Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För den händelse detta förslag vinner Rikets Ständers bifall, får, beträffande verkställigheten af ifrågavarande tryckningsarbete och ordnandet af den sålunda blifvande nya samlingen af Bihangstrycket, Utskottet, i öfverensstämmelse med hvad dels motionären och dels Föreståndaren för Utskottets Tryckeri-afdelning föreslagit, jemväl hemställa, det Rikets Ständer äfvenledes måtte besluta: att tryckningen af alla de inom Riks-Stånden väckta motioner skall, så fort ske kan, verkställas genom Expeditions-Utskottets försorg och under dess inseende, samt att motionerna skola utgöra en ytterligare Samling af Bihanget till Riks-Ståndens Protokoll; att denna samling, under benämning af »Elfte Samlingen», skall indelas i fyra afdelningar, hvar för sig innefattande de motioner, som blifvit hos ett Riks-Stånd väckta, så att lista Afdelningen kommer att innehålla Ridderskapet och Adelns motioner, 2:dra Afdelningen Preste-Ståndets, 3:dje Afdelningen Borgare-Ståndets och 4:de Afdelningen Bonde-Ståndets; att motionernas numerering skall verkställas af hvarje Stånds kansli, som ock bör förse desamma med rubrik; samt att pagineringen inom hvarje Afdelning bör oafbrutet fortgå, och de trycktu motionerna utdelas i häften om fem ark hvartdera. Stockholm den 14 November 1862. V«rd - Expeditions-Utskottets Utlåtande N:o 5. Memorial! Högloll. Expeditions-Utskottet har, i likhet med hvad vid sistlidne riksdag, vid behandlingen af en dylik fråga, egde rum, hehagat infordra undertecknads utlåtande i anledning af en hos Högloft. Ridderskapet och Adeln af Herr Stjernstedt, J. W„ väckt, till Utskottet remitterad motion, deruti bemälde motionär, på anförda skäl, i lullkomlig öfverensstämmelse med hvad af Höglofl.
S Den 1 Jalii i834* Från Höglod. Redderskapet och Adeln. S D. DS nvi i elt sammanhang till afgörande förelogos ConsiiluJtion -Utskotteti Memorial Nio 10, angående V, F, Dalmans anmärk* nings-anledning, med afseende å förslaget till Lag för Banken, samt n:ö it, angående fullbordad granskning af de i Stats-Rudet förde Protocoil; afslog Ridderskapet och Adeln den i anledning deraf framställda proposition om en underdånig skrifvelse till Kongl. -Magt, jemlikt 107 §. Regel ings-Formen, rörande Stals-Sefcreteraren för Handelsoch Finans-Ärendena Skogman, samt lade Gon titution <,-Dtskottets ofVannämnde t vånarn Memorial till handlingarne. S. D. Vid förnyad föredragning af Cons titutions-TJt skottets den 5 •sisllidne Junii på bordet lagde Memorial N:o 9, angående Riksdagsfull•miigt. igen Bengt Gudmundssons nnmärknings-an ledning i fråga örn elt Jlalliindskl Kyrhohemman, blef samma Memorial lagdt lill handlingarne. F r å n H ögv-ördige Preste-Standet. S. D. Till Ståndets Fullmägtig i Rikets Höglofl. Ständers RiksgiildsContor, efter Biskopen m. nr. Doctor Franzén, utsågs i behörig ordning Kvrkoherdcn i Jacobs och Johannis Församling L. K. O., Doctor Abr, Zach. Pettersson7 hvilken genom Protocolls-Utdrag skulle till denna betaltni 11g legitimeras. S. D. Remitterades till Stats-TJIskottet ContractsProsfen Ahlqvists motion derom, att dc statistiska Tabeller, sorn äro bifogade Kongl. Majlis
I sjelfva hufvudsaken instämmer jag med Hr von Hartmansdorff. Jag anser mig skyldig böra uplysa, att vid 1840—1841 års Bevilln Utsk:s förhandlingar, gafs tydligen tillkänna den stora missbelåtenhet deröfver, att uti Bevilln:s-förordn:n blifvit infördt det stadgande, att om meningarne blifva lika delade emellan kro nans och den skattskyldiges rätt, skal! kronans fördel blifva gällande. Detta, enl. min öfvertygelse, orättvisa stadgande blef också af Utsk. förändradt till den skattskyldiges förmån, samt godkändes af R. St. Nu vill Utsk. åter införa det före år 1840 varande stadgande; på hvilken grund sådant skett är mig obekant, åtminstone öfverensstämmer det cj med allmänna lagen, som bjuder, att man helldre bör fria än fälla. Föröfrigt inträffar högst sällan den händelse att röslerne äro lika till antalet för hvardera meningen. Men om sä skulle inträffa att kronans rätt blefve förnärmad, så finnes alltid ett krono-ombud tillstädes, som kan reservera sig mot beslutet, samt sedan anföra besvär å behörig ort; hvaremot, och om den skattskyldiges rätt trädes för nära, han har många omvägar alt göra, innan slutlig rättelse kan erhållas. Jag afstyrker förändringen såsom ledande till ingen nytta, blott till missbelåtenhet samt anhåller alt denna § måtte blifva oförändrad. Afven jag yrkar återremiss uti ifrågavar. ämne. Frih. Tersmeden: Gr. Mörner har ganska riktigt redogjort för ändamålet med beviliningen nemi., att fylla Slatsbehofven, men ingalunda att, så mycket möjligt är, utkräfva skatt af den skattskyldige. Hvar och en, som erkänner grunden för bevillms utgående lärer väl äfven medgifva det riktiga i den åsiglen, att i händelse Taxerings-komitéernes ledamöter stanna i lika meningar den bör gälla, som länder den enskildte till fördel.
Hit med dem då igen; de äro värda mycket pengar. Men hvar skall du göra af skrinet? Under sätet i min båt, till att börja med. Sedan hitta vi nog på gömställen. (kysser skrinet.) Ha, så mycket pengar, pengar! Se så de glittra, juvelerna! När Gud Fader gick omkring vid verldens begynnelse och sådde sina stjernor på himlahvalfvet, då gick Hin håle i bergens djup, och sådde kring sig diamanter, Sara! Och nu lysa de i kapp, locka oss i kapp. Se så de tindra och gnistra, Sara! (lägger igen locket.) Du är ryslig, Aron! SARA. ARON. ARON. SARA. Pah, du är väl inte mörkrädd, så länge vi ha råd att köpa ljus. Nej, kom nu, Sara! Jag darrar som ett asplöf. Nej, jag följer inte med. Nå, min lilla gumma! (trallar och sjunger.) SARA (ropar tillbaka.) BERTHEL (ropar nerifrån båten). SARA (med fasa). Jag kommer straxt, min gubbe! (till Aron) Nej, Aron, du måste lofva mej, att inte göra honom något ondt. Annars upptäcker jag allt, och tigger honom om barmhertighet. 203 ARON (något förlägen). Ah, förstår du då inte mitt skämt. Jag ville bara skrämma upp dig litet, för att du se'n skulle få dubbelt courage. Inte är båten söndersågad, och inte vill jag gubbstackarn något ondt. Jag vill bara ha papperen af honom. Du har mitt hedersord, mitt dyra hedersord i pant derpå. Nå, då är jag litet lugnare. SARA (darrande på rösten). ARON (för sig). Jo, nu fick du en skön pant, min gumma. BERTHEL (kommer upp på trapporna). Hur är det min lilla gumma? Hvarför kommer du inte? Fru Berthel börjar att bli rädd för sjön. Hon tror, att hofmästarns båt inte ska bära två personer. BERTHEL (glad). ARON (med konstlad munterhet). Chikanera inte min båt, Sara; den bär hela högvakten der borta och Gustaf Adolfs byst på köpet.
6refve //c?rc/ ^ttraäe i un^eröänigbet: "Vicl llere Diksöagar liar lclagan blifvit torcl öfver clet, jordbruket äliggancle slcjutsnings-besvärets tr^ekancle beskallenbet oell menliga inb^tanöe pä allmogens seclligliet veil busbällning. Denna klagan mä väl anses till nägon ciel grunclad, men är, ester min tanke, i clet liela öfverdrifven, clä clet ligger i naturen as bvarje skatte-biclrag eller tjenstbarbet, att s^nas mer eller minelle tr^ekancle, oell clet oncla, 8vm ökverklagas, ingaluncla är en nödvändig verkan as sjelfva skjuts-inrättningen, utan egentligen beror as sättet att slcjutsnings-sk^ldigIieten utgöra. 8Ic^lcligbet6n att utgöra llällvell reserv-skjuts, Ilar frän älclre tiller slegat vissa liemman, oell Ilar, likasom an6ra sörilällanclen, bvarak bemmansvärcle beror, ingått i berälcning vicl bestämmanöet cleraf. Kgare as skjutssli^lclige Ilemman kafva salecles åtkommit elem, ester cle växlen, clesamma, meel ett cl^iikt äliggancle onus , kunnat anses ega, oeb bakva clerkore livurken fog att klaga ofver skvlcligbeten att fullgöra ett äliggancle, som utgjort ett vicl sörvärsvanclet lastaclt villcor, eller rättigiret att sorclra uppollringar ak 6et allmänna, för llerellanclet af cleras befrielse clerifrän, sercleltis som skjulsningen ielce i senare tiller blifvit mera utsträekt, än clen tillförene varit, men skjuts-legau cleremot ofta blifvit ökacl.
Skulle denna ort få vidkännas eu tillökning i afgifter, utan lindring i andre bestämde pålagor, och innan, genom en ordentlig refning och jemkning å all Kronoskattejorden tillkommande onera blifvit beredd och för sig gått, vore det ofelbart ogörligt att af detta Län och framför allt ofvannämde Härad, kunna indrifva någre ytterligare skatter, enär de senare årens olyckliga erfarenhet visat, att KronoUtskylderne, sådane de för närvarande äro, icke något Ar kunnat utgå, utan genom försäljning af till mer iller mindre, från Innevånarne, pantade lösörepersedlar. 3a Stats-TJtskottets Till styrkande af ett slikt förhållande, och att den arma SkatteBondens belägenhet, uti ifrågavarande Län och synnerligast nämnde Härad, icke medgifver någon tillökning i Kronoutskylder, anhåller jag upplysningsvis få anföra, det jag ganska bestämdt påminner mig, att vid en förledit år i Augusti månad, för oliqvideiade skullder till K. M:t och Kronan, hållen Auction, på Ökne Gästgifvaregård, en otrolig mängd utpantade och ditförde persedlar och kreatur från Näs, Gillbérgs och Nordmarks Härader, endast från den lilla socken Trankihl, uti det sistnämda belägen, bestående af Hemman eller Mantal, försåldes, om en afyttring till irdel högst-i:del af värdet så kan kallas 96 lod Silfver, 5 Bollstra:-, 5 Hästar, i3 Kor och i3 Får, förutan Tenn, Koppar och mången fattig Jordbrukares öfrige Husgerådssaker, dem jag till cjvantiteten nu icke kan uppgifva.
En del ville tro, att han var sjuk och låge för döden — något, som dock, då man tog i betraktande hans ypperliga helsa o c h exemplariska lefnadssätt, föreföll föga troligt — en annan åsikt gick ut på, att han vore kär och ginge » i förlofningstagen », ett förhållande, som ansågs kunna förklara ungefär hvad som helst; men det fanns ej en enda, som i sina gissningar ens kom sanningen något så när på spåren, ty den gamla historien om hans kontorspoesi hade man glömt för länge sedan. Föremålet för alla dessa utläggningar kuskade under tiden gata upp och gata ned med sitt manuskript under armen. Till hans utomordentliga häpnad hade den andre förläggaren gifvit ungefär samma besked som den förste den tredje som den andre o. s. v. För hvarje gång han med blygselns och harmens rodnad på sitt ansikte fick återvända med oförrättadt ärende, blefvo hans steg allt tyngre och långsammare, hans hållning allt osäkrare och blygare och hans tankar allt mörkare. Han hade redan med klappande hjärta gjort åtskilliga fåfänga försök; icke en skymt af framgång, icke ett spär af hopp. Och mor, som satt där hemma och väntade! Skulle han gå hem? Nej, han vågade det ej, han ville ej, så länge ännu det ringaste skäl att hoppas fanns kvar, så länge ännu någon utväg var oförsökt, så grymt gäcka moderns varma förhoppningar. Han gick därför in på en tarflig restauration och beställde sig en portion mat. Icke för att han kände den ringaste hunger, men för att det nu skulle så vara. Medan han så satt och arbetade för att få ned matbitarne, som ideligen ville fastna honom i halsen, hade han god tid till reflexioner. Huru grymt hade han icke blifvit ryckt ur sina lysande drömmar! Huru föga motsvarade verkligheten de föreställningar, han i sin fantasi gjort sig! Det var dock icke på långt när så angenämt att vara författare, som han alltid förut tyckt. Helst en sådan där liten stackars okänd fattiglapp till poet!
Den försämring, myntvärdet sedan den tiden undergått, tror jag bil ligt vis påkalla en förhöjning i skjutslegan; men jag skulle anse högst skadligt att bevilja en sådan förhöjning, utan att dervid fästa det vilkor, att den endast skall komma entreprenörer till godo; ty i sådant fäll skulle ännu Hera röster bland dem, för hvilka delta onus ar mest förstörande, af missförstånd om sitt verkliga interesse komma att höja sig emot hvarje förändring uti det besvärliga och skadliga skjutsningssystem, som tili så många medborgares oeconomiska och moraliska förderf hittills fortfarit. Jag anhåller örn den propos, jag förut haft äran föreslå. Gr. Horn: Van att respectera andras öfvertygelse, skulle jag äfven i detta fall önska att kunna hysa en ful kotnlig aktning för den öfvertygelse, man bär yttrat om böndernas lycka att få skjutsa och om den fördel, som derigenom skulle tillskyndas denna talrika medborgareclass i iiiket; men jag kan icke höra en sådan tanke, isynnerhet då den yttras af en ledamot af administrationen, utan att söka vederlägga den. Det är väl möjligt, att i åtskilliga orter personer af allmogen finnas, som anse de penningar, de kunna förvärfva genom skjutsning, såsom en fördelaktig inkomst, och att förhållandet är sådant bevisar, att man kommit nära den ställning, K. Carl X förespådde, då han yttrade, att sk jutsningsbesvärets fortfarande skulle medföra landets ödeläggelse. Denna Konung föreslog visserligen icke diligencers och forvagnars inrättning, och jag har ej sagdt det. Sådana inrättningar voro då ännu icke kända i Europa och kunde icke af honom förutses; men han ausåg nödigt att förändra vårt skjutsväsende, såsom vi finna af riksdagsbesluten under bans regering. Det är naturligt, att då skjutsningsskyldigheten åligger allmogen, och då allmogen således alltid måste vara beredd derpå, önskar allmogen att få utöfva detta bestyr så ofta som möjligt, för att oftare kunna förvärfva någon nådpenning för detta ständiga onus. Tag bort reservskjutsningsskvldigheten, och vi få se, om allmogen kommer att söka denna förtjenst.
Jag kan derjemte omöjligen föreställa mig, att moraliteten skulle vara till den grad döfvad, att man skulle kunna bifara, att mängden af Capit lister skulle vilja, genom origtiga uppgifter eller ock genom rent nekande af förmögenhet, undandraga sig att efter rättvisans grunder underhjelpa Staten och den behöfvande. Mot ett sådant förhållande finnes äfven medel, och dessa bestå uti friheten för de Taxerande att calculera Capitalistens förmögenhet, dels efter hvad man derom kan äga kännedom, dels efter dess lefnads-kostnad, sorn till det hufvudsakligaste lätt kan uppgö ras. Den 24 Martti, f. m. 369 ras. Man skulle kunna säga, att detta vöre ett våld j men detta våld vore ej större än dt t, som nu sker, att uppskatta ett Hem-t mans värde, amingen efter godtycko, eller efter den ännu felagtigare grunden: Köp, som årligen undirgår förändringar och föijagteligen lätt kan åstadkomma brist i den påräknade BeviliningsSumman. Vi kunna så'edes , genom ett länere antagande af hittills följda Beviilnings-principe , lätt komma till samma resultat, som vi just genom antagandet veiat undviKa, och exempel härpå hämtas af de si*i sta årens erfarenhet. Billigheten fordrar, att den mera förmögne underhjeiper den mindre förmögne. En billig och proportionerad Progressions-afgift är dertill det bästa medlet. Ty kan någon finna det obilligt, att då tvänne Personer, som behöfva samma lefnadskostnad, men äga dertill olika, eller den ena kanske dubbelt större Inkomst än den andra, äfven betala olika , pä det sätt, att den, som har minst och dermed bärgar sig fullkomligt, men ej mera, skall be* tala blott hälften mindre än den andra, som har dubbelt och kan till öfverflöd eller större vinst använda den öfverskjutande hälften? Vore det ej billigt och äfven patriotiskt, om den sednare för den öfverskjutande hälften erlade en liten Progressions-afgift, som minskade tyngden för den behöfvande, men orsakar de Progressions - betalaren ringa eller ingea skada ? Ridd, 9, Ad. Prof. IVB. II.
Prop. M 104. vidhållandet af en sådan lagstiftning svårligen försvara sig i strid mot de rättsbegrepp, som numera nästan öfverallt annorstädes och äfven inom den katholska kyrkans område gjort sig gällande. Att tiden hos oss, såsom det blifvit antydt, ännu icke skulle vara inne för en så beskaffad förändring, och att svenska nationen följaktligen skulle stå så långt tillbaka i upplysning, att den icke kunde anses mogen för ett steg på samhälls-utvecklingens bana, som flertalet af andra civiliserade nationer redan tagit, än en farhåga, som jag icke kan dela. Den vederlägges ock af de många röster, som höjt sig för upphäfvande af en lag, hvilken ej vidare kan tillämpas, utan att våldföra den allmänna rättskänslan och dessutom förlorat en stor del af sin ursprungliga betydelse, sedan i riket finnas en mängd svenska med borgare, som ej bekänna sig till svenska statskyrkan. En annan fråga är deremot, huruvida en medgifven trosfrihet äfven må medföra en fullkomlig lärofrihet och öppet utrymme sålunda lemnäs för offentligt förkunnande af hvilka irrläror som helst. Fran rättigheten att fritt utöfva den religion, hvartill en hvar af inre öfvertygelse sig bekänner, kan icke härledas någon rätt, alt äfven utom eget trossamfund söka utbreda sina lärosatser och derigenom sprida söndring och oro inom både stat och kyrka.
II. uplrädde till det prohibitiv.! systemets försvar, så segrade dock de friare åsigterna, som egde sina framstående kämpar i framlidne sir Hobert Peel, Lnbouchére, Cobden m. fl. och det gamla barbariska af* stängningssvstemel föll för lagen af d. 26 Juni 1849. Jag kan icke underlåta att här vidröra de varningar, som under debatten i Underhuset, (ja det är i dag för irenne år sedan), läto sig höra. De tyckas ha funnit ett echo här i Sverge. Dessa varningar kommo hufvudsakligen ifrån äldre, erfarne embetsman, som i förändringen endast sågo vådor och faror för landet. Den förut omnämnde m:r Herries bland andra, som sjelf beklädt ett af Englands högsta embeten, varit Skattkammar-kansler, förespådde, att genom denna förändring skulle 280,000 sjömän blifva brödlösa eller jagas i främmande länders handelsflottor, landet förlora årligen öfver 30 mill. Pd. St., som fraktfarter inbringat; de 50,000 ind ivider som vid fabrikationen af de s. k. skeppsförnödenhelerna funnit sitt uppehälle, mista del; och förändringen skulle också på den vägen tillintetgöra ett kapital af 60 mill. Pd. St., som i dessa yrken voro nedlagda. Således uDgefär två gånger hela Sverges upskattningsvärde, ty Sverge, som vi veta, är f. n. upskattadt till 400 mill. r:dr b:co. — Men handelsfrihetens stora princip segrade öfver allt detta motstånd, och nu erbjuder England lönande fraktfart åt den idoga Svenska sjöfarten. Må statsmakterna blott icke genom föreskrifter och band lägga hinder i vägen för denna vigtiga näringsgrens utveckling, och må framförallt R. o. Ad. nu bidraga att tillintetgöra ett af dessa hinder, de nu under öfverläggning varande s. k. tull-lindringarne! Holland har följt Englands exempel, ehuruväl först efter ett ännu häftigare motstånd än det som den Engelska mistéren rönte vid navigationsaklcns uphäfvande.
Valerii fasta och lösa egendom lagda qvarstad kominer att fortfara, med rättighet för dem bägge att under deras åserstående lifstid åtnjuta de dem tillerkända pensioner. Hvilket Rikets Ständer få hos E. K M. i underd. anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 16 September 1848. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den )4 Sept. 1848. Preste-ståndet den i5 Borgare-ståndet den )8 Bonde-ståndet den 18 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse j med förslag till förändring i vissa delar af Kongl, förordningen om fattigvården i riket af den 15 Maj 18fy. (Lagsamt Ailm. Besv.- o. Ekom-utsk. Bet., Ntris 35 oell 40.) S. A. K. Ilos Rikets Ständer hafva framställningar blifvit gjorda angående förändring, i vissa delar, af E. K. M:s nådiga förordning om fattigvården i riket af den 25 Maj 1847; och då Rikets Ständer, i anledning deraf, nu få underd. yttrande afgifva, är samma ordning dervid fölJTl, som den, uti hvilken de serskilda §§, deremot anmärkningar egt rum, i den Kongl, förordningen förekomma. Emot 3 § 2 mom. är vordet anmärkt, att, till följd af föreskriften uti omförmälde morn., den juridiska förbindelse att verksamt vårda sig om församlingens fattige, som, enligt föreskriften i 28 kap. 4 § kyrkolagen, kyrkoherden åligger, vore nära 110g upphäfven. Fattigvården skulle derigenom på ett betänkligt sätt komma alt lida, enär denna tjensteman, genom sin ställning till församlingen, måste anses bäst vara i tillfälle att lära känna den Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelsej N.o 198. 423 torftiges behof. Den moraliska pligten fortfore visserligen att vara lika gällande, men denna kunde af olika individer på högst olika sätt uppfattas.
Jag vill ej heller tvinga dig, svarade mannen med en likgiltighet, som sannolikt var förställd. Det är sant, att jag för dig väntar en lika stor belöning, som för hela troppen tillsammans. Men hvarföre alltid gifva ifrån sig det bästa? Vill du ej göra mig till viljes, så blir du min slafvinna, i stället för drottning i ett kongligt hof. Din far har gifvit oss en anständig hemgift, och det är billigt att du delar den. Visserligen hade jag i annat fall genom mina förbindelser i seraljen, kunnat på ett eller annat sätt blifva dig nyttig, och äfven då och då fortskaffa bref till och ifrån din far. På den tiden föll mig intet tvifvel in, att den nedrige ej var sinnad att verkställa denna hotelse, och ännu tyckes det mig icke så alldeles osannolikt, emedan jag trodde mig märka, att han ej var helt och hållet känslolös för mina behag. Men att blifva denne lömske bedragares maka, – detta föreföll mig odrägligare än allt, och jag måste således beqväma mig till den fordrade eden. Vi blefvo aflemnade i kongliga harem, och jag har skäl att förmoda, att vår röfvare icke fann sig missnöjd med betalningen. Innan vi dock blefvo konungen förestälda, måste vi taga undervisning i seralj-etiketten och i alla de mångfaldiga konstgrepp, som tjena till att öka fägringens retelser. Deribland hörde äfven dans, sång och spel, hvaruti jag så mycket mindre behöfde någon undervisning, som jag redan deruti öfverträffade mina lärmästarinnor. Konungens otålighet, mera än vår skicklighet, förkortade emedlertid lärotiden. Den dagen kom, som ingen utan klappande hjerta väntade. Vi togo samma morgon ett välluktande bad, begjötos med rosen-vatten och uppställdes präktigt utsirade. Konungen lät ej länge vänta på sig, och hans uppmärksamhet föll genast på mig. Jag erhöll i den förnämsta delen af harem en grann och rymlig boning, en talrik betjening och några af mina förra medsystrar till sällskap. Schahen infann sig samma afton och förklarade mig sin kärlek med all den frånvaro af grannlagenhet, som inom dessa murar lärer vara bruklig.
Hufvud-ändamålet med , ifrågavande inrättningar är icke att den jord, som derunder hörer, skall lemna den största möjliga afkastning, utan att de personer, hvilka vid inrättningen erhålla undervisning, skola bibringas den största möjliga så väl tlieoretiska som praktiska kunskap om landtbruket i alla dess detaljer, och således bör man, då erfarenhet i berörde hänseende ej står att vinna, utan att praktiska försök göres enl. de methoder, theoden såsom ändamålsenliga upställt, ej låta afskräcka sig derutaf, att förluster till en början blifva en följd af de gjorda försöken, utan anse dem såsom medel för vinnande af den erfarenhet, som utgör inrättningens hufvud-ändamål. En sådan er - 72 Den 4 Mars. farenhet är inrättningens största vinst (k1' dess välgörande verkningar stanna icke inom den ort, der inrättningen finnes, utan sprida sig öfver hela riket. Att Ultuna Landtbruks-Institut lyckats tillvinna sig allmänhetens förtroende, skönjes bäst deraf, att utrymmet derstädes icke medgifver att emottaga alla dé, som dit söka inträde. A enskild väg har till min kunskap kommit, att flere sökande erbjudit sig att betala en års-afgift af 500 R:dr b:ko, derest de kunde blifva såsom elever vid Institutet antagna. Detta förhållande utvisar tillräckligt, att något är vid dettaHnstitut att vinna, och, om jag skulle få använda de medel, hvilka nu begäras, tror jag att jag snarare skulle dermed låta upföra byggnader åt menniskor än åt boskap, enär erfarenheten gifvet vid handen, att de nuvande byggnaderne äro otillräckliga för inrymmande af de personer, som vilja komma i åtnjutande af den undervisning, som vid Institutet meddelas, isynnerhet som Ultuna är det enda ställe, der undervisning i denna gren af vetandet lemnäs. Hr Wolffelt nämnde äfven, att Ultuna Landtbruks-Institut borde, enl. hans tanke, sortera under Landtbruks-Akademien. I fall så ej är förhållandet, kan denna omständighet, efter mitt förmenande, likväl icke utgöra ett skäl för afslående af anslag åt en inrättning, som visat sig vara så ändamålsenlig och fördelaktig, som den ifrågavarrde.