkorligt åligger att anmäla Bevillnings-Utskottets Betänkande JM 3. as anmäla och, på sätt om Mantalsoch Skattskrifning stadgadt är, uppgifva sitt embete och tjenst, den rörelse och näring, han idkar, den lön och inkomst han deraf njuter, jemte de skejtp och farkoster af Fem svåra lästers drägtighet och derutöfver, samt de fastigheter och lägenheter, han under egandeeller nyttjande-rätt innehafver, äfvensom a desse sistnämnde det värde, hvartill han anser dom böra uppskattas. §. 63, l:o Den, som, efter hvad förut stadgadt är, bör skriftlig uppgift till Taxerings-Kommitléen aflemna, men denna skyldighet ej fullgör, bote 3 R:dr R:mt till socknens fattige; skolande Taxerings-Kommittéen, utan hinder af försummad uppgift, efter egande kännedom, den skattskyldiges Bevillning föreslå. §• 63. 1 enlighet med de sålunda inhemtade upplysningar och utrönta förhållanden, skall Taxerings-Kommittéen stadgade grunder, efter hvilka hvarje skattskyldig bör taxeras, och i följd deraf pröfva uppgifterne, samt, efter egande kännedom, på ära och samvete, dess beslut meddela, och ändlligen, med afseende å de här gifna föreskrifter, egendomars och lägenheters värden föreslå. §■ 76.
Westerbottens regemente (1056 man), som 1717 var förlagdt i Bohus län och der, vid ett landstigningslörsök af fienden, förlorat 20 man, samt genom en på hösten uppkommen farsot 160 till 170 man, hade den 1 Januari 1718: 565 sjuke och 301 tjenstbare samt 190 vakanser »18 » » 622 » 190 » 244 » » 15 Februari » 690 » 55 » 311 » » 29 Mars » 573 » 36 » 447 » » 16 April » 537 » 32 » 487 » Jönköpings regemente, som i Oktober 1718 afgått till Norge, förlorade under det 2 månader långa fälttåget, det illa ordnade återtåget samt under sin garnisons-tjenstgöring i Uddevalla, inom loppet af ett år, 490 man af 1100. Ena bataljonen af Elfsborgs regemente (600 man), hade den 14 November endast 27 sjuke, men 14 dagar derefter 286, af hvilka endast 12 i följd af erhållna sår. Lifgardet till fot, som i Oktober 1718, 2,300 man starkt, lemnade Stockholm för att tåga mot Norge, aflemnade under marschen 108 sjuke på Westra Ed och 27 på Blomsholm, men hade icke destomindre den 14 November vid Fredrikshall 261 sjuke; den 21 samma månad 327; den 28,443 samt den 4 December 501, under det att de sårades antal var 6. Vid hemkomsten till Stockholm utgjorde hela den återkommande styrkan endast 500 man i tjensthart skick. För att deltaga i det mot Byssland förklarade kriget, afsändes till Finland i September månad 1741 1500 man af Lif-gardet till fot. Den 15 Januari året derpå, således efter 4 månader, hade af dessa 1500 man 250 atlidit och 550 lågo sjuke, så att endast 700 man kunde gå under vapen.
Jag anser detta stadgande, sädant der har finnes framstäldt, kunna medföra äfwenlyrliga följder och wara stridande mot den försigtighet som i flitt fall bör iakttagas. Det synes deflutom innefatta en contradiction emot föreskrifter: i nälla §, enligt hwilken en Adelsman som flyttar utrikes är silk säte pä Riddarhuset förlustig. DL han äger egendom i 2 Riken och L bada aflagt huldheiSed sä kan han ju flytta af och ann och en rid tvistas i det ena och en annan tio i vet andra Riket hwarigenom det sall sorn i nästa K förUksättes, aldrig skulle inträffa, ehuru en dylik rerson sedan han utrikes aflagt trohetsed werkeligen är i samma predicament. Om denna föreffrift stall bibehallas borde har killäggas r Gör nägon som i Raket bosatt Den n November' 607 bosatt är med RonungenS samtycke annor Vf» werhet huldhetsed. Dä en Adelsman som aflagt huldhetsed ät främmande magt för att här fä bibehålla sin Riksdagsmanna rätt, bör härstädes wara bosatt, innefattade detta wilker en billig medelwäg och en i detta afseende nödig försigtighet. Herr d^oräenstolxe. Början af denna § in» nehäller, att man mä kunna wara i tjenst hos främ» mande Herrskap och andä sitta pä Riddarhuset. Jag hemställer huruwida det kan gä an om wi skulle wara sä olycklige att för all id blrfwa af med Finnland, och med detsamma räka i krig. Jag tror att den som trädt i utländsk tjenst och swurit trohet ät en främmande Magt ej pä nägot wis här bör kunna intaga säte, men vm någon utomlands har sin Ägendom och för den förbundit sig till trohet e» mot en annan Ofwerhek men är i tjenst här, ser jag ej nägot hinder hwarföre han ej skulle fä utöfwa sin medfödda representationsrätt.
Utskottet icke gerna kunna blifva mångå, i jemförelse med de fall, i hvilka undantagshafvare skulle, derest Motionairens förslag i denna del antoges, varda lidande i följd af underlåten inteckning, eller underlåten förnyelse deraf. 30 Lag-Utskottets Re t. jY.-o 119- Vidkommande åter andra afliandlingar om nyttjande rätt till jord å landet, eller afkomst af sådan egendom, så kunna och böra väl dessa i allmänhet bedömas efter Kongl. Förordningen rörande städsel och lego af sådan jord, den i3 Junii 1800, eller efter Kongl. Förordningen, angående grunderna och vilkoren för afsöndring af jord eller andra lägenheter från hemman af den ig December 1827, hvilka båda Författningar redan föreskrifva, att arrende-contract, ingångna på viss tid, samt sådane afhandlingar om upplåtelse af viss lägenhet, som med sistnämnde Förordning öfverensstämma, skola intecknas; men som tvister ofta uppstått angående beståndet, dels af lifstidsstädja, dels ock af andra aftal, som haft afseende på fastighet, utan att egentligen innefatta arrende eller angå upplåtelse af viss lägenhet, när dessa aftal icke varit intecknade; och då Domstolarnes beslut i sådane frågor gemenligen varit stridiga och vacklande; anser Utskottet nödigt, att ett stadgande meddelas derom, att äfven sådane afhandlingar böra intecknas, för att hafva bestånd emot annans sedermera vunna egandeeller inteckningsrätt; dock lärer, på sätt Motionairen föreslagit, något visst rådrum böra lemnäs för denna åtgärd, hvad beträffar de icke intecknade afhandlingar, som redan äro ingångne. Förslaget, att den blifvande författningen måtte årligen uppläsas från predikstolen och vid Häradstingen, finner Utskottet destomindre skäl att biträda, som ett så beskaffadt kungörande icke är föreskrifvet i afseende på andra stadganden rörande inteckning, hvilka ingalunda kunna anses vara utaf mindre vigt. På grund häraf får Utskottet vördsamt hemställa, det stadgas måtta, som följer: 1:0
Men sjelfva stölden antager dock derigenom en vida brottsligare karakter, än om förvarings-persedelns öppnande ej erfordrats för att åtkomma innehållet; och en stöld, som utmärkes af denna försvårande omständighet bör derföre hårdare bestraffas, än den icke qvalificerade. 12 Lag-Utskollels Utlåtande. Med anledning af de anmärkningar, som blifvit framställda derom, att, genom stadgandet i 16 § 3 mom. af förslaget, den tvetydighet, som i denna del af lagstiftningen nu förefinnes, och den skiljaktighet i meningar, som inom lagskipningen deraf varit en följd, ej blifvit undanröjde, har derföre Utskottet, vid frågans förnyade pröfning, i enlighet med sina nu yttrade åsigter, i 1 momentet af nu ifrågavarande § upptagit det fall, att någon borttager en tillsluten förvarings-persedel och med våld eller list öppnar densamma, för alt åtkomma hvad deri finnes förvaradt. Stölden försvåras i detta fall genom en åtgärd, sorn, om ej inbrott, dock till karakteren är närmast hänförlig dertill; och i öfverensstämmelse härmed har förslagets 16 §, den 12 § i nedanstående förslag, jemväl blifvit omredigerad. Deri har Utskottet bemödat sig gifva uttryck ål den nu gällande åsigt, att man begår inbrott då man, i afsigt att stjäla, uppbryter tillsluten förvarings-persedel, som af annan innehafves, utan all fråntaga denne sjelfva persedeln. Skulle man ej gifva lagbudel denna utsträckning, så vore det ej något brott om man på landsvägen, i afsigt att stjäla från t. ex. post, med våld elfir lisl öppnar den med lås tillslutna postväskan eller bref-förvaringskistan, utan att lyckas i sitt uppsåt. litt försök af dylik beskaffenhet utgör dessutom för närvarande inbrott. Vidare har Utskottet något förändrat redaktionen i 4 och S mornenterna af ifrågavarande §. Hvad det förra angår, så synes, på sätt anmärkt blifvit, den omständighet, att någon, som stjäl, dervid medför vapen, ej ensamt vara tillräcklig anledning alt göra gerningcn till en gröfre qualificerad stöld.
Läkaren skall när betyg om besiktningen insänds till domstol, en avskrift genast sändas tillsammans med obduktionsprotokollet till Kollegiet. Kap I § 1 Inga andra än Medicine Doktorer och Medicine Licensiater samt Kirurgie Magistrar och legitimerade läkare utgiva lagliga läkarintyg. § 2 Sedan läkare blivit kallad att göra besiktning på en död kropp, beger han sig till stället försedd med nödvändiga instrument. Han skall komma så skyndsamt som möjligt, för att inte kroppen må taga röta och besiktningen därigenom blir svårare, obehagligare och opålitligare. Not I den händelse ett redan begravt lik måste uppgrävas till undersökning eller en död kropp återfinnes så sent att förruttnelsen övergått i stinkande upplösning, kan visshet om beskaffenheten av de mjuka kroppsdelarna inte slutas. Närmare undersökning kan vara vådlig för läkaren och de kringstående. Endast benbrott eller krossningar på huvudskålen kan till äventyrs undersökas. De närvarande vittnena skall bestyrka sådan höjd av förruttnelse och läkaren frikallas från undersökningen. Man bör inte nalkas ett sådant lik utan att först ha använt mineralsura rökningar omkring detsamma. § 3 Besiktningen bör ske i närvaro av närmaste kronobetjänt på landet eller stadsfiskal i städerna eller annan trovärdig man, som kallas av den som begärt besiktningen eller av läkaren. Läkaren bestämmer tid och ort. Kan den som skall förrätta besiktningen få annan läkare till biträde skall denna uppteckna vad som anses anmärkningsvärt. I annat fall görs detta av kronobetjänten eller om han inte anser sig kunna föra ett sådant protokoll av läkaren själv. Han skall anteckna och inte lita till sitt minne. Anteckningarna skall uppläsas, erkännas och underskrivas av den som övervarit besiktningen. Detta protokoll ligger till grund för det betyg (attest) som läkaren avger. Not I betyget används i möjligaste mån svenska benämningar, då konstorden (termini technici) på andra språk sätt inom parentes. § 4 Så snart läkaren kommit bör han underrätta sig om följande: 1: o Om den döde, som skall besiktigas, verkligen är död eller blott skendöd. I senare fallet skall alla medel användas för att bringa den skendöde till liv igen. Om detta inte låter sig göra skall man avvakta tiden så att tydliga dödstecken visar sig innan obduktionen företages.
Maj:t linner sådant lämpligen kunna ske;” hvadan beslutet skulle komma att lyda sålunda: natt postföringsskyldigheten må, i den mån Kongl. Majit finnér sådant lämpligen kunna ske, från jordbruket skiljas, ernot åliggande för posthemmanen att fullgöra de onera, från hvilka de hittills varit i sin egenskap af posthemman befriade, — samt, såsom följd deraf, posthemmanen tillförbindas att, i likhet tued andra i skjutslag indelade hemman, deltaga i det allmänna skjutsning sbesväret, såsom detta kommer att utgöras;» — med ogillande af Utskottets hemställan rörande punkten d. i den nådiga Skrifvelsen, beslutat att till Kongl. Maj:ts disposition ställes en summa af JOtkOOÖ R:dr ärligen under nästa statsreglerings-period, att användas till lättnad för skjutningstungan i de fall der den genom entreprenad bestrides och kan blifva särdeles tryckande, dock att detta understöd icke i något fall må kunna öfverstiga en fjerdedel af hvad de skjutsskyldige sj,elfve betala: — med ändring af Utskottets, i anledning af punkten e. i (len Kongl. Skrifvelsen, gjorda hemställan, att i afseende pä kungsoch kronoskjutsningsbesväret annan förändring icke bör vidtagas, än att, under förutsättning att gästgifverioch postskjutsen upphör såsom natura-prestation, samtlige skjutsningsskyldige hemman i riket, så framt de ej äro helt och hållet eller i viss mån från kronoskjutsning befriade, förklaras böra i kungsoch kronoskjutsning deltaga, i stället beslutat: »att i afseende på kungsoch kronoskjutsning sbesväret annan förändring icke bör vidtagas, än att, der gästgifverioch postskjutsen upphör såsom natura-prestation utan de skjutsskyldiges tillskott, skjutsskyldige hemman, så framt de ej äro helt och hållet eller i viss mån från kronoskjutsning befriade, förklaras böra i kungsoch kronoskjutsningen deltaga;» förklarat att Ståndet ”sedan det ogillat den af Kommitterade i § 1 föreslagna grunden för skjutsningsbesvärets ordnande inom riket, icke ansåg sig böra ingå i pröfning af det förslag
Falhem, 55 Indebetou, 55 Sundin, Lag-utskottet. Herr En q zell. , el Rudling, „ Wetlerbcrg. Allmänna Besvärs• och Ekonomi-utskottat. Herr Lundh, 5, Hesselgren, 5, Gustafsson, „ Hallström, „ Winge, n Collin, Sundström, „ iV^ren, „ Sundblad, , Glimstedt, j, Kjöllerström, „ Windrufva. Herr Ekenman, n „ Gezelius. Ut Supra. In fidem. E. G. Runeberg. Den 4 December. Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Stats-Utskottets memorial N:o 1, med öfverlemnande af Kongl. Maj:ts nädiga proposition om Statsverkets tillstånd och behof. S. D. Föredrogs Kongl. Maj:ts, denna dag ankomna, nådiga skrifvelse till Rikets Ständer af den 18 sistlidne November, med tillkännagifvande, att Kongl. Maj:t i nåder förordnat Stafs-Rådet och Riddaren af Kongl. Majtts Nordstjerne-Orden Nils Fredrik Wallensteen att under innevarande riksdag utöfva den befattning med riksdagsärenden som, enligt 36 och 42 §§ af Riksdags-Ordningen, en ledamot af Stats-Rådet tillkommer: och beslöts det skulle denna nådiga skrifvelse läggas till handlingarne, samt vederbörande Utskott meddelas underrättelse om densammas innehåll. S. I). Föredrogs och lades lill handlingarne Kongl. Majlis denna dag .ankomne nådiga skrifvelse lill Rikets Ständer af den 21 sistledne November, i anledning af åtskilliga utaf Rikets Ständer vid sistförflutne riksmöte föreslagne lagförändringar. S. D. Föredrogos och remitterades till Stats-utskottet Kongl.
Egypten ... Han sade icke mera. Hon såg upp och blef förfärad öfver den plötsliga förvandlingen af hans ansigte. Det var grönblekt, och munnen förvred sig som i en spasm. Utan ett ord reste hon sig upp och stötte upp fönstret, der de sutto — nattluften strömmade in med fuktig kyla. Han hade lutat hufvudet i handen — nu såg han upp. Der var intet annat att märka än en stark blekhet. — Åh, du förstår icke, hvad detta vill säga, mumlade han otåligt, liksom han ångrade att ha talat. Jo, hon förstod honom, hon begrep och delade hela hans smärta. Icke för det att bibehållandet eller förlusten af Egypten i och för sig spelade någon särdeles roll för henne, men hennes kärlek hade förlänat henne med en sådan egendomlig makt att intränga i hans tankeoch åskådningssätt, att hon ögonblickligen instinktivt fattade, hvilket slag detta var för honom. Det var vägen till Orienten, som nu var stängd, till det häftigt åtrådda, länge drömda landet, till Indien, Englands rika hjerta. Det var en hel lifsplan, som, uttänkt i alla sina detaljer redan under de första tunga, obskura åren i Paris, långt innan Vendémiare, sedan — det första tillfälle gafs — snillrikt och energiskt blifvit genomförd och ändtligen krönt af fabelaktig framgång. I Förste Konsulns frodiga, hetsiga fantasi hade drömmen om Egyptens fullständiga eröfring och alla dess konsekvenser: Syriens och Persiens underkufvande, Englands utdrifvande af Asien, redan så godt som kondenserat sig till verklighet. Icke ett ögonblick hade han, trots underhandlingarne om konkordatet, trots arbetet med Code civil, med ordnandet af finansoch förvaltningsväsendet, det italienska och tyska fälttåget, icke ett ögonblick hade han sluppit sina planer med Egypten och försöken att undsätta det. Nu voro alla hans energiska ansträngningar hopplöst tillintetgjorda. Förste Konsuln reste sig för att taga afsked med sina gäster. Edmée såg, att flera af herrarne, Junot, Eugène, Rapp, ängsligt frågande sågo upp till honom, men ingen sade något, ingen vågade säga något.
I afseende åter på hvad Hr von Hohenhausen yttrat, ber jag att få svara dertill, ganska säkert under iakttagande af det lugn, hvars störande han synes fruktat äfven i financer. Jag trodde mig hafva i motionen temligen tydligt tillkännagifvit, att jag icke väntade mig något absolut fullkomligt resultat genom tillsättandet af ett sådant Utsk., som jag har föreslagit. Tvertom vittnar tillvaron af den andra motionen, att jag föreställt mig, att sådant icke skulle blifva händelsen. Jag får nu anmärka, att jag är ganska nöjd dermed, att jag icke skilde motionen i tvenne, utan lät dem sammanflyta under en motivering; ty nu lärer det vara omöjligt för någon, som icke vill missförstå mig, att icke finna, alt jag ansåg detta Utsk. blott såsom en början till den allvarligare undersökning, som skulle kunna företagas efter riksdagens slut, och dervid jag hoppas, att lagstiftaren icke skall kunna på något sätt störas. Jag tillägger för öfrigt, att jag icke eller trodde, alt de orden, som Hr von Hohenhausen lagt så mycken vigt på, nemi. ”vidtagande af directa åtgärder”, skulle hafva uppskrämt honom eller någon annan. Jag ville nemi. dermed blott hafva sagt, hvilket också lärer vara tydligt för hvar och en, som hört min förra förklaring, att om det kunde beslutas några directa åtgärder att vidtaga nu, hvilka i min öfvertygelse visserligen skulle blifva ganska få, så skulle naturligtvis detta Utsk., för att uti hvad det kunde motsvara ändamålet med sitt tillsättande, hemställa dessa åtgärder till R. St., äfvensom samma Utsk. borde lemna uppmärksamhet åt frågorna om skatteväsendet. Jag tror mig i en annan motion än denna hafva visat nödvändigheten, för behandlingen af sådane frågor, att våra statistiska documenter här i landet bringas till någon fullständighet.
Besvärsoch Ekon.Ulskrs elen a5 sisth April samt den 2 dennes f. m. på bordet lagda utlåt. N:o 12, i anleda, af väckt motion om förbud för utländska djurförare, taskspelare m. fl. att kringresa i Riket. Underl. Ridd.Secrct. tillkännagaf, att PrestSt. afslagit och BorgareSt. bifallit detta utlåt., samt att någon underrättelse om BondeSt:s beslut i detta ämne ännu icke ankommit. Gr. Hjörn, Claes Fredr.: För att göra det möjligt att få denna fråga annullerad, skulle jag önska, att R. o. Ad. ville, såsom PresteSt. redan hor gjort, afslå detta betänkande. Gr. Gyldenstolpe, Anton Gabriel: Jag instämmer så mycket hellre med den siste värde talaren, som jag finner den anhållan Utsk. tillstyrkt, så högst olämplig, att knappt något från Utsk. afgifvet mål kan dermed förlikas. För det första innehåller betänk, en otydlighet; ty huru skall man tillämpa det begrepp, som man velat uttrycka med orden—yttersta s p a r s a m h e t ? Utsk:s mening måtte väl icke hafva varit, alt de skicklige skulle utestängas. Om nu 3 å 4 mindre skicklige vid årets början tillåtits få inkomma, så hade väl den yttersta sparsamhet blifvit iakttagen; men om sedermera, vid årets slut, de skickligaste sökte att få inkomma, — skulle då dem sådant vägras, derföre att man skulle iakttaga den yttersta sparsamhet? Utsk, säger, att sådane personer kringstryka i landet. Men då de icke kunna få inkomma i landet utan tillåtelse, måtte deras kr ingresande väl icke kunna benämnas kringstryka, hvilket ord endast är lämpligt i fråga om hvad som ej är behörigt. Utlåt. N:o i2 blef af R. o. Ad. afslaget. Maj f. m. 21 • Vid förnyad föredragning af Ailm. Besvärs-och Ekon.- Utsk:s den a5 sistI. April samt den 2 dennes f. in. pä bordet ingda betänk.