Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har sjelf egendom, som är underkastad Extra Rotering, men tvekar likväl icke att protestera emot ett beslut, sorn skulle återkalla hvad Rikets Ständer 1809 gjorde till jemnande af Statsbidragen under krig. I följd deraf anhåller jag om proposition till afslag å Utlåtandet. Herr Ro sene]vist, Fredrik Leonhard: Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet har i sitt Utlåtande N:o 100 tillstyrkt, att Rikets Ständer skulle förnya deras den 10 November 1823 afgifne underdåniga Skrifvelse, hvarigenom Extra Rotehållare ansågos berättigade att lega Soldater inom 3:dje, 4:de och 5:te Klasserne af Beväringsmanskapet. Jag kan ingalunda dela denna Utskottets tanka, ty jag anser blotta ordet lega bland Beväringsskyldige redan innefatta något Den 3 Julii. 37 tull å spannemål, hvilka ämnen voro af olika beskaffenhet, och icke ägde med hvarannan något egentligt sammanhang; samt Friherre Anckarswärd, uppå Hans Excellences till honom gjorde anhållan, ej eller ■velat dessa skiljaktiga ämnen uti serskildte Memorial fördela, fann Hans Excelleuce sig vid detta förhållande nödsakad förklara, att Friherrens Memorial, i det skick, hvaruti det för närvarande finnes uppstäldt, till följd af 5i §. Riksdagsordningen, nu icke kunde af Hans Excellence till någon åtgärd eller Remiss inför Ridderskapet och Adeln föredragas. Företogs till pröfning Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets den 2 sistlidne Maji under N:o 100 afgifne, och den 11 i samma månad på bordet lagde, Utlåtande, rörande yrkad rättighet för extra Roteringsskyldige att anställa legning inom beväringsåldern.
Dervid tror jag mig endast böra nämna, att det mäste oundgängligen förutsättas, då 2:ne parter välja sina compromissarier, att de då, hvardera parten, med dem först blifva ense om den åsigt, ur hvilken målet skall betraktas. Man bör ursägta actor, som i detta fall icke söker sina compromissarier af motsatt tanka med sig sjelf. Det är endast domstolen, som utser det opartiska elementet i jurvn, och så länge det icke är bevisdt, att domstolen väljer enligt Regeringens föreskrift, måste uppgiften derom anses falsk, och ingen deråt lemna annat afseende, än den i sjelfva verket förtjenar. Sedan den i samma pro t, förekommande discussion, rör:de StatsUtskrs utlåt. N:o i45, blifvit justerad, upplästes ett af Hr Gunther, Garl Gust., inlernnadt anförande, så lydande : Då StatsU(sk:s utlåt. N:o i/fi, ang:de Eueskjöldska målet, förevar, yrkade jag, alt genom R. St:s Just.ombudsman måtte undersökas, huru en sådan tilldragelse har kunnat äga rum inom ett förvaltande verk. Min afsigt dermed var förnämligast att få de brister utrönta, hvilka torde finnas uti nu gällande författningar och reglementen för de förvaltande verken, och att i följd deraf få sådana åtgärder vidtagna, hvarigenom både det allmännas och den enskildes rätt hädanefter skulle bättre vårdas af dessa verk. H. R. o. Ad. Den 24 Juli f. m. e9 afslog propos. om återremiss af StatsUtskrs nämnda utlåt, och biföll den i samma utlåt, föreslagna underd. anhållan hos K. M. Deraf förmodar jag, att med denna underd. anhållan åsyftas att vinna samma ändamål, nemi. ett bättre vårdande både af det allmännas och den enskildes ratt utaf de förvaltande verken. På det att detta ändamål desto säkrare mätte ernås, får jag i anledning af R. o. Adis nyssnämnda beslut, med stöd af 56 §. Riksd.Ordn., göra följande vördsamma motion: Att R.
3 Betraftanbe beraf att Blanb utgifterna upptagitö be af Dfj Bemiljabe anflag för iernwagöBpggnaber ocp jerumägömateriel, utgöranbe, efter afbrag af ben till 2,000,000 9t:br Beråfnabe infomften af traftfen å ©tatcnö jernmdgar, 9t:mt 4,060,000 Sft:br, pafwa 2öi, för Betäcfanbe af ofmanftåenbe ffillnab mellan in* fomfter oå) utgifter, anfelt ben Alllmänna 33et»illningen ide Bepöfma pöjaö utöfmer bet Belopp, pmartilt benfamnta wib fiftlibne fRiföbag faftftdltbeö; Dep pafme Söt alltfå Beflutat belö att, tilt Betddanbe af ofmanftåenbe Brift i 9tifögdtbö*,ftontoret3 påräfnabe infomfter, åtaga £>fj en Sillman 33emiltning för år 1867 af Små SJtiltioner ©eppunbratufen Siiföbaler fftifömpnt, belö att återftoben af be för Befiri* baitbe af 5lifögdlbö Ian fpltaö, må genom upplåning till erforberligt Belopp af Sultmdftige i 9tifögdtbö Söib regleranbet af ©tatömcrfetö infomfter för näftfommanbe ocB följanbe år, intill befi np (Statsreglering mibtagcr, pafme Söi, få miba ide af £>ji Beflutabe för* anbringar i bejfa infomfterö utgåenbe eller anbra omftånbigpeter föranlebt unbantag berifrån, i aHmänpet Beräfnat be Drbinarie ©tatöinfomftcrne till be Belopp, forn unber åren 1861—1863 beraf i mebettal till ©tatömerfet influtit; ocp pafwe
Riksdaler måtte för hvardera till Ett Tusen Riksdaler Riksmynt förhöjas. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse väl bevågen. Datum ut supra. Louis De Geer. Utdrag Kongl. Maj is Nåd. Proposition N-.n 57. 33 Utdrag af Protokollet öfver Justitie Departements-Ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen uti Stats-Rådct å Stockholms Slott Tisdagen den 9 December 1862. i närvaro af Hans Excellens, Herr Justitie-Statsniinistern, Friherre De Oeer, Haus Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström, Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, 1 hyselius, Bredberg, Thulstrup och Reuterskiöld. Hans Excellens Herr Justitie-Statsministern hemställde i underdånighet, att då, såsom under handläggning af ett tillförene denna dag förehafdt ärende inhemtats, Fångvårds-styrelson i underdånig skrifvelse, hvilken den 9 nästlidne Oktober inkommit, gjort framställning om behofvet deraf, att Bevaknings-befälhafvarne vid kronohäktena i Eskilstuna, Norrtelje och Kongsbacka måtte för nästkommande år komma i åtnjutande af en från Sjuhundrafemtio till Ett tusen Ridr förhöjd årlig aflöning, eller således till enahanda belopp, som under flere år utgått till Bevaknings-befälhafvarne vid kronohäktena i Warberg och Carlshamn, samt denna framställning jemväl blifvit af Kongl. Majit i nåder bifallen, det måtte förty och enär denna aflöning, derest, såsom till Rikets Ständer blifvit hemstäldt, en del af Fångvårdens embetsoch tjenstemän uppföres å ordinarie i stället för förslagsstat, skäligen syntes icke böra uti den ordinarie staten sättas lägre än hvad för nästa år blifvit beviljadt, Kongl.
St:s Utsk. hädanefter må väljas af Utsk:n sjelfva, och således kommer troligen Utsk. att yttra sig i detta ämne, ehuru det kanske, i fall förslaget icke bifalles, ej medför något betänk, till R. St. Det är med afseende härpå, som min önskan skulle vara, att R. o. Ad. ville låta Ridd.Utsk:s memor., angående Hr Lagerlijelms motion, hvila tillsvidare för att afvakta, huruvida i anledn. af det till Constit.Utsk. inlemnade förslag något betänk, inkommer, som i sammanhang med detta memor. bör företagas. Frih. Ehrenborgh, Casp. Wilh.: Ehuru jag för min del icke inser, att ett beslut, som Constit.Utsk. skulle lutta i motsats till den mening, hvilken uti ifrågavar. motion blifvit uttryckt, kunde hindra R. o. Ad. att fatta ett beslut om förändring i afseende pä Ridd.Utsk., bör jag likväl gifva tillkänna, att förhållandet är sådant, att till Conslit. Utsk blifvit ingifven en motion om utsk:sordförandes tillsättande genom val, hvilken motion ännu icke blifvit föredragen, utan hvilar pä Utsk:s bord, Ilr von Troil, Emil: Jag vill visserligen tro, att det förslag till ändring i afseende på sättet att tillsätta ordförande i Utsk., som af Constit.Utsk, kommc att inlemnas till RiksSt:n, kunde blifva vida mer omfattande och lämpligt, än det af Ridd.Utsk. uppgifna; men då för det första antagandet af Con§titUtsk:s beslut beror af R. St:s bifall vid 2:ne riksdagar, och detsamma i alla fall, om det också blifver bifallet, ej kan vinna tillämpning vid instundande, utan först vid derpåföljande riksdag, skulle jag, sorn anser en förändring nödig och att den bör införas i Ridd.Ordn., utan afseende på det öde, som kan möta den i Constit.Utsk. väckta motionen, önskat, alt R. o. Ad. mätte besluta alt
– Förlåt, jag glömde bort mig, svarade en intagande blondin, som knappast tycktes ha uppnått sitt sjuttonde år. – Allting bör hafva sin tid, sade pensionsfrun docerande, rita sin tid och sjunga sin tid. Kom fram, Laura, Julie och Alfhild! Jag vill se ert arbete. De tre unga flickorna, hvilka suttit tillsammans vid ett bord, reste sig upp och trädde fram till lärarinnan. – Icke så illa, min lilla Alfhild! Du börjar verkligen att evertuera dig. Jag vill blott anmärka att den der stenen ... Den aktningsvärda frun hann ej att säga hvad hon hade att anmärka mot »den der stenen», ty pensionens uppasserska Karin inträdde i detsamma och förkunnade att en främmande herre önskade tala vid frun. – För honom in i salongen och bed honom vänta! Jag kommer straxt. Adjö så länge, mina barn, låt se att ni begagnar tiden väl, fast jag är borta! Fru Stiegler begaf sig till salongen, der den främmande väntade henne. Han var en ungefär tjugutreårs man af fördelaktigt utseende och elegant klädd. – Mitt namn, sade han, är Filip Livin. Jag kommer på min onkels, brukspatronens, vägnar för att få träffa mamsell Laura Livin. – Ah, det är ni som ... – ... är bestämd till hennes blifvande make, såvida hon sjelf ej hyser för stor motvilja mot mig. Ja, min fru, så är det. – Motvilja mot er, nej ... hon har ju ej sett er, sedan hon var tio år; men för äktenskapet i allmänhet ... – Det var besynnerligt. Unga flickor bruka ju tänka tvärtom, kanske mindre för kärlek än den påräknade friheten. – Visserligen. – Hvad kan då skälet vara till hennes motvilja? Hon har väl icke råkat fästa sitt hjerta vid någon annan? – Hvad tänker ni? Hos mig! Visst icke! – Men skälet? – Ser ni, min herre, Laura var blott 8 år, då hon anförtroddes åt min vård ... – Riktigt! Min onkel förlorade då sin hustru.
Katter, som gör skada på fågelägg och ungar, får dödas var de påträffas i skog och hagar. Art V. Om uppsikt över jakten och åtalan av förbrytelser emot denna stadga, samt det ansvar och de böter, som därå böra följa. Vår överhovjägmästare, samtliga befallningshavande och ståthållare äger att tillse att stadgan efterlyds. Gäller även dem som har uppsyn över Våra lustslott. Förbrytelser utreds och döms i allmänna domstolar. Den av jägaribetjäningen, som utan tillstånd dödar, skadar eller fångar djur i Våra djurparker eller kronoparker, mister tjänsten och får omedelbart lämna sitt boställe. Dessutom bötar han. Redogörs för de olika bötesbeloppen, som skall betalas för olika djur. Samma lag gäller om någon driver ett djur in i Våra parker eller driver det därifrån till egna marker. Den som släpper lösa hundar på Våra marker bötar 5 riksdaler. Hunden är förverkad. Den som genom olovlig jakt förbryter sig, skall utom böter ersätta värdet av det dödade djuret till den enskilda markägaren eller om det skett på Vår mark till jaktkassan. Om den som utövar olaga jakt och blir hotfull eller våldsam, då han påträffas, bötfälls Tredskas någon, som till jakttygs flyttande blivit uppbådad pliktar han 24 skilling. Den som inte för skallbud vidare, bötar 3 riksdaler 16 skilling och betalar för tidsspillan, som därigenom kunnat uppkomma. Infinner sig inte den som fått budet bötar han. Har han inte med sig yxa, jaktspjut eller påk bötar han. Förmår den brottslige inte gälda böterna förvandlas den till fängelse på vatten och bröd. Art VI. Om jaktkassa. För att bestrida kostnaderna för rovdjurs utrotande kommer en jaktkassa att inrättas. För att skaffa medel har Vi anbefallt Våra befallningshavande, att höra om innevånarna önskar att mot befrielse från skyldigheten att hålla varggård och varggrop, istället betala 2 skilling för varje mantal till en kassa. Vi förmodar att jordägarna inser nyttan av en så ringa avgift och inte undandrar sig den samma. Jakttygen skall bekostas och underhållas av kassan. Även extra utgifter vid skallgångarna skall bekostas av kassan.
Den obegränsade rättigheten till inflyttning från ort till annan stöde ej heller tillsammans med den allmänna bestämmelsen om socknarnes skyldighet att hvar för sig besörja vården om sina fattiga; och den inskränk - Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande N:o 27. 17 skränkning härutinnan, som tillförene egt rum, eller att mantalsskrifning, utan medgifvande af fattigvårds-styrelsen, ej fått ske för personer, som synbarligen vore i de vilkor, att ett nära för handen varande fattigvårdsbehof skäligen kunde befaras, vore oundviklig, om man icke ville äfventyra, att socknarne skulle söka att på hvarandra öfverflytta en redan känd eller befarad fattigvårdstunga. Detta och hvad i öfrigt blifvit i enahanda syftning anfördt hafva Utskotten tagit i öfvervägande; och enär stadgandet derom, att hvar och en skall tillhöra det fattigvårdssamhälle, der han, efter fyllda femton år, sist under tre på hvarandra följande år stadigt vistats, icke allenast, då det mången gång måste medföra mycken svårighet att erhålla kännedom om hvar en person, som ofta ombytt vistelseort, förut vistats och huru länge han å hvarje ort sig uppehållit, lätt påkallar långvariga och besvärliga utredningar samt förorsakar tvister emellan församlingarne angående personers rätta försörjningsort, utan ock, såsom erfarenheten visat, föranledt, att personer, som, sedan de uppnått femton års ålder, aldrig vistats inom det samhälle, hvilket de vid nämnde ålder tillhört, omsider vid en långt framskriden ålder, sedan de, under en ombytlig lefnad, kortare tider vistats inom serskilde samhällen, kommit att betunga fattigvården i förstnämnde samhälle; så anse Utskotten berörde stadgande hvarken lämpligt eller med billighet och rättvisa öfverensstämmande.
Det torde väl kunna invändas, att, genom lagstiftningens utbildning i omförmälde rigtning, familjens rätt i afseende på förmyndarevården inskränkes, äfvensom att kommunen dymedelst ålägges förbindelser, hvilka förut ej existerat; meri familjen är nu mera icke så sluten, så isolerad som fordom; den (lyter mer och mer tillsammans med den stora familjen, med staten, hvars skyldigheter följaktligen derigenom vidgas; och, på sätt 1845 års Ständer yttrade, äro få ämnen mera värde att blifva föremål för det allmännas omsorg, än vården om omyndige. Lagberedningen har derföre ansett det ovilkorligt böra åligga kommunerne att hafva tillsyn öfver förvaltningen af förmynderskap; och derföre ålagt sockneeller stads-nämnd, der serskilde gode män ej valde blifvit, att utse en eller llere bland sina ledamöter, att, såsom gode män, utöfva omförmälde tillsyn; och denna princip anser Utskottet äfven vara den lämpligaste. Sockneoch stads-nämnden måste nemi. betraktas såsom centralpunkten för de kommunala inrättningarne, såsom den grund, hvarpå den vidare utbildningen bör ske. Utan bestämda skyldigheter, utan att de nogare utstakas, och utan att föreskrifter meddelas för sättet, hvarpå gode männen skola verka, tror emedlertid Utskottet, efter hvad aritydt blifvit, ej att ändamålet kan uppnås.
Vid en nedsättning deri har emellertid bort tagas i betraktande, så väl beredningsämnets högre värde, som ock att, åtminstone för vissa sorter, de tillsatta ämnenas vigt utgör en mindre andel af varuvigten, än i näst föregående fall; och har, med afseende härpå, tullen blifvit föreslagen till 15 öre pr skålpund. Beträffande slutligen Vattentäta eller dubbla väfnader, sammansatta genom upplösning af kautschuk, guttapercha, m. m., hafva dessa artiklar ansetts böra draga samma tull som arbeten af Guttapercha och Kautschuk, hvadan afgiften för dem blifvit föreslagen till 40 öre i stället för nu påförda 75 öre pr skålpund. Arbeten af Zink äro i 1863 års taxa belagda med en afgift, omålade och olackerade, af 7 öre, målade eller lackerade, af 20 öre, och förgylda, försilfrade eller pläterade, af 75 öre. De tvänne förstnämnda slagen hafva ansetts böra draga samma tull som motsvarande sorter blyarbeten, hvaremot det sistnämnda slaget, hvilket i sagda taxa är åsatt enahanda afgift, som der finnes bestämd för jemnförliga arbeten af sammansatta metaller, synts äfven hädanefter böra lika med dessa tullbeskattas. Och hafva, med stöd häraf, bemälda afgifter blifvit föreslagna, för omålade och olackerade arbeten, till 3 öre, för målade eller lackerade, till 15 öre, samt för förgylda, försilfrade eller pläterade, till 40 öre för år 1867 och till 30 öre för tiden från och med år 1868; varande dessa tullsatser äfven genom Traktaten med Frankrike antagna. Öl, med hänvisning till Dricka, har i följd af den ofvan omförmälda förändringen i rubriken för denna senare artikel, blifvit hänfördt till Maltdrycker. För mer eller mindre arbetade Varor, som icke kunna hänföras under någon af de i införselstariffen upptagna bestämmelser, är, slutligen, tullen i 1863 års taxa upptagen till 20 procent af värdet.
N:o l till Kongl. Maj:ts Prop. om Statsverket 1865, 9 Hufvudtitelru Utdrag af Protokollet öfver Justitie-Departements ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen uti Stats-liådet å Stockholms Slott Onsdagen den 13 September 1865, i närvaro af: Hans Excellens Herr Justitie Stats-Ministern, Friherre De Geee, Hans Excellens Herr Stats-Ministern för Utrikes Ärendena, Grefve Maxdeesteöm, Stats-Råden: Herr Friherre Geipenstedt, Grefve von Platen, Lageesteåle, Beedbeeg, Thulsteup, Reuteeskiöld, Caelson. Hans Excellens Herr Justitie-Stats Ministern anmälde i underdånighet: En af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Wermlands län till Fångvårds styrelsen med förord öfverlemnad och derefter af Styrelsen med skrifvelse den 18 sistlidne Juli i underdånighet insänd ansökning af Direktören vid Länscellfängelset i Carlstad Peter Holmgren att, då han numera, med en, efter hvad genom bilagd t läkarebetyg vitsordades, försvagad helsa saknade nödiga krafter för ett fortsatt utöfvande af Direktörsbefattningen vid fängelset, Kongl. Maj:t måtte, till beredande af framtida bergning för Sökanden och hans familj, i nåder aflåta Proposition till Rikets Ständer, att Sökanden från och med månaden näst efter den, hvarunder afsked från Direktörsbefattningen erhölles, för sin återstående lifstid finge från allmänna Indragningsstaten uppbära en emot hans lön svarande pension. De ansökningen bilagde handlingar upplysa, att Sökanden är född den 8 Oktober 1802 och att han, efter att hafva deri 21 Augusti 1827 blifvit konstituerad att vara förste Enspännare i Wermlands län, den 30 September 1834 erhållit tjenst vid fångvården såsom Vaktmästare vid länsfängelset i Carlstad samt från den 1 Juli 1847 framgent, på grund af erhållna förordnanden, förestått
Ej mindre de flera öfverläggningar i StatsRådet angående ifrågavarande ärende, hvilka, på sätt handlingarne visa och i anmärkningsmemorialet kortligen är antydt, föregått det rådslag, då ärendet afgjordes, än äfven och synnerligast detta sistnämnda rådslag synas nogsamt upplysa, att de egentliga betänkligheterna emot bifall till ansökningen om anläggande af en enskild Theater hade afseende å den Kongl. Theatern och möjligheten af dess bibehållande, hvilket, oaktadt ingen annan Theater då funnits, ändock ej lät sig göra utan betydliga bidrag, de der, efter hvad i Herr StatsSekreterarens förklaring förmälcs, skulle blifva otillräckliga, om en annan Theater, jemte denna, finge inrättas. I följd häraf torde svårligen kunna bestridas, att, om än afslagsresolutionen ej uttryckte antagandet eller erkännandet af någon uteslutande rätt för Kongl. Theatern att i hufvudstaden för allmänheten uppföra skådespel, Konungens Rådgifvares tillstyrkande icke dess mindre gick ut derpå, att, genom vägran för närvarande till annan Theaters anläggning, samma uteslutande rätt måtte åt Kongl. Theatern förvaras, eller, med andra ord, att det monopolium till skådespels uppförande, som Kongl. Theatern dittills fått åtnjuta, mätte, på sätt Herr StatsSekreteraren äfven yttrat, än vidare respekteras.
Dock har kronprinsessans allansikte mot döden. » männa tillstånd i öfrigt under senaste veckan varit Eller utveckladt: Kristendomen är til] sitt väsen dödens motsats mindre tillfredsställande, hvarför några planer för och äger därför i döden sin väsentliga betingelse. den närmaste f r a m t i d e D ännu ej kunnat uppgöras, Den har sin betydelse endast därigenom att du utan kronprinsessan kommer att tills vidare kvarmåste d ö, o c h har den ej varit af någon betydelstanna i B o m. se för dig förr, blir den det i det ögonblick, då du måste d ö. • * Detta är det negativa svaret, det s o m passar, om din fråga är endast lättsinnigt framkastad i Ett lärarinnehem. Länge har en plan att i syfte att tillfredsställa en ytlig nyfikenhet efter Stockholm få till stånd ett lärarinnehem sysselsatt det mest träffande svaret eller att frammana ett en del persoper, som känna och intressera sig för svar, som genom sin enfald skulle förskaffa dig lärarinnornas ansvarsfulla och mödosamma kall. Det ett löje. första praktiska beviset på detta intresse föreligger Kristendomens positiva sida är oändligt rik, och nu, i det nyligen en komité bildats, med ändamål intet i den år oväsentligt. Ur denna synpunkt att söka upprätta » Ett internationelt lärarinnehem i skulle j a g kunna svara: Allt hvad du vet eller Stockholm ». känt o m eller i kristendomen är väsentligt, o c h De flesta af utlandets större städer ha sedan flera du kan ej någonsin medvetet underlåta eller unår tillbaka haft att uppvisa sådana hem, afsedda för derskatta något däraf, utan att i samma ögonblick lärarinnor och deras jämlikar, där dessa mot en måttupphöra att vara en krislen. lig afgift finna en tillflyktsort under den tid, då de Ingen allmän regel kan uppställas: det är kriäro utan arbete och söka sig ny anställning eller stendom, och det icke. Kristendomen är indiviäro i behof af hvila, Det projekterade hemmet i duel, ett för hvar enskild människa på ett särStockholm skulle inrättas efter ungefär samma plan skildt sätt framträdande kännemärke. Det s o m som det i Wien.
Hå vid beräkningen af röste-antalet befanns, att sex bland Herrar Fullmägtige tillstyrkt , men sex åter afstyrkt den ifrågasatte uppgiften om Banquens liela ställning, och i sådane fall, enligt 66 §. Riksdags-Ordningen , Ordförande eger afgörande röst, så skulle Utlåtande, i enlighet med hvad sålunda blifvit beslutadt, till Högh Banco-Utskottet författastoch funno Herrar Fullmägtige sig dervid böra, till upplysning rörande de synpuneter från hvilka frågan å ömse sidor blifvit betraktad, detta deras Ornröstnings-Protocoll bifoga. Ar och dag som ofvan. In fidem Protocolli. G. Heltingius. tJldrng af Protocollet, hållet hos Herrar Full. magtige i Rikets Ständers Banque, den •40 April 1823. S. D. Till justering upplästes det Protokoll, som den 19 dennes blifvit hållet vid HerrarFulImägtiges öfverläggning, rörande den ifrån Höglofl. Baaco-Ut$kottets Finance-Bered - BancomUlskoitits Re:änkanden. r 5 ning remitterade fråga, om uppgift af JB.inquens skulder och tillgångar i alla delar. F. d. Talemannen, Fars Olsson, yttrade efter uppläsning af dess i Protocollet intagne mening : ”Jag anhåller, att nu vid justeringen få göra det tillägg, alt jag delar de af Herr Presidenten, Friherre Ehrenheim yttrade betänkligheter, mot frågans afgörande i an nan ordning än 56 §. Regerings-Formen utstakar.’’ Herr Doctor Wallin, Herr Doctor Hagberg, Herr Presidenten Sandels och Herr Grefven och Ordföranden , begärde livar för sig att enahanda tillägg måtte för deras räkning i Protocollet upptagas.