Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Val-rätt eller val-barhel tillkomme ej: a) den egare af hus och tomt, eller den egare och innehafvare af stadsjord, som Frälseman är eller till Presle-Slåndet hörer; b) gemenskapen vid Rikets Landtoch Sjöförsvar, samt allmänna och enskilda verks och korporationers vaktbetjening, eller andre, som med desse jemförlige eller ringare äro; c) dem, som äro i annans tjenst eller ständiga arbete anställde, eller daglönare, eller andre dylike, som försörja sig med tillfälligt arbete; d) dem, hvilka endast för sjelfförsörjning ega något vrke utöfva. (De nuvarande mom. 5 och 6 skulle oförändrade bibehållas såsom mom. 4 och 5). 8 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 3. § 15. Allmogen i hvart härad väljc inom sig elter hemmantalet, inför domhafvande!!, till riksdagsman af Bonde-Ståndet, en, inom häradet boende oell besuten, hemmansegare, hvilken icke tillförene hört lill annat Riks-Slånd, eller någon ordinarie beställning i rikets tjenst eller fullmakt derå innehaft. Ilvad om hemmansegare nu är sagdt, gälle ock om sådan krouohemmans-åbo, som med stadgad åborätt hemmanet innehafver. Vilja flera härader, hörande till samma domsaga, förena sig om en, inom dennas område boende och besuten Fullmäktig, vare sådant dem obelaget. Skulle någon domsaga innehålla färre än etthundrade valberättigade hela hemman, må den kunna, med ett eller flera inom annan domsaga belägna härader, om gemensam Fullmäktig sig förena. Till förrättande af valen för alla häraderna inom en domsaga, skola Elektorerna på samma dag och ställe sammanträda. § 24. Uti hvart Stånd skall vara en Sekreterare, sorn' der före protokollen och ansvare för vården af ingifne handlingar, hos Ridderskapet och Adeln Riddarhus-Sekreteraren och hos Preste-, Borgareoch Bonde-Stånden de personer, hvarom de sjelfve öfverenskomma.
I denna motsägelse emellan förlikningens frivillighet och de ifvågaställda förlikningsinstitutionernas tvångsmagt, ligger ett tillräckligt skäl för Utskottet att afråda från alla tankar på en organisation af förlikning sväsendet; och då härtill kommer, att vid våra domstolar, i motsats till förhållandet inom grannländerna, parterna vanligen sjelfva utföra sin talan, förlikning lättast kan, på sätt äfven i 20 Kap. 2 § Rättegångs-Balken antages, genom domarens råd och förmaningar åstadkommas, får Utskottet vördsamt hemställa, att den ifrågavarande motionen må lemnäs utan vidare afseende. istockholm den 26 Februari 1866. Lag-Utskottets Betänkande N:o 29. 5 Reservationer: af He rr Henschen; af Riksdagsfullmägtigen Sven Rosenberg från Christianstads län. !t[:o 39. Ank. till Exp.-Utsk. den 26 Febr. 1866, kl. 2 e. ra. Betänkande, i anledning af väckt motion om ändring i Kyrkolagens föreskrift rörande tiden för barnaqvinnas kyrkogång. Uti en hos Högvördiga Preste-Ståndet väckt och till Lag-Utskottet remitterad motion (N:o 29) har Doktor Säve, på anförda skäl och med åberopande af sednaste kyrkolags-komitéens förslag, hemställt, att i stället för 5 Kap. 1 § af nuvarande Kyrkolag, må intagas ett stadgande af följande lydelse: “Ej må barnaqvinnas kyrkogång tillstädjas förr än fyra veckor efter barnets födelse, såvidt ej giltiga skäl, beroende af pastors och läkares pröfning, föranleda till undantag.* Enligt 5 Kap. 1 § Kyrkolagen “skola barnaföderskor hålla sig inne vid pass sex veckor efter födseln; emedan*, heter det, “en kristlig sedvana, tukt och ärbarhet, så ock deras egen helsa sådant fordrar*.
Officerare, Under officerare med vederlikar, under krigsåren 1806— 1810 langlie, ogifte, angående utbetalning af innehållen och till S ats-Verket indragen aflöning för. V. 280. R. 330, 550. B. 552. VI. B. 476- A. 482. VII. E. 3- Ogift qvinnas rätt att vid viss ålder vara myndig, angående. VI. 370. 11. 464. Olivecrona, August, yttrande: X. 359. Olivecrona, Carl Adolf, yttranden: II. 365, 368. Orgelnisten, klockare och andra kvrkobetjente, om förändrad lagstiftning rörande val af. XI. B. 269, 288- A. 303. Ottarps och Nöbbelöfs pastorater i Malmöhus län, orri lörändradt sätt för utgörande af kronotionde, anslagen till Kyrkoherdarne i. Oxehufvud, And. Rolf. yttrande: VI. 137. Oxehufvud, Tönne, yttrande: VII. 4. Oxenstjerna, Grefve Axel Thure Gabriel, yttranden: III. 381. V. 69lj 634, 635. VI. 3- Oäkta barn, angående arfs-rätt för. IX. U. 411, 448, 451. A. 463. — barns uppfostran, om stadgande att fader, som icke kan bidraga till sitt, bör till allmänt arbete hållas. V. B. 373. A. 417. F. Pajala pastorat af Öfver-Tåmea Socken, om anslag för uppförande af ett kapell inom. VIII. Se vidare Stats-Utskottets Memorial N:o 148 (129o). _ p _ 151 Pajala, om Statsbidrag till viiganlaggning mellan Öfver-Torneå och. Se vidare Stats-Utskottets Memorial N:o 158 (Ilai").
Bankosamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 11 dennes bordlagda Mern. N:o 1, angrde arfvode åt Utsk:ts Sekreterare. Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Sammans. Bankosamt Allm. Besv.- o. £kon.~ Utsk:ts den 11 dennes bordlagda Utlåt. N:o 2, i ani. af väckt motion om vidtagande af åtgärder för beredande af lättnad i myntcirkulationen emellan Sverige och Norge. Föredrogs, men begärdes af flere ladamöter ånyo på bordet, Lag-Utsk:ts den 11 dennes bordlagda Betänk. N:o 60, i ani. af väckta motioner om förändring i stadgandena ang:de giftomannarätt. Föredrogs Lag-Utsk:ts den 11 dennes bordlagda Mern. N:o 61, i ani. af Riks-St:ns skiljaktiga beslut vid föreh:de af Utsk:ts Betänk. N:o 57 och Mern. N:o 59, öfver väckta motioner om förändrad lagstiftning ang:de panträtt i lös egendom. Hr Liljenstolpe, Axel Fredrik: Vid 2:ne föreg:de tillfällen, då detta ämne förevarit, eller frågan om ränteaftal; ty, ehuru ej direkt, rörer dock den nu föredragna inbjudningen ett ytterligare lossande på den före utgifvandet af K. Förordnm den 13 Sept. 1864 bundna räntan, — har jag af grannlagenhetsskäl ej yttrat mig: första gången den 1 Maj och andra gången den 6:te innev:de Juni, tvenne tillfällen då man, för dagarnes betydelse, önskade att plenum ej skulle räcka alltför länge.
Landtm, anhåller, att PresteSt:s inbjuda, må blifva uppläst, hvarigenom det skall visa sig, hvilkendera af oss har rätt. Upplästes PresteSlrs d. 21 dennes e. m. på bordet lagda prot.utdr. af d. 16 i denna månad, angtde inbjuda, till instämmande uti ett af PresteSt., i anledn. af Bancooch LagUtsktns utlåt. N:o 4; fattadt särskildt beslut. Frih. Boye: Jag erfar nu, att vid förra uppläsningen bar Hr v. Troil uppfattat innehållet af PresteSt:s inbjudn. bättre än jag, och afstår från allt bestridande af hans motion. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Jag har ofta, och senast, då detta mål förra gången förevar, fästat uppmärksamhet på icke allenast olämpligheten, utan äfven olagligheten af dylika urtima inbjudn:r. Jag kallar dem urtima, emedan de ske tidigare, än lagen stadgar; ty den säger, att de skola komma från Utsk. Jag skulle visserligen önska, att propos. å sådana inbjudnlr vägrades; men som en sådan vägran vore stridande mot praxis, får jag endast tillstyrka Pi. o. Ad. att vägra bifall till den föreslagna inbjudn. Uppå derefter framställd propos. beslöt R. o. Ad. vänligen inbjuda de resp. Medstfinden att med R. o. Ad. sig förena uti det af Ståndet fattade beslut i anledn. af Bancooch LagUtsk:ns utlåt. N:o 4- Företogs till pröfning Lagoch Oecon.-Utsk:ns d. 14 dennes på bordet lagda betänk. N:o 54 i anledn. af väckta frågor rör:de fattigförsörjningsanstalterna. Hr Stuart, Carl Gust.: Innan detta utlåt, ytterligare bordlädes uti förra plenum, framställde jag dervid åtskilliga anmärkn:r.
Pä grund af hvad sålunda är upplyst anhålla Rikets Ständer i underdånighet om meddelande af nådig föreskrift, att särskild hufvudbok för Magasins-fonden hädanefter icke bör upprättas, dock med förbehåll att nämnde fond fortfarande, såsom hittills, redovisas i Riks-hulvudboken, och att i Stats-kontoret föras noggranna anteckningar öfver de i fondens hufvudbok balanserade fordringar och skulder, med deruti möjligen inträffande förändringar. 16 Expedilions-Utsholtets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 8. § 10. § H. Revisorerne hafva vidare förmält, att vid Riks-hufvudbokens uppgörande, allt ifrån dess inrättande (Ar 1821), i alseende på bokföringen af de deruti intagna indelningar, det förfarande iakttagits, att uti de kolumner, som på Inkomst-sidan benämnas: ”Enligt Rikets Ständers Riks-stat påräknade”, och på Utgifls-sidan: ”Anslag enligt Ri kets Ständers Riks-stats beräkning”, icke, såsom benämningarne antyda, blifvit införda de uti Riks-slaten förekommande summor, utan de belopp, hvartill hvarje inkomst-titel eller utgifts-anslag enligt räkenskaperna befunnits hafva i verkligheten uppgått, samt att, för att utvisa skiljaktigheten i berörde hänseende emellan Riks-staten och räkenskaperna, en särskild tabell mast upprättas, hvilken erhållit benämningen ”Rikets Ständers Riks-stats beräkning, lämpad efter årets förhållanden”.
Herr Crusenstolpe: Jag får på det högsta insistera deruppå, att voteringsproposi - Den i'a Februarii f. m. lionen måtte blifva sådan, Herr Grefven och LandtMarskalken föreslagit den, och ej sorn Friherre Cederström önskar. Det är ej omöjligt, om återremiss vägras, att en annan öfverläggning kan uppkomma om frågans behandling. För öfrigt anhåller jag ytterligare få göra Ridderskapet och Adeln uppmärksamme deruppå, att detta ej är en sådan återremiss, som i Grundlagsfrågor, då Ståndet skall uttrycka sin gemensamma tanka, utan endast en vanlig återremiss. Friherre Cederström: Det är jag, som begärt votering; då måtte det vara mig tillåtit att föreslå voteringsppopositionen i enlighet med hvad Herr Grefven och LandtMarskälken yttrat. Då nu Herr Grefven och LandtMarskalken förklarat sig ej kunna meddela någon annan proposition, än på Memorialets läggande till handlingarne, skall det ju nödvändigt läggas dit, i fall Ja-propositionen ej af Ridderskapet och Adeln yrkas. Grefve Frölich: Så vida det är oundvikligt, att propositionen skall framställas på ett visst sätt, och ej på ett annat, är det öfverflödigt för mig att yttra min tanka; likaså, om ingen annan vill förena sig med mig om yrkande att remiss bör ske till ExpeditionsUtskottet; ty den frågan kan sedan komma under pröfning. Jag afstår då från begäran om proposition derå, och får endast anhålla, att min reservation mätte i Protocollet anteknas. 2i8 Den 12 Februarii f. ni. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förnyade den af Hans Excellence nyss framställde voteringsproposition, hvilken af Ridderskapet och Adeln godkändes. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken, tillkännagaf, att plenum lomme klockan half till 6 i eftermiddag att fortsättas. Grefve Horn:
Är kommunen af stad och landsbygd sammansatt, då skola desse hvar för sig och i förhållande till hvarderas folkmängd, ledamöter i församlingsnämnden utse. 89 § Församlingsnämnd upprätte skattelängd öfver kommunalafgifter, hvilka skola till den sammansatta kommunen utgöras, och öfverlemne utdrag deraf till sockennämnderne i de socknar eller magistraten i den stad, till hvilka särskilda delar af kommunen lyda, hvarefter det åligger vederbörande, att i stadgad lid och ordning medlen debitera och uppbära samt till församlingsnämnden aflemna. 90 §. Vilja medlemmar af sammansatt kommun åt fullmäktige öfverlåta att, med sockenstämmas rätt, handlägga och afgöra de till stämmans behandling hörande mål, då må sockenstämmonämnd kunna i den kommunen inrättas, på sätt och med de vilkor, sorn i 3 kapitlet sägs; kunnande dock, der kommunen består af två eller flera hela socknar, som hvardera hafva sockenstämmonämnd, fullmäktigskapet öfveriåtas åt desse nämnder samfäldt, ändå alt antalet af fullmäktige öfverskjuter det i 76 § bestämda. Utgöres den sammansatta kommunen af både stad och landsbygd, då skola af hvardera delen fullmäktige särskildt utses till det antal, som öfverensstämmer med de i nyss åberopade § stadgade grunder. 91 §• Hvad i föregående 1, 2 och 3 kapitlen af denna lag finnes i öfrigt föreskrifvet, och icke är genom de i detta kapitel intagna särskilda stadganden ändradt, gälle, i afseende på menighetsstyrelse i sammansatt kommun, till efterrättelse i alla de delar, der tillämpning deraf kan ega rum. 187 Utlaga Litt. IS. Särskild! Förslag' till Lag örn städernes styrelse och förvaltning. KAPITLET. Om toladskommun och medlemmar deraf \ 1 § (§ 1 i komiterades förslag). Hvarje stad med derunder lydande område utgör för sig ett särskildt kommunalsamliälle för vårdande af gemensamma ordningsoch hushållnings-angelägenheter, efter hvad derom i denna lag närmare bestämmes. Cm handläggning af ärenden, som angå församlingsvården och särskilda delar afstadskommunen, skils i 8 kapitlet. 2 § (§ 3).
Under den långa tid, han haft ledningen af Danmarks utrikesangelägenheter i sina händer, har han gjort landet många tjänster och förvärfvat sig en utomordentlig auktoritet. Själf är han ju också rättvisan och ridderligheten personifierad. Och ändå – tror jag, att hans tid snart är kommen. Han känner det själf och gör hvad han kan för att skydda sig mot öfverrumplingar – fruktar framför allt den klipske friherre Rosenkrantz och har därför nu bokstafligen fört utrikeskabinettet med i sin kappsäck – gesandterna ha att hänvända sig skriftligen till honom själf i angelägenheter, som icke tåla uppskof. Men det hjälper nog icke, ty han har förlorat allt inflytande öfver kungen. – Min käre vän – säger Brandt, hvars blossande kinder förråda, hur lifligt samtalet och vinet intresserat honom – det vore en grundlig utluftning! Bernstorff borta – Holck aflägsnad! Under sådana omständigheter bör det verkligen finnas utsikter här vid hofvet för två kavaljerer, som ha en mäktig förespråkerska! – Ja – svarar Struensee – stora förändringar komma att tima under den allra närmaste tiden. I så måtto återvänder ni vid en synnerligen lämplig tidpunkt, min käre kammarherre. Ni skall få veta ännu mer härom, men jag måste fordra, att ni bevarar förtroendet obrottsligt – däraf kommer nämligen, i framtiden, hela vår ställning att bero. Brandts ögon glittra af nyfikenhet. Han slår sig högtidligt på sitt bröst och försäkrar: – På mig kan ni lita obetingadt! När jag mottagit ett förtroende, blir jag en förseglad graf! Struensee flyttar sin stol helt nära Brandts och talar med sänkt röst: – Kungens mentala tillstånd är sådant, att hans vilja är vax, som ger efter för all påtryckning. Därför kan den, som lefver i majestätets närhet och åtnjuter dess förtroende, uträtta hvad helst han vill – och därför hvilar nu envåldsmakten de facto i drottningens händer. Brandt nickar förstående: – Och drottningens vilja är vax i era händer! Följaktligen är ni, min käre vän, i närvarande stund Danmarks envåldshärskare! – Nej, nej! Er fantasi flyger för fort! – Hvad behagas? Det är ju rena logiken! Nej, jag har verkligen haft en förtviflad otur!
Fru Östberg hade fått sjukdomsförhinder, m e n fru Ellen Hartman var just den rätta att trösta oss däröfver m e d sin intagande lilla saga af Andersen — en ej ovälk o m m e n omväxling bland den m y c k n a musiken. ponerande. Litet mera illusion af ungdomlighet kunde man dock kanske ha önskat öfver gestalten, särskildt borde detta ha åstadkommits i maskeringen. Publikens lifligaste hyllning beledsagade prestationen. Bland öfriga rollinnehafvare framhålla vi främst fru Fahlman, hvars Kosaura var af ypperlig verkan. Fru Hoving (Estella), hr Skånberg (Astolf), hr Örtengren (kungen), hr Engelbrecht (Clotalclo) o c h hr Nyblom (Clarin) förtjäna äfven samtliga sitt erkännande. Det vore att önska att dramat nu införlifvades m e d Dramatiska teaterns ordinarie spellista. Vasateatern har upptagit Gunnar Hedbergs bekanta skådespel » K u n g Midas », för stockholmspubliken tidigast i minne sedan den utmärkta danska skådespelerskan fru Hennings under sitt gästspel å Dramatiska teatern för några år sedan utförde Anna Hjelm. De framstående artister, s o m nu å Vasateatern uppbära ett par af hufvudrollerna, ha o c k redan tidigare i dessa framträdt för hufvudstadens publik, då Lindbergska sällskapet i maj 1893 här gaf » Kung Midas » m e d fru Håkanson, s o m A n n a och hr Svennberg s o m Gerhard Hjelm. Deras gripande tolkning af dessa intressanta karaktä- rer, af hvilken Idun redan då lämnade en utförlig skildring (se Julia Håkansons biografi o c h teaterafdelningen i n:r 20, 1893), skall helt visst ej heller nu förfela sin verkan o c h gifva teatern många goda hus. A f de öfriga förnämligare rollerna utför nu hr Lavin Finn Hals o c h når därvid m e d sina egendomligt stillfärdiga medel en mycket sympatisk verkan. Däremot måste hr G. Ranfls Johannes Ramseth betecknas s o m föga lyckad, synnerligast vid minnet af hvad Aug. Lindberg här presterade — en af sina allra bästa moderna karaktärer.
Jag yttrade i Lördags och upprepar nu, att jag icke finner fordringarna af ett tvåkammar-systcme vara i sjelfva verket fullt uppfyllda, hvarken genom Frih. Hamiltons eller Hr von Hartmansdorff* förslag, emedan i det förra den öfre kammarens ledamöter skulle väljas af nedre kammarens ledamöter, hvaraf mig tyckes blifva en följd, alt, om partianda kommer att blifva rådande i nedre kammaren, den också kommer att blifva rådande i den öfre, och att den blefve blott ett aftryck, en ny upplaga, för att så säga, af den nedre kammaren; äfvensom jag fruktar, att Hr von Hartmansdorffs förslag till en öfre kammare bar det felet, att den öfre kammaren vaI — jes af samma valmän, som den nedre kammaren, och således efter samma åsigter. Jag tror icke, att den skulle få den conservativa och modererande anda, som den bör hafva, och den sjelfständighet, den aktning oell det oberoende, som erfordras. Men jag erkände också uppriktigt vid samma tillfälle, att jag sjelf icke under närvar, förhållanden tror mig i stånd att uppgifva ett bättre förslag till att bilda en öfre kammare, och jag nämnde just derföre, att jag var i högsta grad tveksam huru det borde ske. Jag tror mig, som sagdt är, vid detta tillfälle icke kunna säga något egentligen nytt i denna fråga, något som R. o. Ad. icke förut hört; men efter jag fått ordet, så begagnar jag mig af detta tillfälle för alt vördsamt underställa R. o. Ad., om icke, för den ytterligare behandlingen af den vigtiga frågan, det vore nödigt att man ginge på det sätt tillväga, alt man, sedan Frih. Sprengtportens förslag blifvit bifallet, numera sönderdelade det i sina hufvudpunkter, och vid hvarje hufvudpunkt uttalade de ytterligare bestämmelser, som R. o. Ad. kan finna tjenligt att antaga såsom dess gemensamma tankar. Jag fruktar, att om man skulle gå tillväga på det sätt, att man först antingen antoge eller förkastade ett förslag i sin helhet, Frih.
trupp m e d spelmän i spetsen. I DU N et gyllene, fullödigt ord. Du har under dessa dagar — och senast denna kväll — hört varma ord, g e n o m Ii vilka sagts dig, att du som diktare är älskad af svenska män o c h kvinnor. Jag står här endast för att m e d några ord söka uttrycka det, för hvilket särskildt vi kvinnor tacka dig. Under Hellas ' blomningstid uttalades en tanke, hvars djup den store talaren själf ej anade, när han riktade den till det atenska folket, som sörjde de i striden d ö d a: » Tron, att lyckan består i friheten o c h friheten i modet .b Tid efter annan har någon stor ande på nytt o c h m e d en allt rikare innebörd utsagt samma tanke. I vår tid har du, Henrik Ibsen, g e n o m hela din diktning uttalat denna maning till din samtid, o c h äfven du har låtit den ljuda öfver ett graffält, det, där så många af våra forna ideal vänta sin jordafärd. I en tid, hvars företräden lika väl s o m dess fel, hvars konservativa lika väl s o m dess radikala tendenser sträfva att dana samhällsmedlemmar utan personlighet, har du hos så väl män som kvinnor väckt lidelsen att fullt o c h fritt lefva ut sitt eget jag. Men kvinnan behöfde i ännu högre grad än mannen denna din väckelse. Men h o n var dessutom — före den Ibsenska tidräkningen — hämmad af ett föråldradt kvinno ideal, s o m männen danat o c h efter hvilket kvinnorna bildade sig, de föreställningar, enligt hvilka den kvinnliga offervilligheten var det för mannens s o m kvinnans lycka obetingadt goda, m e n den kvinnliga själfhäfdelsen det obetingadt onda. M o t detta kvinnoideal hade många röster höjt sig före din. Men först när en stor diktare uttalar en ny tanke, verkar den m e d en xrppenbarelses makt och myndighet. Och när du, den store skalden, diktade in ditt nya kvinnoideal i tidsmedvetandet, blef det icke blott kvinnans eget, utan äfven männens!
Men från missbelåtenheten öfver tillämpningen är steget till ogillande af sjelfva saken, vore den ock aldrig så rättvis, helt nära. Man må icke neka, att Herr Spångbergs vid innevarande Riksdag väckta förslag om afskaffande af all bevillning har många anhängare, hvilka, lika med motionären, för missbrukens - Bil. till Bev.-Utsk. Bet. N:o 5. 25 brukens skull vilja uppoffra den grundsats, genom hvars följdriktiga genomförande det likväl endast är möjligt att rättvist fördela skattebördorna och att i tider — såsom jag hoppas — aflägsna, då det allmännas välfärd kan taga i anspråk utomordentlig ansträngning af samhällets alla medlemmar, hafva en tillförlitlig grund både för bedömandet af landets verkliga krafter och för tillgodogörandet af desamma. Innan man hunnit lili den förtviflan om sättet, som röjer sig i omförmälda motion, hafva många förslagsmeningar derom blifvit framkastade, försökta och åter öfvergifna. Nya saknas icke heller nu. i allmänhet gå de ut på att framtvinga sanningsenliga uppgifter och att i söndring emellan olika samhällsklasser samt nå gon förment stridighet dem emellan finna elementer, passande för utöfningen af ett rättvisans värf. — Man har sökt uppställa en mängd anvisningar för mätandet af de inkomster, den eller den rörelsen borde anses' lemna, samt det värde, den eller den fastigheten borde åsältas. Man har i städernas taxerings-kommitléer, äfvensom i pröfnings-kommitléerna inrymt ett öfvervägande inflytande åt icke-borgare, under antagande att de borgerliga yrkena isynnerhet undgingo ett lämpligt deltagande i bevillningen. Man har ställt särskildte ombud alt bevaka Kronans rätt. Men allt förgäfves. Månne då rättskänslan är så förslöad, att allt vädjande lill densamma, när fråga är om statens rätt och om medborgares förbindelser till det allmänna, fö rbl i Iver overksamt? — Visserligen ega alla beskattnings-former det gemensamt, alt icke kunna påräkna någon välvillig stämning hos dem, som skola heskattas. Man såge naturligtvis helst, att skatten icke funnes.