Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De stämde möte till några timmar derefter i Sekreta Utskottet. Bonden i vadmalsrocken lutade sig vårdslöst mot de mjuka dynorna i grefvens, med det högvälborna vapnet zirade vagn, dragen af tvänne grå skymlar och körd af en kusk med trekantig hatt och en af aristokratiska snören öfverlastad kappa. Tvänne i samma smak utpyntade drängar gungade eller hängde bakom vagnskorgen, begge med hattarna i handen, den ene, för att öppna vagnsdörren, den andre, för att, fjeskande, erbjuda sin hjelp, då bonden Olof Håkansson steg i och ur vagnen. När talmannen aflägsnat sig, gick Fersen, försänkt i djupa tankar, ett par hvarf fram och åter i sitt arbetsrum. Derefter satte han sig, begrundande, vid skrifbordet, och skref en biljett, dock utan att derunder teckna sitt namn. Det hopvikna papperet försågs med utanskrift, och ett sigill påtrycktes, innefattande en sinnebild, i stället för vapen eller namnchiffer. Grefven ropade sin kammartjenare och befallte honom, att klockan sex på morgonen aflemna biljetten vid Piperska muren på Kungsholmen till presidenten gref Pipers kammartjenare, för att då genast tillställas hans husbonde i dennes egna händer. Fersen gaf ytterligare befallning om sitt chocolad till klockan sju och sin vagn till klockan åtta på morgonen, hvarefter han gick in i sängkammaren för att njuta ett par timmars hvila. FEMTE KAPITLET. Och hvad innehöll Fersens biljett till Piper Man måste gå något tillbaka, för att göra detta åskådligt. Med riksdrotset Pehr Brahe den yngre, som dog utan manliga afkomlingar, utslocknade 1680 den lysande grenen af Sveriges första grefliga ätt, och denna förlorade ända till sista gnistan af historisk vigt, då riksrådet Nils Brahe afsomnade sista året af sjuttonde århundradet.
Det i Utlåtandet N:o 435 tillstyrkta anslag blef afslaget. 23:o Albrechtssund. Det tillstyrkta anslaget afslogs. 24:o Muddrings-arbeten i Götha eif. Denna punkt erfordrade icke någon åtgärd. 25:o Hamnbyggnad vid Götheborg; och 26:o Nordre eif. Då Ståndet förut bifallit Utskottets afstyrkande, fordrade dessa punkter ej vidare åtgärd. Östra Districtet. 27:o Dels anslag för; Amortering af det för Linköpings hamnbyggnad och Stångåns uppmuddring upptagne lån, dels ytterligare låne-anslag för denna hamnbyggnad. Ståndet biföll, hvad Utskottet, så väl i Utlåtandet N:o 354, som i Utlåtandet N:o 435 vid denna punkt tillstyrkt. 28:o Hamn-anläggning vid Wadstena. Det af Utskottet uti Utlåtandet N:o 435 tillstyrkta anslag afslogs. 29:o Hamnbyggnad vid Lidköping; och 30:o Hamnbyggnad vid Hjo. Fordrade ej någon vidare åtgärd. Södra Districtet. Anslag för: 31:o Utvidgning af Warbergs hamn. Bifölls, enligt Utlåtandet N:o 354. 32:o Flygsandens hämmande å Mellby sandfält. Lades till handlingarne. 33:o Hamn-anläggning vid Höganäs och tili en vågbry-tare vid Svinebodan. Ståndet, sorn redan bifallit Utskottets afstyrkande i dess Utlåtande Prot. TJtdr. d. 27 och 92 Mars 184U 247 N:o 354, vidblef sitt beslut och lade denna punkt uti Utlåtandet N:o 435 till handlingarne. 34:o Landskrona hamn. Fordrade ej någon åtgärd. 35:o Lån till staden Malmö. Lades till handlingarne. 36:o Lån lill iståndsätlande af Ystads hamn.
N:o 15, ang:de rättighet för Utskits kanslipersonal och vakt betjening att upbära aflöning någon tid efter riksdagens slut; N:o 16, angide acceptering efter riksdagens slut af räkningar å tryckning och häftning af Bihang till RiksSt:ns protokoll; somt N:o 17, ang:de förhöjning i det åt föreståndaren vid Utsk:ts tryckeriafdeluing anslagne arfvode. Föredrogs och bifölls Riddarh.Utsk:ts den 27 dennes bordlagde Mern. N:o 21, i ani. af Gr. af Ugglas’, L., motion om pension för Riddarh.Sekreteraren. Uplästes och godkändes Exped.Utskits skrifvelseförslag: N:o 207, i ani. af K. Mits Nåd. Skrifvelse ang:de af dertill förordnade komiterade utarbetadt förslag till förordn. om landsting; N:o 208, ang:de beräkningen af Statsverkets inkomster; samt Nio 209, angide tillägg till 15:de kap. 2:dra gin Rätteg.- Balken, i fråga om fullmäktigskap. Vidare uplästes och godkändes Exped.Utskits nedannämnde förslag till gg i Riksd.beslutet, nemi.: N:o 04, angide hvilande grundlagsändringsförslag; N:o 65, ang:de Hufvudtitlarnes belopp m. m.; N:o 66, ang:de disposition af besparingarne på Hufvudtitlarne m. m.; N:o 67, angide fonden för folkskolelärares pensionerande; Den 29 Oktober f. m. 381 Nio 68, ang:de beräkningen af Statsverkets ordinarie inkomster; N:o 69, ang:de de i Reg.
Men nu var allt i ordning, och de nyförlofvade skulle komma med middagsbåten. Nyheten härom hade spridt sig, och » hela staden » var nere vid hamnen för alt få se den så mycket omtalade. Grefvinnan, s o m ej ville mottaga sin blifvande sonhustru så offentligt, stannade hemma, o c h Blenda skyllde på en svår hufvudvärk, s o m hindrade henne att lemna sitt rum. Det var därför endast Elsa och Sten, hvilken hemkommit dagen förut, s o m voro de resande till möte, då ångbåten lade till. På kommandobryggan syntes den äldre brodern, och vid hans arm stödde sig en högväxt, smärt dam i enkel resdräkt. Syskonen gingo ombord och mötte de nykomna på akterdäck, där en hastig presentation försiggick. Några vänliga välkomstord från Elsa, ett uttryck af förvåning från Nils ' sida att se Sten här, en fråga huru mamma och Blenda mådde, och så gingo de i land. » Jag skall styra o m edra saker, » sade Sten, » så behöfva ni ej dröja här. Mamma väntar er så otåligt. » » Det är öfverflödigt, » genmälde Nils. » Jane, min fästmös kammarjungfru, tar nog vara på dem. » Han uppfångade härvid en häpen blick af Elsa och passade på, då Sten o c h Isabella vexlade nå- gra ord, att sakta säga: » Jag visste ej, att hon skulle med, men Bella kan ej vara utan henne. Hon följer med på alla resor. » » Nå, det gör ingenting, » svarade systern. » Det är tvärtom bra, att hon nu kan blifva uppassad, som hon är van. » Men inom sig tänkte hon med en viss bäfvan på, hvad Blenda skulle säga. En bärare vidtalades att hjälpa till med sakernas transporterande. Och så gingo de i land, lika fria från packning och besvär, som hade de blott tagit en liten promenad. » Det har allt sina behag att vara rik, » hviskade Sten i systerns öra, då de gingo öfver landgången. I den öppna förstugudörren stod grefvinnan för att mottaga de kommande.
Saken var ifrån början satt i sådant system, så praktiskt och enkelt ordnad, att det hela gick som ett urverk. Det var ingen stor apparat med inånga tjänsteandar och biträden, som sattes i gång. Hon själf, en hushållerska och två eller tre små- flickor (af hennes matgäster) var hela den personal, som behöfdes för att t ex. i Katarina servera hundrafemtio vid finare bordseder ovana barn med två rätter kraftig, välsmakande föda efter en matsedel, som både var ytterligt omväxlande och upprättad efter vetenskapliga grunder. Men detta, att kunna göra stora saker enkelt och anspråkslöst, var just det utmärkaadc draget hos henne. Enkel och anspråkslös var hon själf, och välgörenhet för något annat än dess egen skull var icke i hennes väg. Hon prålade aldrig med sitt arbete, som hon ansåg som den naturligaste sak i världen, och därför var hennes namn icke bland dem, som basunades ut på ryktets vingar i stora världen. En del folk där visste, att fattiga folkskolebarn fingo middagsmål, och några kände, att cn ung dam var själen i detta arbete. Några få visste, att hon hette Jenny Meyer. Men fråga Stockholms folkskolelärare och lärarinnor, om hvad hon uträttat, fråga i de hundratals fattiga hemmen, och du skall få höra, att hon i sanning varit en räddande ängel. Nu har hennes varma hjärta upphört att slå, och den vackra öppna blicken skall aldrig mera möta hennes små skyddslingar. Men hennes minne skall lefva i hennes verk, för hvars fortbestånd hon själf sörjt, och, om tacksamhet icke blott är ett tomt ord, i många, många människohjärtan. F. 6&gt; hlonda barn ... S o m stjärnan tindrande i sommarnatten, Ö, blonda barn, du för min tanke står, Öch vassen, sakta rörd af / lodens vatten, pitt namn i längtan rmskar, där jag går. p u är allt härligt, som naturen danat, p u Jödts a / rosens do / t och vindens sång, p u är den solglimt, som mitt öga spanat, jVär det i ångest slöts så mången gång.
Å en del fiskelägen lemna fiskare det egentliga fattigunderstödet i angor, räckor eller andra fiskslag in natura omedelbart vid fiskefartygens hemkomst, utan fattigvårdsstyrelsens bemedling. 5. I många socknar är fattigvården så reglerad, att utom bidragen i penningar eller spanmål, s. k. matskott lemnäs fattighjonen, hvilka i sådant afseende kringgå från gård till gård och der vissa dagar eller veckor i sender njuta kost och vård. I en och annan socken njuta ock fattiga skolbarn försörjning å rotarne under skolterminerna. 6. I uppgifterna för Göteborg är icke inbegripen den enskilda fattigvårdsanstalt, som har namn af Fattighuset, ej heller någon af öfrig a dervarande välgörenhetsstiftelser, utan endast hvad som är föremål för den allmänna fattigförsörjningen. P. A. NORSTEDT & SÖNER. Tab. N:o 13. Göteborgs och Bohus län. BIDRAG TILL SVERIGES OFFICIERA STATISTIK mj Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes femårsberättelser, Ny foijd. LANDSHÖFDINGE-EMBETETS UTI ELFSBORGS LÄN UNDERDÅNIGA BERÄTTELSE FÖR ÅREN 1856—1860. 1. Länets indelning; oell naturbeskalTenhet i allmänhet. liilfsborgs län, beläget emellan 57° 8'48" och 59° 15'45" nordlig bredd samt 4° 47'40" och 6° 2' 12" vestlig längd från Stockholm, består af landskapet Dal och sydliga delen af Westergötland. Länets egentliga landvidd (andelen i Wenern således oberäknad) är 112,561 qvadratmil, hvaraf fast land och holmar 103,968 samt sjöar 8,593 qvadratmil. Dal innehåller 36,813 qvadratmil, deraf fast land och holmar 33,105 och sjöar 3,708. Länet delas naturligen i Dalsland eller den norra delen samt Westgötadelen.
Hade nu en bestämd tid varit utsatt, mpd förklaring för landtmätaren alt på stället afgifva en anvisning lill stämning, hade de tvistande blifvit tvungna dertill. Det bade då gått fortare och icke, såsom nu händer, att år förgå innan rågången blir bestämd. Denna väntningslid utgör just skiftets olägenheter. Jag erkänner visserligen, att jag icke vel huru delta skall afhjelpas, men genom en återremiss torde Utsk.-n komma i tillfälle alt taga saken i närmare öfvervägande. Likväl, då Riksdagen är så nära sitt slut, lärer det icke löna mödan att påyrka en dylik åtgärd, utan torde det vara bäst att öfverlemna saken åt framtiden. Gr. Sparre: Frih. Raabs yrkande innefattade att skiftesmannen skulle gifva anvisning tili stämning; men jag frågar hvad resultat skulle upkomma deraf, alt dä skiftesmannen säger: ”J börén instämma målet inom 2 månader,” vederbör:de delegare likväl icke göra det förr än om 6 månader. Följden blefve af alldeles ingen betydenhet, ty då ingen rågång finnes, kan landtmätaren icke afgifva något yttrande. Icke heller kan man tvinga någon att börja en rättegång, utan man kan endast säga, att om ni icke inom en viss tid anställa rättegång, blifver en viss linie rågång, hvars bestämmande icke tillkommer landtmätaren, utan domaren. Men när, såsom jag nyss nämnde, man icke kan ålägga en person att börja en rättegång, om han det icke vill, så finnes ingen möjlighet alt få saken afhjelpt. Utsk:ns i denna punkt afgifna yttrande blef af R. o. Ad. bifallet. 8:o S:le kap. 6:le §:n och 9:0 S:te kap. 7:ile §:n. Utskms härom afgifna yttranden biföllos. 10:o 7:de kap. 2: dr a §:n. Frih. Raab: Om också Utsk:n icke f. n. anse sig kunna komma tijl något resultat, kan jag dock icke annat än bestrida Utskms motiver.
Visserligen förbättras lrvii~nmis stidlning i j &amp; nIiil,reclci nied civilisationen, nien A, ailclra sidan ökas ock afstan det i bildiiing och l.ef~~~~lsci.lllior III el l m lieniie och lusiliien. S1 ntligeii böyj m fiirst iiiniiiieii och seclaii. kvinnaii a tt i ' e flek tera 6fver deniia skarpta inotsiittiiiiig. Befi.exionern~ följ as af reforinerila. Eii riktni.ng vid dessa r.eformei: pelrai: lian till det ideella naturtillstRriclet inod dess 11ai~i1ioiiisli-a motsiittiiing mellan. i m i i. l&lt; \ .iiiila, eii aiiiimi ril&lt;tiiiilg Betoiiar fi: ainst, a t t för Lhda gallei: geinei.isaiiIiIvt n ?iim % * 7iyo rättiigli.etei ':: Den förra xiktnii~gen till1, ioi '. företrädesvis s; jiltto~~l~nnclratalet, Ronsseaiis tid, clen seiiare ~~iktniilgeri, vhrt Krliiindracle, Stiiart Mil.1~ tid. I cle lx %da strömi~ingarnrs geii-tensa~iiimn ili * ifki.aft ligger ilet 1rvi.iiliga s1 8k.t.ets fi: .aiiztid. Sjiittoiiliiiiiclrata1ets täi11; ai.e hade en starlr ' tiro 1); ~ i i l p - fostrail s xllii~nkt. n1.h Iiasti.ga fnl1.- koli iiiii.igsiitopier. » P5 Bröllop följer barnsöl iiiist)), hegngnade littei~~tijreii.
Maj:ts den 22 sistlidne Januari å Riks-Salen afgifna Nådiga Berättelse om hvad i Riks-Slyrelsen sedan sista Riksdag sig tilldragit. Från Hedervärda Bonde-Ståndet. S. D. Vid förnyad föredragning af Rikets Ständers Revisorers åren 1835 och 1837 afgifne berättelser om samma år verkställd granskning af BancoVerket, hlefvo dessa berättelser remitterade till Banco-Utskottet. S. D. Föredrogs Rikets Ständers Revisorers år 1839 afgifne berättelser angående samma år verkställde granskningar: lro af Stats-Veikets samt andia al allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning; 2:o af Riksgälds-Verket samt den åt Riksgälds-Contorets styrelse uppdragna utredning af Götha Canal-Bolags samt Malmö f. d. Discont-Verk. 3:o al de under Kongl. Maj:ts och Rikets Commerce-Collegium ställde fonder och medel. Dessa berättelser blefvo till Stats-Utskottet remitterade. S. D, Da härefter a nyo föredrogs Rikets Ständers till tryckfrihetens vård utsedde Committerades vid innevarande Riksdag afgifne berättelse, hvilken den 29:de i förra månaden blifvit på bordet lagd; beslöt Ståndet, efter derom gjord framställning, att meddela Expeditions-Utskottet den af Hans Jansson, enligt 2 §. af sistnämnde dags protocoli, gjorde anmärkning beträffande ofullständig redaction af det i 22 §. af Riksdags-Ordningen föreskrifne formulär till fullmagter för Riksdagsmän af Bonde-Ståndet. Berättelsen lades ad acta. S. D. Rikets Ständers Justitias-Ombudsmans på bordet lagde Embetsed, till R. St, Prot. 1S40, p Sami. t Band. a lo Prot. Uldr. d. 5 Februari 1840. berättelser för Aren 1834, 1835, 1836 och 1837 blefvo nu åter föredvagne samt till Lag-Utskottet remitterade.
Derefter skall man upptäcka, bland annat, huru mycket han misstagit sig i en af de anmärkningar, der han, vid första påseendet, tyckes allramest ha rätt. Thorild hade sagt: ”all sann Imitation rör det allmänna, icke det besynnerliga” (rättare: det synnerliga) ”af det, som imiteras”. Leopold säger, att det förhåller sig alldeles ”tvärtom: i vitterheten och konsterna är det sättet, som kan imiteras; saken kan blott upprepas; men det är sättet, som är, hos en stor konstnär, en målare, en bildhuggare, en poet, just det besynnerliga, hvilket åtskiljer honom ifrån alla andra af samma yrke, och som (i fall godt) förtjenar att efterliknas”. Men hela sammanhanget hos Thorild visar, att han inom sjelfva det individuella af sättet tänker sig ett allmänt; hvars imitation, just derföre, kan blifva – icke ”det samma, af en fuskare bortskämdt, utan – något af samma slag, något liknande, men med en egen förtjenst af en egen mästare”. Det gifves, mellertid, i Leopolds recension tre anmärkningar, af hvilka den första har full rigtighet, och de båda andra ej kunna kallas obefogade. Den första uttrycker hans förundran öfver ett (förvisso) både synnerligt och besynnerligt påstående. Thorild säger nämligen om några af verldens största författare (här uppräknade bland några för Leopold – ej för oss – lika stora), att ”de äro icke stora genier, utan stora konstnärer, som hafva gjort ingenting i saken, men allt i sättet”, och ”öppnat ryktbara boutiquer af sannt och falskt vett, i alla sortimenter och fasoner”; med få ord: om icke till alla delar ”vittre tjufvar” (såsom Leopold förklarar meningen), dock någonting så der bortåt. Hvem skulle förmoda, att bland dylika storheter finna räknade, ej blott ”Cicero” och de ”bästa Kyrkofäderne”, utan till och med Plato och Petrarca; hvilka här blifvit, i slik kategori, sammanställde med ”Erasmus, Fontenelle, Voltaire, Pope, Wieland, ända till vår Dalin”?
GELLERSTEDT. ISAK NORSTRÖM. Vällojl. Borgare-Ståndets Ledamöter: REINH. REUSEL. L. W/ERN. C. M. LUNDSTEDT. C. C. HÖRNSTEIN. F. LAKE. I. F. GRÅÅ. Hedervärda Bonde-Ståndets Ledamöter: J. J. RUTBERG. N. STRINDLUND. D. ANDERSSON. JONAS JOHANSSON. M. MÅNSSON. L. GEZELIUS. A, Brändström. BILAGOR tili Rikets Ständers år 1845 församlade Revisorers Rerättelse angående granskningen af de under Kongl. Kommerse-Kollegium ställda Fonder. — 20 Bilaga Lit. A. Kapitalslut öfver Manufaktur - Dehct. Balans från år 1842. Skulder: l:o Till Rikets Ständers Bank, Kongl. Kommerse-Kollegii kreditiv för Manufaktur-Diskonten, emot 3 procents årlig ränta å begagnadt kapital, 1,500,000: Credit Balans från är 1842. T i 1 Ig å n g a r. l:o Behållning i Rikets Ständers Bank å räkningen N:o 5 med Depositions-Afdelningen, efter afdrag af utelöpande assigna tioner, 75,89ö: 14. 10. 2:o Säkra Fordringar : a) Maunfaktur-Diskontlån 1,518,271: 3.10. i) Förlagslån 489,133: 16. — Upplupna räntor till 1842 års slut 11,991: 12. 9. c) Anstånds-lån enligt särskilda Kongl.
Ja, så låt bli och ta' den ... jag krusar inte för en sådan der bitvarg! BRUUS. Ja, inte jag heller! MAJOREN (mycket uppretad). Magister! BRUUS (likaså). Major (de se på hvarandra en stund; slutligen utbrister majoren i ett skratt och fattar Bruus i begge axlarne samt ruskar honom dugtigt). MAJOREN (skrattande). Det är då fan till karl att vara lik sig som för 15 år sedan! BRUUS. Ja, grälade gjorde vi då också. Jag har aldrig sett en grälsjukare menniska än majoren! MAJOREN. Kom derför och ta' emot skolan, så få vi oss en liten lungmotion emellanåt! (räcker ut sin hand) Vill magistern? BRUUS (slår till). Ja, jag slipper väl inte med mindre. MAJOREN. Nå, det var förbannadt bra! Kom nu, så gå vi in och höra på musiken! BRUUS. Nej, jag tackar! sedan man sluppit positiverna på gatorna, så går jag inte frivilligt åstad och pinas! MAJOREN. Nå, så går jag ensam då! Adjö så länge, gamle hackspett! (går till höger). Fjortonde Scenen. BRUUS. Hm! det skall verkligen intressera mig att få med naturbarn att göra och så att få komma BRUUS. Strax derpå ANNA. 77 ut på landet sedan, och slippa se de här moddockorna dansa omkring på gatorna! Bara nu Anna har lust att göra sällskap... (ser åt höger) Tyst! der kommer hon! Min själ tror jag inte att jag darrar ... och det som en skolpojke! ANNA. (från höger). Magistern hade något att säga mig? BRUUS. Ja ... jaha ... hm är det slut än derinne? ANNA. Nej, inte ännu. BRUUS. Jaså ... hör nu mamsell Anna ... jag har nu funnit en plats åt er, såvida ni vill ha den. BRUUS. Ja, men det är en plats som mången ung flicka skulle skratta åt ... kanske gör ni så med, men det är detsamma ... det är hos mig. BRUUS.
Hvad slutligen angår den yrkade befrielsen från skyldigheten att bygga och underhålla Tionde-lada; så har det väl icke kunnat undfalla Utskotten, att behofvet af en sådan byggnad upphört på de ställen, der den så kallade skafttionde!! blifvit förvandlad att utgöras i Spannemål, samt att således Församlingarnes skyldighet, att uppföra en sadan lada, på desse ställen äfven borde upphöra; men enär det förändrade sättet för Pastoraliernes utgörande icke grundar sig på allmän Lag, utan på särskilde ingångne öfverenskommelser och 443 LagUtskottets Estnkanden. i Contracter, hvilka endast på viss tid hunna afslutas, efter hvilken tids förlopp det kan vara vederbörande obetaget, att, i stöd af I_,ag och Privilegier, yrka tiondens erläggande i skaft, dä ladan återigen blir behöflig; så hafva Utskotten ansett sig icke bora tillstyrka ett allmänt upphåfvande af skyldigheten, i afseende på denna byggnad, utan att det fast heldre matte bero dervid, att Socknemånnen, vid träffande Contracter om Pastoraliernas utgörande, må med. vederbörande Pastor öfverenskomma om frihet från byggandet och underhållandet af en sådan lada, under den tid densamma, i följd af slutade Contracter, icke erfordras till Skaft-tiondens förvarande. Detta varder dock till Riksens Höglofl. Ständers vidare pröfning vördsamligen öfverlemnadt. Stockholm den 2 Junii 1825. Ankom den 05 Junii 1823. Riksens Högloft. Ständers Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekon omildtskotts Betänkande i anledning af gjorde förslag, dels i afseende på grunderna för hemmans skyldighet att deltaga i Kyrkooch Prestegärdshygenad, samt dels att sådane Kr o» noheten Lagutskottets Betånkandtn. 449 nobeten eller andre Kronans odisponerade lägenheter, son t uti Extra Roterivgen ingått, borde få vidkännas berörde skyldighet och utgörandet af Kyrkotionde.
Då Utsk:t ansåg, att ett belopp af 100,000 rdr årligen skulle vara tillfyllestgörande för pensioneringens uprätthållande, har detta beslut föranledts deraf, att Utsk:t förmenat säkerhet för pensioneringens uprätthållande förefinnas uti den bestämmelse, att ett mindre belopp deraf skulle få lyftas den 1 April, ett antagande, hvilket likväl icke eger något giltigt stöd, då pensioneringen, på sätt jag förut omförmält, vid denna månads början upgått till något öfver 64,000 rdr. Vid sådant förhållande befarar man icke att göra något synnerligt misstag, om man beräknar att dessa fyllnadsbelopp vid årets slut skola upgå till 75,000 rdr. Man kan med temlig säkerhet antaga, att hvad som vid detta års slut af fyllnadsbeloppet återstår, icke kan upgå till högre belopp än 25,000 rdr; och detta belopp skulle, enligt StatsUtsk:ts förmenande, vara tillräckligt under nästa statsregleringsperiod! Ehuru Utsk:t gjort en hänvisning att få på annat sätt fylla behofvet, så, om man antager att dessa 25,000 rdr, som äro de disponibla, blifva till större delen år 1861 använde, finnas icke för fyllnadspensioner mer än de möjligen blifvande fyllnadstillskott, som för desse fyllnadspensioner skulle vid sistnämnde års slut beviljas. K. M:t är nemi. den 1 Januari/1861 berättigad att lyfta ytterligare 100,000 rdr för fyllnadspensioner. Den tillgång, sorn beredes genom afgång af gamla pensionärer, kan icke vara så betydlig, att pensionsbehofven derigenom fyllas. Detta är lätt att förutse, enär största delen af dem, som pensioneras, tillhöra Kapitensgraden och erhålla sina pensioner vid 50 års ålder. Häraf kan man beräkna att afgången icke skall vara så hastig, samt att densamma i vanliga fall icke kan motses förrän de pensionerade under loppet af 10 år åtnjutit pension. Utsk:t har visserligen anvisat en utväg för K. M:t att, för den händelse denna summa af 100,000 rdr befinnes otillräcklig, erhålla bidrag för fyllnadspensionernas utbetalande.