Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I hän delse hemmanen i Tynderö Socken skulle verkligen vara af den svaga beskaffenhet, att de ej förmå bära Rotering, så är detta förhållande i fullkomlig strid med Committerades uppgifter, sorn alla vitsorda, att dessa hemman äro af vida bättre beskaffenhet, Den 7 Maji f. m. 177 liet, än flere af de roterade hemmanen i granskapet. Skulle, tvertemot Autoriteternes vittnesbörd, hemman i Tynderö vara, jemförelsevis till ortens roterade hemman, svaga, så må man förmedla sådane svaga hemman, men alldeles icke, genom deras befrielse från ordinarie Rotering, förvandla deras natur; ty det är rakt stridande mot hvad Rikets Ständer beslutit och mot all princip. Skulle Rikets Ständer sjelfve sålunda tillskapa olikhet i beskattningen, så må man icke mera klaga öfver skatternes ojemna fördelning. Jag tror det vara ändamålsenligt, alt införa ordinarie Rotering i Tynderö, med iakttagande af hemmanens förmedling, om någon sådan hefinnes nödig. Det är den enda billighelsväg man i sådant fall kan följa; ty alldeles principlöst vore det, att lägga extra Rotering på hemman, som icke äro af den dertill bestämda natur. Friherre Anckarsvärd: Första frågan är här, om Rikets Ständer ega rätt, att i förevarande sak besluta; och den måtte redan vara afgjord, då Kongl. Maj:l liänskjutit saken till Rikets Ständers ompröfvande. Sedan återstår blott den andra frågan, om Rikets Ständer höra belasta, och icke snarare lätta, roterings-besväret. Jag anser den befrielse ifrågavarande hemman sedan äldre tider åtnjutit från ordinarie Rotering vara ett på häfd vunnet privilegium, som icke H. 12 !7Ö Den 7 Maji f. m. bor kränkas, helst de nu redan äro ålagde extra Rotering, och ordinarie Roteringen icke är behöflig. Här finnas många Säterier, som icke kunna räkna från så lång tid tillbaka sin frihet från Rotering, som dessa hemman; och då är ej något skäl, hvarföre icke de sednare må få behålla denna frihet, så väl som de förra.
Den, som anser, att i slutet af mom. litt. f) bör införas följande mening: utan förminskning af Bankens egen utlåning, röstar Ja; den, det ej vill, Nej. Vinner Nej, kommer i slutet af mom. litty) att införas denna mening: utan att inberäknas i nämnde Disconts och Läne-Contors bestämda lånebelopp. Enär denna votering utfallit med 29 Ja och 90 Nej, samt Nej följaktligen vunnit, har blifvit beslutadt, att mom. litt. f) skall erhålla följande lydelse: ”De medel, Spar-Bankerne emot ränta insätta, skola ingå och användas till utlåning genom Handelsoch Närings-Disconten i Slockholm samt Låne-Contoren i Gölheborg och Malmö, utan att inberäknas i nämnde Diseonls och Låne-Contors bestämda lånebelopp. 5:o. Den, sorn till contra-proposition i nästföljande votering antager det af Preste-Slåndet fattade beslut, röstar Ja; den, det ej vill, Nej. Förstärkta Uanco-Vtskollets Memorial, N.o 60. 5 Vinner Nej, blifver contra-propositionen sådan, Bonde-Ståndets beslut innefattar. Som denna votering utfallit med 28 Ja och 91 Nej, samt Nej således vunnit, har i hufvudsaken blifvit röstadt öfver följande proposition: 6:0. Den, som, i likhet med hvad Ridderskapet och Adeln samt BorgareStåndet beslutat, anser en så lydande föreskrift böra i Banco-Reglementet inflyta: ”att från och med år 1846 inrikes vexlar och accepterade invisningar, betalbara i den stad, der disconteringen sker och ställda på högst sex månader, disconteras emot 4 procent ränta, företrädesvis för andra papper, hvilka hädanefter, som hitintills, belånas emot 5 procent,” röstar Ja; den, det ej vill, Nej. Vinner
Alla de myndigheter, som tillsammans utgöra samhällets lagliga makt, Konungen, Ständerna och den högsta domaremakten, hafva således varit ense i den uppfattning af frågans form, att anse den såsom hörande under den allmänna lagen. Afven vid denna riksdag, då saken första gången förevar, har icke talats om att en privilegiifråga vore å bane, icke eller blef någon protest mot behandlingssättet då anförd. LaglJtsk. har också upptagit delta i sitt betänk., och Utsk:s ledamöter hafva varit så ense, att en ledamot, som reserverat sig och hvars conservativa böjelser äro inom detta Stånd vål kända, Hr Gr. Mörner, har icke tilltrott sig komma längre, än att han yttrat, att det synts honom tvifvelaktigt om ej privilegiinatur vore i fråga. Det är således en efter sakens afgörande helt och hållet gjord ny uppfinning, då man nu börjat tala om ändring af något privilegium, och det hör ej väcka förundran, om en stor uppmärksamhet i det allmänna är fästad vid utgången af denna fråga. Jag skall icke ingå i vederläggning af hvad motiofiären yttrat ang:de nödvändigheten af Adelns bestånd för Rikets styrka, ulan vill blott erinra, att det finnes olika commenlatorer öfver denna text; att äfven inom detta Hus anmärkningar i nämnde afseende icke längesedan blifvit gjorda af en ledamot, känd och värderad både såsom talare och för sin karakter, och att dessa commentarier, hörande till Adelns förflutna historia, icke blifvit mottagna utan en viss sympathi utom detta Hus. Icke eller vill jag ingå i undersökning och vederläggning af påstående, att detta Stånds tillvaro skulle hotas af den lika arfsrätlen. Jag anmärker blott, att efter nu gällande grundlag äger Konungen rättighet att 7 H. 25 194 Den 8 F e b r u a r i f. m. i Adeligt Stånd upphöja ofrälse personer, som gjort sig förtjenta af fäderneslandet, och så länge denna rätt finnes, finnes alltid ett botemedel emot den farhågan. För öfrigt vet man, att en stor del af de personer, hvilkas sköldar pryda väggarne i detta rum, och hvilkas minnen lefver i Sveriges historia, hafva börjat sin bana och förvärfvat
Yidkommande de vid forsla punkten hos BorgareStåndet förekomne anmärkningar, så får Utskottet först meddela följande, af Herr Halling begärde upplysningar, nemligen att reparationsfonden Rdr 98,926 Banco blifvit, i föreskrifven ordning, utaf Götha Canal-Bolags insättningar, uti Riksgälds-Conloret innehållen, och derstädes qvarstår; att genom en, under den j2 Augusti »833, utfärdad försäkran, Götha-Canal-Bolag afsagt sig alla anspråk på ersättningar ifrån Slals-Verket af hvad namn och beskaffenhet de vara må, dem Bolaget möjligen kunde förmena sig ega; att under ofvannämnde dag en förbindelse äfven blifvit afgifven, hvarmedelst Bolaget utfästat sig, att med Bolagets egne tillgångar allt framgent CanaJen underhålla, utan något Statens bidrag dertill, äfvensom, alt, i enlighet med 6:te punkten mom. Litt. b. af Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse af den 4 Januarii i83o, för ali framtid Staten tillhandahålla den andel i utdelningen af Canalens blifvande inkomster, som 22 §. i Bolagets Privilegium föisäkrar och bestämmer; hvilka båda handlingar blifvit till Riksgälds-Contoret aflemnade och derstädes förvaras. I afseende på frågan om den intecknade förbindelsen, så innehåller 6 Stals-Vtsk. Utlåtande N;o 6g. 5o §. t punkten Lit. d i Reglementet för Riksgälds-Contoret, ”att Bolaget “' för hela det vid denna (sistliden) Riksdag erhållne lånebiträde (845,334 ”Rdr) skall lemna Rikets Ständer rättighet att genast taga första inteek"nings-säkerheten;” hvadan ock inteckning endast blifvit bégärd och beviljad för Låne-biträdes-summan af 845,334 Rdr.
En betydlig uppmuntran för inrättandet af diligencer finnes visserligen i den höjda skjutslegau, men jag befarar dock att den kommer att blifva otillräcklig, så länge desse inrättningar ej kunna begagnas af andra än dem, som finna målet för sin resa på sjelfva diligenceliuicn; de ater, som vilja begifva sig några mil på sidan om Den 25 Augusti. 503 densamma, nödgas, i saknad af drägligt forlskaflhingsmedcl för detta vägstycke, färdas liela vägen med egna åkdon och hållskjuts. Den förbättring jag åsyftar, har jag påkallat i industriens och bildningens namn, jag tillägger ännu ett som ej saknar betydelse, det är Svenska civilisationens anseende. UlUindningar af medelclassen, ovane att vid resor begagna egna åkdon, göra det ej eller hos oss, och de återvända öfver våra gränsor med en sönderskakad kropp, sorn någongång kommer dem att glömma andra fördelaktiga intryck, dä ordet kurra samt beskrifningen pä detta pinoinstrumcnt och dess verkningar blifver hvad de om vårt land hafva alt meddela sina hemmavarande, som derigenom afskräckas att besöka våra aflägsna bvgder. Då jag yrkar, ali vid hvarje gästgifvaregård måtte för resandes behof finnas någorlunda beqväma åkdon, kan det ingalunda vara min mening alt dessa skola vara dyrbara oell praktfulla. Någon viss modell kan jag sä mycket mindre föreslå, som densamma torde böra i någon män bestämmas olika för särskilda landskap; men såsom allmänna reglor derföre ville jag föreslå, att åkdonets korg eller ock sätet, hvilar pä fjädrar af jern eller träd, att stolen är stoppad och med snygg beklädnad, att foisack och flyglar linnas till skydd mot regn och vägsmuts, och att den som öppnar grindarne ej behöfver taga plats bredvid den resande, hvarigenom denne och det inre af åkdonet skulle nedsmutsas då viigarne äro djupa.
Då nu ånyo föredrogs Stats-Utskottets den 3 och 15 dennes på bordet lagde Utlåtande, ?i:o 435 Litt. A, i anledning af erhållna återremisser af Utlåtandet N:o 344 Litt. A, blef Utlåtandet N:o 435 Litt. A. af Ridderskapet och Adeln bifallet med följande förändringar: l:o För den i 3:dje punkten omtalade gevärs-fabricationen biföll Ridderskapet och Adeln 84,000 R;dr årligen att utgå i 5 år med tillsammans 420.000 R:dr. 2:o Vid 8.de punkten, angående anslag för Inslructions-Compagnier vid indeldta Infanteriet, beslöt Ridderskapet ooh Adeln att, med ogillande af hvad Utskottet i detta afseende tillstyrkt, bevilja, hvad Kongl. Majit äskat 31.000 R:dr föråret, uppgående således för 4 år till 124,000 R:dr. Derjemte antog Ridderskapet och Adeln Vällofl. Borgare-Ståndets genom Protocolls-utdrag af den 15 dennes, i anledning af 6:le punkten af Utlåtandet N:o 435 Litt. Å., gjorda inbjudning till instämmande i nämnde Stånds den 13 och 15 i denna månad, i sammanhang med bestämmandet al anslagen för åtskilliga befästningsarbeten, fattade beslut, i afseende på Correctionisters, arbetsfångars och arbetslöse personers sysselsättande. Från Högvörd. Preste-Standet. S. D. Föredrogos Expeditions-Utskottets följande Memorial: N:o 38, i anledning af erhållne återremisser af Utskottets Skrifvelse-förslag N:o 245; och N:o 39, i anledning af erhållne återremisser af Skrifvelse-förslaget N:o 253. ' ° Prot. Vtdr. d. 18 Mars 184*•
Skulle nu, på sätt motionären åsyftat, utan preclusionens återinförande, liqvidationen efter ett år från stämningen afskäras och de borgenärer, som icke dessförinnan bevakat sina fordringar, ega rättighet att derefter i vanlig utsökningsväg hos gäldenären uttaga dessa, så blefve detta i första rummet till förfång för gäldenären, emedan konkursförfarandets verkan till hans förmån kunde alldeles paralyseras genom borgenärernes underlåtenhet att inom ett år från stämningens dag bevaka sina fordringar, och, när de borgenärer, som bevakat, skulle i konkursväg, men öfrige borgenärer i utsökningsväg uttaga sina fordringar ur samma egendom, så skulle derigenom uppkomma en kollision emellan borgenärernes anspråk, som svårligen utan ny konkurs kunde afhjelpas och äfven i detta fall skulle vålla stor oreda. Utskottet, som i denna del af Herr Blanches motion trott sig finna en mindre fullständig uppfattning af de hufvudsakliga grundsatser, på hvilka den nya konkurs-lagstiftningen ytterst hvilar, får på ofvan anförda skäl vördsamt tillstyrka, ll:o att motionen ej heller i denna del må vinna vidare afseende. § 88. Med afseende å den i 82 § stadgade skyldigheten för borgenär att, när annan borgenär eller gäldenären det äskar, med ed fästa sin fordrans rigtighet, hafva såväl Herr Blanche som Herr Sääf föreslagit ett tillägg till 88 §, enligt hvilket det skulle åligga domstolen att, när sådant yrkande blifvit mot någon borgenär framstäldt, derom underrätta denne. Såsom skäl för detta förslag hafva motionärerne hufvudsakligen anfört att, så länge nuvarande stadganden qvarstå, det nästan är ett nödtvång för borgenärer, som ej äro i tillfälle att med största uppmärksamhet följa konkurssakens gång, att till sin rätts bevarande alltid aflägga borgenärsed, och att sålunda lagens syfte att inskränka bruket af denna ed i väsendtlig mån förfelas.
Då åbon hade mindre jordj än som erfordrades för hans beständiga sysselsättning och fullkomliga underhållskulle han förfalla till lättja och till last för fattigförsörjningen» 4o6 Den 10 December e. m, Men cfet fordras en högst obetydlig jordrymd för en inenniskas underhåll; och desto mindre, jn mer arbete derpå användes, En liten jordlott kan derföre gifva åt den omtänksamme och idoge lika både sysseE sättning och afkastning, sorn en mångdub-s belt större åt en annan. Dessutom vore det ej meningen, att åbon nödvändigt skulle kunna lefva endast af sin jords afkastning, Jag anser tvärtom just en sådan isolering hinderlig för krafternas utveckling; och skulle derföre önska, att åbon på något sätt ma-! nades till binäringar, såsom slöjder, dags-* Verkning o. d, 3:o Skjutsning j väghållning och dyliket onera hvartill dragare erfordras skulle icke kunna utgöras. Men så länge dylika onera skola finnas, kunde de småloltade åboarne om deras utgörande öfverenskomma sins emellan, Ett par kunde hafva en häst gemensamt, eller ock kunde de lega af den större jordegaren. Äfven i detta afseende kunde dessutom näringarne derigenom komma att fördelas, så att somliga*lunde försörja sig blott med en häst, andra med några kor, andra med ett pär oxar o. s. v. 4-0 Skogarne skulle utödas för stängsel och byggnadsverke samt brännsle. Men i samma mån trädvaror blefve mer efterfrågade, skulle de stiga i värde, och Den 10 December e. m. skogarne följagtligen sorgfälligare vårdas, samt deras utöda lide just derigenom säkrast förekommas. Dessutom skidle behofvet snart framkalla lefvande gärdesgårdar, lerbyggnader o. d, 5:o Dylika små besittningar skulle kunna förväirfvas af af straffade brottslingar och blifva tillhåll för tjufband. Men just derigenom, att de kunde förvärfvas af afstraffade Brottslingar, öppnades också för dessa en möjlighet till förbättring; ty det måste för dem alltid vara svårt att kunna erhålla tjenst, och i brist deraf tvingas de nu att fortgå på lastens bana.
Har du sett män i blodig kamp med öknens vilddjur, har du blifvit hyllad af de gränslösa rymdernas folk, af dem, som ega verlden, ty de ega sin häst, sitt spjut och sin dolk. Vill du ha perlor och kostliga smycken? Ett ord, och du får dem, skulle de än hemtas ur Persiens konungs egen skattkammare. Vill du ha dyrbara oljor och rökelse, Karavanernas fege söner skola skatta dig sådant i mängd. Eller vill du ha sköna slafvinnor? Landets ädlaste döttrar skola bortföras, för att tjena dig. Kom Alhejdi, Salik Sardar Khan är de frias furste, han har försmått alla qvinnor och älskat endast bragder och fejdens ära; men Alhejdi har besegrat den starke. Vill du blifva slafvinna åt någon feg Schach, som knappt ser dig bland hundrade, eller vill du blifva den tappres älskade, hans ögons ljus, hans hjertas blod, hans lifs eld. Kom, Alhejdi, hörde du skottet, det var tecknet, mina trogna som lika blixten slå ned på din faders hus. Blif ej förskräckt, du hulda, de få der intet skada, intet bortföra, endast fängsla uppmärksamheten ditåt, på det ingen må tänka på att vakta dig. Kom Alhejdi, min snabba fåle väntar dig här utanföre, snart äro vi ibland bergen, der en skara af mina tappre väntar oss, ögonblicket är vårt, ej mera. Skynda, kom Alheidi!“ Hastigt fattade han om den sköna flickans smärta lif och bar henne under skyndsamt språng ur trädgården öfver ett ställe, der muren syntes vara enkom nedrifven, ut öfver fältet. Der stod en frustande häst bunden. Salik kastade sig upp med sin sköna börda framför sig. Hon hade ej hunnit tänka, hon visste ej om hon borde ropa om hjelp. Nu flög det ädla djuret snabbare än en jagad fogel, lättare än gazellen. Det frustade eld ur vidgade näsborrar, det flög allt hastigare, dess hofvar syntes ej vidröra marken. Alhejdis hjerta klappade af tjusning. Salik omfattade henne med den ena handen, den andra höll hästens tyglar.
Det är mig icke obekant, att åtskillige K. bref, (hvilkas uppräknande här vöre för vid - 184 Den 14 Å ngiiBti e. m. lyftigt) bestämma i afseende på Halländska kyrkohemmmanen, att de icke la till skatte inköpas; men då billigheten kräfver nya bestämmelser, inser jag ej att endast gammal häfd skalle vara ett hinder för Konung och Ständer att dem antaga. Jag får på dessa skäl tillstyrka den nåd. propus. Hr Rosenblad, Bernhard: För att icke upplaga R. o. Ad:s tid med ett vidlyftigt anförande, vill jag inskränka mig till den påminnelse, att Utsk. måtte laga kännedom om hvad som i detta ärende redan, såväl vid föreg:de riksdagar, som inom Regeringen passerat. Måtte Utsk. deråt egna den uppmärksamhet, som erfordras, då det är fråga om det skydd för beståndande rätt, hvilket inom hvarje lagbundct samhälle, och alltid inom Sverige, utgjort ett anspråk, som hvar och en varit berättigad alt äga. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Det förevarande ämnet är, i afseende på det prejudicat det innefattar, af den stora vigt, och i afseende på sammanhanget, af den vidlyftighet, att det fordrar en vidsträcktare utredning, än jag varit i tillfälle att deraf göra under de dagar den K. propos. legat på bordet; emedan mina förmiddagar äro upptagne antingen af plena eller af Utsk:sgöromål. Jag anhåller således att framdeles få inför R. o. Ad. andraga hvad jag härutinnan kan hafva att anföra, och alt mitt yttrande dä må blifva remitteradt till det Utsk., som vederbör. I afseende på hvad Gr. Lewenhaupt nyss anfört, vill jag dock yttra några ord. Han har talat om den oro, som besvärar arrendatorerna af ifrågavar. kyrkohemman under det att deras anspråk äro oafgjorde. Men månne icke deras oro skulle kunna jemföras med de bekymmer, som under samma tid plåga hemmanens innehafvare, hvilkas rätt man vill åtkomma?
Yoteringeu har utfallat med 29 Ja och 88 Nej, jemte en dubbel 8 Förstärkta Stais-Utskottets Memorial N.-o 379. och en markt lapp, som blifvit casserade; och som Nej sålunda vunnit, alltså kommer graficationsbeloppet för Stats-Commissarien Tauvon att bestämmas till 1,300 R:dr. Hvilket Förstärkta Slats-Utskotlet skolat Rikets Ständer tillkännagifva. Stockholm den 12 December 1834. STOCKHOLM, Ecksteinska Tryckeriet, iS34- Stats-Vtikottets "Utlåtande Nio 38c. t N:o 38o. Ankom till Expod.-LTtsk. den 2o Dec. Utlåtande, öfver anmärkningar vid Utskottets Memorial JV:o 3io, angående utsättande af en prcescriptionstidj inom hvilken de från Riksgäldskontoret utgifna Credit-sedlar böra till inlösen företes. (RGS. A.) Ofvanberörae Memorial, godkändt af Preste-Ståndet den 17, och af Bonde-Ståndet den 19 sistl. November, bar, i anledning af gjorda anmärkningar, blifvit från Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet till Utskottets ytterligare handläggning åter återremitteradt. Den af Utskottet föreslagne prescriptionstid, efter hvilken Riksgäldssedlarne icke skulle få emottagas i uppbörden af allmänna medel, bär icke blifvit i något hänseende klandrad, utan tvärtom al flere Talare, hvilka för öfrigt framställt anmärkningar emot ifrågavarande Memorial, uttryckligen godkänd.
Sålunda hafva 4) Rådstufvurätten i Upsala dömt en person, för tredje resan stöld af penningar och gods till ett sammanräknadt värde af Tretiotvå Riksdaler 75 öre, att, utom annan bestraffning, böta detta belopp tredubbelt med Nittioåtta Riksdaler 25 öre, eller, vid bristande tillgång dertill, undergå Tjugutre dagars fängelse vid vatten och bröd, i stället för att den brottslige bordt undergå Sjutton dagars så beskaffad1 fängelse; 2) en tillförordnad Domhafvande i Gottlands Södra härad dömt en person, för första resan stöld af gods till värde af Aderton Riksdaler 50 öre Riksmynt, att, utom annat straff, böta tre gånger nämnda värde med Femtiofem Riksdaler 50 öre samma mynt, eller, vid bristande bötestillgång, i stället undergå Femton dagars fängelse vid vatten och bröd, ehuru det stulnas värde, som bordt tagas till grund för bötesförvandlingen, jemlikt 5 Kap. i § Straffbalken och Kongl. Förordningen den 4 0 Juni 4 84 ), motsvarar dylikt fängelse i endast Elfva dagar, och 3) en tillförordnad Domhafvande i Bro härad dömt en person, bland annat, för andra resan stöld af gods till värde af Tjugu Riksdaler Riksmynt, att, förutom annan bestraffning, böta Sextio Riksdaler samma mynt eller, om tillgång bruste till dessa böter, undergå Sexton dagars fängelse vid vatten och bröd, ehuru värdet af det stulna, hvarefter förvandlingsstraffet skolat beräknas, motsvarar, jemlikt 5 Kap. 4 § Straffbalken och 20 Kongl. Förordningen den 10 Juni 4841, fängelse vid vallen och bröd i endast Tolf dagar.
M:t täcktes i nåder föreslå Rikets Ständer att för berörda arbetes fullbordan ytterligare bevilja ett anslag af 42,500 R:dr R:mt, hvilken summa, enligt upprättadt kostnadsförslag, ansetts i sådant afseende erforderlig: och, som E. K. M:t lunnit det vara af allmän vigt, att den påbörjade reparationen af omförmälda domkyrka icke blelve af brist på medel afbruten, samt vitsordadt vore, att behörig sparsamhet blifvit iakttagen vid bedrifvande! af det hittills utförda arbetet, hvilket varit af den svåraste och mest grannlaga beskaffenhet, äfvensom kostnaden derför omöjlig att med visshet på förhand beräkna, men antagas kunde, alt Westerås stads och S:t Ilians församlingar borde vara villiga och förbundna att åtminstone så till vida bidraga till denna deras socknekyrkas vidmagthållande, som frågan rörde kyrkans inre delar, de der ej vore af monumental beskaffenhet och till en del endast afsåge församlingarnes gagn och beqvämlighet, — har E. K. M:t, enär, på sätt Öfver-Iutendents-embetet uti infordradt underdånigt utlå - 174 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 8!. tande jemväl anmärkt, i beräkningen af det ytterligare erforderliga beloppet äfven inginge kostnaden för inrednings-arbeten, såsom bänkar m. m., till ett värde af omkring i5,000 R:dr, i nåder föreslagit Rikets Ständer alt, till fortsättning af den påbörjade reparationen å Westerås domkyrka, bevilja ett ytterligare anslag af 28,000 R:dr R:mt.
Han hade icke haft svårt att öfvertala sin vän, den unge kandidaten, att följa sig, och den lycklige Alf Stjerne, som helt oförmodadt fick göra en utrikes resa i den afundsvärda egenskapen af läkare åt sin rika akademikamrat, behöfde inga andra anordningar än att skrifva till sin onkel, den gamla öftersten, och i förtjusningen till afsked omfamna hans hushållerska fru Ulrika Andersson, som nu var lika muttrande och förargad öfver Alfs afresa, som hon förut varit öfver hans ankomst. Det var nu nära en månad efter den qväll, då Malkolm och Alf så oförmodadt återsett hvarandra, och som den senare på narri erbjudit sig att göra Malkolm sällskap för att, som han i ungdomens skrytsamma öfvermod sade, bota sin väns hypokondri, då de båda unga männen en afton i början af juli anlände till den lilla katolska staden Kranach i Baiern. Det var en af dessa otaliga helgdagar, och klockorna ringde, då Malkolm och Alf stego ur vagnen vid porten till stadens enda hotell, ”Die Goldenen Wagen”, en klosterlik gammal bygnad, hvars klumpiga tak hade en mängd besynnerliga gluggar och genombrutna skorstenar. Rummen, i hvilka de infördes, voro djupa och mörka, med en liten balkong utanför fönstren, öfver en fyrkantig gård, stenlagd i rutor med en madonnabild i fonden i en nisch af muren. Den nedra våningens fönster hade utböjda jerngaller, liksom de flesta hus i den gammalmodiga medeltidslika staden, och detta bidrog att öka dess dystra och tunga utseende. — I sanning en bra opassande bostad för ett melankoliskt lynne, — mumlade Alf helt tyst, under det han med betjentens tillhjelp ordnade deras saker, ty det var imellertid här, just i detta gamla hus, som Malkolm bestämt sig att bo. Ehuru jernvägen nu går fram till Kranach, fanns icke då annat än postdiligenser, och ganska få resande besökte den lilla tysta och ensliga staden.