Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det satt j a g just och tänkte på, sedan j a g o m aftonen sagt godnatt och blifvit ensam i det lilla nätta gästrummet. Jag hade varit i många vackrare och komfortablare h e m; men här var det någonting särskildt. Mitt värdfolk var ett arbetsamt, förnöjsamt, ordningsälskande och lefnadsfriskt ungt par, det visste jag, • — men det var inte bara det! Så sträckte j a g ut mina trötta lemmar i den mjuka resort-sängen med en känsla af välbehag. — » Här måtte sannerligen någon god tomte vistas! » — det var den enda slutsats j a g i afton kunde komma till; och därmed tillslöt jag ögonen. T y s t! — det prasslade sakta invid sängen, så sakta att det icke störde mig, men jag hörde det ändock tydligt. Jag öppnade åter ögonen. — Kunde j a g inte tro det? Där var han j u lifslefvande, hustomten, och gick och stökade; men det skedde helt stilla och behagligt. Jag kunde icke låta bli att följa honom med ögonen. Han tycktes vid första påseendet vara lik alla andra tomtar, så som man ser dem af bildade här och hvar: med den ökända grå tröjan och röda toppmössan. Jag tyckte således nästan att vi voro gamla bekanta. » Godafton, gamlefar! » dristade jag mig därför att säga, då han under sitt sysslande i rummet kom fram till sängen. » Jag kunde tro, att ni fanns här i huset — jag har sett edra spår! » » Såå, » sade han bara sakta och log så godt i skägget. Men nu hade j a g blifvit nyfiken. Då jag väl en gång kommit i samspråk med en tomte, tyckte jag mig vilja veta litet mer om deras natur och historia, så att jag gaf mig inte så lätt. — » Det är således ni, som styr och ställer med allting här i gården, så att här råda större lycka och välbefinnande än på de flesta ställen? » fortfor jag därför.
Då uppstår samma händelse, att man ej kan bestämma sitt beslut om principen, utan alt se, huru den skall tillämpas i detaillerne. Derföre bör ej allenast principfrågan, ulan äfven detaillerne, som äro en följd af principfrågan, i ett sammanhang företagas, och sedan särskild ventilation ske, om hela förslaget skall anses såsom ett tillägg till RiddarhusOrdningen eller Ordningsstadgan. Jag bör ej förbigå att nämna, att en annan formfråga blifvit väckt, den om återremiss af RiddarhusUtskottets memorial. Kanske första frågan bör blifva, om Ståndet önskar återremiss, hvartill vi dock ej äro tvungne. Vid sista Riksdag skedde ej en sådan i denna fråga, LandLMarskalken yttrade då, att han icke insåg något hinder för att, utan afseende på de många erinringar, som gjordes lill beredande af återremiss, genast företaga saken tili afgörande. Det vore nu Den 3 Februarii f. m. 45 kanske första frågan, sorn borde göras, onx Ståndet anser, att man utan återrerniss kan företaga ämnet. Den andra torde böra blifva, om återrerniss yrkas, och hvilken proposition jag hoppas och föreslår måtte besvaras med Nej. Derefter: samtycker Ridderskapet och Adeln, att den, egentligen till form och verkställighet hörande, frågan, huruvida det, som skall beslutas, skall höra till RiddarhusOrdningen eller Ordningsstadgan, må uppskjutas, till dess frågan om hufvudsakén först blifvit afgjord? Jag tror, att ett fortsättande af discussionen, innan Ridderskapet och Adeln bestämt, hvilka delar skola discuteras, blott leder till tidspillan. Således anhåller jag först om proposition till återrerniss. I fall Ridderskapet och Adeln ej anser återrerniss nödig, anhåller jag, att vi måtte få inkomma på hufvuclfrågan, och sist få afgöra, hvart . aen hörer, till RiddarhusOrdningen eller Ordningsstadgan.
I det sällskap, hvari han var, glömde alla tiden och tänkte icke på att taga afsked, men då han aflägsnade sig, ljöd det: »Nu går Borup!» Då bröto alla upp, dansmusiken tystnade, sista glaset dracks, vid spelbordet gåfvos korten för sista gången – ingen trefnad fans, sedan Borup gått. Detsamma tycka nu beundrarne af Wilhelm von Brauns dikter.» Den sista skuggan faller. September har inträdt. Höstsvallen börja dåna mot den »spöklika klippan». De fem ensliga träden buga sig ödmjukt för nordanvindens mägtiga stämma, sjöfoglarne sjunga ängsliga dödshymner, medan de oroligt flyga fram och åter, ställande den slutliga färden utåt Nordsjöns mörka, högresta vatten. Hela vestkusten kläder sig i sin vanliga dystra höstdrägt. Soldagarne kunna räknas. På skaldens ö fortsätter han ännu sitt dietiska lif och kedjan af sina väl mörka, men troligtvis också stundom ljusa och högtidliga tankar. Och säkerligen besökte honom någon vacker aning, det kan man sluta deraf, att han förstört »brefven till den döda», till henne, den enda qvinna som han så brinnande och troget älskat intill det sista. Den lilla gulnade papperslappen, med de rader hon skrifvit, skilde han sig ej vid, och de fingo troligtvis följa honom på den allra sista färden. Det var den 1 september, som han började känna de första symptomerna till en möjligen allvarsam sjukdom. Han reste då öfver till Lysekil, för att kunna eftersända läkare och för att bli bättre skött. Vid ankomsten led han i flera timmar af starka frossskakningar, efterföljda af ett slags dvala. Efter läkarens ankomst och ordination kände han sig emellertid bättre. Men ehuru han återigen, sedan doktorn rest, blef sämre, ville han ej ånyo efterskicka honom, utan trodde det obehöfligt. Några dagar senare kom lyckligtvis läkaren händelsevis till Lysekil, och fann då en så svår förändring ha föregått, att Braun genast måste föras in till Uddevalla, hvilket skedde under sjelfva natten, så att båten anlände dit vid femtiden.
Ständer sjelfve år 18X2, kunnat fritaga Arrendatorer från den pligt, att till Staten contribuera af den förtjenst de under Statens skydd sig förvärfva; och då, enligt 1813 års General-Sammandrag af berörde års Bevillning, afgiften af Arrendatorer och Hemmansbrukare uppgått till 68,878 R:dr 36 sk. 2 r;st, och af Utskottet ingen lämplig utväg är känd, att sätta annan afgift - Den 17 Juli. 1437 gift i vederlag; nödgas Utskottet förblifva vid dess redan härom gjorda Förslag; hvarvid dock det billiga afseende å Jordbrukarens behof blifvit fästadt, att Arrendatorer minimi afgift blifvit frän Bjettedelen nedsatt till åttondedelen af ägarnes egna Bevillning; äfvensom Utskottet ned. satt Bevillningen för dem som bruka arrenderad jord frän till en af ägarens Bevillning. Hvad åter ängar den från Vällofl. Borgare*
Den, som anser Ridderskapets och Adelns samt Borgare-Ståndets beslut, att, med godkännande af den utaf Utskottet föreslagne rubriken, Ankare, derå bör bestämmas 4° JBevillnings-Tltskotlets Memorialj N.-o 41, 73 Ketti agar af större eller mindre länkjcrns diameter. Bih, till R. St, 40 R:dr värde per Sk® Stapelst.-vigt, 4 R:dr införselstull samt frihet från afgift vid utförsel, böra bli contra-proposition, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, kommer Preste-Slåndets beslut, att rubriken skall blifva Ankare och Ankarflyn och dera bestämmas 50 P»:dr värde, 12 R:dr 24 sk. inoch 32 sk. utförselstull per Sk® Stapelst. -vigt, att antagas lill contra-proposition. Samt sedermera i hufvudsaken på följande sätt: 144:o. Den, som gillar Utskottets af Bonde-Ståndet godkända förslag, att redactionen bör blifva Jern: smidt eller valsaclt: Ankare; värdet antagas lill 50 R:dr Sk® Stapelst.- vigt, införselstullen till 6 R:dr per Sk® och utförseln vara fri från tull, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, (Ira alternativet) anlages Ridderskapets och xidelns samt Borgare-Ståndets beslut; (2:a alternativet) antages Preste-Slåndets beslut. Ridderskapet och Adeln har ansett den ändring i Utskottets förslag angående Ketlingar böra ega rum, dels att värdet bestämdes till 40 R:dr per Sk® Stapelstads-vigt, dels ock att artikeln borde fördelas i tvänne classer efter dimensionernas olikhet med 4 R:dr införselstull för de mindre oell 1 R:dr för de större dimensionerna per Sk® Slapelslads-vigt, hvarjemte åt Utskottet blifvit öfverlemnadt alt bestämma de dimensioner, som skulle höra till den ena eller andra classen.
I betraktande af de flerfaldiga tillfällen till förluster, hvarför innehaf■yaren af pantlåne-kommissariebefattningen är blottställd, så väl i anseende till mängden af ole utbetalningar och inkasseringar , oftast slutande sig å skillingar och runstycken, som dagligen af honom besörjes, som ock lill följd af honom åliggande ersättningsskyldighet för de panter , hvilka , före deras antagande till belåning, under hans tillsyn uppvägas, men sedermera, då de vid ifrågakommande försäljning å auktion ånyo omvägas, befinnas innehålla mindre vigt, än hvarför lån å dem utgått, anser Utskottet, för sin del, det såsom missräkningspenningar åt bemälde tjensteman för närvarande anvisade belopp af endast 5o r:dr vara för ändamålet otillräckligt, och får derföre, i öfverensstämmelse med Understyrelsens, af Bankofullmäktige jemväl biträdda, förslag, hos Bikets Ständer vördsamt tillstyrka, att de kommissarien vid pantlåne-expeditionen i låne-afdelningen tillagde missräknings-penningar, 5o r:dr, mätte förhöjas till ett Banko-VIskol'tets Utlåtande, 1V.o 16. 3 belopp af 15o r:dr banko, elter år räknadt, alt från innevarande års början utgå. Stockholm den 27 Januari 1848. Ank. till Exp.-Utsk. d. 31 Jan., kl. 6 c. ra. Utlåtande, i anledning af Kamreraren A. TV. TVäs ströms ansökning ait komma i åtnjutande af kamrerare-lön efter nya o fl ön ingsstaterij samt ait derå undfå fullmakt. Banko-fullmäktige hafva till Utskottet öfverlemoat en af Kamreraren i Bankens Depositions-afdelning A. TV.
För den händelse Majoren Tellander ej med nit och skicklighet skött sin befattning, skulle jag ej velat tillerkänna honom hela lönen såsom pension, utan hade jag då tillstyrkt ett mindre belopp, t. ex. 1000 rdr; men just i betraktande deraf, att lian ådagalagt nämnde egenskaper, anser jag det vara skäl, att han behandlas med mera frikostighet än tjenstemän i allmänhet; och om han nu vid 54 års ålder, då sannolikt K. M:t ännu kan använda honom till andra tjenster, erhåller fulla lönen i pension, så tror jag detta innebära ett ganska stort erkännande af hans förtjenster. På dessa grunder får jag anhålla, att ifrågavarande pensionsbelopp måtte bestämmas till 2000 rdr. 114 Den 8 Maj. Hr Stråle: Förevarande fråga måste betraktas såsom ett undantagsfall. Majoren Tellander begär pension, vid lägre ålder än den, hvarvid fångvårdens tjenstemän i allmänhet böra anses vara till pension berättigade, hvilket eger sin grund deruti, att han lider af en sjuklighet af den betänkliga beskaffenhet, att han svårligen länge kan fortfara med sin besvärliga befattning. Direktörsplatsen vid straffinrättningen å Långholmen är en af de svåraste och mest maktpåliggande tjenster af sådan art i 8verige. Till denna straffinrättning försändas nemligen en mängd förbrytare från Stockholms stad, och just med anledning af inrättningens närbelägenhet till staden och deraf följande större lätthet för fångarne att kommunicera sig med härvarande personer, är svårigheten att bland fångarne bibehålla ordning och tukt större vid nämnde fängelse än vid de öfrige. Vid den tid, då Majoren Tellander tillträdde ifrågavarande tjenst, var disciplinen vid Långholmen ej nöjaktigt upprätthållen; men han har återställt ordningen och under hela sin tjenstetid bibehållit den på ett fullt tillfredsställande sätt. Han har således gjort sig väl förtjent af det allmännas erkännande, och då han nu är af sjuklighet hindrad att fortfarande sköta tjensten, vill han derifrån afgå.
Åtta unga studerande begåfvo sig till Liittich och höllö der några tal, hvari förklarades, att »Gud är det onda och egendomen en stöld», att en brytning med den kristna moralen var en nödvändighet, samt att de för sin del voro revolutionärer, socialister och atheister. Vid hemkomsten relegerades ungherrarne, och detta, som det synes mig, med rätta. Men Pariser-studerterna, troligen uppfostrade i familjelifvets renande luft, tänkte annorlunda. Hela kåren kom i rörelse, tog parti för de relegerade, skymfade lärarne och bringade de brännbara ämnena i Paris i sådan jäsning, att den Kejserliga styrelsen funnit sig deraf särdeles oroad. I sanning föga bevisande för hufvudstadsuniversiteters nytta. — Slutligen torde jag med några siffror böra visa, hvad anläggande af ett nytt universitet här skulle kosta, glad att i denna punkt kunna helt och hållet förena mig med motionären. Jag skall icke vidröra de stora byggnadsföretag, som måste blifva en följd af ett universitets grundande här, utan skall endast uppgifva den årliga allönings - 14 Den 3 Januari. staten derför. Jag har här ett utförligt förslag häröfver, men vill icke trötta Ståndet med dess uppläsande. Endast i korthet må det tillåtas mig upplysa, att Upsala akademis stat upptager: Theologiska fakulteten 25,000 rdr. Juridiska » 22,500 » Medicinska » 36,300 » Filosofiska » 101,900 » Bibliotheket 12,000 » Amanuenser och Vaktmästare 9,483 » Gymnastiklärare 1,052 » Kansliet (ej Drätselverket) 11.011 » Skytteanska professionen 7,000 » Fem bostadsvåningar (ä 300 1,500 » Anslag till bibliothek 12,423 » Medicinska institutet 13,732 » Naturvetenskapsd:o 14,144 » Myntkabinett, fornsamlingar m. m 3,449 » Summa 271,494 rdr. Dessutom några och tretiotusende rdr i pensioner och på indragningsstat.
Hvilken nedsättning af Konungavärdigheten kommer icke här äfven i betragtaride, då en sådan Konungens rättighet kan af en simpel fångvaktare förekommas. 2:0. ”Att han redan kommit utom den ”fästning eller det häkte, der han hålles i ”förvar, samt från fängsel sig befriat, eller ”under forslande gjort sig ledig från det fängsel honom varit pålagdt, och derefter be”gifvit sig på flykten.” Att fången kommit i den ställning att hafva gjort sig fri från fängsel, är en försummelse af den, som vårdat honom, och Utskottet hade kunnat spara att upptaga detta som ett fall, då det redan är till motivet nämndt såsom grund. Utskottet har i öfverensstämmelse med sitt A. B. C. D. i mordrättighetens öfverlemnande åt Fångförare, Post, Patronille och Vaktkarl ansett förslaget böra ändras till denna lydelse: ”söker fånge som till döds - 156 Den 3 November e. m. ”straff eller lifstidsfängelse dömd är, att på ”flykten sig begifva, och har han redan kornkrut utom den fästning eller det häkte, der ”lian i förvar hålles, samt från fängsel sig ”befriat, eller gjort sig ledig från det fäng”sel, honom under forslande urpålagdt; äge ”då patrouille, post, vaktkarl eller fångförare, som fången bevakar eller forslar, att ”skjuta å honom, derest han icke efter tren”ne anrop från försöket afstår, och annat ”medel att flyendet hindra, icke är för han”den. Dock hör fången förut vara om äf”ventyret underrättad och, så vidt ske kan, ”skottet rigtas å sådane delar af kroppen, ”att fången icke skadas till lifvet; men om ”sådant sker, skall undersökning om händelsen vid behörig domstol anställas, samt ”dervid alla omständigheter noga utredas.
St:r förr blifvit yttrade; under Utsk:s öfverläggningar harman »icke otvetydigt velat på R. Stur kasta skulden för all oreda inom »EiementarLäroverken och särskildt tor nu utgifna Skolstadgas miss»t. ag. En sådan mening, i min tanka mera sårande för den stats»makt, som blott skulle hafva lånat sig till ett villigt redskap åt »andras önskningar, än för den, hvarifrån dessa önskningar utgått, »behöfver ingen vederläggning Och dä R. St:r i det af Utsk. »sjelf citerade yttrandet anhåller. »alt undervisningen må sä ord»nas, alt den reula bildningen må, ulan alt den humanistiska »lider i grundlighet, utvecklas till ali den fullständighet, som lä»roverkels omfång medgifver», så är det minst sagt en ganska sökt Den 17 Oktober. »tolkning att deruti finna roten till de sju eller fjorton linier, som »nu blifvit möjliga. Efter ordalydelsen tvdd innebar viii den cite»rade önskan snarare en anvisning alt till grnndliglietens oell fnll»ständighetens befrämjande inskränka denna valfrihet i alside på »läroämnen, hvilken man annars gerna skulle vilja lenina.» Lika med reservanten tror jag. det, man icke skäligen kail på R Stil* skjuta skulden för den niirvide oelterriittliglieten i skolvä sendet; men äfven om en sådan beskyllning vore grundad, kumle sådant icke frikalla Utsk. från skyldigheten att i sin mån söka rätta de begångna misstagen. Frågan rör icke någon obetydlighet. Den bör icke få undanskjutas endast på grund af skenskäl eller till följd af form-skrupler. Skulle det befinnas att R. St:r förra gången misstagit sig, sä kan jag för min del icke finna något ondt deri, att Stima, under erkännande deraf, nu framkomma med förslag, hvari genom oredan kan höfvas och ordning i skolväsendet kan blifva möjlig. J ett alside tror jag likväl det R. Stir misstagit sig; och detta misstag har möjligen i någon mån bidragit till de nu klandrade förvecklingarne. R.
R:dr att, med en femtedel om året från och med år 1827, af strömrensnirigs-fonden utgå, med vilkor att ett Bolag i orten bildades, som åtoge sig att icke allenast ansvara för arbetets behöriga bedrifvande och fullbordande efter fastställd plan och under den allmänna tillsyn, som pröfvades nödig, utan ock förnöja alla de ersättnings-anspråk, hvilka från vattenverksoch jordegares sida kunde uppstå; K. M:ts Befallningshafvande i Wermlands län hade uti Augusti månad förstnämnde år, jemte underdånig anmälan att, efter fullbordad aktieteckning, bolag vore bildadt, anhållit det Ordförande i den af bolagets intressenter valda Direktion måtte utses, och K. M:t hade, med gillande af den organisations-plan, som Clara elfs slussbolag för sig uppgjort, genom Nådigt bref den 19 Oktober 1826 i nåder förordnat då varande Landshöfdingen J. af Wingård att Ordförandeskapet bestrida och en annan person att å Kronans vägnar uti Direktionens göromål och ansvar deltaga, hvarjemte K. M:t förklarat, dels att en summa af 5,000 R:dr finge af de för ifrågavarande slussanläggning för samma år afsatte medel utbetalas, dels ock att för detta belopp äfvensom för öfriga tillskott, hvilka i föreskrifven ordning framdeles, i mån af arbetets fortskridande och bolags-intressenternas egna bidrag, komme alt af Strömrensnings-kommittéens fond utgå, borde till säkerhet ställas så väl det tecknade aktie-kapitalet som hela slussanläggningen med hvad dertill hörde; men, ehuru Direktionen, pä grund häraf, vidtog alla förberedande åtgärder för arbe - Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o ti3. 383 tets utförande, och oaktadt Direktionen, genom skrifvelse från bemälda kommitté af den 28 April 1827, erhöll underrättelse, att det årets anslag 15,000 ll:dr i Nåder vore beviljadt, hade likväl hela företaget afslannat till följe af en från Stor-Amirals-Embetets 3:dje afdelning till
; Sveriges andra kvinnliga farmaceut, fröken Tyra, Hildegard ' Andréen, hvilken nyligen vid farmaceutiska institutet aflagt farmacie-studiosieexamen, legitimerade sig i förra veckan inför medicinalstyrelsen såsom sådan. Fröken Andréen är född i Borås den 5 mars 1875 samt dotter till regementsläkaren v ' d Vestgöta regemente d; r Carl Andréen, tillika stadsläkare i Borås. Kvinna såsom teckningslärare. K. m:t har medgifvit, att Hedvig Salenhis, som genomgått den högre konstindustriela afdelningen vid tekniska skolan i Stockholm och sedan under åtskilliga terminer uppehållit teckningslärarebefattningar vid allmänna läroverk, må anses behörig att söka teckningsläraretjänst vid allmänna läroverket i Strengnäs. Sveriges sjätte kvinnliga läkare. Med. licentiatexamen har nu ytterligare vid Karolinska institutet aflagts af med. kand. Thora Granström, göteb. Teater och musik. Andra nordiska musikfesten. Redan på torsdagen i denna vecka anlände festkörens främmande medlemmar lill Stockholm. Kören blir nu definitivt (555 röster stark. Däraf äro 187 sopraner, 155 altar, 140 tenorer och 173 basar. Damerna äro, som man finner, i någon majoritet. Detta beror väsentligen på den kvinnliga öfvervikten i de svenska musiksällskapens representation. Under hela fredagen samt lördagens förmiddag repeteras. På lördagens middag kl. är ge neralrepetition till den första stora konserten. På aftonen rekreerar man sig med en gemensam utfärd till Saltsjöbaden eller annan lämplig plats i Stockholms omgifningar. Pingstdagens middag kl. 7 » 2 ges den första stora konserten i hallen vid Fredrikshof. Den inledes med Normans uvertyr öfver svenska motiv, dirigerad af Nordqvist, hvarpå framsäges enjirolog. Programmet, som är indeladt i två, genom en paus skilda afdelningar, upptager därefter: Ole Olsens Asgaardsreien, Wennerbergs Jesu födelse, Griegs Bergliot — med fru Laura Gundersen som deklamatris —, Gades symfoni i G moll, Emil Hartmans Hærmændene, Dentes konsert för violin och orkester och Södermans Messa.
Lika med föreg:de talare, erkänner jag de olägenheter, som åtfölja förslaget, sådant det nu är, emedan Utsk. i vissa punkter ingått alltför mycket i detaljer; men vill man uttrycka någon åsigt i ämnet, synes det mig vida klokare att heldre antaga Utsk:s förslag, än PresteSt:s beslut, sådant det är. Skulle deremot Hr Ekströmer, som derom först väckt fråga, medgifva borttagande af ifrågavande mellan-mening, skulle jag tro, att den opinion, som hos åtskilliga ledamöter kunna göra sig gällande, kan i skrifvelsen uttryckas. Sådant PresteSt:s beslut nu är upställdt, innebär det en motsägelse, och upfyller ingalunda det ändamål, som dermed afses. Jag har redan sagt, att jag icke ansett mig böra uttrycka min egen öfvertygelse i ämnet; men jag har trott mig böra fästa upmärksamheten på det motsägande och i det hela intet sägande i PresteSt:s beslut. Ropen på propos. förnyades. Hr Ribbing, Arvid: Då en välvillig Regering vill stödja sina åtgärder på en allmän öfvertygelse inom landet, anser jag för min del, att, om af ett eller annat skäl, någorstädes skrik, som man här yttrat, skulle upstå, det må få blifva dervid. Att i denna fråga finnes en allmän öfvertygelse, det tror jag. Den öfvertygelsen anser jag på landet vara, att man icke så synnerligen värderar eller anser såsom angelägna dessa spärrnings-åtgärder, men att deremot i åtskilliga städer man är af en annan tanke. Vidare anser jag, att man i allmänhet kan instämma med Hr Ekströmer, och hänföra kolera-sjukdomen till egenskap lika med andra smittosamma sjukdomar, såsom t. ex. rödsot och nerffeber. Hr Ekströmer har sagt, att om en skrifvelse till K. M. skall ingå, bör den affattas i varsamma och allmänna ordalag. Jag skulle vilja i stället, att den måtte blifva bestämd, om än icke ingående i småsaker. Jag vågar derföre föreslå, att skrifvelsen måtte blifva af det innehåll, att K.
Riks-* dagsman ej må i något Stånd godkännas en person, sorn icke upphunnit a5 års §Ui der,’’ under det aLt på samma tid en alL män Författning gäller, sorn berälLigar att till Domare, på hvad plats som helst, god* känna en person, hvilken uppnått endast 21 år? Visserligen äro förenämnde egenskaper oeftergifliga vilkor för styrelsen och vår-: den af en församlings kyrko-angelägenhe-: ter, Men åtminstone lika oeftergifliga måste de erkännas vara för uppfyllandet af Domarens kall, Dock bjuda Kyrko-Författliingarna, att ej någon må utnämnas till Kyrkoherde, sorn icke är 3o eller minst 28 år gammal, då likväl ingen Lag hindrar, att en 2i:årig yngling får bekläda def vi g ti gas te Domare-Embete, Efter hvad Rikets Ständer inhemtat, lära åtskilliga civiliserade nationers Lag-, stiftningar hafva antagit 25 år, såsom den lägsta ålder, vid hvilken Domare-Embetet må någon anförtros; och Rikets Ständer anse sig böra, icke såsom ett skäl, utan endast såsom en anledning till jemförelse och närmare begrundande, erinra, att Norriges Bil. till K. M. Nådiga Propos. N.-o 82. Rikes Grundlag, §§. 91 och 93, fastställer 3o år, såsom lägsta åldern för Ledamot af Norri ges Högste Domstol samt för ÖfverDomare, och 25 år för Under-Domare, På a(la dessa grunder, sorn hos Rikets; Ständer, vid handläggning af ett framslälldt förslag i ämnet, kommit i betraktande, få Rikets Ständer alltså i underdånighet föreslå, att, med ändring af Kongl. Brefvet den 3 December 1799, stadgas må, det ej någon hädanefter får Domare-Embetet utöfva, innan han fyll t a5 år, Högste